Poštovana predsednice, uvaženi predstavnici Vlade, radi se o amandmanu koji praktično u popisu svih ovih mera koje je Bezbednosno-informativna agencija po novom zakonu primenjuje, a primenjivala ih je i ranije, želimo da ograničimo te mere na nešto što je praktično Ustav ograničio, a u ovom zakonu nije predviđeno, a to je da određene mere mogu da se primenjuju praktično u svim prostorima, a dodajemo u amandmanu da se izuzima stan. Činjenica jeste da po Ustavu - stan jeste isključen iz mogućnosti da se koristi i da je nepovrediv. Činjenica jeste da postoji u Zakoniku o krivičnom postupku naglašeno da se takve mere ne primenjuju u stanu. Ali mi je nejasno zbog čega ako je nešto u skladu sa Ustavom ne stavimo i u Zakon o BIA imajući u vidu da oni ljudi koji rade na tim poslovima u BIA nisu ljudi koji su klasični operativci, radi se praktično o tehničarima, ljudima koji instaliraju samo određena sredstva, bilo koja sredstva. Napominjem, ne radi se samo o presretanju komunikacije, već se radi i o mogućnosti tajnog slušanja razgovora u određenim prostorijama i smatram da treba da stoji jednoznačno da se to može uraditi osim u – stanu. Potpuno uvažavam obrazloženje, ali ne mogu da prihvatim da su svi tehničari koji rade u BIA na tim poslovima u obavezi da znaju Zakonik o krivičnom postupku i druge zakone Republike Srbije. Oni su ljudi koji rade svoj posao i mislim da se ništa suštinski u ovom članu ne menja, ali se jednoznačno određuje da su te stvari zabranjene da se rade u stanu i mislim da bi na taj način olakšali rad onim ljudima koji rade na tim poslovima i koji ne bi imali dilemu da li da takve mere primenjuju, odnosno da li bi instalirali takve mere u privatnim stanovima. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, vrlo rado bih sa radošću podržao ovaj amandman koji kaže – tajni nadzor i snimanje komunikacije na javnim mestima i mestima kojima je pristup ograničen ili u prostorijama, osim u stanu. Ovo – osim u stanu, mi vrlo odgovara. U obrazloženju odbijanja amandmana piše da Ustav već to garantuje, a zakon ne može biti stariji od Ustava. To je jedan od razloga zašto bi se dvoumio da prihvatim ovaj amandman. Ali bih ga i dalje prihvatio da na kraju te rečenice stoji – osim u stanu i pašnjacima. Da to stoji, sigurno bi to podržao. Hvala.
Završili ste kratko danas? Hvala. Reč ima ministar Nikola Selaković.
Zahvaljujem, uvažena gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, uz ostanak pri onome što je napisano u obrazloženju, moram da se osvrnem na obrazloženje koje je dao sam predlagač, da bi se tehničkim licima koji rade u BIA učinilo apsolutno jasnim šta mogu, a šta ne mogu da rade. To bi imalo smisla kada bi tehnička lica u BIA postupala na osnovu usmenog naređenja, a s obzirom da se radi o primeni posebnih mera, naročito propisanim zakonom, takve mere se nalažu pismenim putem i takvu meru ne nalaže drugo tehničko lice, već ga nalaže stručno, ovlašćeno službeno lice, odnosno službeno lice koje je dužno da poštuje zakon. Za slučaj kad bi takvo lice izdalo nalog, a neko postupio po tom nalogu, onaj ko bi postupio po tom nalogu ne bi bio odgovoran zbog toga. Tehničko lice nije bilo dužno to da zna, ali onaj koji izdaje takav nalog i te kako je dužan to da zna i i te kako je dužan da poštuje nepovredivost stana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Vi ste ovlašćeni, možete od 15 minuta. Izvolite.
Kratko samo. Pre svega da kažem, sve što je smešno nije duhovito i pokušaj da budete duhoviti nažalost vam ne uspeva najčešće. Smešno ispadate i to je činjenica. Ne vidim u obrazloženju zaista ništa ni nelogično, ali ne vidim ni logiku što bi se to izbacilo. Sada pokazujete u stvari da vi demonstrirate silu u parlamentu, jer jedini ili dva amandmana, ako se ne varam, koje prihvatate su amandmani vlasti, kojima sami sebe ispravljate i ovakvu jednu stvar koja je jednoznačna, a mogu da kažem i bizarna, jer ništa suštinski ne menja. Čak, eto, možete da pokažete kako prihvatate amandman opozicije koji, kao što kažete, već u Zakoniku o krivičnom postupku postoji i u Ustavu postoji. Zbog čega se to ne bi prihvatilo? To je samo razlog da pokažete da imate želju da demonstrirate na neki način silu. Imate pravo i to, imate većinu ovde, nije sporno, ali vas pozivam da budete malo fleksibilniji i da imate u vidu da to što pričate, to se dešavalo. Dešavalo se. Kada je neko iz BIA, ili pre toga iz RDB, odgovarao zato što su mere primenjivane u stanu? Da li imate saznanje da je ikada iko odgovarao zbog toga? Ja vam kažem, ja se ne sećam, a pratim tu oblast već nekih 14-15 godina i nema saznanje da je neko odgovarao na sudu zato što je rađeno nešto u stanu, a tvrdim vam da je rađeno i po stanovima. Možemo i tu temu da otvorimo u nekim drugim forumima, ali nikad niko nije odgovarao. Dakle, zbog čega ne biste to prihvatili? Žao mi je što danas o prvom amandmanu imamo sukob mišljenja, ali mislim da je suštinski i u vašem interesu da se to i formalno stavi i, na kraju krajeva, da ljudima koji rade u toj službi bude jasno, jednoznačno šta je to što može i šta je to što ne može, jer upravo smo mi ovaj zakon danas promenili, odnosno menjamo ga zato što nije bilo jednoznačno u onim određenim merama, iako se znalo koje su to mere i koje se mere primenjuju i one su i u drugim zakonima mere koje primenjuju drugi organi bezbednosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Nikola Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se složim sa tim što je rečeno da mi ovde demonstriramo silu. Nije nikakvo demonstriranje sile u pitanju, u pitanju je demonstriranje nomotehničkog znanja ljudi koji su bili zaduženi za pisanje ovog zakona. Pretrpavanje zakonskih odredaba nečim što je već definisano pravnim aktima više pravne snage apsolutno nije odgovarajuće i karakteristično je sistemima u kojima nivo pravničkog i nomotehničkog znanja nije na zavidnom nivou. Ovde nije nikakvo demonstriranje sile u pitanju, pogotovo meni to možete najmanje da kažete jer sam bio u prilici da često prihvatam amandmane opozicije. Rekli ste – prihvatili ste samo amandmane vlasti. Moram da vam kažem, iako nije reč konkretno o ovom amandmanu, u amandmanima koje su podnele i druge koleginice i kolege bilo je i stranaka koje podržavaju Vladu ili ne podržavaju Vladu. Bilo je i delova amandmana koji su bili i te kako dobri i prihvatljivi, ali, kao što znate, mi ne možemo delimično da prihvatimo jedan amandman, a delimično da ga odbijemo. Jednostavno, mislim da je ovde u pitanju preopterećivanje postojećeg teksta. Cenim vašu dobru nameru, ali takođe bi bilo lepo da ste naveli da u izveštaju Zaštitnika građana vrlo jasno stoji da nije primenjena apsolutno nijedna mera pretresa stana. To što se nekada dešavala u resoru državne bezbednosti ili BIA da je takva mera primenjivana, podsetiću vas da je 2006. godine promenjen i da je donet novi Ustav koji je promenio određene odredbe upravo u ovom smislu. (Predsednik: Ministre, dve minute.) Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, smatram da ovaj amandman zaista treba odbiti zato što bi se u prvom redu uvela pravna norma koja bi sadržavala suvišnu odredbu, s obzirom da je nepovredivost stana garantovana Ustavom Republike Srbije, a gomilanje suvišnih pravnih normi koje bi sadržavale suvišne odredbe nije u skladu pravnih normi EU, za koju se mi zaista zalažemo. Kad sam već uzeo reč, u celini kad smo govorili i zadnji put o BIA, dozvolite da kažem dve rečenice, da je jedan od zadataka BIA da se stara o nacionalnoj bezbednosti, a to zahteva određeni stepen tajnosti u odnosu na ostale sisteme u državi. To ne znači da njen rad, koji je u značajnoj meri podložan različitim oblicima kontrole, takođe mora biti u najvećoj mogućoj meri transparentan i podložan javnosti. Ne, ne mora u najvećoj mogućoj meri. U stvari, radi se o dva pojma - javnosti i tajnosti. Tajnost predstavlja jedno od glavnih načela rada službe bezbednosti itd. Prema tome, predlažem da se amandman odbije kako bi zaista i doveli ovaj zakon, odnosno pročistili ga od suvišnih odredaba koje bi se uvele u pravne norme. Hvala.
Hvala. Reč ima Vladimir Đukanović.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Suštinski, uvek se na pravnom fakultetu uči da zakon mora da bude precizan i jasan i dovoljno razumljiv, bez nepotrebnog gomilanja rečenica ili definicija koje su nekim drugim, višim aktima svakako definisane. Nama je ovde ZKP, zapravo Zakonik o krivičnom postupku, nešto što je ono čime se rukovodimo. On mora da bude u skladu sa Ustavom i tu je definisana nepovredivost stana. Nema potrebe Zakonom o BIA tako nešto definisati, osim ako neko ne polazi možda od te premise da su ljudi koji su rukovodioci u BIA neuki ljudi i da žele sebe da dovedu u tu situaciju da možda žele da izvrše krivično delo. Ja verujem da tamo rade i te kako pravno potkovani ljudi, govorim o rukovodiocima. Naravno da svaki agent ne mora da bude pravno potkovan, ali ljudi koji su na rukovodećim mestima u BIA, bez obzira koje su struke, da li su završili elektrotehnički fakultet, mašinski, nije ni važno, ali osnovne neke stvari vezane za ZKP moraju da poznaju i ubeđen sam da znaju da ovako nešto ne bi smeli nikada da rade, tako da zaista nema potrebe ljudima crtati nešto što svakako oni moraju da poštuju samim tim što je to u odredbama ZKP definisano. Hoću da verujem zaista da tamo rade ljudi kojima ne pada na pamet nikada da kreše zakon. Možda je to nekada bila praksa, ali verujem da danas tamo zaista rade odgovorni ljudi, savesni ljudi, koji se na pravi i najbolji mogući način bave zaštitom interesa Republike Srbije. Hvala.
Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u mom prethodnom kratkom izlaganju nisam želeo da budem ni humorističan, ni da mi se neko zbog primedbe i zbog eventualne pošalice, ako je to doživeo kao pošalicu, smeje. Ne smatram čak da je to i smešno. Mislim, pripadam farmerima i obično mi na pašnjacima napasamo stoku. Moja primedba se odnosila na stanove zato što postoje stanovi koji su izgrađeni na pašnjacima, recimo, na Vračaru. To nisam uradio ja, to su uradili neki bivši ministri, sazidali su stanove…
Molim vas o amandmanu i bez replike.
Govorim o amandmanu, molim vas samo sačekajte. Amandman kaže – u prostorijama, osim u stanu. Govorim o stanovima koji su izgrađeni na pašnjacima i zato se moja primedba odnosila na to. Dakle, nisam želeo da se bavim nikakvim humorom, za mene je to žalosno, a koliki je taj prostor u tom stanu, mislim, da bi mi trebali jedno dva kamiona opreme da prisluškuju tako veliki stan. Hvala.
Hvala. Poslaniče, mislim da su se meni smejali, a ne vama, a neću dozvoliti da se vama neko smeje. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Olgica Batić.
Ovaj amandman koji sam na član 2. podnela jeste upravo u cilju preciziranja i mislim da ovo kada se u obrazloženju kojim se odbija ovaj amandman kaže – predstavljao bi nepotrebnu intervenciju u tekstu, mislim, da je tu Vlada mislila na intervenciju u svom prvobitnom tekstu. Meni je dobro što je u stavu 2. ovog člana 2. poslušan Zaštitnik građana budući da je formulacija u obimu neophodnom da se svrha ograničavanja zadovolji u demokratskom društvu. Ono što je upravo na mišljenje Zaštitnika građana implementirano u ovakav jedan nacrt zakona i mislim da ukoliko ste u obrazloženju već stavili da nema potrebe da se ovakav amandman prihvati jer predstavlja nepotrebnu intervenciju, da je on usklađen, u skladu sa određenim članovima Ustava Republike Srbije. Onda mislim da ste trebali da poslušate bar ono što je u nacrtu i u svom mišljenju i ovom predlogu zakona dao Zaštitnik građana, a odnosi se na ratifikovane međunarodne konvencije i to pre svega mislim na Konvenciju o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda. Vrlo izričito je to Zaštitnik građana napisao u svom nacrtu i mislim da takve ratifikovane konvencije predstavljaju deo pozitivno-pravnog sistema i nikako ne predstavljaju pretrpavanje, niti kako vi to u obrazloženju navodite jednu nepotrebnu intervenciju. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Olgica Batić.
Ovde se takođe u obrazloženju zašto se ovaj amandman ne prihvata kaže da bi prihvatanjem predloženog amandmana ovaj stav ovog navedenog člana učinio bi se manje preciznim i stvorio bi prostor za različita tumačenja. Vidite, to nije tačno. Kada određujete da sud određuje primenu posebne mere u svom stavu 1. kažete – sud može odrediti primenu posebne mere. Onda lepo možete u tom istom stavu odmah da kažete Viši sud i mislim da bi to onda bilo i preciznije i korektnije i sa stanovišta nomotehnike jedna ispravnija i preciznija pravna norma. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Olgica Batić.
Hvala. Što se tiče ovog člana, zapravo amandmana na ovaj član 4, a radi se o članovima 15, 15a, 15b, 15v i 15g. Gotovo u svakom od nekih članova imala sam da dodam po neku reč upravo u cilju preciziranja. Neke od ovih izmena ubacivanjem određene reči kao što je recimo „vanraspravno“ predstavljaju sitne tehničke korekcije. Čisto da bi se znalo, jer imamo raspravno i vanraspravno. Tako da deo tog obrazloženja i ne mogu prihvatiti. Što se tiče člana 15b tu sam samo precizirala ko u slučaju opravdane sprečenosti menja direktora Agencije? Ono što mi je posebno zasmetalo u odbijanju ovog amandmana jeste deo koji se odnosi na član 15v, a odnosi se na prikupljeni materijal koji se odnosi na krivično delo i na učinioca i da se isti može koristiti kao dokaz u krivičnom postupku iako je on prikupljen bez obrazloženog predloga javnog tužioca, a ukoliko način njegovog prikupljanja nije u suprotnosti sa odredbama kojim se uređuje Krivični zakonik. Ono poslednje što je učinjeno putem ovog amandmana jeste jedna tzv. tehnička korekcija, a to je da kada kažete – podaci o predlaganju, odlučivanju i primeni posebnih mera predstavljaju tajne podatke, onda morate da navedete da je to u skladu sa nekim zakonom. Uporno, sve vreme kada govorite o tajnim podacima, kada se nešto čuva kao tajna, uporno izbegavate da se pozovete na Zakon o tajnosti podataka, a ne znam iz kojih razloga. Znam da one uredbe koje treba da budu donešene za njegovu primenu u praksi nisu učinjene, ali ako kažete da su u skladu sa nekim zakonom, mislim, da je onda konkretnije reći u skladu sa kojim tačno zakonom. Hvala.
Reč ima Aleksandar Jugović.
Poštovana predsednice, poštovane kolege i koleginice, SPO će podržati izmene Zakona o BIA kao i amandmane koje je podnela naša koleginica Batić. Govorim o članu 15g, odnosno o pojmu „tajni podatak“ radi konkretizacije i izmene. S tim u vezi potrebno je definisati šta je to tajni podatak novim zakonom o tajnosti podataka budući da je 2009. godine usvojen Zakon o tajnim podacima koji je loš i koji je na brzinu donet samo da bismo dobili viznu liberalizaciju. Podržao bih najavu ministra pravde o donošenju novog zakona o BIA i ako budemo donosili novi zakon o BIA, novi zakon o tajnosti podataka, ne bi trebali izostaviti ni usvajanje zakona o dostupnosti tajnim arhivima. Hvala.
Reč ima Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Uvaženi ministre, poslanička grupa SPS će podržati ovaj amandman koleginice Olgice Batić imajući u vidu da se ovim amandmanom daje preciznija definicija norme koja je sistematizovana u predlogu zakona naročito u odnosu na nadležnost veća koje raspravlja po žalbi, a to je vanraspravno veće Višeg suda. Međutim, ovde mi se čini da ukoliko bi se zadržali samo na ovom amandmanu koji će biti sigurno podržan i bilo bi dobro da ga prihvatite, ipak će ovaj član i ova norma će ostati nepotpuna i nedorečena zbog toga što se nadležnost vanraspravnog veća ovde ne može okončati ukoliko se preciznije ne definiše. Postavlja se pitanje da li u slučaju kada direktor Agencije, dakle, BIA predloži i traži odobrenje za naknadne mere koje je, kako smo u načelnoj raspravi diskutovali, naredio, a ja se nisam složio sa tom formulacijom da to bude naređenje, da li u tom slučaju postoji pravo žalbe. Šta ukoliko sudija Višeg suda ne odobri naknadne mere? Da li u toj situaciji u zakonu treba da stoji da na takvu odluku sudiji Višeg suda nije dozvoljena žalba i to je jedno procesno rešenje. Drugo procesno rešenje. Ako je dozvoljena žalba onda žalba mora biti u nadležnosti vanraspravnog veća. Postavlja se sada pitanje rokova za izjavljivanje te žalbe. Mi smo u načelnoj raspravi diskutovali da ti rokovi treba da budu jako kratki. Lično je poslanička grupa SPS preko mene insistirala da taj rok bude vezan za primenu instituta odmah i bez odlaganja, a ne rok od 48 časova. Stoga mi se čini …
Vreme. Prekoračili ste vreme dve minute. Koje vreme koristite, da bi beležili?
Vreme poslaničke grupe.
Tako naglasite da možemo da beležimo.
Samo da završim, vrlo kratko. Ovde ostaju dve mogućnosti. Jedna je mogućnost da s obzirom da je resorni odbor propustio da ovo pitanje preciznije reši, a čini mi se da je trebalo, imajući u vidu i komentar uvaženog narodnog poslanika Momira Stojanovića, da ovde moramo imati u vidu i ono obavezno načelo efikasnosti, pa se postavlja pitanje da li ćemo ako propustimo da ovo rešimo vezati ruke direktora agencije, jer neće moći da se koristi pravom žalbe i ograničiti ga samo na ovaj tekst zakona koji je predložen ili ćemo u dogledno vreme pristupiti jednom celovitom, konzistentnom tekstu potpuno novog Predloga zakona o bezbednosno informativnoj agenciji gde ćemo i ovo pitanje rešiti. Stoga vas molim da samo imate u vidu jedan ovakav pristup, jedan ovakav stav isključivo u cilju iznalaženja najboljeg sistemskog rešenja, koje će u najboljoj meri zadovoljiti oba načela. Načelo efikasnosti u primeni ovog zakona, naročito kada su u pitanju ovlašćenja direktora agencije, a s druge strane načelo ustavnosti koje se neizostavno ovde mora primeniti imajući u vidu da upravo danas i raspravljamo zbog toga što zakon postojeći tekst usaglašavamo sa Ustavom. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za kontrolu službe bezbednosti nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Dragan Šutanovac.
Ako dozvolite samo na momenat da se vratimo na početak. Znači, mi danas praktično smo ovde da bi usvojili izmene i dopune zakona zato što je Ustavni sud dao primedbu na Zakon o BIA koji je izglasan 2002. godine i primedba je bila na član 13. suštinska i logičku vezu člana 14. i 15. Izmena koju smo malo pre tretirali u prvom članu je izmena koju je praktično Ustavni sud naložio, a ova dva člana koja su nastala nakon toga su praktično suštinski izmenila mogućnost rada BIA, jer agencija praktično može da sprovodi jedan paralelni predkrivični postupak, a direktor i agencija dobijaju mogućnost da praktično četiri dana sprovode mere, posebne mere, u odnosu na grupu lica ili pojedinca. U ovom amandmanu se kaže, odnosno u članu i amandman takođe – da ako u toku primene posredne mere pripadnici agenciji ili pripadnik agencije dođe do saznanja da lice, grupa ili organizacija koristi drugo sredstvo komunikacije, o tome će odmah obavestiti direktora. Direktor može da da nalog, odnosno naknadno odobrenje za proširenje primene mera i da se primenjuje mera, znači na to neko novo sredstvo komunikacija ili neko mesto koje ima ograničen pristup ili druge prostorije. Onda se kaže da direktor ima 48 sati mogućnost vremena da tu informaciju prosledi i traži odobrenje od višeg suda, a sud donosi odluku u roku 48 sati, praktično četiri dana može neko … Da li mogu da koristim vreme ili moram posle da se javim?
Možete. Izvolite.
Hvala vam. Dakle, praktično četiri dana može da se koristi mera koju sud odbije. Smatramo da je to neprimereno, jer direktor može istovremeno da izda nalog i za primenu mera i da pošalje zahtev za odobrenje sudu i to je jedna stvar. Druga stvar je, vrlo jasno naglašavam da pripadnik agencije može doći do saznanja koje je pogrešno. Dakle, pripadnik agencije može doći do saznanja da određeno lice koristi određenu prostoriju za određene radnje koje nisu u skladu sa zakonom, da predloži da se ta prostorija ozvuči, a da u isto vreme u toj prostoriji budu ljudi koji zaista ne rade te nezakonite poslove, da taj proces traje četiri dana i da nakon četiri dana, praktično sud kaže da to nije bilo u skladu sa zakonom i da se taj materijal, da se naloži, da se uništava. Šta to znači? Znači da svako od nas, od građana Srbije, ne mislim na poslanika, ali mislim i na poslanike i funkcionere, može biti pod merama BIA, slučajnim, nenamernim, slučajnim, koje će sud kasnije da ospori, a u isto vreme ovaj novi zakon daje mogućnost da se taj materijal dostavi tužilaštvu i da se koristi u krivičnom postupku. Znači, ovo je nešto što je izuzetno opasno, ovo je nešto zašta do sada nije postojala mogućnost i znam da ćete mi reći da čim BIA ustanovi da se ne radi o licu koje na merama tog momenta prestaje da nadzire tu komunikaciju, kakva god da je ona, ali BIA možda treba četiri dana da ustanovi da ta osoba nije u direktnoj komunikaciji i ne mora da bude u direktnoj, već posrednoj i mislim da je to jako loše. Ono što tražimo to je da, ona lica koja su došla u situaciju da budu pod posebnim merama, a za koje sud kasnije kaže da nisu postojali osnovi, dobiju tu informaciju od suda, da znaju da su četiri dana bili pod merama i da isto tako imaju mogućnosti da prisustvuju uništenju tog materijala. Smatramo da na taj način štitimo njihova ljudska prava,štitimo svakog građanina Srbije i ne kažem da u najavi, odnosno najavljujem, da postoji želja da bilo ko na bilo kakav način zloupotrebi zakon ovaj, jer juče smo pričali o tome da li je princip efikasnosti iznad principa zakonitosti. Lično mislim da smo dužni da omogućimo da BIA radi efikasnost u skladu sa zakonom. Mislim da mi treba da prilagodimo ovaj zakon, ne samo za rad BIA već i za građane Srbije, koji mogu doći „pod udar rada BIA“, odnosno pod udare rada posebnih mera. Te posebne mere, naglašavam, koje su u prvom članu sada definisane, jednoznačno, nisu samo tajno slušanje telefona, već potpuna opservacija i telefona i prostorija i mejlova i inboksa u fejsbuku ili tviteru. To je nešto što zadire u ljudska prava u ličnost slobode. Smatram da čovek koji je savestan, a došao je pod takav uticaj, ima pravo da zna da je bio pod takvim merama i da država ima obavezu, odnosno treba da ima obavezu da takvog čoveka informiše o tome šta se desilo. Ovo je kao što je rečeno na odboru u skladu sa Ustavom. Smatram da je ovo jedna stvar koja štiti ljudska prava u Srbiji i smatram da je ovo stvar koja treba da omogući BIA da radi efikasno,ada u isto vreme ukoliko pogreši, da se konstatuje greška i da lice koje je došlo pod te mere, dobije saznanje da je bilo pod merama greškom, a ne da to lice u nekom drugom postupku se nađe na nekom sudu, zato što taj materijal može da se koristi i u krivičnom postupku, bez obzira što nije odobren. Ukoliko BIA dođe do saznanja putem mera da postoji određeno krivično delo ili saznanje, to može da se koristi kod tužioca. Smatram da je problematično to što o primeni mera u odnosu na prvostepeni deo, kada se dobija saglasnost višeg suda, odnosno sudije specijalnog suda, a to govorim zbog javnosti i kada postoji mogućnost žalbe na takvu odluku, postavlja se pitanje zbog čega ne postoji mogućnost žalbe i na ovakvu odluku? Ukoliko sudija konstatuje da nije bilo razloga da se neko opservira četiri dana, onda se postavlja pitanje zbog čega BIA tada ne ulaže žalbu i traži da neki viši, odnosno apelacioni sud odluči po toj žalbi, jer ukoliko se desi da sudija to odbije, znači da je bila neka greška. Grešku, konstatuje ko? Samo sudija, BIA, a građani Srbije ne znaju da li se desila greška ili nije, i pogotovo oni ljudi protiv kojih je na neki način ta greška bila i usmerena. Smatram da je ovo nešto što je dobro za sve građane Srbije i mislim da je dobro za samu BIA i da ni na koji način ne onemogućava BIA da radi svoj posao, ali dovodi i te ljude koji su u BIA, u jednu situaciju da ozbiljnije promisle da li postoji mogućnost da naprave grešku ili ne, jer na ovaj način koji je trenutno predložen od strane Vlade i ako naprave grešku, ne postoji nikakva sankcija. Praktično, četiri dana može neko da bude pod opservacijom i da nakon toga niko ne bude sankcionisan. Šta to znači? Znači da svako od nas uz slobodnu procenu pripadnika BIA, operativce, itd, koji je došao do nekih saznanja može doći pod udar mera. Te mere se završe posle četiri dana. To što su oni ustanovili, slušali, može da se koristi na sudu, što i nije tako loše, daleko od toga, ali može da se koristi za određene tabloide, da se pojave u novinama iako se to uništava nakon toga, ali zašto neko ne bi znao da je upravo zahvaljujući radu službe došao neko do informacije koja je procurela, a složićemo se, a to je govorio i predsednik i premijer, na kraju krajeva to govori sada i ministar unutrašnjih poslova, da su određene informacije upravo curile iz vrha države, odnosno pretpostavljam od onih službi koje im i omogućuju da dođu do tih informacija. Onda bi taj čovek koji je pod uticajem tih informacija imao mogućnost bar da zna kako je to procurelo i kako se to pojavilo, jer to se vodi, siguran sam, kao službena tajna i uništava se komisijski i trebalo bi, odnosno treba da ostane tajna do kraja bez obzira što je i na koji način prikupljen. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Selaković.
Zahvaljujem. Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ja hoću da se osvrnem na jedan deo rasprave o ovom amandmanu vrlo kratko i vrlo jasno. Jedan od mojih uvaženih kolega poslanika koji podržava Vladu je govorio pre dva dana o tome da, nemojte da se pravimo da živimo u eri „dece cveća“ gde sve funkcioniše savršeno, nego dajte da pričamo u granicama realnog života. Realni život kaže sledeće - ako tražite prema nekome proširenje mere vi imate prethodno određenu meru. Ta prethodno određena mera se primenjuje i primenjuje se iz razloga što postoje osnovi sumnje da je neko činio ili čini nešto što je protivzakonito. Vi imate Ustavom zagarantovano pravo da svako bude obavešten, naravno na svoj zahtev, za slučaj da li je primenjivana mera ili nije. Ako ćete vi eks oficio da obaveštavate svakoga – znate, primenjuje se jedna mera, pa smo onda tražili proširenje te mere, a onda smo došli, odnosno sud je utvrdio da proširenje te mere nije potrebno, pa vi ugrožavate onu prvobitnu započetu istragu. Dakle, dajte da nađemo neki razuman balans između onoga što je bilo u Srbiji u prethodnih ne znam koliko decenija, pogotovu u vreme jednog sasvim drugačijeg društveno političkog uređenja, kada je služba funkcionisala na jedan način, do toga da se služba apsolutno liberalizuje. Onda to više nije BIA. Šta je to onda? Ja duboko uvažavam i cenim vaše iskustvo u oblasti bezbednosti i znam da ste ozbiljan čovek i kao takav ovo najbolje razumete. Sa druge strane, i kao državni funkcioner ali i kao građanin Srbije, ja imam poverenja u tu službu i neću da polazim od toga čemu smo i te kako skloni – ma oni sve radi protivzakonito, ajde da ih što više ograničimo, uradimo ovo ili ono. Mislim, još jednom ponavljam, ovaj predlog zakona je neuporedivo transparentniji od onoga što zamenjuje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. (Dragan Šutanovac, s mesta: Javljam se za reč.) Jedino da trošite vreme. Izvolite.
Mislim da razgovaramo u dve ravni. Prvo, uopšte nije pitanje poverenja, da li imate poverenja ili nemate poverenja, verujte mi, kao poslanik sam slušao više ministara i direktora agencija koji su nam govorili da treba da imamo poverenje, a onda danas imate sudske postupke upravo protiv ljudi koji su pripadnici tih službi bili zbog kojih su izvršena…
Samo nemojte kao repliku, nego po amandmanu, u tom smislu imate vreme. Izvolite.
O tome i pričam. Znači, imate situaciju u kojima su učinjena teška krivična dela upravo od strane pripadnika službe, poslednji put premijer. Uhapšeni su ljudi za ubistvo, privedeni za ubistvo Ćuruvije, takođe pripadnici službe. Znači, nije ovo tema da li mi imamo poverenja. Imamo mi poverenje, ali naprosto treba da onemogućimo bilo kakvu zloupotrebu. Tačno je da je protiv tog lica, recimo, odobrena prethodno određena mera, ali nije to samo pitanje njegovog telefona. Sada služba dolazi do saznanja da kada on uđe u neki hotel da će biti u toj sobi i tu se sada montiraju uređaji, a on ne bude u toj sobi i bude neko drugi i služba sluša. Da li registruje njegovo, glas ne registruje, može da bude, ne mora da znači i to može da traje i da se ustanovi četvrtog dana da je to bilo bespotrebno. Znači, nije ovo pitanje da li vi vizuelno ili jednoznačno određujete da li to sredstvo, a može da bude, da kažem, i prostor, koristi ta ličnost. Znači, ovo je nešto malo ili mnogo šire. Pri tome, zakonodavstvo u Evropi poznaje ili prepoznaje situaciju u kojoj se lice koje je bilo pod merama informiše i ne informiše tako što će doći ono u BIA da pita – izvinite, da li sam ja nekada bio pod merama? To je onda haos. Zar ne mislite da je bolje za BIA da tačno koji su bili dobiju informaciju. Zamislite da sedam miliona ljudi sada zaređa u BIA, znate i sami da kod nas ta struktura „Ilije Čvorovića“ postoji dugi niz godina, zamislite da sada svi zaređaju u BIA – dobar dan, zahtev, da li sam ja bio pod merama? Treba cela služba da se bavi time, a ovako kažemo – ljudi, nemojte dolaziti, ko bude bio, dobiće informaciju, ali onda će doći da sazna šta je i pri tome, predlog amandmana da potpiše da će čuvati službenu tajnu upravo kao što čuvamo mi koji smo članovi Odbora za kontrolu tajnih službi. Govorim o ljudima koji su savesni, koji su došli u situaciju da budu pod merama, ne zato što su kriminalci ili se bave nekim poslom koji ugrožava bezbednost u Srbiji, govorim o običnim ljudima, a mnogo ima takvih ljudi koji svakoga dana misle da ih neko prisluškuje. Što ih ne bi rasteretili i rekli – ljudi, ako vas je neko slučajno prisluškivao službeno, govorim o slučaju, ne o nameri, ako je namera, znači postoji opravdano zbog čega, a i ako je slučajno, onda ćete dobiti tu informaciju i imate mogućnost da saznate šta je u tom materijalu i da prisustvujete kada se materija uništava i time rasterećujete i rad BIA i rasterećujete građane Srbije koji misle da ih svaki dan neko sluša, oni pretpostavljam, misle da jedno sto hiljada operativaca dnevno drže slušalice na ušima i slušaju sve telefonske razgovore, jer danas kada kupujete novine i tu se šapuće da neko nešto ne čuje. U Srbiji se onako dosta šapuće, ne znam da li ste primetili, svi su u nekom strahu i u šapatu. Zašto ne bi oslobodili te ljude i rekli – ljudi, niko nema pravo to da radi, ako se desi dobićete informaciju, hvala lepo. To je po zakonodavstvu koje je primenjeno, ja mislim konkretno u Hrvatskoj, zemlja koja je u EU, i to je iskorak iz ovoga u čemu se trenutno nalazimo. Na kraju krajeva, da smo hteli samo da promenimo zakon u odnosu na predlog, odnosno zahtev Ustavnog suda, promenili bi samo član 13, određene mere bi pobrojali, hvala, izglasali bi i naša stranka bi glasala, pretpostavljam i druge stranke koje su glasale za ovaj zakon 2002. godine. Pošto smo izgubili šansu da u šest meseci pripremimo novi zakon, a rekao sam da je ovaj stari prevaziđen, u ono vreme je bio moderan, sada je već zastareo, onda hajde da učestvujemo u promeni svi zajedno. Malopre sam rekao da iskazujete snagu time što ne prihvatate nijedan amandman. Ispričali ste kako nećemo da širimo tekst sa jednom rečju „u stanu“, to je nekih pet-šest slova u istoj liniji, ne znam koliko se na tu štampu koristi novac, to je onako potpuno nepotrebno, ali ovo je sada stvar koja suštinski zadire u pravo onih ljudi kojima država u jednom momentu može da vrši represiju nad njima i oni zaslužuju da tu informaciju od države i dobiju. Ne govorim o ljudima protiv kojih se vodi postupak, o ljudima koji su opservirani na zakonit način, već o ljudima koji dođu pod taj udar sasvim slučajno na osnovu greške nekog operativca koji je došao do saznanja koje može da bude tačno, izvesno je da će biti tačno, ali može da bude i netačno. Ako je netačno, onda se država bar prema tim ljudima ophodi na način na koji je neophodan.
Hvala, potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, slušajući neke rasprave, stičem utisak da se neko ponaša i ophodi kao da nikada nije bio na vlasti, da kritikuje zakon u čijem donošenju nije neposredno učestvovao, ali i te kako jeste stranka kojoj pripada i ovde priča na takav način da otprilike eto zakon jeste loš, to smo svi priznali i svi prihvatamo tu kritiku, samo nije bio loš dok smo mi bili na vlasti, samo nije bio loš kada smo imali pun mandat da ga promenimo, a nismo ga promenili, ali sada je zavladalo jedno vreme ćutanja i šaputanja i hajde sada malo da predstavimo taj i takav zakon koji smo mi „koristili na dobar način“ e sada će neko drugi da ga zloupotrebljava pa ćemo onda argumentovani razlog, argumentovano obrazloženje zašto se ne prihvata neki drugi amandman, e to ćemo da svedemo onako paušalno, znate, kao da se ne poveća trošak stranke zato što se ubacuju dve reči. Mislim da smo ovde svi ozbiljni ljudi i držim do toga i da svako vodi računa o tome šta govori i da stoji iza svojih reči. Tako i ja stojim iza svojih reči i onoga što sam rekao u obrazloženju nekog prethodnog amandmana i onoga što govorim o ovom amandmanu. Kada prestanu razlozi za primenu neke mere, automatski se ta mera prekida. To ste i sami rekli u uvodnoj reči o amandmanu. Ne shvatam i ne razumem šta je problem? Složili smo se oko toga da zakon nije savršen. Složili smo se oko toga da ga treba promeniti. Postavljam pitanje kako ga to ne promeni za četiri godine svoje vlasti? Ako su nekada neki pripadnici zloupotrebljavali svoj status službenog lica u okviru službe….
Ministre, vreme. O svakom amandmanu samo dva minuta.
Samo jednu rečenicu, molim vas. Ako su zloupotrebljavali, pa upravo im se za to i sudi. Bilo bi loše da su zloupotrebljavali to svojstvo, pa da im se ne sudi. Pri tome, to su bili pripadnici neke druge službe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Ima jako mnogo prijavljenih. Molim da se svi prijavite ponovo da bih mogla da dam reč sledećem. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću pokušati, uz sve ovo što je uvaženi gospodin ministar izneo, sa čime se potpuno slažem, da na jedan prizemniji i jasniji način objasnim zašto nije prihvatljiv ovaj amandman. Gospodine Šutanovac, primera radi, prema vama službe bezbednosti primenjuje posebne mere i dobiju saznanje da vi kontaktirate samnom i traže proširenje mere. U roku od 48 sati direktor službe traži od nadležnog suda i 48 sati se primenjuje mera. Nadležni sud ne odobri tu meru i vi sada tražite da nadležni sud… odnosno Agencija je dužna da lice prema kome je primenjivana proširena mera, za koju nije odobrio sud, da se o tome obavesti i pozove me direktor Agencije i kaže – prema vama je primenjivana mera, molim vas, zbog toga i toga. Ja pitam zašto? Zato što ste u vezi sa gospodinom Draganom Šutanovcem. Ja time otkrivam predmet interesovanja službe. Ja time sputavam…
Nemojte o Branku Šutanovcu, ne znamo ko je to, molim vas.
Primera radi, izvinjavam se.
Meni se obraćate, a ja ne znam Branka Šutanovca.
Ako ja zatražim od Agencije zašto je prema meni primenjivana proširena mera, oni će mi reći - zato što ste u vezi sa gospodinom Šutanovcem. To znači da sam ja time već kao građanin, bez obzira što ću ja da čuvam u tajnosti, ja to mogu da provalim i služba, taj slučaj je završen. Ovo rešenje je identično, koje se nudi u izmenama i dopunama zakona, rešenjima koja se primenjuju po Zakonu o službama bezbednosti Francuske. U rešenjima pre 2009. godine, gospodine Šutanovac, direktor Agencije je bio u obavezi da u roku od 72 sata, pa vam to nije smetalo, obavesti nadležne…
Molim poslanika da se obraća isključivo meni.
… A sada kada se predlaže…
Poslaniče Stojanoviću, moram da vas prekinem. Obraćajte se meni. Znate da je po Poslovniku zabranjeno direktno obraćanje.
Imali smo rešenje u pređašnjem zakonu da u roku od 72 sata, pa nikom nije smetalo. Direktor Agencije je nadležan da obavesti nadležni sud o primeni mere i traži odobrenje. Sada imamo 48 sati, mnogo rigidniji stav, mnogo kraće vreme. Ako bi ovaj amandman prihvatili, naprosto, mi onda ne verujemo sudskoj vlasti jer kažemo da će se materijal koji je pribavljen na takav način u uništiti u prisustvu nadležnog sudije. Znači, mi kao građani ne verujemo automatski sudskoj vlasti nego moramo i onoga na koga je proširena mera, a ne možemo ga pozvati iz razloga koji sam rekao da prisustvuje prilikom uništenja tako prikupljenog materijala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Pomenuli ste Francusku kao zemlju koja je vrlo represivna zemlja i u kojoj, koliko ja znam, ne postoji odbor za kontrolu tajnih službi.
Obraćajte se meni. Ja volim da slušam rasprave.
Proširenje mera može da bude čitanje mejlova koje ne znate ko vam piše ili poruka u inboksu na Fejsbuku. Nečija slika, taj neko se obraća vama, traži stan da iznajmi od vas, komunicirate sa njim, BIA dođe do saznanja, koja s druge strane vi ne znate, ne znaju ni oni 100%, kontrolišu to četiri dana i nakon četiri dana se utvrdi da nije s jedne strane bila osoba koja je na merama, a sa druge strane je građanin koji nema nikakve veze ni sa čim i zašto bi bilo sporno da čovek zna da je bio pod merama? Sada po zakonu može da dođe u BIA-u i da kaže – izvinite, da li sam bio pod merama i moraju da mu kažu. Zašto ga mi onda ne bismo obavestili unapred i rekli – nemoj da dolazi niko? Nemoj više niko da dolazi u BIA-u, dobićete informaciju. Ako se desi greška, imate informaciju. Adut koji sada pominjete kao ako dođe, pa sazna, pa ne, sada može da dođe i sazna. Tema je da ne dolazi. Tema je da mu se kaže – desilo se, greška, hvala, potpišite izjavu o čuvanju tajne, doviđenja, a ne da čekamo da svako u Srbiji sada ima saznanje da četiri dana može da bude pod merama, pa i de da proveri u BIA-u. To je suština. S druge strane, ne biste vi ovaj zakon ni menjali da ga Ustavni sud nije osporio. Vi ste već dve pune godine na vlasti. Dobro, mi smo doneli loš zakon 2002. godine. U međuvremenu se država promenila, Ustav se promenio, sve se promenilo. Kada počinje odgovornost za vaš rad ili nerad?
Prošlo je dve minute. Prijavili ste repliku. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala puno. Ja su se truditi da se držim isključivo teksta amandmana. Mislim da bi trebalo razmisliti o ovom amandmanu gospodina Dragana Šutanovca. Mislim da smo, što se tiče određenih delova ovog amandmana, nešto drugačije govorili u raspravi u načelu, a nešto drugačije govorimo sada kada govorimo u raspravi u pojedinostima. Ono što je interesantno kada se u ovom amandmanu kaže u članu 15b: „u slučaju donošenja naredbe iz stava 1. ovog člana, direktor Agencije odmah podnosi predlog“, jeste da smo se u raspravi u načelu, počev od mene kao prva koja je bila ovlašćeni predstavnik, pa do gospodina Neđe Jovanovića, gospodina Momira Stojanovića i svih ostalih, pa čak i vas, ministre, saglasili da je rok od 48 sati jako dug rok diskutabilan i da ćete prihvatiti eventualno amandman koji bude išao u nekom drugom pravcu i predstavljao bolje rešenje. Predsedavajuća, ako mi istekne vreme, koristiću vreme ovlašćenog predlagača. Ne može jedno da se govori sada, a nešto drugo je govoreno ranije. Ima odličnih delova ovog amandmana i to treba pohvaliti. Ja ću lično podržati ovaj predlog gospodina Šutanovca kada kaže: „Ako se usvoji predlog iz stava 2. ovog člana, sudije će naknadno odobriti proširenje primene posebne mere. Ako odbije predlog, sud će obavestiti lice koje je došlo u kontrakt sa licem kojem se primenjuju posebne mere da je i ono bilo pod tim istim posebnim merama, a materijal prikupljen u skladu sa stavom 1. ovog člana se uništava i …“.
Niste ovlašćeni, ali vam od grupe oduzimam vreme.
Bila sam ovlašćeni predstavnik. Kako nisam?
Nemamo takvu prijavu pismenu od grupe.
Pa, bila sam ovlašćeni, ali dobro, nema problema. Mislim da ovakvo rešenje Dragana Šutanovca ne predstavlja nikakvu njegovu novu pamet. Pri tome, ovakva rešenja mislim da su isto tako već prihvaćena u praksi i primenjuju se nekih drugih evropskih zemalja, pre svega onim zemljama kojima je poznat tzv. poznat pandan na našoj BIA-i, one službe koje imaju u sebi element i obaveštajnog i kontraobaveštajnog, a pri tome ne mislim na Francusku. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, sa velikom voljom predlažem da se predloženi amandman odbije iz više razloga. Prvo, smatram da je adekvatno obrazloženje predlagač dobio u tekstu koji je dobio sa mišljenjem Vlade. Tu se vrlo detaljno objašnjava šta je razlog da se zauzme stav da je neophodno ostaviti određeno vreme za postupanje direktora Agencije u smeru ka obraćanju sudu. Bilo bi lepo da sve možemo da rešavamo u roku od odmah, ali praktični razlozi nalažu da postoje određene radnje za koje je neophodno određeno vreme, kao i određene okolnosti, a ovde je pre svega reč o promeni okolnosti u odnosu na slučaj, jer kada dođe do promena okolnosti, tada se postupa sa zahtevom za proširenje. Nekada je primerice potrebno reagovati na novi lokalitet, nekada na novu terminalnu komunikacionu opremu, nekada novu računarsku opremu i potpuno je realno da se to sve ne dešava u istoj sekundi i sa saznanjima za svako od ovih stvari i potpuno je normalno da ostavimo prostor direktoru Agencije da ukoliko izvrši više korekcija, manje ili više jednovremeno, ali ne bukvalno u istoj sekundi, on može da podnese objedinjeni zahtev sudu za sve to. Uostalom, i sami primer koji je predlagač iskoristio, ukoliko dođe do određene greške, pa treba ostaviti i vreme samoj agenciji da poradi na toj grešci pre nego što se obrati sudu. Tako da, normalno je da postoji određeno vreme, a da li je reč ovom ili onom broju časova, drugo je pitanje. U svakom slučaju, termin „odmah“ je i pravno neprecizan i to jasno stoji u obrazloženju u kojem smo dobili od Vlade. Druga stvar, kada je reč o zahtevu da se lice koje je došlo u kontakt sa licem koje je pod udarom mera, da se tako izrazim, neposredno obavesti u slučaju proširenja koji je odbijen od strane suda. Prvo, imamo ponovo jednu vrlo ozbiljnu pravnu neusaglašenost šta znači - lice koje je došlo u kontakt? Druga stvar, postavlja se pitanje – zašto samo u slučaju proširenja? Ponovo jedno vrlo važna pravna nepreciznost. Treća stvar, čuli smo u obrazloženju da je reč o licu koje je u slučajnom kontaktu sa onim koji je pod dejstvom mera, zakon tu kategoriju, nažalost, ne prepoznaje, slučajni kontakt i u samom predlogu, ovako kako je podnet, se nigde ne pominje, već se eksplicitno kaže – lice koje je u kontaktu slučajno ili ne. Pri tom, suština je sadržana baš upravo u onome što je izneo predsednik nadležnog skupštinskog odbora, time se neposredno dovodi u opasnost da se ugrozi postupak i to može da ne razume samo onaj ko apsolutno ne želi da razume. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala. Ako bi neko u životu trebalo da bude zainteresovan za jedan ovakav član, bio bi lično ja. Prošle godine, ili kada je već bilo, obelodanila se ta priča. Između ostalog, moja malenkost je, iz ne znam kog razloga, u vreme gospodina Vukadinovića bila na merama. To je zvanično i potvrđeno, bilo i u novinama i do dan danas nisam saznao šta je bio razlog. Negde sam načuo, navodno je sud dao da sam širio rasnu…
Molim vas o amandmanu.
Slažem se, ali zašto vam ovo kažem? Ovo ovde što se traži bilo bi zaista dobro, ali moramo ovde da vodimo računa o tome šta se ovde predviđa. Ovde se predviđa situacija kada tražimo proširenje mere. Znači, mera je već započeta. Verujem da niko u BIA danas ne bi zatražio to proširenje mere da nema određene indicije da se određeno lice sa nekim druži, bio to političar, bila javna ličnost, a moram da priznam, taj koji je na merama, ako je, recimo, situacija vezana za organizovani kriminal ili za neku špijunažu, taj koji je na merama sigurno se ne druži baš sa nekim jako finim ljudima tek tako, nego iz određenog interesa stupa očigledno u određene kontakte. Nije mi jasno, zbog čega sada ovo na ovakav način zahtevamo. Čini mi se da polako dolazimo u situaciju da neko želi BIA u komunalnu agenciju da pretvori. Znate, BIA se bavi zaštitom države. Nekada neke stvari baš i ne moramo da znamo. Nemojmo da se igramo sa tim, neko je ovde malopre spomenuo Francusku. Kažu – to je represivna država. Mi uvredismo sada Francusku, a ona je zemlja EU. Ako u zemlji EU imamo takvu situaciju da ta država na taj način štiti svoje interese, izvinite, što bi to u Srbiji neko ograničio? Zaista, ovakav amandman ne želimo da prihvatimo.
Hvala. Nije niko imao nameru da vređa Francusku. Naveden je samo primer. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo hoću da kažem da ne sumnjam u dobre namere predlagača amandmana. Mislim da su postojale dobre namere, ali mislim da je nešto sasvim drugo tu u pitanju. O takvim stvarima o kojima je ovde govoreno u obrazloženju, zašto treba prihvatiti ovaj amandman, možda treba govoriti kada budemo donosili novi zakon. Ovde se radi, i meni zbog toga nije jasno zašto je toliko sada podignuto na taj nivo, o proširenju već postojeće mere. Postoji već i sada idemo na 48 sati, pominjemo službenike BIA spominjemo suđenja, pominjemo države članice EU. Ponoviću nešto što sam rekao u načelnoj raspravi. U ovoj oblasti ne postoji jedinstven sistem i jedinstveno pravilo za članice države EU, uniformisan sistem, na koji način je organizovana bezbednost. Potpuno su različiti slučajevi. Negde je u tim državnim bezbednostima odvojena kontraobaveštajna delatnost od borbe protiv kriminala, opšteg itd. Kod nas se, recimo, to nalazi u jednoj agenciji. Nemamo jedinstven sistem da bismo se sada ovde pozivali na slučaj – tako je ovde ili tako je onde. Ovde ono što je bitno je proširenje mere. Ne treba govoriti o službenicima. Ovde se govori samo o direktoru Agencije. To je pod jedan. Pod dva, postupajući sudija već postoji, nema dežurnog sudije, ako pričamo o 48 sati. Sada već govorimo o nekim drugim zakonima. Govorimo o zakonima koji se tiču pravosudnog sistema, radno vreme, da li posle tri sata, da li vikend. U nekim državama, u Americi možete sudiji da dođete na kućni prag i on ima dokumentaciju da vam potpiše nalog za nešto što se radi. U Srbiji to nije predviđeno, ne postoji po zakonima. Dolazimo u situaciju da, recimo, ako se ne bi ostavio sudu rok od 48 sati, mogli bismo da dođemo u situaciju da ne može da se odobri proširenje mere, jer sud npr. ne radi 48 sati Božić, vikend. Imamo razne situacije u kojima to može da se desi, a opet kažem, proširenje mere, postupajući sudija već postoji koji je doneo rešenje. Ovaj amandman i u tehničkom smislu je praktično nemoguće usvojiti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Uvažena predsedavajuća, narodni poslanici, usvajanje ovog amandmana smatramo da bi smanjili operativni kapacitet BIA i efikasnost samog rada. Kao što ste ovde čuli dobra izlaganja i ministra i ostalih narodnih poslanika, ukoliko postoji osnovna mera, samo proširenje, de fakto ukoliko obavestite to lice, bi dovelo u jednu problematičnu situaciju gde možete da upozorite lice da je pod merama s jedne strane, ali i da se šire kompromitujuće informacije o tom prvom licu jer nije ništa zagarantovano da će neko ćutati i da neće odati tajnu da je bio u datom trenutku pod bilo kakvom prismotrom. S druge strane, mogu se obavestiti ili dati informacije ljudima koji su takođe u osnovnom postupku, a nisu znali jer su pod prismotrom zbog određenih krivičnih dela, što bi u krajnjoj instanci moglo da ugrozi nacionalnu bezbednost, bezbednost Republike Srbije, što nikako ne smemo dopustiti. Naravno da treba razgovarati o što većem i boljem poboljšanju i ovog i svih ostalih zakona, ali ne smemo dovesti našu zemlju i naše građane u situaciju da ne veruju u državu, s jedne strane, a s druge strane, da ugrozimo nacionalnu bezbednost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Imate 20 minuta i 34 sekunde.
Uvažene kolege, polazimo od pogrešnih pretpostavki. Prva pretpostavka koja je činjenična je da je BIA dužna da svakom građaninu Srbije koji uputi zahtev da bude informisan da li je bio pod merama te službe, odnosno Agencije, BIA je dužna da mu to saopšti, da mu da punu informaciju da li je bio ili nije. Ni na koji način se ne utiče na efikasnost u radu. To je jedna stvar. Druga stvar, pričamo o proširenju mera, pa se onda pitamo kako je moguće da neko slučajno dođe u kontakt, pa taj što je došao slučajno u kontakt, nije ni on slučajno. Zašto ne zamislite situaciju da je službenik BIA, koji je došao do saznanja koje nije tačno, praktično bio dezavuisan, i onda je na osnovu tog lošeg saznanja direktor BIA-e dao naredbu, kako se već kaže, da se to sredstvo stavi na mere, a da to osnovno lice, protiv koga se primenjuju mere, uopšte u tome ne učestvuje. Znači, uopšte veze s tim nema. Zbog čega to govorim? Zato što moj predlog se odnosi isključivo i jedino na situaciju koju sud nije odobrio - proširenje mera. Znači, BIA je dužna da svima, koji su bili pod merama i koje je sud odobrio, kaže da su bili pod merama. Sada ovde insistiram da ljudi za koje sud nije odobrio dobiju to saznanje imperativno, a ne da dolaze po njega. Dakle, kada kažete - kako je moguće da neko slučajno dođe u komunikaciju? Kako je moguće da operativac slučajno pogreši? Moguće je. Da li je moguće da ga neko dezavuiše? Moguće je. Da li je moguće da ga neko namerno pošalje na drugu stranu? Moguće je. Sve to u poslovima obaveštajno bezbednosnim i kontraobaveštajnim poslovima je nešto što se dešava svakodnevno. Samo oni koji ne poznaju rad i način rada ne razumeju tu mogućnost u kojoj se operativcu BIA kaže - evo taj telefon komunicira sa ovim, to je on sto posto znam, ajmo brzo da vidimo ko je, a veze ne mora da ima sa slučajem. Znači, ja vam govorim o građanima. Ne govorim o ljudima koji su zaista pod merama. Znači, suštinski govorim o ljudima koji su se našli pod merama koje nisu sudski odobrene, odnosno četiri dana su trajale na osnovu procene nekog službenika koji je došao do saznanja i koji direktora može da ubedi. Da li je to istina? Mora da bude istina, ne mora da bude istina. Ne mora. Najlošija stvar po BIA-u to je neistina, ali to lice koje je bilo četiri dana pod merama, šta ćemo sa njim? Zašto bi ono trpelo tako nešto? To može da bude mera praćenjem. Znači, fizičko praćenje. Zašto bi neko bio praćen uopšte jedan, dva tri sata, a ne dana?Nije ovo politiziranje. Najmanje što želim je da politizujem ovo. Prihvatam – mi smo krivi za sve. Ljudi, sada vas ima 120 ovde i donosite sada odluke da ispravimo nešto. Da ste rekli samo ispravljamo član 13. na koji je Ustavni sud dao zamerku, glasali bi danas svi zajedno ovde i podržali ga, ali vi sada ubeđujete opoziciju da ne razume svoj amandman. Malo duže se bavim ovim stvarima nekih 14 godina i još duže, ali 14 godina zvanično. Dakle, ne postoji zla namera. Postoji potreba da se stvar uredi na jedan kvalitetniji način, na način na koji će građani Srbije da se osećaju komotnije. Govorim o onim ljudima koji nemaju nikakvu vezu sa kriminalom ili sa ustavnim uređenjem Srbije ili sa bezbednošću Srbije. Pretpostavka vaša izlazi da sve ono što BIA radi je bezgrešno. Operativac dođe do saznanja, direktor odobri četiri dana, a zašto onda sud to obori? Kada sud obori, onda se pitamo – izvinite, a koja je sankcija za tog službenika? Nema je, pa pogrešio čovek. Ko je direktor? Pogrešio je i on. Dobro, pogrešio je direktor, pogrešio je službenik, dešava se. U tom obaveštajno bezbednosnom poslu se to radi i namerno, ali što bi građanin koji je bio pod merama trpeo sve to i što ne bi dobio informaciju, odnosno što ne bi imperativno dobio informaciju, a ne morao da dođe po nju. Mislim da je to nešto što je dobro za građane Srbije. Ne slažem se i ne slažemo se sa tim da je neophodno 48 sati da se uputi zahtev sudu. Ako je terminološki odmah sporno, to ćemo u pravno-tehničkoj redakciji da ispravimo istovremeno, jednovremeno. U BIA-i se otkazi dele za dva sata. U petak popodne se završi, a u ponedeljak je penzioner. To se uradi za dva sata, a direktoru treba 48 sati da uputi informaciju prema sudu koju već primenjuje. To je totalno neprihvatljivo. Zbog čega treba to? Zato što formulacija nije pravno-formalno naznačena, a istovremeno, stavimo istovremeno u momentu kada on da nalog da se nekome stave mere, tog momenta se informiše sud. Sud ima 48 sati, slažemo se. Sud donosi odluku. Šta ako sud donese odluku da to nije bilo u skladu sa zakonom, odnosno nije bilo u skladu sa potrebama, odnosno da ne može da se koristi? Taj čovek treba da dobije informaciju. Zbog čega? Zbog toga što može sutra da je pročita u novinama. Što bi dozvolili da se to dešava ljudima koji nisu iz te strukture, koji su savesni građani Srbije, koji su došli u tu situaciju. Ponavljam za ove koji su spremili govore ranije, pričamo o tome da sud nije dozvolio proširenje mera, pričamo o savesnim građanima koji su došli pod udar mera koje sprovodi BIA, pričamo o ljudima koji ni na koji način ne ugrožavaju bezbednost građana Srbije, niti Republike Srbije, pričamo o njihovim ljudskim pravima, pričamo o praksi koja postoji u savremenom svetu, a kakav želimo i mi da budemo. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, pažljivo sam slušao predlagače amandmana i zaključio sam da se polazi od pretpostavke da će lice na merama biti običan građanin. Pretpostavljam da su ta vremena daleko iza nas, barem se toplo nadam. Ukoliko su neke bivše vlade tu meru primenjivale prema običnim građanima, onda je to tada bio problem, i to svi znamo. Hoću da verujem da obični građani neće biti na tim merama, ali postavljam pitanje – šta ako je na tim merama vođa terorističke organizacije? Za očekivati je da on promeni neposredno pred ugrožavanje određene države, pred izvršavanje terorističkog nedela svoj mobilni telefon, jer dovoljno poznaje tehnike obaveštavanja i prisluškivanja, da promeni svoj mejl, laptop, da promeni svoju IP adresu. U takvim situacijama, ovim dopunama Zakona je predviđeno, direktor BIA može odmah da nastavi dodatnu meru da prisluškuje taj drugi uređaj sa kojeg vođa terorističke organizacije vrši komunikaciju sa svojim članovima, koji neposredno mogu da izvrše krivično delo pre roka od 48 sati. Dakle, u tim situacijama moramo da imamo meru koju BIA može da primeni prema vođi terorističke organizacije, a ne prema građaninu, kako se ovde u ovom predlogu amandmana polazi. Ukoliko je vođa terorističke organizacije bio predmet mera, za očekivati je da on kontaktira sa svojom mrežom, koja i te kako može da bude zanimljiva za naše bezbednosne organe. U tim situacijama, na određeni način, ta lica su došla pod tu meru. Ukoliko lica otkriju raznim kanalima da su, na određeni način, provaljena, oni mogu da se razbeže. Te mere mogu da traju do godinu dana. Oni mogu da se ne vrate u zemlju za godinu dana. Šta će se desiti ako imamo sudiju koji ne odobri proširenje tih mera iz raznoraznih razloga? Znamo kakvo smo sudstvo zatekli. Šta se onda dešava ukoliko se oni razbeže? Teroristički akt nije uspeo, a mi moramo da pozovemo ta lica koja su se razbežala, koja su želela da ugroze državu, državnike, važne državne institucije, pripadnike te mreže, te organizacije da dođu kod sudije i da prisustvuju uništavanju dokaza, odnosno da na vrlo jasan način shvate da su bili provaljeni, da su naše službe saznale da su oni mreža te organizacije i pozivanjem na uništavanje dokaze, mi ih pozivamo da budu upoznati da ih je BIA otkrila, a time da je otkrila moguće ciljeve i buduće namere te organizacije. Još nešto – kako ćemo pozvati te ljude, ukoliko su prilikom bežanja pobegli na neki nosač aviona, Gvantanamo, na Kubu, ukoliko su pobegli u Siriju, Iran, Irak... [[Isključen mikrofon.]]
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. (Marijan Rističević, sa mesta: Nisam završio.) Niste završili? Pravite duge pauze između rečenica i još se ne čujete. (Marijan Rističević, sa mesta: Neko me je isključio.) Ponovo se prijavite. Nema nikakvih problema. Nastavite.
Nisam želeo da prekinem, nego je neko isključio ton.
Samo vi nastavite o amandmanu. Pričamo 60 minuta o jednom jedinom amandmanu.
O amandmanu pričam svo vreme. Ukoliko takva lica pozovemo na uništavanje dokaza, u tom slučaju smo ih pozvali da im priznamo da su oni na merama, da znamo da su oni teroristička organizacija, da su pripadnici te terorističke organizacije. Postoji teškoća prilikom pozivanja – šta ako su oni otišli na Kubu, Gvantanamu, na neki nosač aviona, ako su otišli u Irak, Iran, Libiju? Tih situacija ima. Dakle, kako i na koji način mi ta lica obaveštavamo? Verujem da je predlagač amandmana bio dobronameran i podržavam da se takve mere ne preduzimaju prema građanima, ali, u ovakvim situacijama oni bi morali da budu pozivani. Ja verujem da su takva vremena, kad su građani bili predmet rada bezbednosnih agencija iza nas i da će ubuduće to biti teroristi. Stoga ja ne mogu da podržim ovaj amandman. Ima jedna rečenica – da nema te stvari, i život može da se da na kocku za otadžbinu, ali nema tog razloga iz kojeg bi se otadžbina stavila na kocku. Hvala.
Da li se poslanici ponovo javljaju po istom amandmanu, ili je u pitanju greška? Javili su se Orlić, Đukanović, Jovanović. Da li je ovo ponovno javljanje po amandmanu? Ne razumem? (Vladimir Orlić, s mesta: Ponovo se javljam.) Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić.
Hvala. Sa željom da polako privedemo kraju raspravu o ovom amandmanu i da otklonimo svaku eventualnu preostalu nedoumicu, samo ću citirati predlog amandmana onako kako ga je sročio sam predlagač – ako odbije predlog, sud će obavestiti lice koje došlo u kontakt sa licem prema kojem se primenjuju posebne mere. Ukoliko predlagač vidi da je jasno naznačena razlika između lica koje ne treba da bude obavešteno i nevinog građanina, ja je ne vidim. Niti se pominju građani koji su slučajno došli u kontakt s licem koje je pod merom, niti nevini građani. Ovde eksplicitno stoji – lice koje je u kontaktu sa licem koje se nalazi pod merama, znači možda njegov najbliži saradnik ili neko ko će sutra možda biti operativno interesantan. A mi namećemo obavezu da eksponiramo istragu, da ugrozimo operativni rad zakonski. Apsolutno nema nikakvog razloga da to uradimo, niti da ovakvim stvarima, dodatnim rizicima i nepreciznostima opterećujemo Predlog zakona koji je vrlo precizan, vrlo jasan i koji je možda svetlosnu godinu daleko po kvalitetu od onog zakona koji je trenutno na snazi. Nema razloga da ovako dobro složeno rešenje kvarimo nepreciznim amandmanima i stvarima koje opterećuju praksu i potpuno su neupotrebljiva. Tematika je toliko osetljiva, pričamo o bezbednosti same republike, da ne dopušta ni najmanju nepreciznost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Uvažena predsedavajuća, mislim da je zaista dobro da o ovome razgovaramo, jer je sve vezano za korpus ljudskih prava.
Jeste, samo sada konkretno o amandmanu. Insistiraću da kraja sednice da se ne šire priče o stranim državama i ne znam ni čemu. Molim vas konkretno o amandmanu. To važi za sve poslanike.
Predlagač amandmana je krenuo od premise da radnik BIA može da pogreši, što je ispravna premisa. Naravno da može radnik BIA da pogreši. Ali hoću duboko da verujem da bilo koji operativac BIA kada radi na nekom predmetu, pre svega zahteva određene provere pre nego što zahteva tu meru. Ne verujem da bi se i ko iz same BIE od rukovodilaca brukao da zatraži meru, a da prethodno neko nije proveren i da li je zaista potrebno to lice staviti na bilo koju meru. Sa druge strane, ako zahtevamo da sud nekome kaže na koji način je praćen ili da pred njim uništi dokaze, doći ćemo u jednu apsurdnu situaciju. Navodim vam primer koji može da se zaista dogodi. Čitali smo ovih dana o jednom čoveku za koga se sumnja da je najveći diler droge u ovom regionu, a za koga smo čitali u novinama da je to jedan jako inteligentan čovek, koji šeta unuče, divan čovek. Zamislite sada da je on bio na toj proširenoj meri. Sud ustanovi da možda dalje ne bi trebalo da bude na meri pa pozove dotičnog i kaže – mi smo vas gospodine, pratili, izvinjavamo se što smo to radili, pratili smo vas zato što ste bili u vezi sa recimo, gospodinom Čumetom, koji je uradio što šta.
Ne možete govoriti tako. Poslaniče, ako opominjem poslanike opozicije, moram i vas. Nećemo govoriti o imenima nikoga ko nije ovde prisutan.
Slažem se, ali ovo su stvari vezane za amandman. Izvinjavam se, ali zaista možemo doći u tu apsurdnu situaciju da…
Prihvatam izvinjenje u ime parlamenta, ali nemojte dalje.
Možemo zaista doći u apsurdnu situaciju da čovek za koga se zaista osnovano sumnja da se bavi nekim nečasnim poslovima, da sud njega na kraju krajeva obavesti i da mu kaže – izvinjavamo se što smo to uradili, evo, pred vama ćemo da uništimo dokaze. On će posle otići i reći onome sa kim se druži i s kim je u kontaktu da ga zapravo BIA prati. To su potpuno besmislene stvari. Shvatimo još jednom, BIA nije organizacija koja je na apsolutno izvolte, nego postoje neke stvari koje mi baš i ne moramo da znamo. A verujem da BIA i njeni rukovodioci i te kako rade na zaštiti ove države. Hvala.
Apsolutno se slažem s vama. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Hvala predsednice. Svojom diskusijom bih doprineo da se prekrati jedna kolokvijalna rasprava i da se više ne vodimo nekim pretpostavkama sa situacijama koje su životno moguće. U svakom slučaju bi se mogle pojaviti u nekim okolnostima na koje su ukazivali i predlagač i oni koji nisu zagovornici da se podrži ovaj amandman. Međutim, ja bih ovde skrenuo pažnju na nešto drugo. Da li bi ovim amandmanom došlo do toga da ponovo zadiremo u povredu Ustava? Da li bi ovim amandmanom došlo do situacije da dajemo sudu neko ovlašćenje koje nije regulisano zakonom, pre svega Zakonom o uređenju sudova, Zakonikom o krivičnom postupku? Jer, ovde se konkretno postavlja pitanje da sud obaveštava određeno lice, što znači da se sudu daje određeno ovlašćenje koje nije sistematizovano u onim procesnim zakonima gde su prava suda veoma jasno definisana. Tu čak možemo govoriti i o Zakonu o sudijama. Prema tome, dok se prethodno ne ispita i analizira da li bi ovakav predlog amandmana bio eventualno u koliziji sa pozitivnim procesno-pravnim zakonima, mislim da nema svrhe voditi dalju raspravu. To je jedno. S druge strane, ukoliko se to analizira i ispita, u svakom slučaju, ako ta mogućnost bude dostupna i dozvoljena, novi zakon koji je najavljen o BIA može rešiti ovo pitanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vreme poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Često se ovde sada pominje pitanje da li imamo poverenja, da li imamo vere, ko kome veruje, ko kome ne veruje, kao da pričamo o nekom zakonu koji se odnosi na religiju.
Samo o amandmanu, molim vas. Odnosi se i na vas. Dakle, ne širimo priču. Debatu smo završili. Dakle, konkretno, šta radi BIA, šta radi sud, i to je to.
Da bismo shvatili suštinu amandmana, a vidim da očigledno većina ne shvata suštinu posla BIA, znači, najmanje što BIA radi je borba protiv organizovanog kriminala, ili bi bar tako trebalo da bude, ja ne znam sada tačno koliki su vam kapaciteti, ali, to je nešto najmanje. Znači, BIA u svom delokrugu rada treba da se susretne upravo s ljudima koji su profesionalci. S druge strane, s ljudima koji su vešti, s ljudima koji znaju na koji način da izbegnu određene mere, ljudima koji znaju da vas pošalju u pogrešnom pravcu, u pogrešnom smeru, ljudima koji pokušavaju da dezavuišu vaše operativce upravo kao što i vi pokušavate da uradite to nekoj drugoj službi. Te iste službe, ili pojedinci, ili teroristi, oni će sve vreme pokušavati da od sebe odagnaju Agenciju. I sve vreme će pokušavati da prebace na nekoga drugoga. Dakle, ne radi se o običnim ljudima. Ne radi se samo o ljudima iz kriminala, to je najmanja sfera mog interesovanja. Radi se o mnogo ozbiljnijim stvarima, a to je ono što je primarni posao BIA – zaštita bezbednosti države i zaštita ustavnog poretka. Oni koji idu protiv bezbednosti države i idu protiv ustavnog poretka sigurno nisu naivni ljudi i naravno da znaju na koji način da menjaju komunikacije, ali, isto tako, i znaju na koji način da vam puste informaciju koja treba da vas odvede u pogrešnom pravcu. Pretpostavljam da je to nešto što svaki obaveštajni rad podrazumeva. To se uči u školi, pretpostavljam na prvim časovima. Dakle, bez ikakvih problema može se doći u situaciju da je komunikacija potpuno pogrešna, da ni sa jedne strane komunikacija nisu ljudi protiv kojih se sprovode mere i sud to konstatuje. Šta je problem da se onim ljudima kaže – bili ste pod merama zato što se sticajem okolnosti desilo. Ovako, dovodimo u situaciju u sumnju da svako može da bude pod merama minimum četiri dana i kada se to završi, ako se sam ne interesuje, neće dobiti informaciju i to je loše stanje i zaista ne vidim zbog čega to ne bi uradili. Jasno mi je da ne postoji većinska volja, jasno mi je da postoje razna obrazloženja ljudi koji ovo shvataju vrlo površno. Ovo je izuzetno važna stvar sa aspekta zaštite ljudskih prava. Naravno, videćemo, moguće je da neko pokrene tužbu pred Ustavnim sudom, pa da vidimo da li je ovo ustavno i da li je moguće da se četiri dana koriste mere protiv ljudi koji naprosto ni na koji način nisu zaslužili da to bude protiv njih rađeno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Malović, Goran Bogdanović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Snežana Malović.
Zahvaljujem se poštovana predsednice. Dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine Paniću, kao poslanička grupa NDS podneli smo amandman na član 4. koji u sebi sadrži četiri podčlana, tako da se naš amandman u stvari odnosi na dva podčlana. Prvi deo našeg amandmana odnosi se na član 15b. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, gde smo predložili da se rok za podnošenje proširenja mere od strane direktora BIA, ja se samo izvinjavam, koristiću i vreme poslaničke grupe, da znate, skraćuje na 12 sati, umesto 48 časova, koliko je predviđeno Predlogom zakona, kao i da se mora doneti odluka od strane nadležnog sudije ili predsednika višeg suda ukoliko ne ovlasti nadležnog sudiju u roku od 24 časa od prijema predloga. Smatramo da je ovo celishodnije rešenje zbog toga što ako se sabere broj časova koliko ima mogućnost direktor Agencije da podnese predlog za proširenje mere i ukoliko se sabere vreme za koje je sud dužan da odluči, to onda ispada da se u stvari 36 sati može primeniti mera bez odluke suda. Naravno, imamo razumevanje i za ovako predložen način regulisanja člana u Predlogu zakona. Međutim, postavlja se pitanje i proporcionalnosti koje je Ustavni sud u svojoj odluci kojom je poništio ove odredbe naročiti naglasio. Takođe, u Predlogu zakona nije predviđena žalba na proširenje mere, što smatram da bi bilo celishodno, obzirom da se može doći u situaciju da u odnosu na osnovnu meru prvostepeni sud nije dao odobrenje, već je to odobreno od strane višeg suda po žalbi, znači od strane Apelacionog suda, tako da se postavlja pitanje kakav će odnos imati prvostepeni sud ukoliko se podnese zahtev za proširenje mere? Drugi deo našeg amandmana odnosi se na član 15v. koji treba izmeni i koji bi izmenjen, shodno našem amandmanu, glasio da - prilikom primene posebnih mera kompletan prikupljeni materijal dostavlja se nadležnom javnom tužilaštvu. Drugi stav bi glasio - sa dostavljenim materijalom se postupa u skladu sa odredbama koje uređuju krivičnipostupak. Kao što je to predviđeno u Predlogu zakona odnosi se samo na situaciju da se dostavlja tužilaštvu prikupljeni materijal o krivičnom delu, odnosno na koje se mogu odrediti posebne dokazne radnje. Ovde opet dolazimo do pitanja Ustava i načina na koji Ustav predlaže ograničenje ljudskih i manjinskih prava i postavlja se pitanje da li se taj materijal može koristiti? Znam da je celishodno i sama bih tako postupila da sam imalapriliku da pišem predlog zakona, međutim postavlja se pitanje kakav će stav o tome sud imati i da li će sud smatrati da je ovaj materijal podoban za dalje vođenje krivičnog postupka? Zbog toga dobronamerno predlažem da se unapred postavi pitanje Vrhovnom kasacionom sudu koji je nadležan da odlučuje o ovakvim ekskluzivnim pitanjima i koji je nadležan da ujednačava sudsku praksu. Koliko je meni poznato, do sada je sud imao veoma restriktivno stanovište u odnosu na ovakvu vrstu materijala. Takođe, u prethodnom vremenu se vodila diskusija u tome šta se dešava sa materijalom koji nije podoban za dalje vođenje krivičnog postupka. Moram da kažem da sam ja drugačijeg stava od stavova koji su ovde izneti da se takav materijal ne predočava licu na koje se odnosi. Naime, član 15b Predloga zakona u svojoj drugoj rečenici kaže – sa materijalom se postupa u skladu sa odredbama koje uređuju krivični postupak, što znači da ukoliko se pokrene krivični postupak vrlo je jasno i ne treba dalje polemisati da će lice biti obavešteno o tome. Ukoliko se ne pokrene krivični postupak smatram da lice na koje se odnosila osnovna mera, odnosno mera proširenja, proširena mera treba i mora da bude obavešteno u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku koji uređuje proceduru i način na koji se određeno lice obaveštava o tome. Da li će do toga doći, videćemo u praksi. Želim na kraju da izrazim i stav da je ovde više nego evidentno da osnovni Zakon o bezbednosno-informativnoj agenciji je prevaziđen, da će on morati da se menja, da u tome treba da učestvuju svi društveni faktori. U krajnjem slučaju, postoje i obaveze koje naša zemlja ima u pogledu evropskih integracija koje proističu iz Poglavlja 23. i Poglavlja 24. naročito Poglavlja 24. koje se odnosi na bezbednost zemlje i smatram da će biti potrebno da se nadležnosti BIA usklade sa međunarodnom praksom. Takođe, želim da ukažem i na činjenicu, još jednom, da je jako dobro što će odlučivanje o ovoj vrsti mere imati ubuduće Viši sud u Beogradu, kome je nedavno i proširena nadležnost, tako da može da postupa i po nekim drugim teškim krivičnim delima, poput terorizma, i što je Predlogom zakona predviđena dvostepenost. Mislim da je dosta zabunu i unela činjenica da je do sada odlučivao predsednik Vrhovnog kasacionog suda o merama koje predloži BIA da se primenjuju na određena lica i ona su se uglavnom ticala nekih krivičnih dela koja su ustvari predstavljala unutrašnji ili međunarodni terorizam, dok je sud, Viši sud u Beogradu odlučivao o drugim teškim krivičnim delima i delima koja se tiču organizovanog kriminala. Tako da, kao što sam rekla, Viši sud u Beogradu je morao da postupa u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku, što znači da ukoliko ne dođe do pokretanja krivičnog postupka onda je postojala procedura kojom se taj materijal uništavao i kojom se lice obaveštavalo o tome. Do sada, kada je to radio Vrhovni kasacioni sud, isključivo se primenjivao Zakon o BIA, a samim tim nije postojala obaveza da se predočavaju licu koje se nalazilo na tim merama. Kao što sam rekla, smatram da sada kada se usvoji ovaj Predlog zakona biće potpuno izjednačeni i postojaće obaveza suda da u svakom slučaju obaveštava lice. To je moj stav o tome. Zahvaljujem se.
Reč ima dr Janko Veselinović.
Hvala poštovana predsedavajuća. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Uvažena predsedavajuća, uvaženi ministre,gospodine Selakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman, koji su podnele naše kolege, pošao je od pretpostavke o kojoj ste vi govorili, ministre Selakoviću, da ne živimo u zemlji dece cveća. Ovaj amandman jeste u tom pravcu, zato što onemogućava zloupotrebu opravdanih prava koja su data Bezbednosno-informativnoj agenciji za posebne mere koje podrazumevaju prisluškivanje svih onih tehničkih uređaja o kojima je već danas govoreno. Ali, pošto ne živimo u zemlji cveća, iako sam ja mislio, ministre, dolazeći danas na Skupštinu u nedelju, da je gotovo sigurno da živimo u zemlji cveća, malo me je dnevni red demantovao jer teško da se u zemlji cveća nedeljom priča o Bezbednosno-informativnoj agenciji, ali pošto to nije tako, na moju i na vašu žalost, znamo u kakvoj zemlji živimo i znamo u kakvom svetu živimo. Ovaj amandman upravo onemogućava da neko zloupotrebi tu mogućnost koja mu je kao agenciji data. Dakle, onemogućava mu da duži vremenski period bez odobrenja suda primenjuje posebne mere, a te posebne mere uključuju tajni nadzor i snimanje komunikacija ili nadzor elektronskih ili druge adrese, bez obzira na oblik i tehnička sredstva preko kojih se obavlja tajni nadzor i snimanje komunikacija na javnim mestima i mestima kojima je pristup ograničen ili u prostorijama, statistički i elektronski nadzor komunikacija itd. Dakle, ove posebne mere mogu biti korišćene 48 sati, plus 48 sati koliko sud ima mogućnost da donese odluku o zahtevu direktora BIA, a to je ukupno četiri dana. U ta četiri dana, složićete se, gospodine ministre, mogu te mere da se zloupotrebe. Jer, kako je neko rekao, ne primenjuju se te mere prema običnim građanima. One se mogu primenjivati prema vama lično. Nije bilo malo novinskih članaka i natpisa gde je predsednik Vlade, prvi potpredsednik govorio da ga prisluškuju. Predsednik države je govorio da ga prisluškuju. Zamislite ako se to prisluškivanje otegne na četiri dana, a da sud ne donese o tome odluku, može biti osujećena neka poseta predsednika Severne Koreje, recimo, predsedniku države, koja je verovatno neka sledeća. (Predsednik: Vratite se na amandman. Znate da sam malopre rekla da mora striktno da se govori o amandmanima, a neće doći osoba koju ste najavili.) Nisam pominjao nijedno ime. Dakle, teoretski je moguće jer se ova mera ne odnosi na obične građane. Zašto bi neko čoveka koji obrađuje njivu prisluškivao 48 sati ili četiri dana? Ove se mere određuju prema onima koji mogu da na neki način ugroze državni sistem, put kojim država ide. U tom smislu, smatram da bi, pre svega zbog dobrog funkcionisanja ove vlasti, bilo jako plodotvorno ukoliko bi se ta potencijalna mogućnost ograničila. Dakle, da postoji sigurnost državnih funkcionera, državne administracije, da oni nisu pod nadzorom, možda čak i četiri dana, u obavljanju nekog važnog posla. U tom smislu, smatram da je amandman naših kolega smislen, baš zbog činjenice da ne živimo u nekom najsrećnijem vremenu, a kroz ovaj amandman se postiže namera zakonopisca, odnosno namera Vlade, pa ma ko da je potpisao ovaj akt, predsednik ili zamenik predsednika Vlade, na bilo koji način se ne ugrožava namera zakonopisca. Dakle, postižu se isti efekti i veća pravna sigurnost građana, ali rekao bih i države. Hvala.
Reč ima Vladimir Đukanović.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Moram da priznam, što se tiče ovog amandmana, to bi bilo sve jako zanimljivo da mi na sednici Odbora nismo već slušali kako se zamera što se BIA na neki način daju predistražne mogućnosti, čini mi se da ovim amandmanom baš oni koji su to kritikovali žele to da pojačaju, upravo takve neke aktivnosti, što BIA svakako ne može da ima. Znači, Bezbednosno-informativna agencija je obaveštajna agencija pre svega, ona prikuplja određene indicije, a nikako ne možemo da dođemo sa takvim indicijama, ne možemo da to koristimo u krivičnom postupku. Tužilaštvo eventualno to može da dobije, pa ako im to ukaže da tu postoje neki elementi krivičnog dela, da onda da nadležnim organima, recimo Upravi kriminalističke policije ili već kome, da to obrade kao materiju, ali ne možemo da definišemo i da damo BIA tu mogućnost da ona vrši predistražne ili istražne radnje, jer bi to zaista bilo potpuno suludo. Samim tim ovakav amandman je jednostavno neprihvatljiv. Hvala.
Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, za mene je amandman neprihvatljiv iz dva razloga. Jedan je zato što bitno skraćuje rokove u kojima direktor BIA treba da zatraži od suda proširenje mere. Ovde se predlaže da umesto 48 časova bude 12 časova. Po meni, za 12 časova se ponekad taj sudija ne može ni pronaći, odnosno tih 48 časova su dragoceni za BIA i taj rok ne treba skraćivati. Drugi razlog zbog čega neću da glasam za ovaj amandman je dvostruko ponašanje kada je neko vlast i kada je neko opozicija. Samo da podsetim da u bivšim zakonima do 2009. godine ovaj rok u kome je direktor ili šef BIA mogao da primenjuje dodatne mere bez dozvole suda je bio 72 časa. Od 2009. godine su ovi isti koji sada predlažu 12 časova taj rok smanjili svega ne 48 sati. Stoga se normalno postavlja pitanje – kad su hteli tih 12 časova da uvedu kao rok u kome direktor BIA treba da obavesti sud da su neke mere proširene, da zatraži odobrenje za proširenje mera, zašto taj rok nisu primenjivali kada su oni bili na vlasti, a sad su se odjednom setili da bi taj rok mogao biti kraći? Iz tih razloga za mene ovaj amandman nije prihvatljiv i zato neću glasati za ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Dubravka Filipovski.
Uvažena predsednice, gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, samo želim da se zahvalim članovima Odbora za kontrolu službi bezbednosti što su uvideli konkretnost amandmana na čl. 3. i 4. koje smo podneli moja koleginica Zlata Đerić i ja. Naravno, da im se zahvalim i što su predložili Narodnoj skupštini Republike Srbije da prihvati ovaj amandman. Mislim da su konzistentnost i preciznost primene zakona veoma važni, te u tom smislu, ukoliko ova dva amandmana budu usvojena, verujem da će pozitivno uticati na primenu Zakona o BIA. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Amandman nema veze sa suštinom ovih izmena zakona, to smo se već dogovorili, da ovaj zakon inače ne valja i da ove izmene ne valjaju, tako da je opšti stav da treba promeniti ceo zakon. Da podsetim zakon je donet 2002. godine, tada je verovatno bio po Ustavu pošto je neustavnim proglašen po Ustavu koji je usvojen nakon donošenja zakona. Ustavnom sudu je trebalo puno vremena da shvati tu neustavnost i aktuelnoj Vladi je trebalo puno vremena da promeni jedan ili dva člana zakona po naređenju Ustavnog suda. Naravno da ponovim još jednom, amandman koji sam ja podneo nema veze sa suštinom ovog zakona, nego ima veze sa primenom zakona, a inače s jednom lošom praksom koja je uvedena, očigledno ne tako davno, a to je da je da imamo jednu nejasnu formulaciju od kad nam važe zakoni. Predlog je da formulacija glasi da ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku“. Moguće je da postoji neko ekspertsko pravno mišljenje o tome šta to tačno znači. Mislim da najveći deo građana Srbije ne zna šta bi ova formulacija značila. Da li to znači da ako danas usvojimo zakon i ako se danas objavi u „Službenom glasniku“ da on važi od danas, ako važi od danas onda je pitanje od koliko sati važi. Da li već sad važi iako nije usvojen ili će važiti u trenutku kad objavljen, odnosno, odštampan „Službeni glasnik“, a onda mi kao ni poslanici, a kamoli građani ne znamo u kom trenutku se štampa „Službeni glasnik“. Zato ja nudim jednu formulaciju koja je isto poznata, nisam je ja izmislio, a to je da zakon važi od narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“ uz apsolutno nejasno, meni bar, zašto se ne primenjuje Ustav…
Potrošili ste vreme, trošite još pet minuta.
Zašto se ne primenjuje član 196. stav 4. ako se ne varam Ustava, gde piše – da zakoni stupaju na snagu, odnosno počinju da važe najmanje osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. U ovom slučaju je situacija takva zato što je predlagač probio rok koji je dobio od Ustavnog suda iz ne znam kojih razloga, da li iz razloga da ne bude sednica u četvrtak, pa da nema poslaničkih pitanja, ili iz nekih drugih razloga, generalno, šest meseci je bio dovoljno veliki rok da se te naređene izmene ovog zakona promene i da mi usvojimo ovaj zakon kao i sve druge zakone u jednoj proceduri koja nije hitna, i koja ne zahteva da zakon stupa na snagu odmah, odnosno na dan donošenja. Mislim da je informacija koju sam predložio apsolutno prihvatljiva ne zadire u suštinu primene ovog zakona može da počne da se primenjuje u istom trenutku kao i kad bi se zadržala ona formulacija koju je predlagač podneo, s tim što bi u slučaju usvajanja ovoga što ja predlažem to bilo jasnije, i mislim da bi bila dobra praksa da se i dalje na taj način formuliše početak trajanja zakona. Generalno ova oblast je svuda u svetu rešena na ivici noža. Nigde na svetu ne postoji apsolutna demokratska javna kontrola službi bezbednosti, da ne ulazimo sada u priču o diznilendima i holivudima i nekim drugim lepim mestima. Kontrola službi bezbednosti zavisi od toga kako izvršna vlast želi da upotrebljava te službe. To je bilo, to jeste danas tako i tu nema nikakve sumnje. Znači, na savesti izvršne vlasti je uvek bilo da li će da koristi na ustavan i zakonit način službe bezbednosti ili će da vrši njihovu zloupotrebu. Svaka zloupotreba se naravno vraća jer ni jedna vlast nije večna. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Uvaženi poslanici, uz veliku želju SNS da usvoji sve dobre predloge koji će doprineti da poboljšamo ove zakone, zaista ovoga puta uz svu našu želju nećemo moći da podržimo nešto zašta je i sam predlagač rekao da nema nikakve suštinske veze sa zakonom, zbog toga nećemo podržati ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je sveta nedelja, juče je bio Vidovdan, mi zemljoradnici bez obzira što su praznici smo morali da radimo i kao poslanici i kao zemljoradnici. Dakle, ovde je izrečena jedna neistina u prethodnom izlaganju, a ona glasi da je trebalo dve godine da se…
Molim vas, prijavili ste se po amandmanu, a ne po replici.
Naravno, govorimo o amandmanu. Gospođo predsedavajuća, govorim samo ono što je već govoreno, radi se o datumima. Ovde se radi…
Radi se o amandmanu. Kako važi pravilo za jedne tako važi i za sve, uklopite se.)
Ne znam da li ste vi čitali amandman. U amandmanu se kaže da ovaj zakon…
Predsedavajući čita sve amandmane. Samo izvolite.
Gospođo, ako ćete da polemišete sa mnom morate da siđete dole.
Ne dozvoljavam da neko ugrožava dostojanstvo parlamenta.
Ne ugrožavam.
Samo izvolite, nećemo voditi polemiku.
Molim vas, nemojte me prekidati.
Moje pravo po Poslovniku jeste da prekidam kada se neko ne drži teme. Izvolite samo.
Ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“ Republike Srbije. U zakonu stoji da on stupa na snagu odmah. Prethodni govornik je rekao da to produženje on traži zato što se čekalo dve godine da se sprovede odluka Ustavnog suda, što to nije tačno. Prošlo je manje od godinu dana, a odluka kada je objavljena 26. 7. 2013. godine, a njeno objavljivanje je odloženo za šest dana. Dakle, izrečena je jedna neistina. Spreman sam da glasam za ovaj amandman ako predlagaču tih 24 sata nešto čini, ukoliko nešto treba da se spakuje itd. voljan sam da u takvim situacijama ovaj amandman podržim, ali očigledno da datumi, sabiranje nisu jača strana prethodnog govornika, njegova jača strana jeste oduzimanje. Hvala.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Molim vas, gospodine Šutanovac ovo je zaključna rasprava. Zahvaljujem se. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem nedelju 29. jun 2014. godine sa početkom u 13,00 časova kao dan za glasanje o tački dnevnog reda sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Molim poslanike da se pripreme za glasanje, jer utvrđujemo kvorum. Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje po tačkama dnevnog reda ove sednice, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 151 narodni poslanik, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. 1. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BEZBEDNOSNO-INFORMATIVNOJ AGENCIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji, u načelu. Molim narodno poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 20 poslanika od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre nego što pređeno na odlučivanje o amandmanima podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika Zlate Đerić i Dubravke Filipovski na članove 3. i 4. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 169 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 169 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 171 od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Malović, Goran Bogdanović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 172 od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 5. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 170, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo tri od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o amandmanima i o postojanju naročito opravdanih razloga za stupanje na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosno informativnoj agenciji, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 170, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutna 183 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosno informativnoj agenciji. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Zahvaljujem svima na današnjem radu.