Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Snežana Stojanović-Plavšić, Ivana Kovačević, Donka Banović, Aleksandar Lazarević, Suzana Grubješić, Miroslav Markićević, Nadica Momirov i Miodrag Stamenković. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Živodarka Dacin, Nikola Jovanović, Predrag Mijailović Lune, Zoran Anđelković, Vesna Lalić, Snežana Pantić-Aksentijević, Miroljub Marić, Snežana Stojanović-Plavšić, Toma Bušetić, Branislav Blažić, Mileta Poskurica, Nataša Jovanović, Paja Momčilov, Goran Cvetanović, Zoran Krasić, Milan Stevović, Sreto Perić, Darko Glišić, Momir Marković, Zlatan Jovanović, Vjerica Radeta, Miroslav Nedeljković, Milivoje Vuković, Branislav Rankić, Milomir Dunjić, Veroljub Stevanović i Bojan Kekić. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Vesna Lalić, Snežana Pantić-Aksentijević i Miroljub Marić na član 269. i Toma Bušetić na član 7. Predloga zakona. Na sednici Odbora za zdravlje i porodicu amandmane su povukli narodni poslanici Živodarka Dacin na članove 4, 22, 45, 141, 149, 150, 178, 211. i 236. i Predrag Mijailović Lune na članove 13, 141. i 146. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto su Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili amandmane, a Zakonodavni odbor smatra da su pravno mogući, konstatujem da su sledeći amandmani narodnih poslanika postali sastavni deo Predloga zakona: Živodarke Dacin na članove 17. i 33. sa ispravkom, 34. sa ispravkom i 36. sa ispravkom; Snežane Stojanović-Plavšić na član 37; Živodarke Dacin i Tome Bušetića na član 214; Tome Bušetića na član 217; i Vesne Lalić, Snežane Pantić-Aksentijević i Miroljuba Marića na članove 48, 104, 236, 237, 238, 239, 240, na podnaslov iznad člana 241. i član 241, na članove 242, 243, 244, 245, 246, 247, 248, 249. i 250. sa ispravkom, 252, 256. i amandman kojim su predložili dodavanje novog člana 267a. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, počinjemo raspravu u pojedinostima. Dužan sam na samom početku da kažem da mi radimo u neregularnim uslovima. Skupština je kolektivni organ narodne volje, najviši suveren, koji kolektivnim razmišljanjem i promišljanjem dolazi do najboljih zakonskih rešenja. To je alfa i omega parlamentarizma i to svako zna. Nametnutim tempom rada, nepotrebnim, gde se radi do dva sata u proteklom danu, pa se zahteva odmah od narodnih poslanika da meritorno i onako kako valja razmatraju veoma važan set zakona iz zdravstvene zaštite, jasno je šta se želi postići. Želi se postići jedna brza, nekvalitetna rasprava. Ono što na početku još moram da istaknem i na šta želim da skrenem pažnju je ono što smo rekli i u načelu – nedozvoljeno je da ovakav set od pet zakona, sa tri sistemska zakona, bude donošen na ovakav način. Ono što je posebno problematično i na šta ponovo ukazujem i skrećem pažnju svima je to da ovi zakoni nemaju podršku stručne javnosti. Čitao sam stav Društva lekara Vojvodine, koji su me zamolili da sa ove govornice saopštim narodnim poslanicima da se Društvo lekara Vojvodine protivi sistemskim zakonima i smatra da ih treba vratiti. Čitao sam mišljenje Srpskog lekarskog društva, potpisano od predsednika, čitao sam stav Sekcije socijalne medicine, gde se takođe kaže da zakonska rešenja nisu dobra i treba ih vratiti. Molim vas, ako ne postoji konsenzus struke, ne može biti ni reforme. Ako postoji konsenzus struke, postojaće i reforma. Imam pred sobom sva ova dokumenta. Molim, ukoliko ne govorim istinu, da budem opovrgnut, a da neko pokaže dokumentaciju da postoje i suprotna mišljenja glavnih, po meni, aktera koji je trebalo da budu angažovani u javnoj raspravi. No, da se ostavimo toga, da se vratimo na sam amandman i član na koji sam uložio primedbe. Imate član 6. Šta je moja intervencija? Intervencija je bila ta da se obavezno zdravstveno osiguranje dopusti i drugim osiguravajućim organizacijama. Šta se dogodilo? U ovom haosu i gužvi izostao je veznik "i" i onda je usledilo jedno objašnjenje, naširoko i nadugačko, da se amandman ne prihvata, jer navodno time smo želeli i mislili da treba Republički zavod da delegira pravo na druge osiguravajuće zavode, pa da se na taj način uspostavi konkurencija. Naravno da to nismo želeli, naravno da smo na Odboru obrazlagali šta smo želeli, a nismo tehničku redakciju uradili iz dva prosta razloga. Prvi i glavni je da znamo da nećete usvojiti, pa onda je bespredmetno, a drugi je da u ovako haotičnom i brzom tempu nismo imali ni kada da to uradimo. A da nismo jedini koji čine omaške, sitne, vezničke, dokaz je i samo mišljenje Vlade. U samom mišljenju Vlade ne bi smele da se događaju omaške. Nama se dogodilo i kažem da nije opravdano, ali obrazlažem zbog čega je to. Vi ste našeg poslanika Zlatana Jovanovića lepo prekrstili u Zorana Jovanovića, a lepo vam piše u Predlogu zakona da je to osoba drugog imena. Dalje, u tom istom dokumentu ide stranica 12, 13, 14, pa opet 13, pa opet 14. Ovo ovako neuređeno može, ali je znak onoga što govorim, da ni tehničke službe ovakav vaš nametnut tempo ne mogu da slede i ne zameram im. To je ljudski. To što radite samo kalja ugled Vlade, i da na ovakav način daje svoje mišljenje. To bi bila jedna tehnička intervencija koja opet govori o čitavom stanju stvari kada se donosi konglomerat zakona na ovakav način. U ekspozeu ministra finansija i gospodina ministra jedan od važnih razloga zašto donosimo ovaj zakon je bio da smanjimo javnu potrošnju. Imperativ smanjenja javne potrošnje vezan je za budžet, a potom je vezan za zakon o osiguranju i verovatno zato ide prvi po hitnom postupku. Moram da vam kažem samo dve stvari. Neko će kazati – kakve ovo ima veze sa amandmanom. Evo kakve: nateralo nas je da smatramo da ne treba Fondu dati isključivo pravo u ovom trenutku da se bavi ovim osiguranjem, upravo zbog nepoverenja u taj fond, a što ću pokušati sada na neki način da dokumentujem. Ono što je u samom budžetu promaklo i što nije dopustivo i zbog čega smo skretali pažnju kada je troškovnik Republičkog zavoda za osiguranje u pitanju, kada je gro sredstava koje se izdvajaju za zdravstvenu zaštitu prikazan i bilo je da se mora poštovati zakon i bili smo, s druge strane, protivnici da se u tom računu koji je dat u okviru budžeta smanjuje javna potrošnja na račun socijalnog davanja. Naime, iskazao se jedan fantomski suficit u računu. Ministar Dinkić nam je objasnio šta sledi potom: pošto smo sada dokazali da imamo suficit u fondu, sledeći korak će biti, smanjićemo doprinose i zdravstvo već pliva u blagostanju i ima višak sredstava i treba smanjivati doprinose, jer pošto je tako dobra situacija i pošto svega ima, sada smanjujemo doprinose i na taj način rasterećujemo privredu. Smatramo da je to pogrešan potez i da se smanjivanje javne potrošnje ne može ovako kresati, a nikako ne može ni donošenjem jednog ovakvog dokumenta u budžetu na nelegalan način to postizati. Zašto to kažem? Zakon o budžetskom sistemu kaže ovako – budžetska primanja i izdaci moraju biti uravnoteženi. To je član 5. Statut fonda, opet, s druge strane, u članu 55. takođe kaže – rashodna i prihodna strana moraju biti uravnotežene. A da je to tako dokaz je i prvobitni plan fonda koji je donet, i bio je uravnotežen, na sednici neposredno pred puštanje u skupštinsku proceduru i imam ga u originalu. Ovde je rashodna strana i prihodna izjednačena i one iznose 107, ne mogu tačno da nađem cifru, a nije ni bitno. Šta se dogodilo? Mimo odluke upravnog odbora, bez sastanka, za tri dana je promenjen ovaj i odjedanput se pojavio drugi sa suficitom. Original je ovde. O čemu se radi? Radi se o jednoj matematici, veštačkoj, i jednom veštačkom stvaranju suficita. Kaže se jasno, vraćaćemo dugove, rekao je ministar Dinkić, veliki su nam dugovi. Ako imaš dugove, možeš ti to da prebacuješ na drugačiji način i kako možeš biti u suficitu. Dugujem, zadužim se kod Pere i onda kažem nekom drugom i uzmem te pare i kažem – evo sada imam viška. Nemam viška. Dok imam dugove ne mogu govoriti o suficitu. Znači, kršio se zakon da bi se ta veštačka matematika izvela i da bi se onda sada pokazalo kako ćemo mi kresanjem javne potrošnje na račun zdravstva... A opet, da vas podsetim, rečeno je – 1,3 bruto nacionalnog proizvoda mora da se kreše javna potrošnja. Zdravstvu je dato 0,55% od bruto nacionalnog dohotka da se kreše ta potrošnja. Ministar Dinkić je lepo govorio i kaže – ostvarićemo prihode prodajom ovoga, pa smo ostvarili prihode penzionisanjem 8.000 ljudi. Nigde ne govori da je kresao socijalna prava i davanja. To je zaboravio da nam kaže. A to je intencija ovog zakona. Prema tome, ako se jedna institucija kao što je Republički zavod za osiguranje služi ovakvim matematičkim egzibicijama da po zakonskim propisima utvrdi plan, uravnotežen, pa posle tri dana bez odluke upravnog odbora, pod firmom tehničke korekcije, verovatno direktora, donese potpuno drugačiji plan, gde se krešu socijalna prava, nema troškova za sahranu, smanjuje se pravo na bolovanje, smanjuje se stavka za putne troškove, mi mislimo da to nije u redu. To su duboki motivi koji nas rukovode kada kažemo da treba dozvoliti u prvom članu i drugim osiguravajućim društvima da učestvuju u tome. Šta je predlagač nama u obrazloženju rekao? Kaže – uporednom analizom sistema osiguranja u okolini... Pa, mi smo videli da ima i ovako i onako, jeste, videli smo. Videli smo da nema idealnog i to znamo. Nama je rečeno da mi mislimo da svako treba da osigurava, ko god hoće i ko god se pojavi, da je osiguravajući zavod. Ne. Jasno je da moraju postojati određene stroge uzanse koje dozvoljavaju nekome da se bavi ovim. Slovačka ima šest osiguravajućih subjekata koji rade obavezno osiguranje. Slovačka se ističe kao dobar primer stalno. Čuli smo da se u Češkoj to povlači, jeste. Tamo nisu zadovoljni time. Kada bismo imali normalnu situaciju, a mi smo se teško odlučili na ovu intervenciju, kada bismo imali normalan republički zavod koji se stvarno decentralizovao na način da građanin postaje centar odlučivanja, a ne samo da se delimično spusti odgovornost na lokalne fondove, znači da opet građanina nema u celoj priči, onda bismo verovatno za ovu prvu fazu kazali – pa dobro, da krenemo na ovakav način, da ovaj republički zavod ima to pravo da isključivo sam organizuje. Smešnoje, gospodo Evropljani, da se jedino SRS bori protiv monopola. Smešno je da se mi jedini zalažemo za pravu decentralizaciju. Nije to u redu. Čitav niz drugih razloga nas navodi da ovako postupamo. Poslanici SRS-a u malom su broju, to su ljudi koji putuju i po 400 i 500 kilometara iz Beograda, koji su noćas naporno radili, dobar deo njih do dva sata i nisu u stanju da dođu. Oni će doći, a mi ćemo sigurno ove svoje stavove obrazlagati. Znači, da budemo jasni, SRS je apsolutno protiv toga da se dozvoli pravo samo jednom republičkom fondu da on raspolaže imovinom od oko jedne milijarde sredstava koja se potroše tokom jedne godine za zdravlje naših građana, a pogotovo zbog rešenja koja su data u ovom zakonu. Kaže se da je ovaj zakon reformski, da unosi novine, dopunsko osiguranje, ali ga je regulisao na jedan čudan način, jedan teško shvatljiv način i rezultat toga je bilo mnogo amandmana upravo iz poslaničke grupe G17 plus, preko 16 amandmana koji su suspendovali najveći broj članova iz ove oblasti. Pošto je vreme isteklo, ja ću naravno prekinuti, nastaviću po narednom amandmanu.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić, ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, krenuli smo u raspravu o amandmanima na zakon o zdravstvenom osiguranju. Moj prethodnik, kolega Momčilov, imam ozbiljnu zamerku, zloupotrebio je govornicu i krenuo je u načelnu raspravu. Ja želim ovom prilikom da ga obavestim da je načelna rasprava o zakonu završena, ne bi trebalo da koristimo i da zloupotrebljavamo govornicu Narodne skupštine u smislu da trošimo vreme u nekim raspravama, i kao što je javna rasprava, rasprava u načelu je završena i ne bi trebalo da se vraćamo nazad. Naš je posao da idemo napred. Naš je posao da amandmanima popravimo zakon o zdravstvenom osiguranju, mislim da bi trebalo da to bude cilj svih nas, pogotovo nas zdravstvenih radnika. Želeo bih da se osvrnem na amandman gospodina Momčilova. U članu 6. stav 1. kaže – obavezno zdravstveno osiguranje obezbeđuje se i sprovodi u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje i u organizacionim jedinicama Republičkog zavoda. Gospodin Momčilov svojim amandmanom predlaže da pored Republičkog zavoda uključimo još neke druge koji bi obezbedili sredstva za obavezno zdravstveno osiguranje. On navodi razloge da nema poverenja u Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Gospodo, mi moramo da imamo poverenja u naše republičke institucije. Republički zavod za zdravstveno osiguranje kontroliše Ministarstvo zdravlja, Vlada Srbije. Nova uloga, po zakonu o zdravstvenom osiguranju, Repubičkog zavoda je da planira sredstva za svaku godinu, upravo da bi obezbedio dovoljno sredstava za obavezno zdravstveno osiguranje. Drugo, nemoguće je da se ovim problemom obaveznog zdravstvenog osiguranja bavi još neko, s obzirom da je nacrt novog zakona predvideo da Vlada direktno iz budžeta jedan dobar deo sredstava odvaja upravo za obavezno zdravstveno osiguranje, jer smo mi ovim novim zakonom predvideli da gotovo sva lica u ovoj državi imaju obavezno zdravstveno osiguranje. Tako je, videćemo detaljnije kada budemo na tim tačkama, upravo za izbegla, prognana lica, nemoćna lica koja ne mogu da privređuju, starija od 65 godina i druga, lica romske nacionalnosti i uopšte ugrožene kategorije koje do sada nisu imale obavezno zdravstveno osiguranje, ovo ministarstvo kroz ovaj predlog zakona predvidelo da oni budu obavezno osigurani. Dakle, upravo iz sredstava budžeta Republike Srbije. Glavni eksponent koji može sve to da obezbedi građanima Srbije je upravo Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Poštovani narodni poslanici, koristim priliku za repliku. Kolega mi je rekao da sam zloupotrebio govornicu. Ja uopšte nisam zloupotrebio govornicu, ja sam govorio u okviru 15 zadatih minuta koje ima SRS, a govorio sam apsolutno o predmetu koji se tiče amandmana. To što vi sada kažete da je bilo u načelnoj raspravi... I, ja sigurno ne bih zloupotrebljavao na ovakav način govornicu i ja bih možda ćutao kada bi ovi zakonski propisi imali konsenzus struke, a oni nemaju konsenzus struke i ja sam dobio nalog od gomile kolega da ovde govorim, ne samo građana koji su birali nas predstavnike Srpske radikalne stranke, nego i građana iz drugih stranaka, neću da ih pobrajam, čak iz vaše stranke. Dakle, to nije u redu, a vi sada razmišljajte zašto ja govorim i zašto ćemo mi govoriti. Nikakva opstrukcija, jer mi govorimo na osnovu činjenica, služeći se činjenicama. Zašto sam naveo primer fonda i njegovog finansijskog plana koji je ovde pre dva ili tri dana bio pred vama? Zato što se nije moglo čuti za ovom govornicom to, a oni koji su ovde bili sve vreme dok se donosio budžet bili su svedoci da nisam dobio reč po amandmanu koji sam uložio, koji se upravo ovoga ticao. Objašnjeno mi je da pravni propisi i Poslovnik to nalažu. Nije mi potpuno jasno ni sada kako je to moguće, moguće je sve i ja jednostavno tada nisam govorio. Za vašu informaciju, dobio sam od pravne službe ovde informaciju da ja mogu lepo slobodno da govorim kod donošenja seta zakona o osiguranju. Evo, ja sam postupio onako kako je stručna služba naložila, kako je smatrala da je najsvrsishodnije, nisam pravio nikakav problem, nisam ukazivao unedogled na povrede Poslovnika i to je to. Vi ste meni rekli da sam ja izašao iz teme ovog prvog amandmana, a ja to nisam uradio. Pažljivim slušanjem vi to možete da povežete jasno. Mislim da je građanima to isto jasno, ali vi ste nama govorili potpuno drugu materiju, materiju koja je uređena članom 45, ko ima pravo, i potpuno ste izašli iz ovog amandmana; ne zameram vam, imate pravo, možete da govorite šta hoćete. Pazite, samo vam kažem, kada zamerate nekome, onda budite konsekventni, nemam ništa protiv i da to svoje pravo koristite na način kako hoćete. To je vaše lično pravo i ja vam to ne zameram. Zameram što vi meni zamerate. Samo toliko i ništa više.
Narodni poslanik Mileta Poskurica podneo je amandman na nandnaslove iznad člana 10. i član 10. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Ovaj i još nekoliko narednih amandmana poslanici Srpske radikalne stranke su podneli iz načelnih razloga. Odmah se vidi da je zakon preopširan, ne zbog toga što potanko reguliše oblast za koju je pisan, nego ima u prvom delu svih ovih zakona previše načelnog, previše deklarativnog. Time zakon ništa ne gubi, ali suštinski ništa ne dobija, samo se dobija na nepreglednosti i rogobatnosti. Na primer, šta kaže član 10 – Načelo obaveznosti: "Načelo obaveznosti ostvaruje se organizovanjem i sprovođenjem sveobuhvatnog obaveznog zdravstvenog osiguranja za zaposlene i druge građane u Republici u skladu sa ovim zakonom, kojim osiguranici za sebe i članove svojih porodica obezbeđuju pravo na zdravstvenu zaštitu i pravo na novčane naknade, u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona. Načelo obaveznosti obezbeđuje se obavezom plaćanja doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje od strane zaposlenih i poslodavaca, kao i drugih obveznika uplate doprinosa u skladu sa zakonom, što predstavlja uslov za ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Načelo obaveznosti ostvaruje se i sprovodi ukupnom organizacijom obaveznog zdravstvenog osiguranja, kojom se zaposlenima i drugim licima obuhvaćenim ovim osiguranjem obezbeđuje i garantuje ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja propisanih ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona." Namerno sam ovo pročitao, da vidite i sami koliko je mnogo toga rečenog, a da se apsolutno ništa nije kazalo. Obrazloženje kolege Poskurice je da je zakon preopširan, sa mnogo deklarativnih, neobavezujućih i nepotrebnih članova, kao što je ovaj. Praktično, tu nema šta da se doda. Čini mi se, sa ovakvim stilom kao da se vraćamo u ono vreme samoupravnog socijalizma, Kardelja, kada su svi naši akti, propisi i zakoni bili nalik ovakvim formulacijama. Zakon ništa ne bi izgubio na svom kvalitetu kada bi se ovaj član izbrisao, a sve ono što je dato u uvodnim napomenama, to je moglo da se na mnogo kraći i precizniji način formuliše na mnogo manje prostora.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Mileta Poskurica podneo je amandman na nadnaslov iznad člana 11. i član 11. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Paja Momčilov.
Narodni poslanik Mileta Poskurica je ispred Srpske radikalne stranke podneo amandman da se briše naslov i član u celosti - Načelo solidarnosti i uzajamnosti. Principijelno smo rekli da smatramo da je zakon sa ovolikim brojem članova i suviše ekstenzivan, da nema zakona koji sa 269 članova uređuje ovu oblast, da je trebalo, ako se tu već želelo precizno normiranje, da se ide na više zakona, pogotovo kad govorimo o onome što je stvarno novina u ovom zakonu, a to je dodatno osiguranje, dobrovoljno osiguranje. Načelo solidarnosti i uzajamnosti – mi smatramo da ne treba samo deklarativno biti za to. To treba delima ostvarivati, ne treba kroz priču afirmisati, a posle zakonskim rešenjima to onemogućavati. Mi ćemo u kasnijoj raspravi oko ključnih članova ovog zakona upravo to i dokazivati – da ovaj zakon nije reformski i zbog toga što nije dao savremena evropska i svetska rešenja koja uređuju ovu oblast. Mi treba da vidimo u kojoj mi zemlji živimo, kad govorimo o solidarnosti i uzajamnosti. Neću čitati čitav član, nema potrebe da oduzimam vaše vreme, vi ste svi to čitali. Samo ću da vas podsetim na par činjenica. Meni je zamereno kad citiram. Sve ono što ovde danas govorim citat je, ima papirni dokument. Ništa ne govorim svoje, nemam stavove SRS-a, ništa nije proizvoljno, sve se može dati na uvid momentalno. Molim, ako budem osporavan, da to čine i oni koji će to raditi. Sa druge strane, da se dotaknemo nekih problema. Svetska banka je glavni partner Ministarstva zdravlja, i MMF, zadnjih pet godina. To nije sporno. Ono što nije u redu jeste da oni koji su glavni partneri izriču negativna mišljenja o situaciji kada je zdravstvena politika i kad je stanje našeg zdravlja u pitanju. Ukazao sam na dokumente koji to jasno pokazuju. Ne može se oceniti period od pet godina, od 2000. godine, kao period uspona. Nema uspona u smanjenju morbiditeta i mortaliteta. Glavni ubica, kardiovaskularne bolesti su u porastu; 87% smrtnosti kod nas, rečeno je studijom koju je finansirala međunarodna zajednica, uzrokovano je kardiovaskularnim bolestima, potom dijabetom i onda karcinomom. U celoj toj situaciji se kaže da je naše zdravstvo opterećeno korupcijom. Kaže se da na korupciju u zdravstvu ide između 2% i 4,4% bruto nacionalnog proizvoda. Mi krešemo na račun socijalnog davanja javnu potrošnju. Nije urađeno ništa suštinski da se kreše ovo što se može kresati, gde postoji pravna država i volja za tim. Korupcija koja se priznaje ili ne priznaje, koju nam stalno spočitavaju upravo oni sa kojima vi sedite i sarađujete, za vas nije problem. Mi smatramo da je ona i te kako ozbiljan problem. Kad pričamo o korupciji, piše u "Kuriru", novinari "Kurira" su se raspisali i zameraju što neće lekari da napadnu i osude koleginicu koja je uhvaćena kad je primila 150 evra. Naravno da neće. Neće da učestvuju u farsi, jer znaju da je korupcija daleko prisutnija, ona krupna, i u zdravstvu i u drugim segmentima društva. Nekog uhvatiti sa 150 evra je izigravanje borbe protiv korupcije, pogotovo ako se uzme u obzir da prvo i načelno što se mora preduzeti kad se bori protiv korupcije, to su više plate i viši lični dohoci. Znači, postoji krupna korupcija, a to je tenderska korupcija. Kada pričamo o solidarnosti, još par podataka na koje moramo da ukažemo, a koji su u vezi i sa ovim zakonom. Rekla je Karol Junger, direktor Svetske banke u Beogradu, da se 45% ljudi 2004. godine nije obratilo lekaru, a imali su potrebu. Kako mogu Ministarstvo i nadležni ljudi u njemu da prelaze mirno preko ove činjenice? Da li se tražio demanti od gospođe Junger? Da li ona govori istinu ili neistinu? Ako 45% bolesnih ljudi ne dođe da zatraži lekarsku pomoć i kao razlog kaže "nemamo para", o čemu se tu radi? To je ozbiljan problem i mi moramo da razmišljamo o svemu tome. Ono što hoću da kažem, ovaj zakon koji je dao široka prava, rekao je da su svi osigurani i u redu je, nemamo ništa protiv, to je i te kako za ovakvo društvo kao što smo mi u redu. U jednom članu isključuje stare ljude preko 65 godina da su obuhvaćeni 100% zdravstvenom zaštitom. To je presedan. Znači, vraćamo se na ovaj član, načelo solidarnosti i uzajamnosti, da ne čitam šta piše, a on kaže - solidarnost i uzajamnost između polova, između bolesnih i zdravih, kao i između lica različitog materijalnog statusa, u obezbeđivanju i korišćenju prava, i međugeneracijska solidarnost i uzajamnost. Kako možete u načelu da proklamujete međugeneracijsku solidarnost, a iz zakona, iz paketa vašeg, koji ćemo kritikovati, izbacili ste kategoriju ljudi starijih od 65 godina. Stoji kategorija mladih ljudi do 26 godina. I treba da stoji. Nismo protiv, ali vas upozoravamo da je to najzdraviji deo naše populacije, a vi ste po prvi put izbacili iz paketa sa 100% osiguranjem stare ljude. Onda nam dajete ovde načelo solidarnosti. Nemojte deklarativno. Zato mi tražimo brisanje deklarativnih članova koji nisu neophodni, koji vam smo ruže celokupnu sliku o zakonu. Ne brinem ja brigu sada o vama, to ruži ovo što ste dali ovako na brzinu i što vam je stavljeno kao primedba i od same Svetske banke da je na brzinu doneto, da nije dobro uređeno, da ste preširoko išli u davanju nekih prava, da nemate finansijsku konstrukciju, o tome ćemo ponaosob pričati. Upravo štitim sada kategoriju ljudi starijih od 65 i 70 godina. Znate li kolika je prosečna penzija tih ljudi? Znate, neću da govorim. Prosečni lični dohoci su u ovoj zemlji 17.000 dinara. I onaj ko radi ima taj prosek. Znate li koliko ima siromašnih u ovoj zemlji? Znate. Onda, ako sve to znate, ako znate da je u zadnjih pet godina smrtnost penzionera povećana za 30%, kako ste onda mogli, pričajući o načelu solidarnosti i uzajamnosti, da njih isključite iz paketa 100% zaštite. To je prvo pitanje vama i svima onima koji pretenduju da budu levo orijentisane partije. Drugo pitanje koje vam se ovde postavlja – kada ste to uradili, kako onda možete da tvrdite da se zalažete za međugeneracijsku solidarnost. Ja ću vas podsetiti na ono što ste vi nama spočitavali. Dva člana Ustava Republike Srbije, 30. i 40, pominju kategoriju starih lica uz ostale kategorije. To su ustavne kategorije, vulnerabilne. Vi sada prvi put, opet nekom volšebnom matematikom... Ne verujem čak ni da je to neka duboko ukorenjena namera da se bude protiv naših starih i penzionera, nemojte mi samo kazati – kada on nema para i kada je svrstan u kategoriju onih koji su socijalno na dnu, mi ćemo možda dati 100%. To znamo. Mi govorimo o čitavoj populaciji starih ljudi i penzionera. Znači, da se tu odmah razumemo. Ono što isto tako treba kazati, a kada pričamo o svemu ovome, mi jesmo bili za to da se kreše javna potrošnja, ali da se krešu neracionalnosti. Toliko imate toga u tom fondu da bih mogao pola dana da vam pričam. Evo vam samo jedan primer: lekovi; lekovi su uvek značajna stavka u troškovima. Prema podacima fonda, prošle godine 2004. je isplaćeno lekova na recept 3 milijarde 897 miliona 145 hiljada i 0,51 dinar. Šta se događa, radi se za šestomesečni period, šta se događa za 2005. godinu? Isplaćeno je za isti period pet milijardi devetsto. Odakle ovakav skok? Kako se to može obrazložiti, gde su tu obrazloženja? Lekovi u zdravstvenim ustanovama, koji su takođe specificirani – milijarda i 300 miliona, a sada milijarda i 700. Ako je neko hteo da se racionalno ponaša, onda je mogao i da na tu stavku obrati malo pažnju da nešto uštedi i na toj strani, a ne da ide na posezanje za najnepopularnijom merom, a to je kresanje socijalnih prava. Ono što ovde želim da kažem, treba da bude i to poznato, da je ova famozna lista lekova, koja se donosi u fondu, doneta na nelegalan način. Ja sam kazao i kako. Doneta je mimo dnevnog reda, bez stavljanja prethodno na dnevni red, kao dodatna tačka dnevnog reda, kada je usvajana ova glavnina i to je isto način na koji se radi. Naša lista lekova pati od mnogih neracionalnosti. Neću da ih imenujem, to je stvar stručnih službi. Ključna stvar, koju mogu da razumeju i svi građani – kada se donosi lista lekova koje će fond da plaća i pokriva materijalne troškove za njih obaveza je da se konsultuje Komisija za farmakoekonomiju. Ona ima svog predsednika. Ta komisija se uopšte ne sastaje, a predsedniku se isplaćuju sredstva nadoknade, mala su, simbolična, 10.000 dinara. Doduše, kada je penzija 17.000, polovina nečije penzije je više od prosečnog ličnog dohotka radnika. Da ne radiš plaća se da ne bi davao meritorno mišljenje, a statut te obavezuje da kod donošenja odluke konsultuješ ovo. To je samo jedna stvar. Ako idemo po tim neracionalnostima, rekao sam, mogli bismo čitav dan da pričamo o njima. Tipičan je primer i ono što se dogodilo sa novim obrascem za recepte. U junu 2002. godine regularnim tenderskim postupkom raspisani su tenderi za recept i napravljen je recept i jedna firma je dobila to. Šta se sada događa? Dana 19. aprila se stavlja na dnevni red, mimo tačke dnevnog reda, problem recepata, da se donese novi. Naravno, donosi se novi. Bez tendera, ko dobija posao, naravno, dobija Zavod za izradu novčanica. Znači, bez tendera se dobija posao. Šta je problem? Usledilo je naknadno objašnjenje... Šta bih samo molio predsedavajućeg – pošto se juče radilo u napetoj atmosferi i zbog dobacivanja molim stvarno da mi se ne dobacuje, da ja ne vodim dijalog. Ili mi onda produžite vreme. Postoji jedan određen red. Rekao sam vam da mi radimo zaista pod velikim naponom, da je ovo složena materija. (Predsedavajući: Nastavite slobodno, neće vam niko dobacivati. Produžavam vreme još minut.) Odjedanput je bilo obrazloženje, pojavilo se od gospodina Vasilija Antića u štampi, da je godišnja šteta zbog falsifikovanja recepata, koju trpi Zavod, između 50 i 100 hiljada evra. Konstatacija netačna. Ne trpi Zavod, Zavod svaki recept koji nije ispravan vrati i neće da ga plati. Znači, neistinu kaže neko ko je u Ministarstvu. Hajde da uzmemo i ovo da je tako kao što kaže gospodin Antić, četiri do osam miliona dinara, ako se to prevede to je gubitak na taj način, a šta sada imamo? Raniji recept je 23 pare koštao, 50 miliona recepata se radi i sada je godišnja razlika u ceni između prethodnog 16,5 miliona dinara. Ako je tačna tvrdnja da se četiri miliona gubi na onom prethodnom receptu, koji je bio dobar, sasvim je zadovoljavao, šta je sada sa 12 koje se izgubilo ovim boljim? Nema ekonomske koristi da se ovo uradi, nema tendera i pitamo se ko dobija posao i zašto i o čemu se to radi. Završavam, neću da zloupotrebljavam poverenje koje mi je ukazao predsedavajući. Kada vi imate gomilu takvih primera, to je dodatni razlog zašto nemamo poverenje u fond na ovakav način kako radi, a mislimo da će i ubuduće isto raditi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vjerica Radeta podnela je amandman na nadnaslov iznad člana 12. i član 12. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, noćas posle rada od 15 časova uzmem da prelistam današnje novine i u jednim novinama vidim naslov: "Umesto vakcine za grip, 300 - 400 grama voća dnevno". Naravno, ne bi to bilo ništa strašno da je to bio predlog nekog ko se samo sa aspekta medicine, nauke bavi tim, to verovatno jeste tako, ali zamislite da je to preporuka ministra iz Vlade Republike Srbije, gospodina Tomice Milosavljevića. Tu me asocirao na Kori Udovički i ono vreme kada je predlagala da se prodaju stanovi da bi se platila struja. Gospodine ministre, da li vi pratite statističke podatke, koji naravno nisu ni blizu stvarnom stanju u životu, da li znate da je 20% građana Srbije siromašno i još 30% na ivici siromaštva? To su statistički podaci, a statistika ne može da prati dnevne promene u negativnom smislu u toj oblasti. Na koga ste mislili kada ste preporučivali 400 grama voća dnevno, puta četiri člana porodice, kamo sreće da to građani Srbije mogu, verujem da bi to radili i bez vaše preporuke i bez bojazni od gripa, da bi to svakodnevno radili jer bi to bilo moguće i normalno. Dakle, ponašate se kao i ostali ministri u Vladi Srbije. Ovde slušamo već nekoliko dana vašeg kolegu Mlađana Dinkića, koji kaže, preti zdravstvenim radnicima, prosvetnim, radnicima uprave, pravosuđa da će im povećati platu samo pod uslovom ako smanje broj zaposlenih, a onda dobijamo podatke kako ste u beogradskoj Direkciji naglo sa 80 na 120 povećali broj zaposlenih i to sve, zamislite, čudna mi čuda, iz stranke G17 plus. Naravno, znamo mi poodavno da je ovaj fond interesantan. Sećate se kako se Čedin tast Savić grabio za ovaj fond i kakve je sve materijalne koristi iz toga izvukao i zato nam nije čudno, nismo iznenađeni da vi, ministre, vaše partijske drugove gurate u ovaj fond. Onda imate nekog Vladana Ignjatovića, koji ima čak veću platu od načelnika zato što je vaš partijski prijatelj; čovek je sada na redovnom odsluženju vojnog roka, a Direkcija mu i dalje plaća račun za mobilni telefon. Da li je to baš toliko važan lik da mora i dok je u vojsci da mu se iz državnih para plaća telefon, nešto nisam baš sigurna. Čuli ste od kolege Paje Momčilova kako se nezakonito donosi lista, kako se ne konsultuje, što bi bilo obavezno, Komisija za farmakoekonomiju. Mnogo smo dobili podataka o nezakonitostima, o kriminalnim radnjama, ali bukvalno kriminalnim radnjama u ovoj oblasti. Participacija se primenjuje od 1. septembra 2005. godine bez odluke upravnog odbora, jer je odluka doneta 24. oktobra 2005. godine. Možda to tako i treba da bude, ali ne može pre odluke upravnog odbora. Onda ovi razni projekti, interesantno je ko vam vodi ove projekte iz ove oblasti: projekat zdravstveni račun vodi stomatolog Milica Gajić sa Novog Zelanda, pa onda projekat finansiranja zdravstvene zaštite vodi Dragica Perušić, takođe stomatolog iz Kanade. Vrlo interesantne i vrlo čudne pojave, gospodine ministre, i mi zaista očekujemo da ćete vi to nama ovde sve lepo da objasnite i da nam odgovorite na sva pitanja. Ali, ako ne znate onda ćete reći da ne znate, a ako znate da nam odgovorite tačno, a ne da obmanjujete javnost, poput vašeg kolege Dinkića. Noćas u 1,00 sat, kada sam rekla da sam dobila poruku od nekog ko je prosvetni radnik da ga pitam zašto prosvetari još nisu dobili plate, on mi je rekao da to nije tačno, da su dobili. Jutros pre nego što sam pošla saznam da je rekao poluistinu, odnosno polulaž – platu su dobili samo zaposleni u srednjem obrazovanju, a ovi u osnovnom nisu i neće do daljnjeg. Dakle, samo da vas upozorim da mi vrlo brzo saznamo i ako ne znamo u momentu kada vi kažete nešto mi vrlo brzo saznamo kada ministar laže, ako laže, i naravno trčimo što pre da obavestimo javnost o tome. Konkretno ovaj član 12, gde sam predložila u ime poslaničke grupe SRS da se briše naslov iznad člana i član 12, odnosi se na načelo javnosti. Vi ste ovde rekli da se načelo javnosti ostvaruje pravom osiguranih lica na sve vrste informacija u vezi sa pravima iz obaveznog zdravstvenog osiguranja i javnošću rada organa i službi Republičkog zavoda za potrebe osiguranih lica, organa i organizacija zainteresovanih za rad Republičkog zavoda. Zašto mislimo da treba ovaj član da se briše? Naravno, ne zato što mislimo da sve ovo ne treba da bude javno, ali jednostavno, to je opšteprihvaćeno načelo i nema potrebe da se jedan strogo stručan zakon opterećuje ovakvim stvarima. Imate još dosta takvih članova u ovom zakonu i onda dobijemo jedan ogroman zakon, a imamo loše iskustvo sa ovom vladom, kao i sa one dve prethodne – kada tako hoćete nešto da sakrijete, odnosno da se nešto provuče u nekom zakonu, onda opteretite zakon potpuno nepotrebnim normama, nekim opšte priznatim i poznatim načelima, koja su samo deklarativna, koja u suštini ništa ne znače. Maltene pola ovoga što je ovde napisano čita se u novinama i zašto bi to bilo sadržano u zakonu. To je zato da se narodni poslanici, građani Srbije i neko ko slučajno uzme da pregleda "Službeni glasnik" kada ovo bude objavljeno izgubi u šumi ovih članova i u stvari ostanemo bez onoga što je suština.Zato će ljudi iz Srpske radikalne stranke, naše kolege koje zaista ovom materijom fantastično barataju, čuli ste i čućete još, upozoravati upravo na suštinske stvari i na suštinske probleme iz ovog zakona. Vi ste ovde rekli da Vlada ne prihvata ovaj amandman iz istih razloga iz kojih ne prihvatate amandman na član 10, pa između ostalog kažete – načelo obaveznosti, kao i druga predložena načela (solidarnosti, uzajamnosti, javnosti, načelo stalnog unapređivanja kvaliteta itd.) su klasična načela na kojima se sistem obaveznog osiguranja organizuje. Pored toga, uobičajeno je u sistemskom uređivanju jedne oblasti pravnog života postaviti i načela na kojima se taj sistem uređuje. Dakle, sami ste rekli da je to uobičajeno, da nije obavezno. Sami ste u vašem obrazloženju rekli i ono što je obrazloženje mog amandmana. Zašto mislim da bi bilo dobro, ministre, da prihvatite ovaj amandman i slične amandmane koje smo podnosili? Prvo, da se malo očisti zakon od ovih zaista suvišnih normi. Dakle, da ne budemo pogrešno shvaćeni, mislimo da javnost treba da bude zastupljena, ali nema potrebe da to bude u ovom zakonu jer bismo na taj način lakše govorili o onim strogo stručnim zakonima. Videla sam da ste prihvatili mnogo amandmana koje su vaše stranačke kolege podnele, gde su tražili brisanje članova, odnosno mnogo toga što ste predvideli zakonom da se to briše i da to bude regulisano podzakonskim aktom. Pretpostavljam da im je bio isti motiv. Pitanjeje šta od toga treba da se prihvati, a šta ne, ali kad čovek pogleda ovako debeo zakon uplašiće se od ovolikog broja članova i strana i takav zakon nije dobar. Vi niste pravnik, ovo ne upućujem vama lično, ali imate stručne službe koje o tome vode računa. Mi stalno ovde govorimo, zakoni moraju biti precizni, jasni, koncizni, nedvosmisleni i da se primenom zakona ne stvara mogućnost za zloupotrebe. Kad god je zakon preširok, kad god ima suvišnih normi, kad god ima neodređenih normi, evo prilike da neko sutra kod primene zloupotrebljava ovaj zakon. Dakle, ministre, još jedanput poziv da prihvatite ovaj amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 225. i 226. Poslovnika. Izvinjavam se što na prvi pogled možda to nema veze sa temom i paketom zakona iz oblasti zdravstva, ali nasilje je zdravstvena tema. Član 226. kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja i da ne nabrajam dalje, da ne oduzimam vreme. Ja tražim i obaveštenje i objašnjenje i delovanje države; noćas je u Surčinu izvršen napad na Skupštinu opštine Surčin. Gomila ljudi tamo, naoružani su upali, na silu. Ljudi koji su zaposleni tamo su zaključani kao taoci. Ovo nije prvi put da se događa u Surčinu. Sećate se, ne tako davno, kada smo polemisali sa Bogdanovićem, kada je ukinuo finansiranje opštine Surčin, sve dok demokrate ne preuzmu vlast, kada je dobijeno tumačenje Ministarstva za lokalnu samoupravu da nije u pravu, tada je morao da isplati, a sada su se demokrate opredelile za nasilje, za upad, ono što smo nekada gledali, što nam je poznato, a mislili smo da je za nama. Zato tražim hitno objašnjenje, obaveštenje i intervenciju državnih organa da se Skupština opštine Surčin deblokira, odnosno oslobodi svih onih koji su na silu upali tamo. Tamo su zaposleni ljudi zaključani u kancelarijama i ne smeju da izađu napolje. Još jednom se izvinjavam, ali mislim da je i nasilje zdravstvena tema. Prema tome, još jednom, tražim objašnjenje od nadležnih ministara i obaveštenje, a tražim i hitnu intervenciju državnih organa koja će omogućiti da tamo legalno funkcioniše Skupština opštine. Neka budu oni koji imaju većinu, uopšte me ne interesuje ko će to biti, ali omogućimo da se to uradi na demokratski, legalan način, a ne nasiljem, upadima i zatvaranjem radnika u prostorije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Nadovezujem se na izlaganje moje partijske koleginice Vjerice Radete, koja je govorila o načelu javnosti. Načelo javnosti, kada je u pitanju ovaj fond, kome mi delegiramo pravo da raspolaže svim novcem maltene koji će biti potrošen za zdravstvenu zaštitu ubuduće, i te kako je kompromitovano. Zašto? Čitajte samo novine i videćete, kaže se: "Republički zavod za zdravstveno osiguranje u 2004. godini sve nabavke obavio je metodom direktnog pogađanja, dakle bez javnog oglašavanja i redovne tenderske procedure. Na taj način nabavljena je oprema i materijal čak za sedam miliona evra, 570 miliona dinara". Mi ovde donosimo zakone, iscrpljujemo se često i gubimo vreme, ukazujući vama da često donosite nesvrsishodne, nepotrebne i neprimenljive zakone. Evo jednog tipičnog primera: kada se nabavlja sve ono što se nabavlja u zdravstvu, onda se to radi direktnom pogodbom. Naravno, ima i objašnjenje od direktora Fonda da se na taj način mnoge zloupotrebe sprečavaju i da se na taj način dođe do najjeftinijih nabavki. Ali, ne slažu se sa tim predstavnici "Šeringa" koji ukazuju da kada je pegilovani interferon diskvalifikovan sa liste nije bilo razloga da se jeftiniji preparat i povoljniji za terapiju ne prihvati, na račun nekih smicalica jedne druge firme, neću da govorim koje, nije ni bitno. Ne slažu se sa tim ni predstavnici "Magna farmacije", koji su uspeli jedva da spreče realizaciju jednog nepovoljnog ugovora. Naime, o čemu se radi - pacijenti operisani od karcinoma, koji moraju da nose kesu za deteciranje, bili su naviknuti na nešto što je svetski standard i što je prva firma "Konvaltek", da imaju participaciju od strane Fonda za ta kvalitetna pomagala. Hvala bogu, to je sprečeno i o tome ne treba ni pričati. Rečeno je kako se složilo sa takvim načinom rada i telo koje je odgovorno za javne nabavke. Zna se ko su odgovorni, direktor Uprave, a mi imamo Upravu za javne nabavke i Agenciju. Oglasio se direktor Uprave Predrag Jovanović, u listu "Danas" od 26. septembra i on kaže: "U prošlogodišnjem izveštaju Uprave za javne nabavke zdravstvo je označeno kao sektor koji već treću godinu zaredom beleži ozbiljan pad u uštedama". Znam, 10% javnih nabavki otpada na zdravstvo. Da li je to veliki procenat ili nije prosudite sami, ali doneli smo zakon da je obavezno da se ide na tender. Gospodin Jovanović se hvata za glavu i kaže – ne, nismo mi dozvolili da se čitave godine ide na direktno ugovaranje, mi smo samo za hitne i početne stvari intervenisali da se ide na direktno pogađanje, a ostale nabavke da se nabavljaju zakonskim i regularnim putem. Ako ovaj član pledira na javnost, moraju i nabavke, koje su glavni deo aktivnosti našeg fonda, da budu podvrgnute tom principu. Zbog toga smo intervenisali i kazali da ne idemo na deklarativne članove i zbog toga smatramo da ih treba brisati, jer kada se čovek toga ne pridržava nema svrhe ni da opterećuje zakon, jer ga čini glomaznim. Dakle, ovo što sam rekao – list "Danas", 26. septembar, a ovo drugo, list "Glas", i postoji datum, koga interesuje.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Nataša Jovanović podnela je amandman na nadnaslov iznad člana 13. i član 13. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović
Dame i gospodo narodni poslanici, nije potrebno da ste lekar ili da se bavite oblašću zdravstva, pa da vidite da su ovi principi koje je proklamovao ministar Tomica Milosavljević, koga trenutno nema ovde, iako je tek sat i nešto vremena u toku sednica... Ako bude ovako stalno istrčkavao i ulazio, znate, gubimo na kontinuitetu obraćanja i on bi trebalo nešto da pribeleži i eventualno da nam da posle odgovore. Naslov iznad člana 13. i član 13, odnosno načelo zaštite prava osiguranih lica i zaštite javnog interesa, prvi stav, drugi i treći, samo su deklarativnog karaktera, kao iz vremena socrealizma, ništa konkretno tu ne stoji. Jednostavno, član da bi se celokupni zakon proširio i da bi izgledao što pompeznije i da ima mnogo toga da se kaže. U stvari, naša osnovna zamerka, što je potencirao i dr Momčilov na Odboru za zdravlje, jeste što je zakon tako napisan, bez konkretnih rešenja, samo uopšteno, deklarativno. Imamo mnogobrojne druge primedbe na rad ministra i na negativnu selekciju od strane Ministarstva zdravlja koja se radi po gradovima Srbije, kako kod mene u Kragujevcu, tako i u svim gradovima, a mogu misliti kakva je situacija ovde, od VMA preko Kliničkog centra i tako redom. On je rekao da, kroz načelo zaštite prava osiguranih lica i zaštite javnog interesa, socijalne kategorije, odnosno oni koji su na primarnoj zdravstvenoj listi osiguranika mogu apsolutno, po ovom zakonu, da očekuju u svakom trenutku da im bude pružena zaštita. Sada da vas pitam i da odete do prve zdravstvene stanice ovde u Beogradu, ne znam gde se nalazi, verovatno neka ulica iza ove Srpskih vladara, gde je najbliže i da vidite kakav je haos tamo. Da li vam je poznat slučaj da u jednoj vojnoj ambulanti u Beogradu ljudi moraju da dođu, a isti je slučaj takođe i u jednoj beogradskoj opštini, u 04,00 ujutru na red da bi zakazali pregled kod lekara opšte prakse, a da ne govorim o zakazivanju specijalističkih pregleda? Juče su mi javili da je red za zakazivanje kod interniste nekoliko dana, za ljude koji imaju srčane i druge smetnje i to je pitanje, a da ne govorimo o participaciji koja se uvodi i za koju ministar smatra da je podnošljiva za ovaj opšti nivo zdravstvenog osiguranja. Međutim, od jednog do drugog specijaliste, od bezazlenog snimka kuka ili noge, preko rendgena, za samo jedan takav opšti pregled penzioneru u Srbiji koji ima polovinu penzije 4.000 ili 5.000 dinara potrebno je 2.000 do 2.500 dinara, i uz dijagnozu koja mu se postavi na kraju, za lekove koje treba da kupi, sa listom, a o čemu je i dr Momčilov govorio, napravio je nakaradno ministar zdravstva. Smatramo da uloga države mora da bude definisanija kada je u pitanju zaštita naših građana na mnogo bolji način. Sva prava koja su zdravstveni osiguranici imali do 2000. godine... A naročito posle toga, kada je ministar Tomica Milosavljević i celo okruženje oko njega krenulo sa ovim tzv. reformama to je potpuno obeshrabrilo stotine hiljada, da ne kažem milione ljudi u Srbiji kako da reše svoj zdravstveni problem. Ako nemate nekog poznanika, prijatelja kod lekara opšte prakse, a da ne govorimo o drugom stepenu zaštite, o onima koji su lekari specijalisti ili ne daj bože da treba da vam se zakaže najbenignija operacija, vi ste u ćorsokaku i nemate mogućnost to da rešite kao običan zdravstveni osiguranik, zato što će da vas šalju iz jednog centra u drugi. Za one bolesnike u Kraljevu, a znam tamo konkretno jedan slučaj koji treba da dođe na nefrološku, odnosno Urološku kliniku u Kragujevcu da mu se urade određeni pregledi. Uz sve to, on je mlad čovek koji je zbog bolesti koja je prouzrokovala sve druge probleme, ostao bez vida, a nema 40 godina. Pet puta, čak i uz intervencije nas narodnih poslanika, oni kažu – nema mesta, šta da radimo. Dešava se da bez najave stave pacijenta u sanitet i kažu - hajde idi, a da vi uvedete participaciju za lečenja poput ugradnje bajpasa u Kamenici (to je zaista ustanova sa svetskim, ne samo domaćim, renomeom) od 5% za svaki dan proveden u Kamenici i za jedno izuzetno teško lečenje uvek, a takav je bilans u najvećem broju slučajeva sa pozitivnim ishodom. Nikada se ne zna šta sa tim ljudima može da se desi. Dakle, 5% za operaciju na otvorenom srcu i za bolesnika koji leži u šok-sobi i ne samo u Kamenici, nego bilo gde gde mora da preživljava najkritičnije trenutke. To je nešto što ne može niko normalan da razume. Vi onda lepo poručite ljudima da država o najtežim bolesnicima ne želi da se brine, da mogu da se leče samo oni koji imaju para, oni koji nađu neke donacije, neka sponzorstva. I, uopšte me ne čude ovi silni i zaista žalosni i tragični apeli putem elektronskih medija, novina kada ljudi za svoju decu ili nekog člana porodice (i uglavnom su to Srbi sa Kosova i Metohije) traže pomoć. Onda im lekari kažu da je sve to moguće i ostvarivo, ne da se po članu 13, kako ste vi to napisali ovde, zaštiti pravo osiguranika i zaštita javnog interesa, nego i da za neke operacije koje su ovde počele da se rade, ali za koje se čeka red preko veze, mogu da po komercijalnim cenama to urade u inostranstvu; onda su to desetine ili stotine hiljada evra. A da ne govorimo o tome da je Tomica Milosavljević, kao ministar zdravstva, u Kragujevcu među lekarima ozloglašen zbog toga što je poznat kao tender majstor. On to ne radi samo u Kragujevcu, nego tako i na takav način sa farmaceutskim kućama vršlja i namešta tendere u celoj Srbiji. To građani jednostavno znaju i vide da tu samo dolazi do pretumbavanja od jednog do drugog, ništa konkretno, a oni časni ljudi i lekari za koje može da se kaže da su na najvišem etičkom nivou i pre svega kodeksu profesije za koju su se školovali i cenjeni su kod pacijenata, degradirani su. Oni nisu ni direktori, ni načelnici, njima se svašta, što bi ovi SPO-ovci rekli, spočitava, samo zbog toga što nisu pripadnici G17 i stranaka koje vrše vlast. To je tragična slika naše današnje situacije u zdravstvu. Trebalo bi svi da se zabrinete nad ovom činjenicom. U ovom trenutku dok mi o ovome pričamo možda je neko od vaših rođaka ili, ne daj bože, neko od članova porodice morao da ode i zatraži osnovnu primarnu ili sekundarnu zdravstvenu pomoć, a da, sa bednim primanjima koja stižu neredovno, to mora sveukupno da plati u jednom danu za bolesnika 40, 50 evra. Zna gospodin Vučićević, u Kragujevcu su, ne pitajući ministra, podigli participacije da je to bilo neverovatno. Skoro da su udvostručili iznos i kažu – nama para treba, šta nas briga, ima mnogo ljudi i navaljuju ovde, regionalni smo centar i imamo rendgen, imamo magnetnu rezonancu, imamo skener. Ljudi moraju da dođu na pregled i rade se te i te vrste operacija. Kada su ljudi tamo došli, to su neke cene koje niko živ ne može da plati. Poseban je odnos VMA, kao jedne od prestižnih ustanova, ne samo na našim prostorima, nego i uopšte u celom području, pa možemo da idemo i dalje i sa svojom opremljenošću i kadrom i sa onim šta mogu da urade. Vidite, VMA je pre nepunih godinu dana potpisala ugovor koji se tiče operacije katarakte, koji se tiče operacije kuka i transplantacije bubrega, sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje. Međutim, veoma teško pacijenti iz unutrašnjosti dolaze u mogućnost da zakažu, ne krivicom tih ljudi sa VMA, jer i oni rade, na kraju krajeva sada, pošto se ide na potpunu degradaciju vojske, njih to sve hvata i doživeli su istu sudbinu, naročito zato što im je ovaj nesrećnik, sadašnji ministar Stanković ranije bio direktor. Ali, oni bi mogli da pruže mnogo više i ne samo za to što sam vam nabrojala, već stručni tim ljudi, a vi znate da je tamo zaposlen jedan mali grad, preko 10.000 ljudi, što lekara, što medicinskog osoblja, laboratorija. Međutim, Ministarstvo uopšte ne želi da razmišlja u tom pravcu i da na takav način, kroz jednu intenzivniju saradnju od ministarstva prema VMA, a zatim davanjem mogućnosti da po najnižim mogućim cenama, mnogo nižim nego što je to u nekim privatnim klinikama, pacijenti dođu i reše svoj problem. Ja verujem, veoma uspešno, zbog toga što su ljudi koji tamo rade na dobrom glasu kod svojih kolega svuda da su i zbog opreme kojom raspolažu spremni da pomognu u svakom trenutku. To su te stvari o kojima pre svega država treba da brine kada je u pitanju oblast gde građani očekuju mnogo – zdravstveno osiguranje. Svako je i dan-danas (a vi ste videli kroz ova dodatna osiguranja, sada su počeli malo agresivniji marketing da forsiraju na medijima u tom smislu), u ovom opštem haosu, pre svega zbog stresa kome su građani izloženi, a najveći uzročnik bolesti je upravo taj stres, zabrinut za sebe, svoje zdravlje, članove svojih porodica. Kakav zakon planirate da donesete, kako nam je obrazložio od člana do člana ministar, apsolutno ništa novo i ništa povoljno nećemo dobiti za naše građane, za sve nas, a sve ono što je bilo izuzetno povoljno stavljeno je van snage, počev od petooktobarskog propalog puča od 2000. godine pa naovamo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na sledeći amandman, obaveštenje da će se 58. sednica Administrativnog odbora održati danas u 12 časova. U pitanju je sudija Goran Kostić iz Paraćina, traži se odobravanje pritvora. Narodni poslanik Zlatan Jovanović podneo je amandman na nadnaslov iznad člana 14. i član 14. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Ovaj član 14. kada se pročita, zaista lepo zvuči. Kaže se: "Načelo stalnog unapređivanja kvaliteta obaveznog zdravstvenog osiguranja ostvaruje se praćenjem savremenih dostignuća u oblasti obaveznog zdravstvenog osiguranja i sprovođenjem mera i aktivnosti kojima se u skladu sa razvojem sistema zdravstvenog osiguranja", sada ovo naglašavam, "povećavaju mogućnosti povoljnijeg ostvarivanja prava iz obaveznog zdravstvenog oisguranja za svako osigurano lice." Dakle, ovo zaista lepo zvuči i neko ko čita uvodna načela pomisliće da novi zakon o zdravstvenom osiguranju znatno proširuje mogućnosti zdravstvene zaštite za praktično sve građane Srbije. Međutim, dovoljno je da se podsetimo kako je i zašto i kojom brzinom Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju stavljen na dnevni red, pa da shvatimo da ovde zaista apsolutno nema nikakve veze između namera koje su pobrojane u uvodnom delu zakona i onoga što osiguranike čeka u praksi. Vi znate da je zakon o zdravstvenom osiguranju navrat-nanos stavljen na dnevni red po diktatu MMF-a, isto kao i zakon o budžetu. Naime, nije postignuta saglasnost oko produženja tog ugovora sa MMF-om, zato što ta organizacija zahteva smanjenje javne potrošnje u Srbiji, kako kroz potrošnju kroz budžet, tako i kroz fondove, među kojima je Republički zavod za zdravstveno osiguranje i on je posebno naveden kao izvor neracionalnog trošenja sredstava. Dakle, sa jedne strane imamo obavezu da smanjimo javnu potrošnju kroz smanjena prava osiguranih lica u sistemu zdravstvene zaštite, a sa druge strane imamo ove uvodne članove u Predlogu zakona o zdravstvenom osiguranju, gde u članu 14. kažu da će se povećati mogućnost povoljnijeg ostvarivanja prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja za svako osigurano lice. Mislim da ovo licemerje nije bilo potrebno predlagaču. Naravno da od naroda ne treba kriti kakva je zaista situacija u privredi, u ekonomiji ove zemlje. Ako smo već ušli u dugogodišnji aranžman sa MMF-om i moramo prihvatite neke njihove diktate i ucene, nema potrebe to kriti od javnosti. U principu, kod ovog zakona mi ne bismo napadali tu našu poziciju, ali zaista smatramo dvoličnim da smanjujemo prava, a sa druge strane tvrdimo da ta prava povećavamo. Primer je član 45. zakona, koji će tek doći na dnevni red kroz razmatranje amandmana, gde su uvedene znatne restrikcije kod obezbeđivanja 100% plaćanja korišćenja zdravstvenih usluga. Primera radi, stare osobe su do sada uvek bile 100% osigurane, granica je 65 godina ili u nekim slučajevima bilo je 70 godina, a sada se briše starosna granica i kaže se da će stare osobe samo ako su teško telesno ili duševno ometene u razvoju biti zaštićene sa 100%. To je jedna žestoka restrikcija. Sve se navalilo na najstariju populaciju u Srbiji. Sa jedne strane im se ekonomski položaj pogoršava kroz izmene Zakona o PIO, a sa druge strane njihovi izdaci po osnovu zakona o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti se povećavaju, tako da, kao što rekoh, naši građani treba da znaju šta ih čeka, a ne da pričamo da nas čeka poboljšanje na svim planovima, na svim nivoima, a u stvarnosti se dešava suprotno.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Samo vezano za podnosioca amandmana, a što se tiče MMF-a i te konstatacije – mada se radi o stvarima koje su apsolutno netačne, a koje deo opozicije, pa i sada podnosilac amandmana iznosi ovde – kako mi ulazimo u neke aranžmane zaduživanja sa MMF-om, pa onda moramo da ih slušamo. Ne, gospodine, istina je potpuno drugačija. Ova država se zadužila u Titovo vreme za 26 milijardi dolara kod tog MMF-a. Mi smo MMF-u dužni. Deo tog duga je i iz vremena vlasti između ′90-te i 2000. godine. Najveći deo je kamata, jer smo bili pod sankcijama, pa se nismo zaduživali kod njih, ali je kamata išla. To je bilo u vreme kada ste vi bili mladi, gospodine. Zahvaljujući tome, sada mladi ljudi u Srbiji nemaju posla. Nisam rekao da ste bili u Vladi, rekao sam da je u Titovo vreme zaduženo i u vreme devedesetih i u 2000. Rekao sam da je u to vreme malo veći deo kamata. Ova vlada razdužuje aranžmanom sa MMF-om državu. Mi smo njima dužni, mi sa njima moramo da razgovaramo i da se dogovaramo. Kako vam to nije jasno? Inače ćemo ostati dužni i dalje. Zbog toga mladi ljudi neće moći da imaju posao, jer ako ne prođe aranžman sa MMF-om, smanjiće se investicije u zemlji. Podsećam vas da su u ovoj godini dve milijarde dolara strane investicije. Toga nije bilo od Titovog vremena, pa ni kad ste vi ono malo učestvovali u vlasti. Prema tome, nemojte na takav način da govorite građanima sa ove govornice ono što nije tačno. Drugu stvar koju želim da kažem... Predsedavajući, izvinjavam se, nije vezano mnogo za ovaj amandman, ali je veoma važno za Skupštinu. Moje informacije govore da gospodin Bogoljub Karić sa svojom bratijom upravo šeta Srbijom, obilazi narodne poslanike i nudi im ponovo novac za to da se ne izglasa budžet Republike Srbije, nadajući se da će na taj način da sruši Vladu. Kad ova vlada ne bude imala većinu, naravno da će biti raspisani novi parlamentarni izbori. Nadamo se, kao odgovorni ljudi, da to neće biti sad, u ovo vreme kada se pregovara o statusu Kosova i Metohije, o pridruživanju EU itd. Bude li u ovo vreme, nema problema. Bogoljub Karić treba da zna da i posle narednih izbora on neće biti ništa i neće biti vlast, sigurno, neće ni učestvovati u pravljenju nove vlasti. Sa druge strane, sve one narodne poslanike kojima dođe na vrata pozivam da pljunu na svaki dinar koji im ponudi, jer od kad je on prestao da svira po svadbama nije zaradio nijedan dinar pošteno, nego samo na grbači ovog naroda. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković, replika.
Nemam šta da zamerim izlaganju gospodina Šormaza, osim što mislim da je održao jedan politički govor koji sa njegovog stanovišta i stanovišta njegove stranke sigurno ima nekog rezona, ali ne znam kako je našao kopču u mom izlaganju. Dakle, nisam rekao da se sadašnja vlada nešto zaduživala, ima i toga. Sve te tranše MMF-a su nova zaduživanja. Prethodna vlada je potpisala taj dugoročni sporazum sa MMF-om i to nisam kritikovao, mada se to može kritikovati, uopšte ti dugoročni aranžmani sa MMF-om koji vode zemlju u tranziciji, koliko ja pratim izlaganja ekonomista, nijedna zemlja od toga nije imala sreće, dugoročno gledano. Samo sam rekao da je licemerno od strane predlagača što moramo po diktatu MMF-a da smanjujemo potrošnju, a samim tim i nivo zdravstvenog osiguranja, a u načelnim odredbama ovog zakona se obećava med i mleko, maltene da se sva prava povećavaju. To je ovo što je gospodin Šormaz rekao i što se mnogima dopada. Nisam mu ja dao razlog, dao sam mu samo povod i to prihvatam kao legitimno sredstvo političke borbe.
Narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Član 101, ako se pogrešno protumači, onda imamo pravo na repliku. Nama je rečeno da mi zameramo što se zadužuje, a ne prave se dugovi sada; dugovi se prave. Ministar stalno ističe da će 170 miliona evra kredita za zdravstvo biti povučeno. Dalje, postoji tranša od 50 miliona koja se povlači za zdravstvo. Međunarodna zajednica nama kaže da je nama dala 90 miliona evra bespovratne pomoći od 2000. godine naovamo. Prema tome, zemlja se zadužuje, gospodine Šormaz. Mi nemamo ništa protiv toga. U suštini, pitanje je samo kako se sredstva troše. I te kako se mi sad zadužujemo, možda i nema drugog načina da ovaj složeni zdravstveni sistem funkcioniše, ali i te kako se može postaviti pitanje trošenja tog novca. Samo toliko.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo poslanici, samo bih par rečenica o tome koliko je uloženo u zdravstvo unazad par godina. Evropska unija je u 2004. godini uložila 8 miliona evra u polje zdravstva, mada se evropska pomoć svakog dana sve više smanjuje. Zdravstvo je sada četvrti najvažniji sektor ulaganja, ako gledamo od oktobra 2000. godine, sa 75 miliona evra. Recimo, to je mnogo manje od energetskog sektora gde je uložen 391 milion evra, ali je suma za 2004. godinu na devetom mestu evropskog ulaganja. Kao predstavnici Srpske radikalne stranke mi zameramo što se ti projekti, koji su kratkoročni – pre svega, dobro su plaćeni stručnjaci, najčešće upravo iz tih zemalja EU koje i daju novac i na njih se troši najveći deo budžeta – retko kad povezuju ili se uopšte ne povezuju sa državnim organima i sa lokalnim samoupravama, delom, moramo da priznamo, i zbog nezainteresovanosti lokalne samouprave.
Gospodine Šormaz, nije uobičajeno replika na repliku. Imaćete mogućnost po Poslovniku da se izjasnite.
Po kom osnovu je gospodin Momčilov imao repliku na moje izlaganje? Imao sam izlaganje na amandman gospodina. Gospodine Momčilov, nije sporno, ja sam i rekao da ako ne prođe aranžman sa MMF-om nećemo imati nove investicije, nećemo imati ni mogućnost za nove povoljne kredite. Naravno da tu piše 135 miliona evra, ali vi niste rekli da će se otpisati 720 miliona evra. Izračunajte koliko je 720 minus 135, koliko je državi lakše. Sa druge strane, nemojte se osećati pogođenim, sve je to naš zajednički posao. Činjenica je da je od kada je Vlada Republike Srbije pod vođstvom Vojislava Koštunice dug ove države smanjen za tri milijarde dolara, što pregovorima sa MMF-om, što vraćanjem duga na određeni način, što preko Svetske banke, što dogovorom sa Rusijom oko gasa. To su činjenice. Druge vlade su se više zaduživale, pa i ove prethodne, znači, iz DOS-ovog vremena, nego što su razduživale državu. Uvek ima mogućnosti i za zaduživanje i za razduživanje i toga će uvek biti.
Replika, narodni poslanik Paja Momčilov. Molim vas da pokušamo da ovaj krug replika zatvorimo.
Pošto se kolega Šormaz javio po Poslovniku, onda imam pravo na repliku. Ako kažete da je u vreme vladavine Koštunice otpisano i da će da bude otpisano 700 miliona narednim aranžmanom, mi srpski radikali tu imamo malo drugačije mišljenje. Ova zemlja je bombardovana mimo propisa međunarodne zajednice koja postoji u UN. Vi znate Povelju kako ona glasi. Mi smatramo da ono što je institut G17 izdao publikaciju, da ta šteta iznosi 100 milijardi dolara, mogu da otpišu šta hoće, neće ni deo onoga što je nepravedno, nepotrebno i nehumano uništeno moći da nadoknade. Prema tome, to nije nikakvo otpisivanje, to je možda umirivanje neke savesti loše i mi smatramo da oni nama daleko više duguju i da mi praktično dugova i nemamo.
Da se vratimo na rad po amandmanu. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Momir Marković podneo je amandman na nadnaslov iznad člana 15. i član 15. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, na član 15. gospodin Momir Marković podneo je amandman da se taj član briše, sa obrazloženjem da je stav Srpske radikalne stranke da je zakon preopširan, sa mnogo deklarativnih, neobavezujućih, nepotrebnih članova. Svakako da je to tačno, pogotovo što smo i u članu 13, i u članu 14. i članu 15. govorili o načelima koja praktično jedno drugo ili isključuju ili potpuno poistovećuju i podržavaju. Ovo načelo ekonomičnosti i efikasnosti obaveznog zdravstvenog osiguranja je nešto što se apsolutno podrazumeva, ali ono proističe svakako iz člana 14, načela o stalnom unapređenju kvaliteta obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ne možemo govoriti o efikasnosti zdravstva uopšte, ako ne govorimo o kvalitetu lečenja i nivou zdravstvene zaštite. Ne postoji jeftino, ekonomski efikasno zdravstvo koje je nekvalitetno, koje je u poslednjih nekoliko godina doživelo svoj potpuni slom u smislu njegovog održavanja kvaliteta i praćenja nauke u svetu. Mi ćemo svakako ovim amandmanima pokazati i šta se dešavalo u poslednjih nekoliko godina, upravo aludirajući na to da ovo ministarstvo i ova vlada posle ovoga što se desilo u zadnjih pet godina nema pravo ni da govori o ovakvim i sličnim načelima, s obzirom da je na nekim osnovnim stavovima pogrešila ili činila pre svega namerne greške, u smislu politizacije zdravstva, neravnomernog rasporeda materijalnih sredstava, neravnomernog razvoja zdravstva u određenim oblastima i određenim delovima Srbije. Ne može se govoriti o pravima osiguranih lica kada smo u ovom periodu imali umesto tetabulina vodu u ampulama, kada smo imali virus C hepatita u transfuzijama, kada smo imali katastrofalne greške na pojedinim klinikama, o čemu je javnost bila obaveštavana. Onda ne možemo govoriti ni o načelu zaštite prava osiguranika, ne možemo govoriti ni o efikasnosti funkcionisanja zdravstvenog osiguranja. Ono što je takođe bilo simptomatično u poslednjih nekoliko godina, to je neravnomeran raspored kako aparata, tako i razvoja nekih određenih centara; oni su se najpre vršili prema političkoj pripadnosti i prema onome ko se i kako sviđa određenom ministarstvu. Zbog toga smatramo da su ova načela, koja bi svakako trebalo da budu osnova svakog zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju, ovde za diskusiju, s obzirom da u poslednjih nekoliko godina imamo evidentan pad nivoa zdravstvene zaštite, da za preventivu ništa nismo uradili, s obzirom da se ne radi ni ono osnovno što bismo morali da uradimo i što zakonom proističe, a to je da se zabrani bar reklama određenih cigareta ili alkohola, što je dokazano da opterećuje i budžet i kasu zdravstva, nego se samo na jedan drugačiji način to prezentuje i predstavlja građanima. To je sve jedna vrlo sumorna slika kompletnog funkcionisanja zdravstva, koje je bazirano na padu kvaliteta, na korupciji, dezorganizaciji, koje nema svoju strategiju, koje, na kraju, radi od danas do sutra. Nijedan deo postojećeg zakona, koji se samo primenjivao, morao da da svoje rezultate, nije poštovan. Prema tome, ne možemo govoriti o načelima da će se u narednom periodu pooštravati. Ovo načelo po kojem se ovi zakoni toliko suvoparno obrazlažu postoji i u zakonu koji do sada postoji, samo što se nije poštovao. Kada se do sada nije poštovao, verovatno se neće poštovati ni ubuduće.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, vidimo da ministra nema. On je do sada uvek bio sa nama kada smo pretresali set dosadašnjih zakona iz zdravstvene oblasti, međutim, interesantno je da ga sad nema. Možda se može reći da ima važnijih obaveza, ali samo hoću da podsetim da je Skupština u sistemu parlamentarne demokratije nosilac najvišeg narodnog suvereniteta i da bi zakoni koji se ovde donose i pretresaju trebalo za jednu zemlju da budu najvažniji zakoni. S druge strane isto hoću da konstatujem da je ovde vrlo malo poslanika iz drugih poslaničkih grupa, da ovi zakoni ne izazivaju interesovanje dovoljno i da je čudno da smo samo mi srpski radikali u poziciji da govorimo. Verovatno neće biti ni odgovora na ono što kažemo. Verovatno će nekom matematikom većine biti izglasani ovi zakoni, ali verujte, ovo smo dužni u ime struke da radimo i u ime građana da ukazujemo na sve manjkavosti i probleme sa kojima smo se susreli čitajući ovakva zakonska rešenja. Vi ste videli, završavamo sada ovu čitavu grupu amandmana na članove za koje smatramo da nije trebalo da budu. Čuli ste, načelo stalnog unapređivanja kvaliteta, pa onda ekonomičnosti i efikasnosti obaveznog zdravstvenog osiguranja, na koji je dao amandman kolega Momir Marković ispred SRS-a. Postaviću jedno pitanje zbog javnosti. Molio bih odgovor. To je opet na putu onoga što dokazujemo, da fondu ne treba dati monopolsko pravo da raspolaže sredstvima građana Srbije u ovom trenutku, jer ne radi to na najbolji način. Prekjuče je u listu "Glas" objavljen članak – vakcine za grip ni za lek nigde. Vi znate da je mnogo pričano o opasnosti i o epidemiji ptičjeg gripa. Znata da je i krizni štab oformljen, da je čitav svet na neki način dignut i uplašen. Šta se događa? Mi smo ove godine, upravo zahvaljujući Zavodu i ljudima koji tamo brinu, trebovali 230 hiljada doza vakcine. Od toga je 210 hiljada doza uzeto iz uvoza, a 20 hiljada doza će biti proizvedeno na Institutu "Torlak". Svetska zdravstvena organizacija preporučuje, da bi zaštita jedne zemlje od gripa bila adekvatna, da 10% populacije bude zaštićeno vakcinom. Nas ima 7,5 miliona, 230 hiljada doza koje imamo izračunajte koliko to obuhvata stanovnika. Da vas samo podsetim, ove godine je Hrvatska, koja ima 4,5 miliona građana, nabavila 750 hiljada ovih vakcina. Znači, gde smo mi, gde je Hrvatska. Gde je problem? Prvi problem je što vakcine više u svetu nema, zbog velike potražnje, i sada se već stvaraju liste čekanja i u apotekama i u domovima zdravlja. Već se stvara panika kod naroda, a narod treba da zna da neće dobiti i nema mogućnosti, nije ugovoreno to što treba da bude ugovoreno. Ono što je interesantno u ovakvoj situaciji, kada je veliki interes naroda za vakcinu, 21. oktobra Agencija za lekove (mi smo doneli zakon o njenom radu) dobila je da uradi atest za "Avensisovu", uvoznu vakcinu, 210 hiljada doza, i za našu, 20 hiljada doza iz "Torlaka". "Smit Klajn" se ove godine uopšte nije pojavio, rekao je da ga ne interesuje srpsko tržište. "Kajron" iz Italije, treći ponuđač po kvalitetu i po količini ove vakcine, nije dobio odobren atest iz nepoznatih razloga, a ponudio je 100.000 doza našem tržištu. Znači, ništa se ne događa. Gde je tu problem? Problem je što je naš Institut"Torlak" doveden u izuzetno tešku poziciju; on je ove godine, za razliku od prošle godine kada je 240.000 doza isporučio, pa mu je to bilo vraćeno, uništeno zbog viška endotoksina, bio u stanju samo 20.000 doza da uradi, kada je najpotrebnije. Zašto? Zato što se u "Torlak" ne ulaže i nije ulagalo svih ovih pet godina. Postoji strateški plan, plaćen parama poreskih obveznika Evrope, koji je jasno rekao šta treba uraditi da se "Torlak" vrati na stare puteve slave kada je bio izvoznik. Čak je i pod sankcijama "Torlak" izvozio vakcine. Ima izvanrednu kooperaciju sa "Pasterom", "Avensisom" i može da bude izvoznik na veća tržišta. Jasno je stavljeno kako treba da funkcioniše "Torlak" i onda 12. jula 2004. godine finansijski plan, ne ostvaruje se finansijski plan. "Torlak" ima centrifugu koja je 50 godina stara i koja ne može da odradi posao na kvalitetan način za veliku količinu vakcina. Da vas podsetim, odgovornost za narodno zdravlje leži na Vladi Republike Srbije. Nije to više ni ministar zdravlja, nego je to stvar Vlade Republike Srbije. Osnivač Instituta "Torlak" je država Srbija. Zašto se pet godina ne ulaže u "Torlak" koji ima kadrove, prostor, znanje? Znanje je najvažnije, to je resurs koji se apsolutno svuda ističe kao značajan, a postoji mišljenje dva ekspertska tima, to je plaćeno, nije jeftino, da se uradi i da se kaže kako treba ovaj institut da postigne ono što mi od njega očekujemo, da ima sertifikat Svetske zdravstvene organizacije. Za ovih 20.000 doza interesantna je stvar što nema još sertifikata od Agencije, čujemo da će biti negativan. Čujemo da je došlo do spora, da Institut tvrdi da je ispravna vakcina, a Agencija tvrdi da nije i evo novog skandala, nove međunarodne arbitraže, novog trošenja para. I, evo gde se iscrpljuju finansijska sredstva našeg naroda i naše zemlje nepotrebno, a onda kresanje javne potrošnje, pošto se ovde radi sve i svašta, ide na račun uzimanja pogrebnih usluga, ide na bolovanje, ide na smanjenje troškova za prevoz. Znači, ovo je jedno ozbiljno pitanje i ovo će sigurno zabrinuti građane Srbije. Zavod, koji je nadležan za ove poslove, ne radi svoje poslove kako valja. Da ne kažemo samo Zavod; i država Srbija ne čini u ovom trenutku ne ono što je efikasno, što ovaj član govori o efikasnosti i isplativosti, nego na indirektan način dovodi u pitanje zdravlje građana Srbije. Čemu onda ovi deklarativni članovi ovde, kada je vakcinacija jedan od glavnih vidova zaštite onoga što vi zovete javno zdravlje, a mi bismo voleli da se zove uloga države u ostvarivanju zdravstvene zaštite. Na tim krucijalnim klasičnim temeljima zaštite država se na ovakav način ponaša.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić.
Želeo bih da se osvrnem posle ove serije od šest amandmana, da kratko prokomentarišem amandmane, ali pre toga želim jednu dobronamernu kritiku da uputim kolegi Momčilovu, koji me fascinira izuzetno dobrom obaveštenošću o problemima u zdravstvu. Moram da priznam da sam daleko manje obavešten od njega i divim mu se sa te strane, ali mislim da je za ovu našu raspravu neracionalno pričati o tim raznim stvarima i preporučujem mu da u nekom od termina raznoraznih televizija, kojih ima hvala bogu dosta u Srbiji, neki termin odvoji i da lepo popriča. Da ovo što ovde priča kaže na televiziji, da ne pravimo televizijske emisije od zasedanja Narodne skupštine, jer mi ovde imamo konkretne zadatke. I moji prethodnici koji su govorili o ovim amandmanima uglavnom su pričali ne o nekoj suštini zakona o zdravstvenom osiguranju, nego o problemima u zdravstvu. Mi nesporno tvrdimo da problema u zdravstvu ima mnogo, da su nagomilani i upravo ovim setom zakona želimo da te probleme na neki način kanališemo, vratimo na normalu pojedine, a neka nova rešenja da nam donesu i te kako boljitak u zdravstvu. Ovde konkretno imamo amandmane, ja ću kratko da se osvrnem da ne bih opstruirao rad po ovoj tački, na član 10 - načelo obaveznosti, član 11 - načelo solidarnosti i uzajamnosti, član 12 - načelo javnosti, član 13 - načelo zaštite prava osiguranih lica i zaštite javnog interesa, član 14 - načelo stalnog unapređivanja kvaliteta obaveznog zdravstvenog osiguranja i član 15 - načelo ekonomičnosti i efikasnosti obaveznog zdravstvenog osiguranja. Gospodo, to su načela obaveznog zdravstvenog osiguranja. Lično mislim da nije preglomazno, ni preopširno, ni nepotrebno da se ova načela na početku zakona iznesu, jer mi želimo jedan humanitarni sistem i najnormalnije je da postoje ova načela. Čak su pojedini prethodni govornici rekli da su ova načela u redu, ali da, eto, navodno prave preglomazan zakon. Smatram da su načela u redu i da treba obavezno da se pridržavamo svih ovih načela. Problem je drugi, što se u praksi pojedina načela i pojedini zakoni ne sprovode. To je sasvim drugi problem i taj problem ćemo morati svi zajedno da rešavamo, da zakone koje donosimo obavezno sprovodimo u praksi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Nisam želeo da se javljam na repliku kolegi Mariću, koga izuzetno cenim i koji je častan čovek i dobar lekar, to je van svake sumnje, ali to ne bih mogao da kažem za neke druge članove nekih drugih poslaničkih grupa, neka mi ne bude zamereno. Vi kažete da nam zamerate što navodimo primer iz života. Ne možemo da pričamo apstraktno, moramo da vežemo za realan život. Ne vidimo svrhu da vodimo sholastičku raspravu. I, nemam tih mogućnosti, vi kažete za televizijsku emisiju, a znate da su mediji kontrolisani. Izbegavam da se pojavljujem na medijima koliko više mogu i gledam da ne odem zbog mnogih stvari upravo da ne bih rekao. Da se vratim na član koji je na redu, to je član 17. Stalno kažemo da je zakon preopširan, ekstenzivan, deklarativan često puta i ovde smo shvatili nameru u početku zakonopisca da je obavezno osiguranje svim građanima Srbije i sve je to pobrojano u članu 17. Tu imate 25 kategorija. Da bi se obezbedio, postoji član 22. koji dodatno kaže ako baš neko nije, pa onda jeste i svi su oni pobrojani kroz ova dva člana. Sa stanovišta građana koji treba da ostvare pravo iz osiguranja kada čitamo ovaj zakon, ja moram da platim advokata da bih razumeo šta ovde šta znači. Ako zakon kaže ono što mi predlažemo, da se umesto tačaka sve do 23. uvede prva tačka "svi građani državljani Republike Srbije" a onda se dodaju tačke 23, 24, 25, time bi bili obuhvaćeni praktično svi građani Srbije. Na Odboru smo dobili, ali za mene je to nategnuto, objašnjenje – Ustav kaže tamo ovo, a tamo ono, pa zbog toga mora sve da se pobroji. Ne razumem, ako kažeš "svi" da onda to nije kazao i ono što je rekao Ustav tamo i ovamo. To je moj problem sa elementarnom logikom. Možda je pravna logika nešto drugo. Neki kažu da pravo i pravda nemaju veze, ali mislim da nije baš tako ili je bar intencija da nije tako. Prema tome, tamo je apsolutno nepotrebno i zbunjujuće ovo nabrajanje sa stanovišta građana. Ako tvrdite, a ne tvrdite ovim zakonom, to nije cilj, vama je cilj decentralizacija ne znam zašto, a mi tvrdimo da decentralizacija treba da ima cilj da se građanin dovede u centar zbivanja i da on odlučuje, to ovaj zakon ne omogućava i to ćemo vam dokazivati. Kako? To se jasno vidi u narednim članovima. Prema tome, smatramo da apsolutno ovo nabrajanje nije u funkciji tog građanina koji treba da bude u centru zbivanja. Kada kažemo "svi građani Republike Srbije" i plus ove tri kategorije, kazali smo ono što ste vi kazali. Vi nas sada ubeđujete da je to nešto što je van pameti, a ono što ste vi napravili, a nama se čini jako rogobatno, jako teško za razumevanje, da je u redu.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Kao podrška ovom amandmanu, ako želimo da budemo humano društvo, a siguran sam da svi želimo, normalno je da obezbedimo zdravstvenu zaštitu za sve građane Srbije. Ako to hoćemo, ne vidim razlog zašto se član 17. ne bi tako i interpretirao da se član 17. menja i da glasi – svi građani državljani Republike Srbije su osiguranici. Tu su nabrojane 22 tačke i ako nabrojimo ko je sve osiguranik onda moramo nabrajati i ko nije. Ako tog ko nije nema, onda ne vidim razloga zašto toliko suvoparno nabrajati na dve strane sve građane koji mogu da budu osigurani. U tom smislu je pragmatičnost ovog amandmana i naša želja da pojednostavimo stvari da ljudima bude sve daleko jasnije i shvatljivije. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, polako ulazimo u ono što je sama materija zakona, koja će valjda zadovoljiti sada i druge poslaničke grupe, da je manje apstraktna i više konkretna. Poslanik, gospodin Glišić, ispred Srpske radikalne stranke je intervenisao. Ovde se govori o pravima iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Vi ovde imate nabrojana ta prava i kaže se – pravo na zdravstvenu zaštitu, pravo na naknadu zarade za vreme privremene sprečenosti za rad osiguranika, pravo na naknadu troškova prevoza u vezi sa korišćenjem zdravstvene zaštite (u daljem tekstu: naknada troškova prevoza). Vidite, tu fali jedno pravo, nema nadoknade za troškove sahrane. Smatra se da to nije u redu. Odgovor je – ako je neko ispod praga siromaštva, ako nema dovoljno para, baš ni malo, onda će to biti iz budžeta nadoknađeno. Dobro, da to i usvojimo. To je ta reformska novina – da uskraćuješ prava. Protiv toga smo da uskraćuješ prava. Društva u tranziciji imaju problem da restrukturiraju privredu, zna se da vlasništvo iz državnog mora da pređe u privatno, javni sektor mora da se restrukturiše, a to ovde nije urađeno. Kada nije urađeno ono što je trebalo da se dogodi i u javnom sektoru i da se obavi privatizacija na način na koji bi to valjalo da se uradi, onda se poseže za kresanjem javne potrošnje na račun zdravstva. Nije ovaj narod toliko zdrav da treba kresati i odatle. To je naša osnovna poruka, ali kažemo i dodatnu poruku - ne troši se na pravi i racionalan način ovaj dinar koji se izdvaja za zdravstvo danas u Srbiji. I, ovaj zakon sprečava da se uspostave racionalniji modeli prikupljanja novca i raspolaganja njime. To ćemo dokazivati. Šta je sporno? Sporan je naredni stav: "Prava iz zdravstvenog osiguranja iz stava 1. ovog člana ostvaruju se pod uslovom da je dospeli doprinos za zdravstveno osiguranje plaćen, ako ovim zakonom nije drugačije određeno". Šta to znači? Ako neko radi kod nekog poslodavca, a poslodavac nije uplatio svoje obaveze, on nema prava da koristi ova nabrojana prava. Znači, on će platiti iz svog džepa pa verovatno juriti nekom građanskom ili ne znam kakvom parnicom onog ko nije doznačio sredstva, a vi znate kako kod nas na sudu idu ti procesi i znate kada će on to pravo ostvariti, da vam ne pričam. Mi kažemo da se ne može lišavati proklamovanog prava osigurani građanin ukoliko je krivac za neuplaćivanje doprinosa poslodavac ili drugo pravno lice. Šta znači onda princip solidarnosti na koji se poziva predlagač zakona? Zakon jedne države, jedan sistem pravni mora biti koherentan. Ako hoćemo da kažnjavamo onoga ko ne izvršava obaveze, kaznimo krivca, poslodavca i neka država juri njega, neka ona uđe u spor sa njim. Znate, kada su se pojavile fiskalne kase, ovi računi i kako je to išlo, oni što prodaju bureke, peciva i ćevape ako ne daju jedan račun njima zatvore radnju. Finansijska policija postoji. Znači, ima raznih mehanizama. Neko će mi reći da to nije po Ustavu, po ovome ili onome. Mi pišemo zakone. Stvaramo zakonsku podlogu i osnovu da to bude moguće. Zar to nije logično? Zašto ja to kažem? Sada ću morati kolegu Marića da razočaram, opet idem na život. Ja sam dobio pismo, Odbor je dobio pismo i ja ću ga celog pročitati, pa vi sudite da li to SRS sada izmišlja i bavi se nekom opstrukcijom. Neću da čitam ime i prezime, nije u redu. Kaže se: "Radnik sam AD "Jahorina" u Kraljevu. Prošle godine, tačnije 12. juna, imala sam infarkt miokarda. Od tada sam na neprekidnom lečenju, odnosno bolovanju.Republički zavod za zdravstvenu zaštitu za Raški okrug - Filijala u Kraljevu isplaćivala mi je naknadu sa pripadajućim doprinosom, zaključno sa aprilom 2005. godine, kada je isplata obustavljena. Pomenuta filijala u Kraljevu je prestala da prima moje doznake, sa obrazloženjem da im je direktor Zavoda - Beograd Svetlana Vukajlović dostavila uputstvo početkom maja 2005. godine, prema kome zabranjuje isplatu bolovanja osiguranicima čiji poslodavci ne uplaćuju doprinose za ostale zaposlene. S obzirom da sam težak srčani bolesnik, da mi za lečenje treba mesečno najmanje 4.000 dinara, da sam od strane lekarske komisije upućena na invalidsku komisiju, smatram da uputstva pomenutog direktora nisu relevantna za obustavu isplate bolovanja, a time i prekida radnog staža. Tim pre u ovom slučaju direktor flagrantno krši zakon, povređujući odredbe člana 50. Zakona o zdravstvenom osiguranju koji predviđa naknadu zarade za slučajeve privremene sprečenosti za rad iz člana 30. ovog zakona i da prvih 30 dana obezbeđuje poslodavac, a dalje Republički zavod. U prilog ovome navodim da sam 28 godina bila rukovodilac u proizvodnji, radeći kao pomoćnik direktora, tehnički direktor i generalni direktor. Posao sam savesno i uspešno obavljala, ali zbog tog posla sam doživela srčani udar. Smatram da je ovim prethodnim prema meni postupljeno nekorektno, nehumano i nezakonito i da niko nema pravo da mi u ovoj situaciji oduzima pravo na život. Direktorka je upravo ovom sramnom odlukom izvršila eutanaziju nada mnom. Ko joj je dao to pravo? Ministar, Vlada, premijer, Evropska unija ili neko deseti? Zar sa takvim odnosom prema ljudima mislimo da se približimo humanom društvu EU? Nisam protiv uplate doprinosa, naprotiv, to sam radila kao rukovodilac društvenog preduzeća i svesna sam toga da na tome treba i dalje insistirati da bi se popunili odgovarajući fondovi. Iz sadašnje pozicije sam nemoćna da utičem na vlasnika preduzeća da uplaćuje doprinose. Neka direktorka i odgovorne institucije rade svoj posao i neka ide sa svojim plaćanjem doprinosa. Očigledno je da je direktorka ovde postavila stvari naopako kažnjavajući bolesne i nemoćne, a ne vlasnike preduzeća. Zahtevam da se moj slučaj pod hitno reši u skladu sa zakonom..." i tako dalje. Neko me je pitao čemu aplikacija; pa, mene ovo pogađa. Ako vas ne pogađa i ako vi možete ledenim tonom ovo da čitate, čestitam vam. To je neko od ljudskih svojstava. Nemojte meni zamerati ako moj glas možda i zadrhti malo; i, da ne širim tu priču. Prema tome, smatramo da ovakva novina i da se ovo zove reformom u ovoj situaciji, u ovom društvu... Zašto mi pričamo o tim brojkama stalno? Upravo zbog ovoga, ovo je zemlja siromašnih građana. Svi međunarodni faktori kažu da je socijalna zaštita jedan od najvažnijih poslova koje moramo da imamo kao zemlja u tranziciji i da moramo voditi veliku brigu. Nije urađena privatizacija kako treba, nemaju ljudi posla, nezaposlenost raste. Siva ekonomija nije suzbijena. Prođite glavnim ulicama i gledajte tezge i šta ćete sve na tezgama naći. To je kritikovano u nekom periodu kada su radikali participirali u vlasti, ali kada su bile sankcije i kada je bio rat. Sada toga nema. Pet godina je prošlo. Da li je ovo što građani govore nama neki nauk? Koga mi predstavljamo sa našim primerima kakvi jesu? Da li možemo preko toga da prelazimo? Ne kažem ja ni ministru, ne kažem ni zakonopiscu, ovo direktno kažem Vladi Srbije – da li su građani zaslužili da nam pišu ovakva pisma? Šta mi da im odgovorimo? Tu odgovora nema. Ima rešenja zakonskih i mi ćemo kazati opet kasnije kako bi SRS koncipirala jedan ovakav zakon prema međunarodnim standardima koje propisuje Svetska zdravstvena organizacija i Svetska banka koja je i ovde dosta projekata finansirala i dan-danas finansira. Zalažem se i apelujem na vašu ljudsku svest, mislim da svi imate to, apelujem na vas da se izmeni ovaj amandman i da se prihvati ovaj predlog kolege Glišića. Nema ovde demagogije. Neko će reći, bavimo se socijalnom demagogijom. Nije tačno. Bavimo se golim životom, bavimo se nesrećnom sudbinom naroda i verujem da i zakonodavac u suštini želi da postigne dobre efekte. Ne sumnjam u dobru nameru, samo kažem – rešenja nisu dobra i nisu na liniji onoga što savremeni svet i Evropa poznaje. Utoliko upućujem ove primedbe i čitava grupa poslanika SRS, verujte, ne bavimo se socijalnom demagogijom, a smatramo da treba da prihvatite ovaj amandman. Ko će prihvatiti? Nema ministra. Ko? Sede njegovi saradnici i vode beleške. Mi smo to kroz ove amandmane i Vlada je to videla... Neverovatno mi je, verujte, da može neko da ukida dosadašnja prava i da kaže da je to civilizacijski domet i da govori u načelu o sveobuhvatnosti i da govori o solidarnosti i o generacijskoj solidarnosti. To ne razumem. To bih voleo da mi neko objasni, kako je moguće one gore navedene principe dovesti u sklad sa ovim odredbama zakona. Čudi me da nekome ko pripada levoj opciji, ima takvih stranaka ovde, to ne predstavlja problem. Toliko sam imao povodom ovog amandmana koji je kolega Glišić uložio. Apsolutno smatram da bi trebalo da ga usvojite. Ako ga ne usvojite ostaje gorak ukus nama radikalima, ali ostaje i informacija narodu kako se sprovode reforme na štetu naroda i njegovog zdravlja.
Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, pre nego što kažem mišljenje poslaničke grupe vezano za ovaj amandman, želim uvaženom kolegi Paji Momčilovu da kažem samo jedno, da ga zamolim da se ovde glasno ne preslišava šta je to leva opcija i šta zastupa leva opcija, jer svako od nas treba da brani svoje stavove koje zbilja uvažava i sve to za šta se bore srpski radikali i sve to za šta se bori bila koja poslanička grupa. Naravno, sa dužnim uvažavanjem i poštovanjem ovog doma i svih vas, obraćam vam se u želji da zaista u ovim zakonima, kada je oblast zdravstva u pitanju, što manje politiziramo, a zaista da pokušamo, jer je ovo poslednji trenutak, da što više korigujemo nabolje zakone iz oblasti zdravstva, ovaj kompletan set zakona. Dakle, na Odboru za zdravlje i porodicu i naravno ovde u danu za glasanje poslanička grupa SPS će podržati ovaj amandman na član 30. stav 2. kojim kolega Darko Glišić iz SRS predlaže da se stav 2. briše. Zašto? Upravo je ovde priča o tome da ukoliko poslodavac nije uplatio zdravstvenu zaštitu, ukoliko pacijent ne bude imao zdravstveno osiguranje, on će morati to da plati iz svog džepa. Smatramo da to apsolutno nije u redu. Smatramo da su prošla neka vremena kada bi uopšte neko trebalo da da zakonskog prostora da se ne uplaćuju samodoprinosi za zdravstvo, jer da li postoji bilo šta što je važnije od zdravlja i svakog od nas i svakog člana naše porodice. Kamo sreće da niko nikada nema potrebe da zatraži zdravstvenu pomoć, ali, naravno, sve je to život i moramo upravo tako i da razmišljamo. U obrazloženju Vlade naznačeno je da postoji mogućnost koja je zakonom predviđena, a to je član 143, gde se kaže da ukoliko osiguranik plati lečenje iz svog džepa da će imati pravo na nadoknadu. Onda se opet pitamo od koga. Član 143. kaže: "Ukoliko je obveznik uplate doprinosa poslodavac, odnosno drugi obveznik uplate doprinosa u skladu sa zakonom, a koji nije izvršio uplatu doprinosa, osigurano lice ima pravo na naknadu plaćenih troškova za pruženu zdravstvenu zaštitu iz stava 1. ovog člana od poslodavca, odnosno drugog obveznika uplate doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje." Stav 4. kaže da osigurano lice čak ima pravo na obračun zakonske kamate na iznos neisplaćenih sredstava iz stava 3. ovog člana. Znači, ukoliko je uložio pare za svoje lečenje ili lečenje nekog člana porodice, a ne bude mu isplaćena nadoknada u nekom određenom vremenskom periodu, imaće pravo na kamatu. Mislim da će u realnom životu proći još mnogo vremena do tada kada ćemo moći ovo da prihvatimo zdravo za gotovo, jer postavlja se pitanje da li je to uopšte primenjivo. Više bih volela da mi zakone poštujemo, da postoji zakonska obaveza po kojoj ne može poslodavac, bilo da je iz državnog ili privatnog sektora, da ne uplaćuje svojim zaposlenima zdravstveno osiguranje u Fond i ne može da se desi da bilo koje lice nema pare u budžetu zdravstvenog fonda za lečenje, a ne da on ima tu mogućnost da plati iz svog džepa, pa da onda ide na tu tzv. poznatu refundaciju. Da vidim ko je taj ko će platiti tu kamatu. To me malo asocira na banke. Kad odete u minus, vrlo se savesno na taj minus obračuna kamata, ali budete li slučajno u nekom plusu ili u minusu zbog greške banke, nikada više ta pravda ne može da se utvrdi, jer ne možete da dođete do te činjenice. Dakle, založila bih se za to da ovaj član ne treba ni da postoji u zakonu, da se podrazumeva da će svako lečenje biti pokriveno, jer se mi socijalisti zalažemo da apsolutno mora da ima obavezno zdravstveno osiguranje i da ovako nešto ne može da se dovede u pitanje. Mislim da su to argumenti i pokušavam da objasnim i drugim kolegama, tu su i dame iz Ministarstva zdravlja, da ćemo mi kao poslanička grupa podržati ovaj amandman kolege Darka Glišića i u danu za glasanje ćemo biti za.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, ako postoji amandman koji stvarno ova vlada treba da prihvati i da je ministar ovde da ga prihvati, to je amandman gospodina Glišić Darka da se u članu 30. stav 2. briše. Stav 2. glasi: "Prava iz zdravstvenog osiguranja iz stava 1. ovog člana ostvaruju se pod uslovom da je dospeli doprinos za zdravstveno osiguranje plaćen, ako ovim zakonom nije drugačije određeno". Obrazloženje je da se može osiguranik lišiti prava na zdravstvenu zaštitu ukoliko poslodavac nije uplatio osiguranje. Kroz analizu dolazimo do zaključka da ovaj član 30. ne treba da postoji, jer ako smo u humanom društvu i obezbeđujemo zdravstvenu zaštitu za sve građane, onda se uopšte ne postavlja pitanje da li možemo doći u poziciju da neki građanin dođe kod lekara, nije mu poslodavac uplatio osiguranje i on sad ne može da dobije zdravstvenu zaštitu, ne svojom krivicom nego krivicom poslodavca. Sada zakonopisac ovde kaže da treba on da juri svog poslodavca i da od njega posle refundira sredstva koja će platiti, ako ima. Šta ako građanin dođe, treba da mu se pruži zdravstvena usluga i on jednostavno nema pare da to plati? Šta se tada dešava? Zbog čega uopšte ostavljamo prostor u zakonu da se u životu on ne može primenjivati? Zbog čega stavljamo taj problem koji će biti evidentan u životu, u praksi, ako ga ne možemo primeniti? Zbog toga smatramo da je ovo potpuno smislen amandman, ali iz njega proističe jedna vrlo ozbiljna analiza. On je posledica želje da se nešto država oslobodi i da se nešto uštedi. Ponovo se vraćamo na ono što govorimo o javnoj potrošnji i o toj disproporciji između prava i mogućnosti države. Pravo osiguranika na jednoj strani i mogućnosti države na drugoj strani. Sad imamo želju građana da imaju veća prava, a država se poziva na to da nije u materijalnoj mogućnosti da sva prava ostvari. O takvoj analizi i želji uopšte da u bilo kom delu smanjimo prava građanima na zdravstvenu zaštitu možemo govoriti tek kad iscrpimo sve mogućnosti racionalizacije. Na prvom mestu se to odnosi na racionalizaciju u zdravstvu, to se odnosi na racionalizaciju u državnom aparatu. Da li u racionalizaciji u javnoj potrošnji uopšte možemo zdravstvo stavljati na prvo, drugo ili treće mesto, dok ne uradimo kompletnu racionalizaciju društva, dok kompletno nekoliko puta povećan broj zaposlenih u državnom aparatu, u ministarstvima ne smanjimo na normalnu meru; ta ušteđena sredstva možemo preusmeriti prema onima društvenim delatnostima koje su nam potrebnije i koje su svakako važnije u državi. Zbog toga smatramo da ovaj amandman apsolutno treba prihvatiti; pogotovo pozivanje na član 143. i njegovu mogućnost da refundira ta sredstva od poslodavca i kamatu pravi od toga čitavu pravnu zbrku, pomalo je nejasno i neprihvatljivo i samo usložnjava i komplikuje život osiguraniku bespotrebno, umesto da čini sve da mu obezbedi pravilnu, adekvatnu i pravovremenu zdravstvenu zaštitu.
Reč ima ministar zdravlja Tomica Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim sa vama da podelim dobre vesti. Upravo sam obišao troje bolesnika koji leže u VMA i koji su pretprošle noći uspešno operisani. To je rezultat višemesečnog napora zdravstvene službe Srbije i dobar primer zajedničkog posla na dobrobit građana. Posle više godina u Srbiji je urađena uspešno transplantacija jetre ženi koja ima 28 godina i koja je danas, hvala bogu, dobro. To je dobra vest koju sa vama želim da podelim. Dvoje bolesnika koji su dobili bubreg, u sklopu operacije, takođe su odlično. Ovo je program od nacionalnog značaja, koji prevazilazi sve moguće političke priče i zaslužuje da Skupština Srbije sa ove časne govornice dobije informaciju od ministra zdravlja i da je podelimo svi zajedno. Pozivam predsednike poslaničkih grupa da u svojim poslaničkim grupama razgovaraju sa svim poslanicima Skupštine Srbije. Srbija neće moći da reši problem bolesnih ljudi kojima treba transplantacija organa ukoliko ne razbije zablude i tabue, kulturološke zablude oko zaveštanja organa. Kao što program donatorskih kartica danas već beleži broj koji je veći od tri hiljade, tako je obaveza svih nosilaca javnih funkcija i svih učesnika u javnom životu da svojim primerom to pokažu, kao što je to ministar zdravlja uradio, kao što je uradio ministar odbrane, kao što ima javnih ličnosti koji su svojim primerom pokazale, ako se, ne daj bože, desi da čovek bude u situaciji moždane smrti, da njegovi organi mogu nekom drugom da spasu život. Pretprošle noću su spašena tri života zahvaljujući uspehu koji je uspeh svih zdravstvenih radnika Srbije, ne samo VMA i Kliničkog centra Srbije, ne samo nacionalnog koordinatora za transplantaciju uvaženog profesora Božina Radovića, koji je predvodio tim, profesora Miodraga Jeftića, načelnika VMA, koji je takođe bio u timu, profesora Nebojše Stankovića, koji je takođe bio u timu, profesorke Rade Ješić iz Kliničkog centra, koja je lečila i pripremila bolesnika, nego svih. Molim vas da rasprava o zakonima iz oblasti zdravstva protekne i u ovom znaku poziva ministra zdravlja svim poslanicima da dobro razmisle o tome kakav primer mogu da daju građanima Srbije. Molim predsednike poslaničkih grupa da ovu priliku iskoriste na ovaj način. Zbog toga sam bio u jednom trenutku odsutan iz ove sale, pošto sam razumeo da je bilo pitanja da me nema. Sačekaću još druge primedbe na amandmane, pa ću pokušati da odgovorim dokumentovano i na druge.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da uputim čestitke, a već sam jutros zvao načelnika VMA, čestitao mu na ovom uspehu, ali ministre, nema smisla da koristite skupštinsku govornicu i da mislite da to znači bilo šta dobro za Ministarstvo i za vas kao ministra. Čak i da ste vi lično tom operacijom rukovodili, ja bih vam čestitao kao lekaru, ali vi ste loš ministar. Ti parcijalni, pojedinačni uspesi, koje vrhunske ruke i mozak naših doktora mogu da ostvare, ne opravdavaju priču o tome kakvo je stanje u našem zdravstvu. Vi nikada ne biste ovde izašli i rekli koliko je pacijenata umrlo zato što su liste čekanja na nekoliko instituta za kardiovaskularne bolesti na kojima ljudi ne mogu da se operišu, ne može da se stigne. Zašto nema još jednog, dva, tri, četiri instituta? Zašto neko ruši Institut u Kamenici? Znači, s jedne strane imamo lekare kojima treba čestitati. S druge strane, imamo ministarstvo koje treba da uradi još nešto. Mi vas ovde prozivamo i naša je diskusija usmerena na to da vam pokažemo kako ste vi loš ministar, a ne kako su loši lekari koji operišu. Nema tog građanina koji bi se usudio da prigovara lekarima ili da ne pohvali njihov uspeh. Uostalom, vi znate da je takva jedna operacija, čini mi se trostruka, izvršena pre šest-sedam godina na jednom od instituta u Beogradu. Isto je vlast htela da je koristi kao nekakvo dostignuće srpske nauke. Jeste dostignuće profesora, ali mislim da je on učestvovao i u tom timu. Zato vas molim, ograničite se vi ovde na zakon koji danas branite. Uspehe lekara svi vrednujemo. Za njih smo svi zaslužni. Za tu operaciju, ministre, vi ste zaslužni toliko koliko i ja. Nemate vi neku veću zaslugu. Jedino ako ste bili u timu u belom mantilu i ako ste baš konkretno pomogli, prihvatam. Nemojte to, to je manir stare vlasti, ali isti politički manir koji je koristio JUL da se pohvali kako je neka operacija dobro izvedena. Sada bih ja trebalo da vas pitam koliko je juče ljudi umrlo, da bih dokazao da ste loš ministar. Ne ide to tako. Organizujte, obezbedite da ima mnogo instituta, nemojte na donatore, jer ta akcija treba da se vodi na veoma širokom polju, a zaista zavisi od pojedinaca, čak ne zavisi ni od stepena obrazovanja. To je i na zapadu veliki problem, vi to vrlo dobro znate. Prihvatam da vam svi pomognemo u toj akciji. Naravno, treba ličnim primerom, znam da ste i vi nešto zaveštali, ja vam to čestitam, svako o tome odlučuje sam, ali kada ovde branite zakon, ako ga mi napadamo, nemojte da nam iznosite uspeh jedne jučerašnje operacije, kako bi to usmeravalo našu diskusiju protiv vas. Stanje zdravstva u Srbiji je katastrofalno loše. Učestvujete u tome. Vi sami znate kako u tome učestvujete, vaše su kadrovske čistke u zdravstvu, vi nećete da zaštitite prave ljude u zdravstvu, nećete ili ne smete ili ne možete, ili vam koalicije smetaju ili vam smetaju mentori. Zbog toga ovolika diskusija narodnih poslanika Srpske radikalne stranke, zbog toga taj sukob i na Odboru za zdravstvo između vaše poslaničke grupe i naše poslanike grupe. Ja bih voleo da tog sukoba nema, ali vi ga forsirate, vi otežavate rad Odbora, zato što je on opoziciono nastrojen. Pa šta, kamo sreće da po Poslovniku svi odbori budu opoziciono nastrojeni, pa da vlast ima kontrolu u odborima, pre nego što dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije, a ne slučaj koji se desio sa Odborom za lokalnu samoupravu – G17 plus preuzeo Odbor za lokalnu samoupravu. Recite mi gde ste pobedili na lokalnim izborima? Gde ste vi to osvojili najviše glasova kod birača, pa sada vi treba da vodite Odbor za lokalnu samoupravu? Samo gledate da ćapite. Ako je neko juče uspešno operisan, G17 plus je zaslužna, pazi majke ti! Nemojte, to je licemerno, ne odgovara vašem shvatanju, ja znam vaša lekarska shvatanja i ne mogu da shvatim tu podeljenost vaše ličnosti, jednog vrhunskog lekara i jednog jako lošeg političara, koji se upustio u jako sumnjive vode sa jako sumnjivim ljudima. Zbog toga vam kažem, kritikovaćemo vas dan i noć. Kako god vi apelovali na šefove poslaničkih grupa, na poslanike SRS-a, na bilo koga u ovoj skupštini, kritikovaćemo vas dan i noć i bićete nam zahvalni za te kritike. Da nema kritika Srpske radikalne stranke, vi biste ujedali ljude po ulicama. Vi više ne možete da se zaustavite, vama nema više nikakve kočnice, vama nije kočnica ni Narodna skupština Republike Srbije. Zbog toga još jednom ponavljam, kada budete, gospodine ministre, svaki dan imali ovako dobru vest, biće za pohvalu. Ovo je dobra vest i za nauku, i za naše zdravstvo i za porodice. Ti lekari su za to odavno bili osposobljeni, ali ja vas opet pitam - kada ćemo imati takve institute da više nema liste čekanja? Kada će pacijent kome je danas potrebna operacija sutra da bude operisan? Kada ćemo da sprečimo mito i korupciju u zdravstvu, zato što postoji lista čekanja? Da li to neko svesno drži, pa nam asfaltirate asfaltirane ulice, a ne pravite nam bolnice u kojima će da se leče ljudi ili deca. To je razlika u vašem shvatanju i u našem.
Reč ima ministar zdravlja gospodin Tomica Milosavljević.
Preskupo je vaše vreme, dame i gospodo, ali građani Srbije zaslužuju da nas čuju i više puta. Transplantacija organa je ozbiljna oblast. Za nju je neophodno, naravno, imati visokokvalifikovane stručnjake koji su u stanju da urade transplantaciju organa. Međutim, svako ko iole poznaje ovu oblast potpuno je svestan toga da uspešne transplantacije organa nema bez dobro organizovanog sistema transplantacije organa. Ona se može uraditi nekoliko puta, jedanput, dva puta i od toga praviti nekada i politički profit. Tačno je, ukoliko se tako razumeju stvari, ali se ona mora sistematski u jednoj ozbiljno uređenoj državi raditi tako da ne predstavlja nikakvu spektakularnu vest, nego potpuno normalnu informaciju. U Ministarstvu zdravlja Republike Srbije, u Vladi Republike Srbije i u zdravstvenom sistemu Srbije problem transplantacije organa se u ovoj godini upravo rešava na sistemski način. Taj sistemski način rešavanja ovog problema počinje da daje rezultate. Taj pozitivan rezultat, za koji su najzaslužniji oni koji su to uradili, pre svega, zaslužuje da bude kao dobra vest podeljena između ministra zdravlja i poslanika Narodne skupštine. Maločas sam govorio o slobodnoj odluci svakoga i pozvao predsednike poslaničkih grupa, samo sam propustio da pozovem i predsednike stranaka, zamenike predsednika stranaka, potpredsednike, visoke funkcionere stranaka da o tome takođe razmisle na jedan dubok i ozbiljan način. Ovde je pomenuta jedna oblast koja se tiče intervencija i lečenja bolesti srca i krvnih sudova, koje nastaju najvećim delom zbog rizičnih faktora ponašanja i koje predstavljaju svetsku epidemiju. Kada čovek ima poremećaj srčanog ritma i počinje da pada u nesvest i treba mu pejsmejker, ako ne bude ugrađen u prvoj godini, smrtnost zbog neugradnje pejsmejkera je 40 posto. To je jedan od primera bolesti koje morate rešiti kao hitan problem. Pre 25 godina ugrađen je prvi pejsmejker u Srbiji. U decembru 2005. godine, posle 25 godina, neće postojati nikakva lista čekanja za pejsmejker. Ove godine ih je ugrađeno dva puta više nego prošle, ukupno hiljadu. Nacionalni centar za pejsmejker se nalazi na 500 metara odavde u Kliničkom centru Srbije. Strukture ugrađenih pejsmejkera i dinamika je na najvišem mogućem evropskom nivou. U ovoj godini urađeno je tri puta više operacija na krvnim sudovima. Pre nekoliko dana jedan poslanik je operisan u toj kući, hvala bogu uspešno, a pre par meseci još nekoliko predstavnika političkog života je operisano, hvala bogu vrlo uspešno, u toj kući. To je primer šta znači dobra organizacija, sistematska nabavka potrošnog materijala i, konačno, udeo vlasti u oblasti zdravstva. Broj kateterizacija srca i broj operacija moguće je da danas bude veći, zbog toga što, verovali vi ili ne, u 2005. godini u odnosu na pre pet godina na 11 mesta ima nov pogon za dijagnostiku bolesti srca i krvnih sudova. Jedan je dečija klinika u Tiršovoj, drugi je Institut za majku i dete u Novom Beogradu i te dve kuće, usput budi rečeno, izgledaju potpuno drugačije. Između njih se nalazi Institut za neonatologiju 80 godina star. Možete svi zajedno organizovati posetu tom institutu i videti kako izgleda spolja i iznutra, potpuno drugačije. Dakle, stvari se mogu pomerati jedino ako vrhunsku struku, koja je profesionalna i zna da radi svoj posao, prati odgovorna zdravstvena vlast, koja pravi prioritete, koja lekove stavlja tamo gde im je mesto - u apoteke i u bolnice, koja organizuje posao tako da postoji red koji nije red po vremenu dolaska, nego red po medicinskoj indikaciji, koja ne vodi računa o tome ko koliko ima para u džepu i može li nešto da plati ili ne i koja ima visoke etičke kriterijume. Za sve to garancija je upravo paket zakona o kojima danas raspravljamo, jer u komorama je ono što se zove visoki zahtevi etike, u osiguranju je obezbeđenje podjednake dostupnosti, solidarnosti između mladih i starih, bogatih i siromašnih, zdravih i bolesnih. Prema tome, način da se problemi rešavaju nije isključivo majstorska ruka, nego sve drugo, normalno okruženje i naravno odgovorna politika. Kritika svakako da, bez kritike nema progresa i zbog toga vam hvala na kritici.
Replika, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Ja ću da vam kažem kako to izgleda na primeru Instituta u Kamenici. Fond je odobrio Institutu da izvrši 800 operacija ove godine i već su zaustavili tempo zato što bi mogli da urade 1.200. Za to vreme Slovenija ima tri instituta i u jednom operišu ljudi iz Kamenice. Slovenija nema listu čekanja za operacije srca, ali da bi angažovali naše ljude iz Kamenice prvo su im dali ugovore na 30 operacija ljudi od 1924. do 1925. godišta, najrizičniji slučajevi, koje njihovi lekari nisu hteli da preuzmu. Kada je taj uspeh bio izvanredan onda su sklopili ugovor za još 150 operacija. Znači, Slovenija je veličine Vojvodine, nema liste čekanja za operaciju srca. Njima ne umiru pacijenti zato što nisu operisani. Može da se desi da umre operisan ili za vreme operacije, sve je to sada stvar, vi to znate, ja ne znam, ali ne umiru jer imaju šansu. Kod nas mnogi pacijenti nemaju šansu. Imamo vrsne doktore, sami kažete da imamo opremu za dijagnosticiranje, ali posao treba dovršiti do kraja. Samo to pitam Ministarstvo zdravlja – kada ćete ukinuti liste čekanja, kada će ljudi prestati da umiru zato što nisu imali šansu da uđu u operacionu salu? To je vaš posao; kao što je ministru odbrane posao da obezbedi čizme, gaće, majicu, uniformu, tako je ministru zdravlja posao ne da hvali lekare koji vrše operaciju nego da im omogući da leče ljude, da stvorite uslove da leče ljude, pa kada Vlada zaseda, kada utvrđuje budžet, kada ministar za kapitalne investicije traži milijarde da asfaltira asfaltirane puteve, vi kažete – stani čoveče, ko će da ide tim putevima ako ih mi ne izlečimo. Onda izbalansirate, ne kao koalicioni partneri, nego kao prioritet. Za to se borite, ministre, i imaćete podršku Srpske radikalne stranke, a ne dualizam vlasti. Omnibus zakonom predali ste Institut u Kamenici na upravljanje AP Vojvodini, pa tamo "žutaći" vladaju, a sa druge strane potpada pod vaše ministarstvo kao institut koji treba da leči ljude. Tamo se preganjaju, prepiru, hoće da oteraju tog čoveka koji je naučio sve ljude u Srbiji kako se taj posao radi, hoće da ga sklone, da ga smaknu zato što ima neko politički podobniji ili kod vas ili kod žutih, možda i u DSS-u, jer svi ste vi počeli da se borite isključivo za svoje kadrove. Znači, ministre, imaćete podršku kad god budete tražili da vam Skupština omogući da lečite ljude, a kada budete kadrovisali, kada se budete hvaliti, a ništa od toga korisno za građane nema, kada budete smanjivali liste lekova koje može građanin da dobije, kada se jedne godine budete hvaliti time što konačno i građani stariji od 18 godina mogu da budu lečeni u inostranstvu, a posle toga morate da pravite lom po Srbiji zato što dobijaju upute za inostranstvo i oni koji bi ovde mogli da budu lečeni, znači kada budete otklonili sve dileme koje vas kao ministra, pripadnika jedne loše političke grupacije, vode dok obavljate taj posao, obratite se za saradnju poslanicima Srpske radikalne stranke.
Replika, narodni poslanik Paja Momčilov.
Kao ovlašćeni izaslanik poslaničke grupe imam pravo, ako mi dozvoli predsedavajući, da dobijem reč. Želeo bih par reči da kažem vezano za ovo što smo čuli. Sigurno svi poslanici Srpske radikalne stranke čestitaju lekarima na ovom uspehu, ali nije dobra vest što je na čelu ekipe čovek koji je u penziji. To je loša vest za sistem. Znamo ko je kolega Radević i znamo da je on te intervencije radio i ranije i sada bi čovek rekao da srpsko zdravstvo ide dobrim putem. Pitao je naš predsednik poslaničkog kluba Tomislav Nikolić kada će se ukinuti liste čekanja za operisane od srčanih oboljenja. Ima jedna fascinacija među našim ljudima ovom velikom medicinom, ovom tercijarnom medicinom. Prvo će ukinuti kada daju značaj primarnoj medicinskoj zaštiti ljudi u ovoj zemlji zakonskim odredbama i sprovođenjem prave politike. Ovo što je sistem odradio je loše odrađeno zato što je do toga došlo, jer ako je moglo da se spreči, ako je jetra u pitanju, da ne bude alkoholičar, zdravim načinom života, onda mu neće ni trebati ta operacija i neće biti to potrebno. Ako se vakcinacijom spreči hepatitis B, koga ima, onda neće doći do insuficijencije jetre; doći će u određenom broju slučajeva i biće tih, ali će se jako smanjiti. Prema tome, dobar sistem se ne hvali podvizima na tercijarnom nivou. On dokazuje da je dobar danas i u svetu, ako je sve preduzeo na primarnom nivou da do toga ne dođe. Ovaj naš sistem to ne radi. Pogledajte samo rashode i troškove. Primarna zaštita treba da pokrije 80% svih potreba naših građana i 80% sredstava treba da bude tamo, a tercijarna zaštita treba samo da potpomaže, i sekundarna, taj sistem. O tome pričamo mi srpski radikali. Postavio sam pitanje zašto je "Torlak" u situaciji posle ovih izveštaja za koje su plaćene skupe pare da prošle godine uništi 240.000 doza vakcine, a ove godine 10.000 doza mu osporavaju, kažu da nisu imunogene; vi sada arbitrirate i šaljete u Englesku u laboratoriju Svetske zdravstvene organizacije uzorak vakcine, pošto je prethodni već navodno išao u Nemačku, i tu se bacaju pare. Zato i nema čak ni u ovako lošoj situaciji dovoljno sredstava za ove složene i teške operacije. To su problemi. Mi vam govorimo, niste shvatili osnovno, primarna zdravstvena zaštita mora da se stavi na svoje mesto.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Sreto Perić podneo je amandman na nadnaslov iznad člana 32. i član 32. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Kolega Sreto Perić je podneo amandman na član 32. i predlaže brisanje i tog člana i naslova iznad tog člana. Šta kaže član 32 – za ostvarivanje prava iz člana 30. ovog zakona, prava po osnovu zdravstvene zaštite, osiguranici moraju da imaju staž osiguranja u obaveznom zdravstvenom osiguranju, u svojstvu osiguranika u skladu sa ovim zakonom, u trajanju od najmanje tri meseca neprekidno ili šest meseci sa prekidima, pre početka korišćenja prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ovaj član je sličan članu 30. o kojem smo upravo govorili i na koji je amandman podneo poslanik Darko Glišić. Znači, ide se na restrikciju prava i kada zakon ta prava deklarativno predviđa. Kao što je u prethodnom članu rečeno da osiguranik ima da snosi sam troškove korišćenja zdravstvenih usluga ako poslodavac iz nekog razloga, greškom, zbog finansijske nediscipline nije platio osiguranje. Ovde se kaže da osiguranik može početi da koristi zdravstvenu zaštitu tek kada prođe tri meseca od početka zdravstvenog osiguranja. Znači, u prva tri meseca kada se čovek zaposli praktično nema prava na zdravstveno osiguranje po ovom zakonu. Ja stvarno ne znam šta je predlagač zakona mislio, kako to misle deklarativno - evo dajemo sva prava, proširujemo prava, sve će biti bolje nego što je bilo do sada, a imamo situaciju iz člana 30. da će morati da plati sve ako je, ne njegovom krivicom, poslodavac propustio da plati osiguranje i imaćemo situaciju iz člana 32. da prva tri meseca praktično on kao da je neosiguran, odnosno biće osiguran po onim nekim članovima: pružanje hitne medicinske pomoći itd. Ne znam da li predlagač zakona može da zamisli kako to u praksi može da izgleda. Čovek ima zdravstvenu knjižicu, ode u zdravstvenu ustanovu, tamo pogledaju i kažu – još nije prošlo tri meseca otkako si se zaposlio, sačekaj da prođe tri meseca. Ja ne mogu da zamislim kako će to u praksi da izgleda, koliko će to problema stvarati samim zdravstvenim radnicima, pogotovu srednjemedicinskom osoblju koje prvo dolazi u dodir sa pacijentom, koliko će tu biti objašnjavanja, rasprava, sukoba, svađa. Pored toga što je to kategorija zaposlenih koja je vrlo loše plaćena, koja radi vrlo često u najtežim uslovima, sada ih isturamo u taj prvi front borbe da saopštavaju pacijentima restrikcije iz prava zdravstvene zaštite, nešto na šta su čitave generacije navikle kao na nešto prirodno, a prirodno je ako imaš zdravstvenu knjižicu da možeš da koristiš zdravstvene usluge i, što je najgore, odnosno apsurdno je – i za članove porodice osiguranika iste restrikcije važe. Što se tiče ovog prethodnog člana, nisam imao mogućnosti da se javim za reč, jer je vreme naše poslaničke grupe bilo iscrpljeno. Ja znam kako su na Odboru za zdravlje predstavnici predlagača i poslanici iz vladajuće većine to objašnjavali, onu situaciju kada dođeš u zdravstvenu ustanovu, tamo ti kažu - izvini, tvoj poslodavac je propustio da uplati, ti nemaš pravo, moraš da platiš punu cenu. Znači, obrazloženje je bilo – to se neće događati u praksi. Zašto se neće događati? Sada nije kao ranije, sada postoji finansijska disciplina, poslodavac ne može a da ne plati. Dakle, ako neće postojati, zašto ste onda predvideli? Ne znam kako će ovo da objasne, jer to na Odboru nismo dobili, ne valjano, nego baš nikakvo objašnjenje. Ja bih voleo da ministar izađe za govornicu ne samo povodom lepih vesti, zbog kojih se svi radujemo, nego i ovo da nam objasni. Hvala.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Momir Marković je u ime Srpske radikalne stranke podneo amandman na član 33. gde stoji da se u stavu 1. reči "prevencije i" brišu. Znači, definisano je da pravo na zaštitu u slučaju nastanka bolesti i povrede van rada obuhvata zdravstvenu zaštitu u pogledu prevencije i ranog otkrivanja bolesti, zdravstvenu zaštitu u slučaju trudnoće, porođaja, i u postnatalnom periodu. Tu je obrazloženje Vlade potpuno jasno da se amandman ne prihvata iz razloga što prevencija i rano otkrivanje bolesti predstavlja osnovu sistema zdravstvene zaštite, odnosno na prevenciji bolesti, a ne samo na lečenju nastalih bolesti, počivaju savremeni sistemi organizovane zdravstvene zaštite, što zaista nije sporno i tu je Ministarstvo potpuno u pravu. Oni onda definišu u obrazloženju da osnovna delatnost primarnog nivoa organizacije zdravstvene zaštite koja se obavlja u okviru domova zdravlja počiva upravo na prevenciji. Apsolutno postoji saglasnost što se toga tiče, jer domovi zdravlja jesu mesto gde građani prvo traže lekarsku pomoć. Oni su nezamenljivi zbog prevencije lečenja i negde oko 80% bolesti koje danas pogađaju čoveka rešavaju ti zdravstveni centri. Mi tu ne bismo imali nikakve zamerke da budžetom za 2005. godinu domovi zdravlja u Srbiji skoro nisu opljačkani za šest milijardi dinara, a na koji način? Zbog toga što je za domove zdravlja u martu prošle godine predviđeno oko 28,8 milijardi dinara, ali je kasnije, negde krajem prošle godine, ministar zdravlja Tomica Milosavljević promenio takvu odluku, tako da je dodelio negde samo oko 23,1 milijardu dinara. Ministar zdravlja je bez javne rasprave, bez objašnjenja ukinuo domovima zdravlja gotovo šest milijardi dinara. Tako je budžet za primarni sektor, odnosno za domove zdravlja, gde smo se složili da su najbitniji kada je u pitanju preventiva, za tekuću godinu smanjio na 23,1 milijardu dinara. Ne znam kako je moguće da za samo nekoliko meseci uvaženi ministar smanji potrebe najvećeg i najbitnijeg sektora zdravstva, a u isto vreme on je bolničkom sektoru povećao za 17 milijardi dinara, pa je bolnički sektor, odnosno fond koji izdvaja za bolnički sektor, umesto 21,9 milijardi, a to je izglasano u martu 2004. godine, za 2005. godinu dobio 38,6 milijardi dinara. On je shvatio da je negde 17 milijardi dinara potrebno više, odnosno skoro 200 miliona evra. Kada je u pitanju SRS, uopšte nije sporno što se daje bolnicama. Ali je problem u činjenici da je ministar izmenom budžetskih sredstava napravio temelje potpuno promenjenog odnosa između primarnog i sekundarnog zdravstvenog sektora. Ministar zdravlja je dao obrazloženje da je za bolnički sektor planirana 41 milijarda dinara, a za primarni sektor 24 milijarde i još 16 milijardi za lekove u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Normalno je da se za bolnice izdvaja više, jer u njima prethodnih godina nije biloni lekova ni sanitetskog materijala, izjavio je naš uvaženi ministar. Prvo, lekovi se ne mogu podvoditi pod kategoriju primarne zdravstvene zaštite, jer su u budžetu posebno odvojena sredstva za lekove. Sa druge strane, ne sećam se da je uvaženi ministar do sada obavestio javnost da bolnice godinama nisu radile, odnosno da nemaju zavoje i lekove. Ta potreba se tek posle godinu dana pojavila. Zbog toga je ova razlika od 200 miliona evra. Ako se vratimo na početak mog izlaganja, da se manje-više 80% zdravstvenih usluga upravo daje u domu zdravlja i da tamo radi oko 65% zaposlenih u zdravstvu, od 130.000 koliko ih ima, smatramo da smanjenje budžeta u tom pogledu može da uvede u otpuštanje kada su u pitanju zdravstveni radnici u domovima zdravlja. Ako znamo da je činjenica da su između 70 i 80% specijalisti, a lekara opšte prakse je između 20 i 30%, iako je u svetu potpuno drugačiji odnos, za primarnu zaštitu koja je zvanično proglašena kao prioritet Vlade Republike Srbije, pa i sam naš ministar zdravlja više puta je to istakao, do tada na tom polju ništa nije urađeno. Smatramo da na ovaj način prevencija sigurno ne može da zauzme pravo mesto, kako je ovim članom zakona Ministarstvo želelo da uradi. Inače, uopšte nije sporno da su redovni preventivni godišnji pregledi neophodni, da je preventivno razmišljanje najbitnije u medicini, jer samo na taj način mogu da se izleče mnoge bolesti. Znamo svi da kancer nije neuništiv ako se blagovremeno otkrije. Nažalost, mnogi ljudi dođu tek kad je kasno. Ali, moramo da znamo, baš zbog toga što kada je prevencija u pitanju postoje mnoge liste čekanja, koje se jedino preskaču plaćanjem, da je veliki problem. Ako posmatramo izveštaj Svetske banke kada je u pitanju srpsko zdravstvo, definisano je da analiza siromaštva, koju je uradila Svetska banka za 2004. godinu u Srbiji, kaže da je 45% ljudi koji nisu otišli kod lekara iako su bili bolesni kao razloge navelo da je zdravstvo preskupo. Dva puta je više siromašnih nego onih koji to nisu. Naveli su da ne odlaze kod lekara zbog toga što je cena odlaska kod doktora za njih prepreka da potraže pomoć kada su bolesni. Dakle, pored prevencije i te kako je bitno da postoji adekvatna nega ljudi koji nemaju materijalne mogućnosti da im se blagovremeno pruži. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, mislim da je amandman na član 33. stav 1. potpuno jasan, treba ga samo pročitati – pravo na zdravstvenu zaštitu u slučaju bolesti i povrede van rada obuhvata zaštitu u pogledu prevencije, ranog otkrivanja itd. Ne možemo govoriti o prevenciji kada je došlo do povrede ili kada je došlo do bolesti. Prema tome, jasno je da je amandman potpuno smislen, s tim što bih se nadovezao na nešto što je gospodin ministar govorio malopre – radi se na transplantacijama, što čestitamo, ali transplantaciju jetre Božidar Radević je uradio i pre 2000. godine u Institutu za kardiovaskularne bolesti "Dragiša Mišović". Što se tiče toga, to nimalo ne opravdava, uz sve poštovanje, katastrofalnu situaciju u kojoj se srpsko zdravstvo nalazi. Mislim da gospodin ministar treba da se obavesti da televizija prenosi ovu sednicu Skupštine i da građani Srbije jako dobro znaju u kakvom je stanju srpsko zdravstvo, kakav je haos. Znaju jako dobro koliko treba da čekaju, gde treba da plaćaju, jer negde plaćaju a negde ne plaćaju. Znaju jako dobro kakva je korupcija u zdravstvu. Znaju sve ono što je svakako veliko zlo, protiv koga svi zajedno treba da se borimo i izborimo. Znaju za nezadovoljstvo i lekara i pacijenata. Prema tome, neka transplantacija je nešto što je, uz svaku pohvalu, urađeno u Srbiji i nije urađeno prvi put ovde, nego je to urađeno i pre 2000. godine i to ne može da obriše i izbriše sumornu sliku o srpskom zdravstvu uopšte. Ovde se govorilo o prevenciji. Ono što je izuzetno važno pomenuti, o jednoj tako značajnoj stvari kakva je prevencija ne možemo govoriti ako na televiziji imamo reklamiranje cigareta, alkohola i svih ostalih stvari koje smo zakonom zabranili; o toj prevenciji nema ni govora i to je samo još jedna priča o nečemu što je već viđeno u Srbiji. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću, po običaju, vrlo kratko o amandmanu nešto reći. Želim da stavim primedbu da je amandman podneo čovek koji nije zdravstveni radnik i njemu nije zameriti što je ovaj amandman podneo, ali zameram mojim kolegama iz poslaničke grupe, koji mu nisu objasnili šta je to prevencija. Brisati prevenciju iz prava na zdravstvenu zaštitu je vrlo smešan amandman. S druge strane, kolega Cvetanović upravo je sam sebe demantovao, u smislu da ovo nije trebalo, ali nešto drugo je počeo da priča. U vezi sa tim je pomenuo listu čekanja u prevenciji, što je neverovatno. Lista čekanja u prevenciji ne postoji. S druge strane, problem sredstava za funkcionisanje primarne zdravstvene zaštite upravo ćemo rešiti usvajanjem novog zakona o zdravstvenoj zaštiti. Naime, ovim zakonom o zdravstvenoj zaštiti, koji će biti posle ovoga u proceduri, planiramo da glomazne i nefunkcionalne zdravstvene centre ukinemo i da domove zdravlja damo pod lokalnu samoupravu, odnosno osnivači da budu lokalne samouprave, upravo zbog racionalizacije samog preventivnog delovanja i glavne uloge domova zdravlja. Ovom prilikom, nećete da mi zamerite, želim da poručim mojim građanima Aleksandrovca, Župe da ćemo usvajanjem ovog zakona upravo dobiti samostalan dom zdravlja u Aleksandrovcu, što je predizborno obećanje stranke G17 plus.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Po amandmanu bih govorio duže, a replika traje kraće, pa da budemo efikasniji, što kaže kolega Marić. Javljam se povodom izlaganja kolege Marića. Narodna skupština nije ekspertska organizacija. Suverenitet naroda koji se ostvaruje u Narodnoj skupštini crpi se iz kolektivizma. Smatra se da nije potrebno biti ekspert da bi se o nečemu raspravljalo, a postoje stručne službe koje nama stoje na usluzi. Znači, to što se tiče Narodne skupštine, pa je sasvim u redu što je kolega ovo postavio, jer je ovo stvar logike, a ne struke. "Pravo na zdravstvenu zaštitu za slučaj nastanka bolesti", bolest je nastala, tada više nema prevencije, "i povrede van rada obuhvata zdravstvenu zaštitu u pogledu prevencije i ranog otkrivanja bolesti, zdravstvenu zaštitu u slučaju trudnoće, porođaja" itd. Molim vas, elementarna logika je, poslanik je dobro uočio, ako bolest nastane suvišno je da se priča o prevenciji. Ne znam da li je i to sada nešto reformski novo. Sada nas vi ubedite kako je to nešto novo da se i mi naučimo. To je stvar elementarne logike. Zato je i mogao poslanik da interveniše. Na čast će biti onima koji će ovo ostaviti i koji ovo nisu prihvatili. Lepo se kaže – pravo na zdravstvenu zaštitu za slučaj nastanka bolesti. Kada nastane bolest prevencije više nema, a govori se o drugim članovima i o prevenciji, i daleko od toga da naš poslanik o tome ne zna ništa. Zna on, izgleda, više od predlagača. To je sada čudno. Šta je bilo na Odboru objašnjenje, kaže – to su stručne službe kazale. Svaka čast tim stručnim službama, pravnici se izvukoše, a koji su to stručnjaci lekari dozvolili da ne vladaju osnovnim, elementarnim, logičnim stavovima ne znam, to treba videti, voleli bismo da čujemo objašnjenje. Kolega je branio, mi smo na neki način osporavali i trebalo bi i bilo bi lepo da čujemo predlagača, to bismo jako voleli.
Hvala, reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, replika.
Uvaženi kolega je spomenuo moje ime i prezime, govoreći da sam ja sam sebe demantovao, što apsolutno nije tačno. Ja sam o prevenciji govorio u pozitivnom smislu, ali da nije primereno da u ovom članu zakona stoji, i na taj način obrazložio gde je 200.000 evra iz primarne zdravstvene zaštite, odnosno što je upućeno domovima zdravlja a otišlo je u sekundarnu, odnosno tercijarnu zdravstvenu zaštitu, s jednog aspekta. Vaša druga primedba da za prevencije postoje liste čekanja – sve zavisi o kojim bolestima se radi. Ako imate magnetnu rezonancu, sada ako želite da uradite u Kamenici, potrebno je da čekate najmanje šest meseci. Koje su indikacije da to treba da se uradi, uvek treba to da se proceni. Možda je ta magnetna rezonanca potrebna da se uradi da bi se preventivno delovalo na neku bolest koja je sistemskog karaktera i obuhvata čitav organizam, počev od kardiovaskularnog sistema do egzoltamusa kao manifestacija određene bolesti može da se pojavi, tako da nekada lečite primarnu bolest, a nekada preventivno delujete na neku bolest koja se kasnije manifestuje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Da li i vi tražite repliku? Da. Izvolite.
Mislim da su već objasnile kolege oko ove replike, oko prevencije. Ono zbog čega želim posebno da se osvrnem, to je komentar kolege poslanika da je G17 plus u Aleksandrovcu napravio dom zdravlja. Dom zdravlja u Aleksandrovcu napravio je narod i ova država. Mislim da je krajnje vreme da pojedine stranke, a pogotovo te minorne sa 1% uporišta u narodu, prestanu da uzimaju sebi za pravo da one nešto prave i nešto rade u ovoj zemlji. Ta politizacija na koju mi upravo ukazujemo sve vreme i kroz naše diskusije, potpuna politizacija čitavog društva, gde se sve deli na političke stranke, gde se direktori zdravstva biraju po političkoj pripadnosti, a ne po kvalitetu, nas je i dovela ovde gde nas je dovela. Upravo najveće moralno posrtanje je kroz politizaciju i kroz ovakve priče – to je uradio G17; onda se postavlja pitanje – a šta, onda je verovatno G17 uradio sve zlo u zdravstvu koje postoji i koje je evidentno i na koje mi ukazujemo?
Hvala. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Izvolite.
Ovde u članu 45. je uvedena još jedna vrlo ozbiljna restriktivna mera, a što se tiče prava na zdravstvenu zaštitu, ovde su pobrojane bolesti, stanja kod kojih će Fond zdravstvene zaštite podmirivati cenu, odnosno troškove lečenja sa 100%. Tu je na jednom mestu navedeno da će sa 100% biti pokrivene bolesti starijih lica koja su teško telesno ili duševno ometena u razvoju. Kao prvo, to je vrlo neprecizna odredba, šta znači "starijih lica koja su teško telesno ili duševno ometena u razvoju", ko će to procenjivati. Nije uopšte uvedena neka starosna granica, toliko i toliko godina, pa iznad toga. Predlažemo da se ova neprecizna odredba briše i da se umesto toga predvidi da sve osobe starije od 65 godina imaju zdravstvenu zaštitu čiji se troškovi pokrivaju sa 100% sredstvima fonda. Odgovor predlagača, odnosno obrazloženje zašto se to ne prihvata, jeste – ako bi se to prihvatilo, povećala bi se planirana izdvajanja Republičkog zavoda za ove namene. Jasno da bi se povećala, ali zašto onda toliko u tim nekim uvodnim napomenama, načelima obećavate mnogo veći stepen zdravstvene zaštite na teret sredstava Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Šta čeka starije osobe? Njihova perspektiva je vrlo sumorna, kada pogledamo koje su zdravstvene usluge koje se neće pokrivati sa 100%, ovde imamo nekoliko grupa tih zdravstvenih usluga, neke koje će se pokrivati sa 95%, a između ostalog tu je intenzivna nega u stacionarnoj zdravstvenoj ustanovi. Stare osobe će tu intenzivnu negu u bolnicama koristiti u najvećem procentu, kao što je i prirodno, jer to je populacija koja je najviše izložena bolestima. Operativni zahvati koji se izvode u operacionoj sali, uključujući implantate za najsloženije i najskuplje zdravstvene usluge; pa, stare osobe su prinuđene da koriste i te zdravstvene usluge. Ovo znači da će 5% od te cene snositi sami osiguranici. S obzirom da su to složene operacije i da se tu ugrađuju skupi implantati, to će biti papreno visoke cene za ovu kategoriju osiguranika koji žive od penzije. Kao što sam već rekao, penzije će biti sve manje i manje u relativnom iznosu. To su najsloženije laboratorijske, rendgenske i druge dijagnostičke i terapijske procedure, koje sami osiguranici ne traže, nego se propisuju u cilju dijagnostike od strane lekara. Najmanje 80% od cene zdravstvene usluge iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, znači, do 20% od ukupne cene će stari ljudi, penzioneri plaćati iz svog džepa za preglede i lečenje od strane izabranog lekara i lekara specijaliste. To znači, ona participacija za običan pregled će iznositi do 20% od pune cene. Za laboratorijske, rendgen i druge dijagnostičke terapijske procedure takođe 20%. Kućno lečenje, takođe. Stare osobe će najviše imati potrebe, kao što sada stvari stoje, za tim kućnim lečenjem, pa ako kućno lečenje shvatimo kao jednu od mera obavezne zdravstvene zaštite, a ne kao nekakav hir pacijenata, onda shvatamo da će biti veliko opterećenje, neće moći sebi da priušte kućno lečenje i kada je medicinski indikovano. Stacionarno lečenje, kao i rehabilitacija u stacionarnoj zdravstvenoj ustanovi. Znači, fizikalna medicina, rehabilitacija posle bolesti kojima su najviše izložene kategorije starih lica praktično opet će biti nedostupne ovoj kategoriji osiguranika. Kako će platiti 20% od pune cene penzioner koji ima prosečnu penziju? Pregledi i lečenje u dnevnoj bolnici – uopšte ne vidim zašto se destimuliše lečenje u dnevnoj bolnici kada je za Republički zavod za zdravstveno osiguranje mnogo prihvatljivije, racionalnije i jeftinije nego lečenje na klasičan način. Lečenje u dnevnoj bolnici opet nije nekakva specijalna usluga po želji pacijenta. Medicinsko-tehnička pomagala – opet će 20% platiti sam osiguranik. Najmanje 65% od cene zdravstvene usluge će pokrivati Fond, a to znači 35% će plaćati i ova kategorija, najstariji, a evo ovde spadaju očna i slušna pomagala za odrasle. Vraćamo se na ono naše zapažanje od početka diskusije o ovom zakonu. Znači, obećava se da se ništa neće pogoršati i sve će se poboljšati, a u praksi, kada analiziramo član po član, vidimo da je situacija potpuno obrnuta i potpuno logična sa stanovišta toga da je MMF naložio Vladi da smanji javnu potrošnju i kroz ovaj zakon.
Hvala vam, gospodine Nedeljkoviću. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Izvinite, molim vas, gospođo Dacin, pošto prvo iz jedne poslaničke grupe, pa onda iz druge, tako je lakše pratiti stručnoj službi. Hvala. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, evo nas u centru zbivanja. Ovo je najvažniji član. Ovaj član ima za ambiciju da definiše paket zdravstvenih usluga i tu je sada suština zakona jasna potpuno. Zakonodavac je želeo da sve obuhvati obaveznim zdravstvenim osiguranjem i to je u redu. Nemamo ništa protiv. Dao je širok dijapazon prava pacijentima deklarativno i to je u redu. Pare će da nadoknađuju nedostatak ko ne bude imao iz participacije i to je jasno. On je zamislio sebi takav metod. Ovaj paket koji je ovde na ovakav način napravljen po nama nije dobar iz više razloga. Taj paket je kritikovala i ova institucija, znači Kancelarija Svetske banke u Beogradu, evo dokumenta, rekao sam, pokazaću vam ga. Mi smo to pismo dobili i osnovne zamerke su bile da je velika brzina i finalizacija ovog zakona, a rečeno je – brzopleto je donet zakon, ogroman je paket beneficija, neprimeren sredstvima kojima raspolažete. Nema nijednog instrumenta za povećanje efikasnosti i sputavanje cena tj. troškova i nedostaje unutrašnja kontrola, što daje elemente moguće korupcije da se ostvari. To vam je rekla u ovom pismu pre par dana ova gospođa koja se ovde potpisala i nazvala našeg ministra ekselencijom. Da bi mogao paket da se na ovakav način napravi, onda mora prvo da postoji u Skupštini usvojena zdravstvena politika. Kad pričamo o stavu SRS-a, da ne kažete - vi samo rušite, derogirate, a ne dajete rešenja, evo rešenja Srpske radikalne stranke, potpomognutog najvećim ekspertima i umovima koje ovaj narod ima, a koji su svetski priznati i imaju svetsku licencu. O tome ću kazati nešto kasnije par reči. Treba prvo znati kakve su stvarne zdravstvene potrebe našeg naroda. Moraš imati analizu od čega se najviše boluje i koliko, da izmeriš brojkama, pa kolika su sredstva potrebna da možeš da realizuješ ono što si predvideo paketom. Uz zakon bi zato morao da ide dokument o obimu, sadržaju i standardu zdravstvene zaštite, jer samo na osnovu njega mogu da se procene i sredstva. Znači, kad si izdvojio šta je problem i ko ti je problem, onda kažeš – ja ću to da lečim na ovakav način, ovim metodama, ovim postupcima, lekovima itd., i da izračunaš koliko to košta. Jasno je da ovde nema početne finansijske konstrukcije. Naredni član 47, na koji smo mi takođe uložili amandman, dozvoliće harmoniku da se svake godine menjaju uslovi kada je u pitanju obim zdravstvene zaštite, standardi. Ako nemaš politiku na nacionalnom nivou, donetu od ove skupštine, nemaš pravu... Ono što postoji, što je Vlada Srbije 2001. donela, to ne zadovoljava i Svetska banka je kazala da je konfuzno i nejasno. Pokazivao sam vam taj dokument. Srpska radikalna stranka kaže – ciljevi i prioriteti zdravstvene politike moraju biti očuvanje biološkog integriteta nacije, jer mi biološki nestajemo sa ovih prostora. Nije bela kuga ta koja je ključna, jeste i ona važna, a ovaj naš medicinski deo kaže – preveliko umiranje i umiranje koje se može sprečiti je to što dodatno dovodi da nestajemo s ovih prostora. Isto tako kažemo, i po stoti put ponavljamo, da to nije operacija jetre, za koju svaka čast ekipi koja je uradila, i transplantacija, nego prevencija da do toga ne dođe. To je stavljanje u prvi plan primarne zdravstvene zaštite, što nije urađeno ni predlogom reforme koja nam se nudi, pod firmom da je to korak napred, a ne vidimo ni kada će biti urađeno, prvenstveno zbog toga što se nije išlo na orijentaciju porodičnog lekara kao nosioca primarne zdravstvene zaštite, sa timom konsultanata, ginekologom, pedijatrom, stomatologom, rendgenologom itd. To je naša filozofija koju vam iznosimo; a kako treba da izgleda paket usluga? Treba da izgleda ovako, ovo je zakon Republike Srpske, koji su pisali stvarni eksperti i koji je odobrila Svetska zdravstvena organizacija, koji kaže – odluka o minimalnom paketu osnovne zdravstvene zaštite; on pobroji prvo kategorije, a kategorije su rizične, one grupe koje su vulnerabilne, a to su trudnice, deca, osobe preko 65 godina, osobe koje nemaju materijalnih sredstava. Onda kaže koje će mere, pošto je izmerio koji su mu glavni problemi, da preduzima, pa kaže, prvo, preventiva. Na kraju, u završnom članu, za zdravstvenu zaštitu, pobroji 10 tačaka, izdvojiće se toliko i toliko para. Onda je to jasna računica i onda je to pravi paket usluga. Taj paket preporučuje Svetska zdravstvena organizacija i Svetska banka. Zašto je Svetska banka - savetnik odustala od insistiranja na svom konceptu, koji zagovara u celom svetu, organizuje silne škole, seminare, zašto u ovom slučaju, nama je nejasno. Nejasno nam je zašto se odustalo od koncepta porodične medicine, kad se govori da idemo u Evropu. Kad ovo kažem mislim na Deklaraciju iz 2002. godine - porodična medicina u Evropi, na definiciju te medicine. Ovaj vam paket ne valja, on je finansijski neodrživ, preširoka ovlašćenja daje nepotrebno. Vi dajete pravo nekome ko ima reumu. Nisu reumatske bolesti one koje treba da budu pokrivene sto posto. Kazao sam, karikiram, ima reumu Karić, ima neko ko ima malo para i onda imaju sto posto zaštitu i jedan i drugi. Nije u redu da imaju. Ne mogu imati. Niste ispoštovali elementarne osnove. Bili ste dužni. Reći ćemo vam koje druge dokumente Svetske zdravstvene organizacije niste ispoštovali da uradite ovakav paket, a da Svetska banka i Svetska zdravstvena organizacija kažu da je paket drugačiji, i knjigu ću vam pokazati; ako treba i da vam poklonim, ja sam iščitao, ako treba i vama da pročitate, hoću, da narodu bude bolje, kažite, ako škrtarite na literaturi, ne znam ni ja šta je problem, ali možemo i to da rešimo. Prema tome, ovo je ključni član. Ovako kako je donet nije dobro donet i onda ne možemo govoriti o reformi. On je finansijski neodrživ i to je problem.
Izvolite, gospođo Dacin. Po članu 128. svi poslanici mogu da koriste i biblioteku.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, Socijalistička partija Srbije se uvek zalagala ne samo za ostvarivanje prava, nego zaista i za realnu zaštitu najugroženije kategorije stanovništva, a to su pre svega za nas deca, majke i stari. I ovom prilikom želim da se zahvalim Vladi Republike Srbije i resornom ministarstvu, koje je baš po pitanju ove najosetljivije kategorije usvojilo naših šest amandmana koje je podneo poslanički klub SPS. Ovde je kolega Nedeljković apsolutno u pravu i želim da kažem da će poslanička grupa podržati ovaj amandman u danu za glasanje. Zašto? Složila bih se sa tim da ova definicija starijih lica, bez obzira što se ovde tačno misli na teško telesno ili duševno ometene u razvoju, ja bih rekla sva starija lica, jeste relativan pojam. Tačno je i svi mi želimo da kažemo da nije bitno koliko imamo godina, već, zapravo, kako se osećamo, a osećaćemo se onoliko dobro koliko budemo bili zdravi. Ako je neko na svoju nesreću ozbiljno bolestan, da ne kažem ako ima telesnih oštećenja, kao što se ovde govori, onda možemo da govorimo da je i čovek od 45 godina starije lice. Znači, definitivno mi do sada znamo da smo uglavnom pod starijim licima podrazumevali sve osobe preko 65 godina. Pozdravila bih ovaj amandman kolege Nedeljkovića, ali isto tako ne bih isključila ni ova lica koja su teško telesno ili duševno ometena u razvoju, s tim što bi zaista tu bilo vrlo teško odrediti limit godina. Naravno da i mi kao poslanička grupa imamo amandman na član 45. i mislim da je to ključni amandman, koji je ovde najsporniji, rekla bih, u zakonu o zdravstvenom osiguranju. Zašto? Zato što se uvodi ova participacija. Naravno, tu postoji uvek ona dilema da li je čaša polupuna ili poluprazna, jer ja sam i u načelnoj raspravi govorila, ako meni zakonopisac kaže najmanje, ja želim da mislim da će to biti 99; 99 će platiti republički fond, a 0,01 platiće kao onu redovnu participaciju na koju su naši pacijenti navikli. Čak, u nekoj komunikaciji sa ministrom rečeno nam je da se praktično ovim zakonom, usvajanjem, a videli smo kasnije i zašto, u 2006. godini praktično ništa novo neće dešavati. Bez obzira što ima novina, konačno zato i jeste sistemski zakon, ipak mi ne možemo da zamislimo kako će to biti, kako će se implementirati i kako će funkcionisati zdravstveno osiguranje i praktično plaćanje zdravstvenih usluga zdravstvenim ustanovama po ovom zakonu. Ne bude li nešto dobro, budemo li videli, u zavisnosti od toga koji amandmani u kom stepenu će poboljšati ove zakone, zaista smatram, pogotovo što je to nov i što je sistemski, da nije nemoguće da za par meseci sednemo ponovo i da imamo izmene i dopune istog ovog zakona i da tada, ukoliko smo nešto i prevideli, ispravimo. Verujte, zakoni su vrlo ozbiljni, bilo je više čitanja, a rekla bih sada, kada zaista apsolutno pažljivo pratim svakog govornika i svaki amandman, da je bilo potrebno još mnogo toga možda učiniti da bi ovaj zakon bio kvalitetniji, bar za primenu.
Još neka poslanička grupa po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić i Bojan Kekić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedniče, gospodo iz Ministarstva, kao što reče moja koleginica Živodarka Dacin, ovo je ključni amandman, ovo je ključni član u ovom zakonu, ključni sa aspekta pre svega programa SPS-a. Mi se zalažemo da zdravstvene usluge koje se obezbeđuju iz sredstava obaveznog osiguranja budu stopostotne i da nema participacije. Mislimo da je to jedno vrhunsko dostignuće iz nekog bivšeg sistema, iz vremena socijalizma, sve te vrednosti Socijalistička partija Srbije je negovala tokom devedesetih godina. Naravno da je bilo dosta problema i da je bilo dosta tih usluga koje su bile i refundirane i plaćene od samih osiguranika, ali ono na čemu mi insistiramo je da u zakonu mora da bude tako zapisano, pa ako nema dovoljno sredstava ta sredstva mogu da se nadomeste na druge načine. U krajnjem slučaju, to sam govorio i prošli put kada smo govorili o zakonu u načelu, državni dug prema pojedincu nikada ne propada. Da li će biti naplaćen za šest meseci, za godinu dana, sve je to bolje rešenje, nego što je rešenje koje se nudi u ovom predlogu zakona, da imamo participaciju u visini od 5% do 30%. Kada govorimo o intenzivnoj nezi, tu je predviđena participacija od 5%. Kada govorimo o složenim operativnim zahvatima isto je 5%. U datim okolnostima ljudi mogu da budu više dana na intenzivnoj nezi, mogu da budu i takvi složeni operativni zahvati da budu duže u bolnicama, i ovaj procenat, 5%, može da bude veoma velika suma novca za veliki deo stanovništva. Stanovništvo je bolesno, siromašno i, ako ne drugde, bar u zdravstvenoj zaštiti svi treba da budemo jednaki, i bogati i siromašni. Mislim da je to jedan vrhunski princip, od koga Socijalistička partija Srbije nije odstupila ni u najtežim vremenima, a ne odstupa ni danas, kada kažemo da je bolje, a verujte, u ovoj zemlji, u ovoj državi posle 5. oktobra ništa nije bolje, takoreći sve je gore. Znači, ključno naše zalaganje je za besplatno lečenje. Ako govorimo o participaciji kao o nekom značajnom finansijskom efektu, mi smo analizirali kakvi će efekti biti ako se primeni ovaj zakon i ove odredbe zakona, znači, 5%, 20%, 35%; verujte da je učešće participacije u ukupnim prihodima Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje veoma malo. Mislim da je to učešće participacije nekoliko procenata od ukupnog prihoda, a ukupni prihod za 2006. godinu je oko 113 milijardi. Šta to znači? Ako su ti efekti od participacije veoma mali, veoma niski, a s druge strane veoma opterećujući za svakog čoveka koji nema dovoljno novca, a veliki broj ljudi u Srbiji danas, po mom dubokom uverenju 60 - 70%, živi ispod nekog minimalnog nivoa, i ako znam da su ovde neke kolege, pre svega iz G17, govorile da je sada siromaštvo svedeno na 10 - 20%, to nije istina. Siromaštvo nikada nije bilo veće nego što je danas. Nikada veće raslojavanje stanovništva nije nego što je danas. Znači, kada govorimo o samom fondu, pokazatelj da sam u pravu jeste stabilnost fonda. Verujte da sada učešće zaposlenih, odnosno doprinosi od zaposlenih lica, mislim pre svega na ove državne strukture, možda ova dobrostojeća preduzeća koja su se privatizovala, to učešće je oko 70% u ukupnim prihodima zavoda, odnosno republičkog fonda. Ranije, u tim najgorim vremenima, to učešće je bilo preko 80%. Najveća stabilnost fonda jeste kada imamo te uplate, te doprinose od ljudi koji su zaposleni, pre svega u državnom sektoru i u onim društvenim preduzećima koja su radila dobro. Sada se to poremetilo i očigledno, po mom dubokom mišljenju, neće se ta situacija popraviti u nekom narednom periodu. Jednostavno, broj zaposlenih je ključna odredba, ključna stvar kada je reč o stabilnosti fonda. Nemamo doprinose, ukoliko imamo stalno smanjivanje broja zaposlenih u svim preduzećima. Da li znate da imamo ovih meseci, pa i ovih svih godina, stalne zahteve međunarodnih finansijskih organizacija da smanjimo broj zaposlenih svuda i na svakom mestu i u javnim preduzećima. Ranije je to bilo i u svim ovim privatizovanim firmama. Uvek smo govorili da je privatizacija u Srbiji loša iz niza razloga. Jedan od najvažnijih razloga jeste to što je svuda došlo do smanjenja broja zaposlenih. Kada u jednoj cementari imamo 3.000 radnika i 3.000 ljudi plaćalo je doprinose, sada ih imamo 700 i 700 plaća doprinose, ne može taj fond da bude u boljem položaju nego što je to bilo ranije, i ako znamo da i plate nisu bogzna kako povećane. Hvale se ovi iz duvanske industrije, to je sjajno, neki njihov direktor je rekao kako je sada prosečna plata 1.000 evra, a oni su rekli – kada saberemo plate svih rukovodilaca, uglavnom stranaca, i nas običnih ljudi to blage veze nema. Ta prosečna plata je možda 300, 400 evra i za 200 evra manja nego u vremenu kada duvanska industrija nije bila privatizovana, kada je bila u državnoj svojini. Iz tih razloga, nije ministar ovde, uvek preporučujemo da budu obazrivi kada je reč o međunarodnim finansijskim organizacijama. MMF i Svetska banka – ja sam uveren da će i Tomici Milosavljeviću, ministar je iz Paraćina, dosaditi više i Svetska banka i MMF, jer su njihovi zahtevi stalno jedni te isti: smanjiti broj zaposlenih, povećati poreze, smanjiti javnu potrošnju, manje dati za školstvo, zdravstvo, za sve ove potrebe, a njima što više vraćati dugove. Kada smo kod tih dugova, ovde je jutros bila jedna polemika vezana za naše obaveze, pa ne znam, otpisaće nam dug ova banka, te druga banka, te Londonski klub, te Pariski klub, te biće bolje. Molim vas, sva ova zaduženja su došla u vreme Tita i u vreme komunizma, a u vreme Slobodana Miloševića i u vreme SPS-a mi se nismo zadužili ništa. Šta je tu apsurd? Apsurd je što su oni nama te kamate računali svih ovih godina, a istovremeno naša sredstva koja su zamrznuta u bankama u Americi, verujem da još uvek ta sredstva nismo dobili. To ništa ne važi. Prema tome, tu je jedna ogromna nepravda i upravo iz tih razloga kada govorimo o ulozi međunarodnih finansijskih organizacija uvek svi članovi Vlade treba da imaju na umu kako se međunarodne finansijske organizacije ponašaju. Međunarodne finansijske organizacije kada daju kredite nerazvijenim zemljama kažu – ovo vam je za razvoj demokratije, tu ćete imati ne znam koliko milijardi, ali te pare se čuvaju u našim bankama i tu vam je kamata 4%. Kada te iste države traže kredite za razvoj ekonomije, industrije, poljoprivrede, tu dolaze drugi krediti gde je kamata 15 - 20%. Prema tome, o ovome treba dobro voditi računa. Da zaključim, kada je reč o ovom našem amandmanu, zalažemo se za brisanje participacije, za besplatno zdravstveno lečenje. To je najhumanija stvar i ono što razlikuje nas od svih drugih političkih partija, mi smo jedini predložili ovaj amandman, znači da nema participacije. To je normalno, jer SPS je jedina relevantna levica na političkoj sceni Srbije. Sve druge političke partije koje su relevantne i važne su desnica i normalno je da u njihovom programu to ne piše; da su pravili te amandmane ne bi bili DSS, SRS i ostale, bili bi druga politička partija ili krajnja socijalna demagogija. To u njihovim programima ne piše. Demokrate jesu navodno neka levica, ali oni su apsolutno povezani sa međunarodnim finansijskim organizacijama i oni su izvršioci te najgore politike u Srbiji koja je bila. Na kraju želim da kažem i iskoristim ovu priliku da predsedniku Skupštine uputim zahtev da se u što hitnije vreme na dnevni red stavi rezolucija za puštanje na slobodu našeg predsednika Slobodana Miloševića, radi neophodnog lečenja. Predsednik Milošević je ozbiljno bolestan, treba da bude na slobodi. Ova vlada i ova skupština treba da daju garancije za čoveka koji je najzaslužniji što se agonija koja se dešava posle 5. oktobra odložila i što se nije desila tih devedesetih godina. Sasvim je jasno da međunarodni faktor, vreme će pokazati da sam u pravu, želi okupaciju ove zemlje, želi pljačku ove zemlje. Njegova borba u Hagu je najvažnija bitka za srpsku državu i srpski narod. Mislim da svi poslanici i sve poslaničke grupe treba da pokažu minimalnu korektnost i da ovu rezoluciju donesemo što pre.
Izvinite, gospodine Mariću, znam da je po amandmanu, ali imamo pre toga javljanje po Poslovniku. Po Poslovniku, gospođa Radeta. Svakako, predsednik Skupštine će uvek po zakonskoj proceduri stavljati nešto na dnevni red i isto tako očekuje da oni koji podnose proceduru to urade po zakonu. Ne znam tačno o čemu je reč, ali sve što je po zakonu biće kako kažete po zakonu na dnevnom redu. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo, imali smo već ovde intervenciju po članu 225. po kome narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. Odgovor nismo dobili i sada želim da ponovim i upoznam javnost Srbije sa vrlo čudnim stvarima koje su ponovo počele da se dešavaju. Krizni štabovi ponovo deluju u Srbiji. Rekla bih da su i teroristi, s obzirom da se radi o tome da je grupa kriminalaca od juče u Surčinu zaposela kancelarije SO Surčin, da je legalno izabrani predsednik u Surčinu fizički napadnut, da ima lekarsko uverenje o težim telesnim povredama, da je sve to rađeno na očigled i uz naklonost policije i stanice policije u Surčinu. Srpska radikalna stranka je, s obzirom da mi vršimo vlast u Surčinu, obavestila Ministarstvo unutrašnjih poslova o tom događaju, obavešten je ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i nijedan ni drugi ministar i ministarstva nisu reagovali. Mi sada tražimo, javno pozivam ministra Lonačara da hitno reaguje, ukoliko ne želi da preuzme odgovornost da Srpska radikalna stranka sama reši taj problem. Pitam javno ministra Lončara kako bi bilo da srpski radikali, kao što su sinoć demokrate i kriminalci iz Surčina upali u zgradu opštine Surčin, upadnu u zgradu Vlade. Nemojte da mislite da mi to ne možemo, ali mi naravno ne želimo revolucionarne promene. Mi želimo promene koje će desiti posle narednih izbora. Od vas, predsedniče, tražim da uspostavite kontakt sa ministrom i da obavesti narodne poslanike šta je učinio oko razbijanja tog kriminalnog legla u Surčinu, šta je učinio oko razbijanja tog kriznog štaba i oko omogućavanja normalnog i legalnog rada opštine Surčin. Dakle, odgovornost je na ministru Lončaru. Naravno, značajna odgovornost je i na ministru Jočiću koji zna šta se tamo dešava, policija samo šeta ispred zgrade opštine Surčin. Zaposleni koji su se našli na radnom mestu su taoci tih surčinskih kriminalaca, ne mogu da izađu iz prostorija opštine Surčin. Pozivam javno ministra Lončara, pozivam Vojislava Koštunicu da obavesti, ako već nije obavešten, evo ja njega obaveštavam, da svog ministra Lončara obavesti da radi svoj posao, inače preuzimaju veliku odgovornost. Još malo imamo strpljenja, inače radikali će sami da se vrate u opštinu Surčin, a odgovornost je i na Koštunici i na ministru Lončaru.
Izvinite, gospodine Mariću, nećemo imati vremena, vrlo brzo ćete shvatiti zašto. Prvo, radi pojašnjenja, reč je o dva poslovnička pitanja, a važno je da svi znamo obaveštenje. Član 225: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešteno svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika." Drugi stav koji dodatno još za neka specifična, koja se tiču publikacije Narodne skupštine, što u ovom slučaju nije presudno, te svakako očekujemo od svih nadležnih organa koji poseduju informacije da se u najkraćem mogućem roku dostave i biće prosleđene narodnim poslanicima kojima je neophodno ovo za vršenje funkcije narodnog poslanika. Isto tako, ogromna je odgovornost Skupštine za specifične situacije kada postoji potreba za skidanjem imuniteta. Obaveštavam sve, po članu 162. stav 3, biće neophodno u jednom trenutku da Skupština danas po ovom stavu na trenutak prekine zasedanje i glasa o skidanju imuniteta da bi mogao da se nastavi istražni postupak, te molim šefove poslaničkih grupa ili ovlašćene predstavnike da se u 15,00 časova, po završetku pauze koju ćemo sada dati redovno po Poslovniku, u kabinetu predsednika napravi kratak dogovor u koliko sati bi Skupština napravila ovu kratku pauzu, a sada dajemo redovnu pauzu do 15,00 časova.
Narodni poslanik Toma Bušetić je govorio. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da kratko nešto kažem o amandmanu na član 45, ne direktno obraćajući se podnosiocu amandmana gospodinu Tomi Bušetiću, nego u sklopu amandmana SRS, u sklopu amandmana kolege Miroslava Nedeljkovića. Slažem se sa kolegama i konstatacijom da je član 45. jedan od ključnih članova, upravo zbog toga što određuje taj takozvani paket zdravstvenih usluga, kako realizovati paket usluga iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Apsolutno shvatam razloge i jednog i drugog predlagača amandmana, razloge u smislu brige o socijalnim slučajevima, o sirotinji koja je, nažalost, u sve većem broju u našoj zemlji. Međutim, moramo da pođemo od konstatacije, jer donosimo novi zakon o zdravstvenom osiguranju, da smo do sada imali finansiranje u zdravstvu upravo tih obaveznih vidova, koje zbog nemogućnosti što doprinosa, što drugih sredstava, a sve je to trebalo da stigne do zdravstvene kase, jednostavno nismo mogli da finansiramo. Mislim da je mnogo destruktivnija i pogrešna politika ako obećavamo narodu neka prava, a u praksi ne možemo da ih jednostavno realizujemo. Konkretno, u članu 45. tačno se precizira 10 tačaka šta će biti plaćeno iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja u vrednosti od 100%. Znači, šta će faktički uslovno biti besplatno narodu, zdravstvenim osiguranicima. Upravo se radi o stanjima i bolestima koje su najznačajnije što se tiče socijalno-medicinskih aspekata, drugo, najznačajnije su po pitanju patologije, tako da su ovde u ovih 10 tačaka u plaćanju 100% obuhvaćeni najteži bolesnici, trudnice, deca do 18 godina života, obuhvaćeni su svi teški bolesnici koji imaju ozbiljne zdravstvene probleme. Dalja stavka - 95%, precizirali smo više kategorija koje će plaćati samo 5% od cene zdravstvenih usluga, onda imamo treću tačku - 80% od cene zdravstvenih usluga i na kraju 65%, plaćeno 65% od cene zdravstvenih usluga. Da bismo reformisali zdravstvo, da bismo napravili jedan održiv sistem finansiranja zdravstva, neminovno je bilo doneti neke promene i, da vam kažem, žao nam je što koncept besplatnog zdravlja jednostavno nigde ne može da bude uspešan, nemoguće je besplatno lečiti ljude. Jednostavno, postoje neke stvari koje će morati u budućnosti da se plaćaju upravo zbog toga da bismo mogli da narodu obezbedimo besprekorno da svi imaju podjednako usluge plaćene.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Samo se javljam da jednu stvar pojasnim. Poslanici Srpske radikalne stranke ne smatraju da zdravstvena zaštita može da bude besplatna, dakle, da bude 100% besplatna, to je samo jedna varka, jer to se mora platiti. I u ranijem sistemu, kada smo imali nešto slično, ljudi su plaćali kroz doprinose koji su prethodno odbijani od ličnih dohodaka i onda nisu te pare primali direktno sa svojom platom, pa smo mi mislili da nam je zdravstvo besplatno. Ne, to je bilo plaćeno na ovaj ili na onaj način, ali je samo pitanje kolika je naša participacija u svemu tome. Znači, slažem se da je nemoguće da 100% bude sve plaćeno, to je nerealno i to mi ne zagovaramo, da to odmah bude jasno. Mi smo jasni i izričiti, mi kažemo da paket nije dobro napravljen, i to je za nas pitanje na koje ne dobijamo odgovor, ja ga već treći put ponavljam – zašto nije postupljeno po propozicijama Svetske banke i Svetske zdravstvene organizacije o osnovnom paketu zdravstvenih usluga koji je besplatan? Reći ću konkretno šta nam smeta. Zašto u tom paketu nisu predviđena stanja koja vitalno ugrožavaju pacijenta i koja bi trebalo da budu 100% plaćena? Nemojte da mi kažete – hitna pomoć. Ako padne čovek, dođe hitna pomoć, a ima infarkt, ali treba taj infarkt da se leči i to dugo da se leči, pa je potrebno uraditi kateterizaciju, pa koronografiju, pa moguće možda i akutno raditi operaciju od akutnog infarkta miokarda, znači, jedna situacija koja je sasvim moguća i to je jedno od najtežih oboljenja. Te kategorije bi po nama trebalo da budu 100% pokrivene, znači kao što je i infarkt miokarda akutni, kao što je edem pluća akutni, kao što je otvoreni prelom. Toga nema u paketu za 100%, a značajno je da sa socijalne tačke gledišta, sa stanovišta kada gledamo ove pokazatelje siromaštva i kada gledamo pokazatelje zaposlenosti, onda mislimo da se time čini apsolutna korist našem narodu. Nama posebno smeta što ovde nema kategorije starih ljudi koja bi morala biti kao kategorija obuhvaćena paketom. Hajde da se dogovorimo pa da kažemo nemamo para, 65 godina, produžile se godine života, ljudski vek je duži, nije baš mnogo duži kod nas, zna se koje su očekivane godine života, ali da se složimo pa da kažemo od 70. godine ljudi će 100% biti obuhvaćeni ovim paketom. Znači, to je naša intervencija samo. Mi se zalažemo da taj paket bude napravljen prema standardima Svetske zdravstvene organizacije i prema standardima Svetske banke. Znači, za nas je otvoreno pitanje zašto nije rađeno po tome, zašto je plaćeno ono što su donacije i što su krediti koje ćemo otplaćivati da se uradi nešto što je po nama lošije, neću da kažem da je loše, ali lošije je, da upotrebim taj termin, jer se pitam zašto na projektima o finansiranju, koji su potpuno nejavni, rade eksperti koji su totalno nekompetentni za tu oblast. Problem je gospodin Keder iz Slovenije, koji radi na projektu finansiranja zdravstvene zaštite, a internista je. Ne može internista da se razume u ovo; mogao bi, ali da se dokazao negde, pa da je uradio nešto čestito i nešto vredno, onda bi to moglo. Pošto je isteklo vreme ja neću zloupotrebiti, ja završavam, to je poenta i to nas interesuje, a odgovor nikako da dobijemo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić..
Dame i gospodo, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 47, koji se na neki način nadovezuje na ovaj član 45. U članu 47. nisu jasne namere zakonodavca i šta on ovim članom želi da postigne. Ja ću ga pročitati u jednom delu da bismo to mogli lakše da shvatimo. On otprilike glasi: "Republički zavod za svaku kalendarsku godinu donosi opšti akt kojim uređuje sadržaj, obim i standard prava...", posebno naglašavam reči "sadržaj, obim i standard prava" jer je u stvari tu ključ čitavog ovog člana vezanog za zdravstvenu zaštitu iz obaveznog zdravstvenog osiguranja iz člana 45. ovog zakona. Znači, zakonodavac predviđa da svake godine mi damo na neki način ovim zakonom ovlašćenje Republičkom zavodu da može da menja i smanjuje sadržaj, obim i standard prava osiguranika. Sada se postavlja ozbiljno pitanje o kompetentnosti Zavoda da uopšte može tako nešto da radi i da oročavamo ovim zakonom sadržaj, obim i standard prava, a u isto vreme pravo nismo oročili. Šta je namera da svake godine možemo nešto da menjamo? Verovatno će nam na to odgovoriti zakonodavac, ali Vlada koja daje saglasnost i taj Republički zavod koji to predlaže u svakom slučaju nisu dovoljno kompetentni da mogu tako lako da menjaju određene doktrinarne stavove kada su u pitanju pojedine bolesti ili kada su u pitanju određene zdravstvene usluge. Možda bi to mogla da radi neka stručna komisija komore, možda formirana jedna stručna komisija koja bi trebalo da prati kretanja u zdravstvu kod određenih bolesti ili kod nekih stanja, pa da predlaže eventualno kompetentno i odgovorno da se u nekim momentima taj obim povećava ili smanjuje. Ovde je sve to vezano na neki način za finansije i to se potvrđuje u 2. stavu, koji glasi: "Opšti akt iz stava 1. ovog člana mora biti usklađen sa planom zdravstvene zaštite iz obaveznog zdravstvenog osiguranja i godišnjim finansijskim planom Republičkog zavoda." Prema tome, dolazimo u poziciju da je očigledno da će se obim, sadržaj i standard prava osiguranika kretati prema prilivu sredstava, i to otprilike kako neko matematički ili prema ciframa predvidi i pogleda to onako grubo i kaže – ovde fali toliko i toliko para i toliko ćemo smanjiti pravo osiguranika i nadoknadićemo ta sredstva u fondu. Mislim da se pomalo grubo odnosimo prema tom vrlo ozbiljnom pitanju i ne bismo smeli na takav način da radimo tu racionalizaciju. Ponovo se vraćam na to da racionalizacija u zdravstvu u svakom slučaju treba da dođe na zadnje mesto. Niko ne kaže da u zdravstvu ne treba da bude racionalizacije. Svakako da treba, ali ne na ovakav način kako to pokušava da se postigne ovim zakonom. Ono što bi možda moglo da ublaži čitavu ovu priču i što bi moglo da bude shvatljivo, to je da smo dobili jedan izveštaj od Ministarstva o ukupnim troškovima koje ima država prema lečenju ili u nekim oblastima lečenja, kakvi su to troškovi, kakav je nivo zdravstvene zaštite, koliko dajemo na taj najviši nivo, a koliko dajemo na tu primarnu zdravstvenu zaštitu; da li ima ravnopravnosti ili neravnopravnosti na teritoriji čitave Republike; da li je racionalizacija učinila svoje da možda u nekim sredinama imamo praćenje evropskog nivoa zdravstvene zaštite, a u nekim sredinama smo u 19. veku. Da se to potkrepilo nekim izveštajem moglo bi se daleko odgovornije ovde razgovarati o nivoima, sadržajima zdravstvene zaštite, a pogotovo o tome da se dozvoli ovakvim zakonom da Republički zavod svake kalendarske godine određuje, menja ili povećava prava osiguranika. Na kraju krajeva, to nije korektno ni prema osiguranicima, koji bi morali na jedan duži rok da znaju kakva su im prava i šta mogu da očekuju za ono što oni izdvajaju i plaćaju za zdravstveno osiguranje. Prema tome, smatram da tako nešto ne bi moglo da dođe u obzir. Možda bi se to moglo ostaviti Skupštini, da Skupština za neki kraći vremenski period, za dve-tri godine o tome razgovara nakon izveštaja, koji smatram da je neophodno da dobijamo od Ministarstva, da bismo mogli da pratimo i izveštavamo javnost o ukupnim kretanjima u zdravstvu. Tada bi možda Skupština mogla odgovorno da razmatra tu problematiku i da uzme u obzir s jedne strane taj stručni aspekt, a sa druge strane i finansijski aspekt, pa da ona bude ta koja će to predlagati, a da odobrimo zakonom Republičkom zavodu da on sam kreira sadržaj i pravo osiguranika, mislim da to nije odgovorno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, zadržavamo se ovde prilično dugo jer je ovo srž zakona, ovo je esencija i ovo je ključno rešenje koje zakonodavac daje i kasnije ćemo voditi raspravu koja je, po meni, od manje bitnosti po sam zakon. Jasno sam rekao šta nedostaje ovome. Naša pozicija je da smatramo da su glavni ciljevi: prvi, očuvanje biološkog integriteta naroda i drugo, postizanje za naše uslove adekvatnog nivoa socijalne pravde. Znači, to su naši ciljevi. Kada to tako kažemo, nismo se složili sa paketom. Pitali smo šta ste vi odgovorili Svetskoj banci kada je kazala da nemate određene finansijske efekte, nemate računicu. Da vas podsetim, kaže se da je ranije bilo to sve loše i nije valjalo, pa se ljudi najviše fokusiraju na period od 10 godina vladavine Slobodana Miloševića, gde smo u jednom vremenskom periodu i mi radikali participirali. Međutim, tada kada su donošeni ti zakoni i planovi, uvek su imali i finansijsku konstrukciju. Zašto vi nama niste ponudili finansijsku konstrukciju da vidimo da je održiv ovaj vaš paket? Gde su brojke, gde su one vaše stavke za koje ste se odlučili da ćete finansirati 100%, pa redom i ostalo, bar ovo gde ste prevideli 100%? Zašto nam niste dali računicu da je to izvodljivo i moguće? Šta ste odgovorili Svetskoj banci kada vam je rekla da niste dali finansijsku konstrukciju? Morali ste da je date, znači, kada se polazi na ovakva rešenja onda morate da date i dokumenta o obimu, sadržaju i standardu zdravstvene zaštite. Ako to ne date, onda je sve ovo dubioza. Kako možete uopšte da kažete da će to da bude dobro i dovoljno ako ovo niste definisali? Ukazao sam vam na zakon Republike Srpske koji je rađen pod patronatom Svetske banke i Svetske zdravstvene organizacije, koji je dao specifikaciju svih troškova za osnovni paket usluga i taksativno ih naveo. Vi to niste. Neću da kažem da je sramota da Srbija ne daje adekvatna zakonska rešenja, a da Republika Srpska daje. Zašto? Ravnopravni smo, ali meni je osnovno pitanje zašto mi to ne dajemo. Mislim da vi tu finansijsku konstrukciju nemate, a hoćete na silu zakon da donesete i to je očigledno. Evo šta se događa – mi sada radimo ovako u nedogled do dva sata ujutru, pod moranjem, kao postoje nekakvi rokovi, a od 2000. godine pet godina nije urađeno ništa da se sistemski zakoni donesu. Iz informacija koje mi dostavljaju uvažene kolege iz drugih stranaka znam da su postojala kompletna zakonska rešenja na liniji Svetske zdravstvene organizacije i EU, koja se nisu uzela u obzir i koja se ne uzimaju u obzir, a onda dolazimo u situaciju da navrat-nanos hoćemo da regulišemo nešto na jedan neprimeren i loš način. To vas mi pitamo. Ne može se svake godine menjati sadržaj, obim i standard. Ne može, gospodo, ni odlukom Vlade ni gospoda Boga, sem ukoliko je država krajnje neozbiljna i ukoliko su vanredne okolnosti i situacija. Zna se šta su vanredne okolnosti i viša sila, onda je to opravdanje da se iz godine u godinu to dešava. Druga je stvar kada biste vi kazali da se menja visina participacije, to bismo mogli da razumemo i to bi nam donekle bilo prihvatljivo, da kažemo – visinu participacije, kako ste se vi odlučili, određivaćemo prema raspoloživim sredstvima. Ako imamo manje sredstava mi ćemo dati veću participaciju, ako imamo više daćemo manju i to razumemo, ali da menjate standard ne možete. Zašto? Vi niste oročili prava, na ovaj način kako ste definisali. Znači, opet ste udarili na socijalu. Socijalu krešete. Hajde da to i preskočimo, ali onda morate da oročite i prava, morate da kažete – svake godine ćemo menjati prava, i onda da idete na kresanje ove tri kategorije. To je naša suštinska zamerka vama. Vaš zakon je loš, vaš zakon je improvizatorski zakon. To ne kaže Paja Momčilov, to vam kaže ova žena sa ovim pismom koje stalno čitam. Evo kako to sve izgleda i šta vam je uradila ona i kako je iskasapila i šta je uradila sa vašim zakonom. Prema tome, ljubaznošću vaših ljudi iz Ministarstva mi imamo i to pismo i vaši odgovori na ovo stvarno treba da uslede, kao što treba da usledi vaš odgovor na ono što je ona rekla - da se u ovoj zemlji 45 posto ljudi ne leči, a treba da se leči; kao što treba da usledi vaš demanti ili priznanje da je tačno da 4 posto od bruto nacionalnog dohotka u ovoj zemlji ide na korupciju. Sve su to pitanja i ono što kod nas izaziva nedoumicu, a nikakva zla namera prema vama. Znam da ovo ministar nije pisao i jasno mi je da su to pisali eksperti, ali kakvi eksperti – kao što je Keber. Taj Keber blage veze nema ni sa finansijama, a biće ovako i sa zdravstvom. To je jedna kontroverzna ličnost koja je ovde došla da uzme 100 hiljada evra za jedan poslić koji je ovako izgleda urađen. Tako nije ni u Sloveniji urađeno. Slovenački zakon, samo da vas podsetim... Gospodine predsedavajući, rekao sam da je ovde teško raditi, ovo je galama, pravi se žagor, to je namerno, to je isto jedan vid obesmišljavanja rasprave koju mi ovde danas vodimo... (Predsedavajući: Gospodine Momčilov, nije taj razlog, nego će uskoro početi jedna nova sednica i ljudi se skupljaju. Izvolite, nastavite.) Onda se izvinjavam. Hoću da kažem da taj gospodin Keber, kontroverzna ličnost, izgleda nije ovde došao samo da uzme tih 100 hiljada evra. Brat gospodina Kebera je, koliko čujem, uključen u izvesne poslove sa nabavkom opreme koja je bez tendera ušla za projekat koji se zove prenatal. Neki kriptor aparati koji su ušli u zemlju pojavili su se preko slovenačke firme koja zastupa nemačku firmu "Brams", a odjedanput ti su se aparati pojavili bez tendera. Pisala je štampa, opet ne govorim napamet, citiraću šta je štampa pisala i šta su odgovori nadležnih u vezi sa nabavkom opreme za taj prenatal skrining program. Eto, to je ono zašto srpski radikali insistiraju na tome da ovaj zakon ne valja. Neću da kažem da je on najlošiji, ali bi mogao biti daleko bolji; svi preduslovi su postojali, pet godina. Postojala je volja međunarodne zajednice da putem kredita nam omogući, a ovde moram da kažem istinu, falš konsultante iz inostranstva i da nam uredi ovu stvar, a to nam nije trebalo i ne treba nam, jer ovde ima pameti za to i u ekonomskoj i u medicinskoj struci. Ovim smo dovedeni u situaciju da nama za eksperte dolaze neuki, neću da kažem zlonamerni, a moguće je i zlonamerni ljudi, koji nas dovode dotle da Republika Srpska ima daleko bolja zakonska rešenja iz zdravstvene oblasti, koja su blagovremeno i doneta, a mi tapkamo i dalje u mestu kada je zakonodavna delatnost u pitanju. Nemam ništa protiv da Vlada demonstrira to što demonstrira. Meni jedino smeta što srpski parlament uzima hipoteku na sebe, da je neuk i da donosi zakone koji nisu u interesu naroda i nisu u interesu savremenih evropskih i svetskih tendencija. Hvala.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo poslanik Toma Bušetić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo malopre polemisali oko toga da li je moguće da zdravstveno osiguranje i zdravstvena zaštita budu besplatni. Gotovo svi poslanici iz svih stranaka, i G17 plus, radikali, DSS, ko je sve učestvovao u diskusiji, govorili su o tome da je nemoguće da zdravstveno osiguranje i zdravstvena zaštita budu besplatni. Moguće je, to je bilo u vreme komunizma, to je bilo u vreme sedamdesetih, osamdesetih godina. Sve je bilo besplatno. Onda je u Srbiji, Jugoslaviji radilo pet, šest miliona ljudi, sve fabrike, sve ustanove, fondovi su bili puni. Sada, ako neko kaže - to je bilo veštački, to nije bilo realno, građanstvo, narod uopšte ne zanima da li su to krediti bili i da li je bio veštački život. Situacija je bila takva. Kasnije, u vreme naše vlasti, devedesetih godina, posle sankcija i zlotvorskog delovanja međunarodnog faktora, situacija u zdravstvu bitno je pogoršana, ali danas je situacija još gora nego u to vreme naše vlasti. Ovaj amandman na ovaj član uglavnom se odnosi na participaciju. Mi se zalažemo da se ukine participacija, da se u zakonu zapiše da je zdravstvena zaštita besplatna, jer nema prečeg zadatka za svaku vlast nego da zdravstveno osiguranje i zdravstvena zaštita bude besplatna. Kada kažem da je čak i tih devedesetih godina bilo bolje, primera radi, danas se u apotekama za veliki broj lekova, veoma značajnih, plaća velika participacija. Pre nekoliko sati sam razgovarao sa profesorom Simonovićem. On koristi lek gde je participacija četiri hiljade dinara. Znam za moje prijatelje koji koriste lekove gde je participacija dve hiljade, tri hiljade, a ti sa kojima sam pričao uglavnom su lekari, inženjeri, ali šta ćemo sa jednim običnim službenikom, običnim radnikom, da uzmemo takav primer, koji ima platu desetak hiljada dinara. Kako će on da plati participaciju za lek četiri hiljade, dve hiljade, pet hiljada, to je veoma teško. Ta participacija sada je negde 75 posto za pojedine lekove, a negde je valjda i više i 80 posto. Ako bi ministar rekao da je sve to nerealno i da je naša finansijska situacija teška, mi mu uvek predlažemo da ima više mogućnosti da se situacija u Fondu za zdravstveno osiguranje popravi. Ako pođemo od toga da je najvažnija i najpreča stvar zdravstvena zaštita svakog bolesnog čoveka, prvo imamo na umu podizanje stope doprinosa. Stopa doprinosa je sada 12,3, a mogla bi da bude i 15 posto. Niko ne bi stavio neku ozbiljniju zamerku na to. Mogli bismo da uvedemo i dodatne stope doprinosa za one najbogatije, mi danas u Srbiji imamo stotine milijardera, imamo stotine hiljada milionera, dodatne stope na osnovu imovine koju ljudi poseduju, i to bi bilo pravedno. U krajnjem slučaju, znam za prošlu godinu da je budžet imao dotaciju negde oko pet milijardi, a ne znam za ovu godinu kakve su dotacije predviđene, zar nije realno rešenje da se iz budžeta izdvoje dodatna sredstva. Ta dodatna sredstva mogu da budu na uštrb Narodne kancelarije. Mi znamo, stotinu miliona se izdvaja za Narodnu kancelariju, za Borisa Tadića, za Đilasa. Šta je Narodna kancelarija, nego jedan lobistički klub DS-a. Ili, razne agencije; znamo da u ovom budžetu imamo agencije za reciklažu, energiju, uštedu energije i kakve sve agencije. Ove nevladine organizacije, iako su uglavnom plaćene spolja, sigurno je da ima dobar deo onih koje i dalje imaju apanažu u našem budžetu. Znači, to je naše osnovno insistiranje, da se participacija ukine i da zdravstvena zaštita bude besplatna. Sada, kada govorimo o tome da nema boljeg rešenja za zdravstveni fond ukoliko nema veći broj zaposlenih i to je činjenica. Taj broj zaposlenih se iz časa u čas smanjuje. Pre podne su govorili poslanici, čini mi se Šormaz, o tome kako sada u Srbiji imamo direktne investicije, a govorili su i drugi. Vi znate šta je tu apsurd. Pod direktnim investicijama se podrazumevaju i sve ove prodaje, pa sećam se, u DOS-u su 2002-2003. godine, kada je prodata Duvanska industrija u Nišu, rekli – imali smo direktnu investiciju 600 miliona evra. Kakva je to direktna investicija kada je to otišlo u potrošnju? Investicija je kada stranci ulože svoj kapital, kada naprave fabriku, kada zaposle ljude. To je direktna investicija. Mi smo imali takvu privatizaciju u Srbiji, gde su te investicije uglavnom otišle u potrošnju, a s druge strane, znamo iz iskustva da su sve te prodaje bile na neki način pljačka. Nema u Srbiji preduzeća koje je prodato, a da se ta vrednost investitora isplaćuje od sedam do 10 godina. Sva iskustva govore u prilog tome. Dobra investicija za državu je ako se ta investicija isplati za sedam do 10 godina. Sve što je ovde prodato, to se isplatilo strancima i svima drugima koji su kupovali za godinu ili dve dana. Gotovo sve kolege poslanici insistiraju na tome, i ministar i Vlada, svi misle da treba staviti akcenat kada je reč o primarnoj zdravstvenoj zaštiti, da se tu najveće pare ulože. Prema ovom sadašnjem finansijskom planu Zavoda, 29 milijardi je predviđeno za primarnu zdravstvenu zaštitu, 45 za stacionarno lečenje. Nacija je bolesna, mnogo je bolesnih. To je proces i sigurno ne može u ovom trenutku primarna zdravstvena zaštita da ima prioritet u odnosu na tercijarno i sekundarno lečenje. Kada govorimo o ovom izdvajanju, a mislim da je to jedna od najvažnijih stvari, danas je učešće sredstava za zdravstveno osiguranje u bruto društvenom proizvodu 6,5%. U vreme sankcija 1998. godine smo imali učešće sredstava za zdravstveno osiguranju u odnosu na bruto društveni proizvod 6,6. Znači, nedovoljno se izdvaja za zdravstvenu zaštitu. Na kraju, u nekom obrazloženju ministra, Ministarstva, vezano za ovaj amandman, kaže se da su to iskustva savremenog sveta i da u svim zemljama savremenog sveta, razvijenim zemljama i zemljama u tranziciji, svuda ima participacije. Ne treba mi da gledamo uvek taj moderan, savremen i bogat svet. Ponavljam još jednom, u Americi 50 miliona ljudi nema zdravstvenu knjižicu, a od toga 30 miliona dece. Znači, sva ta iskustva nisu dobra, vezana za taj razvijeni svet. Na kraju, malopre sam govorio o rezoluciji koju je neophodno doneti u Skupštini Srbiji, a vezano za privremeno puštanje predsednika Slobodana Miloševića, radi neophodnog lečenja. Samo mogu još jednom da podvučem da je tu inicijativu za dva dana potpisalo 25.000 građana. To je najbolji dokaz ispravnosti politike našeg predsednika Miloševića, koju je vodio tokom 90-tih godina.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, obratite pažnju, dva poslovnička obaveštenja, sa posledicama. Prvo je obaveštenje da ćemo, po članu 85. stav 4, danas raditi do završetka one tačke koja bude na dnevnom redu u 18 časova. Po članu 62. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, Administrativni odbor Narodne skupštine dao je predlog da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice tačka 6a – Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kostiću, sudiji Opštinskog suda u Paraćinu. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 122, protiv jedan, nije glasalo 10, od 133 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na 6a. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O ODOBRAVANjU ODREĐIVANjA PRITVORA GORANU KOSTIĆU, SUDIJI OPŠTINSKOG SUDA U PARAĆINU Za ovu tačku dnevnog reda primili ste Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kostiću, sudiji Opštinskog suda u Paraćinu, koji je podneo Administrativni odbor. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto su svima poznate dužine vremena, molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redoslednom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, predsednik Administrativnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto nije bilo prijavljenih govornika, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, saglasno članu 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak 25. novembar 2005. godine kao dan za glasanje. Glasanju ćemo pristupiti odmah, u 15,46 časova. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kostiću, sudiji Opštinskog suda u Paraćinu. Za 127, protiv jedan, nije glasalo pet, od 133 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o odobravanju određivanja pritvora Goranu Kostiću, sudiji Opštinskog suda u Paraćinu. Zahvaljujem se svim prisutnim narodnim poslanicima na izuzetnoj odgovornosti u obavljanju svog posla. Hvala vam najlepše. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU (nastavak u pojedinostima) Gospodin Paja Momčilov, replika.
Koleginice i kolege, javljam se na repliku povodom izlaganja mog uvaženog prethodnika iz SPS-a, da razjasnimo samo. Ne polemišem, nemam suprotne stavove, ali da bude potpuno jasno za šta se SRS zalaže. Mi apsolutno smatramo da primarna zdravstvena zaštita mora imati primat. Ne može biti ni ova situacija, gde imamo mnogo bolesnih, razlog da se više para izdvaja u Fondu za tercijarnu i sekundarnu zaštitu, jer to je protivno svim principima za koje se danas zalaže kako Evropa, tako i čitav svet. Pogotovo je neophodno da se to ispoštuje u zemljama koje nemaju dovoljno materijalnih sredstava. Na tome se insistira. Da se samo podsetimo, mi smo članica Svetske zdravstvene organizacije. Kao članica te Svetske zdravstvene organizacije, gde nam je jedno vreme bilo zamrznuto članstvo, to i sami znate zbog čega, mi smo bili dužni da donesemo dokument o ciljevima i merama zdravstvene politike u skladu sa dokumentom "Zdravlje za sve u 21. veku". To Srbija nije uradila. Veliko je pitanje zašto to Srbija nije uradila. Pošto to nije uradila, donela ciljeve, u skladu sa preporukama Svetske zdravstvene organizacije i UN, onda se mi nalazimo u ovakvoj situaciji u kojoj se nalazimo. Kao velika novina u predlogu ministarstva, kada se govori o drugim zakonima, govori se o ostvarivanju zdravstvene zaštite na primarnom, sekundarnom i tercijarnom nivou. To nije sporno. Međutim, cilj ovakve podele bi trebalo da bude ne ovakva raspodela sredstava, nego efikasni sistem gde se najveći deo potreba ostvaruje na primarnom nivou i najveći deo para se daje. Da smo mi postupili prema postulatima za koje se zalaže čitav svet i Svetska zdravstvena organizacija i da smo ispoštovali član 15, ja ga neću citirati da ne zamaram većinu koju ovo ne zanima, onda smo mi bili dužni da definišemo prvenstveno preventivne mere na primarnom nivou zdravstvene zaštite i da ispoštujemo, da odradimo prvo promotivne mere za promociju zdravlja. To je početak, alfa i omega svake dobre i osmišljene reforme. Prema tome, ja samo skrećem pažnju, ovo je stvarno nedopustivo da vlada ovakav nered u sali i nezainteresovanost. Ja ne zameram kolegama koje ovo ne interesuje, to je njihovo pravo, zameram predsedavajućem što ne uspostavlja red u sali, mada je dužan to i ima sve mehanizme preko Poslovnika u svojim rukama. Znači, da budemo jasni, SRS smatra da reteralni sistem nije dobro urađen, da primarna zdravstvena zaštita nije dobro urađena, da ovo mora da se donese na drugačiji način. A jedan od razloga što se to dogodilo je što nismo uradili osnovni zadatak koji nam je dat od Svetske zdravstvene organizacije - da donesemo svoju politiku i mere u skladu sa dokumentom koji sam citirao.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, bez obzira na to što je žamor u sali, vi znate da imam dugogodišnje poslaničko iskustvo i u nameri da uvek kažem ono što hoću i poručim javnosti ne može da me dekoncentriše ni situacija kada mnoge kolege stoje izvan svojih klupa ili fino ćaskaju o temama koje nemaju veze sa ovim. Sa participacijom treba biti veoma oprezan, gospodine ministre, zbog toga što je ona, baš kao i mnoge druge pošasti novog doba posle petooktobarskog puča, revolucije kako ste vi to nazvali, izazvala uznemirenje kod javnosti i nesigurnost ne samo za našu najstariju populaciju, nego za ljude koji svakog dana imaju probleme. To mogu da budu mladi ljudi, to može da bude običan rutinski pregled. Ja ću vam sada to dati kroz nekoliko primera. Dakle, mi kao stranka ne sporimo, o čemu je gospodin Paja Momčilov govorio, da je primarna zdravstvena zaštita nešto na čemu bi država morala mnogo više da radi, ali ako govorite o primarnoj zdravstvenoj zaštiti, a to valjda podrazumeva jedan novčani okvir, jednu konstrukciju iz izdvajanja svakog pojedinca, od poljoprivrednika, preko radnika, do profesora univerziteta, on onda zna, a znate i vi kao ministar, šta je to na listi primarnih usluga od strane lekara za šta bi trebalo da imate apsolutnu pogodnost u tom smislu da ne čekate na red, da ne morate to da plaćate i da te cene ne budu astronomske. Naime, radi se o tome, gospodine ministre, da su se cene pojedinih participacija povećavale, bolje reći divljale, kao čak jednostranim aktom direktora bolničkog centra u Kragujevcu i mnogo više nego u Beogradu i u drugim krajevima Srbije. Ja ispred sebe imam jedan zaista poražavajući epilog slučaja pacijenta, zbog toga što je gospodin koji je zatražio pomoć u Kliničko-bolničkom centru u Kragujevcu preminuo, a u primarnoj, odnosno u sekundarnoj zaštiti zdravstvenoj, tražeći da mu se pomogne i da se dovede do stanja da mu se kroz sve pre toga urađene analize uradi operacija, on je, nažalost preminuo je pre mesec i po dana, platio. On je iz veoma siromašne porodice, kao što je većina porodica u Srbiji. Platio je 100 dinara, pa 320 dinara, pa 1.000 dinara, pa 450 dinara, pa 10 dinara, zatim ponovo 450 dinara, 450, 510 dinara, 450, 600 dinara, 120 dinara, 2.000 dinara i to sve u trenutku gospodine ministre, ovo su sve razne participacije, da vam sada ne čitam šta pojedinačno od ovoga koliko košta, dok je čekao, a bio je u bolnici, da mu se izvrši operacija. On kao pacijent koji je dobio mogućnost da boravi u kragujevačkom kliničkom centru za ovo nikako nije mogao iz stanja u kojem je bio, iz bolničkog kreveta, da plati jedan jedini dinar. Njegovo je da ima pidžamu, ako mu ne daju onu bolničku, da ima papuče, da mu neko eventualno od prijatelja, od rodbine u vremenu za posetu donese sok ili nešto što mu treba; on ne treba da ima, dok je u bolnici, novac kod sebe. Ovo je čista pljačka i otimačina, a ovde nažalost sa tragičnim ishodom, jer on nije dočekao da mu se izvrši operacija. Ja sam vam i danas rekla, mi ne tražimo da država nekim čarobnim štapićem mnogo više i ne znam koliko, na stotine milijardi evra stvori za zdravstvenu zaštitu, ali mnogo je načina i metoda, videli ste, u budžetskoj projekciji kako bi mogao dodatno da se dopuni fond. Mnogo je načina da se snižavanjem tih cena usluga stvori mogućnost da ljudi, oni koji sede i čekaju kod kuće šta će sa njima da bude, dođu i da izvrše preglede. Znate kako razmišljaju ljudi? Na sve promene koje imaju u organizmu, a nažalost danas je bilans takav, a to kažu i vaše kolege internisti, a pre svega kardiolozi da od infarkta ili angine pektoris danas boluju ljudi koji su 1962, 1963. godište, pomisle da odu i da izvrše kompletan pregled, moraju da krenu od laboratorije. Laboratorijski nalaz, to je primarna zdravstvena zaštita, košta najmanje 860 dinara. Onda mora da ide na ultrazvuk srca, pa ne daj bože da se ustanovi da je to srčano oboljenje poprimilo neke veće dimenzije, pa da mora da mu se uradi, evo i mi to sada imamo u Kragujevcu, koronarografija, pa da ne može da dođe na red... A u mnogim gradovima Srbije što pacijenti i oni iz unutrašnjosti, kojima je daleko i Niš, i Kragujevac, i Beograd, i Kamenica i Novi Sad, oni sede i čekaju. Ako ne sede i ne čekaju, jer znaju da im život visi o koncu, onda to debelo plaćaju. Ko zna kolika je ta cena i kakve se sve mahinacije rade da bi tako kritičan bolesnik dobio mesto u bolnici, da bi mu se uradila koronarografija i da bi mu se izvršila neka možda na izgled rutinska operacija. Zbog toga i zbog toga što smo mi najoštrije kritikovali propisivanje participacija za sve, sa cenama koje su neizvesne u budućoj tekućoj godini, budžetskoj godini, jer se ona nikada nije obazirala ni na stopu inflacije, imali smo slučaj kao kod administrativnih taksi, odjednom se nešto poveća, udvostruči, utrostruči, i kako će onda građanin da ima osnovnu zdravstvenu sigurnost i da zna da Vlada neće da ide još korak dalje i da propisuje tako visok nivo participacije. Ljudi su zaista u teškoj situaciji, vi to treba da znate i da pratite, i vi i vaše ministarstvo, sve ove bolesti novog doba, bolesti koje satiru mlade ljude, ljude u najboljim godinama. Sa druge strane, odvlače ih od toga da zatraže primarnu, pa sekundarnu zdravstvenu zaštitu, a onda da idu i na operaciju, zato što znaju da za to nemaju novac, prepuštaju se slučaju i gledaju u Boga da im pomogne nekako. Prema tome, mi smatramo da sa tim mora da se bude veoma oprezan i da građani zbog toga što su tako siromašni nemaju mogućnost ovako visoke cene da plate. Kasnije ćemo da govorimo, profesor Poskurica i naša poslanička grupa, o onim cenama koje važe u kragujevačkom Kliničkom centru, koje su svakako mnogo odmakle od pojedinih kliničkih centara u Srbiji.
Po Poslovniku, izvolite, gospodine Aligrudiću.
Javio sam se po Poslovniku zato što je opet povređeno dostojanstvo ovog doma. To je član 104. na koji ukazujem, ali nemojte misliti da to ima ikakve veze sa prethodnim govornicima. Dostojanstvo ovog doma se ponovo vređa sa strane, bočnim udarcima van ovog doma, pokušajem da se putem novca utiče na politiku ove države i na politiku institucija ove države, kako onih koje je narod birao, tako i onih koji proističu iz ovog doma. Dakle, ponovo Bogoljub Karić jaše. Ponovo imamo situaciju koju smo imali pre nekoliko meseci, to se valjda uvek dešava kada ta individua, njegova rodbina, prijatelji, čije prijateljstvo kupuje novcem, procene da postoji mogućnost da se napravi haos u ovoj državi, da se ugrozi rad institucija sistema i da posledično budu dovedene u pitanje najvažnije stvari za koje se ogromna većina u ovom parlamentu zalaže kao što je naša bitka za očuvanje Kosova i Metohije. Prema tome, onaj koji pokušava da bočnim udarcima ugrozi rad parlamenta tako što misli da je ovo politička berza, a ne Narodna skupština i da se narodni poslanici mogu kupovati kao roba, a valjda je doba robovlasništva prošlo... Ako se na taj način može raditi, onda je svršeno sa parlamentarnom demokratijom u Srbiji. Ako završimo sa parlamentarnom demokratijom u Srbiji završili smo sa Srbijom kao državom, jer je parlamentarna demokratija jedina odbrana svega onoga što nam je sveto u ovom trenutku. Mi bolje oružje od toga nemamo. Ko pokuša da napadne i ugrozi ustavni poredak, institucije ove države na taj način, taj na sebe preuzima odgovornost rušenja svega što nam je sveto i ugrožavanja interesa našeg potomstva na ovom prostoru. Pozivam vas, dame i gospodo narodni poslanici, da se oštro tome suprotstavimo. Kako mi znamo da je do ovoga došlo? Prosto tako što imamo informacije od narodnih poslanika koji su kontaktirani. Gospodin Karić, njegova braća, bliža rodbina i dragi im prijatelji, čije prijateljstvo zasnivaju na novcu, moraju da znaju da svaki kontakt koji ostvare ne može proći neprimećeno, da mi za njega znamo. To su radili pre praznika i za vreme velike srpske slave Svetog Aranđela. Kako ih nije sramota da to čine? Zar oni ne znaju da će prvom prilikom kada se ti utisci saberu i kada podatke o tome dobijemo neko izaći za ovu govornicu i to reći? To je veoma važna stvar. Dakle, mi ovo ne pričamo napamet. Kada bude dan za glasanje onda će se na glasanju videti ko su ti koji su poklekli, a ja se nadam da takvih nema, jer zajednička karakteristika svih tih ljudi od kojih smo dobili ovu informaciju jeste upravo da na to nisu pristali i to je ono što je njihova veličina, to je ono što je veličina ovog doma. Molim i apelujem na sve narodne poslanike da štite ovu državu i da ne dozvole da bočni finansijski udarci raznoraznih političkih nikogovića u ovoj državi remete političku realnost koja može isključivo proisticati iz izbora i iz odluka ovog doma čiji je sastav određen izborima. Molim vas da se toga držimo i da na taj način štitimo državno jedinstvo po veoma važnim pitanjima. Možemo biti i vlast i opozicija. Opozicija može da nastoji da ruši Vladu, to je njeno legitimno pravo. Vlada nastoji da objasni građanima šta radi, koliko god u tome uspeva i mi koji podržavamo Vladu koliko imamo prostora da to činimo, opozicija se trudi da dokaže da ne radimo dobro i to je ta demokratska kolotečina koja će ići svih narednih godina i decenija u ovoj državi, ako bude sreće, ali ako to neko pokuša da uradi tako što kupuje ljude u parlamentu, to moramo sprečiti svim silama. Mi ćemo na taj način, između ostalog, pokazati da smo odgovorni ljudi i da na pravi način zastupamo interese građana koji su nas birali, njihove i naše dece.
Hvala vam, gospodine Aligrudiću. Nisam shvatio da se odnosi na privatni život drugih lica, ali moja obaveza je, kao nekog ko predstavlja Narodnu skupštinu, da jasno i glasno još jednom kažem u trenutku kada smo malopre potvrdili visoku odgovornost, svi vi, ne znam ko pripada kojoj stranci baš svakog trenutka, to nije važno, svi ste ovde da radimo po zakonu i niko ne može da nas ucenjuje. Kada su narodni poslanici pozvani, kao što su malopre bili na zahtev da spreče nešto što ukazuje na korupciju, svi su se odazvali hitno, tako će i ubuduće. Niko ne može da interesima, novcem ili ucenom veruje da će narodni poslanici postupati mimo zakona. Malopre sam dobio jedan neverovatan zahtev gde određeni broj ljudi predlaže zakonski predlog da mu se besplatno nešto podeli, tvrdi da ima pravo da mimo zakona hitno na dnevni red stave nešto, a o dnevnom redu odlučujete samo vi izjašnjavanjem uoči početka svake sednice, te su spremni da zbog toga preduzmu čitav niz mera destabilizacije zemlje da bi ucenili, jer je njih nekoliko stotina hiljada potpisalo da želi da nešto dobije besplatno, što je sve legitimno, te smatraju da Skupština mora mimo svih procedura i zakona da hitno o tome raspravlja. Podsetili ste da je ova skupština glasovima svih odgovornih poslanika donela Rezoluciju koja rešava pitanje načina pregovora oko Kosova i Metohije, što je prioritet ove zemlje i ja vam se na tome zahvaljujem, a zamislite samo da milion građana sa nekog dela teritorije potpiše zahtev da želi da Skupština mimo svih zakonskih procedura hitno odluči da se liši nekog dela teritorije. Da li bismo mi popustili pod tim ucenama? Ni pred jednom ucenom ova skupština neće popustiti i moja je obaveza da u ime svih vas, predstavnika i pozicije i opozicije, branim pravo da je zakon isti za sve, da li je u pitanju pojedinačni interes ili interes stotina hiljada svejedno, zakon mora da bude isti za sve i hvala vam što smo u tome jedinstveni. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika gospodinu Aligrudiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, vi znate šta Srpska radikalna stranka misli o Bogoljubu Kariću i to nije nikakva tajna – sve najgore, i o toj političkoj stranci. Ovde se nameće nekoliko pitanja i nekoliko nelogičnosti o kojima želim da govorim i mislim da je vredno da sasluša gospodin Aligrudić. Naime, prvo pitanje je da li je neko pokušavao da potkupi poslanika? Ako jeste, zašto nema sudskog postupka? Zašto se ne goni, pošto pretpostavljam da nisu male pare u pitanju, za krivično delo davanja mita? Zašto nemamo krivično delo korupcije ustanovljeno našim zakonom od 2002. godine? Zašto ne kažete ime i prezime tog kome je to urađeno, da li se to neko stidi da kaže da se to dogodilo ili je i tu taj neko drugi imao nekakvu ulogu? Ja ovo što govorim, govorim potpuno logično i sasvim u skladu sa zakonom. Ne može neko to da radi i nije važno da li je Karić, Marić, Jarić, kako god hoćete, da se neko zove, zato što ima mnogo para, on je nas napao, potkupljuje nam poslanike, a mi nećemo da kažemo, to su časni ljudi koji su odbili, a ne smeju baš da izađu za govornicu i da to kažu. Složiće se svi u sali da i nije baš neka logika. Ja ne sumnjam da tu ima istine. Ne sumnjam u to, zato što se nekima žuri zbog pada rejtinga i to žuri DS i Karić, logično, jer i jednima i drugima pada rejting i oni žure. Jer, mi sada više Tadića ne razumemo; prekjuče su rekli da su im jedino izborni važni, a danas u novinama vidim da neće izbore, ništa više ne shvatam šta se zbiva. Još jedna stvar koja je vrlo važna za ovaj visoki dom, od ključnog značaja je: onoga ko je rešio da za novac uradi nešto mimo onoga što su mu bile ideje, mimo morala, mimo onoga što su odlučili građani Srbije na bilo koji način, nažalost, zahvaljujući odlukama Ustavnog suda, to ne možete da sprečite. Možete svojom političkom proklamacijom da iskažete svoj politički stav koji se tome suprotstavlja i to ste uradili. Ništa mimo toga ne možemo da napravimo zato što će taj neko ko izađe da kaže – taj Toma Nikolić, koji se svakoga dana čuje sa Vojom Šešeljem i to po dva puta, ili ne znam taj Vučić, koji se čuje svakog dana sa njim, oni ne zastupaju baš najbolje Šešelja, nego ja koji ga nikada u životu nisam čuo telefonom, a video sam ga dva puta u životu, ja sam taj koji zastupa njegove interese. Šta da radite posle toga? Posle toga će vaše televizije... Molim vas, hoćete li da me pustite da završim? Pobogu, odakle vam pravo da govorite? Dakle, onda vaše televizije sačekuju, pa kažu – aha, jesi li video, oni tamo napustili Šešelja, ovaj bi da ga brani. Ovaj koji ga nikada u životu nije čuo, jer Voja se jedva seti koji je u pitanju kada mu kažemo. To je isti slučaj i kod vas, to je isti slučaj i u drugim poslaničkim grupama. Zašto ne kažete ime i prezime? Mi kažemo ime i prezime, dakle, kome se šta desi ili kada se to već dogodi, nema velikih tajni, nema velike filozofije, neka izađu ti poslanici i neka kažu, ako je bilo pokušaja podmićivanja, neka se gone sudski. Onog trenutka kada mene neko pokuša da podmiti na takav način ja ću da izađem i da kažem da se to dogodilo. Mislim da je to nešto što je logično. Što se tiče te priče, mi smo vam ukazivali u raspravi o Kosovu i Metohiji da se sprema nešto veoma opasno i ozbiljno. Ta priča o evro regijama, svako ima pravo da se zalaže za šta hoće, ali ta priča ide ka otcepljenju Kosova i Metohije. Još jednom da izrazim stav Srpske radikalne stranke po tom važnom pitanju, pošto vidim da Čović i Karić insistiraju na toj priči o evro regiji, a pomalo im se i Tadić približava, dobro, i njihov glavni zastupnik ovde, gospodin Omerović. Dakle, suština je u sledećem. Nas interesuje da Kosovo i Metohija budu sastavni deo Srbije. Kakve će regije i šta će biti, o tome će građani naknadno da odlučuju, a o ovome su građani odlučili da je to sastavni deo Srbije. Dakle, ne oni koji su unapred prihvatili ponuđenu šoping listu i hoće na takav način da rade protiv naše zemlje, i to je mnogo važnije nego bilo šta drugo ovde. Još nešto, imam pitanje za vas, gospodine Aligrudiću, kolika je plata višeg savetnika u "Mobtelu" Bogoljuba Karića? To vam je 234.000 evra, teško mi je da sračunam u dinarima, jer moj sin mnogo bolje računa, vrlo je talentovan za matematiku, meni je to teško da pomnožim i da izračunam. To je na mesečnom nivou, gospodine Aligrudiću. Zašto sam ovo rekao? Nisam ja kao neki ljudi zavidan, ima čovek pravo, nije zavist i pakost u pitanju, ako je to njegovo, a ja vas pitam ko je od državnih organa, ko je od vas, gospodine Aligrudiću, dozvolio da mesečno prima 120.000 evra od ovog državnog dela? Koliko znam, predsednik Republike ima 1.300 evra platu, predsednik Vlade nešto slično, pa vas pitam ko je to dozvolio da bude 100 puta veće primanje od državnog dela, od para građana Srbije? Ko je za to kriv, odakle taj novac kojim će on da kupuje poslanike? Nije pao sa neba, nije ga štampao, nego odatle. Sprečite to. Što se srpskih radikala tiče, mi smo protiv svakog vida korupcije, ali ona mora da bude jasna, transparentna i da se izađe pred lice javnosti. Što se tiče političke proklamacije, mi mislimo da je sramota za svakoga ko pokušava da kupi poslanika na svaki način, da je to velika, užasna sramota, da taj koji to uradi jedanput više nikada ne bi trebalo da dobije nijedan glas u Srbiji. Zašto se mi ni ne uzbuđujemo toliko kada nam to urade, a nikako ne pokušavamo da to nekom drugom uradimo? Da li ste naišli nekada na slučaj da mi nekoga molimo da pređe u naš poslanički klub? Nema tog slučaja. Završavam, gospodine predsedniče. Još jednom ću da vam ponovim, dakle, događaj iz 1994. godine. Tada je poslanik Narodne stranke Momir Vojvodić, istaknuti srpski književnik iz Crne Gore, izrazio želju kada je koalicija Narodna sloga, kada je Novak Kilibarda promenio veru, nacionalnost i sve, preko noći se setio čovek da više nije Srbin, pa je postao Crnogorac, i to onaj sledbenik "crvene Hrvatske" Savića Markovića Štedimlije, Sekule Drljevića, dakle, ustaškog pokreta. Tada Momir Vojvodić dolazi do Voje Šešelja i kaže – Vojo, ja sam Srbin i ne mogu da menjam ni veru ni narod kao Kilibarda, hoću da budem član poslaničke grupe SRS. Voja mu kaže – možeš Momire, i to je velika čast za SRS, ali podnesi ostavku, jer si izabran na listi Narodne stranke, odnosno Narodne sloge. Na sledećim izborima ja ti garantujem poslaničko mesto u Saveznoj skupštini tadašnjoj. Gospodin Vojvodić nije to u tom trenutku prihvatio, nekoliko godina kasnije postao je član SRS, ali mi nikada nismo nikome uzeli mandat i to treba da se nauče svi, i oni koji su ranije uzimali kao ovi iz G17, i oni koji su ranije uzimali iz DS-a. Mene čudi da vi ne odgovarate na napade ovih iz DS-a i ne znam o čemu je tu reč i kakav je tu dogovor između vas u pitanju, kada oni kažu – pa tri mandata sporna, pa im sporan i Đoković, hteli su da vam ukradu, a vi im ne odgovarate – ljudi, vi ste lopovi, hteli ste da nam ukradete mandat, pobogu ljudi. Ćutite kao zaliveni, ja ne razumem o čemu je reč u ovoj zemlji. Sada imaju pravo i na taj mandat koji je bio čovek na tuđoj listi. O čemu mi ovde da razgovaramo? Slažemo se sa tim, ali kada ovo sledeći put hoćete da kažete, izađite, recite imenom i prezimenom, izađite recite ko je, koliko, gde i na kojem mestu nudio, jer to su ozbiljna krivična dela. To su ozbiljna krivična dela i to nije više nešto gde treba građani Srbije da se zabavljaju. Time bi se isključili, dakle, time bi se ekskulpirali oni za koje bi možda neko rekao da su jedva čekali da koketiraju sa bilo kim zbog pozicije u njihovim strankama ili ne. Ja ne znam o kome vi sada konkretno govorite, niti hoću da nagađam. Nijedan od poslanika SRS-a nije obavestio da ga je bilo ko kontaktirao, rekao bih u poslednjih nekoliko meseci, ali u svakom slučaju tu pojavu smo imali ovde prilike da vidimo i ona je za najgoru osudu. Vas molim da se u skladu sa zakonom ponašate i samo da nam odgovorite koji su to ljudi iz države, državnih organa koji su sebi dali za pravo da nekome odobre 120.000 evra mesečno platu, jer ja mislim da je to ključno pitanje. Još jedanput, gospodine Aligrudiću, građani Srbije to sve vide i što se toga tiče, mislim da je to jedna od stvari koja ne treba da vas zabrinjava. Treba da vas zabrinjava kakvo je stanje u ekonomiji, šta ćemo oko Kosova i Metohije, šta ćemo sa velikim problemom u korupciji, kriminalom u Srbiji, a ovo je jedna od stvari koja se negativno odražava i na Karićev rejting i na rejting nekih drugih, jer ljudi ne vole one koji se na takav način bave Narodnom skupštinom i koji pokušavaju da je unize, da je unište na svaki način. Ova Narodna skupština postojaće posle svih nas. Postojaće Narodna skupština i posle nas, posle naše dece, posle naših unučića, postojaće Narodna skupština dok je Srbije. Siguran sam da ćemo uspeti da ovakvim istupom svih poslaničkih grupa uredimo da svi imaju onakav stav kakav su srpski radikali imali od početka po tom pitanju. Kada to budemo uspeli da uredimo, onda ni loš Ustavni sud ili nepostojeći Ustavni sud, na čelu sa partijskim liderom Slobodanom Vučetićem, neće moći da uništi ni volju birača ni volju narodnih poslanika.
Hvala, gospodine Vučiću. Hvala svima na odgovornosti. Svakako, Skupština donosi zakone, ne može da se ucenjuje i zakoni moraju da se sprovode, ali Skupština nije nadležna za sprovođenje zakona. Za repliku se javio narodni poslanik Smiljanić.
Poštovani poslanici, ja sam deo Koštuničine pristupne besede kada smo ga birali za premijera naučio napamet. Kada smo ga birali za premijera rekao je ovako – kada je u pitanju privatizacija, ona mora da bude pravedna, mora da bude u korist malih akcionara i u korist države. Sve nepravedne privatizacije ćemo preispitati. Ja sam mu verovao. Nažalost, ništa se nije promenilo. U opštini Apatin, iako sam godinu dana zagovarao da Zakon o poljoprivrednom zemljištu promenimo, da uradimo ono što su uradili Slovenci, Hrvati, društveno zemljište pretvorili u državno i nema prodaje zemlje tajkunima, nažalost, kod nas je to nastavljeno. Doživeli smo u Apatinu da nam je jedan od najboljih kombinata u Vojvodini prodat. Znate kako je prodat - pošto u tenderskoj komisiji ima tri člana, Skupština opštine nije bila za to da se proda, dvojica naših su otišli i onda je glas zamenika ministarke poljoprivrede glasao da se proda "Delti" naš poljoprivredni kombinat i prodat je. To je bio osnovni nosilac stabilnosti grada Apatina. Druga situacija: imamo odmaralište na Silbi; na desetine advokata i predstavnika su dolazili da mi nude proviziju da prodam to naše odmaralište na Silbi, koje ima 13.000 kvadratnih metara i dva objekta od 300 ležajeva, ja to nisam hteo i tražio sam pravilnu procenu. Posle nekoliko meseci pojavljuje se država, u ime opštine Apatin prodaje Silbu. Direkcija za imovinu prodaje Silbu, naše odmaralište, prodaje ga u ime nas, za naš račun, bez naše saglasnosti. Prema tome, molim vas nemojte očekivati da slušamo i da se ne usprotivimo daljem krčmljenju društvene imovine. Tvrdim Aligrudiću, kada se bude prodao EPS i NIS posao je završen. Prema tome, nemojte misliti da mi ne smemo da govorimo ništa protiv Vlade, jer nas je odmah Karić kupio. Ne možete krčmiti državnu imovinu, a da se jednostavno protivite mišljenju lokalne samouprave. Morate poštovati to mišljenje. Apatin je bio tri godine na prvom mestu. Prema tome, nije borba samo nas koji podržavamo, koji treba da glasamo za sve što predložite.
Hvala, poslanici glasaju po svom uverenju. Reč ima gospodin Dačić, zatim gospodin Aligrudić, replika. Ključno je ono o čemu smo govorili. Niko ne sme da ucenjuje, ni da proba da ucenjuje Narodnu skupštinu. Skupština donosi zakone. Radiće po zakonu, a nadležni moraju da zakone sprovode. Očekujem da će i vaša inicijativa vrlo brzo doći na dnevni red da se donese zakon o poljoprivrednom zemljištu i za to vam stojimo svi na raspolaganju.
Mislim da je ovde centralno pitanje ono što smo se dogovorili na sastanku šefova poslaničkih klubova kod vas, gospodine predsedniče, a to je da pokrenemo inicijativu da se spreči berza poslanika posle parlamentarnih izbora. Mi smo danas, dame i gospodo poslanici, poštovani građani, suočeni sa jednim velikim fenomenom, koji je naravno u svetu veoma moguć, ali veoma redak, jer bi se svaki poslanik i odbornik koji bi se na to usudio našao na stubu srama. Kod nas je postalo normalno da poslanici menjaju političke partije i da se to radi brzinom kazaljke na satu. To se čini i u republičkom parlamentu, a još više na nivou skupština opština, na nivou gradova itd. Najvažnije je da se spreči krađa i otimanje izborne volje građana. Očigledno je da se danas može uticati na poslanike zbog famozne odluke Ustavnog suda iz DOS-ovog vremena da mandat pripada poslanicima, a ne političkim strankama koje su učestvovale na izborima. Ustav Srbije tako ne kaže. Ustav Srbije kaže da poslanik ima pravo na sopstveno mišljenje, ali to ne znači da poslanik ima pravo da menja političku partiju posle završetka izbora, a naročito da ima pravo da formira druge poslaničke klubove. Podsetio bih vas da je Branislav Ivković upravo u ovoj sali Narodne skupštine formirao svoju političku partiju i svoj poslanički klub zato što su mu omogućili oni koji su tada bili na vlasti, jer je to bilo potrebno radi održanja vlasti. Mi imamo jedan politički fenomen, a to je da ljudi danas u Srbiji uopšte ne moraju da učestvuju na izborima, a da formiraju Vladu. Danas je teoretski moguće da onaj ko ima para ili nekog drugog uticaja jednostavno formira vladu u Srbiji nezavisno od političkih partija. Opravdanja se uvek mogu naći. Imate situaciju sličnu kao i kod nekih drugih stranaka da se, na primer, stranka Bogoljuba Karića predstavlja da više voli Slobodana Miloševića od SPS-a. Podsetio bih građane, pa i one koji imaju dileme ili su zaboravili, da je u vreme hapšenja tog istog Slobodana Miloševića išao direktan prenos na BK televiziji sa kajronom "Poslednji čin". Zašto su potrebni glasovi? Potrebni su glasovi u parlamentu, potrebni su glasovi na izborima, naravno ne zato da bi se srušila Vlada. Nije bitno da li će se Vlada srušiti ili ne, ali je bitno da bi se sačuvao sopstveni profit, sopstveni imetak i sramotno je da se u svemu tome učestvuje. Razumem da neko promeni politički stav, ali ne razumem da je politički stav ekonomska kategorija. U svakom slučaju, još jednom, da ne bismo sada sumnjali u svakoga, ima vremena kada će se sve to najbolje videti, mislim da treba da učinimo sve što možemo na zakonskoj regulativi da se to spreči. Ono što je dozvoljeno zakonom i praskom Ustavnog suda Srbije se zloupotrebljava na najgori mogući način. Svedoci smo da se, naročito uoči važnih političkih odluka, kao što je usvajanje budžeta, rebalansa budžeta ili donošenja važnih političkih zakona, ide na to da se formiraju neki novi poslanički klubovi ili, ono što je još modernije, da se izdvajaju kao neki nezavisni poslanici itd. Argumentacije su različite, ali su svuda iste i svode se na isto. Ovde nije reč o tome da li će neko glasati za Vladu ili ne. Reč je o tome da li će poslanici raditi u interesu građana, u interesu političke partije koja ih je predložila ili u interesu onih koji su u određenom momentu spremni da to svrstaju u ekonomsku kategoriju. Siguran sam da će svi poslanici, a naročito poslanici SPS-a koji imaju dovoljno negativnog iskustva vezano za prošli mandat republičkog parlamenta, učiniti onako kako smo i do sada činili, a to znači da ćemo glasati onako kakav je interes građana Srbije i naravno kakvi su stavovi SPS-a. Predsednika molim da taj naš dogovor koji smo imali što pre operacionalizujemo; promena izbornog zakona je rešenje za sve ovo. Ne znam zašto čekamo ili svi zajedno hoćemo da učestvujemo u berzi poslanika. Moramo sprečiti da ovo postane berza, inače građani nemaju potrebe da učestvuju na izborima. Izbori će biti farsa. Na izborima se odlučuje ko vlada Srbijom u ime tih građana. Mi onda na izborima varamo te građane, jer posle nekoliko dana kažemo da više ne podržavamo stranke na čijoj smo bili listi, jer ta stranka je iznela neke svoje izvorne principe i zalažemo se za neke druge političke stranke koje možda u to vreme nisu ni postojale. Da su te stranke vredele, da su te stranke imale svoju političku moć, sigurno bi učestvovale na izborima. Izbori se ne dešavaju u Skupštini. Građani biraju i niko ovde nema pravo da menja izbornu volju građana. Zato predsedniče, molim vas, sve političke stranke ovde, vlast i opoziciju, jer tada je i Demokratska stranka učestvovala na tom sastanku i svi zajedno smo zaključili da je neophodno stvoriti zakonsku regulativu koja bi sprečila otimanje i krađu poslaničkih mandata, odnosno prevaru građana koji posle izbora doživljavaju to da odbornici i poslanici prelaze u različite političke opcije. Hvala vam.
Hvala vama. Izvolite, gospodine Aligrudiću, pa Albijanić. Izvolite. Lično prozivanje.
Jeste. Dakle, poštovani gospodine Smiljaniću, nije trebalo nijednog trenutka da pomislite da je ono što sam govorio javljajući se povodom povrede Poslovnika bilo upućeno kao zamerka političkom stavu koji bilo ko od nas ovde može da ima i koji može zauzeti, prema svom nahođenju, u odnosu na temu o kojoj govori ili u odnosu na ono što može biti predmet rada ovog doma. Prema tome, nijednog trenutka na to nismo ni mislili. Reagovao sam, kao što sam na samom početku rekao, u odnosu na informacije koje imamo i šta se dešava van ovog doma, dakle, kako neko pokušava van ovog doma da utiče na ljude. A da to nije tek tako i da to nisu paušalne ocene, kada sam već bio prozvan da govorim i o konkretnim stvarima, govori i ono što imamo za činjenicu, a kada god smo reagovali na ovaj način pokazalo se narednih dana da je to bilo tačno, čak i kada nije došlo do realizacije onoga čemu je pomenuti gospodin Karić i njegova družina težila. Onda su se i ti ljudi koji su kontaktirani oprezno, ali lagano, narednih dana javljali i otkrivali šta se dogodilo i to je javnosti poznato, bar kada je reč o onim ljudima o kojima smo ranije govorili. Kada to nije bio slučaj i ti ljudi su se otkrili tako što se to pokazalo u samom radu Narodne skupštine na eksplicitan i jasan način. Podsetiću vas da je SDP sa svoja dva poslanika u ovom parlamentu otvoreno prišao Bogoljubu Kariću u koaliciji i da je gospodin Bogoljub Karić otvoreno govorio u medijima, Dragomir, Bogoljub, cela ekipa, otvoreno su govorili u medijima da je prirodno i normalno da im ljudi prilaze i da to očekuju od članova poslaničkih grupa svih političkih stranaka u parlamentu. Dakle, mi smo ovde govorili o argumentaciji koja počiva na činjenicama koje su nesporne, na priznanju onih koji to čine i na hvali da je to dobro za državu. Nismo mi govorili o tome da li neko na ovaj način utiče na političke stavove pojedinih ljudi u ovom parlamentu, to je potpuno van diskusije. Tu se razumemo. Što se tiče imena, naravno da je dobro i da je logično postaviti pitanje ko je to bio u datom trenutku, ali podsetiću vas da se tu radi o krivičnom delu. Ako je to u pitanju, slažem se sa onima koji su pre toga govorili, slažem se s tim da time treba da se pozabave nadležni državni organi, a oni će se pozabaviti. A oni koji budu bili zabavljeni time, i rado će se zabaviti, prema tome, moguće je da će se naći iza rešetaka sutradan. Prema tome, to su te stvari. Naravno, onaj koji je prozvan, on će reagovati na ova dva različita načina o kojima sam danas govorio. Logički jeste to na mestu takoreći, ali vi vrlo dobro znate i praksa je pokazala da su se sve stvari vrlo brzo otkrile i da nijednom nisam do sada uzalud i džaba izlazio za ovu govornicu. Hvala.
Hvala vama. Izvolite, gospodine Albijaniću. Molim vas, pomenuta je stranka, pobogu, u izlaganju prethodnog govornika, a posle toga gospodin Vučić, koji je takođe lično pomenut. Budite ljubazni, zato je obaveza predsednika da čuje i da reaguje, razumem potpuno, moramo da vodimo računa, po Poslovniku, to je zakon za ovu skupštinu. Poslanici takođe, jer su birani da donose zakone i da utiču na zakone, zastupaju interese svojih političkih stranaka, ali svakako glasaju shodno onome što su građani kada su ih birali, ali glasaju i svesni su da postoje različita glasanja i različite odgovornosti. Ovde je reč o samopoštovanju, a posao predsednika je da poštuje dogovore koje su predstavnici naroda postigli i da insistira da se radi uvek po zakonu i u ovom slučaju i po Poslovniku i da na taj način brani Narodnu skupštinu, što upravo i radim. Zadovoljni ste, gospodine Periću? Hvala. Izvolite, gospodine Albijaniću.
Gospodine predsedniče, javio sam se za reč zarad dostojanstva Narodne skupštine, a istovremeno da podržim Miloša Aligrudića i šefove poslaničkih grupa za sve što su rekli za ovom govornicom, a da podignu dostojanstvo Narodne skupštine. Imali smo priliku i na sastanku i posle sastanka da izjavljujemo određene stvari, ali taj kupoprodajni odnos se dogodio ili se bar desio transfer kod Karića posle najava u novinama o kupoprodaji narodnih poslanika. Ova skupština ima pravo da ne učestvuje u takvom političkom blatištu i da kaže svoj stav. Ne pristajemo na tako nešto. Ova skupština je podigla i dostojanstvo i način rada i na tome ćemo raditi i dalje. Jesmo se dogovorili da se donesu izmene i dopune zakona i taj stav treba podržati. Dakle, nećemo mi da pristanemo na takav način i to je suština, jer ovde imamo pravo da iskažemo javno ono što međusobno prepričavamo, ono što se međusobno čuje i u tom smislu mislim da i ovaj glas koji će sutra biti prenet u štampi ima svoj smisao i svoje značenje. Ono što je važno i pomenuto je da treba da deluju nadležni državni organi. Naravno, ako se radi o kupovini, o mitu, korupciji, policija mora po zakonu da deluje i da hapsi i da ti koji tako nešto čine pred sudom odgovaraju. To je naš glas da pozivamo nadležne državne organe da tako i rade. Tada sam izjavio da se nadam da u ovoj skupštini nema više nečasnih poslanika koji će tako nešto uraditi. I dalje verujem da više nema nečasnih poslanika i mislim da izjave šefova poslaničkih grupa, da osećaj narodnih poslanika u ovom trenutku to i govore. Hvala.
Hvala vama, gospodine Albijaniću, i svima vama koji podržavate ovo osnovno pravilo, jer ste vi na svojoj koži, i radite i danju i noću, i subotom i nedeljom i zastupate različite političke stavove da biste uticali na zakone, ali, molim vas, zato ste i izglasali toliko zakona da nadležni organi moraju da postupaju u skladu sa zakonom. Izvolite, repliku ste tražili, gospodine Vučiću. Pomenuti ste lično od strane gospodina Aligrudića. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovog deklarativnog izjašnjavanja više narodnih poslanika dobro bi bilo da sa ovim prekinemo i da neko ne pomisli... A jedino mogu da vam kažem, ne znam za ostale, sasvim je izvesno da mi izbore jedva čekamo, nikoga se ne plašimo, a ponajmanje Bogoljuba Karića. I njega, i skupštinsku većinu, i one žute, počistićemo sve zajedno sa političke scene da neko ne bi stekao pogrešan utisak posle. S druge strane, samo tražim odgovore na neka druga pitanja, ako ih ima; ako ne, što se nas tiče, možemo da nastavimo da radimo po zakonima i po amandmanima. Nekoliko još konstatacija, a onda nekoliko pitanja za predstavnike vladajuće većine. Prvo, onaj ko to uradi, taj je sebe obeležio za ceo život. Zar vi mislite da bilo kome od tih ljudi iko igde, sem pet ljudi u najužem okruženju, govori išta lepo? Kako prođu, ljudi im se smeju na ulici i kažu – eno ga onaj što je svoju partiju izdao, eno ga onaj koga smo izabrali na ovoj listi, a onda je otišao na petu listu; evo ga onaj što se prodao za pare. Nisam spreman da uvek govorim da je visina novca ono što opredeljuje ljude, zato što time govorite da su svi ljudi korumpirani, a da je samo iznos taj koji ga određuje. Siguran sam da u ovoj Narodnoj skupštini ima više od 90% ljudi sa kojima ne možete da razgovarate o tome. Ne znam da li ste primetili, mi se svakodnevno srećemo, i kada smo u najtežim odnosima i u najgorim mogućim odnosima razgovaramo i nikada niko od nas nekom poslaniku Srpske radikalne stranke, niti oni meni, nije pravio problem zbog toga, zato što znamo da imamo istu ideju i ne razmišljamo o tome da li će neko od nas to da napusti, jer znamo da imamo i svoju stranku kojoj svi gledamo da učinimo nešto dobro, a ne nešto loše. Oni ljudi koji su na to spremni, ne znam kako da ih okarakterišem. Jednostavno, to nisu ljudi i o njima ne treba posebno da se brine, oni idu na smetlište istorije kako god okrenete. Sada imam pitanje za vas, gospodine Aligrudiću, ako želite da odgovorite, pošto malopre niste. Znam da to nije od ove vlade, to je odranije, ali vas pitam ko je iz države Srbije doneo odluku da ti ljudi imaju 120.000 evra od narodnih para? Ne pitam za njihov privatni deo, neka grade kule na Marsu i na Veneri, ako mogu. Ali, mesečno da imaju 120.000 evra od građana Srbije? To je moje pitanje za vas, gospodine Aligrudiću, i na to niste odgovorili. Vi ste imali na toj TV napad na povećanje plata poslanika, što i mi napadamo, jer kažemo da ne može narod da ima ovakva primanja, a poslanici tolika. Onda vam dođe da se nađete u šizofrenoj situaciji. Napada vas TV Verana Matića, koji otme po pet ili 10.000 evra mesečno sebi, ili ovaj koji uzme od države, baš me briga za privatni deo, uzme od države, od naroda 120.000 evra mesečno, pojedinačno, jedan čovek, koliko uzme cela Narodna skupština ili pola Narodne skupštine. I krivi ludaci narodni poslanici! O čemu vi pričate? Ko je odgovoran za taj državni deo? Mene interesuje odgovornost vas iz vlasti zašto se to danas dešava. Veoma sam radostan da gospodin Smiljanić i predstavnici SPS-a ovako govore. Samo se nadam da nisu neke druge stvari, nego da su ljudi zaista shvatili da nije dobro da podržavaju Vladu. Siguran sam i očekujem da nema nekih drugih igara iza toga. Ono što je užasno važno, to je da vi objasnite narodu kako može da se spreči da neko uzima ogroman narodni novac, da uzima neverovatne sume državnih para, a onda svima nama deli lekcije i lupa šamare kako smo mi, otprilike, ovakvi ili onakvi. Čak sam jednom i čuo u jednoj TV emisiji, Dragomir Karić je rekao: "Da li ste videli kakva odela su nosili Toma i Aca, vidite kakva odela nose danas". Dobra odela nosimo, ali sve što imamo može taman da stane, i to nas nekoliko zajedno, u njihovu jednu mesečnu platu, i to onu od države, gospodine Aligrudiću. To narod i građani Srbije treba da shvate, da su to njihove pare, da je to njihov novac, da to nije novac koji su zaradili na ovakav ili onakav način, pametnim transakcijama i ne znam čime. Ne, nego da je to direktno sa grbače našeg naroda. Na to nema odgovora. Sa ove govornice sam čuo samo od Mike Vlaovića da je tog pokušaja bilo. Da li je tako, gospodine Vlaoviću? (Da.) Ni od koga drugog nisam čuo da je tako nešto postojalo. Priča se po kuloarima, napali neka dva nova radikala, napali neku četvoricu odavde, ne znam ni ja sve šta. Verujem svakom poslaniku Srpske radikalne stranke, a opet može da se pojavi neko ko će da kaže – ja sam bolji sa Šešeljem, jeste da ga nisam baš nikad čuo u životu, ali on mnogo više veruje meni nego Tomi, tebi i ne znam ni ja kome. Sve je to moguće. Mi ćemo to opet da slušamo dva dana. Pa, šta onda? (Predsednik: Vreme.) Na kraju će svi ljudi da vide da to nisu ljudi, ali je suština u tome što mi moramo da promenimo takav način ponašanja. Jednom to mora da se završi. Jedina stvar u kojoj se slažemo to je da taj manir mora da se promeni. Nadam se da su se ovi iz G17 pokajali zbog onoga što su ranije radili, a sa ovim današnjim, opet Karićevim. Da li je to isto bilo sa Mehom, Orlićem i ovima, sa onim što je za 11 dana završio fakultet kod Karića, naravno, onaj genije Orlić. Onakav genije za 11 dana. Sećam se, a nisam naročite pameti, nisam kao on, meni mesec i 11 dana treba jedan ispit da spremim, a on za 11 dana 20 ispita spremi. Da ne verujete šta je u ovoj zemlji moguće. To su bili vaši ministri, koji su još hteli da zabranjuju pojedine stranke. I to im je padalo na pamet. (Predsednik: Vreme.) Završavam, gospodine predsedniče, izvinite što sam vas omeo. Sada mogu i da vas prepustim gospodi Momčilovu, Poskurici, Blažiću i ostalima. Oni mnogo bolje nego ja znaju sve probleme našeg zdravstva i kako u toj sferi društvenog života da pomognu. Samo vam govorim jednu stvar, za to ćete uvek imati saglasnost, siguran sam i Demokratske stranke, ali pre toga morate da odgovorite na ova pitanja, gospodine Aligrudiću. Morate jasno i javno da izađete sa tim ko su ti ljudi na koje je takav pritisak vršen. A računam, pošto nije pritisak, nego je podmićivanje, dakle, krivično delo davanje mita, da se to onda jasno kaže, a ne da se kriju iza toga i da sebi nabijaju cenu pojedini poslanici, pa kažu – mnogo sam važan, pa mi neko nudio 100 milijardi evra, triliona dolara itd., a ne vrede 1% kod biračkog tela. Još jedanput molim one poslanike kojima se to dešava od bilo koga, da izađu i da to kažu, jer to je jedini način kako možemo da napravimo od Srbije normalnu zemlju, a siguran sam da nam je cilj da Srbija bude normalna zemlja. Jedino u čemu ne mogu tu da se složim sa gospodinom Aligrudićem, to je da ne mislim da bi izbori bili bilo kakva tragedija. Mislim da bismo dobili legitimniji parlament, bilo bi jedno 25 poslanika više iz Srpske radikalne stranke, nego što je danas. To je ono što je sigurno i to je ono što građane Srbije svakako veseli.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Nastavićemo raspravu o amandmanima, jer mislim da polako sada i građani jasno znaju. Dakle, jedno su zakoni, jedno je rasprava u načelu, jedno je rasprava u pojedinostima. Dakle, to su predlozi predlagača koji se objašnjavaju, te ljudi glasaju o zakonima. Jedno su budžeti država, pa se glasa o državi, jedno je teritorija države. Naravno da se ovde niko ne plaši izbora, jer svi koji su ovde došli, došli su na osnovu izbora, samo sam danas čuo strah da se u Skupštinu ne dolazi mimo izbora, te će i posle sledećih izbora doći neki drugi poslanici. A Vlada i izbori nemaju direktne veze, jer i u slučaju pada Vlade Narodna skupština, budući da ne postoji jedna stranka koja ima apsolutnu većinu, može da izabere neku drugu vladu. Dakle, jedno su izbori, jedno je vlada, jedno je budžet, jedno je teritorija. To je svima jasno. Hvala vam. Izvolite, gospodine Poskurica, i izvinite što ste čekali. Nastavljamo raspravu o amandmanu na član 48, gde smo i stali. Mnogo vam hvala na strpljenju.
Dame i gospodo, nije uvek u mnogim zakonskim projektima lako izdvojiti tačke koje predstavljaju okosnicu zakona, a koje su izvor temeljnog neslaganja onih koji drugačije misle da urede koncept zakonske regulative po ovom problemu. Naravno da je, osim pomenute participacije, ono protiv čega smo u ovom zakonu, i to mnogo temeljnije i mnogo određenije, dozvoljavajući mogućnost da o ovome još i govorimo, o participaciji, i famozna lista čekanja. Kada je reč o participaciji, hteo bih da na neki način povežem određene tačke koje se tiču participacije, osobito član 45. u svom prvom stavu, gde se ona u stopostotnom smislu refundira, odnosno Zavod refundira troškove lečenja, ispitivanja i dijagnostike na primarnom nivou.
Molim vas, gospodo, malo tiše, da omogućimo govorniku. Ovo je pitanje, upravo smo govorili o dostojanstvu Skupštine i samo poštovanje utiče na to. Molim vas, izvinjavam se u ime svih koji su nenamerno napravili ovu buku. Gospodine Poskurica, vratiću vam vreme.
Vreme ste vratili, ali priču ne moram da vraćam, imaćemo štošta da kažemo o tome. Dakle, ako se osvrnemo na prvi stav u članu 45, a reč je participaciji, delu koji neće finansirati fond, odnosno zavod iz dela obaveznog plaćanja, vidimo da su mnoge dijagnostičke i terapijske procedure koje se tiču delovanja na primarnom nivou i posebno, kako piše, prevencije bolesti predviđene stopostotnim plaćanjem. Hoću to da povežem sa činjenicom koju je gospođica Jovanović iznela, situacijom čoveka koji je ispitujući se na jednom od odeljenja u Kliničkom centru u Kragujevcu hteo je da dođe do dijagnoze. Dakle, tražeći put do dijagnoze morao je da plati čitav set usluga i to je negde pet do šest hiljada dinara. Dakle, to je jedna potpuna kolizija. Uzmimo primer kada ne želimo da utvrdimo da li je ispitivanje PSA antigena kod bolesnika sa prostatom put ka primarnoj prevenciji. Jeste, jer ako to otkrijemo na vreme nećemo sačekati sekundarni i tercijarni stadijum, kada će to postati malignitet. Danas je pravilo da se ti pregledi faktički plaćaju. Ako je prevencija bilo koje bolesti, ne samo zaraznih, a tako i stoji u stavu 1, onda moramo utvrditi, možda taj lekar specijalista odredi, ja se tu slažem, zato su konsultativne specijalističke službe koje će utvrditi šta ko treba da uradi. Dakle, pitanje participacije je veoma dvojbeno, veoma čudno, mora se veoma oprezno raditi. Odgovarajući i dajući poslaniku obrazloženje zašto amandman odbija zakonopredlagač je nabrojao različite zemlje u kojima se ona kreće od 10 do 15 posto u prihodu fonda za zdravstvenu zaštitu; rekao je i ono što u svom zakonskom predlogu nije, a to je činjenica da se tamo vodi računa o socijalnom statusu onih koji participaciju plaćaju. Dakle, gospodin koga smo maločas pominjali, zbog koga je nastao žamor u Skupštini, koji ima platu od 150 hiljada evra, ne bi trebalo zaista da bude pošteđen participacije za recept od 20 dinara ili participacije za pregled od 20 dinara. Dakle, da se uvede u zakonske norme, ne da se čeka, i to zaista u zakonskom principu u samom zakonu nije stavljeno da će se obratiti pažnja, nego da će se vremenom prilagođavati i tražiti najpraktičniji model, pa da se kaže - srazmerno činjenici koliko ko u doprinos ulaže, srazmerno svojoj plati, stopu koju izdvaja za socijalno osiguranje i zdravstveno osiguranje, taj će imati pravo da bude oslobođen ili ne bude oslobođen od participacije. To je jedna socijalna komponenta koje mi ne možemo da se lišimo kada posmatramo naše stanje, ambijent u kome se svi nalazimo i kada znamo da ima jako, jako siromašnog sveta, kojima je i obična participacija za lek jako skupa. Šta hoćemo da kažemo dalje? Kada analiziramo listu lekova, koju će opet famoznim uredbama godišnje menjati stručna komisija koju ministar bude postavio, videćemo da svi lekovi, hajde da kažem uslovno vredniji, važniji, bitniji, oni koji mogu ako se daju u pravo vreme biti i mera primarne prevencije, iako lečenje ne može da se u strogom smislu smatra primarnom prevencijom, ali ne može ni primarnom prevencijom da se smatra savet - nemoj da pušiš, nemoj da ideš na hladno, nemoj da ideš na promaju. Ipak u primarnoj prevenciji mi idemo na vakcinaciju itd. Dakle, uzeti lek u primarnoj prevenciji je pitanje koliko može da se izbegne, ali sve što činimo da do bolesti ne dođe može se smatrati primarnom prevencijom. Mi možemo i da spekulativno pričamo o ovom predlogu, jer nismo videli jasan paket mera koji ide u primarnu prevenciju, koji će obavezno biti besplatan. Možda će se to nekada doneti, ali sada govorimo o poziciji u kojoj će osiguranik plaćati čak pet posto obaveznog troška koji se ostvari u jedinici intenzivne nege. Zamislite slučaj koji je danas pre podne hvaljen, koji se dogodio na VMA – zaista treba pozdraviti taj podvig stručnjaka – koliko košta dan kod ovo troje bolesnika u intenzivnoj nezi danas? I ako oni to plate, daće Bog svi će proći lepo, preživeće, možda neće ni pitati da plate, neka su živi, sačuvali su glavu. Koliko košta to, koliko košta dan intenzivne nege u Kamenici ili nekoj kardiohirurškoj jedinici, neurohirurškoj? Nije to malo, nekada se ona produži i to bude pet, deset ili petnaest dana, jer tu ulazi kompletan trošak intenzivne nege, gde je i potrošni materijal koji je veoma često skup. Koliko košta dan operacije u operacionoj sali sa ekstrakorporalnom cirkulacijom? Kako će neko bolesniku, a dužan je po Predlogu zakona, da lekar sedne sa njim, da ga uhvati za ruku, da ga mazi, da mu priča bajke, jer zakon se pola sastoji od bajki, ali bajke sa tužnim krajem, mnogo toga se plaća i da ga upozore da će nešto da plati. Ako hoće nešto da plati, ko će da mu proračuna koliko će on to da plati? Nije isto hoće li da se operiše i za tri dana izađe sa intenzivne nege, kakvi jesu svetski trendovi, ili će, ne daj Bože, komplikacija ostati i ode na dijalizu, pa hemodijafiltracija, pa koliko to košta? Sada će on to sve lepo platiti pet posto, a dogodine će ministar i komisija da promene i da kažu - to nam stvarno nije valjalo, ko plati - plati. Nivo plaćanja na nivou primarne zaštite kod izabranog doktora vidim uveden je do nivoa, koliko to beše, dvadesetak posto. Dakle, i taj nivo na primarnoj zaštiti biće plaćen, plus laboratorijske usluge. One bi, da su jedinstveno uvedene, bile u svim domovima zdravlja iste. Nisu, negde se naplaćuju, negde deset dinara po analizi, negde 15, negde se paušalno plati tzv. velika lista. Dakle, jedna veoma velika heterogenost u iskazanom odnosu prema tom vrlo nezgodnom članu koji se odnosi uglavnom sada na participaciju, na koju smo mi hteli da skrenemo veoma veliku pažnju ministru i ostalim zakonopredlagačima koji su sa njim učestvovali u pisanju zakona. Dakle, ako postoji mogućnost, ako imamo uveravanja da će se to nekada ravnati prema finansijskoj moći pojedinca ili, kako u našem predlogu, našoj vizuri osiguranja, gde ima evidencioni karton, gde svako ko je dao zna koliko je dao para i zna se čim raspolaže srazmerno svojim primanjima i da će sigurno morati u tom konceptu imati deo koji se pruža kao hitna medicinska pomoć; tu dileme nema i nadam se samo da bi gore od ovoga bilo kada bi se uverili da će i hitnu medicinsku pomoć da plaćaju. Uvedeno je da se plaća sanitetski prevoz, a ne hitna stanja i to je dobro, jer su mnogi zloupotrebljavali sanitetski prevoz. Dakle, mora lekar da proceni, ali sada je odgovornost na lekaru, da li je hitno ili nije; nekada može na nivou sela, malih kasaba, malih provincija, zašto da ne i u velikim gradovima, doći do velikog broja - ti si doktore kriv, ti si utvrdio da moja bolest ili stanje nije predmet hitne intervencije i sada ja moram da platim sanitet po nekoj tarifi. Kada govorim o onom zašto nama skreće pažnju ovaj član, prilično, o kome imamo ambivalentne stavove, možda bi moglo da se nađe neko bolje rešenje, ako već želite participaciju, mada mislimo da sadašnji trenutak nije za to da se ljudima zavlači ruka u džep, osobito i spekulativnim predlozima koji su u članu 45 - vrhunska dijagnostika, vrhunski postupci, pa sada ćemo dovesti komisiju da odredi šta je vrhunsko, koliko će to vrhunsko da traje, pa najkraći rok koliko dijagnostika traje, pa ovo, pa ono. Mnogo, mnogo spiskova lepih, mnogo nedorečenog. Teško će ikada iko reći koliko će neka bolest da traje. Ne treba ga staviti u zatvor. Šta će sad? Fond ili zavod da sklopi ugovor sa pružaocem zdravstvene usluge da mora operaciju slepog creva da završi za pet dana i on pet dana troškova prizna po 95 posto, pet posto plaća pacijent. Šta ako se komplikacija produži? Neće valjda gubiti pravo idući put na konkursu? Ne znam zašto se sa nečim pokušava da se ide dok se dobro ne razmisli da u konkretnom životu, u praktičnom radu to zaista nije tako jednostavno. To je samo primer koji je maločas gospođa Jovanović iznela da neko da 5,5 - 6 hiljada dinara da mu se utvrdi da ima bolest koju treba da operiše, a onda dođe anesteziolog i kaže – ti si kardiološki loš, ti ne možeš da se operišeš. Tako valjda rade te institucije. Možda će u ovom zakonu biti nešto rešeno, možda će lekar konsultant prvo da pregleda svakoga da li je za bolnicu, da ode da bi se ispitivao od čega su neke urinarne smetnje ili neke digestivne smetnje. Ako, ne daj Bože, treba da se operiše, on napiše da ti ipak možeš, da ne plaćaš sve ovo džabe. Sada će ljudi tako početi da misle. Šta to znači? Legao si, odradio si zadatak, a sada moraš da platiš i vratiš se kući, jer nisi za operaciju. Dakle, mnogo nelogičnosti, a naši direktori jedva čekaju ovakav zakon i fondovi, lokalni, ovi regioni, jedva čekaju da se odmah dogovore i da propišu što veće participacije do vrha, pa ko ima para lečiće se, ko nema videće šta će sa njim biti.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? Izvolite, gospodine Vučićeviću.
Dame i gospodo poslanici, član 48. koji reguliše participaciju reguliše jedan deo koji će sigurno u sistemu zdravstvene zaštite stvarati dosta problema. Tačno je da je naše zdravstvo u teškoj situaciji, tačno je i to da se mi kao društvo nalazimo u teškoj ekonomskoj situaciji, tačno je i to da se ne vidi baš tako brz izlazak iz ove privredne krize, a naravno tačno je i to da se građani nalaze takođe u jednoj teškoj situaciji. Sve skupa kada se to sabere dolazimo do toga da zdravstvo, kao i druge oblasti u ovom društvu, na neki način traži rešenje za rešavanje svakodnevnih problema, a opet sve u interesu da nešto što živi zaživi možda u nekom boljem svetlu. Međutim, ono što se očekuje od jednog zakona jeste da na neki način, upravo zbog toga što postoje neke manipulacije kod našeg naroda, bliže reguliše jednu oblast kako bi se sprečila bilo kakvu špekulaciju koja iz jedne oblasti koja nije dobro regulisana može proizići. Iz prakse lično znam kada je uvedena participacija koja nije bila tako skupa, čini mi se 10 dinara po jednom pregledu, pa kada se sve skupa sabere to i nije omogućavalo zdravstvu da nešto sa tim novcem uradi, ali je to ipak stvaralo veliku konfuziju i dosta problema u praksi. Čak su i zdravstveni radnici, činovnici izbegavali da to naplaćuju. Ne znam kako će to sada biti regulisano, da li će to i dalje davati mogućnost činovnicima koji rade i službenicima da nekome naplate, nekome da ne naplate. Ne vidim to kao rešenje iz ovog zakona, odnosno bliže rečeno iz člana 48, ali ono što na neki način stvara konfuziju jeste to što će tek nekim dopunskim aktima to biti bliže uređeno, a naravno to će određivati direktori zdravstvenih ustanova u saradnjisa nadležnim SIZ-om zdravstva. Mislim da je to problem, jer ipak je ovo jedan zakon koji se tiče svakog građanina pojedinačno. Pa ako već u mnogim drugim delovima ovlašćenje ima ministar, mislim da je ovu participaciju na godišnjem nivou trebalo da određuje ministar i da ona bude jedinstvena u celoj Srbiji. Nije jedini problem ova participacija. Ja ovde imam pred sobom celu paletu usluga koje na neki način naplaćuju zdravstvene ustanove, pa onda te vanstandardne usluge, pa lista čekanja i ne želim da kažem koja je kuća u pitanju, mislim da to rade sve kuće i sve zdravstvene ustanove u Srbiji, pa se kaže - pacijent koji želi lečenje sa liste čekanja. To je sve ono što će stvarati konfuziju, počev od ove participacije, lista čekanja, a mislim da to građani Srbije neće moći da izdrže. Kaže se – pacijent koji želi lečenje sa liste čekanja, radikalna dojka zračenje 9.000 dinara. Znači, pacijent koji želi lečenje sa liste čekanja. Znači, vi ste na listi čekanja, 9.000 dinara to koša. To je participacija. Preoperativna dojka 8.000 dinara, postoperativna dojka 6.000 dinara, koncentrovana dojka 4.000, palijativna dojka 2.000 dinara, kastracija 1.000 dinara. Onda odmah sa druge strane kaže ovako – pacijent koji želi lečenje van liste čekanja, znači onaj ko ne želi da čeka... Zamislite ako imate čoveka koji ima karcinom, maligno oboljenje. Ko hoće da čeka i ko bi od nas ovde čekao? Niko. Radikalna dojka 93.000. Znači onaj ko ima 93.000 dinara može da dođe da se ozrači i da ima šansu da produži život, a onaj koji nema taj novac on će morati da bude na listi čekanja i opet da plati tu participaciju od 9.000 dinara. Pa onda kaže: preoperativna dojka 82.000, postoperativna dojka 61.000 dinara, koncentrovana dojka 39.000 dinara, palijativna dojka 18.000 dinara, kastracija 3.000 dinara. To je ono što stvara veliku konfuziju i što na neki način daje mogućnost da to od slučaja do slučaja regulišu određeni domovi zdravlja ili zdravstvene ustanove. To će stvoriti strašno veliki problem i naravno, neće biti popularno kod građana Srbije, neće biti celishodno za one ljude koji su bolesni, koji se leče i nećemo se čuditi ako u narednom periodu mortalitet, i ovako uvećan kao što je sada, bude još veći. Zato se uvek zalažem da kada se pravi jedan zakon, i smatram to sasvim normalnim, da se naravno zakonom sve to reguliše i da to zakonom bude precizirano. Mislim da je ovde na neki način napravljena velika greška što se to ostavlja da se za svaku kalendarsku godinu ponaosob, a shodno sa SIZ-om zdravstva i naravno direktorima zdravstvenih ustanova, dogovara. Navešću samo još jedan primer, terapija bolnih kostnih metastaza, zamislite, bolne kostne metastaze, 15.000 dinara. To tako izgleda kada rešava jedna kuća, ili jedan čovek ili jedna zdravstvena ustanova. Znate šta znači, ne daj bože nikome, ni najvećem neprijatelju, koštane metastaze. Zamislite imate bolove, ne možete to da rešite drugačije, treba da platite 15.000 dinara da se oslobodite bolova. To može da uradi samo onaj ko ima, a onaj ko nema sredstava moraće da se muči do smrti bolovima, što naravno, moramo priznati, nije prijatno. Iz tih razloga mislim da je ovde napravljena greška što to nije precizirano. Naravno, dobro je kada neko ima novca da plati dopunsko osiguranje, to je u redu, i naravno ne brine kolika će participacija biti, to će platiti pravno lice za njega i to je u redu, ali se ovde ne postavlja pitanje za one ljude koji imaju novca jer oni ljudi koji imaju novca imaju i dobrih veza. Da budem slobodan da kažem, često se pominje to ime, možda nema smisla, ali da li treba gospodinu Miškoviću sada veza i da li se on sekira za ovo. Ne, ne treba mu čak ni novac, zato što će ga svi primiti preko veze. Prema tome, to je poznato, to je tako, uvek je to tako bilo, da neki ljudi koji imaju mogućnosti prođu, obiđu gužvu. Ja sam primao isto tako moje prijatelje, moje rođake. Rade to i drugi lekari, radi se to svuda u svetu. Lako je onome kada nekoga ima, ali kada se pravi zakon on se ovde ne pravi za one koji imaju novca, već se pravi generalno za sve građane. Mislim da će problem biti za veliki deo građana Srbije koji su stvarno socijalno ugroženi i da je apsolutno ovim trebalo to bliže odrediti; ministar je trebalo da određuje svake godine pojedinačno kolika će ta participacija biti, a ovako na neki način mislim da će biti zloupotreba i da će od mesta do mesta cene pojedinih usluga i participacija biti različite.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo poslanik Toma Bušetić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, biću veoma kratak. Govorio sam o participaciji u prethodnom članu. Socijalistička partija Srbije se zalaže za zdravstvenu zaštitu bez participacije, za zdravstvenu zaštitu koja će biti besplatna. Ovde smo predložili brisanje ovog člana 49. i to je logična posledica naših zahteva da zdravstvena zaštita bude bez participacije po članu 45, gde se predviđa participacija, od 5% za intenzivnu negu isložene operativne zahvate do 35% za neke druge zdravstvene usluge. Mi smo predložili da se briše ovaj član 49. u kome se kaže: "Davalac zdravstvene usluge dužan je da osiguranom licu izda račun za izvršenu zdravstvenu uslugu koji sadrži podatak o iznosu koji se obezbeđuje iz sredstava Republičkog zavoda kao pravo iz obaveznog zdravstvenog osiguranja i iznosu participacije koju plaća osigurano lice." Znači, ovo naše zalaganje je principijelno, ako se zalažemo za besplatnu zdravstvenu zaštitu. Mi se zalažemo i da nema izdavanja računa od strane davaoca zdravstvene usluge, premda sada mogu da kažem da možda nismo ovo najbolje predložili u smislu da treba da se izda račun, ali kada je reč samo o troškovima koji idu na teret zavoda za zdravstveno osiguranje, a najviše iz razloga što često ljudi ne shvataju da sve uplate koje se vrše pojedinačno, dakle, prema zavodu za zdravstveno osiguranje nikada ta uplata nije dovoljna za ono, ne daj bože kada čoveka zadesi, kada padne u bolnicu, kada treba da se leči. U svakom sistemu, i u našem, pa i u ovom sistemu, taj princip solidarnosti je jako prisutan, jer svaki čovek za vreme celog svog radnog veka uplati u kasu zavoda možda nekoliko stotina hiljada, poljoprivredni proizvođači možda nekoliko hiljada, neki drugi negde između, a znamo da pojedine operacije i pojedini zahvati koštaju i nekoliko desetina hiljada evra u ovom trenutku. Znači, solidarnost je uvek prisutna. Mi se zalažemo za brisanje i ostajemo pri tome, premda bi bolje rešenje bilo da svako ko se leči ima račun, da zna koliko košta njegovo lečenje u svakoj zdravstvenoj ustanovi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman, kao i prethodni, treba podržati, jer znate i sami u kakvoj se situaciji nalazimo, a svesni smo u kojim uslovima zdravstveni radnici rade. Prema tome, naravno, u sklopu svega toga i sam ministar trebalo bi, ako već nisu uradili strategiju razvoja samog zdravstva, prema tome i uređenje situacije u zdravstvu, i ovog haosa, pre svega sprečavanja korupcije u zdravstvu... Čuli smo malopre od prethodnog govornika i kolike su cene pojedinih operacija. Prema tome, zaista treba podržati ove amandmane. Ja se nadam da će u danu kada bude glasanje i ovi ljudi iz njihove stranke podržati ove amandmane. Prema tome, naše društvo mnogo dobija time. Iskoristio bih prisustvo gospodina ministra da postavim par pitanja, vezano za Zdravstveni centar u Lazarevcu. Naime, mi imamo izvanredne, videli ste i sami gospodine ministre, uslove za više oblasti; hoću da kažem, pre svega, nemamo hirurge u Lazarevcu, znači, za neke sitne usluge, posekotine ili neke prelome, treba ljudi da se dovezu u neko doba dana i noći da bi se izvršile te sitne usluge, pa bi bilo dobro da u dogledno vreme uredite to, pošto ste već obišli opštinu Lazarevac i videli ste u kojim uslovima se radi. Trebalo bi u tom pravcu nešto da se uradi. Znači, ne treba mnogo, dva ili tri lekara, odnosno hirurga da dobiju stan. Nije ni to problem, ima uslove opština Lazarevac, jer ona je razvijena. Prema tome, u tom smislu trebalo bi nešto uraditi. Naravno, znamo da naša država ima takvu situaciju, da smo bolesno društvo i treba svakako podržati inicijativu, čuli ste, velikog broja poslanika za besplatno lečenje, posebno kada su u pitanju deca i starije osobe, a treba svakako imati u vidu i sistematske preglede koji treba da se vrše kao i do sada, da se to ne bi ovim zakonom izuzelo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Veroljub Stevanović podneo je amandman na član 55. i on je intervenisao, odnosno tražio da se u stavu 2. posle reči "Republički zavod donosi akt kojim se utvrđuju cene zdravstvenih usluga iz člana 45. tačke 1) - 4) ovog zakona", dodaju reči "u saradnji sa predstavnicima profesionalne organizacije privatne prakse". Jedna od naših ozbiljnih zamerki kada je čitav zakonski set u pitanju je neravnopravan položaj privatne prakse. To je naša velika zamerka. Dakle, o tome ćemo kasnije nešto više pričati. Mi mislimo da to nije u redu. Ako čovek govori o decentralizaciji, ako opet pomenem taj cilj SRS-a da decentralizacijom treba dovesti građanina u centar odlučivanja, onda je najbolji vid decentralizacije privatizacija. Ja ne znam bolje, a pogotovu za društva u tranziciji i zbog toga se sugeriše društvima u tranziciji da tako postupe. Vidite, ako se vidi ugovaranje između Zavoda, kako je ovde predviđeno zakonom, i zdravstvenih ustanova, nije u redu da Zavod donosi sam akte o uslovima, kriterijume, merila, već to mora biti zajednički akt komore, ako će se osnovati, a pogotovo se mora čuti glas privatnog sektora. Ako opet idemo dalje kako je ovde u članu 55. rečeno – akt o cenama donosi Zavod, a ministar daje saglasnost, ako je to u nadležnosti Zavoda, odnosno ministra, kakvu svrhu ima ugovaranje, jer to više nije ugovaranje. Ugovor ne može ići mimo gornjeg akta. To je nametanje volje, a ne ugovaranje i to je u suprotnostima sa razlozima za koje se ministar zalaže. Znači, nema ovde u ovom zakonu ni mehanizama kojima se ostvaruje uticaj građana. Nije u redu i nije korektno, pogotovu prema privatnom sektoru, mi ćemo o tome više govoriti u kasnijim javljanjima, gde ćemo dokazati da to nije ispoštovano na način kako bi valjalo, kako je to u Evropi i kako je to u većini zemalja u tranziciji. Ono što je interesantno, neka mi bude dozvoljena samo jedna digresija, gospodin Dinkić je rekao da je jedan od izvora kojim ćemo mi javnu potrošnju kresati, upravo je za zdravstvo naveo kao dobar primer da je 9.000 radnika dalo otkaze, primili su naknade i neće više raditi u zdravstvenoj službi naredne godine. Rekao je još jednu stvar, da je dve trećine od tih radnika mlađe od 50 godina. Tu je problem. Ako mi govorimo kakva je slika u zdravstvu, zašto ti ljudi napuštaju? Ljudi su krajnje nezadovoljni svojim položajem u zdravstvu i to je naša realnost na koju treba ukazati. Zbog toga deo ljudi beži u privatni sektor, jer su nezadovoljni stanjem u zdravstvu. Meni su i juče i danas stigle pismene molbe sindikata jedne velike beogradske ustanove, traže prijem, pobuna 500 lekara. Nisam ih primio, rekao sam – kada prođe sve ovo, ja ću vas primiti, nemam sada vremena. Velika zdravstvena ustanova i pobuna, neću da imenujem koja je to ustanova, ljudi su nezadovoljni i budite toga svesni. Ima tu dobrih kolega, kompetentnih, ali bogami ima i onih koji su studirali po 17 godina, ima tu i ljudi koji su apsolutno nekompetentni. Sada mi plaćamo cenu onoga što se dogodilo, a što nije smelo da se dogodi, da nekompetentni ljudi koji vode zdravstvo dovode do ovih problema. Kakva je to situacija kada u zdravstvenoj ustanovi imate sedam direktora? To je ta ustanova gde tri reprezentativna sindikata traže da ih primim već dve nedelje. Sedam direktora - to su dodaci, plate. Ne kažem ja da je lekarska plata nešto veliko, ali to ranije nije bilo potrebno. I to opterećuje sistem. Ne znam zašto sedam ljudi treba da budu direktori, da li je tu u pitanju nekompetentnost ili neki drugi razlog, ali je to realna situacija. Znači, privatizacija je ta koja će ove iracionalnosti sa sedam direktora i sa svim onim što se događa... A gledajte šta nam pišu iz domova zdravlja - žale se pacijenti. Ovo što je neko pričao o nestandardnim uslugama, dom zdravlja u centru Beograda uvodi kao vanstandardnu uslugu laboratorijsku kontrolu i kontrolu zdravlja, nešto što je preventivna medicina, i to naplaćuje. Prvo izgrdi direktorka doma zdravlja u novinama pacijente kako ne vode računa o svom zdravlju dovoljno, kako u civilizovanim zemljama oni to rade, a onda im kaže – dođite, za 1.500 dinara mi ćemo vam to uraditi u subotu. Gde je preventiva? Kako usred Beograda da se sprovodi na takav način? Znači, ko ima para imaće i preventivu obezbeđenu. Gomila je tu problema. Upravo zato se mi zalažemo za privatni sektor. Znači, to je naš motiv. Neracionalnosti i monopol u državnom zdravstvu ne donose dobro danas ni zdravstvu ni pacijentima. Gospodin Veroljub Stevanović je upravo iz tih razloga predložio amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja ću u ime korisnika usluga da vam postavim dva pitanja. Doktori su ispričali priču i ne bih hteo da ulazim u taj deo. Prvo pitanje: kako da student posle 26. godine života dođe do zdravstvene isprave, kako ste to nazvali u Predlogu zakona, u članu 142. stav 1. Ne odnosi se na amandman, postavljam pitanje, ali neću imati prilike da vam kasnije to pitanje postavim. Znate da student posle 26. godine ne može da se prijavi na tržište rada dok god je student. Razlog zašto to pitanje postavljam je da je jedna sugrađanka poslala zahtev pre tri meseca ministru Laloviću. Ministar Lalović je proglasio sebe nenadležnim i uputio je zahtev vašem ministarstvu. Vi na taj zahtev niste odgovorili. Znači, ono što je bilo po postojećem zakonu. Molim vas, ako ste u prilici, da odgovorite, na osnovu novih propisa, kako ćemo tim mladim ljudima omogućiti da dođu do zdravstvene knjižice da se mogu javiti doktoru u slučaju potrebe i lečenja? Drugo, problem seoskih domaćinstava, dosta sam sa ove govornice pominjao, veoma siromašno selo iz okoline Majdanpeka u opštiniMajdanpek. Zato sam vam dao tu lepu kartu i kada otvorite celu stranicu, videćete. Konkretan primer: deda solunac, imovina se vodi na dedu, prihod od poljoprivrede 11 dinara. U drugim selima često imate prihod od poljoprivrede jedan dinar. U tom domaćinstvu pored dede solunca živi otac invalidski penzioner i majka domaćica, sin i snajka koji imaju troje dece, 13, 11 i dve godine. Dakle, ovde su glavni junaci priče taj mladi bračni par sa troje dece, ne radi ni sin ni snajka. Kako oni da dođu do zdravstvene knjižice? Nemaju nikakvu imovinu, ne rade, nisu po nekom drugom osnovu osigurani, ne mogu da ostvare pravo na zdravstvenu zaštitu jer ne mogu da dobiju zdravstvenu knjižicu. Ta žena sa trećim detetom kada se porodila platila je ležanje u bolnici, porođaj, izlazak, nije mogla da dobije zdravstvenu knjižicu ni po jednom osnovu. Ta siromašna seoska domaćinstva nisu u prilici da plaćaju obavezno zdravstveno osiguranje i obavezno penzijsko-invalidsko osiguranje u smislu obaveznog socijalnog osiguranja. Nisu u prilici da plate nijedan dinar kao prihod od poljoprivrede. Očekujem vaš odgovor, u smislu člana 22. stav 2. tačka 9) i stav 3. i 4. predloženog teksta zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Goran Cvetanović podneo je amandman na nadnaslov iznad člana 56. i član 56. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 56. Radi se o listi čekanja. Srpska radikalna stranka je apsolutno protiv bilo kakve liste čekanja iz mnogo razloga. Pre svega zbog toga što lista čekanja može da generiše korupciju. Smatramo da zaista, kada je lista čekanja, uvek može da postoji nadzor i kontrola. U članu 56. definisano je da se za određene vrste zdravstvenih usluga koje se obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja i koje nisu hitne može utvrditi redosled korišćenja, u zavisnosti od medicinskih indikacija i zdravstvenog stanja osiguranog lica. Opšti akt treba da donese Republički zavod, na osnovu stručno-metodološke instrukcije ministra; način korišćenja zdravstvene zaštite može da bude mimo liste čekanja, mimo načina na koji se to radi. Amandman Vlada nije prihvatila, pre svega što su definisali da je propisana mogućnost uvođenja listi čekanja za zdravstvene usluge koje nisu hitne, u zavisnosti od medicinskih indikacija i zdravstvenog stanja osiguranog lica, kao i datuma javljanja zdravstvenoj ustanovi, ali pod uslovom da uvođenje liste čekanja nije obaveza već predstavlja mogućnost, o čemu bi Republički zavod doneo poseban akt. Kaže se da će Republički zavod da se rukovodi raspoloživim finansijskim sredstvima u zavisnosti od njihovih mogućnosti, pre svega u finansijskoj sferi, i od raspoloživih kapaciteta u zdravstvenim ustanovama. Na samom kraju u obrazloženju stoji da su takva iskustva uporednih zemalja, gde se pokazuje da i mnogo bogatiji zdravstveni sistemi najrazvijenijih zemalja, kao i mnogih zemalja u tranziciji, poznaju liste čekanja kao način za ostvarivanje prava iz zdravstvenog osiguranja za određene vrste zdravstvenih usluga. Već smo definisali da mnoge zemlje nemaju tu listu čekanja. Danas je gospodin Nikolić dao primer Slovenije, s obzirom da često pominjemo Sloveniju, da tamo ne postoji lista čekanja. Da li je potrebno da zbog toga mnogi pacijenti, dok čekaju na tu listu, ne mogu pravu medicinska negu da dobiju? Ono o čemu bi Ministarstvo zdravlja trebalo da vodi računa to je da omogući bolnicama, odnosno zdravstvenim ustanovama da budu sposobne da pruže pravu zdravstvenu negu, odnosno uslugu, da imaju adekvatne kapacitete, odnosno tehničke mogućnosti kada su instrumenti i aparatura u pitanju i da na taj način onemoguće da uopšte postoji lista čekanja. Ono što je sigurno i evidentno to je da su liste čekanja izvor i generator korupcije i dovode građane sa niskim primanjima u neravnopravan položaj. Pre svega misli se na manju populaciju koja je mnogo bogatija, a siguran sam da niko od narodnih poslanika ne bi želeo da dođe do diskriminacije, jer pretpostavljam da to niko i ne želi. Postavlja se pitanje šta je sa najosetljivijom kategorijom stanovništva, gde su mere za sprečavanje i suzbijanje zdravstvenih problema, kao i stanja koja ugrožavaju život? Ako Republički zavod donosi akte po propisima kojima se utvrđuje sadržaj, obim i standard prava na zdravstvenu zaštitu... Svetska banka je definisala da je stanje u srpskom zdravstvu skupo, da je korupcija prisutna i da je nedostupno građanima Srbije. Ako to sve treba da rešava Republički zavod za zdravstveno osiguranje, za koji smo već definisali da je samo u prošloj 2004. godini sve nabavke obavio metodom direktnog pogađanja, dakle bez javnog oglašavanja i redovne tenderske procedure. Na taj način je nabavljena i skupa oprema i materijal za čak sedam miliona evra, odnosno 570 miliona dinara. Baš iz tog razloga ne možemo da imamo poverenje da će Republički zavod za zdravstveno osiguranje da to na propisan način uradi. Ako posmatramo izveštaj Svetske banke, kada je u pitanju korupcija u zdravstvu, Srbija se u 2003. godini nalazila na 106. mestu od 133. Znači, kada se radi o korupciji, zdravstvo je oblast za koju ljudi kažu da ima najviše korupcije. Negde se izjasnilo 28,1% ispitanika, a izveštaji Svetske banke kažu da je zdravstveni sektor epicentar finansijske korupcije u Srbiji. Korupcija je, u svakom slučaju, pre svega posledica odsustva jasne podele između državnog i privatnog sektora, jer mnogi pacijenti su u prilici da dva puta plaćaju istu uslugu: jednom u bolnici, a jednom u privatnoj lekarskoj ordinaciji. Korupcija, u svakom slučaju, nije sistematično i namerno veća nego u ostalim sektorima gde je zastupljena, a pre svega se misli na policiju, sudstvo i obrazovanje, ali je korupcija dovoljna da bi predstavljala jedan od najvećih faktora nemogućnosti racionalizacije zdravstvenog sistema, a mi svi težimo ka tome. Nema ni prave kontrole fonda socijalnog osiguranja. Čest primer korupcije u zdravstvu jeste porođaj, za koji se često plaća; ginekolog prati trudnicu u privatnoj ordinaciji, a ona se kasnije porađa u zdravstvenoj ustanovi zbog toga što ima bolje uslove, pa se negde plaća čak i do hiljadu evra za porođaj i za praćenje cele trudnoće. Podsetiću vas da zdravstveni sistem ne funkcioniše na optimalan način, pre svega zbog lošeg informacionog sistema, nekvalitetnog praćenja indikatora zdravstvenog stanja, čestih promena kompletnih rukovodećih timova u zdravstvenim ustanovama; primarna zdravstvena zaštita je potpuno po strani, loša prevencija, kao i promocija zdravog načina života. Pre svega, zbog položaja pacijenata i korupcije koja je evidentna, jer korupcija i kriminal su naše najteže bolesti sa kojima se mi suočavamo svakog dana i protiv koje treba energično da se borimo. A da su potrebni mnogi bolji, adekvatni uslovi u borbi ne samo protiv korupcije nego i za adekvatne uslove, daću samo dva primera koja su došla Odboru za zdravlje. Pacijent sa kompletnom dokumentacijom, a zaista je obimna, sa svim papirima, kaže da je nakon povrede na radu 2002. godine prebačen na ortopedsko odeljenje bolnice u Boru. Tu se izdaje nalog za kupovinu bescementne proteze, koju njegova radna organizacija nabavlja za njega. Normalno, uz isključivi zahtev određenog kolege koji ima obavezu da preuzme tu protezu i da je donese. Obraćala se i našem ministru zdravlja za mišljenje kako može da završi svoje lečenje, a odgovora nije bilo, jer za prijem kod ministra, gospodina Milosavljevića, u tom ministarstvu je rečeno da ministar ne prima stranke. Refundacija sredstava za ugrađenu endoprotezu nije dozvoljena ni organizaciji gde osoba radi i ima po zakonu pravo na to. Obratila se Zavodu za zdravstveno osiguranje sa zahtevom da se obezbedi lečenje u inostranstvu, gde je odbijena. Podnela je krivičnu prijavu za nesavesno lečenje, proširenje iste zbog falsifikata, broj 182/03, Opštinskom sudu Zaječar, a posebno ono što je bilo krajem 2003. godine, od tada se ne preduzimaju nikakve radnje. Tada je utvrđeno da su neke firme, a pre svega "Implant" i "Agrartrejd", preko kojih se nabavljaju proteze, fantomske firme, a potvrđuje se da se radi o švercu od strane lekara. Kasnije se potvrdilo da se radi o organizovanom kriminalu, a prema rečima opštinskog javnog tužioca u Zaječaru i da se u lancu nalazi veliki broj lekara u Srbiji. Ovde imate kompletnu dokumentaciju, od lečenja preko izveštaja opštinskom državnom tužiocu i sve ono što je u tom predmetu trebalo da stoji. Na kraju, potrebno je da Ministarstvo zdravlja mnogo uradi i na promeni uslova u ustanovama, a ne samo u borbi protiv korupcije, jer nije samo potrebno da se određena lista čekanja postavi, nego da i uslovi u već postojećim zdravstvenim ustanovama budu adekvatni. Gospodin koji je dopis dostavio, počev od Vlade Republike Srbije, preko Narodne skupštine i Ministarstva zdravlja, pa i Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, lečio se na Institutu za medicinu rada i radničku zaštitu, Klinika za profesionalne bolesti i toksikologiju. Znači, zaista je bio u referentnoj ustanovi, a pre svega za procenu radne sposobnosti. Iskustvo koje je tamo imao zaista ide skoro do potpunog razočaranja i neverice da se u takvoj jednoj referentnoj zdravstvenoj ustanovi najvišeg ranga u Republici dešavaju stvari koje nisu svojstvene sadašnjem trenutku. U svakom slučaju, gospodin ne traži da to bude hotel neke kategorije sa par zvezdica, nego se radi o načinu rada, odnosno nerada, gde je potpuno odsustvo bilo kakve organizacije u zdravstvenoj ustanovi, uz neobjašnjivo i neracionalno trošenje sredstava zdravstvenog fonda. U toku jednog radnog dana nije mogao da obavi nijedan zdravstveni pregled od onih koji su mu prilikom prijema određeni, odnosno nepotrebno se produžava boravak pacijenta, a što svi građani Srbije moraju da plate. Za šest dana boravka u ustanovi obavio je samo dva specijalistička pregleda, prosek ustanove je da jedan lekar dnevno obavi 3,2 pregleda, što je zaista poražavajuće za našu javnost i mi to moramo da priznamo. Znači, ne samo da nije bila adekvatna zdravstvena nega, nego i što se tiče simptoma koje je naveo prilikom prijema, a kada se radi o visokoj tenziji, kolege nisu za sve to vreme probale da mu izmere tenziju. Nije potrebno da se pravi lista čekanja, nego je potrebno da ove kapacitete koje imamo, kada su u pitanju zdravstveni radnici i kada su u pitanju zdravstvene službe, racionalno koristimo i da mnogo bolji i kvalitetniji nadzor bude od strane ministra zdravlja.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, obrazloženje dr Cvetanovića, sa primerima koje je naveo, zaista je više nego uverljivo i čudi me, ministre, da niste prihvatili ovaj amandman, jer videli ste koliko lista čekanja može da bude dvostruko loša: s jedne strane zbog otvaranja puta korupciji i, s druge strane, zbog ugrožavanja života i zdravlja ljudi. Meni deluje strašno kada čujem da neko ima srčanih problema, a da treba da čeka tri, četiri meseca da se definitivno ustanovi o kom oboljenju je reč. Uvek se plašim da taj neko može da umre pre nego što se sazna definitivna dijagnoza da bi mogao normalno čovek da se leči. Vidite, u ovom pisanom delu obrazloženja gospodina Cvetanovića napisano je da su liste čekanja izvor i generator korupcije i dovođenje građana sa niskim primanjima u neravnopravan položaj sa uskim slojem bogatih građana. Dakle, dozvoljavamo da i u ovoj oblasti bogati imaju prednost i da zloupotrebljavaju to što su se obogatili, ne ulazimo na koji način. Mi srpski radikali smo stava da svaki zakon mora da bude takav da ako nije moguće da potpuno spreči onda da svede na minimum eventualnu korupciju i zloupotrebu. Dame i gospodo, pre oko sat vremena kad se o tome govorilo čuli ste šta znači kada neko ima mnogo para, kada neko 7.000 evra narodnih para dnevno troši. Naravno, govorim o Bogoljubu Kariću. To što ima mnogo para on koristi do te mere da ugrožava parlamentarnu demokratiju u Srbiji, da kupuje ono što dozvoli da sebe nazove narodnim poslanikom, jer onaj koji zaista jeste narodni poslanik u izvornom smislu te reči ne može biti kupljen. Jer, on zna ko ga je izabrao i zbog čega je narodni poslanik. Onaj ko sebi dozvoli da bude kupljen, naravno, on je jedna ljudska gnjida i moralna nakaza, jednaka kao i onaj ko ga kupuje. Zato ću i ja ponoviti ono što se ovde čulo, da bi dobro bilo, ako ima takvih koje Bogoljub Karić zasipa tim narodnim parama, jer su to pare građana Srbije, on uzima 7.000 evra dnevno, da to kažu, da bi državni tužilac uradio ono što je u skladu sa njegovim ovlašćenjima, a to znači da bi taj Bogoljub Karić konačno i odgovarao zbog tih kriminalnih radnji. Ministre, ovo je bila digresija samo da bih na ovom zaista najstrašnijem primeru pokazala šta znači loš zakon i da bih vas na taj način ubedila da glasate za amandman Gorana Cvetanovića.
Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, zaista bih želela da se vratimo na temu, jer član 56. govori o listi čekanja. Hteli mi to da priznamo ili ne, ovo je zaista prvi put da jedan zakon o zdravstvenom osiguranju registruje pojam liste čekanja, a inače, u realnom životu mi to imamo godinama unazad. Ne znam zašto bismo za svaku novinu razmišljali o tome da to jeste izvor korupcije. Ja to tako ne doživljavam, nikada nisam doživljavala i ne želim na taj način da razmišljam, jer valjda treba da verujemo u naše zdravstvene radnike, u zdravstvene saradnike i da verujemo da će zaista najiskrenije da leče ljude, po svojoj savesti i dužnosti, jer valjda su se opredelili za taj poziv zato što su humani. Samo tako hoću da verujem. Pre svega, u zakonu se kaže da i te liste čekanja može da bude, ali i ne mora da je bude. Hajde uzmimo da je bude. Želim da vam kažem primer da je bilo. Radim 30 godina u Zdravstvenom centru Kikinda. Postoji jedan deo u kliničko-biohemijskoj laboratoriji gde su reagensi jako skupi. Uvek je postojao jedan deo pacijenata koji su mogli apsolutno besplatno da dobiju sve usluge u laboratoriji i jedan deo gde je ljudima koji su želeli da saznaju svoje nalaze, a lekar pri tom smatra da medicinska indikacija nije neophodna, ako nisu želeli da čekaju listu čekanja, naplaćena usluga kao neka vrsta vanstandarda, samo u jednom slučaju, a to kada je bio u pitanju hormonalni status štitne žlezde. Naravno, svako kome je bilo neophodno, bilo da je zadržan u bolnici, bilo da je potrebno uraditi neku urgentnu hiruršku intervenciju, bez obzira na onaj broj, neki bonus besplatnih usluga koje smo određivali, dobijao je besplatnu uslugu i niko, hvala bogu, nije imao nikakvih posledica, što znači da su lekari tačno procenili kome je urgentno, a kome nije urgentno. Rekla bih da lista čekanja koja bude jeste odgovornost lekara. Nemojmo se bojati odgovornosti lekara. Dobro je što ćemo ovih dana da usvojimo zakon o lekarskim komorama, pa da vidimo zaista da li ovo može da bude predmet korupcije. Ne može. Ne želim da verujem, ježim se od ovih svakodnevnih naslova u našim novinama - ko je uzeo 150 evra, ko je uzeo ovoliko evra. Čak i za ono što nas je, nažalost, svakodnevica naterala, da će pacijenti - osiguranici po usvajanju ovog zakona morati nešto da uplaćuju, ako se poznaju putevi novca, nema mesta korupciji. Ako se sve to uplaćuje na blagajnama u zdravstvenim ustanovama ili tamo gde bude određeno, nema mesta korupciji. Onda, i ako je bilo, zaista mi je iskreno žao zbog toga, da je neko od pacijenata uzimao i stavljao u svoj džep, verujte mi, pacijenti kažu neka znaju kolika je cena, biće plaćeno. Ova država mora da brine za sve one koji iz bilo kojih razloga nemaju mogućnosti da se leče, kao u slučajevima koje je malopre kolega naveo. Ima svako od nas još mnogo takvih slučajeva. Dakle, uvek sam, kao predstavnik SPS-a, bila i biću i za humanost i za solidarnost. To je jedino što me je opredelilo da se bavim ovim pozivom i tako želim da verujem da su i sve ostale kolege.
Gospodine Momčilov, izvolite, replika.
Poštovane koleginice i kolege, javljam se na repliku na prethodno izlaganje koleginice Dacin, gde ona kaže da naše obrazloženje da se ovim generiše korupcija nije za nju razumljivo. Hteli mi ili ne hteli, nama se spočitava da dva do četiri procenta bruto nacionalnog dohotka ide na korupciju u zdravstvu. To kaže direktor Svetske banke, koji sedi ovde u Beogradu i to objavi u "NIN-u" od 1. septembra. U maju, pred Komitetom UN u Ženevi, pojave se dva Francuza, nezavisna istraživača, koji referišu, gde sedi i predstavnik naše državne zajednice, podatke i dokument koji ima ovakav naziv - Korupcija, uzrok kršenja ljudskih prava u Srbiji i Crnoj Gori. To ne doživi tamo demanti, to su realnosti. Neću da govorim o drugim istraživanjima. Neću da pođem ni od zle namere da osuđujem lekare. Mi razumemo zašto postoji, ne podržavamo, ali razumemo. Kad imaš platu kakvu imaš, onda ćeš imati i korupciju. Mora se dići plata zdravstvenim radnicima. Nemam ništa protiv toga da sudije imaju 1000 evra. Zašto imaju? Da ne bi bili korumpirani. Znači, ti njih unapred platiš, ne što je uradio i što je sudio, oni mogu, a mi krvav posao radimo i odradili smo za ovu zemlju i zajednicu, to se može matematički pokazati i parametrima morbiditeta i mortaliteta. I pored 10 godina sankcija, i pored rata, parametri nisu loši. I Svetska banka kaže – uprkos činjenicama, oni imaju dobre parametre kad se mere sa ostalim zemljama u okruženju. Da ne govorim koji su to parametri. Prema tome, korupcija postoji, glavni uzrok su niska primanja. Ko to priznaje, priznaje. Ko ne priznaje, ne priznaje. Ono što bih kazao, kako je lista čekanja izvor korupcije? Lepo. Ako imaš listu čekanja, a pogledajte drugi stav – Republički zavod donosi opšti akt kojim utvrđuje vrste, standarde, merila za procenu, znači, tamo sede i lekari i sigurno će i oni biti konsultanti. Pogledajte vi samo neka druga podzakonska akta, ne bih vam sada čitao, pa da vidite na šta to liči i koliko je tu mogućnosti da dođe i do zloupotreba. Vodite Anketni odbor o krađi dece, nezamislivo, monstruozno. Zašto vodite kada verujete u lekare? Što vodite taj anketni odbor? To je sada pitanje. Nemamo groznije stvari, nego da ukradeš dete roditeljima. Vodi se i takva rasprava. Sve je to moguće. Kada ima lista čekanja, postoji druga stvar. Ja ovim završavam, da ne bih zloupotrebljavao i vaše strpljenje. Ima načina da se to izbegne. Ja ću to u nekom od narednih obraćanja i vama dokazati da nisu te liste neophodne i u sadašnjim i današnjim uslovima. Pokazaćemo odakle treba uzeti te pare.
Narodni poslanik Živodarka Dacin.
Ja bih želela da reklamiram Poslovnik, član 104. Dakle, možda se nismo dobro razumeli, možda jesmo, ja se zaista uvek trudim da maksimalno korektno govorim za ovom govornicom. Gospodine Momčilov, ja ne kažem da su plate u zdravstvu visoke, ali ljude koji imaju afiniteta ka korupciji neće spasti ni plata od 1.000 evra. Malopre ste dali primer, ja ću vam odmah argument dati koji smo u 15,30 imali. Sudije imaju 1.000 evra platu unapred, bez obzira koliko rade i koliko se cene, a ovde smo skinuli imunitet jednom sudiji zbog mita u iznosu od 1.000 evra. Dakle, to nije sigurno da će biti zaštićeno od korupcije. Ja se zalažem da budu apsolutno plate u zdravstvu onolike koliko nam pripadaju, ali se pre svega zalažem da pacijenti imaju adekvatnu zdravstvenu zaštitu. To je jedino za šta mogu odavde da se zalažem.
Narodni poslanik Rajko Baralić, po amandmanu.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman koji je Srpska radikalna stranka podnela može imati različitu argumentaciju, i kada se o tome govori možemo prihvatiti i jedne i druge argumente, naravno uz uslov da to upodobimo svom shvatanju ove problematike i svom političkom mišljenju, ličnom poznavanju ove problematike itd. Glasanjem će se narodni poslanici o ovome izjasniti. Ja ću da ipak, rizikujući, jer nisam zdravstveni radnik, danas malo budem ovde advokat zdravstvenih radnika i lekara. Imam bolje mišljenje o lekarima u Srbiji, o zdravstvenim radnicima i medicinskim saradnicima od opšte uvreženog mišljenja da je to najkorumpiranija profesija u zemlji. Naravno da u svakoj profesiji postoje rđavi i dobri ljudi, da postoje ljudi skloni korupciji, da postoje ljudi koji mogu unovčiti tuđu nesreću i takvih ima, i crkli dabogda, izvinjavam se što kažem to u ovom domu. Ali, molim vas, mi kod lekara vodimo svoju decu, vodimo svoje stare roditelje, sami se tamo lečimo, sa njima se savetujemo, oni su zakleti Hipokratu. Ja odlično znam da ti ljudi rade i onda kada svi drugi odmaraju. Medicinske sestre rade četvorobrigadni radni sistem 30 godina: dva prva, dva druga, dva treća, dva slobodno. Nema vikenda, nema praznika, nema rođendana za decu, nema ovoga, nema onoga itd. Lekari imaju pripravnost, imaju dežurstvo, imaju čitav niz obaveza koje nemaju drugi ljudi. Dakle, neka državni organi rade sve ono što je njihov posao, neka hapse kriminalce, ali da ne upućujemo poziv stanovništvu Srbije i sa ove govornice – pokušajte da podmitite zdravstvene radnike i lekare da biste brže rešili svoj problem. To je loša poruka, zdravstvo u Srbiji ne zaslužuje takvu poruku i takvu ocenu. Još jednom rizikujući da budem i potpuno drugačiji i pogrešno shvaćen, želim da kažem da je to časna profesija i da u toj profesiji, kao i u drugim profesijama, ima ljudi koji će uvek zloupotrebiti tuđu muku, ali to je pitanje morala, odnosa prema sistemu vrednosti i mnogim drugim pitanjima, ali to je posao za državne organe.
Replika, gospodin Momčilov.
Javljam se povodom izlaganja prethodnog uvaženog kolege, kolege Baralića, koji je rekao da ne pozivamo sa ove govornice na podmićivanje. Ko je pozvao? Gospođa Dacin? Ona je govorila prethodno. Ja nisam pozvao. Kako ste vi to čuli? Da li vam je to neko rekao, da li vas je obmanuo? Ja nisam pozvao nikoga. Rekao sam, mi ne podržavamo korupciju. A kada smo već kod te korupcije, molim vas, ja sam lekar, to što ste vi izašli da govorite ja pozdravljam. Meni je žao što nema više ljudi, građana, korisnika zdravstvenih usluga da govore o ovome, to mi je iskreno žao, nego moramo uglavnom mi lekari da govorimo i to je mana ove rasprave. Razumem i zašto, ovakvim tempom kada radimo, na ovakav način neregularan, kao da su ratni uslovi. Mi ćemo i sutra raditi verovatno, verovatno ćemo i u nedelju raditi; ljudi, katastrofa elementarna neka, je l′ je ratno stanje kada ovaj parlament ovako radi? Nije, zna se šta je razlog. Da se vratim na korupciju. "Kurir", zavet ćutanja, lekari, da vam bude jasan moj stav i da vam bude jasan stav Srpske radikalne stranke, da nemate iluziju da mi pozivamo na korupciju. Nije istraga i suđenje završeno i mi se nećemo izjašnjavati o tim slučajevima, ali ja ću sada komentarisati ovo i ovakav način pisanja ove štampe. Na Odboru pre neki dan zvao me je novinar iz jednog lista i traži izjavu. Moje kolege su čule. Ja sam rekao - ne bavim se kokošarenjem, idite jurite ove koji su uključeni u tendere, idite jurite ovog koga ste ovde spominjali i zbog koga je prekinuta ova rasprava o ovom zakonu. Nemojte juriti mučenika i nesrećnika koji je možda prvi put uzeo 150 evra. Sramota je i bruka. Jasno je nama, nije, pričaju drugi da je u zdravstvu najveća korupcija. To su na neki način i frizirana mišljenja. Korupcija je univerzalna za čitavo društvo. Koliko ima u drugim sektorima ima je možda toliko i u zdravstvu, pa možda čak i nešto manje, pošto vi kažete da smo mi obavezani Hipokratovom zakletvom i da ima verovatno i mnogo časnih ljudi. To nije sporno, ali ja vam kažem jedno: izvor korupcije je u niskim primanjima i toga budite svesni. Ne može da se radi ovaj posao odgovoran, da se noću dežura, da se bude na braniku zdravlja, na braniku dolaska na svet nove osobe, bez boljeg materijalnog statusa. To je problem. To generiše korupciju. Odgovoran je onaj ko vodi društvo i državu da podigne lična primanja, a ne da nekim merama dozvoli eventualnu korupciju. Ja sam vam rekao, naši stavovi će biti samo na tragu onoga što Evropa govori. U zadnjem izveštaju EU, pročitajte šta vam piše na 16. stranici kada su zakoni u pitanju, da imate i koruptivnih zakona. To je realnost, o tome mi pričamo. Mi ne napadamo lekare, lekari su mučenički stalež, koji su krvavo i svojim životima platili danak ovom narodu tokom sankcija i tokom rata i obezbedili mu da koliko-toliko preživi. Ne vidim da u zadnjih pet godina ima boljitka. Ne treba nikakva nagrada, ali da taj materijalni status korespondira sa slobodnom situacijom, sa uključivanjem u Evropu, pogotovo što su ljudski i kapaciteti zdravstvenih ustanova potpuno očuvani.
Da li još neko od poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milomir Dunjić podneo je amandman na nadnaslov iznad člana 57. i član 57. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milomir Dunjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, juče je jedan od poslanika iz ove grupe rekao otprilike da poslanici SRS podnose na sve zakone amandmane, a piše - briše se. Ako je tako, dame i gospodo narodni poslanici, mi želimo samo da damo naš doprinos ako možemo da poboljšamo ovaj zakon. Gospodin ministar na jednom Odboru za zdravlje, kome ja pripadam, reče - vi srpski radikali nećete da glasate u načelu za zakon, a hoćete da dajete amandmane, ja vas ne razumem. Gospodine ministre, upravo zato što znamo da će ovaj zakon verovatno voljom većine biti izglasan mi sigurno nećemo glasati za njega, ali pokušavamo da damo naš doprinos, koliko hoćete da pristanete na to. Podneo sam amandman u ime poslaničke grupe SRS na nadnaslov i na član 57. koji je skoro istovetan kao amandman mog cenjenog kolege gospodina Cvetanovića. Ne bih da se ponavljam u tom delu. Jednostavno smatramo da lista čekanja bilo gde nije dobra, pa čak ni čekanje za ugalj, što se događa u mom selu. Uvek se koriste privilegije, korupcija i mito. Smatramo, bez obzira na mišljenje drugih kolega, da bi ova lista čekanja verovatno trebalo da sačeka neko drugo vreme, neko bolje vreme, a da sada, gospodine ministre, treba da uvažite ove naše amandmane i ukinete listu čekanja. Ko zna da možda sutra neće neki Karić doći i otkupiti tu listu čekanja. Ako ima pare može i to da uradi, a onaj ko nema to, ko neće da priđe njegovoj stranci verovatno će dočekati na onom drugom svetu. Gospodine ministre, za stanje u zdravstvu vi ste delimično krivi od 5. oktobra naovamo, a evo zašto. Vaši krizni štabovi uništili su možda najbolje direktore koje smo imali. Doduše, nisu bili članovi vaše stranke, ali ste vi doveli neke druge direktore. Ne kažem da oni nisu stručnjaci, naprotiv, ali nisu sigurno dobri direktori. Šta bih vas zamolio, gospodine ministre, da povedete računa, a vi to možete. Znate koliko godina traju naše studije, koliko godina traju naša usavršavanja, specijalizacije i da ne kažem šta sve još, ali jedan specijalista sa 10-15 godina staža, sa 40 ili 50 pacijenata u proseku dnevno, ima platu 375 evra, a jedan lekar opšte medicine negde oko 280. Zar vam se ne čini, gospodine ministre, da je to početak korupcije? Te naše kolege imaju decu, želeli bi možda da ih pošalju na zimovanje bar do Kopaonika ili do Tare, ali ne mogu. Možda je to kada se čovek polakomi, kada mu neko ponudi, vidi neki evro, tako počinje i tako se nastavlja. Dakle, to je možda prvi deo gde nastaje i gde počinje korupcija u zdravstvu. Nije ni čudo što nam u zadnje vreme rejting opada, povika na lekare, a ja tvrdim da su preko 85% lekara časni i pošteni ljudi. Govorim možda i u svoje ime, u ime svojih kolega, u ime mnogih drugih koji ne pripadaju našoj stranci. Znam, ali eto, možda je to jedan od glavnih razloga. Razmislite u Vladi, u Ministarstvu. Ako gospodin Dinkić kaže da imamo toliko suficita u budžetu, onda neka izdvoji pare i da počnemo nešto da radimo u zdravstvu. Nisu, ministre, u zdravstvu samo zgrade, krečenje zgrada ili oprema. Organizacija znači mnogo više. Ako vam kažem da mi u mom regionu, a bili ste pre mesec dana, imamo jedan Skadar na Bojani, znate o čemu je reč, Gradska bolnica u Zrenjaninu sa osam spratova, doduše, niste je vi započeli, i evo 12 godina plaćamo samodoprinos i ne mogu više da ubedim... I moram da priznam, da sam neki predsednik opštine, ne mogu da ubedim ljude da krenu da plaćaju samodoprinos, pogotovo, možda je žalosno što tako pričam, što je to izvikano, ne znam zbog čega. Vi ste zabranili neke upute za Beograd, za VMA, jednostavno fond iz Zrenjanina nam ne daje upute i ljudi idu i plaćaju iz sopstvenog džepa. Nešto bih hteo da vam kažem, gospodine ministre, u vezi sa javnim nabavkama. Mislim da tu nešto škripi, možda vi niste krivi za to. To je Republički zavod za zdravstveno osiguranje i počeću... Kolega Momčilov je pre podne počeo o novim lekarskim receptima. Dakle, još kada sam ja radio u zdravstvu dobili smo recepte juna 2002. godine, sa serijskim brojem, sa oznakom filijale, informatički vrlo dobro pratio propisivanje lekova... Naime, na nekoj sednici koja je održana u Republičkom zavodu iznenada popunjava se neka tačka za nove recepte. Do tada su recepti izrađivani u nekoj drugoj firmi, tačnije "Stilosu", koštali su 0,23 dinara. Ovi novi recepti koji su sada izašli koštaju u Zavodu za novčanice 0,55 dinara. Verovatno to znate. To je ogromna razlika, oko 16,5 miliona, a zna se da treba da se odštampa oko 50 miliona recepata. Tu povedite malo računa. Drugo, kažu da će da se uvedu nove zdravstvene knjižice i obrasci, prijave i odjave za osiguranje, da bi ista ustanova po visokim cenama štampala te iste papire. Konačno, postavlja se pitanje zašto se štampa nova zdravstvena knjižica, kada ste i sami rekli da će uskoro ionako morati da se uvedu zdravstveni magneti tzv. smart kartica. Zahvaljujem vam se.
Hvala, gospodine Dunjiću. Javio se prvo gospodin Krasić. Ima još pet minuta po ovom amandmanu, dogovorite se, meni je svejedno.
Bez namere da kvarim ovu lekarsku raspravu povodom njihovog zakona, iskoristiću priliku da povodom ovog amandmana na član 57. ukažem na neke fundamentalne greške ovog koncepta da se sa dva zakona uredi ova materija. Vi ste kao ustavni osnov za ove zakone pronašli nešto u članu 82. Ustava Republike Srbije, a pri tom ste zaboravili na verovatno dve ili tri odredbe koje regulišu ljudska prava. Formalno-pravno vi ste ova dva teksta mogli da smestite u jedan zakon o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti, a mogli ste da razdvojite i u dva odvojena zakona, međutim, vi ste napravili grešku kada ste ovu materiju cepali na dva dela. Da vam sada malo ukažem gde ste pogrešili i zbog čega ste indukovali ovakve rasprave. Član 1. zakona o zdravstvenom osiguranju, pa ste tu pripisali sadržinu ovog zakona - prava iz oblasti zdravstvenog osiguranja zaposlenih, organizacija i finansiranje obaveznog zdravstvenog osiguranja i druga pitanja od značaja za zdravstveni sistem. Onda pređite na zakon o zdravstvenoj zaštiti. Opet u članu 1, gde govorite o sadržini i predmetu tog zakona, vi imate prava i obaveze pacijenata. Znači, ovde je osiguranik došao u poziciju da je pacijent; ako je osiguranik nešto objektivno, pacijent je ovde nešto konkretno. Ako hoćete da pustite ministra, ja vrlo razgovetno pričam, mene svi shvate uvek, zato što vrlo dobro baratam ovim stvarima. Znači, kod zdravstvene zaštite osiguranik je postao pacijent. On je došao kod doktora, obratio se sa nekim zahtevom i ako se obratio sa nekim zahtevom on verovatno kao pacijent ima neka prava. Vidite, gospodine ministre, ovi koji su vam pisali zakon, rimsko pet u zakonu o zdravstvenoj zaštiti, napisali su – ljudska prava i vrednosti u zdravstvenoj zaštiti i prava pacijenata. Prava pacijenta su ljudska prava, da znate. Svaki građanin ima pravo na zdravstvenu zaštitu i ja vas samo podsećam na one odredbe koje se tiču zdravstvenog osiguranja i verovatno značajna su pitanja ovog tehničkog aspekta zdravstvene zaštite, a to je obaveza poslodavca i zaposlenog da ulaže sredstva, kao i prava majki, trudnica, dece i starih lica na odgovarajuću zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda. Kada se to sve stavi u neki kontekst, onda vaša lista čekanja ne može biti pravo osiguranika po osnovu zdravstvenog osiguranja, nego pravo pacijenta, jer pacijent je onaj osiguranik koji je došao kod doktora, pa je doktor konstatovao da je nastupila situacija da ima ovih uslova da se radi o određenoj vrsti zdravstvene usluge koja se obezbeđuje iz sredstava obaveznog osiguranja, pa postoji navalica, pa ne postoje kapaciteti, pa mora da se pravi neka lista. Pobrkali ste prava iz zdravstvenog osiguranja i prava osiguranika. Ja sam vam uzeo samo jedan primer. Budite uvereni da vam oba zakona vrve od tih neprincipijelnih rešenja. Ovo je neuspeli miks. Dakle, ako ste prevodili nešto iz inostranstva, onda ste pogrešili. To je jedna stvar. Drugo, ovo je tehnički aspekt pružanja zdravstvene zaštite, dakle, lista čekanja, a ne pravo iz zdravstvenog osiguranja, i koje je to pravo kako mi vi kažete u zdravstvenom osiguranju – vi se osigurajte, pa ćete da čekate. Nema tog prava. Gospodine ministre, osnovni problem našeg zdravstvenog osiguranja (znači, ne idem na zdravstvenu zaštitu, nego idem na zdravstveno osiguranje) nije od juče, taj problem je odavno. Dakle, to je što vi ni ovim ni nekim drugim zakonom ne rešavate jednu vrlo karakterističnu situaciju da čovek 35 godina radi, maltene niko ga ne pita da li želi da ulaže, već se po automatizmu Ustava i zakona njemu obustavlja i njegov poslodavac na osnovicu, što čini njegova zarada, plaća, odvaja u zdravstveno osiguranje i on sa 35 godina radnog staža prvi put u životu ode kod doktora i naiđe na galimatijas ove vaše razmirice koja danima traje. Kako vi, ne konkretno vi, nego vi iz zdravstva Srbije, možete čoveku sa 65 godina i 35 godina staža koji je prvi put došao kod doktora zato što su godine i nešto drugo učinile da je u tom trenutku oboleo da kažete – znate, morate da platite participaciju. On će da vam postavi pitanje – molim vas, gospodine, pa 35 godina se odvaja od mene, mojim parama ste školovani, mojim parama su napravljene zdravstvene ustanove, šta ja to treba da platim još? Ja nikada u životu nisam potrošio u zdravstvu nijedan cvonjak običan, a vi meni... (Predsednik: Vreme.) Predsedniče, molim vas da me pogrešno ne shvatite... (Predsednik: U redu je, gospodine Krasiću, samo vam ukazujem da je prošlo i da vam dozvoljavam, naravno, na osnovu važnosti koju ste istakli.) Ovo možda potraje još pet ili šest minuta, ali ja nemam nameru da budem prepotentan, jer ja nisam zdravstveni radnik. Ne znam ja te stvari kako se ko leči i zašto se leči. (Predsednik: Svakako, svi smo mi pacijenti, pre svega.) Moram da kažem nešto sa gledišta Ustava i sa gledišta jedne činjenice da sam taj socijalni program Srpske radikalne stranke pisao, pa sam morao da gledam i taj deo zdravstvenog osiguranja i da nalazim neka uporedna iskustva iz Francuske, Amerike, Nemačke, taj kajzerov i ovaj francuski sa ličnim kartonom itd. U ovom vašem sistemu koji vi održavate, vi samo pokušavate da poboljšate nešto što postoji već odavno kod nas. Pazite, pokušavate da ga poboljšate, ali ja vam kažem – na početku 21. veka taj sistem je nepopravljiv. Dakle, sve države su shvatile da je taj sistem nepopravljiv. Francuska je još pre 20 godina krenula sa ličnim kartonom osiguranika. Dakle, upravo zbog ovoga, ako ste, a sada smo svi za tržišnu ekonomiju, nema tržišne ekonomije ako privatna svojina nije svetinja. To će da deluje nelečenim komunistima i ovima koji pripadaju socijalističkoj internacionali, ovoj firmi u žutom, i onoj njihovoj rezervnoj firmi braće Karić, njima će delovati to nelogično, oni će da koriste to radi neke demagogije i protiv vas i protiv države itd. Znate i sami da nije nešto normalno kada neko dnevno zarađuje 7000 evra. Narkodileri te zarade nemaju. Onda, zbog neprincipijelnog rešavanja osnovnih, fundamentalnih pitanja zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite, mi se ovde preganjamo i mučimo oko participacije, oko liste čekanja i da ne ređam dalje. Još nismo došli do stručnog usavršavanja, do specijalizacije, a to će verovatno sutra ili prekosutra da bude kada bude ovaj zakon. Dakle, napredovanje, pa koliko mi to kasnimo itd. Sve potiče od osnovnog razloga, što principijelne stvari na kojima treba da se zasniva zdravstveno osiguranje i zdravstvena zaštita kod nas nisu rešene. Da se vratim samo na ovu listu čekanja. Po logici stvari, lista čekanja je nešto što se javlja u onoj fazi kada lekar vidi pacijenta, a ne kada država vidi osiguranika, jer osiguranik ne zna da li će ići na neku listu čekanja. Ako se njemu garantuje lista čekanja, izvinite molim vas, to nije nikakvo pravo. To je narušavanje prava zdravstvenog osiguranika u zdravstvenom osiguranju. Znači, mnoge stvari treba da se pročiste, da se iz ovog zakona prebace u ovaj ovamo gde su prava pacijenta. Zdravstvenim osiguranjem osiguraniku se garantuju neka prava. Ta prava su na objektivnom nivou, pored prava na lečenje... Dobro, neću dalje.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neka poslanička grupa želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 141. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 141. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 141. Predloga zakona o zdravstvenom osiguranju, koji glasi – U članu 141. posle stava 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: "Sa izabranim lekarom, koga je izabrao osiguranik, a na osnovu zahteva izabranog lekara, Republički zavod zaključuje ugovor o pružanju zdravstvene zaštite. Osiguranicima koji se leče kod davaoca usluga koji nema ugovor sa Republičkim zavodom, Zavod refundira sredstva iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, u skladu sa članom 45. ovog zakona, a po ceni zdravstvene usluge u skladu sa članom 55. ovog zakona". Postojeći stavovi 4. i 5. postaju stavovi 5. i 6. Ovim mojim amandmanom sam hteo da se izjednači, tj. da bude ravnopravan položaj državnog i privatnog zdravstvenog sektora. Naime, rečeno je da građanin ima pravo da sam izabere lekara, a koliko mi se čini to nije tačno, jer u obrazloženju za neprihvatanje amandmana se kaže da "nije moguće ostaviti osiguranicima potpunu slobodu u prethodnom izboru izabranih lekara". Dalje se kaže – postoji obaveza organizacije koja sprovodi obavezno zdravstveno osiguranje da prethodno odabere izabrane lekare, a tek nakon toga osiguranici mogu da sa tog spiska biraju svog lično izabranog lekara. To mi liči na diktat, jer ako građanin neće nijednog lekara sa tog spiska šta njemu preostaje? Znači, on ne može da ostvari svoje pravo "lično izabranog lekara", nego opet po diktatu mora da se odluči za jednog od lekara kojeg mu je neko drugi izabrao. Ustav Srbije govori u jednom od svojih članova da su izjednačene ove dve kategorije, tj. državni i privatni sektor. Ako Ustav kaže da su ravnopravne ne možete vi uvoditi neravnopravnost i diskriminaciju. Zato mislim da bi trebalo da usvojite moj amandman i tako ispravite tu nepravilnost.
Hvala, gospodine Vukoviću. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, kolega Vuković je izneo ukratko zbog čega smatramo da ovo treba popraviti. Dosta je predloga, to će se videti sada i u nastavku, upućeno i od drugih poslaničkih grupa, čak iz DSS-a koliko se sećam, ne znam da li je gospodin Lune povukao svoj amandman ili nije, pa iz poslaničke grupe SPO. To je jedan od ključnih stavova, koji legalizuje do kraja diskriminaciju, kao što su liste čekanja apsolutno sistemski uvele socijalnu neravnopravnost - ako neko ide na listu čekanja, pa ako plati, može sa te liste da se skine. U zemlji kakva je naša, sa parametrima koje sam citirao i pre podne, ne bih ih sada ponavljao, to je sigurno nešto što izaziva socijalnu neravnopravnost. Mislimo da apsolutno nema razloga da se privatni sektor ne izjednači sa državnim, s obzirom da i dve tačke Ustava jasno o tome govore da su svojine ravnopravne, svojinski odnosi koji postoje. Doduše, naš Ustav govori i o društvenoj svojini koja, hvala bogu, i ne treba da postoji, nego treba samo dve, državna i privatna. Kakav je to izbor, oktroisani, kada vi date listu i kaže vam - biraj, a ne daš mogućnost čoveku da ode i kod privatnog lekara. Odgovor je bio da će to narušiti sistem, dovesti do urušavanja sistema i da to nije dobro. Zašto, ako nadoknada bude ista kakva je i propisana po nekom cenovniku koji važi i za državnu ustanovu. Ne možemo mi govoriti o ravnopravnosti privatnog sektora dok privatni lekar ne može da bude izabran slobodno od građanina. Ne možemo mi govoriti o ravnopravnosti, a to Ustav nalaže, ako ova dva sektora ne mogu pod istim uslovima pisati recepte, privatni lekar kao i onaj u državnoj službi. Ne možemo govoriti o ravnopravnosti ako ne može privatni lekar, recimo, radi u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, da upućuje na viši reteralni nivo, na sekundarni i tercijarni nivo, pod istim uslovima kao i lekar u državnoj ustanovi. To je trebalo makar da se pokuša, pa bismo mi onda kazali – jeste, vi ste krenuli reformskim putem. Dokle bi stigli ne znamo, ali ste krenuli. Vi to niste uradili. Ova država nije više socijalistička i komunistička. Ovo je kapitalistička država. Mi restrukturiramo kompletnu privredu. Vama je naloženo da javni sektor restrukturišete u skladu sa evropskim principima. To nije urađeno za pet godina. Sada građani Srbije trpe zbog toga. Daću vam jedan primer. Vi kažete – pa dobro, vi radikali ste sada iz demagoških razloga protiv liste čekanja. Recimo, lista čekanja su kukovi i to je veliki problem bio. Videli ste šta se sa tim kukovima radi, kako se to nabavlja bez tendera. Plaćeno je tri miliona dolaza nizašta jednoj firmi. Radi se o "Galenici". "Galenika" je firma koja je u nadležnosti Fonda, kojoj mi treba da verujemo da će časno da obavlja sve poslove, vezano za pare naših građana. Ta "Galenika" ne znam dokle je dovedena. Nije usvojen završni račun. Kako je to moguće? Kako je moguće da nije usvojen završni račun? Pitam sada i ministra finansija, kako to "Galenika" može da ima nepotpisan završni račun? Vi znate šta je sa "Galenikom" rađeno, šta je gospodin Panić radio sa "Galenikom". Iskoristio je konjunkturu kada su Amerikanci davali Rusima pare da fabrike za bojne otrove pretvore u farmaceutske, uzeo te pare i otvarao po Rusiji fabrike, pa došao i ovde. Šta je uradio? Prodao naš brend, "Galenikino" pravo za "oligovit" Rusiji; ono što je ovde išlo, što je imalo veliku prođu, on je to prodao. Neću da pričam da smo na arbitraži izgubili i da smo dužni da platimo 50 miliona evra. Ne znam dokle je to stiglo, kako će se to platiti i u koju stavku duga ste to stavili. Znam da je neko u ovoj državi 800.000 platio advokatima da nas dovedu do ovakvog ishoda; 800.000 dolara je respektabilna suma. Ovo što imam ovde u ruci, to je ugovor koji su mi poslali radnici "Galenike", koji je izvesni gospodin Stipčić, bivši direktor ove institucije, koji je laborant po struci, pa je mogao da vodi za vreme DOS-ovske vladavine "Galeniku", a imao je platu 3.500 evra, a mi lekari treba da budemo zadovoljni što ćemo naredne godine, pored inflacije od 17%, dobiti povećanje 25%, a imamo ovakve plate kakve imamo. Ovde je ugovor gde se prodaje pravo "Galenici" da lek "pentreksil" i "palitreks" zovu "pentreksil" i "palitreks". "Galenika" je imala dugogodišnju saradnju sa firmom "Bristol Mejers", i nabavljala je sirovine i pakovala je ove lekove. Prošla su prava "Bristol Mejersa", to je sada generika i svako može da proizvodi ove lekove i da ih krsti svojim imenom i prodaje kako hoće. Mi kupujemo sirovinu za "pentreksil" i "palitreks" ne od "Bristol Mejersa" više, nego preko druge firme, znači druga ruka. Normalno je da je to skuplje. Šta možemo u ovom trenutku da radimo? Mogli smo da kupimo jeftinu sirovinu, vrlo kvalitetnu, u Indiji i u Kini. Tamo je centar farmaceutske industrije danas. I mogli smo, jednostavno, da se odreknemo tih imena. Zašto, neka se zove, rekao sam ovde, pentraksil i neka se onaj drugi zove kako hoćete i rešili bismo problem. Vi ste platili tri miliona dolara samo da koristite to ime nepotrebno. Postoji spisak zemalja koje su to uradile, samo zemlje u tranziciji, nekoliko njih, prevarili su neke za "pentreksil", ali nisu uspeli za "palitreks". Neću da ih čitam. Evo vam ukinuta lista čekanja sa ovih tri miliona za kukove i za još po neki stent. Ima mogućnosti i moglo se, a da ne govorim o gomili drugih neracionalnosti. Sve je to ono što nas nagoni da vam kažemo da vam ova rešenja nisu dobra, nisu socijalno održiva, ona idu protiv interesa narodnog zdravlja. Da sam na vašem mestu, gospodine ministre, dobro bih se zamislio šta bih sa ovim zakonom radio. Ovaj zakon nije dobar, on je štetan po zdravlje ovog naroda. Način kako se vodi zdravstvena politika i te kako generiše donošenje ovako lošeg zakona. To je naša primedba. Treba se boriti protiv korupcije, a ne juriti jadne lekare, a daleko ćemo više moći da vam kažemo kada budu komore u pitanju, jer se komore zamišljaju kao dodatna inkvizicija lekarima. Sud će nas ganjati, policija će nas ganjati, a sada treba još sami između sebe da počnemo da se ganjamo i da sami osuđujemo svoje greške. Mislim da će to teško moći da prođe, i čitav koncept, jer mislim da nije dobro zamišljen. Osnovni razlog za sve to opet vidim u tome da su vam nestručni ljudi, konsultanti, da kažem stranci, davali loša rešenja, nekvalitetna. Drugo, ono što mislim da je razlog, upravo brzina kojom donosite ove zakone, a znam i zašto niste mogli da donesete do sada te zakone i zbog toga što ne postoji konsenzus u zdravstvenoj struci i strukovnim organizacijama. Pitanje je onda kako možete da istrajavate na ovome. Vi ne polemišete sa nama, povremeno polemišu naše uvažene kolege iz drugih poslaničkih grupa. Vi ne osporavate ovo što mi kažemo. Ovo su već toliko nagomilane stvari i ovo što vam je rečeno. Pitali smo šta je sa Torlakom, zašto nije uložen dinar u Torlak, bilo je pitanje, pokazao sam vam i finansijski plan usvojen od vaših konsultantskih kuća iz inostranstva koje ste doveli i koji su dali pre godinu i po i pre dve godine i sve je rečeno, i kako Torlak staje na noge i kako postaje firma koja stvara profit. Prošle godine 240.000 doza vakcina je bačeno i uništeno, endotoksin, znam da je 240, novine su pisale, vi to niste demantovali. Rekao sam, sve što kažem, sve stoji u novinama, a nije demantovano. Moguće je da su druge brojke. Pitam vas, zašto ove godine 20.000 doza zadržava Agencija, zašto je poslala u Nemačku na test, zašto kažem da nije antigena dovoljna vakcina, zašto će nas to koštati dodatno? Zato što nije ulagano, zato što centrifugu imamo 50 godina i Torlak ne može da isporuči više i bolje vakcine. Gomilu pitanja smo vam postavili. Nema odgovora. Odgovorićete na kraju. Nadam se da hoćete. Ono što je centralno, ovaj zakon, ovako obiman, koji su vam skratili poslanici vaše poslaničke grupe, a nama je to malo čudno... (Predsednik: Vreme.) Završavam. Malo nam je čudno da vam oni skraćuju zakon. Oni kažu da nije dobro zamišljeno. A da je to neko od nas, pa hajde, ali to je toliko skraćeno. Razmislite vi dobro šta će narod dobiti ovim zakonom, a mi ne vidimo da će biti dobro i apsolutno smo sigurni da ovo nije reformski zakon.
Hvala, gospodine Momčilov. Još neka poslanička grupa po amandmanu? (Ne.) Sve što su bila poslanička pitanja, molim vas, sutra ujutru formulisano da se dostavi ministru. Na član 146. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović Lune.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, potpuno mi je razumljivo zašto se Ministarstvo odlučilo da odustane od koncepta porodičnog lekara, jer logično, trenutno nemamo kadra i to bi bilo postavljanje temelja, ali bez dalje mogućnosti nadgradnje. Znači, ne bismo ni temelje u tom pogledu mogli da uradimo, pa mi je potpuno jasno da na taj koncept moramo kasnije preći, dok pripremimo kadrove i organizaciju. Zato ovog puta mogu da prihvatim koncept izabranog lekara. Ovde bih dao samo jednu primedbu i sugestiju da treba da se dopuni. Zbog opšte racionalizacije smatram da je nepravedno da lekar specijalista internista, jer imamo dosta takvih lekara i u domovima zdravlja, ne bude izabrani lekar. Znam da se posebnom uredbom može kazati da i ministar može odrediti u pojedinim slučajevima da specijalista internista postane izabrani lekar. Ovde ćemo se potpuno svi složiti, i mislim da tu kontraargumenta nema, da je lekar specijalista internista čovek koji je najobrazovaniji, ima najšire obrazovanje iz medicine i može najviše da pruži, a samim tim i najmanje da uputi na dodatna i nepotrebna ispitivanja, a u svakom slučaju će se napraviti racionalizacija. Zato molim da razmislimo o ovom amandmanu. Dao sam isti ovaj amandman, ali sam ga povukao, jer podržavam amandman gospodina Veroljuba i gospodina Jovanovića. To je jedini razlog, da se ne bi dužila rasprava, pa se nadam da ćemo se do kraja glasanja oko toga usaglasiti. Hvala.
Izvolite, gospodine Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, da li pričamo o 146. amandmanu... (Predsednik: Da, pričamo o 146.) Mi smo dali sličan amandman. Amandman nije identičan sa amandmanom gospodina Luneta i drugih koji su dali. Mi smo hteli da se izbegne jedna konfuzija. Taj problem će se javiti i u zakonu o zdravstvenoj zaštiti, i kaže se ko je izabrani lekar, ovde se to sad citira: "doktor medicine ili doktor medicine specijalista za oblast opšte medicine, odnosno specijalista medicine rada". Nama je nelogično da izabrani lekar bude specijalista medicine rada. Gospodin Lune je objašnjavao da se odustalo od koncepta porodičnog lekara. Mi mislimo da nije u redu. Ako je reformski ne ići za većinskim rešenjem u većini zemalja Evrope, onda u redu. Ako se ne poštuje deklaracija koja to reguliše, u redu. Potom, pod 2) – doktor medicine specijalista pedijatrije, doktor medicine specijalista ginekologije, doktor stomatologije. Onda slede stavovi koje smo mi hteli da brišemo – izuzetno od ovog stava, izabrani lekar može biti i doktor medicine druge specijalnosti, pod uslovima koje propisuje ministar na osnovu zakona kojim se uređuje zdravstvena zaštita. Zašto ministar da propisuje ko će biti, to nam uopšte nije jasno. Onda derogiraš i ono što si napred napisao, ako može i ovako. Znači, može i ovako i onako, pa onda ne znaš šta može. Onda kaže – osigurano lice može imati samo jednog izabranog lekara iz grana medicine navedenih u stavu 1. Da je pisalo "iz različitih grana", mi bismo shvatili da možeš uzeti i ginekologa, i pedijatra, i lekara opšte prakse, i stomatologa, pa onda koristiti. Kad ovako stoji napisano, onda se čudimo kako to može biti izabrani lekar, recimo, pedijatar za odraslog čoveka. Da li to može? U stvari, može. Ako ministar propiše da može da bude i druge specijalnosti, znači da je i to moguće. To je jedna opšta konfuzija u članu. Sada da vas pitam nešto drugo. Zar vam to ne pada u oči? Kaže ovako – izabrani lekar je doktor medicine ili doktor medicine specijalista. Kolega Lune kaže, to je on nama na Odboru objasnio, kaže – najkompetentniji, nemojte se vi drugi ljutiti, on ima najviše znanja da leči kompletnog čoveka. Delimično se slažem. Jeste kraljica medicine interna medicina, bila i verovatno će ostati. Tu se ne sporimo. Hirurgija je nešto što takođe značajno. Ako doktor medicine može da bude izabrani lekar, mi smo svi doktori medicine. Ako ja postanem specijalista, ne možete vi da mi oduzmete nešto što je niže. Šta onda pišete ovo i što pravite galimatijas? Pobogu, ljudi. Ako prvo date lekaru opšte prakse, gotova je priča. Kolega Lune, nemojte vi da se ljutite, nemojte pisati za interniste. Dato je pravo svima. Ne može meni oduzeti niko da sam lekar opšte prakse. Samo na to smo ukazivali i zato smo smatrali da ovo treba brisati. Nikakva zla namera.
Hvala vam, gospodine Momčilov. U pravu ste, prethodna dva amandmana su bila na član 141. a sada su tri zaredom različita rešenja, kao što ste ukazali. Dakle, ovaj sada, sa dodavanjem, gospodina Jovanovića, sa dodavanjem i treći sa brisanjem. Sve je to na član 146. U pravu ste. Izvolite, gospodine Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, najteže bolesti našeg zdravstvenog sistema su, u svakom slučaju, korupcija i kriminal. Može ovde Narodna skupština da usvaja kakve god hoće zakone o osiguranju i o zdravstvenoj zaštiti, ali ako niste spremni i rešeni da prvo ovo iskorenite, nećemo postići nikakav dobar efekat. Ako nemate političke volje da se borite protiv onih koji su korumpirani i koji se bave kriminalom, nalaze se na čelnim pozicijama u zdravstvu, efekta neće biti. Mislim da u sadašnjoj vladi ta spremnost, gospodine ministre, ne postoji. Jedini koji su rešeni da se oslobode ove pošasti jesu ljudi iz Srpske radikalne stranke. To je jasno svim građanima Srbije. Sve druge su videli na delu, još jedino veruju srpskim radikalima. Zbog toga je i grupa zdravstvenih radnika i Zdravstvenog centra u Knjaževcu poslala meni jedno pismo, sa željom da, ako već nemaju drugog načina da se bore protiv ovoga, bar mi iz Srpske radikalne stranke objavimo i da obavestimo javnost cele Srbije. Ovako kaže u pismu, u skraćenoj formi ću da vam pročitam. "Želimo da obavestimo javnost, odnosno građane opštine Knjaževac kako su trošena sredstva samodoprinosa za zdravstvo, odnosno kako su kupovani aparati za Zdravstveni centar Knjaževac. U to vreme direktor Zdravstvenog centra u Knjaževcu i predsednik Komisije za samodoprinos za zdravstvo je bila dr Slavica Ćirković, inače visoki funkcioner DS-a u Knjaževcu. Kupovinom aparata iz sredstava samodoprinosa za zdravstvo, i to kupovinom nekompletnih, neadekvatnih i nekvalitetnih aparata, naneta je ogromna šteta zdravstvenoj ustanovi u Knjaževcu, jer je to bila jedina šansa da se dođe do neophodnih aparata, i naneta je ogromna šteta građanima opštine Knjaževac, jer su zloupotrebljena sredstva samodoprinosa radnih ljudi opštine Knjaževac. Najeklatantniji primer jeste primer sterilizatora, koji je plaćen oko dva i po miliona dinara. Mi danas radimo sa zastarelim, prevaziđenim i nepouzdanim aparatima za sterilizaciju. Nepouzdan sterilizator glavni je faktor i važan uslov za prenošenje transmisionih bolesti, kao što su sifilis, HIV, hepatitis B i hepatitis C. Svi su ostali gluvi i nemi na naša upozorenja, niko nije hteo da sasluša stručne i kompetentne ljude i da shvati kakva se šteta nanosi zdravstvenoj ustanovi i društvu uopšte". Onda je dat popis opreme koja je kupljena: "2. oktobra 2003. godine kupljen je automatski parni sterilizator za 2.599.902 od firme "Delta trejd" iz Niša. Aparat je kupljen neadekvatan i nekompletan. Aparat ne radi godinu i po dana od dana donošenja, a garantni rok je istekao. Pri kupovini aparata tender je formiran prema prodavcu, a ne prema potrebama Zdravstvenog centra. Ostaje otvoreno pitanje zašto je dr Slavica Ćirković, bivši direktor Zdravstvenog centra u Knjaževcu, a sadašnji inspektor za zdravstvo za region Zaječar, kupila neadekvatan i nekvalitetan aparat za dva i po miliona dinara. Dokaz su izjave kompetentnih zdravstvenih radnika sa hirurgije. 1. oktobra 2003. godine kupljeni su instrumenti za hirurgiju, u iznosu od 380.090 dinara, od "Jugolaboratorije" iz Beograda. Kupljeno je 26 instrumenata za hirurgiju, koji su neadekvatni i nekvalitetni. Do danas se tih 26 instrumenata ne koriste. Da zaista tih 26 instrumenata ne odgovaraju u kvalitetu i adekvatnosti, potvrđuje potpis dr Slavice Ćirković, kao direktora". Dakle, ovde je njen dopis tom preduzeću od kog su kupljeni, gde ona kaže da to nije stiglo, 26 komada raznih makaza i ostalih instrumenata za potrebe Zdravstvenog centra. Dalje, "1. oktobra 2003. godine kupljena je sušara u iznosu 95.100 dinara. Aparat ne radi do današnjeg dana. Pokvario se posle dva meseca. Dokaz, takođe izjave kompetentnih ljudi sa ginekologije". Dalje, "26. decembra 2002. godine kupljen je bilirubinometar od firme "Medison" za 170.500 dinara. Dve godine aparat nije bio isporučen, niti je tražen. Posle dve godine, zbog kritike lekara, isporučen je star aparat i neadekvatan, a plaćen nov. To se vidi i u zapisniku sačinjenom od pet članova komisije i aparat se ne koristi do današnjeg dana". Dakle, pet lekara Zdravstvenog centra je potpisalo da se ne radi o novom aparatu, već o aparatu koji je bio upotrebljavan. Postoji fotokopija tog zapisnika. "Popravka sonde i ultrazvuka izvršena je 9. decembra 2002. godine, u iznosu od 296.000 dinara. Iznos je plaćen, sonda i ultrazvuk nisu popravljeni. Aparati ni do današnjeg dana ne rade". Na kraju, "EEG aparat za neuropsihijatriju, kupljen 29. jula 2002. godine za 1.953.750 dinara od firme "Priviledži grupa". Aparat je kupljen nekompletan. Plaćen je aparat i oprema, a došao je samo aparat. Prateća oprema koja košta 146.847 dinara nije došla do današnjeg dana. Prateća oprema se ponovo kupuje i plaća iz sredstava republičkog budžeta. EEG aparat marke "oksford", od 24 kanala, kupljen od firme "Priviledži grupa", košta 1.953.750 dinara. EEG aparat marke "oksford" firme Velefarm košta 1.595.000, takođe od 24 kanala." Ovde se, gospodine ministre, postavlja jedno pitanje za vas, pošto se radi o kadru i funkcioneru DS-a. Pitam vas da li može čovek kao što je doktor Slavica Ćirković, posle ovakvih radnji za vreme rukovođenja zdravstvenom ustanovom u Knjaževcu, da bude inspektor za zdravstvo za region Zaječar? To je ona danas. Isto je DS i G17, mnogo liči jedno na drugo. Hoću još da dodam na ovo što su pisali doktori iz zdravstvenog centra u Knjaževcu. Nećete popraviti stanje u zdravstvenom fondu tako što ćete štedeti na sahranama i na bolovanjima ljudi, nego prvo gledajte da iskorenite korupciju i kriminal.
Dozvolio sam naravno, čekajući da ćete, kao što ste uradili kao iskusan poslanik, na kraju to da postavite kao pitanje, ali mi smo juče vodili ovde jednu raspravu, te smo se zamolili međusobno da uvek proverimo, za slučaj da eventualno neki podatak baš i nije najtačniji, jer to može da izazove veliku štetu, te ćete vi svakako dostaviti, u stvari, to ministru da bi on mogao da proveri. Na član 146. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 146. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Kao španske serije, nastavljamo priču o ovom istom upitu, izabrani lekar, ima li smisla ako je već izabran, da li je to dobar izbor; ako nije, zašto nisu neki drugi profili. Videli smo i na odboru, u delu u kome ste bili, da smo podelili mišljenje oko interniste. Jasno je da biti lekar, doktor medicine, lekar opšte prakse po starinskom, uzdržavam se jako mnogo po novom predlogu zakona o visokom obrazovanju šta će od njih biti, jer zapravo u svakoj specijalnosti po tom osnovu verovatno da ima logike da se i mnoge specijalnosti ubace u tu grupu izabranog lekara. I, ostaje zakonski predlog, omogućuje se ministru da u određenim okolnostima presudi, dodeli nekom domu zdravlja pravo, na osnovu broja osiguranika, da može da ima zastupljenu neku drugu vrstu specijalnosti. Ostaje pitanje položaja lekara medicine rada, mislim pre svega na ove druge specijalnosti, neurologe i interniste. Neuropsihijatri su sačinjavali jednu neobaveznu formu sadržaja specijalnosti pri domu zdravlja i veći domovi zdravlja imaju neurologe, neuropsihijatre, imaju čak i urologe, kardiologe, čak i subspecijaliste, interniste i veliko pitanje se postavlja – šta će biti sa njima. Nezgodno je staviti ih u kontekst lekara koji je izabran... nego kod lekara opšte prakse, to je malo nezgodno i to je u priličnoj meri za banalne stvari; brzo bi, kao najiskusniji i jedan od najboljih i koji je ovde omnipotentan, da tako kažem, popunio tu kvotu i onda bi se iskazivala potreba po tom nekom osnovu da fabrikujemo nove interniste. Možda bi trebalo zakonom preduprediti ili dati mogućnost direktoru i fondu ili savetu osiguranika da odluče da tamo gde imaju takvog stručnjaka ipak kroz nekakav selektivni filter, kroz uput kao specijalističku uslugu druge vrste, naknadnu konsultantsku uslugu, on opet bude izabran određenom broju pacijenata koji će se lečiti kod njega, ali da ipak prođu filter da se vidi da ne može baš direktno s vrata ići internisti. To stvarno ne bi bilo u redu da danas to tako ne funkcioniše. Ne računam da mnoge po inerciji rade pneumofiziološki dispanzeri itd, gde rade pneumofiziolozi, gde i danas ide bez uputa. To dosta velike rezove zahteva, i ako je to bio neki reformski zahvat, izabran lekar, pitanje je kako će to sve stvoriti konotacije kada direktor doma zdravlja istakne spisak onih koje nudi. Neki domovi zdravlja imaju zaposlene iz partije ove, iz one, menjali se direktori, menjali se ovi, menjali se oni, pa su prijatelji, pa je malo mesto, pa su morali da prime iz obzira prema njegovom ocu i to je višak. Otišlo 7.000 ljudi iz zdravstva. Opet je relativno, moguće, ostao višak. Sada kada stavite sve to na listu, sve te lekare, da li će se dovoljna kvota naći za onog lekara, uvodimo nove situacije. Da li će oni imati propise, ili tri ili četiri hiljade, ili dve hiljade osiguranika po lekaru, pa će neko imati manje, pa će možda manje biti plaćen. Možda je bilo jednostavnije rešenje, svako ima pravo, slobodu, onako deklarativno kako smo govorili, pa u nekoj meri, ima pravo na slobodan izbor lekara. Posle godinu dana, ugovor je na godinu dana, on može da menja lekara, to je onda izvor sukoba. Zavadiće se i pacijenti i lekar. Zašto ga je promenio, u čemu se nisu snašli? Ja ću onog da menjam, nije mi dao bolovanje, dala mi je komisija, jer ste sada ovlastili da komisija i lekari odlučuju, u drugom stepenu drugostepena, u prvom stepenu prvostepena, pa da pozivaju lekara, pa da piše izjavu. Mnogo će to sada biti komplikovanije i imaće pravo pacijent (koji sada postaje pacijent, više nije osiguranik) da ode da se žali i da tog lekara menja, pa će onda kazati - bio je, pa sam ga promenio. Nije to tržišna utakmica, nije to merilo vrednosti tog lekara, nije to merilo njegove spretnosti da postavi dijagnozu. To je jedna forma koju je sada uneo ovaj zakon, u koju mora da se zavede neki red i da se podjednako opterete. Da li će se podjednako opteretiti; svako će se truditi na svom radnom mestu da odradi što više, jer onaj ko radi mnogo dobro ne može fizički da primi ostatak ljudi. Da li će svi na toj listi proći ili neće, opet će biti nejasno. Zato mislim da i sam koncept nije naročito dobar, a kad je već takav kakav je, šta je sa medicinom rada? Možda je moglo, mislim da je prva tačka prvog stava, da se kaže - specijalista medicine rada može biti izabran lekar u onoj instituciji koja je sklopila ugovor sa poslodavcem, kako je to regulisano u zakonu o zaštiti zdravlja na radu, pa se tamo kaže da svaki poslodavac zaključuje ugovor sa medicinom rada. Onda može medicina rada tu da bude izabrani lekar, ne da on bude izabrani lekar ako je i za žene, i za starce, i za penzionere, decu i srednjoškolce itd. Možda je to moglo da se preusmeri da se ne bi stvorila dilema oko toga zašto lekar medicine rada jeste izabran, a internista nije. Onda ne znamo da li uopšte biti izabran znači biti izabran na nekoj listi, pa se kod tebe množe da radiš nenormalno 2.000 ili 3.000 pregleda, da pređeš svaku standardu kvotu specijalističkih pregleda. Nekako to nije rešeno. Da li će to biti podzakonskim aktom rešeno? Ako je izabran internista, znači li stvarno da ćemo ulaziti kako ko hoće na vrata i ne daj bože da nekog ne primi, pa će on da ima kaznene mere, pa će savet osiguranika, pa će ministar, pa će ovaj, pa će onaj... U vreme dok slušamo o tenderskim događanjima, za neke male palanke, male varošice i milion dinara je veliki događaj, i pokvarena centrifuga ili sušionica i sterilizator. Negde se to radi na mnogo većem nivou, tenderske nabavke za dijalizu, nabavke rendgen filmova, citostatika, za godinu-dve unapred, plaćanje odmah itd. Tu su super provizije, svi se lepo tu nađu, utale i ništa bolje. Nekada je to bilo - daj mi bože carinu, ili daj mi bože pumpu, a sada - daj mi bože mesto direktora malo većeg doma zdravlja itd. Dva mandata mi daj i ja sam miran, kuća do neba. Onaj ko karakterno to podnosi može lepo da se proda. To je naša realnost u zdravstvu, od onoga gde su ljudi u jednoj maloj varošici uočili da neko ko je bio loš direktor može biti inspektor, valjda zato što najbolje zna zavrzlame i igre, tender igre, tender majstora, pa da onda polako može da ih juri. Pitanje je da li hoće, ako su ista politička alijansa i neće. Zašto da ne, jer smo svu političku translaciju preneli i na rukovodeće organe, od onoga što smo imali 5. oktobra pa nadalje. Vidimo danas i u sastavu upravnih odbora, ali neću da širim temu, da su zaista tako bordinirani, postavljeni da je tu sve veoma jasno. Nemate pravo, koliko god da to želite i da vam to deluje politički korisno, da uopšte dirate period od 2000. godine, jer ste to uradili mnogo gore. Oni su bar imali potrebu da se sa nekim kamufliraju, pa da dovedu nekoga, kažu - uzmite onog, možda je radikal. Ja nisam nigde bio član, jednom sam bio i pitao direktora, neke paste su prodavali kod nekog privatnika Trnavca; kada samo to pitanje postavio odmah su me skinuli, izbacili iz odbora. Dakle, bilo je, hteli su da maskiraju sa nekim ko nije iz njihove političke alijanse, a sada kada pogledate, od apotekarskih ustanova, škola, svuda su sve te alijanse, kako ministar, tako i stroga vertikala ili neko ko je bio neizbežno postavljen. Malo sam proširio ovu temu. Hoću da kažem da smo stavili sebi cilj izabranog lekara, veliku priču oko toga, nejasnoću šta će to da znači, možda će konfrontirati lekare međusobno, a sa druge strane promiču mnogo ozbiljnije stvari. Imamo restrikciju na bolovanje, teže je doći do bolovanja, manje će ti se platiti, zatim restrikciju na pogrebne troškove, na putne troškove, povećaćemo participaciju za lekove, ko zna kakva će biti. Svi lekovi za koje govorimo da su odlični, idu u primarnu zaštitu, kao preventivni lekovi, participiraju se 50 posto pa naviše. Kada lekar želi da ti "učini" mora da nađe nesrećnik šifru, a šta ako mu neko posle pruži dokaz da je ta šifra, da te spasi da ne platiš, mora biti neka šifra, mora da stavlja svoj pečat, ne može da te odbije kao kolegu, neprijatno je, mora da zagrize, a ti moraš da mu doneseš dokumentaciju da neko stvarno ima ulkusnu bolest, dokazanu gastroskopski za čir. Da li je to moguće da ne možete "ranisan" da dobijete, jer nemate dokazanu ulkusnu bolest drugačije sem gastroskopski. Zaista je prosto neverovatno koliko je raznih zamki, smicalica predviđeno da konačno pacijent, korisnik usluge, bude finansijski eksploatisan, maltretiran i da mu se uzme na svakom koraku, tako da tu nema ničega reformskog, niti je to ova ideja o izabranom lekaru. Ne znamo ni kako bi porodični lekar prošao. Tačno je da nemamo specijaliste porodične medicine, ali šta to školujemo u Kragujevcu. Ja predajem nekome ko je treća godina, zove se porodična medicina, visoki tehničar medicinske struke, smer porodična medicina. Ne znam, svi smo individualno pisali program. To nije pitanje za vas, ali donekle i jeste pitanje za onog ministra koji tu nije reč rekao kada se zakon donosio. Oni su medicinske sestre. To će biti visokoobrazovani ljudi, to je visoka medicinska škola, moći će da magistriraju, imaju smer porodična medicina. Šta će da rade, gde će da rade, šta ćete sa tim ljudima, kakav tender za njih, gospod Bog zna. Da li ima ikakve saglasnosti kada bude govor o specijalizacijama sutra? Da li će specijalizacije ići po programu koji je doneo Vuksanović ili po ovom vašem? Jedna zemlja, a dva sistema, neverovatno šta se radi. Specijalističke studije se svode na godinu dana. Mnogo je manje trebalo žrtve i rizika od lekara opšte prakse do lekara porodične medicine specijaliste u odnosu na ovo što smo napravili sa ovako čudnim izborom izabranog lekara, u kome će žena u generativnom periodu imati samo ginekologa kao izabranog lekara, a neće moći da ima lekara opšte prakse, dakle, zaista je gospodin Momčilov u pravu, koristiće svoje znanje iz opšte medicinske struke i moraće da leči grip, da leči prehlade, jer on je jedini izabrani lekar za tu ženu. Verovatno je tako, a ako nije tako, zašto ne napišete da nije ili demantujte. Uostalom, tako u zakonu piše, da može biti samo jedan izabran. Nepotrebni eksperimenti, a na kraju, mnogo ozbiljnije se drma Srbijom nego što su ovakva kvazizakonska rešenja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 147. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 147. podneo sam amandman da se u stavu 1. posle reči "davaoca zdravstvenih usluga" dodaju reči "odnosno privatne prakse". Prvi stav glasi: "Ugovorom između matične filijale i davaoca zdravstvenih usluga određuju se lekari pojedinci koji imaju ovlašćenja izabranog lekara". Kada bi se usvojio ovaj amandman ovaj stav bi glasio: "Ugovorom između matične filijale i davaoca zdravstvenih usluga, odnosno privatne prakse, određuju se lekari pojedinci koji imaju ovlašćenja izabranog lekara". Cilj je da se privatna praksa – a kasnije zakon koji sledi, o komorama zdravstvenih radnika, stavlja u ravnopravan položaj zdravstvene komore privatnog i državnog sektora – dovede u ravnopravan položaj, da bi jednostavno mogli i privatnici da određuju, odnosno da osiguranici biraju sebi lekare. Međutim, nije bio nijedan amandman na član 145, pa bih izneo samo jednu stvar koju sam primetio, verovatno je promakla, a radi se o tome, kaže se u prvom stavu – u određivanju vrste, obima i sadržaja, načina i postupka u korišćenju prava na zdravstvenu zaštitu osiguranih lica itd. učestvuju u postupku izabrani lekar, prvostepena komisija itd. Mislim da je tu nešto promaklo. Ne mogu ni izabrani lekar, ni prvostepena lekarska komisija, ni drugostepena lekarska komisija utvrđivati prava na zdravstvenu zaštitu. Prava na zdravstvenu zaštitu treba da utvrdi ovaj zakon, a oni mogu da utvrde obim i sadržaj, način i postupak pružanja usluga, a ne korišćenja prava. To je nešto što sam primetio, nije regulisano amandmanima, ali vi to možete verovatno, ako imate načina, da ispravite u ovom predlogu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 153. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 153. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 177. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Nikola Jovanović, narodni poslanik Branislav Blažić i narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 178. stav 1. da se briše. On glasi: "Prednost u zaključivanju ugovora sa matičnom filijalom, odnosno Republičkim zavodom imaju one zdravstvene ustanove koje su u postupku akreditacije dobile sertifikat o kvalitetu, u skladu sa zakonom kojim se uređuje zdravstvena zaštita." Želim da napravim jednu paralelu između člana 178, člana o izabranom lekaru i člana koji se odnosi na listu čekanja. Suština je ista, ministarstvo je verovatno želelo da određenim merama popravi i unapredi zdravstvenu zaštitu, da na neki način ubrza ili poboljša kvalitet i da pruži građanima mogućnost da dođu do adekvatne zdravstvene zaštite, do izbora lekara koji im je najbolji. Međutim, to se sve radi očigledno birokratskim metodama i jasno je da to nije najbolja metoda; pacijent bi u stvari trebalo da bude jedini filter i pravi filter koji će određivati o kvalitetu lekara i o onome kod koga će da se leči, bez obzira na želje da se akreditacijom dodeli sertifikat o kvalitetu. Ovde imamo još jedan problem, što pravimo razliku između državne ustanove i privatnog lekara. Državne ustanove će, svakako, lakše dolaziti do sertifikata, dok će privatni lekari to morati da plate i tu se postavlja pitanje – kada bi svi oni platili, da li bi tada bili praktično u neravnopravnom položaju zato što bi ostao ovaj sistem koji sada postoji. Ono što je suština čitave priče jeste da analiziramo kako je u stvari došlo do toga da imamo te liste čekanja i kako je nastalo da odjednom sa određenim brojem lekara, koji dovoljno pokriva našu teritoriju po broju stanovnika da adekvatno mogu da odgovore na sve zahteve zdravstvene zaštite prema broju stanovnika, imamo taj manjak i da nam se pojavljuje lista čekanja koje, recimo, pre nekoliko godina nije bilo. Ne može da se kaže da je tada bilo manje lekara, niti da je bilo manje bolesnih; ista je situacija bila, nego se desilo to da u postupku privatizacije u zdravstvu dolazi do toga da se prelivaju praktično pacijenti iz državnih ustanova, usmeravaju prema privatnim, da određeni lekari smanjuju broj pacijenata koje će pregledati u državnoj ustanovi, kako bi ih usmeravali ili kod kuće ili prema nekim privatnim ordinacijama i ambulantama. To je taj problem koji je nastao i na takav način se stvorio problem sa listom čekanja, koji sada na ovaj način ne rešava Ministarstvo ovim zakonom, nego samo pokušava da ga ozakoni, da ozakoni nešto što je nastalo u postupku praktično nekih radnji u zdravstvu koje se ne mogu smatrati korektnim. Tu se postavlja pitanje dve liste čekanja. Jedna je kod specijalista, a druga za određene dijagnostičke metode. One koje nastaju kod specijalista nastaju zbog toga što smo mi u stvari potcenili lekara opšte prakse do te mere da on ništa drugo ne radi nego samo kao skretničar usmerava pacijente prema specijalisti. Tu sada imamo stravičan pritisak na specijaliste i normalno da oni ne mogu da odgovore adekvatno na sve te silne zahteve, pojavljuju se liste čekanja. Dakle, trebalo bi da napravimo sistem da poboljšamo kvalitet rada lekara opšte prakse, kako bi on mogao da preuzme određeni pritisak i rastereti specijalistu. Uopšte ne bismo imali potrebe za svim tim listama čekanja, jer bi specijalisti bili rasterećeni i oni bi radili samo onaj posao za koji je stvarno potrebno da specijalista interveniše ili da uradi prvi ili drugi pregled, a kasnije sve dalje može da radi lekar opšte prakse, kontrole. Mislim da tu strašno grešimo i sa ovim zakonom što težište primarne zdravstvene zaštite ne prebacimo na lekare opšte prakse, normalno, sa edukacijom, sa poboljšavanjem njegovih znanja, jer su i oni, ni krivi ni dužni, zbog načina rada i zbog načina organizacije zdravstvene zaštite, potpuno zanemarili edukaciju i usavršavanje u tom obliku. Druga stvar je kod dijagnostičkih metoda. Mislim da tu imamo jako veliki procenat dupliranja dijagnostičkih metoda. Ljudi koji rade na tim snimanjima ili nekim drugim metodama kažu da do 90% imamo praktično negativnih nalaza, što ukazuje da je pritisak na te dijagnostičke metode bezrazložan i to isto dovodi do tih listi čekanja i do dupliranja metoda. Prema tome, normalno uz sve to kada dodamo neadekvatnu nagradu za rad lekara i opšte prakse i specijaliste, mi imamo jedan vrlo loš sistem. Da li bismo taj sistem mogli da razvijemo sa porodičnim lekarom? To je pitanje za razmišljanje, koje svakako može da bude paralela sa ovim zakonom koji donosimo, ali ono što nam je neophodno, to je bilo da kroz analizu tih negativnih pokazatelja koje imamo pokušamo da napravimo neprekidni sistem usavršavanja. Samo neprekidnim sistemom usavršavanja i podizanjem kvaliteta znanja kod lekara, bez obzira na kom nivou, mi ćemo izbeći sve ove liste čekanja, izabrane lekare; izbeći ćemo i to da birokratskim metodama treba da dodeljujemo razne sertifikate, nego ćemo imati pacijente kao kontrolore, pacijenta koji će definisati sve to i imaćemo jeftinije zdravstvo, u to sam ubeđen.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 179. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, narodni poslanik Zoran Krasić iz Srpske radikalne stranke podneo je amandman sa sledećom težnjom – da upravo ovim članom vi na jedan najjasniji način vidite da zakon koji je pošao od toga da hoće da sprovede decentralizaciju nekim svojim odredbama dolazi u suprotnost sa svojom proklamacijom. Kaže se: "Republički zavod donosi opšti akt kojim se uređuju uslovi, kriterijumi i merila za zaključivanje ugovora sa davaocima zdravstvenih usluga i za utvrđivanje naknade za njihov rad za svaku kalendarsku godinu." Da ne čitam sve, kaže, ministar daje saglasnost iz prvog člana. To je jedna centralizacija, koja je u ministrovim rukama, a to će se videti i u drugim zakonima iz ove oblasti da je mnogo nadležnosti, mnogo je toga dato ministru, nepotrebnih nadležnosti, a govorimo o decentralizaciji. Naime, ako vi govorite o ugovaranju, kakvo je to ugovaranje kada si doneo akt kojim si limitirao ugovaranje? Kada ugovaramo, onda ja ponudim, ovaj prihvati ili ne prihvati i eventualno se pogađamo. To je ugovaranje. Vi donesete i kriterijume i merila i uslove, pa onda donesete i utvrđujete, naknadno utvrdite i onda kažete da ugovaramo. To je - uzmi ili ostavi. To nije ugovaranje. Ugovaranje je kad ti imaš partnera. I ko sada donosi ta merila? Opet neki republički fond; mi smo videli danas dosta šta se u tom fondu sve radi i kako taj fond funkcioniše. Često socijalisti ovde kažu, 33 hiljade službenika u državnoj administraciji, pre 2000. godine - 11.000. Nismo uspeli to da skrešemo i onda ćemo posle javnu potrošnju i ono što je određeno za zdravstvo da krešemo. Neko reče da je u tom fondu pre ove vlade bilo 80 u centrali zaposleno, a sada 120, i što je najcrnje, mimo sistematizacije. Tu su neki primeri izneti, nisam zapamtio, ne mogu da se setim kakvi, to su teške dubioze. Sada takav zavod treba sve da propiše i mi da ugovaramo. Ne, mi ti dajemo ponudu, isključiva ponuda, hoćeš-nećeš, doviđenja, uzmi ili ostavi. To nije ugovaranje. Ko bi trebalo da učestvuje? Sigurno neko ko je struka. Da li će to biti komore koje zastupaju profesionalne interese, da li će to biti davalac usluga. Morate pitati davaoce usluga da li je to u redu. Kako možete sami da odredite sve, a govorite o demokratiji, o decentralizaciji. Morate u dogovoru sa davaocima donositi ovaj akt iz prvog stava, ko će biti reprezent ja sada ne mogu da kažem i neću da kažem. Shvatite jedno, mi generalno osporavamo kvalitet ovih rešenja koja ste dali u zakonu. Rekli smo kako vidimo da to treba uraditi. Nismo išli u detalje da obrazlažemo sve članove i da tražimo, jer ima tu gomila stvari koje bi čovek mogao da nađe da iščeprka, ali suštinski smo kazali, to je suština. Znači, kažem vam, kada govorite o kriterijumima, o svemu ovome, dakle, sve što je vezano za ugovaranje, morate čuti i drugu stranu, a gde je vi čujete, na koji način, to nama nije jasno.
Još neko po ovom amandmanu? (Da.) Oprostite, gospođo Dacin, nisam vas video.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodi poslanici, kada su zdravstveni zakoni na dnevnom redu to je jedna opšta tema, gde sigurno, bez obzira koji je član i kog zakona na dnevnom redu, možemo da proširimo priču na sve i to zbilja nije ništa sporno, pa bih prosto predložila ministru, ako prihvati, da nam u narednom našem radu svakih mesec dana ovako omogući da možemo da pravimo komunikaciju, pa da razgovaramo o svemu i svačemu. Međutim, član 178. kaže ko treba da ima prednost u zaključivanju ugovora sa matičnom filijalom. Možemo mi tu da se sporimo, mi socijalisti zaista zastupamo stav da sa republičkim fondom mogu i treba da potpisuju ugovore i privatni lekari, da može da se vrši nadoknada onima koji ispunjavaju odgovarajuće standarde pod istim uslovima. Znači, ja sam čak predlagala način kako bi se izvršila refundacija da bi apsolutno bili u jednakim uslovima i privatni i državni lekari, ali sam zaista htela da iskoristim priliku da kažem, znate, sva ova potpisivanja godišnja sa republičkim fondom, bilo državnih ustanova, bilo privatnih ustanova koje bi zadovoljile kriterijume, sa kojima bi fond napravio ugovor, ne vrede ništa ako oni zaista ne budu bili u mogućnosti da plate realnu cenu usluge koja je izvršena. Dakle, govorim o sledećem, s obzirom da je ovo nešto što bi bilo novo. Imali smo praksu, bar u Kikindi, da su privatni lekari pravili ugovore sa zdravstvenom ustanovom, da je to bio odnos da u roku od tri dana privatni lekar zdravstvenu uslugu koju izvrši državna laboratorija, rendgen ili bilo ko mora da plati, pa od pacijenta koliko uzme, svako ima svoj cenovnik. Dakle, ništa nama ne vredi da se borimo, ni da privatni lekari naprave ugovor sa Republičkim fondom, ako se ne obezbedi prava realizacija vrednosti usluga. To treba da se odnosi kako na privatnu praksu, tako mislim i na državne institucije koje i te kako zavise, naravno, od realnog priliva sredstava u Republičkom fondu. Prihvatam činjenicu i mislim da je to dobro, kolega Blažić je govorio o tome da se svi mi kunemo u primarnu zdravstvenu zaštitu lekara opšte prakse, a na kraju sve se završava nekako na tom sekundarnom nivou, što nije dobro i što treba vratiti tamo gde treba. S obzirom da u novom zakonu o zdravstvenoj zaštiti primarna zdravstvena zaštita, odnosno domovi zdravlja prelaze na nivo lokalne samouprave, mislim da zaista tu... A i uvaženi kolega Branislav Blažić je predsednik opštine Kikinda, grada iz koga sam ja poslanik, i zaista očekujem da upravo omogući racionalizaciju, uštedu i povećanje kvaliteta rada. Verujem da postoji još predsednika opština u Srbiji, kojima će nešto to značiti. Čula sam čak i ljude koji se malo i plaše toga što dolazi. Na kraju, vreme pred nama će pokazati ko je koliko sposoban i kako radi. Hvala.
Hvala, gospođo Dacin. Na član 186. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime Srpske radikalne stranke na član 186. U tom članu stoji da je Republički zavod dužan da organizuje i sprovodi kontrolu izvršenja zaključenih ugovora sa davaocima zdravstvenih usluga. Republički zavod vrši kontrolu sprovođenja zaključenih ugovora između filijala i davalaca zdravstvenih usluga. Poslove kontrole zaključenih ugovora obavljaju filijale, kao i Pokrajinski zavod, u skladu sa ovim zakonom. U članu 186. zakona predloženo je formiranje službe kontrole zaključenih ugovora u Republičkom zavodu, odnosno filijali, kao i Pokrajinskom zavodu za zdravstveno osiguranje. Službeno lice Republičkog zavoda, odnosno nadzornik osiguranja vrši kontrolu pravilnosti izvršenja zaključenih ugovora, kao i namenskog korišćenja finansijskih sredstava. Amandmanom Srpske radikalne stranke predlaže se da se u članu 186. posle stava 3. doda stav 4. koji glasi: "Kontrolu izvršenih obaveza Republičkog zavoda vrši Ministarstvo zdravlja", pre svega zato što poslanici Srpske radikalne stranke smatraju da ne može biti jednosmerna kontrola izvršavanja obaveza. Na odboru za zdravstvo pet poslanika glasalo je za taj amandman, pet protiv. U obrazloženju Vlade kaže se: samo Republički zavod može kontrolisati izvršenje ugovornih obaveza davalaca zdravstvenih usluga, a imajući u vidu i činjenicu da Republički zavod iz svojih sredstava finansira prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. On se ne prihvata i zbog toga što Ministarstvo zdravlja, kao državni organ, nema mehanizme za kontrolu zaključenih ugovora. Upravo na to i upozorava SRS, da moramo da imamo mehanizme da vršimo kontrolu zaključenih ugovora, jer i danas je za govornicom više puta potencirano da nemamo poverenje u Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Ako on sve nabavke obavlja isključivo metodom direktnog pogađanja, bez javnog oglašavanja i redovne tenderske procedure, kako možemo da mu verujemo ako znamo da je skoro 580 miliona dinara na taj način prošlo na tender. Samo jedan primer, recimo, tenderi su uglavnom sadržali klauzulu o plaćanju u roku od 15 dana od dana isporuke, umesto uobičajenog roka, a to je od 60 do 120 dana. Tako su se iz firme "Šering" žalili da su ih uslovi tendera za interferon diskvalifikovali, iako je njihova ponuda bila za 5.000 evra manja od druge firme "Roše", koja je izabrana na tom tenderu, što je zaista nedopustivo, kao i na činjenicu da tender nije objavljen blagovremeno u sredstvima javnog informisanja. Nisam nameravao da pričam o drugim temama, ali uvažavam gospođu Živodarku Dacin, koja nas je zamolila da prisustvo ministra iskoristimo da pričamo uopšteno o zdravstvu; njegovo prisustvo bih da iskoristim za otvaranje još jednog problema u zdravstvu, koji je možda evidentan ali je potrebno i da se naglasi. To se odnosi na neuropsihijatrijske bolnice, kao i domove za privremeno i trajno zbrinjavanje osoba nesposobnih za društveni i porodični život. To je pre svega bolnica "Dr Laza Lazarević" u Beogradu, Dom u Kovinu, "Male pčelice" u Kragujevcu, kao i bolnica Gornja Toponica kod Niša. Ti uslovi se u poslednje vreme malo poboljšavaju, ali, ako smo precizni i iskreni, ti ljudi nemaju ni osnovne norme životnih potreba u takvim ustanovama. Mi tražimo da se ono što su njihove potrebe, zakonom i Ustavom propisane, ispuni. Većina bolesnika odlazi sa lečenja kući, čak i u lošijem stanju nego pri prijemu. Neretko se otpuštaju kućama da bi njihovi bližnji vodili brigu o njima, ali je zato potrebno da se vodi računa o stanju tih pacijenata. Pri tom se ne vodi računa ni da li je bliža okolina, odnosno porodica u stanju i da li je sposobna da vodi računa o njima. To je jedno beznađe u kome se nađe ne samo pacijent koji je psihički neorijentisan, nego čak dolazi do toga da se i čitava porodica nađe u beznađu. Mnogo puta se dolazi do situacije da ti pacijenti budu napušteni, odnosno postoji velika opasnost i od agresije. Odnosno, pitanje je da li se pravi zdravstveni nadzor vodi nad njima. Zato se nadam da će se institucije vlasti u ovoj zemlji pozabaviti ovim problemom, kako bi i taj svet koji živi u nekom svom posebnom vremenu postavili na pravi pijedestal prave vrednosti. Srpska radikalna stranka smatra da je potrebno da ovim bolesnicima omogućimo život dostojan čoveka, jer svi oni zaslužuju ljubav i pažnju, kao i naša deca i naši roditelji.
Hvala i vama, gospodine Cvetanoviću, posebno na ovom poslednjem delu izlaganja. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 202. amandman je podneo poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 202. podneo sam amandman da se drugi stav briše. Stav 2. glasi: "Vlada daje saglasnost na akt iz stava 1. ovog člana." Stav 1. glasi: "Odluku o iznosu sredstava koja se prenose filijali donosi Republički zavod za svaku budžetsku godinu." Znači, imamo situaciju da će Zavod odrediti koliko će kojoj opštini ili filijali da pripadne sredstava. Znači, imamo povraćaj sredstava i Vlada daje saglasnost. Odmah se pojavljuje sumnja, zbog čega se tu Vlada pojavljuje kao neki arbitar koji će dati saglasnost na već određene kriterijume po kojima će Zavod da odredi koliko će sredstava dati određenim filijalama. Mislim da sada dolazimo u situaciju da ozbiljno počnemo da razmišljamo da li je moguće izvršiti decentralizaciju zdravstva u Republici Srbiji. Sigurno da je u prvom momentu, kao prvi korak, jako teško odmah to 100% uraditi, ali da bi se izbegle te sumnje, a pogotovo da bi se neke filijale više, a neke manje finansirale, u zavisnosti od neke političke volje i političkih simpatija i na neki drugi način, bilo bi zgodno razmišljati da 70% sredstava, ono što se u nekoj opštini ostvari, da to i ostaje na teritoriji te opštine, a da možda 30% za prvi korak ide u zajedničku kasu, iz koje bi se vršio povraćaj prema principu solidarnosti, da se pojedinim opštinama, svuda je to veći problem, izdvoje sredstva da bi se održao nivo zdravstvene zaštite. Znači, da bar razmišljamo o tome ako ništa drugo, jer ovaj način – slivanje sredstava u centralu, pa iz centrale vraćanje nazad u pojedine opštine – pokazao se kao dosta neadekvatan, sumnjiv, ponekad nekorektan prema pojedinim opštinama. To vidimo i prema transfernim sredstvima koja se vraćaju prema opštinama, tu ima dosta politizacije; pojedine opštine izdvajaju daleko više sredstava nego što im se vraća. Mislim da treba svako u svojoj opštini da ozbiljno razmisli i o načinu kako će organizovati svoje zdravstvo prema sredstvima koje ostvari na svojoj opštini, pa koliko mu je jorgan dug toliko će se pružiti. Prema tome, ne želim da to ide u 100% i da se ostavi jedan posto da bi zadržali princip solidarnosti. Zato bih možda dao predlog za razmišljanje – ne mislim da je to sada ovog momenta moguće, ne mislim da to treba odmah pokrenuti – da u narednom periodu dobro razmislimo o decentralizaciji zdravstva i finansiranju zdravstva u Srbiji, da krenemo sa prvim korakom, možda nekih 60 ili 70% ili neka Ministarstvo to, na osnovu svojih parametara koje ima, dobro proračuna, pa da to bude prvi korak; pa onda u sledećem koraku da vidimo da li može dalje ili moramo zadržati na tih 60%, 70%, pa da nam uvek ostane ta rezerva 30%, 40% da bismo mogli da intervenišemo i da pomognemo one opštine ili zdravstvene ustanove koje su u teškom materijalnom stanju.
Hvala vama, gospodine Blažiću. Još neko po ovom amandmanu? Na član 222. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 225. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača prof. dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi da da završnu reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, pri kraju smo jednog dana u kojem smo, a građani su nam bili svedoci sve vreme, utrošili svoju energiju i vreme razmatrajući Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju i ukupno 86 amandmana. Od strane Vlade i Ministarstva zdravlja je prihvaćeno 27 amandmana i time je učinjeno ono što je u prethodnim izlaganjima nekoliko puta isticano: posao zakonodavne vlasti, Skupštine, poslanika, s jedne strane, i izvršne vlasti, Vlade, a u ovom slučaju Ministarstva zdravlja, jeste da na jedan konstruktivan način, sa željom da se donese što bolji propis, učini najbolje što može i ume u datim okolnostima i da zakon ne bude spisak dobrih želja ili lista dobrih namera koja nema utemeljenje u realnosti i u našem realnom životu, nego da bude ozbiljan, razuman i racionalan propis koji će u ovom trenutku činiti korak napred da zdravstveni sistem ove zemlje bude pravedno i racionalno uređen. Pokušao sam da razumem želju da se podnese niz amandmana i da se o njima diskutuje, povremeno sam se pitao šta je razlog, šta je svrha, koja je to platforma koja nudi dijametralno različit pristup ili potpuno drugačiji pristup. Verujte mi da zapravo nema dijametralno različitog pristupa. Bilo je različitih stavova i pokušaću redom vrlo kratko, ne zloupotrebljavajući kraj ovog dana i vašu pažnju, da odgovorim. Evo koji su to argumenti zbog kojih je ovaj pristup koji je sadržan u Predlogu zakona, obogaćenom amandmanima koji su prihvaćeni, odabran za ovaj trenutak Srbije da vama bude predložen i da od momenta kada bude zakon usvojen i objavljen u "Službenom glasniku" postane pravilo kojim ćemo se rukovoditi svi. Hvala bogu, mora to da bude obavezno pravilo za sve, jer to je pravilo demokratije. Mnogo ćemo se dogovarati i razmeniti mišljenje, trista puta pričati o jednom problemu, ali kada ga donesemo onda je to stav koga se držimo dok ne dođe vreme da ga promenimo nečim boljim, najboljeg nema. Ova skupština će sigurno imati prilike u godinama koje su ispred nas više puta da razmatra zakone iz oblasti zdravstva. Analiza uporednih pravnih sistema zemalja u tranziciji, pa i zemalja koje su ušle nedavno u EU, pokazala je da postoji loše iskustvo kada je u pitanju ishitreno i brzo prenošenje obaveznog zdravstvenog osiguranja na različita osiguravajuća društva. Ima više argumenata u prilog stavu da obavezno zdravstveno osiguranje, kao princip međugeneracijske solidarnosti, solidarnosti između zdravih i bolesnih, solidarnosti između građana različitog socijalnog statusa, bude zadržano u instituciji koja se u našoj zemlji zove Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Načela koja se nalaze na početku ovog zakonskog predloga predstavljaju članove zakona koji ovoj skupštini i ovoj vladi treba da služe na čast. Kada tumačite zakon i kada sutradan govorite o tome zašto ovakav podzakonski akt i zašto ovakvo ili onakvo tumačenje nekog propisa, onda vi jednostavno kažete – ovaj zakon počiva na načelu obaveznosti, javnosti, zaštite prava osiguranih lica i zaštite javnog interesa, na načelu stalnog unapređivanja kvaliteta, na načelu ekonomičnosti i efikasnosti. To su zaista klasična načela na kojima počiva moderan sistem zdravstvenog osiguranja danas. Ta načela jesu važna i zbog toga povremene kritike koje su govorile o pročišćenju zakona doživljavam, s jedne strane, kao racionalne i razumne. Kada god imate ispred sebe dugačak tekst, veliki zakon, to nikada nije praktično. Naravno da je lakše pročitati 20 članova nego 250. Naravno da je jednostavnije izraziti se kratkim rečenicama, nego dugačkim i komplikovanim tvrdnjama. Postoje oblasti u kojima ima toliko različitih aspekata, koje morate gledati iz više uglova. U nekima od amandmana govorilo se o tome da ne treba da stoji da je obavezna uplata doprinosa da bi se ostvarivala prava. Namerno sam na početku rekao da ovaj zakon, koji pokušavamo da donesemo na najbolji mogući način, ne sme da bude lista dobrih želja i lista dobrih namera. Mnogo je lakše doneti listu dobrih želja i najboljih namera i obrazložiti je krupnim rečima. Reći – učinićemo sve da sve što smo zapisali ostvarimo, a da onda posle toga ne budemo u mogućnosti da ostvarimo ni deo toga. Primera radi, u 2004. godini zaposlenih ljudi je bilo 1.580.140, a 470.714 samostalnih nosilaca delatnosti plus članovi porodica, 359.876 poljoprivrednika, sa oko dva miliona zdravstvenih knjižica članova porodica. To je podatak od 30. 6. 2005. godine. Situacija u kojoj bi se sva prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja izvodila po definiciji kao nešto što se podrazumeva, a da se pri tom ne vodi računa o finansijskoj održivosti onoga na šta se država zarekne da će obezbediti svojim građanima, ne bi bio odgovoran potez. U zakonu postoji niz mehanizama koji čuva siromašne, ugrožene, one koji ne mogu da zarađuju, mnoge bolesnike koji imaju teške i hronične bolesti. Uostalom, uvedena je matična evidencija ovim propisom. U jednom momentu bila je tvrdnja da prethodni staž zdravstvenog osiguranja od tri meseca ne treba da predstavlja osnov za zdravstvena prava. Ovaj stav je stavljen upravo zbog toga što je jedan od najbržih načina zloupotrebe prava u dosadašnjoj praksi bio da se zaposlite, ponekad fiktivno, i da onda odmah odete na bolovanje i da ostvarujete niz meseci prihod. Zbog tog prihoda koji vi ostvarujete neko drugi ne može da primi insulin tog meseca, ili ne može da dođe do leka koji mu je neophodan, ili nemate dovoljno para da obezbedite neku drugu potrebu. Dakle, na tom vaganju prioriteta ovo je bio razlog za ovu meru. Puno puta se govorilo o prevenciji; prevencija je široka i značajna aktivnost i na njoj počiva glavni rezultat koji hoćemo da postignemo. Glavni rezultat koji hoćemo da postignemo svim ovim što radimo u zdravstvenom sistemu je da zdravlje nacije bude bolje. Kada je u pitanju zdravlje nacije, neki parametri iz zvaničnih statističkih podataka su, na primer, sledeći: neću vas mnogo zamarati, ali treba da znate da je 1962. godine u našoj zemlji na hiljadu živorođenih beba 85 umiralo, 1972. godine 45, 1982. godine 35, 1992. godine 21, 2003. godine devet. Mortalitet - smrtnost u prvoj godini života, na hiljadu živorođene dece, bio je 48 60-tih godina, pa 24, pa 17, pa osam, a 2003 – 2,5. U procentima zaraznih bolesti, procenat smrtnosti je bio 8% 60-tih godina, 1992. godine 1,19, 2003. godine 0,53. Da ne nabrajam dalje. Zdravstveni radnici ove zemlje, bili oni bolničari koji su završili kurseve posle rata, pa počeli da rade, ili sestre, doktori, doživeli su da budu poniženi, da rade za pet maraka mesečno, da nose od kuće na dežurstvo peškir i sapun. To obespravljenje i poniženje i dalje je kao ožiljak. Pomenuto je da nekoliko hiljada ljudi, sa dobrovoljno izraženom željom da napuste radni odnos, uz stimulativnu otpremninu, da je to potez koji nije bogzna šta i da su to uglavnom nezadovoljni ljudi. Nisam čuo nijednog nezadovoljnog. Njih 7.140 je 31. oktobra dobilo poštenu, pristojnu otpremninu. Lično sam doživeo da me jedna od mojih glavnih sestara poljubi na hodniku i da kaže – profesore, ovo je stvarno fer. Sećate se šta smo ovih 30 godina prošli, kako smo radili. Mislim da je fer odnos prema zaposlenima u zdravstvu da dožive takvu priliku da racionalizacija ne počne šutiranjem u zadnji deo leđa, nego da počne fer razgovorom i ozbiljnim pristupom. Mogu da vam kažem da će posle usvajanja ovog zakona, u decembru zdravstveni radnici Srbije imati odmah dva nova podzakonska akta, na bazi ovog zakona o zdravstvenoj zaštiti, doduše, ali sad govorim o paketu. Jedan će se zvati - mreža zdravstvenih ustanova Srbije, a drugi - standardi ispunjenosti uslova za rad, i u pogledu prostora i u pogledu broja, ali i u pogledu radnih normi. Dakle, to na neki način zaokružuje petogodišnje napore da se sistem učini što boljim. Zašto ne porodična medicina? Ima ona stara izreka – zovi me krčag, ali nemoj da me razbijaš. Postoji suštinska razlika između porodičnog lekara i izabranog lekara opšte medicine. Ovih nekoliko godina su vođene velike stručne rasprave u kojima su iznošeni argumenti u prilog jednoj ili drugoj tvrdnji. Morate znati da porodični lekar danas u Evropi podrazumeva lekare opšte medicine koji je obrazovan za porodičnu medicinu, bilo kroz specijalizaciju, bilo kroz nekih drugi vid usavršavanja, osposobljen da radi zbrinjavanja dece i da radi ginekološke preglede. Primarna zaštita znači mogućnost da ja u svom zdravstvenom sistemu, za koji plaćam obavezno zdravstveno osiguranje, celog života ga plaćam, hvala bogu, želim da budem zdrav celog života, ali nekad mi zatreba i to je suština solidarnosti, da onda taj moj izabrani lekar, ako je porodični lekar, on je jedini kod koga mogu da odem bez uputa. On je čuvar kapije, čuvar zdravstvenog sistema i on je komandant parade, ako mogu tako da kažem. Onda nema pedijatra kao doktora kome vodim dete na pregled, naravno, bez ikakvog uputa, i nema ginekologa kod koga naše supruge, majke, sestre odu na pregled bez uputa. Ne, onda postoji jedan lekar, on se zove lekar porodične medicine. To je mnogo jeftinije za sistem i za državu, ali u situaciji u Srbiji u kojoj jesmo bilo bi neodgovorno i loše uvesti instituciju porodičnog lekara i precrtati pedijatriju koja je uspela da ovakvim naporom za 50 godina približi pokazatelje zdravlja naše dece visokim standardima razvijenog sveta, uprkos siromaštvu, jer mi smo, složićemo se svi zajedno, siromašna zemlja, koja mora da čuva svaki svoj dinar i da ga pet puta okrene pre nego što ga potroši i da vodi računa kako će da ga potroši. Prema tome, iskočiti u porodičnu medicinu, bez obzira što su ovde vođene mnoge rasprave, a pri tom zaboraviti tradiciju, postojeće stanje i realnu situaciju, bilo bi neodgovorno. Na primer, Slovenija ima i jednu i drugu instituciju. Ima instituciju izabranog lekara, koji je u nekim delovima njihove države porodični doktor. Dakle, i u našoj situaciji će se događati da postoje ruralni predeli, udaljena sela, udaljeni zaseoci gde nema lekara, osim doktora opšte medicine. On će negde imati i ulogu pedijatra. Mislim da sam dovoljno razjasnio argumente zašto nije definisano - porodični lekar. Zatim, bilo je, iz dobre namere, pokušaja preslikavanja procenata i izvođenja pogrešnih zaključaka. Pogrešan je zaključak očekivati da zbog toga što medicinskih usluga treba da bude 70% u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, treba da bude i toliko novca. To su pomešane dve različite stvari. U finansiranju zdravstvenog sistema, najskuplje i najneracionalnije je plaćanje cene usluge. To ne može da plati ni mnogo bogatiji sistem. Kad plaćate uslugu, onda pravite veštačko pravljenje velikog broja usluga. To je poznata stvar. Plaćanje usluge se može prihvatiti u uređenom sistemu jedino za izuzetno skupe sofisticirane usluge koje imaju visoku cenu. Na primer, ne možete reći - plaćaću operacije srca kapitacijom, ako operacija srca zahteva da kupite stend koji košta 2.000 evra, da obezbedite angio salu koja košta milion ili milion i po evra. Znači, takva usluga neće biti održiva, ako ne plaćate uslugu. Primarna zaštita, dom zdravlja treba da bude plaćan kapitacijom. To je model koji obezbeđuje solidarnost. To obezbeđuje da i u Bosilegradu, i u Kikindi, i u Leskovcu, i u Zrenjaninu, i u Jagodini, da svuda princip plaćanja doma zdravlja bude podjednak, tako što se kaže – standard je toliko i toliko građana po jednom izabranom lekaru, pa je to od 1.400 do 1.600, a ne sme da bude preko 1.800, jer iskače iz sistema. Vi onda počinjete da plaćate primarnu zaštitu po onome kakav rezultat ona ima. Tu je bilo nekoliko diskusija na kojima sam vrlo zahvalan, jer su koristili termine "stalno unapređivanje", "kvalitet", "promocija kvaliteta", "neprekidni sistem edukacije pacijenta kao kontrolora". Vrlo sam zahvalan na tim tvrdnjama, jer one upravo stoje u ovom paketu zakona. Što se kvaliteta tiče, ovaj ministar i ovo ministarstvo godinu i po dana radi na nacionalnom pravilu kvaliteta. Dotaći ću se samo malo ovih famoznih lista čekanja sada, a objasniću ih kasnije duže. Tu se opet brkaju dve stvari. Jedno je zakazivanje specijalističkog pregleda. Danas, imajući u vidu bogatstvo mreže zdravstvenih ustanova i broj lekara specijalista, nijedan građanin Srbije ne bi smeo da čeka na specijalistički pregled, bilo gde u ovoj zemlji, duže od četiri nedelje. Zakazivanje pregleda postoji svuda u uređenim sistemima. Vi imate svog lekara opšte medicine i kod njega ćete, kao kod izabranog lekara, kao što Kraljevčani sada mogu, da telefonom kažete - slušajte, večeras su me udavili u Skupštini, ali sutra uveče sam tad i tad u Kraljevu, da li mogu da navratim kod vas oko pola sedam, ne osećam se najbolje,ministar me je toliko iznervirao, mada se na kraju malo izvadio završnom reči. Onda odlazite kod doktora odmah. Ako vas onda on uputi kod neurologa, jer ste počeli malo da žmirkate na jednu stranu i treba vam pregled, onda postoje kriterijumi za pregled kod specijaliste. To se onda zove zakazivanje pregleda. Pa, to je normalna stvar. Lista čekanja, dozvolite, jedan je od instrumenata za unapređenje kvaliteta. Lista čekanja nije po danu kada sam ja došao; lista čekanja je rezultat šestomesečnih napora struke da se za pojedine procedure, koje se zovu operacija srca, kateterizacija srca, implantacija pejsmejkera, operacija kukova, skener, rezonanca, uvedu pravila. Evo vam primer: rezonanca, koja je ovde pominjana i pri tom iznošene neistine. Pokušajte danas posle ove sednice da okrenete telefon Instituta za majku i dete i da pitate koliko se čeka npr. skener glave. Ne čeka se uopšte. Pokušajte da pitate Klinički centar kako se radi magnetna rezonanca. Ne čeka se uopšte onda kada je neophodna da bude urađena odmah. Koji je to slučaj? Povreda glave sa neurološkim ispadom, kriterijum za to, kako je struka rekla, u prvih 24 sata mora da bude urađen snimak. Sa druge strane, glavobolja bez ikakvog drugog ispada i razloga sa učinjenim pretragama može da čeka i do 12 meseci. Tako shvaćena lista čekanja u stvari je lista koja omogućava da onaj kome je zaista potrebno dobije uslugu odmah i da za nju ne plati i da ne čeka. Onaj kome nije potrebno može da ima vezu, da zna nekoga od vas, i da probate kao poslanik da pozovete ne možete da pomerite redosled. Čovek ima samo glavobolju i nema ništa drugo. Neće dobiti termin ranije zbog toga što remeti nekome kome je hitno. Da li je moguće ovo sprovesti odjednom? Naravno da nije. Zato i radimo godinu i po dana, ali prva konferencija o kvalitetu je pokazala da pomaka ima. Sve vas pozivam, dođite 23. decembra na konferenciju o kvalitetu koja će sumirati šta je to što se zove jedinstveni softver za praćenje ovih lista čekanja. Pokušajte da uđete na sajt Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i da vidite da postoje liste sa šifrovanim imenima, jer su zaštićeni građani imenom i prezimenom i da vidite koji je način. Ovde se pozivam na to da postoje dva člana koja kažu - morate pismeno da dobijete dokaz zbog čega ste na nekoj listi čekanja ako čekate tu proceduru. Naravno da činimo sve da prestanu razlozi da to postoji. Navođeni su primeri, pri tom neistinito, da na primer u Sloveniji, koja, usput budi rečeno, ima 12 puta više novca od nas za sve, pa i za zdravstvo i mnogo je bogatija... Ako treba da operišete žučnu kesicu, boli vas stomak, nećete da smršate, jedete masno, volite čvarke, imate kamenčiće, treba da se operišete, šest meseci čekanja za tu operaciju nije ništa strašno, ali u prve dve nedelje svaki čovek koji ima malignu bolest mora da bude lečen. Dakle, liste čekanja su jedno, zakazivanje pregleda je drugo, liste su prilika za jačanje kvaliteta i tu ponovo kažem ono što je bilo pominjano – akreditacija. Akreditacija je pogrešno upotrebljena kao termin koji je u nekim diskusijama bio vezan za privatnu praksu. Ako pažljivo pročitate Predlog zakona videćete da se akreditacija odnosi na zdravstvenu ustanovu, bila ona državna ili privatna. Privatna praksa, morate to jedanput razumeti, jeste nešto drugo od zdravstvene ustanove. To je ordinacija, ambulanta, poliklinika koju ja otvorim i radim svojim ličnim radom, opredelim se da budem samo to, to je onda privatna praksa. Zdravstvena ustanova radi po onim drugim propisima, podrazumeva upravni i nadzorni odbor, drugačije uslove i potpuno je izjednačena u statusu i odnosu i u zakonu, bez obzira da li je osnivač pravno lice državno ili privatno. Akreditacija se odnosi na ustanove. Predloženo je u zakonu da ona bude dobrovoljna. Zašto? To ćemo pričati još povodom zakona o zdravstvenoj zaštiti, zato što će i dobrovoljna akreditacija napraviti red što se kvaliteta tiče. Naravno, ne sutra, ne za godinu dana, ali u naredne tri godine planiramo formiranje nezavisne agencije za akreditaciju. Dotle moramo naučiti šta je uopšte akreditacija, kako ona izgleda, ko u njoj mora da ima glavne uloge. Tu ima mesta i za komore, i za komoru zdravstvenih ustanova, i za fakultete i škole. Uglavnom, to je uporednom analizom savremeno dostignuće uređenih zdravstvenih sistema danas. Idemo redom. Rekli smo, novac. Dakle, novac ne može da bude po toj mehanicističkoj računici: ako je 70% posla, treba da je 70% novca. Prvo, razumem dobronamernost finansijskih analiza fonda, ali ste tu izostavili mnogo stvari. Prvo, zaboravili ste da su lekovi sada tamo gde treba lekovi da budu. Lekovi koji se koriste za lečenje kada čovek leži u bolnici, znate gde se sada nalaze? U bolničkim apotekama. Ljudi u bolnicama, verovali ili ne, sada dobijaju lekove više nego ranije, redovnije nego ranije, i naravno da su potrebe za refundacijama sve manje. Vi ste navodili primere iz prakse, kao kritiku, ali pri tom sve što ste naveli imalo je nekakvu godinu koja je tamo negde, pre dve, tri godine, četiri, govorili ste o kukovima, a mi smo posle toga napravili red. U međuvremenu je u Boru u centru koji ste vi pomenuli bila uvedena stručnim nadzorom zabranjene operacije i došao nadzornik iz Beograda i bio načelnik odeljenja mesecima i on pravio operativni program i vizite, dok se nije stručni nivo rada vratio tamo gde mora da bude. U Kruševcu, gde je bio problem sa protezama, postoji čitav proces koji je sada tamo gde treba da bude, u policiji, u sudskim organima. Dakle, naravno da u praksi možemo navoditi primera i primera. Jedan od poslanika je naveo primer trošenja novca od samodoprinosa i pri tom ispričao priču koju moramo da proverimo iz papira. Samodoprinos je lokalni samodoprinos, opština skupi novac, kupuje, postoje procedure, mora da se poštuje Zakon o javnim nabavkama, a da li je poštovan ili nije morali bismo da vidimo dokumenta ako bismo nešto hteli da tvrdimo. Novac doma zdravlja nije novac koji fond dodeli domu zdravlja da sad on radi nekakve usluge. Prvo, tu nema lekova. Lekova ima za 10 do 11 milijardi lekova na recept. Pomenute su priče oko poslovanja fonda i oko novih formulara za recept. Zašto novi recept i zašto štampa u državnoj ustanovi saglasno Zakonu o javnim nabavkama? Zato što je sa prošlim receptom bilo nekoliko veoma ozbiljnih falsifikata koji su doveli do ogromne materijalne štete. Neki od ljudi koji su to radili su danas u zatvoru. Da ne ulazim dalje u detalje, ali to je način uređivanja. Ako ćemo jednog dana imati smart karticu i informacioni sistem, zašto novi formular knjižice? Zato što je to prelazna faza u dobijanju smart kartice kada se pravi informacioni sistem. To onako usput, pošto ste vi dozvolili sebi da pitate i šire od zakona, ja dozvoljavam sebi da vam oduzmem malo više vremena, bez obzira što rizikujem da vas već malo davim, ali građani će razumeti.
Gospodine ministre, pošto poslanici nisu sebi dozvolili, nego su iskoristili svoje pravo da postave pitanja, a na pitanja je moguće, i predsednik Skupštine ih je o tome više puta obavestio tokom današnje rasprave, kao i do sada na proceduralan način, jer će nadležnom ministru (u ovom slučaju vama) ta pitanja biti prosleđena, ako su poslanička pitanja, na osnovu stenograma, koji će biti konsultovan ako nešto nije jasno sa stanovišta poslanika koji je postavio pitanje, te se onda kao poslanička pitanja šalju odgovori, a ja vas molim da danas govorimo samo o pojedinostima.
Hvala lepo na upozorenju. Idemo dalje. Zašto uopšte participacija i šta je uopšte participacija? Prvo, svi procenti koji su ovde pomenuti, ako pažljivo pročitate članove, molio bih vas da to svakako učinite, ko već nije, jesu maksimalno dozvoljeni nivo participacije. Vi ste povremeno u istupima tumačili – moguće je i ovako i onako. Ne, ovako nije moguće. Preko ovoga više nije moguće. Moguće je samo ispod toga. Upravo zbog toga ostavljen je mehanizam da Vlada donosi, na predlog fonda i na osnovu mišljenja Ministarstva zdravlja, odluku za tu godinu kako će biti organizovano plaćanje participacije. Participacija i u teoriji i u praksi osiguranja nije samo prosto skupljanje novca i povećanje fonda. Ona pre svega ima niz zaštitnih mera. Ovde su pomenute dve kategorije, pa je onda pola sata pričano o tome koliko košta lečenje ove ili one maligne bolesti, a lečenje maligne bolesti zapravo ne košta ništa, jer participacije nema. Niz drugih bolesti od socijalno-medicinskog značaja su oslobođene participiranja, i druge kategorije, pri tom sa zaštitnim merama za ljude najlošijeg socijalnog statusa takođe. Dakle, sadržaj može samo da se povećava i namera je da u stvari Vlada svake godine donese odluku koja predstavlja zaštitnu meru. U ovom trenutku dok pričamo zaštitna mera je da svako od nas može u toku godine da plati za participaciju najviše do trećine jedne mesečne plate, samo što nismo naviknuti da tako razmišljamo, pa ne skupljamo račune i posle ovog zakona kreće drugačija praksa u vezi sa tim. Ako mislite da će onog trenutka kada se zakon usvoji i bude objavljen u "Službenom listu" početi da se primenjuje ovo sa ovim maksimalnim procentima onda ste u zabludi, jer postoji odluka koja za ovu godinu reguliše ono što jeste. To je ovaj procenat participiranja u apsolutnim iznosima od onih 20 dinara, 50 dinara i to je zaštitna mera do trećine plate. Vlada će vrlo pažljivo, vodeći računa o tome da li smo te godine nastavili trend privrednog oporavka, koji je nesumnjiv čak i za potpune političke protivnike... Zemlja napreduje, jer je privredni rast evidentan. Standard nam je loš, ali tranzicija uvek ima takav zamajac koji se vidi posle par godina. Vlada ima najveću odgovornost, a vi najveće pravo da odobrite takav finansijski plan ili ne, jer vi donosite budžet, ne donosi ga ministar finansija; vi donosite saglasnost na finansijski plan Fonda zdravstvenog osiguranja, Fonda PIO, ne Vlada. Prema tome, ima nekoliko kontrolnih mehanizama zaštite. Inače, participiranje postoji svuda. Pomenuto je ovde oko transplantacije. Naravno da nema participacije kod transplantacije. To lepo piše ko hoće da pročita. Ko hoće da pročita i da gurne negde pozadi i onda to namerno ne kaže može da iznese i tvrdnju da to košta. Ne košta i ne sme nikada da košta. Kamo sreće da bude onoliko transplantacija koliko je građanima Srbije potrebno, koliko možemo da uradimo. Davalac usluge mora da izda propisno predviđen račun. Zbog toga nije uvažen amandman koji je to preporučivao. U jednom trenutku nije dovoljno shvaćeno šta znači davalac usluga, pa je bila primedba u nekoliko amandmana da se stavljaju u neravnopravan položaj državni i privatni, međutim ako okrenete član 48. on definiše ko je davalac usluga i u daljem tekstu koristi termin "davalac usluga" i pod njim se podrazumeva, naravno, i državna i privatna ustanova. Neravnopravan položaj privatne prakse bio je pomenut nekoliko puta i izneta je tvrdnja da je najbolji vid decentralizacije privatizacija. To je legitiman stav naravno, međutim, posle svih analiza koje smo učinili smatramo da bi to bila velika greška koja bi bila potpuno neodrživa i donela ogromnu štetu zato što je obojena ličnim interesom stvaranja profita, zato što pod plaštom ravnopravnosti položaja zapravo u toj ravnopravnosti jedino vidi otvorenu kasu i naplatu za uslugu. To bi izdržalo tri meseca, u petom mesecu svi bi bili dužni, a u šestom mesecu imali biste štrajkove privatnika koji su uradili posao, dobili biste ogromno povećanje broja usluga, imali biste haos u sistemu. Izjednačavanje položaja državne i privatne prakse u smislu uslova za osnivačko pravo, u smislu mogućnosti sklapanja ugovora, i tu je bilo nerazumevanja da je moguće da ja kao građanin odem i izaberem lekara pa će onda on po automatizmu da sklopi ugovor sa Fondom osiguranja, to je takođe nešto što se može obeležiti jednom rečju koja počinje na slovo "u" i zove se utopija. Zašto? Zato što uređen sistem podrazumeva razdvajanje korisnika tog sistema, to su građani Srbije, pružaoca usluga, a pružaoci usluga su zdravstvene ustanove i državnog i privatnog vlasništva, sutradan, mešanog vlasništva. Imamo nekoliko inicijativa za privatno investiranje u državne ustanove i toga će biti, privatnih ordinacija, sektora, to su pružaoci usluga. Ko plaća? Plaća moderno zdravstveno osiguranje. Da li ga imamo? Nemamo ga. Imamo zavod koji mora da ima veću snagu nego što je sada ima, koji mora da raspolaže informacionim sistemom i zato ovde imate nekoliko novih kategorija. Pomenuli smo nekoliko puta da postoje sukobi u kojima onda ko ima privilegovani položaj nema načina da se bilo šta razreši. Međutim, u ugovaranju uvedena je arbitraža prvi put, nje u ranijim zakonima nije bilo. Ugovorne strane su, u ovom slučaju u obligacionom odnosu ugovornom, sa jedne strane zdravstveno osiguranje, a sa druge strane zdravstvena ustanova. Povremeno je u amandmanima bilo kontradiktornosti. U jednom trenutku se pripisivalo da se velika vlast i moć daje ministru. Prvo, gde god piše da propisuje ministar treba čitati - podzakonskiakt, ministarstvo. U Zakonu o državnoj upravi potpuno je jasno da Ministarstvo zdravlja nije nekakvo virtuelno, njega mora da oličava neko ko ima odgovornost da potpisuje dokumenta i da stoji iza toga i zbog toga piše ministar, ni zbog čega drugog. Pri tom, u drugim amandmanima se predlagalo veće ovlašćenje ministru, pa je rečeno da nije dovoljno da Republički zavod za zdravstveno osiguranje vrši kontrolu ugovora, nego to treba da radi Ministarstvo. Radi se o dve različite stvari. Ministarstvo zdravlja po zakonu Republike Srbije ima odgovornost nadzora nad zakonitošću rada Fonda osiguranja, a nadzor nad sprovođenjem ugovora je druga vrsta nadzora koja proizilazi iz obligacionih odnosa između fonda koji plaća i ima ugovor. Kada smo već kod ugovora, treba svi da budemo svesni toga da tek unazad par godina ugovori stvarno jesu ugovori. Oni su bili kobajagi ugovori, potpisivali su se krajem godine i pokrivali prethodnu godinu. Oni sve više moraju da budu pravi ugovori, u kojima se jasno znaju pravila šta kupujem, koliko kupujem, kako plaćam i da polako promenimo način plaćanja od onoga što imam pa to plaćam, koliko ljudi toliko i prostora, prema onome šta dajem kao rezultat i koji je kvalitet toga, pa onda plaćam rezultat. Hteo sam da kažem da je ovde bilo nerazumevanja oko izabranog lekara. Imao sam unutrašnji osećaj velikog zadovoljstva, jer je jedan poslanik upotrebio rečenicu da težište mora da bude na lekaru opšte prakse. Tako je. Težište sistema, a u sistemu, u njegovom centru stvarno treba da bude građanin, i kada je zdrav i kada je bolestan. Kada je zdrav da mu očuvamo zdravlje, da svi mi znamo da je naš doktor taj i taj i da on dobro zna da kada napunim 50 godina jednom u deset godina moram da imam urađenu kolonoskopiju da bi se isključio tumor debelog creva, jer je u našoj zemlji incidenca tih tumora najveća u Evropi, zajedno sa Česima, Slovacima i Mađarima. Dobro zna da treba da me savetuje da na Skupštini ne padnem u vatru mnogo, jer skok pritiska i mnogo masnoće i malo fizičke aktivnosti povećava rizik od šećera, od povišenog krvnog pritiska, od koronarne bolesti. Znači, kada sam zdrav da čuva moje zdravlje kao moj izabrani lekar, a kada sam bolestan da tačno znam šta mogu kod njega da uradim i da on zna bolje od mene kome će me slati, šta ću tamo da radim, koliko dugo mogu da ležim u toj bolnici. I, zbog toga uvodimo restrukturiranje bolničkih kapaciteta, akutnu hospitalizaciju do 14 dana, hroničnu hospitalizaciju, palijativno zbrinjavanje. U Beogradu je 21. i 22. oktobra održana Evropska konferencija palijativnog zbrinjavanja pod pokroviteljstvom Saveta Evrope i doneta je, nećete verovati, Beogradska deklaracija koju će citirati narednih deset godina svi u Evropi. Pomenuta je Svetska zdravstvena organizacija i zahvaljujem poslaniku koji je pomenuo Svetsku zdravstvenu organizaciju, jer ona jeste agencija Ujedinjenih nacija sa najvećim ugledom na zemljinoj kugli. Jedan od strateških pravaca rada Svetske zdravstvene organizacije za evropski region je jačanje zdravstvenih sistema u Evropi. Evropa nije samo Evropska unija, nego 52 zemlje članice čine Svetsku zdravstvenu organizaciju u Evropi. Pri tom je pomenuta nekakva korespondencija sa Svetskom bankom i sa međunarodnim partnerima. Znate kako, sa međunarodnim partnerima je teško razgovarati i sarađivati, iznositi argumente, boriti se za sopstvene stavove, dokazivati te stavove i ostvarivati nekakve zajedničke stavove. Ako mogu da kažem nešto neskromno, Ministarstvo zdravlja je poslednjih godina postalo ozbiljan partner koji među međunarodnim organizacijama ima partnere. Partner nije onaj ko vas vodi za ruku, pokazuje vam kako ćete da izađete na ova vrata, kako ćete da nađete izlaz. Partner je onaj koji kaže – ja mislim da treba ovako, a vi kažete – a ja smatram da to nije baš najbolje, nego da u našoj situaciji ima tri druga rešenja, pa se na kraju nađete na nakom srednjem. Jedan od poslanika je ovde pokazivao nekada pisma naše međusobne korespondencije, nekada novinske tekstove. Novinski tekst je novinski tekst, hartija trpi sve. Danas u novinama može svako svašta da napiše, i što misli i što nekada misli ne baš toliko, ali hoće da da žaokicu pre ili žaokicu posle. A tvrdnja u dokumentu, prošli put sam citirao, ponoviću još jednom, vrlo je instruktivna. Počinje - Srbija je na putu u Evropsku uniju. Srbija jeste na putu u Evropsku uniju. Na tom putu, pa treba svi da se podsete, svako da se podseti stalno toga, zato što put u Evropsku uniju podrazumeva slobodan protok i robe i ljudi, ali i zdravstvenih usluga i pacijenata, a sutra ćete moći sa svojim dobrim, modernim zdravstvenim osiguranjem u uređenoj zemlji da imate zdravstvenu uslugu bez ikakvih problema u drugim članicama zajedničkog društva evropske porodice i moći ćete kao lekari da kažete – ministar je propisao mnogo stroge propise za licencu, a u Mađarskoj su blaži, rešiću da radim u Mađarskoj. To nije tako daleko. Dakle, za nas i našu generaciju možda ne baš toliko blisko, ali mladi će imati ono što im ostavimo. Jedna ravnopravna, aktivna saradnja sa međunarodnim partnerima je garancija za to da ćemo biti u stanju da ove propise sprovedemo. Nemamo tutore, nego partnere; nemamo nekog ko nam diktira i daje da prevodimo, ne, nego partnera koji sedne, sasluša argumente i onda se saglasimo oko nečega što jeste na liniji koju podržava i Svetska zdravstvena organizacija, i Svetska banka i Evropska investiciona banka. Konačno, tu je i Evropska unija. Pre nekoliko dana u organizaciji upravo Svetske zdravstvene organizacije i Evropske unije, tačnije Evropske agencije za rekonstrukciju, održan je jednodnevni skup. Da li znate šta je bila njegova tema? Koji su rezultati 2001-2005. godine pomoći Evropske unije zdravstvu Srbije. Mnogo ima više rezultata za zadovoljstvo, naravno da ima uvek razloga da može da se radi bolje i brže. Šta je decentralizacija, a šta dekoncentracija i zašto Vlada da donosi odluku o procentu sredstava koji se vraćaju filijali? Pomenuto je jedno od rešenja u govoru jednog od poslanika - 70:30. To je rešenje koje je Srbija već poznavala i zvuči razumno. Međutim, u situaciji kada jedna siromašna zemlja, kakva smo mi još uvek, ima veliku razuđenost i heterogenost regiona, ne postiže se solidarnost, dakle, samo na nivou pokrajine, okruga, opštine ili Republike. Solidarnost mora da bude postignuta na nivou Republike Srbije. Vlada treba pažljivo da razmotri da li Bosilegrad zaslužuje da mu se filijali vrati više, jer treba da sazida još pet ambulanti, još 10 stanica hitne pomoći, da li to isto treba da uradi Beograd ili možda ne, možda Beograd treba da dobije manji procenat za lokalne potrebe, a da više ostane u solidarnosti i to je prava mera. Za tu meru odgovorna je Vlada, a niko to neće bez poslanika Skupštine moći da donese, jer Skupština će stajati iza finansijskog plana fonda i vrlo će jasno znati šta je to što je Vlada predložila. Pa, ako je Vlada zbog lobiranja Bosilegrada mnogo navijala za Bosilegrad, može i da promeni; ako Vlada smatra da je Beograd oštećen i to može da promeni. Eto zbog toga korektivni mehanizam u Vladi. Dakle, solidarnost svih građana svuda. Decentralizacija i centralizacija nisu dva pola, dve strane medalje, nego su terazije, i mi smo u uređivanju zdravstvenog sistema u poziciji da stalno merimo; to su terazije ili klackalica koja ne sme da ode ni ovamo ni onamo, nego mora da se održava u jednoj metastabilnoj ravnoteži. Morate da se trudite i da stalno držite to kako treba. Šta to znači praktično? Ne sme nikada da se decentralizuje planiranje kvaliteta, opšti interes, jer to su institucije koje mora Republika da prepozna kao aktivnosti koje treba da sprovede za svakog građanina, i u Horgošu, Dragašu, Bosilegradu, Leskovcu, Paraćinu, Kikindi, svuda. Dakle, priča o decentralizaciji i centralizaciji nije tako jednostavna. Ova rešenja koja mi nudimo jesu jedan od kvalitativnih iskoraka i svakako da je znak sazrevanja lokalnih samouprava zakon koji ste sami izglasali u ovoj skupštini, Zakon o lokalnoj samoupravi. Zbog toga nećete samo u opštinskim skupštinama birati direktore domova zdravlja i kalkulisati kadrovanje u upravnim odborima, nego ćete, bogami, imati osnivačko pravo i obavezu, jer ću vam ja onda slati inspekciju, ako budem tada ministar zdravlja, koja će kontrolisati kvalitet rada u vašem domu zdravlja, pa ćemo zavoditi mere koje će ispravljati ono što zabrlja lokalna vlast, kao što vi ovde ispravljate ono što zabrlja izvršna vlast. To je podela vlasti i to se zove napredak u demokratiji. Moramo da učimo te lekcije, kada ih nismo naučili kada su srećni narodi završili tu školu. Uveren sam da ćemo svi zajedno biti zadovoljni usvajanjem zakona iz oblasti zdravstvene zaštite i osiguranja i zakona o komorama, koji će posle šest decenija vratiti komore Srbiji, kao nezavisne i profesionalne asocijacije koje imaju javno ovlašćenje. Vi bolje znate od mene šta je javno ovlašćenje, to je ovlašćenje koje ima vlast i ono se daje komorama. Dakle, da će Crveni krst izgledati drugačije, da će ovaj paket za građane Srbije značiti dobar znak, korak napred u uređivanju pravila. Uveren sam da jesmo dovoljno zreli i odgovorni da ove propise sprovedemo kako treba i da onda budemo u situaciji da ćemo već u narednoj godini, a to će biti tačno pet godina od prošlog snimanja zdravstvenog stanja stanovništva, moći da kažemo šta se u ovih pet godina desilo u populaciji i kako ćemo dalje, koji su to pravci daljih aktivnosti. Izvinjavam se na dužini, ali ja sam vas pažljivo slušao. Mislim da sam saslušao svakoga, zapisao svačije pitanje, dobro razmislio o njemu i pokušao da vam odgovorim. Mislim da je bio red i da sam zaslužio bar toliko razumevanja da i narodni poslanici mene saslušaju. Hvala vam lepo, vidimo se sutra, nadam se.
Hvala, gospodine ministre. Svakako, ako predsednik sada to saopšti, videćemo se sutra, ali mi i sada dobro vidimo i ja moram, jer dobro vidim, da vam pročitam, ja vas molim za malo strpljenja, član 142. koji kaže: "Kada se završi pretres predloga zakona u pojedinostima, pravo na završnu reč..."; ne na javni čas, pisao sam ovaj poslovnik i sigurno bih stavio javni čas ili bih napisao ograničenje, pa bi, pretpostavljam, poslanici koji imaju poverenje u ono što predsednik Skupštine predlaže to izglasali ili ne bi, ograničenje na 10, 20, 30 ili 47 minuta, koliko je... sat je ispred, možemo uvek da pogledamo, govornik to koristi ispred, dakle, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača. U skladu sa ovim članom, uobičajeno je, jer ovaj član to podrazumeva, da završnu reč posle rasprave u pojedinostima daje predlagač akta, u kojoj se zahvaljuje ili ne zahvaljuje na ukazanim primedbama, uz sve poštovanje dostojanstva Skupštine, ne iznoseći u 45. minutu reči koje govore o meri, ravnopravnom tasu, međusobnoj pažnji, opštem interesu i razumevanju, a naročito, koliko god da je iskusan i stručan lekar, a vi znate koliko ste vi meni lično dragi, koliko vas poštujem i koliko cenim vašu stručnost, kao i svih vaših kolega koji su ovde govorili, ali ne zbog toga da bi dobili razumevanje ili saosećanje ili da sebi nešto priušte; tražili su i očekivali mnogo više razumevanja, ali su imali poslovnička ograničenja. Molim vas da u svim narednim situacijama, i vi lično i svi koji dolaze u ovu skupštinu, bili mi ovde poslanici ili neko drugi, uvažavaju jednu činjenicu. Poslanici imaju obavezu da iznose stranačke stavove, da se obraćaju svojim strankama i da koriste govornicu u skladu sa Poslovnikom, ograničeno, kratko, da bi nešto pojasnili javnosti. Molim vas, na odborima se upoređuju različita saznanja i poslanici veruju onim poslanicima koji idu na odbore i nema razloga da im se ponavlja. Poslanici ovde sede i danas, noćas su sedeli do 4 časa, i sutra će sedeti koliko treba i, kao što je predsednik Odbora za zdravlje i porodicu rekao, možda i prekosutra. Zašto? U ponedeljak se usvaja ne budžet Vlade, kao što ste i vi više puta rekli, nego budžet ove države, da bi ona mogla da se oslobodi nametnutih obaveza, ako ikako može, i potrebna je i snaga, zdravlje, ispavanost i ja ću zamoliti, ako prihvatate, ujutru da nastavimo. A sada da čujemo samo jednu kratku repliku; ja potpuno razumem potrebu gospodina Momčilova, jer imali smo razumevanje 47 minuta, imaćemo razumevanje još tri minuta. Sutra nastavljamo rad u pojedinostima.
Prema Poslovniku, predsedavajući može dozvoliti da se i posle završne reči dobije reč, čak je i precizirano koliko minuta. Ja ću biti vrlo kratak, govoriću tri minuta. Videli ste, gospodin ministar nam je održao ekspoze od 47 minuta. Zamenio je, umesto da nam je na početku to govorio, ali i sam oseća potrebu i vidi da je ovo ishitreno i da su potrebna dodatna objašnjenja. Tih objašnjenja nije moglo da bude na samom Odboru, koji je morao hitno da radi i nije imao vremena o ovome da raspravlja. Javna rasprava je obavljena kako je obavljena. Samo ću se osvrnuti na par konstatacija gospodina ministra. Kaže da smo negirali načela, da treba da budemo ponosni. Mi nismo negirali načela, samo kažemo da im nije mesto ovde. Pogotovo nam je smetalo kada vi date načelo, pa onda uskratite pravo. Konkretno, ljudi od 65 godina starosti i stariji nemaju pravo 100% zaštite i to je nešto što je apsolutno u suprotnosti sa nekim načelima. Kazali ste, što kritikujemo prethodni staž i ako se ne plati da osoba ne može da bude lečena. Mi smo čitali pismo, vi niste bili ovde ili ste bili, osobe koju je ovo pogodilo, koja je težak srčani bolesnik, kojoj je Vukajlovićka uskratila pravo na nadoknadu, a koja ima penziju 4.000 i koja ne može da se leči. Jasno pita: "Smatram da je prema meni postupljeno jako nekorektno, nehumano i nezakonito i da niko nema pravo da mi u ovoj situaciji oduzima pravo na život. Doktorka je upravo ovom sramnom odlukom izvršila eutanaziju nada mnom. Pitam se ko joj je dao to pravo - ministar, Vlada, premijer, Evropska unija ili neko drugi?" To je ta vaša odredba, a mi moramo da branimo stavove građana. Dosta ste pričali o zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Razumem da je to povezan paket. Uzeli ste neke parcijalno dobre pokazatelje. To su rezultati ranije dobre organizacije i trajanja, a opšta smrtnost je ovde visoka, nažalost, ali ne zato što smo mi razvijeno društvo, gospodine ministre, ne, kod nas se rano umire. Kod nas je to problem, ljudi umiru pre vremena i to je veliki problem u toj opštoj smrtnosti. To je ta stopa od koje treba poći. Završiću jednom banalnom stvari; sve što smo kazali je tačno. Mi se razlikujemo konceptualno, to je u redu, ali za recepte lepo vam je iščitano, nije tačno da je bilo na tenderu. Dobijeno je bez tendera. (Tomica Milosavljević, sa mesta: Po zakonu je.) "Stilos" je dobio prethodno na tenderu. Kada "Stilos" može na tender, mora i Zavod da dobije na tenderu, a razlika u ceni je 16,5 miliona. Vaš zamenik kaže da je naneta šteta 4 i 8 miliona. Oduzmite 4 i 8 miliona od 16, znači 8 miliona više košta ove ljude ova izmena. Mi smo govorili ono što jeste. Nećemo sa vama polemisati. Dobro je da ste govorili i ovako dugo, razumemo i to. Predsednik Skupštine vam je opet neke stvari rekao iz parlamentarnog života, da razumete i tu situaciju, nije ni to loše, a mi ćemo se u ovim narednim danima još malo družiti i nadam se da ćemo neke stvari moći da raščistimo. Hvala.
Hvala, gospodine Momčilov. Narednih dana ćemo raditi po Poslovniku, a druženje smo najavili svi međusobno tamo gde je mesto za neke teme, na nadležnim odborima, kako valja. Još jednom se zahvaljujem svima na odgovornosti što su i danas radili. Shodno Poslovniku, zbog važnosti zakona koji su na dnevnom redu i neophodnosti da država dobije budžet koji će moći da obezbedi stabilnost u pregovorima, prema Rezoluciji koju ste vi izglasali i u odnosu na sve ono što nas čeka u narednom periodu, određujem da će se sutra raditi od 10,00 sati i počećemo raspravu u pojedinostima o 7. tački dnevnog reda. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zaključujem sednicu i zahvaljujem se. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobro jutro. Pre nego što nastavimo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, hoću još jednom da svima vama koji ste prisutni i svima koji prate u klubovima i na odborima rad sednice zahvalim na vašoj izuzetnoj odgovornosti i spremnosti da radimo i danas, i ako treba, kako je rekao gospodin Momčilov juče, i sutra, da bismo na valjan način izneli svoje primedbe od strane poslanika, od strane stranaka i da bismo mogli da na odgovoran način još jednom razmotrimo amandmane koji su već više puta razmatrani, jer to je procedura Skupštine, i na odborima, i na poslaničkim klubovima, i u razgovorima, i u javnoj raspravi i bili na Vladi tokom predloga zakona i posle davanja amandmana. Ali, moramo još jednom da odgovorno i pozorno obratimo pažnju na njih. Imao sam potrebu da vam ovo kažem i da vam se zahvalim, jer postoji, a bilo mi je neprijatno zbog svih vas, deo ljudi koji naprosto nije spreman ni u okviru svoje obaveze da informiše građane da nauči osnovne podatke. Noćas kada smo završili rad, pokazana je slika, posle vašeg rada skoro pola noći prekjuče, slika predsednika koji naravno čita samo na kraju one amandmane o kojima se neće raspravljati odlukom poslaničke grupe koja ne želi iz svog razloga da još jedan deo amandmana raspravi, i tom prilikom je rečeno da Skupština odlučuje samo od strane nekoliko poslanika. Neverovatno je da ljudi koji se bave informisanjem ne mogu da nauče osnovno i jednostavno pravilo koje je zacrtano Ustavom i koje niko ne može da prekrši, a to je da Skupština odlučuje isključivo većinom od 250 poslanika. Bez toga ne može ni da počne da odlučuje, a svi ostali načini rada, koji naravno nisu uvek vidljivi pred kamerom, samo su deo tog procesa, ali nikad ni o čemu Skupština ne odlučuje bez 126 poslanika. Još jednom vam se zahvaljujem što ste spremni da u svim danima tokom godine radite za dobrobit onih koji su vas birali i da, naravno, svi zajedno prihvatimo odluke Skupštine, a one se donose u posebnim danima za glasanje ili na hitan poziv, kakav je bio juče, kada ste vi svojim prisustvom od 133 poslanika, kada su se stekli uslovi, odlučili da se oduzme imunitet onome ko je pod optužbom za korupciju, da bi nadležni organi mogli da rade svoj posao. Još jednom se nadam da će i ubuduće, po zakonima koje vi donosite, nadležni organi nastojati da ubrzano rade svoj posao i da se na taj način ostvaruje pravo i pravda koje vi ovde izglasavate. Hvala vam još jednom na strpljenju na početku ovog radnog dana. Nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Snežana Stojanović-Plavšić, Ivana Kovačević, Donka Banović, Suzana Grubješić i Nadica Momirov. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O CRVENOM KRSTU SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Stevanović, Živodarka Dacin, Goran Cvetanović, Paja Momčilov, Nemanja Šarović, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Momir Marković, Nataša Jovanović, Miroslav Nedeljković i Mileta Poskurica, kao i Odbor za zdravlje i porodicu. Narodni poslanik Živodarka Dacin povukla je amandmane na čl. 7, 15. i 16. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Takođe, predlog da se posle člana 15. doda novi član 15a, koji je uputio Odbor za zdravlje i porodicu, jer ga je predstavnik predlagača malopre prihvatio, ali o tome ćete biti još jednom dodatno obavešteni, kada on bude na dnevnom redu, da je postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. U vaše ime i ime poslanika koji trenutno nisu u sali, pozdravljam i posetioce na balkonu, a to su građani, koji takođe znaju da je ovo njihova kuća i oni sada učestvuju u "otvorenim vratima". Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Cvetanoviću, i ponavljam zahvalnost od juče za humanitarno važan gest.