Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 119 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju Slobodan Ilić, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i Nataša Kovačević, pomoćnik ministra finansija. Pozdravljam ih, kao i našu ministarku. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AKCIZAMA (nastavak u pojedinostima) Nastavljamo pretres u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda, odnosno na član 5. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Donka Banović, Milutin Jeličić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Miloš Radulović, po Poslovniku, a od juče imamo dogovor da najpre dobije reč Milutin Jeličić.
Javljam se po članu 104, dostojanstvo Narodne skupštine. Juče je u završnoj reči na kraju zasedanja ministar Dulić rekao: "Samo radi javnosti, pošto je ovo tema koja se nekoliko dana u Narodnoj skupštini spominje i stvara se jedna percepcija da je to samo pitanje dana kada će PDV biti povećan. Dakle, da ponovim ono što sam rekao i u raspravi i u načelu o svim ovim zakonima: Vlada Republike Srbije ne razmišlja o povećanju PDV-a. Ukoliko prihodi budžeta budu smanjeni, a niko ne zna šta će se desiti u ovoj godini, zbog toga što sve države u Evropi i u svetu strahuju od efekata finansijske i ekonomske krize, a spremaju se na rebalans budžeta. To je bila jedna od (slušajte ovo sada) nažalost podsmešljivih konstatacija od nekoliko narodnih poslanika. Eto, vi već spremate rebalans budžeta. Ne postoji zemlja u Evropi koja neće napraviti rebalans budžeta u ovoj godini zbog toga što su efekti veoma nepredvidivi". Pre svega, poslanici Narodne skupštine nisu sami konstruisali priču o povećanju PDV-a. To je u intervju ''Novostima'' nagovestila ministar finansija gospođa Dragutinović. Što se tiče izlaganja poslanika Narodne skupštine ovde, nijedan od poslanika opozicije nije se podsmešljivo odnosio i nije u podsmešljivom kontekstu pričao o rebalansu budžeta, nego smo pričali i upozoravali na ono što može da se desi zbog lošeg planiranja budžeta i svih stvari koje ukazuju na jednu nesposobnost Vlade kod kreiranja budžeta. Gospodin Dulić je na taj način uvredio sve nas poslanike, kao što je i Vlada ovih dana u više navrata povredila dostojanstvo ove skupštine na taj način što je delegirala nekompetentne ljude ovde da brane vrlo bitne zakone koji se odnose na budžet i na život građana Srbije u 2009. godini. Podsetiću, obrazlagali su budžet ovde ministarka gospođa Kalanović u svega dva minuta, gde je samo jednom rečenicom obrazložila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, gde je rekla: "U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama predložene su tri izmene, najpre na promenu visine akcize na motorni benzin od 40,5 na 42 dinara po litru, zatim na visinu akcize za cigare i cigarilose sa prethodnih 10'% od maloprodajne cene na 14,5 dinara po komadu i vraćena je akciza na kafu iz prethodnog perioda. Naš predlog da se poveća akciza na kafu je stavljen van snage.". Ceo zakon je obrazložen sa tom jednom rečenicom, a da ne pričam da smo juče imali situaciju... (Predsednik: Vreme.) ... da čitavih dva sata, završavam, nemamo nijednog od ministara ovde koji bi prisustvovao i učestvovao u raspravi zajedno sa poslanicima. Tražim da se ministar Oliver Dulić izvini svim narodnim poslanicima, jer smatram da je uvredio sve narodne poslanike ovom konstatacijom koju je izrekao na kraju izlaganja juče.
Reč ima narodni poslanik Milutin Jeličić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća Skupštine, poštovana ministre, građani Srbije, javljam se povodom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama i predlažem da se član 5. briše sa sledećim obrazloženjem. Članom 5. je predviđeno da se izmeni član 12a kojim bi se akciza za pivo povećala sa dosadašnjih 9 dinara na 15. Ovakvo povećanje je veliko, uzimajući u obzir koliko je ovaj napitak, doduše alkoholni, u našim uslovima važan, čak i sa medicinskog stanovišta, ali zbog određenog procenta alkohola koji sadrži ipak akcizno oporezovan, te smatram da postojeću vrednost akcize ne smemo povećavati. Mišljenja sam da treba povećati akcize na sve uvozne alkoholne proizvode, pre svega na strane proizvode kao što su viski ili hajneken pivo, vajfert, amstel i mnoga druga, i to povećanje bi trebalo da bude od 50 do 100%, a to iz razloga što bi stimulisali našu domaću proizvodnju. Stimulacijom naše domaće proizvodnje i proizvođača domaćih alkoholnih, tu bih ubacio i bezalkoholna pića, povećali bismo potrošnju naših domaćih proizvoda, a sa povećanjem potrošnje automatski bi se povećala i proizvodnja domaćih alkoholnih proizvoda, a samim tim, sa povećanjem proizvodnje domaćih alkoholnih proizvoda, došlo bi do upošljavanja novih radnika, fabrike bi radile punim kapacitetom i po jedinici proizvoda na postojećem nivou akciza i poreza ubralo bi se više para i više bi imalo prihoda u našoj državnoj kasi. Moram reći i to da sam protiv SSP-a, koji bi se odrazio i na ovu proizvodnju kod naših domaćih proizvođača alkoholnih i bezalkoholnih pića, jer jednostranom primenom SSP-a naše tržište bi bilo preplavljeno stranim proizvodima, a treba da znate da su sve poljoprivredne proizvodnje u svim evropskim zemljama debelo subvencionirane, tako da bi potpuno uništili naš agrar, naše selo, naše proizvođače, kako primarne, tako i u prehrambenoj industriji. Još jednom vas molim da akciza za pivo ostane na ovom nivou, da se ne povećava, jer su oni dodatno opterećeni plaćanjem PDV-a sa 18%, mislim da bi i taj PDV trebalo smanjiti na nekih 15%, a smanjenjem PDV-a pospešila bi se proizvodnja i u većoj masi bi se taj nedostatak para u državnoj kasi pokrio. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospođa Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite ovo što poslanici opozicije, pre svega govorim o poslanicima SRS, govore već dva-tri meseca unazad, pogotovo u vreme kada smo govorili o Predlogu zakona o budžetu, skretali pažnju Vladi Republike Srbije da mora ozbiljno da se ponaša u vreme ekonomske krize koja je zahvatila ceo svet, nama su najpre predstavnici vlasti, Boris Tadić i Božidar Đelić, javno u sredstvima informisanja saopštavali da Srbija i građani Srbije ne treba da se brinu zbog ekonomske krize, naprotiv, da će upravo ta ekonomska kriza koja je zahvatila ceo svet dobro doći građanima Srbije, da će u Srbiju da pohrle strani investitori, da će biti para ne zna se koliko. Naravno, brzo su shvatili kakve su gluposti izgovarali i prestali su o tome da govore. Ali, u čemu je Vlada zakazala posebno? U tome što im nije palo na pamet, odnosno što vam ne pada na pamet da uradite neki, nazovimo ga, akcioni plan, neki program ublažavanja ekonomske krize. Mi se i sa tim upoznajemo na ovaj ili onaj način iz medija, ali je očigledno da to zvanično ne postoji, a ako Vlada ima tako nešto onda, s obzirom na specifičnost situacije, o tome mora biti upoznata i Skupština Republike Srbije. Predsednik Vlada, gospodin Cvetković, citirao vam je Dragan Todorović pre više od mesec dana izjavu njegovu iz medija, kada je rekao da je napravljena neka komisija ili neko telo koje će se baviti ekonomskom krizom i da je jedan od članova tog tela guverner Narodne banke Radovan Jelašić. Naravno, novinari potpuno logično odmah su zvali Jelašića da pitaju šta će on kao guverner u tom telu da uradi, kakve mere će da predloži Vladi Republike Srbije. Tog istog dana kada je promovisao Cvetković, Jelašić je rekao da on ne zna ni da je formirano to telo, a pogotovo da je on član tog tela. Takvi disonantni tonovi iz Vlade Republike Srbije dolaze upravo zato što Vlada nije pripremljena na ovo na šta je pripremljen ceo svet. Vlada vrlo to neozbiljno shvata, jer zapravo ovo je još jedan od dokaza koliko Vladu Republike Srbije odnosno članove Vlade ne interesuju stvarni problemi građana Srbije. Zato se dešava i ovo, o čemu je kolega Radulović malopre govorio, da jedan ministar kaže jedno, drugi ministar kaže drugo, gospodin Ilić ovde sedi i ćuti, sluša nas i onda izađe pa za novine daje izjave. Naravno, nemamo ništa protiv toga da se oglašavate u medijima, ali bi bilo zaista dobro da se usaglasite sa Tadićem, sa Cvetkovićem, sa gospođom Kalanović, sa vašom ministarkom gospođom Dragutinović, da znamo da li zaista planirate povećanje PDV-a ili ne planirate. Ta priča, vaša jučerašnja izjava, od pre nekoliko dana izjava gospođe Diane Dragutinović i potvrđena na izvestan način juče od Olivera Dulića, ta priča je potpuno nesuvisla i besmislena. Kažete da povećanje PDV-a je jedna od mogućnosti kako ćemo da na neki način da predupredimo krizu i kako ćemo zapravo u suštini da stvorimo pare u budžetu. Svaki građanin u Srbiji zna da je mogućnost povećanja PDV-a jedna od varijanti. Naše pitanje vama je da li stvarno planirate da povećate PDV ili ne planirate? Dajete razne izjave po novinama kako ćete da štedite u vašim kućnim budžetima. Oliver Dulić kaže da isključuje televizor i kompjuter kada izlazi iz kuće, kao da su ostali ljudi ludi pa krenu na deset sati iz kuće i ostave uključen televizor, kao da sami ne znaju kako će da štede. Pa onaj Slobodan Milosavljević, takođe vaš kolega, ministar, kaže da će se odreći suhomesnatih proizvoda i čokolade. Baš me rasplakao mali Milosavljević, prestaće da jede čokoladu. Vi gospođo Kalanović kažete, i postavila sam vam to kao poslaničko pitanje, da će se javna potrošnja smanjiti, između ostalog, tako što ćete u Vladi Republike Srbije smanjiti troškove mobilnih telefona. To je vaša izjava, otprilike negde oko 10. decembra data u medijima, ili možda nije dobro preneta, pretpostavljam da ste dobili to pitanje, pa ćete dati službama da provere. Zašto je to pitanje interesantno? To mora da su velike pare i da mnogo ljudi koji koriste mobilne telefone o trošku naroda, ako vi smatrate da će smanjenje troškova mobilnih telefonavas i vaših kolega i ostalih po ministarstvima koji koriste te telefone uticati na smanjenje javne potrošnje. To je takođe potpuno besmisleno, jer ne znam koliki bi to trebalo da bude trošak da može da utiče na smanjenje javne potrošnje. Ovo što je kolega Radulović citirao, naravno neću da ponavljam sve, ali ovo što je gospodin Dulić juče rekao da ne postoji zemlja u Evropi koja neće napraviti rebalans budžeta u ovoj godini, zbog toga što su efekti veoma nepredvidivi. Pitanje za vas, gospodo, jeste: šta ste vi uradili da te efekte učinite koliko-toliko predvidivim? Nemoguće je da se ne bavite tim na jedan ozbiljan način, bar tim ekonomista. Gospodin Ilić, koji je vrlo prisutan u medijima i teoretski lepo priča, doduše, već sam vas podsetila na jednu emisiju u kojoj ste učestvovali sa dvojicom doktora ekonomskih nauka gde ste pričali, to je bilo otprilike pre nekih dva meseca, kada su oni pričali o svemu ovome što će zadesiti državu Srbiju, vi ste to odbacivali kao nemoguće, ne, kod nas je sve stabilno, nama ništa u tom smislu ne može da se desi. Gospodine Iliću, dva sata sam gledala tu emisiju. Nećemo ovako da ćaskamo, sva naša pitanja su upućena vama kao poslanička pitanja, odnosno vašem ministarstvu, a naravno da ih ovde iznosimo da bi građani Srbije znali šta mogu da očekuju od ove vlade i zašto insistiramo na tom programu, na nekom akcionom planu, na nečem, nazovite kako god hoćete, na tome da li će biti povećanja PDV-a ili neće. Upravo zato da bi građani Srbije mogli nekako da se organizuju. Ne znam kako će da štede, ali moraće nekako, oni koji ne primaju plate, oni koji su dobili otkaze, ove desetine hiljada novih koje čekaju otkazi. Većina članova Vlade već govori javno o novim otkazima. Preti ministar za lokalnu samoupravu otkazima u lokalnim samoupravama. Preti ministar prosvete otkazima u prosveti. Dakle, samo pretite otkazima i na taj način štitite budžet Republike Srbije. To je neodgovorno, to je neozbiljno i morate u ovako teškoj situaciji da se ponašate kao dobri domaćini i da pažnjom dobrog domaćina upravljate parama građana Srbije. Zato je neozbiljna izjava Olivera Dulića, kada još nisu ni doneti zakoni, još raspravljamo o zakonima na osnovu kojih će se puniti budžet koji je usvojen, sa zakašnjenjem onolikim za koji ste vi odgovorni, 40 dana je taj budžet kasnio u ovom parlamentu, da podsetim, pre svega, radi javnosti Srbije, dakle, jošni prateći zakoni nisu doneti, još nemate ni te izvore prihoda koje ćete dobiti kada se usvoje ovi zakoni, a nama ministri ovde već prete rebalansom. Dakle, najlakše je da predložite ovde rebalans, imate 126 poslanika koji će za to da glasaju, u pratećim zakonima povećate akcize, povećate administrativne takse, polako najavljujete povećanje PDV-a, i to će, kao što reče gospodin Ilić, da se desi ako baš bude moralo, pa će jednog jutra da osvanu naslovi - eto, moralo je. I vi mislite tako da protutnjite i pređete ovu krizu i negativne efekte te krize koja je zadesila Srbiju kao i ceo svet. Nemate prava, gospodo iz Vlade Republike Srbije, da sve ono za šta niste sposobni i za šta ne biste bili sposobni, da nema nikakvih problema te vrste kakvi se sada pojavljuju na finansijskom tržištu, da svo svoje neznanje, nebrigu, nemar, možda čak najmanje neznanje, ali više od toga nemar i nebrigu za državu, za ovaj narod da svaljujete na tu ekonomsku krizu. Kada ovde dođe predsednik Vlade Cvetković i kada ovde narodnim poslanicima i javnosti Srbije tačno nabroji decidno šta ste vi isplanirali kao Vlada, na koji način ćete uticati na koji segment iz te kompletne ekonomske krize, kad kažete šta očekuje građane Srbije, da li povećavate PDV, kažite - da, građani Srbije, povećavamo PDV, a nemojte da poturate gospodina Ilića da on daje izjave te vrste za medije, a da Cvetković kaže da nema pojma da je o tome neko govorio. Mislim da ste i vi gospođo Kalanović to govorili. Amandman koji su predložile kolege iz DSS-a, troje njih, da se briše član 5. Predloga zakona, a kolega Dejan Mirović iz SRS, o tome će gospođa Lidija Dimitrijević govoriti kada bude taj amandman na dnevnom redu, da se u članu 5. "broj 15" zameni "brojem 10". Naravno, ovo ovako pročitano ljudima koji nisu u prilici da pogledaju ovaj predlog ne znači ništa, ali zato ću da objasnim. Radi se o akcizi, to je član 12a osnovnog Zakona o akcizama koji kaže - akciza se plaća na sve vrste piva, osim bez alkoholnog piva, koje sadrži 0,5% alkohola, u iznosu je bilo devet dinara, a vi sada predlažete 15 dinara. Dakle, kolege iz DSS-a su predložile da se briše taj član, odnosno da se uopšte ne povećava akciza, a mi iz SRS smo predložili da se akciza sa devet poveća na deset dinara po litru. Zaista bi bilo odgovorno od strane Vlade Republike Srbije da prihvati jedan ili drugi amandman. Naravno, mi smo predložili da se akciza za jedan litar piva poveća za jedan dinar. Pivo nije luksuzno u nekim normalnim količinama, ali može da bude proizvod ... Naravno, luksuz je u nenormalnim količinama, gospođo Kalanović, upravo tako, ali je luksuz viski za koji vi niste predvideli povećanje akcize, gospođo Kalanović, i mi to godinama unazad pričamo. Koji se to lobiji štite već osam godina otkad je DOS, što bi rekao Krasić, u bilo kom agregatnom stanju na vlasti, to vas ne interesuje, o tome nema ni reči. Ako treba da se povećaju akcize, onda treba da se povećaju na zaista luksuzne proizvode. Ima luksuznih proizvoda u Srbiji, ima u Srbiji jedan broj, doduše mali, građana koji mogu da kupuju te luksuzne proizvode i mi nemamo ništa protiv tih bogatih ljudi, pod uslovom da su bogatstvo stekli na legalan način i bez zloupotrebe vlasti, stranaka u vlasti i pojedinih funkcionera itd. Dakle, da je ovde ministar finansija, kao što nije, možda bismo mogli, pogotovu kad imamo dva ovako slična amandmana, da razgovaramo i da se dogovorimo, ali vas interesuje samo NIP, vas interesuje koliko ćete dobiti vi para - da možete da asfaltirate. Naravno, nemamo ništa protiv asfaltiranja, ali po celoj Srbiji, a ne samo tamo gde je G 17 na vlasti.
Zahvaljujem. Po Poslovniku reč ima gospodin Maraš, a posle gospođa Milica Vojić-Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, javio sam se da tražim od nadležnih organa, pre svega od Specijalnog suda, da reaguje. Moram da vam kažem i da vas pitam da li znate kako izgleda današnja naslovna strana jednih novina? U tim novinama predsednik jedne parlamentarne partije, šef poslaničke grupe koja je trenutno četvrta po snazi u Srbiji, naziva se ubicom. Moram da vas podsetim da je Vrhovni sud doneo presudu kojom su označene i osuđene ubice premijera Đinđića. U toj istoj presudi Čedomiru Jovanoviću je zahvaljeno što je pomogao da se utvrdi istina. Čedomir Jovanović se svaki put javio na poziv suda i rekao sve što zna o pripremi, odnosno o onima koji su pripremali i o onima koji su izvršili ubistvo. Pravosnažna je presuda, znači konačna odluka kojom su osuđene ubice premijera Đinđića. Nakon dve i po godine imamo ponovo situaciju, da nakon tri i po godine, mafija uređuje novine. Danima je u jednim drugim novinama, koje se zovu "Pravda", pripreman teren za ovo, provlačeni su tekstovi i izjave jednog od onih koji su učestvovali u svemu tome, da bi danas na naslovnoj strani "Kurira" se objavila slika Čedomira Jovanovića iznad koje stoji "ubica". Šta bi se desilo da je bilo koji drugi šef poslaničke grupe ili predsednik neke druge parlamentarne partije ovako označen u novinama? Pitam šta rade i novinarska udruženja, ali moram da postavim ključno pitanje - šta radi Specijalni sud? Postoje krivične prijave protiv advokata koji su svoje klijente navodili i učili kako da lažu. Ona stoji u Specijalnom sudu i očekujemo da će Specijalni sud na osnovu toga i da reaguje. Još jednom podvlačim, predsednik četvrte po jačini partije u Srbiji, šef poslaničke grupe danas je u jednim novinama nazvan "ubicom", čovek koji se svaki put javio na poziv suda i svaki put je odgovorio na sva pitanja koja su mu postavljena. Nažalost, pet godina od ubistvo premijera mi ponovo imamo situaciju da nam mafija i određeni delovi odmetnutih ili kakvih državnih bezbednosnih struktura uređuju novine i u njima one koji zastupaju politiku koja se kosi sa idejama onih koji uređuju ove novine nazivaju "ubicama". Hvala.
Molim gospođu Milicu Vojić-Marković da uzme reč po amandmanu Milutina Jeličića.
Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, DSS i Nova Srbija su podnele tri istovetna amandmana, jer praktično pozicija ove dve stranke je da država ne sme teret za svoje greške i za svoje pogrešne odluke, kao što je primena SSP-a, prebacuje na teret građana i uvodi i povećava akcize na domaće proizvode, kao što je u ovom trenutku pivo. Umesto da najveći teret i glavni udar globalne ekonomske krize primi država na svoja ramena i sistemom adekvatnih mera, potpuno efikasnih mera, Vlada Srbije u ime države odreaguje tako da zaštiti građana od posledica ove velike krize, Vlada potpuno mirno, moram da kažem da je tu najefikasnija - prebacuje ovaj glavni teret na leđa građana. Sasvim je očigledno da Vlada nema potpuno konkretan plan za prevazilaženje globalne krize, kao što nema ni sistem adekvatnih mera kojima bi mogla da pomogne građanima i privredi da se kriza na neki način prevaziđe. Da ovo ne govorimo napamet, odnosno kao poslanik DSS ne mogu sebi da dozvolim da pričam prazne priče, kao što to radi jedan potpredsednik Vlade. Ovu svoju tvrdnju potkrepiću sa nekoliko stvari. Jedna je, odnosno uporediću izjave Dinkića i premijera Cvetkovića. Premijer Cvetković kaže - da Vlada Srbije je već dala principe za borbu protiv ekonomske krize. Sinoć kao gost na jednoj televizijskoj emisiji premijer je sve ovo ponovio. Ministar Dinkić kaže - do sada Vlada nije izlazila sa konkretnim merama, jer smo dobro odmeravali efekte krize, pa nastavlja dalje, da će do kraja januara Vlada pripremiti celovit program mera za prevazilaženje globalne ekonomske krize. Dakle, ono što smo mi kao poslanici DSS u više navrata isticali - prosto, toliko su različite izjave i toliko jedna drugu negiraju da nam nije jasno da li oni sa sobom, jedni sa drugima u Vladi, ne razgovaraju ili imaju problem da ne prihvataju rešenja jedni drugih. To pokazuje opet pokazuje da je Vlada u krizi i da nije dorasla da adekvatno odgovori ovom trenutku. Ono što jeste činjenica, dakle ovo dovoljno govori o Vladi. Sada posmatramo nekoliko mera koje je Vlada pripremila i za koje kaže da su mere i da prosto o njima malo prokomentarišemo. Ono što u prvi mah vidimo - da su one toliko očigledno različito da ministri u Vladi, premijer u Vladi o njima sasvim različito govore, čak jedni kažu da ne postoje, drugi kažu da su primenjene i jako su dobre. Jedna od prvih mera je budžet. Poslanici DSS su u više navrata isticali da je budžet potpuno rasipnički u onom delu kad se govori o putovanjima, potrebama ministara, njihovih kabineta. Rekli smo još kada se pričalo o budžetu da je 5.640.000.000, koliko je odvojeno u budžetu za putovanja, i te kako velika suma novca i da ona nikako ne može biti podvedena pod - restriktivno. To sam potkrepila i onda, a to hoću i sada, kako to izgleda kada ministar Dragin putuje u Montreal na konferenciju, tada je bio ministar ekologije. Kada mu je organizator da avionsku kartu za ekonomsku klasu, on je odbije i traži biznis klasu i onda Vlada Srbije ekonomično plati kompletan boravak i kartu za ministra Dragina, koji ne može da se vozi ekonomskom klasom. Naravno, u drugom delu budžeta budžet je i te kako restriktivan, da vidimo gde je to? Recimo u poljoprivredi, naša jedina i najveća šansa poljoprivreda ima 15% manje subvencija. Zatim, u delu socijalnih davanja, ajmo malo o dečijoj zaštiti. Mi smo jedna od najstarijih nacija, gospodo, a naša suma koju primaju roditelji po detetu je 1.770 dinara - toliko o tome koliko država brine. Tu pomoć primi 387.000 porodica, dakle, 387.000 ljudi, sa cifrom od 1.770 dinara, pita se da li će dobiti i tu cifru. Dalje, restriktivni smo kada je u pitanju isplata roditeljskog dodatka. Prima ga 5.130 porodica. Kada su u pitanju deca sa invaliditetom toliko se dičimo svim tim - a ne možemo da obezbedimo, ovde govorim o konkretnom detetu, da iz Krupnja ode u Loznicu. Toliko o tome - znači ne možemo da platimo put. Šta je, zatim, sa učeničkim standardom - restrikcija? Fondom za mlade talente - restrikcija? Sportske stipendije - restrikcija? Šta je sa izbeglim i raseljenim licima - restrikcija? Šta je sa trudničkim i porodiljskim bolovanjima, toliko se o tome govori; šta je sa tranzicionim fondom - restrikcija? Dakle, ovo ministarstvo, koje bi trebalo da pomogne najsiromašnijim građanima da prevaziđu krizu je u budžetu oslabljeno za 4,5 milijarde dinara - sva ova davanja su pod znakom pitanja. Još jedna mera: poskupelo je obavezno osiguranje vozila 10%. Vlada najavljuje da će i registracija vozila poskupeti tri puta, pazite, 300%. Moram da pomenem da postoje zemlje koje uopšte nemaju dažbine za registraciju, poput Engleske. To će naravno sada dalje izazvati čitav talas poskupljenja, koje će biti izazvano poskupljenje transportnih usluga, što će naravno opet platiti građani. Zatim, ovde se pominjao PDV i tokom jučerašnjeg dana i danas će se pominjati, jer očigledno je da ovde ima nekakav problem sa PDV-om. Mi se, poslanici DSS, pozivamo na vrlo konkretni intervju gospođe Dragutinović. Zatim, imate intervju gospođe Dragutinović u časopisu "Ekonomist", gde ona takođe kao realnu mogućnost pominje uvećanje PDV, mada bi zaista bilo mnogo pametnije da se umesto povećanja PDV uvede samo jednostavno da se poveća naplata PDV, jer je sasvim očigledno da postoje oni koji PDV ne plaćaju. Moram da napomenem da postoji toliko mnogo kafića, splavova, noćnih barova, koji uopšte ne plaćaju PDV i sasvim je sigurno da taj novac negde ide, u nečiji budžet ide, ali u budžet države ne ide. Moj predlog i predlog DSS je zapravo da se poveća naplata PDV-a i da država poradi na tom da napravi institucionalni okvir, kojim bi ovo povećanje naplate PDV-a bilo adekvatno, a ne povećanje PDV-a, jer bi povećanje PDV-a dovelo do rasta cena, do inflacije, do pojave ponovo sive ekonomije u onakvom broju i količini kako je bilo pre 90-tih, zatim na pritisak na kurs dinara i ponovo na leđa građana. Takođe, ono što treba komentarisati je još jedna mera, a to je sistem zakona koji se danas i ovih dana nalazi pred nama i ono što im je zajedničko jeste da su napravljeni kao ponovni porezi, ponovno povećanje udara na leđa građana i na privredu ove zemlje, koja očigledno ima problema i, umesto da joj država pomogne, ona ne može da izađe iz svega toga, jer ne može da se od države oslobodi, od potrebe države da naplati što je više moguće. Pošto je gospođa ministar finansija pred samu novu godinu, kada smo usvajali budžet, komentarisala svoj nastup jednom rečenicom iz Hari Potera, prosto sam bila u prilici i sada hoću da prokomentarišem da ovi predlozi zakona koji su danas pred nama zapravo liče na predloge koje je direktno davao šerif od Notingema. Znači, onako skidanje leđa i kože sa leđa građana da bi država mogla da opravda ono što je kao eksperiment zamislila, a to je fenomenalno zamišljen način da jednostrano primeni nekakav sporazum, što je potpuni apsurd. S druge strane, da to što nigde na svetu ne postoji i što debelo košta građane Srbije sada ona naplati od građana ponovo i da ponovo građani plate njen neuspeo eksperiment i njenu potrebu da se približi, dodvori Evropi na bilo koji način. Ono što je očigledno jeste da će ovo približavanje EU ostati upravo na ovoj jednostranoj primeni sporazuma i to je sve što će od EU građani Srbije videti, iako im je ova vlada i u kampanji, a i posle formiranja, obećavala i belu šengensku vizu, i status kandidata za ulazak u EU, i naročito bolji standard građana, i 200.000 radnih mesta, i besplatne akcije, i penzije i ne znam šta još sve, da ne nabrajam, jer će to dugo da traje. Od svega toga danas je potpuno jasno da nema ništa. Ova vlada nije sposobna da se suprotstavi krizi, niti je sposobna da pomogne građanima da prođu sa što manjim posledicama. Građani očigledno moraju da plate Vladinu grešku i Vladino neznanje. Ono što je još interesantno, ovde postoje nekakve akcije, mere Vlade, ali one su po pravilu potpuno nesinhronizovane, ne prate jedna drugu i nemaju sistem. To je jedna od realnih i velikih opasnosti, i Vlada bi mogla da poradi malo na sinhronizaciji, jer će u istoriju ove zemlje ući kao Vlada koja je radila potpuno nesinhrono. Ono što je važno da kažem kao poslanik DSS jeste da je DSS upozoravala Vladu da će do ovog trenutka doći. Od septembra za ovom govornicom su se ređali poslanici DSS upozoravajući Vladu i nudeći joj konkretne predloge, da počne o tome da misli na vreme i da pokuša da pomogne građanima. Dakle, bez trunke surevnjivosti mi, kao poslanici DSS, smatrali smo da treba da stanemo u tom delu uz Vladu, da joj pomognemo ako ona ne zna, a očigledno ne zna. Nudili smo ovde mnogo predloga zakona. Premijer sinoć kaže da je on, kao prvu meru koju je preduzeo, pozvao urednike televizija i novina. To nema veze sa pameću. Kakve veze imaju urednici i novinari? Znam da ova vlada radi kao medijska kuća, ali prosto mislim da je bilo pametnije da ste tada, u oktobru ili novembru, pozvali privrednike, kao što ste ih pozvali sredinom januara, pa tada sa njima pričali, ili da ste možda tada, pre nego što ste potpisali Prošireni kolektivni ugovor, pozvali sve aktere i učesnike svega toga pa se dogovorili, a ne dali nadu građanima da hoćete da im pomognete da prevaziđu krizu na neki ljudski način, a onda se mirno izmakli i rekli - puj pike ne važi, od 1. januara nema novca, ništa više ne postoji. Dakle, ako ne umete da radite, a ne umete, pogledajte sistem zakona ili sistem mera koje vam je predložila DSS, imaćete šta da naučite i pomoći ćete ovim građanima.
Po Poslovniku se javila najpre gospođa Judita Popović, a onda gospodin Maraš.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, po ko zna koji put jedan čovek je izložen javnom ličnu. Radi se normalno o Čedomiru Jovanoviću, predsedniku poslaničke grupe LDP u ovoj skupštini. Predstavnici određenih institucija javno su ga optužili, jer to što su na trećoj stranici lista "Kurir" osvanuli naslovi - namestio Šljuku, Dejan Milenković Bagzi pred Specijalnim sudom optužio Čedomira Jovanovića da je naručio likvidaciju Sredoja Šljukića i slično, nije ništa drugo nego javno optuživanje, javni linč jednog čoveka. Ne znam kada će ova država napokon shvatiti da reči mogu i te kako da ubiju. Ne bi bilo prvi put u ovoj državi da neko zbog tih reči strada. Podsetila bih vas na linč kojim je bio izložen pokojni predsednik Đinđić, podsetila bih vas na ubistvo novinara Ćuruvije itd. Ko zna koliko puta su reči imale za posledicu ubistvo, odnosno ugrožavanje života pojedinaca. Uostalom, i ovaj rat koji smo preživeli, i svi prethodni ratovi, uvek su imali kao prethodnicu ubistvenu reč koja dovodi do tragedije. Nažalost, institucije, kao što je Advokatska komora, takozvano nezavisno sudstvo, kao što su udruženja novinara, kao što je u krajnjem slučaju i parlament, ne reaguju. Veoma je nepristojno i veoma je zloćudno da se Advokatska komora ne oglašava povodom javnog reklamiranja određenih novinara, time što im se imena pojavljuju u kontekstu jednog veoma čudnog i veoma štetočinskog teksta. Čudno je da se ne oglašava sudstvo, veće koje je sudilo, koje je saslušavalo i tog svedoka, koji je navodno rekao to što je ovde napisano. Ne oglašavaju se ni poslanici koji su dali određene izjave. Te izjave nisu date u tom smislu da se sve to stavi u znak pitanja, normalno mislim o navedenom tekstu, nego je jednostavno prihvaćeno zdravo za gotovo ono što je napisano, što znači da mi opet idemo onim principom - rekao mi jedan čovek, i ajde da pljunemo, da blatimo nekoga, da ga uništimo, da ga ugrozimo, pa možda će to rezultirati potpuno uništenje tog čoveka. Zaista smatram da je nedostojno ove skupštine, svih ovih institucija koje sam navela, ukoliko se ne izjasne o tim svojim navodima, koji su objavljeni u novinama. Pretpostavljam da su zaista to i navodi koji su citirani od strane novinara. Prema tome, ukoliko se ne izjasne, ne ograde i ne pojasne svoje navode, u tom slučaju mislim da mi imamo veliki problem, jer inače su sve ove institucije u krizi, a ovim tekstom samo dokazujemo da se ta kriza i dalje produbljuje i ne prestaje zloupotreba reči i novina.
Gospodin Maraš ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, član 104 - dostojanstvo Skupštine. Dostojanstvo Skupštine može da se naruši činjenjem i nečinjenjem, i rečima i ako se ćuti. Pozivam one koji su juče, ili bar predstavnike njihovih stranaka, koji su juče dali izjave za današnji Kurir, na čijoj naslovnoj strani se, podvlačim, predsednik jedne parlamentarne partije naziva ubicom, koji su dali komentare u tom tekstu, da izađu za ovu govornicu i kažu šta misle o svemu tome. Pozivamo Specijalno tužilaštvo takođe da reaguje. Podnete su krivične prijave protiv podstrekača onih koji su osuđeni za ubistvo premijeru, koji su ih podstrekivali da lažu. To stoji u Specijalnom tužilaštvu, te krivične prijave. Moram da vas podsetim da u presudi za ubistvo premijera Zorana Đinđića, Čedomir Jovanović je označen kao meta istih onih koji su izvršili ubistvo nad premijerom Đinđićem, znači on je bio njihova meta. Danas dve i po godine posle pravosnažne presude, Čedomir Jovanović se ponovo postavlja kao meta. Da li zato što LDP ima rejting koji je svakog dana sve veći, da li zato što Čedomir Jovanović i LDP predstavljaju opasnost za nekoga ili i zato što ponovo mafijaši uređuju novine, što ponovo delovi državnih službi uređuju novine. Pozivam predstavnike vladajuće većine i one koji su zajedno sa pokojnim premijerom i Čedomirom Jovanovićem delili istu sudbinu da kažu neku reč o ovome, da stanu na put ovom linču. Ovako je krenulo krajem 2002-2003. godine, da se danima priprema teren. Ovog puta je meta ponovo Čedomir Jovanović. Nazvan je u jednim novinama ubicom. Molim i vas, prof. Mićunoviću, vi poznajete njega veomadobro i znate kroz šta se sve prolazilo tih godina, da i vi reagujete, i da i vi kažete šta mislite o svemu tome, a pozivam i one koji su juče dali izjave za današnje novine da kažu i za ovom govornicom šta misle o svemu tome. Hvala.
Gospodin Mićunović, a onda gospodin Saša Milenić.
Gospođo predsedavajuća, gospodo poslanici, nije bilo potrebno da me bilo ko poziva da uradim ono što bih inače uradio i što činim. Svaki put kada se ugrožava pravo, sigurnost, bezbednost, pogotovo od strane kriminalnih grupa protiv kojih se borimo već toliko vremena, preko 20 godina, u svakom slučaju ne samo da se može na mene računati, nego smatrajte da ću najvećim mogućim svojim snagama boriti se protiv toga. Problem lista "Kurir" je ovim kulminirao, ali imali smo jako mnogo primera i to je nešto čime mora da se pozabavi ne samo tužilaštvo, nego i sama štampa, do koje mere mogu da idu i da budu opasne zloupotrebe štampe. U tom pogledu pozivam sve poslanike da štite integritet i Skupštine i svojih kolega, a naravno i da štite ugled ove zemlje i da se protiv toga bore. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Milenić.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je što ste pravilno prepoznali trenutak i dali reč prof. Mićunoviću, iako sam se prethodno javio, jer je upravo time potvrđeno ono čemu sam se i ja želeo pridružiti i pun smisao su postigle reči gospodina Maraša. Sasvim sigurno, ne samo u svoje lično ime, sasvim sigurno i u ime političke organizacije - Zajedno za Kragujevac, kojoj pripadam, ali i cele poslaničke grupe G17 plus, pridodajemo ovim tvrdnjama jedan apel i novinskim udruženjima, esnafskim, profesionalnim i ukupnoj liberalnoj javnosti Srbije, da se nad temama halakanja, pozivanja na linč nad slobodom pojedinca koji javno deluje, naprosto mora pretvoriti u jednu pozitivnu društvenu akciju. Istovremeno, to je povod da se setimo kako su i u mnogim drugim prilikama takve akcije izostajale, a nekako, igrom slučaja, najčešće prozivane ličnosti sa političke scene Srbije u takvim medijima, oko kojih se najlakše formirao front solidarnosti na negativnoj osnovi, upravo su one koje reprezentuju ideju liberalnog političkog koncepta i koje zagovaraju tržišnu emancipaciju i stvarno oslobođenje ovog društva. Otud nam nije teško da pretpostavimo, kada su pored gospodina Jovanovića, čini mi se, ubedljivo češće napadana ličnost je gospodin Mlađan Dinkić, ali i sam predsednik države gospodin Tadić, kada se takve ličnosti najčešće pojavljuju kao predmet takvih napada, ozbiljno je pitanje da se zamislimo - koji je stvarni domet institucija, gde se nalaze centri moći koji mogu da usmeravaju javnost, a izvan domašaja javnog nadzora na osnovu izabranih predstavnika građana u institucijama u kojima oni deluju i da to poziva na solidarnost ukupne demokratski, proevropski, liberalno opredeljene javnosti u Srbiji.
Zahvaljujem i na razumevanju oko redosleda davanja reči. Na član 5. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođa Lidija Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o amandmanu koji je podneo kolega narodni poslanik mr Dejan Mirović na član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama i ovim svojim amandmanom predložio izmenu iznosa akcize na pivo sa 15 na 10 dinara po litru. Vlada je odlučila da ovaj amandman odbije. Poslanička grupa SRS smatra da u momentu kada se posledice ekonomsko-finansijske krize uveliko osećaju u Srbiji ne treba povećavati bilo koje akcize, jer to direktno povećava maloprodajnu cenu proizvoda. Trenutne maloprodajne cene piva u Srbiji su, u zavisnosti od proizvođača, oko 38 dinara za pola litra u staklenoj ambalaži, oko 80 dinara za litar u plastičnoj ambalaži i 115 do 140 dinara za dva litra u plastičnoj ambalaži. U uslovima u kojima se Srbija nalazi zbog trenutne krize, svako povećanje cena predstavlja udarac za građane. Neumesno je govoriti o tome da li je potrebno da neko konzumira ili ne konzumira pivo. Time što će doći do povećanja iznosa akcize, ne mora da znači da će i prihod od akcize biti viši. Postoji mogućnost da dođe do pada prometa proizvoda čija će cena biti povećana. To se može dogoditi i sa prometom piva, neko iz revolta zbog poskupljenja, neko zbog nemogućnosti da odvoji novac za to, neće kupovati pivo. Građani Srbije, zbog trenutne ekonomske krize, a i zbog lošeg životnog standarda, godinama unazad u prilici su da se odriču mnogih drugih namirnica, pa tako ko bude morao odreći će se i konzumiranja piva, a za to će moći da zahvali Vladi Republike Srbije, jer će cena piva biti povećana zbog odluke Vlade da jednostrano primenjuje Prelazni trgovinski sporazum. Većina narodnih poslanika opozicije, i kada smo govorili o budžetu i sada kada govorimo o setu pratećih finansijskih zakona upozoravala je na štetukoja će biti pričinjena Srbiji zbog jednostrane primene sporazuma, ali za Vladu to nema nikakvog značaja. I dalje ćemo nastaviti da govorimo o tome iz jednog najprostijeg razloga. Smatramo da se nalazimo u Narodnoj skupštini Republike Srbije da bismo radili u interesu građana Republike Srbije, i to svih građana, a ne na njihovu štetu. Zato što se odrekla dela prihoda od carina na uvoz robe iz EU, Vlada je morala da pronađe način da nekako poveća prihode u budžetu i eto nama nove maloprodajne cene, uslovljene povećanjem akciza, a tu cenu plaćaju krajnji korisnici proizvoda. Neko će možda reći da predloženo povećanje akciza na pivo u iznosu od 2,59 dinara po litru, što predstavlja razliku između predloženih 15 dinara i 12,41 dinar, što je poslednji usklađeni iznos akciza na pivo, ne predstavlja neko veliko poskupljenje. Međutim, srpski radikali smatraju da sve što ide na štetu građana Srbije, a zbog koristi građana EU, mnogo je, pa je tako i ovaj iznos od 2,59 dinara po litru previsok. Upozoravali smo kada je na dnevnom redu Skupštine bio SSP da je on štetan za Srbiju, da strane potpisnice ugovora nisu ravnopravne, da je Srbija u podređenom položaju u odnosu na države EU. Do vladajuće skupštinske većine ništa od toga nije doprlo. Sporazum je prihvaćen. Ali, zbog odluke Holandije EU neće primenjivati ovaj sporazum. Naša vlada donela je odluku da jednostrano primenjuje ovaj sporazum. Pored ove odluke, Srbija nije nimalo bliže vratima EU, jer uvek postoji pripremljena neka nova ucena. Predsednik Evropske inicijative za stabilnost, Džerald Knaus, izjavio je da nije siguran da bi hapšenje Ratka Mladića bilo Srbiji dovoljno za dobijanje datuma za početak pregovora o članstvu u EU, ali bi svakako pomoglo da dobije status kandidata. Sada ću redom navesti još nekoliko ucena. Šef delegacije Evropskog parlamenta za odnose sa državama jugoistočne Evrope, Doris Pak, kaže da se o pitanju da li Srbija treba da prizna Kosovo neće diskutovati, sve dok Međunarodni sud pravde ne donese mišljenje da li je proglašenje nezavisnosti legalno, a što su zatražile UN. Dok čekamo odluku suda, Beograd treba da zna da Albanci i Srbi moraju da žive zajedno na Kosovu i da učini sve da im obezbedi normalan život. Važno je da Srbi imaju dovoljno hrane, struje, novca, a to će se dogoditi ukoliko Beograd odustane od svojih paralelnih struktura vlasti na Kosovu i počne da sarađuje sa Prištinom. To kaže Doris Pak. Izvestilac Evropskog parlamenta za Kosovo, Just Lagendajk, ističe da u toku ove godine niko neće tražiti od Srbije da prizna Kosovo, jer to sada nije bitno, ali dodaje da će pitanje srpskog priznanja Kosova jednog dana morati da se postavi, jer svaka zemlja koja postane član EU mora da razvija dobre odnose sa svojim susedima. Zatim, izvestilac Evropskog parlamenta za Srbiju, Jelko Kacin, kaže da je važno da Srbija ima dobrosusedske odnose sa Kosovom. Ne možemo tražiti od Srbije da prizna Kosovo, ako to nisu uradile ni Španija ni Rumunija, koje su članice Unije, ali Beograd mora da se posveti Srbima na Kosovu, a ne da radi na svoju štetu i pokušava da spreči izvoz robe sa oznakom kosovske države. Srbija je bila prvi ekonomski partner Kosova i mora da zna da je ekonomska saradnja najbolji put za ostajanje Srba na Kosovu - kaže Jelko Kacin. Mislim da je ovo dovoljno da svi shvate koje su namere i ciljevi evropskih prijatelja srpske Vlade. Pored svega, Prelazni trgovinski sporazum će se u Srbiji jednostrano primenjivati, zbog toga će akcizna roba biti skuplja, a svima nama ostaje da se zapitamo - ima li kraja? Izgleda da kraja problemima u Srbiji nema na vidiku. Veliki problem sa kojim se Srbija suočila pred kraj prošle godine jeste pad vrednosti domaće valute. Snažni skokovi evra, koji ne odgovaraju ni građanima niti privredi, posledica su nedostatka deviza. Od septembra 2005. do septembra 2008. godine inflacija je porasla za oko 30%, a devizni kurs ojačao za 10%. Tako je napravljen jaz između kretanja inflacije i kursa, i jednom je moralo doći do ovoga do čega je došlo, i to baš sada kada je počela svetska ekonomska kriza. U nameri da uspori preterano slabljenje dinara, Narodna banka Srbije je u decembru prošle godine na međubankarskom tržištu prodala 288,1 milion evra, a radi ublažavanja preteranih dnevnih oscilacija deviznog kursa kupila 19,4 miliona evra. Inače, devizne rezerve centralne banke na kraju decembra prošle godine iznosile su 8,15 milijarde evra, što znači da su u tom mesecu smanjene za 892,4 miliona evra, a u toku 2008. godine ukupno za 1,49 milijardi evra. U toku ove godine 4 puta je Narodna banka Srbije intervenisala na međubankarskom tržištu za nekih 15 dana. Povećanje kursa evra uslovilo je povećanje cena uvoznih proizvoda u mnogim srpskim trgovinama. Cene tehničke robe su povećane za 5-15%. Do kraja januara očekuje se da će cene velikog broja proizvoda biti povećane za 5-10%. Očekuje se poskupljenje mesa za oko 10%. Kao razlog poskupljenja navodi se to da će juneće meso poskupeti zbog slabljenja dinara u odnosu na evro, a svinjsko zbog nestašice, kao i zbog uzgajivača svinja, koji su zbog skoka evra podigli cene žive vage. U decembru cena žive vage je bila 115 dinara po kilogramu, a sada je od 140 do 145 dinara. Pored mesara, cene će povećati kompanija "Centroproizvod", koja u svom asortimanu ima začine, supe, soseve, konzervisano voće. Ova odluka doneta je jer je većina ovih proizvoda vezana za sirovine iz uvoza, a pored toga razlog je i skok evra. Zato će proizvodi ove kompanije biti skuplji za 7-8%. U ovakvim uslovima, kada građani već dugo žive teško, novi nameti mogu doneti nesagledive posledice. Zato se SRS zalaže za to da ne dođe do povećanja akciza. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Đerić. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar i poštovani građani Srbije, podnela sam amandman u ime poslaničke grupe na ovaj član, kojim se u stvari oslobađaju plaćanja akciza diplomatska predstavništva, članovi porodice osoblja zaposlenog u diplomatskim predstavništvima, ali i neke međunarodne organizacije, članovi porodica onih koji su zaposleni u tim međunarodnim organizacijama. Što se tiče diplomatskih predstavništava, kojih je samo u Beogradu oko 70, računamo da ih ima nešto i u unutrašnjosti, mislim na Suboticu i Niš, i osoblja koje tu radi, to je nešto što je vezano međunarodnim ugovorima, međunarodnom saradnjom itd. Na to nismo imali primedbu jer to je i do sada bila praksa. Što se tiče međunarodnih organizacija, pre svega one u ovom članu nisu precizirane, da li su to humanitarne organizacije, da li su to političke organizacije, da li su to poslovne organizacije. Dakle, sve te međunarodne organizacije koje se nalaze na našoj teritoriji, pre svega mora biti definisano koji su njihovi interesi. Ako su one već ovde, one imaju neke interese i one te interese ostvaruju. Nismo za to da građani u odnosu na njih budu diskriminisani, pre svega zato što smo vrlo često svedoci da i njihovi interesi nisu u skladu sa interesima građana Srbije. Ako znamo da su pre svega akcize značajan udeo u budžetu, ako znamo da je budžet generator inflacije ako se na pravi način ne bude vodio, onda svakako ne treba da oslobodimo ovaj deo stranih organizacija plaćanja akcize. Mi možemo budžet da napunimo različitim sredstvima. Mi smo juče govorili o tome, pre svega poslanici SRS, a kada smo govorili o gorivu, pre svega dizel gorivu koje se najviše troši u poljoprivredi, rekli smo da se u budžet značajna sredstva mogu sliti naplatom dugovanja po osnovu iznajmljivanja, uzimanja u zakup državnog zemljišta. Videli smo juče je samo deo tog ili vrh ledenog brega načet u jednoj vojvođanskoj opštini. Ako se protresu ili pretresu sve vojvođanske opštine, verujte imaćemo jednu ozbiljnu agrarnu aferu, imaćemo sudar sa agrarnom mafijom. Samo u mom okrugu, Zapadno-bačkom okrugu, procenjuje se da bi se moglo naplatiti od te vrste dužnika jedno blizu tri miliona evra, značajna cifra za budžet. Zaista predlažem Vladi da ovaj problem ozbiljno sagleda i da na taj način pokuša da dopuni budžet koji je ove godine vrlo ranjiv, vrlo osetljiv i svakako nedostatan za sve ono što građanima ove godine treba, na način na koji oni na budžet računaju. Ne treba da nam bude svako ko dođe iz sveta važniji od naših građana i treba da građani u svakom trenutku osete da su od ove vlade zaštićeni, ako to ova vlada uopšte može da im na neki način pruži. Dakle, još jednom apelujem da se budžet napuni iz pre svega realnih dugovanja, a ona u ovom momentu postoje i enormna su. Poljoprivreda, ne ona koja je razvijena kod naših paora, oni to pošteno plaćaju, oni uzimaju onoliko koliko mogu da plate i među prvima su uvek kada su svi računi u pitanju. Oni se zaduže da bi platili svoje račune, oni nikom ne duguju. Ali, oni tajkuni koji su uzimali na stotine, nahiljade hektara u Vojvodini, a Vojvodina ima preko milion i 780 hiljada hektara oranice, znamo onda koliko može to da bude značajna stavka u budžetu. Prema tome, očekujem od Vlade da se usredsredi na ovu vrstu duga koji u ovoj godini mora, i treba, i značajno je da bude naplaćen.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da svaki amandman koji je konstruktivan u smislu punjenja budžeta treba pozdraviti i prihvatiti. Svakako bih indirektno jednom pričom, odnosno nastavljajući priču sinoć koju je započeo gospodin Dulić, u principu dao podršku i ovom i svim ostalim amandmanima koji su danas i ovih dana pred vama poslanicima. Tačno je da je na neki način diskusija gospodina Dulića sinoć, odnosno njegova završna reč izazvala reakcije i to u kontekstu da je rekao da Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije ne razmišlja o povećanju stope PDV-a. To je potpuno u saglasnosti sa onim što ste vi govorili za sredstva javnog informisanja. Ali je nekako, rekao bih, ostala u senci ona njegova druga konstatacija i drugi deo rečenice koji je izrekao, odnosno svog izlaganja, što je vrlo interesantno i treba ovde spomenuti, a to je činjenica da će se Vlada ukoliko konstatuje, na osnovu analiza, i definiše da prihodi, odnosno realizacija budžeta za 2009. godinu ne ide po planiranom, opredeliti za neke druge korake, a to su koraci da se nametne još restriktivnija javna potrošnja, odnosno kresanje tog javnog sektora. Zašto je to jako važno? To je jako važno zato što Vlada već sada zna da postoji prostor da se javna potrošnja smanjuje. S druge strane, za nas iz SRS to je jako bitno što daje legitimitet svim kritikama na teret budžeta, na teret javne potrošnje i kritikama na sve zakone koji bi trebalo da budu prateći zakoni, odnosno zakoni koji obezbeđuju prihodnu stranu budžeta. To znači da se Vlada već u startu nije odredila do kraja restriktivno prema ekonomskim, odnosno finansijskim prilikama koje nas u 2009. godini očekuju. Čini mi se da nekako sa neba očekuje ili kod onih krajnjih potrošača ili konzumenata ekonomskih prilika u državi da od njih dođu ti, da kažem, rezervni ili poslednji atomi ekonomskih izvora ili ekonomske snage, umesto da, ono što se kaže, ribu počnu da čiste od same glave, odnosno da se javna potrošnja kreše već na nivou ministarstava, odnosno Vlade Republike Srbije. Kada se država nađe u ovakvoj prilici, narod, građani države objektivno očekuju da vide odgovornu vladu i da vide neke vrlo realne i opipljive korake i mere koje će Vlada predvideti i definisati da odgovori na sve neizvesnosti koje nas u godini ili danima ekonomske krize očekuju. Čini mi se da to u ovom slučaju nije i da su pojedini istupi, bar sa aspekta SRS, istupi pojedinih ministara u Vladi Republike Srbije, Vladinih činovnika svakako neozbiljni i neodgovorni, i suviše neozbiljni i za poziciju koju ljudi zauzimaju, ali i za prilike koje nas očekuju. Pogledajte, recimo, gospodin Milosavljević, ministar u Vladi Republike Srbije kaže, znate, inflacija neće biti u porastu, a i cene zato što će pasti zarade, pa će potražnja na tržištu biti manja i to će objektivno čuvati cene od rasta, odnosno inflacije. To je stvarno neozbiljno i neodgovorno sa jedne strane, a s druge strane kakav je odnos Vlade prema problemima govori i činjenica da su već od 1. januara ove godine javne usluge poskupele i to je nešto što direktno utiče na inflatorna kretanja u Srbiji u 2009. godini. Samo zbog te činjenice postavlja se objektivno pitanje da li će inflacija u 2009. godini moći da bude u okvirima koje je Vlada definisala, pretpostavljam da je bilo osam ili devet posto, odnosno ubeđeni smo da će ući u dvocifren iznos. To je neodgovornost i mislim da tu postoji dosta prostora koji Vlada sama sebi svojom neodgovornošću ili neozbiljnošću pojedinaca stvara i daje šansu i prostor za svaku kritiku i za svaku osudu. Ovde treba takođe da se spomene i činjenica da se Vlada, zbog nerazumne odluke o jednostranoj primeni Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, odlučila da ga brani, hvališući se preferencijalima koje je dobila na izvoz šećera, bejbi-bifa, na izvoz vina itd. Nešto što smo već imali, u iznosima u kojima smo već imali mi se time hvalimo, a naročito je važno ovde spomenuti vino pošto smo mi ''poznati'' kao eminentni i respektivni proizvođači vina, poznati po vinu u svetu. Tu ste mogli, nažalost, spominjem jedan primer, nerado se pozivam na primer Hrvatske, koja je uspela da dobije veće preferencijale nego Srbija, zato što je koristeći pretpristupne fondove uspela svoju proizvodnju svih ovih proizvoda da poveća u odnosu na Srbiju. Pazite, oni su zbog vašeg neoliberalnog koncepta uspeli da proizvodnju šećerne repe u Srbiji iskoriste za povećanje proizvodnje šećera repe u Hrvatskoj, odnosno plasman njihovog šećera u EU. Ali, to ne govori o njima, to ponajviše govori o Vladi, Vladinom odnosu i Vladinoj odgovornosti prema samoj državi. Naravno, tu ću ponovo pomenuti nešto što sam govorio ovih dana. Ova država, objektivno, na te pretpristupne fondove koji će obezbediti privredni rast ili ispunjenje određenih standarda neće moći da računa. Nećete moći da računate i do 2013. godine, zato što su oni svoje budžete i te finansijske planove, u principu, definisali dugoročno i u ovom slučaju planiraju ihnegde do 2013. godine. Kada je u pitanju akcizna roba, cigarete i nafta, cigarete su kod nas već oko Nove godine poskupele, ne dočekavši da usvojimo ove zakone, odnosno da usvojite zakone kojima će se akcize na iste povećati. "Filip Moris" je cigarete poskupio između pet ili 10 dinara, posle toga je BAT iz Vranja podigao cene za desetak dinara. Šta će se desiti sa cenama posle usvajanja ovih akciza videćemo, kakav će trend rasta to da ima. Ovde treba osuditi, takođe, neodgovorna obrazlaganja pojedinaca iz Vlade da podižemo akcize radi kontrole stavljanja u promet duvana, pa i iz zdravstvenih razloga. Ako ste taj aspekt imali u vidu i uzimali u obzir, zašto to niste podigli još 2003. godine, ako vam je do zdravlja? U EU akcize na duvan su negde i do 57%, kod nas su svakako manje. Mogli ste odmah da ih podignete, ako vam je bilo stvarno stalo do zdravlja građana i kontrole prometa duvana. Međutim, vi i na ovaj način pokušavate da prikrijete loše aspekte jednostrane primene SSP. Kada je reč o nafti, jako je loše što će se povećati akcize zbog trenda pada cene barela nafte na svetskom tržištu. Po prvi put u poslednjih ko zna koliko godina desiće se da najveći proizvođači nafte u svetu ostvare budžetske deficite u ovoj godini. Naravno, ovu digresiju pravim zbog ukazivanja na činjenicu da će sa sadašnjih 39 dolara barel nafte pasti, pretpostavlja se, možda čak i do 25 dolara. To bi dalo prostora da se u Srbiji definiše povoljna cena energenata, odnosno nafte i naftnih derivata, što bi svakako stimulativno delovalo na proizvodnju u Srbiji. Ta proizvodnja u svakom smislu omogućila bi, kroz niže cene derivata, da budu niže cene svih proizvoda i to bi, ponavljam, svakako stimulativno delovalo na sve proizvođače, što bi u suštini trebalo da bude osnova za obezbeđivanje ekonomske sigurnosti u 2009. godini. Nažalost, Vlada nije spremna da se suštinski bavi problemom. Vlada se odlučila na budžet kakav jeste. Planiraće, čekaće i radiće analize na mesečnom nivou i onda će za mesec dana verovatno da se opredeljuje na nešto što je u startu mogla da uradi. Gubićemo vreme, trošimo novac. Jednostavno, vi ste Vlada stihije, a ne Vlada strategije i koncepta.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Zoran Šami. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Šami. Izvolite.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, gospođo ministar, podneo sam amandman i predložio da se član zakona briše. Nemam običaj da predlažem takve amandmane, ali to je bio najjednostavniji način da se u domenu akciza na duvan i duvanske proizvode ništa ne menja, odnosno da se te akcize ne povećavaju. Ovde sam već govorio da, dok za razliku od skupštinske većine imamo potpuno različite poglede na onu rashodnu stranu budžeta, dotle s druge strane mislim da svi poslanici u Skupštini moraju biti zainteresovani da se ostvari prihodna strana budžeta. No, nažalost, mislim da će to biti jako teško. Mislim da je, s jedne strane precenjena mogućnost da ostvarimo u ovoj godini 698 milijardi dinara prihoda, a s druge strane bojim se da nisu pronađeni pravi načini kako povećati prihode Već sam rekao o jednoj potpuno pogrešnoj, totalnoj pogrešnoj logici, da ako je za neki proizvod predviđen neki porez od 10%, pa ga vi duplirate, da će automatski da budu duplirani i prihodi. To je potpuno pogrešna logika i od te logike nikakve vajde nema. Između ostalog, a takvih primera ima još mnogo u ovom predlogu zakona, to se odnosi na duvan i na duvanske proizvode. Naravno, uopšte stav prema duvanu bi mogao da bude jedna posebna tema, koja doduše u ovom trenutku nema mnogo veze sa temom koja je na dnevnom redu. Ono čime mi treba u ovom trenutku u vezi sa duvanom da se bavimo, to je kako da namaknemo prihode od duvana. Reći ću nešto kasnije posebno kako se inače ponašamo kao država u vezi sa duvanom. To ću nešto docnije da kažem. Za sada da kažem sledeće i ono osnovno. Mislim da povećanjem akciza na duvan neće se za dinar povećati za prihod od toga. Duboko sam uveren u to. Ako ništa drugo, sa duvanom imam 45-ogodišnje iskustvo, toliko naime pušim i uvek sam trošio na duvan onoliko koliko su mi mogućnosti dozvoljavale. Kad je duvan bio skuplji, pušio sam lošiju vrstu duvana. To će se i ovog puta desiti. Dakle, posle svih zaklinjanja u narodno zdravlje, zapravo, jedina posledica ovoga ješto će narod da puši lošiji kvalitet cigareta, sa više katrana i više nikotina, a prihoda od toga u budžeta biti neće. Slična je stvar sa mnogim drugim proizvodima za koje se akcize povećavaju. Ima jedan izuzetak gde će direktni prihodi biti veći, a to je povećanje akciza na energente, odnosno na naftu, benzin i sve ostalo. Tu će doći do direktnog povećanja prihoda, ali ćete imati gubitak na drugoj strani i to veliki. Naime, kada sam već to pomenuo, mi obično imamo potpuno pogrešnu percepciju da se energenti najviše troše kad sednemo u kola pa se vozimo, međutim, najviše energenata se troši za nešto što se ne može izbeći, a to je na transport putnika i robe. Samim tim, povećanjem akcize na energente, vi ste u stvari udarili po džepu građane za mnoge druge proizvode. Povećanje nafte nužno znači povećanje svega i svačega, od hleba, mleka, jogurta, mesa, do krompira i luka. Idite na pijacu i pitajte bilo kog seljaka na tezgi, on će to vrlo precizno da vam objasni. Onog trenutka kad skoči cena benzina, tog trenutka skače cena krompira, luka i svega što seljak prodaje. To je potpuno jasno. Da ne govorim o ozbiljnijim troškovima u nekim drugim sferama. Tako da ono što ćete dobiti na mostu, izgubićete na ćupriji. Jeste da ćete dobiti direktno više novca od prodaje energenata, ali isto tako narod neće imati novca da potroši na neke druge proizvode od kojih takođe država uzima svoj deo kolača. Taj deo kolača će naravno biti manji i pitanje je konačne priče. Već sam govorio, čini mi se, nisam video ne samo u ovom zakonu, nego i u pričama koje se pričaju, kada smo čuli za mogućnost povećanja PDV-a, izvinjavam se, iz usta ministarke finansije, dala je jedan intervju, ako se ne varam, u "Večernjim novostima", gde je to nagovestila kao mogućnost, a što lično mislim da je to potpuno "genijalno" rešenje. Kada smo već kod duvana, interesantna je naša politika države prema duvanu. Prvo, da se razumemo, sva hajka koja se pod vidom brige za narodno zdravlje vodi protiv duvana sa narodnim zdravljem nema baš nikakve veze, jer da mi brinemo o narodnom zdravlju ima drugih oblasti u kojima bi to eksplicitno mogli da pokažemo i dokažemo. Ta hajka na duvan dobija drugačije svetlo kada uzmete jedan nepobitan podatak da od trenutka otvaranja te hajke pre pet-šest godina u svetu, prihod duvanske industrije, a samim tim i država je porastao pet puta. O tome se radi. Ta priča je već viđena. U vreme velike ekonomske krize 30-ih godina u Americi bila je jedna druga vrsta hajke, hajka na alkohol. Zabranjeno je točenje alkohola, bože moj, i tada su SAD, u saradnji sa kriminalnim organizacijama, zaradile ogroman novac upravo na alkoholu, jer su naravno dobili priliku da, ne znam, čašu viskija prodaju deset puta skuplje nego što bi inače mogli da prodaju. To je istina. To isto se danas dešava sa duvanom. To što će da zabrane duvan i što će od toga da imaju štete sitne kafedžije, ko sve ne itd, pada u vodu kada pročitate taj podatak o pet puta većoj zaradi duvanske industrije. Razumeo bih kada bi mi pri tom vodili računa o nečemu što jeste neka naša prednost. Imamo uslova za ozbiljnu proizvodnju duvana. Ne, naša vlada ukida beneficije proizvođačima duvana i praktično pretače sve te beneficije na uvoznike bilo gotovih cigareta, bilo strane proizvođače koji proizvode u našoj zemlji, svejedno je, oni imaju profit. Dakle, mi vodimo o njima računa i zapravo je to taj lobi kome odgovara veća cena duvana, a pri tom hoćemo da potpuno uništimo domaću proizvodnju. To je ovako jedan mali segment o kome valja razmišljati. Na duvanu sve države sveta zarađuju, treba da zarađuje i naša, ali treba da zarađuje tamo gde mi imamo koristi, a ne tamo gde neko drugi ima koristi. Ovo je sada doduše više poruka stranačkom kolegi gospođe Kalanović ministru zdravlja, da malo manje galami po pitanju duvana, a da malo više cela Vlada na primeru duvana povede računa gde su tu ukupni interesi zemlje. Pri tom ne dovodim u pitanje činjenicu da je duvan štetan po zdravlje, ali po zdravlje je štetno mnogo toga što je u našoj okolini, da ne nabrajam sve. Citiraću našeg akademika gospodina Kanazira, koji je jednom prilikom na fakultetu, on je inače bio hemičar, na jednom predavanju pre nekih 40 godina rekao - biološki posmatrano, nepobitna je činjenica, a to je da je štetno živeti. To je, naravno, biološki posmatrano tačno, od trenutka kada se rodimo mi počinjemo da umiremo, tako da naše ćelije umiru, prvo malo, kasnije sve više itd. Prema tome, doduše nama sada nije tema zdravlje, tema je kako namaći novac u budžet. Predloženim rešenjem namaći ga nećete, to je sasvim sigurno. Jedini efekat toga, ponavljam, biće da će narod da puši lošiji kvalitet cigareta, drugim rečima, još više ćete da mu ugrozite zdravlje, doduše njegovom voljom, ili ako hoćete mojom voljom ako je reč o meni. Toliko. Na kraju, bojim se, svi ovde pominju mogućnosti rebalansa, a čuli smo juče gospodina Dulića koji je rekao da se o tome mora razmišljati, jer bože moje, ne zna se kakve će efekte imati ovako doneti zakoni. Nisam baš siguran da se efekti ne mogu predvideti. Samo treba biti dovoljno uman da ih čovek predvidi. Nisu to neke stvari koje su u svetu nepoznate. Uostalom, dovoljno je da pogledate šta neke razne ozbiljne i usput bogatije zemlje od nas u ovom trenutku rade i kako misle da reše te probleme. Nešto od toga što oni primenjuju možemo i mi da primenimo. Ponavljam vam, naučite jednom već tu matematiku da 300% na nulu je nula, a da je 5% na 100 dinara pet dinara. Prema tome, veći porez, veći PDV, veća otimačina od naroda novca ne znači istovremeno više novca. Može da znači i manje novaca ako ste time uništili mogućnost građana za potrošnju, time ste praktično uništili volju građana za proizvodnju. Prošli put sam naveo jedan banalan primer piva. Naravno, ima mnogo ozbiljnijih primera na tu temu, komplikovanijih. U svakom slučaju, bojim se da Vlada nema jasno u glavi šta joj valja činiti, a to meni, bez obzira što pripadam opoziciji, nije drago. Hvala.
Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Potrudiću se, naravno ne pada mi napamet da ubeđujem Vladu, pošto je to nemoguća misija, ali da obavestim javnost o čemu se u stvari radi. Od 2009. godine, odnosno otkad se bude usvojila izmena i dopuna Zakona o akcizama imaćemo dve akcize na duvanske prerađevine. Imaćemo jednu koja je određena u fiksnom iznosu, sa dinamikom kako se menja po godinama, znači, u 2009. godini je 11 dinara po paklici, u 2010. 16 dinara, u 2011. 20 dinara, a u 2012. godini biće 24 dinara po paklici cigareta. To je član 40a koji se menja članom 18. Predloga zakona. Ovaj amandman o kome je govorio gospodin Šami odnosi se na drugi deo. Sada bi moglo da se kaže da imamo dve akcize kada su u pitanju cigarete. Ova druga akciza je 35% na maloprodajnu cenu paklice cigareta. Sada, pošto je maloprodajna cena cigareta jedinstvena, ona ima neku svoju unutrašnju strukturu. Tu se nalazi proizvođačka cena, biće akciza jedan, akciza dva, porez na promet, rabat, to je ta struktura. Da li možemo mi da izračunamo koliko će to da bude? Teško da u ovom trenutku možemo da kažemo, bitno je da se izjednačavaju cigarete iz uvoza i cigarete iz domaće proizvodnje. Vidite, mi selektivno prilazimo nečemu što je evropski standard. Verovatno su tamo cigarete od 3-5 evra, bez obzira na kvalitet, u zavisnosti od države do države, ali to je ta situacija, prodaje se na svakom ćošku iz automata. Jesu skupe cigarete, ali ako je prosečna plata 1.600 evra, to je rizik onoga koji tamo živi i koji konzumira duvan. Ako je prosečna plata ovde kolika je, verovatno 3-5 evra po paklici cigareta bi bio veliki teret za one koji uživaju ovaj porok. Pušenje jeste porok i kraj priče. Porok je i kada se preterano jede, porok je i kada se preterano pije, porok je i kada se neko drogira. Problem zavisnosti duvana tretirao bih kao i holesterol i trigliceride. Džabe nekome pričate da je holesterol opasan, ali on voli sarme da jede. Da situacija nije tako jednostavna činjenica je da 20% ljudi koji rade u zdravstvu puše cigare. Ranije je bio vic, kada ode pacijent kod doktora za pluća, pa kašlje, a ovaj vadi cigaretu iz usta, pa mu kaže trebalo bi da smanjite malo da pušite. Teško je pričati i imati neku racionalnu diskusiju povodom nečega što je ukus, porok, navika, ali smatram da je ovo veliki namet na, pre svega, pušače. Neće se ostvariti efekat o kome razmišlja Tomica torbica. On je protagonista ove akcije - zabrana pušenja itd. Imate medicinski aspekt i mogu da se složim, međutim, to nije dalo nekog efekta, očigledno da nešto drugo treba tu da se radi. Ono u šta sam siguran da će ova izmena Zakona o akcizama da prouzrokuje kao posledicu, a to biste vi, ako ovi iz Vlade ne znaju, onda ovi iz Ministarstva finansija bi morali da znaju, da kod svih onih proizvoda gde su poreska opterećenja po bilo kom osnovu značajna, po prirodi stvari ta roba ide u nelegalan promet zato što je velika zarada. Uzmite porez na promet, uzmite akcizu jedan, uzmite akcizu dva i videćete po svakoj paklici kolika postoji stimulacija da taj proizvod ode u nelegalni promet. To je ta jedina srazmera koja postoji između artikla, bilansnih potreba na tržištu, strukture cene i onoga što u slučaju nelegalnog prometa, što bi pripalo državi, pripada učesnicima u nelegalnom prometu i taj novac je motivacija za nelegalni promet. To morate da znate. Javiće vam se zbog situacije da ako to ide u izvoz, oslobođeno je tih obaveza, papirološki ima da se šetaju šleperi cigareta, a da završe na našem tržištu. To morate da znate. Znači, akcize, porez ukoliko predstavljaju u strukturi maloprodajne cene nekog artikla značajnu stavku, po prirodi stvari to mora da curi tamo gde postoji rupa. Dao sam vam samo jedan primer. Papirološki otišlo u izvoz, oslobođeno obaveza plaćanja akciza i poreza, a ono nije mrdnulo iz fabričkog kruga, već završilo u nelegalnom prometu. Samo da vas podsetim, još uvek pred jednim od njujorških sudova traje jedan veliki spor koji su pokrenuli iz EU, u to vreme Evropske zajednice, protiv deset najvećih proizvođača cigareta u svetu. Zašto u Njujorku? Zato što zbog te njihove poreske politike svi su formalno-pravno registrovali sedište u Njujorku. U početku to je odbijeno, međutim našli su jednog sudiju koji je prihvatio nadležnost i vodi se postupak. Računa se da su po osnovu akciza i poreza članice EU, u to vreme Evropske zajednice, pretrpele štetu preko deset milijardi dolara. Tada je napravljena jedna studija i pokazano je da postoji pet kanala nelegalnog prometa cigareta, i preko Kipra, i preko Crne Gore, i preko Srbije, i preko Italija i preko Jadrana za Italiju. Milo Đukanović, odnosno njegova sestra advokat, na svakih šest meseci nosila je u Bari određenu apanažu da bi se zaustavio postupak protiv Mila Đukanovića. Čak je i kod njihovog Vrhovnog suda bio problem da li može da se vodi postupak protiv predsednika jedne države i da li njegov imunitet, koji postoji u Crnoj Gori, može da se primeni u Italiji, pa je promenjen i ambasador, pa i ambasadorka, pa i konzul, da vam ne pričam, o tome su napisane velike knjige i serije članaka su napisane. Ovo što predlažete samo podstiče nelegalni promet. Da se razumemo, ne spasavam pušače, ne apelujem da se napravi cena koja bi bila toliko mala da bi mogla cigareta da bude dostupna svakome, ne zalažem se za to. Ne pričam da je pušenje cigareta zdravo, opasnost nosi, mnogo više katran nego nikotin, ali dobro, ali nosi istu opasnost kao što nose trigliceridi i neke druge stvari, da ne pričam o šećernoj bolesti i da ne pričam o nekim drugim stvarima. Uhvatili smo se ovde, pa sada preko akcizne politike vodimo računa o zdravlju i kada je u pitanju pivo i alkohol. Molim vas, pa nije zdrav ni benzin, ne mislim kao sredstvo koje se pije, nego ako se nalazite u garaži a kola rade tada se nalazite u ekološki neispravnoj sredini. Jednostavno sve ima svoje pozitivno i svoje negativno. Slažem se da društvo treba da se bori protiv pušenja, ali ova vrsta borbe, da se pored akcize uvodi akciza dva, i dalje stoji taj porez na dodatu vrednost, da treba da se odredi i maloprodajna cena i da se vidi jasna struktura, ali razmislite, 11 dinara, pa uzmite maloprodajnu cenu od 75 dinara, ako su ove moje cigarete koje pušim, 35% hipotetički, videćete da u strukturi maloprodajne cene cigareta najveći deo odlazi državi. Tu će začas da se zaigraju momci, naprave dogovor. Znate koliko ima proizvođača cigareta. Bilo je nekih pokušaja sa nekom agencijom za duvan itd, svašta može da se desi. Znajte, samo će država da bude kriva, odnosno vlast. Sećate se i falsifikovanih akciznih markica, i činjenice da se pojavljuju cigarete bez akciznih markica, i činjenice da se pojavljuju sa akciznim markicama iz inostranstva i činjenica da možete da kupite te cigarete gde god hoćete itd. Ništa nijebolja situacija ni sa gorivom, bez obzira što postoji monopol NIS, uspostavljen onom uredbom još iz 2001. godine. I nafta se nalazi na nelegalnom tržištu. Tamo gde je velika obaveza po osnovu poreza taj proizvod je interesantan. Nelegalni promet tog proizvoda je motivisan činjenicom da se mnogo zarađuje na taj način što se ne izmiruju obaveze prema državi. To je prosto i jednostavno. Na ovaj način praktično stimulišete takav promet. Verovatno imate dobru želju da što više napunite sredstava u budžetu za neke druge funkcije. Naravno, pušači kao zavisnici oni su vrlo zahvalni za to. Zašto? Probudi se, ode na trafiku, kupi cigarete i odmah se učepio državi i kriminalcu. Oni jedini redovno finansiraju državu. Nemate bolje finansijere države od pušača. Onaj što ima kola, on može da vozi ili ne mora da vozi, ide autobusom, a pušač mora da dođe, on ima tu svoju dozu, Šami dve i po pakle, ja dve pakle, Zoran Ostojić tri pakle. Vi najviše na mene računate, samo morate da znate da sam u teškom materijalnom položaju. Čitam Ustav Republike Srbije pa budem kažnjen. Onaj davi Srbu, pa i on bude kažnjen. Ja sa 3.000, pa i on sa 3.000. Moram da krenem da bijem po Skupštini, mala je cena, vidite i sami. Mislim da ideja nije toliko loša, ali ako gledate maloprodajnu cenu naših cigareta, bez obzira iz uvoza ili iz domaće proizvodnje, nemojte da vam bude sredstvo za upoređivanje nešto što se dešava, recimo, u Švajcarskoj, Austriji itd, jer standard nije isti, da budemo načisto. Drugo, vodite računa da li će ovo da omogući razvoj ove naše grane proizvodnje sirovog duvana, jer ovi naši proizvođači nisu, ne naši, nego ovi stranci koji su došli i koji su kupili ove fabrike, zainteresovani za razvoj naše poljoprivrede. Dolazi duvan i iz Afrike itd, pitanje kog kvaliteta. Osim toga, da vam kažem, i od najgore vrste duvana što postoji, to je onaj Prilep, čini mi se, postoji jedna firma u Nemačkoj, mislim da se zove Florin, ona izvrši analizu i napravi formulu kako sintetički može da se dobaci nešto i da taj duvan bude kao onaj najkvalitetniji što se koristi za Marlboro i za neke druge proizvode. Praktično imate sintetički duvan sa aromama, mirisima. Kent koristi kakao prah, da znate. Kupi se kakao prah, ubaci se u Kent i on dobije onu aromu. Vodite računa da ne podstičete malo neke stvari koje ne bi smele da se dešavaju. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Branko Ružić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, kada je reč o amandmanu na član 19, želim da kažem da je usko povezan sa amandmanom na član 18. koji je podnela poslanička grupa SPS-Jedinstvena Srbija. Iskoristiću priliku da budem, uslovno rečeno, efikasan, da obrazlažući ovaj amandman na član 19. povežem i sa tim amandmanom na član 18, po kome se mi nismo javljali. Akcize ili trošarine su vid specijalnog poreza na potrošnju, odavno poznatu u teoriji, i one su zaista, pre svega, jednostavan vid oporezivanja i obezbeđuju državi sigurne i stabilne prihode. Zbog toga su i vrlo popularne kod poreske uprave, ali zbog toga i nije slučajno da se država često opredeljuje da na ovaj način ubira dodatna sredstva, ovoga puta i naša država, sa ciljem da se nadomesti određeni manjak prihoda u budžetu. Mi svakako podržavamo opredeljenje Vlade da se ostvarivanjem na ovaj način određenog dodatnog prihoda ostvari dovoljno prihoda u budžetu da bi se realizovali ciljevi koji su planirani budžetom. Između ostalog, akcizama se dosta često i destimuliše određena potrošnja, ovoga puta može da bude pokušaj kod alkohola ili recimo duvanskih prerađevina. Takođe može da se vrši i preraspodela dohotka kroz oporezivanje luksuznih proizvoda, što ovde može da se desi, uslovno rečeno. Takođe, i pokrivanje nekih javnih troškova, kao što je to slučaj sa zdravstvenim troškovima. Što se tiče obrazloženja za ove poteze koje predlaže Vlada, utvrđivanje akcizne politike do 2012. godine svakako može da bude dobro obrazloženje, jer ono obezbeđuje i garantuje određenu stabilnost na tržištu. Međutim, ono što je predloženo u članu 18. i članu 19, a i obrazloženje koje kaže da se ta postojeća struktura akcizne politike u ovom slučaju menja, sa ciljem da se povećaju specifične akcize na uštrb i smanjenja proporcionalnih stopa, dakle, da se te nominalne stope povećaju, a tzv. advaloren smanje. Po meni i po našem poslaničkom klubu u tom slučaju se potpuno jasno vidi i aktivira u teoriji poznat fenomen regresivnog efekta akciza, jer na ovaj način zaista dolazimo u situaciju, konkretno ću ovde to objasniti, pošto se tiče cigareta, i pokazati da se na taj način srazmerno više poreski opterećuju jeftiniji proizvodi od proizvoda u ovom slučaju cigareta iste vrste, ali sa višim cenama. Naravno da specifična stopa, primera radi, od 10 dinara na paklicu cigareta od 60 je, dakle, povećanje od 20%, a na cigarete od 100 dinara je nekih 10%. Naravno, kako jeftinije proizvode, u svakom slučaju i ovo, konzumiraju šire kategorije stanovništva, koja su po pravilu i siromašnija i sa slabijim ekonomskim potencijalom, u tom slučaju oni nose srazmerno i veći teret ubiranja dodatnih prihoda. S tim u vezi, mi smo iz tog razloga, uviđajući ovaj fenomen, predložili amandman na član 18. i 19, pokušavajući da ovaj problem razrešimo na taj način što predlažemo da se smanje specifične stope, a da ad valorem proporcionalne stope u članu 19. povećamo i na taj način postignemo isti efekat koji se u Predlogu zakona želi, dakle, zadržavajući potreban prihod od akciza za budžet, ali na način da taj teret dodatnog ubiranja akciza snose i ekonomski jače kategorije, odnosno oni koji kupuju skuplje cigarete. S tim u vezi, mi smo predložili da umesto 11,00 dinara plaća se 8,92 dinara, umesto 16,00 dinara 13,32 dinara, umesto 20,00 dinara 14,20 dinara i umesto 24,00 dinara po paklici 14,97 dinara, što bi u ovom smislu izazvalo određeno smanjenje i praktično bi naš predlog bio na nivou dosadašnjih specifičnih stopa akciza. U članu 19. naš predlog je da te proporcionalne stope, odnosno ad valorem oporezivanje bude na način da do 31. decembra 2009. godine stopa bude 38%, do 31. decembra 2010. 39%, 31. decembra 2011. godine 40% i od 1. januara do kraja 2012. godine 42%. Dakle, na taj način se postiže efekat da, primera radi, na cigarete koje koštaju 80,00 dinara, ukoliko bi se usvojila oba ova amandmana koja su povezana, ostvario bi se dodatni prihod i država bi dobila i ubrala 0,32 dinara više po paklici, a na cigarete od 125 dinara, primera radi, za 1,67 dinara više po paklici u odnosu na rešenje koje je Vlada ponudila. Inače, Vlada je predložila i ponudila u članu 19. da ta proporcionalna stopa bude jedinstveno 35%. Jasno je da se usvajanjem ovog našeg amandmana, kupovinom skupljih cigareta ovaj iznos se više povećava i na taj način teret dodatnog ubiranja koji se želi postići prenosi se srazmerno više na one potrošače koji konzumiraju skuplje cigarete, naravno pod pretpostavkom da oni imaju i veću ekonomsku snagu i potencijal. Smatramo zaista da su ova dva amandmana dobra, da ne zadiru u suštinu politike i rešenja Vlade po pitanju akciza, ali zaista ovaj jedan regresivni efekat akciza vrlo dobro rešava. Stoga predlažemo da se ovi amandmani prihvate.
Da li još neko želi reč? Da. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Gospodo narodni poslanici, nije neočekivano da je Vlada pribegla povećanju akciza na robu koju smatra luksuzom, iako naravno nije obuhvaćena sva roba koja se može smatrati luksuzom u našim uslovima. S obzirom da smo imali budžet koji ima ogroman deficit, trebalo je posegnuti za novim sredstvima, ali je pitanje - kako će se te pare trošiti? Dakle, ako budu povećane akcize na duvan, motorni benzin, dizel gorivo, pivo, gde će te pare otići? Mene naročito interesuje šta će se desiti sa sredstvima ubranim od akciza na duvan zbog naših proizvođača duvana? Ovo pitanje je pre svega upućeno Ministarstvu poljoprivrede, s obzirom na izjave koje ovih dana stiže iz Ministarstva poljoprivrede, a naši proizvođači duvana su veoma zabrinuti i traže odgovor na to pitanje. Bilo bi logično očekivati da deo tih sredstava bude vraćen proizvođačima duvana, jer je to veoma važan segment poljoprivredne proizvodnje. Ministar poljoprivrede ovih dana govori o tome da će te subvencije biti ukinute, iako je svojevremeno donet zakon kojim je obećanoproizvođačima duvana da će biti subvencionisani do 2012. godine. Naravno, računajući na to i na pravnu sigurnost mnogi su se zadužili, mnogi su uzeli kredite, proširili svoju proizvodnju i sada se nalaze u jednoj bezizlaznoj situaciji. Dakle, mi sada očigledno, tj. Vlada hoće da uništi proizvođače duvana. Zašto? Samim tim domaći duvan će biti skuplji ako nije subvencionisan od sveg onog duvana koji može da se nabavi u zemljama iz okruženja. Šta će se dalje dogoditi? Prerađivači duvana, uglavnom su to sada strane kompanije kod nas, uvoziće taj duvan iz inostranstva. Čak i ona odluka da se 50% duvana mora nabaviti od domaćeg proizvođača, od strane svih onih koji proizvode cigarete u našoj zemlji, stavljena je po strani. Razmislite, molim vas i skrenite pažnju ministru poljoprivrede i Vladi u celini - da li je to dobro? Da li ćemo na jednoj strani dobiti, a na drugoj strani izgubiti? Pored toga, nas upozoravaju proizvođači duvana da jedan broj, poveći broj radnika, kažu da je to negde oko 10.000 radnika, može da ostane bez posla. Ako je ovo neka vlada kontinuiteta, setite se, evo pitajte gospodina Đelića šta je govorio kada smo privatizovali Duvansku industriju. Govorio je - da je to izuzetno dobra šansa da mi budemo kao zemlja veliki proizvođač duvana i da će to imati znatno veliki uticaj na našu poljoprivrednu proizvodnju. Prema tome, nemojte da šaljete loše poruke, ne samo našim poljoprivrednicima ili proizvođačima duvana. Na ovaj način, i stranim investitorima - gde je danas jedno, sutra drugo, prekosutra može da bude treće. Dajte da neka odluka, neka zakonska odredba, neka vaša strategija bude važeća ne samo za jednu Vladu, nego za jedan duži vremenski period, kako bi ljudi, koji u ionako teškim uslovima uzimaju kredite, zadužuju se, ulažu u nešto, vide neku svoju budućnost u nekoj proizvodnji, da bi mogli zasigurno da računaju da od tog posla mogu da imaju takav i takav profit ili da za toliko i toliko godina mogu da vrate ono što su uložili. Čini mi se da bi to našoj privredi dalo jedan poseban zamajac, a ovako zaista zbog te nesigurnosti je verovatno i mnogo sredstava koja stoje neuložena na pravi način, kako bi se dalje reprodukovala i stvarala novu dobit. Kao što vidite, kada je ova nesigurnost u bankarski sistemzbog celokupne krize u svetu došla i zakucala i na naša vrata, mnogi oni koji su imali neka sredstva i koji su možda želeli da ih ulože u nešto - prvo su ih povukli iz banaka. Sve je to uticalo dalje na celokupnu monetarnu situaciju. Onda im i ne pada na pamet da taj novac, koji sada drže verovatno po kućama ili po trezorima ili ne znam gde, da ga ulože u nešto, jer nisu sigurni da taj novac može da bude oplođen i da mogu uloženo da vrate. To je jedini motiv onoga koji ima novac i koji hoće da započne neki biznis - za određeni period pet-deset godina, nije važno, negde pre, negde sporije, zavisi kojom delatnošću želi da se bavi, da vrati ono što je uloženo i da onda naravno ima i neki profit i da od toga ima koristi i država. Ne treba da gušimo proizvođače i privredu nego da joj dajemo podsticaj, upravo u ovim trenucima kada je država u krizi, odnosno kada je manjak sredstava koje možemo da uberemo da bismo budžet punili. Kao što vidite, to rade sve zemlje u Evropi. Morali bismo i mi da nađemo snage da uradimo tako nešto i da se okrenemo sebi i svojim resursima, ako želimo da krizu što bezbolnije i sa što manje ožiljaka preživimo. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela poslanica Zlata Đerić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, podnela sam amandman na član 21, kojim se menja član 40g u stavu 1. reči "14,50 din. po komadu" menja se i glasi "20,00 dinara po komadu". U stvari, na šta se odnosi ovaj član? Mislim, gospodine ministre, da biste vi mogli ovde blanko čak, onako, ovo da usvojite odmah, bez konsultovanja sa Vladom, jer je ovo jedan od retkih amandmana koji možete da usvojite, a da nikog ne oštetite, čak da doživite velike simpatije građana, zato što se ovo odnosi na povećanje akciza na cigare i cigarilose. Kod nas je mali broj građana, jako mali, moglo bi se reći zanemarljiv broj građana koji koristi ovu vrstu duvana, ona je enormno skupa, ali oni toga troše mnogo i mogu to da plate. Jer to nisu pušači iz strasti, to nisu iz one kategorije pušača koju je malopre pominjao kolega Krasić, koji to moraju da rade iz nekih drugih razloga, to nisu cigarete za kojima često ljudi posežu iz nervoze. Nepušač sam i volim da analiziram pušače i njihove navike, mislim da su ovo pušači - egzibicionisti. Da oni to koriste više da bi pokazali neku moć, nadmoć, da bi pokazali svoje materijalno stanje i blagostanje. Setite se da je gospodin Broz, nekadašnji drug, posle je prešao u druge kategorije, vrlo rado se pojavljivao sa svojim tompusom. Danas nekoliko ljudi, malo su marginalizovani u politici, vrlo rado se slikaju sa tompusima, i mislim da čak i ovo minimalno povećanje koje sam predložila možete odmah da usvojite - oni to neće ni primetiti, a biće ipak neka stavka u budžetu koja će se povećati. Ako bude još inflacija, njima ni ovo povećanje neće značiti ništa, tako da zaista smatram - da bi ovaj amandman trebalo usvojiti ne čekajući dan za glasanje, nego ovako na ove moje reči, koje vidim da su naišle na odobravanje kod ostalih poslanika. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Ako ne, na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 24. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama. Naime, članom 24. dodaje se član 40e, koji glasi - Vlada će urediti izvršavanje ovog zakona na teritoriji AP Kosovo i Metohija za vreme važenja Rezolucije Saveta bezbednosti Organizacije UN br. 1244. Predložio sam da ovaj novi član 40e u stvari glasi - Vlada će urediti izvršavanje ovog zakona na teritoriji AP Kosovo i Metohija u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom Saveta bezbednosti UN br. 1244. SRS smatra da je ova formulacija daleko bolja. Još uvek traje borba za teritorijalni integritet Republike Srbije, iako je najveći broj država članica EU priznao protivpravno proglašenu nezavisnost tzv. republike Kosovo. Dok se vodi ta borba, naravno, pre svega diplomatskim i političkim sredstvima, u svakom propisu koji donosi Republika Srbija obavezno mora da se naznači da su Kosovo i Metohija u sastavu Republike Srbije u skladu sa Ustavom i sa Rezolucijom 1244. Rezolucija 1244 nije prestala da važi, nije zamenjena nekom novom rezolucijom Saveta bezbednosti i mislimo da je ova formulacija bolja i zato što se, ukoliko se prihvati ovo što predlaže Vlada, može steći zaključak da će Rezolucija Saveta bezbednosti UN 1244, koja pored našeg ustava predstavlja jedinu pravnu vezu Republike Srbije sa jednim njenim delom, a to je Kosovo i Metohija, jednog dana možda i prestati da važi, i da će nastupiti kao pravno stanje ovo sadašnje faktičko stanje, a to je protivpravna nezavisnost Kosova i Metohije. Dakle, smatramo da je i u ovom zakonu o akcizama neophodno naglasiti da su Kosovo i Metohija u sastavu Republike Srbije, pre svega, u skladu sa Ustavom i u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti, koja garantuje teritorijalni integritet Republike Srbije na celokupnoj njenoj teritoriji. Koristim, gospodine Milosavljeviću, vaše prisustvo da pitanje povećanja i smanjivanja republičkog budžeta, koje je vrlo aktuelno ovih dana, u stvari još od kraja prošle godine kada smo počeli raspravu o budžetu za 2009. godinu, a koja je kasnila više od mesec dana, ne zbog krivice parlamenta, odnosno zbog krivice opozicionih partija, nego zbog krivice Vlade koja ga je dostavila tek početkom decembra, a imala je obavezu da to uradi 1. novembra. Budući da je aktuelno pitanje budžeta, prihoda, rashoda, ko će imati više para, ko će imati manje para, ko treba da steže kaiš, ko ne treba da ga steže, ko će trošiti više nego u 2008. godini, mislim da je pitanje vrlo zanimljivo. Nema neposredne veze sa samim akcizama, ali ima i te kako veze sa budžetom Republike Srbije i posebno sa prihodnom stranom, a i rashodnom stranom budžeta za 2009. godinu. Naime, krajem prošle godine, Akcioni tim Vlade Republike Srbije za okončanje saradnje sa Haškim tribunalom raspisao je, gospodine ministre, vama je to svakako odlično poznato, novčanu nagradu za informaciju koja bi dovela do pronalaženja i lišenja slobode lica optuženih za ratne zločine tokom oružanih sukoba na teritoriji bivše Jugoslavije. Na ovoj novčanoj nagradi, odnosno raspisu novčane nagrade, nalaze se imena dva Srbina. Mladić Ratko, otac Neđo, rođen 12. marta 1942. godine. Uzgred budi rečeno, ova informacija vam nije tačna. Dakle, čovek je rođen 1943. godine, što je priznao i ovaj vaš Bruno Vekarić. Kaže, Božanović i Kalinovik, Bosna i Hercegovina, nagrada, gospodine ministre, ni više ni manje, milion evra, i to u dinarskoj protivvrednosti. Drugi čija je glava ucenjena kao na divljem zapadu, Hadžić Goran, otac Branko, rođen 7. septembra 1958. godine, Vinkovci, Republika Hrvatska. On po vašem mišljenju vredi malo manje, 250 hiljada evra, ali takođe u dinarskoj protivvrednosti. Sada se postavlja ovde nekoliko pitanja. Pre svega, sa kojim pravom Akcioni tim Vlade Republike Srbije može bilo kome da obećava bilo kakvu nagradu? Akcioni tim, gospodine ministre, ispravite me ako grešim, nije bilo kakav državni organ. Državni organ je ministarstvo. Možda bih razumeo da ste ovlastili ovog vašeg Vukčevića da on u ime Specijalnog tužilaštva za ratne zločine ovako nešto uradi, da ste ovlastili neku vašu agenciju kojih ima bezbroj, pa budući da ništa ne rade, onda hajde da raspisuju nagradu za Ratkom Mladićem, ali da to čini Akcioni tim Vlade Srbije, jedno pomoćno telo koje uopšte nije ni Ustavom predviđeno, niti bilo kakvim zakonom, zaista je samo po sebi skandalozno. Sada jedno pitanje koje se tiče samog budžeta. Iz kojih fondova, sa kojih budžetskih pozicija mislite da skinete ovih, hajde da kažemo da obojica budu locirani gde se nalaze, odnosno da nađete denuncijante koji će da vam kažu gde se nalaze i da isplatite 250 hiljada evra? Sa koje budžetske pozicije ćete da skinete ove pare? Zaista, da li država Srbija ima legalne budžetske prihode i rashode ili pak ova vlada pored legalnih budžetskih prihoda i rashoda raspolaže i sa nečim, u istoriji se to zvalo dispozicioni fondovi, i samo ministar, predsednik Vlade, šef države, mogao je da zna koliko tu para ima i za koje namene će da se troše. Tako da sada postavljam vama, gospodine ministre, poslaničko pitanje - da li će ovih milion i 250 hiljada evra, ako uopšte budete u poziciji da ih isplaćujete, biti isplaćeno iz budžeta Republike Srbije, sa kojih pozicija, a ako neće biti isplaćeno iz budžeta, pitam da li ova vlada, da li DS ili neka druga partija vladajuće koalicije, da li predsednik države Boris Tadić raspolažu nekim tajnim dispozicionim fondovima kojima samo oni mogu da raspolažu? U vezi sa ovim, gospodine ministre, meni se neodoljivo nameće jedna istorijska paralela. Ubeđen sam da će makar neki narodni poslanici iz ove vladajuće koalicije da me shvate o čemu ću sada da govorim. Tu, pre svega, mislim na narodne poslanike iz SPO. Dakle, Vlada Srbije, ne samo ova, nego i sve prethodne dosmanlijske vlade od 2000. godine, hvali se kako ste vi u političkom smislu sledbenici velikih evropskih demokratskih tekovina. Bilo je pre godinu dana, godinu i po dana velika polemika o tome da li se u Srbiji javlja fašizam, ko je fašista, ko je antifašista. Vi koji sada činite vladajuću koaliciju, vi ste unapred za sebe obezbedili monopol najvećih antifašista, ne samo u Srbiji, nego i u svetu. Hteo bih da vas podsetim, gospodine ministre, na jednu vrlo ružnu praksu iz naše tragične istorije, nije to bilo tako davno, pa vi sada sebe pronađite da li ste na strani onih koji su se borili protiv fašizma ili ste baš na strani onih koji su promovisali fašizam i u Evropi i ovde u Srbiji. Nemački komandant Srbije 21. jula 1943. godine general Paul Bader raspisao je nagradu od 100.000 rajhs maraka u zlatu, zaista, gospodine ministre, svaka sličnost sa vama je slučajna, ali izgleda da se istorija potrudila da bude namerna, raspisao je 100.000 rajhs maraka u zlatu, koje će dobiti onaj koji dovede, kaže se, živog ili mrtvog, vođu bandi Dražu Mihailovića. Gospodine ministre, da biste oprali savest denuncijantima, cinkarošima, ljudima koji će, eventualno, zbog novaca, ovih koje obećavate, da učine tako podlu stvar, pa da izdaju gde se nalazi Ratko Mladić i Goran Hadžić, da biste im oprali savest, vi se služite jednim falsifikatom. To je dosije koji navodno poseduje BIA i ovaj akcioni tim o tome kakav je Ratko Mladić. Svi borci Vojske Republike Srpske, ceo narod Republike Srpske, svi iskreni srpski rodoljubi i patriote znaju da je general Ratko Mladić bio, pre svega, veliki čovek, veliki vođa i veliki junak i da nikada nije komandovao - juriš, nego je uvek govorio svojim borcima - napred i za mnom. Brojni pripadnici vojske Republike Srpske mogu da vam posvedoče da je bio na prvim linijama fronta, da je nekoliko puta ranjen i da se zaista junački držao od 1992. do 1995. godine kada su trajali oružani sukobi na teritoriji BiH, a i pre toga na teritoriji Republike Srpske Krajine, kada je bio komandant Kninskog korpusa. I ne postoji ni jedna pisana ili usmena naredba u kojoj general Ratko Mladić nalaže činjenje bilo kakvih ratnih zločina, zločina genocida, kršenje međunarodnog humanitarnog prava itd. Da biste oprali savest tom eventualnom denuncijantu i cinkarošu, posegnuli ste za falsifikatom. Taj falsifikat zove se dosije Ratka Mladića, koga, navodno, poseduju BIA i Akcioni tim. Kakav je Ratko Mladić po tom dosijeu? Jedan dnevni list, neću da kažem koji je u pitanju, krajem decembra prošle godine objavio je deo tog dosijea i po tom dosijeu Ratko Mladić je paranoik, kukavica, nečovek koji ponižava svoje saradnike, svoje bivše ratne drugove, čovek koji uživa u materijalnom bogatstvu, hedonista, materijalista itd. Dakle, sasvim suprotno od onog Ratka Mladića koga poznaje cela Republika Srpska. Niste se vi prvi dosetili, gospodine ministre, da perete savest denuncijantima. Ovaj vaš kolega, nemački komandant Srbije, dosetio se pre vas. On je prao savest tog Srbina koji će da izda Dražu Mihailovića na sledeći način, ovo je objašnjenje zašto treba uhvatiti Dražu Mihajlovića. Kaže: "Otupavivši od razvratnog života, ovaj smešni hvalisavac bacio je zemlju u neopisivu bedu i nesreću. Kao engleski plaćenik nije radio ništa drugo nego pomagao da se unište najviša nacionalna dobra (zamislite, Nemac se brine o najvišim nacionalnim dobrima Srba) koja su narodu oduvek bila visoka i sveta (zamislite kakav patetičan stil). Zato će onaj koji dovede živog ili mrtvog Dražu Mihailovića ne samo dobiti obećanu nagradu, nego će poštedeti svoju zemlju biča nečovečnog krvavog terora," - u potpisu nemački komandant Srbije, general Paul Baden. Gospodine ministre, niste istoričar, nisam ni ja, ali pismen ste čovek, intelektualac ste, razmislite na kojoj se strani nalazite - na strani demokratije, autentičnih evropskih antifašističkih tekovina, ili na onoj drugoj strani. Pomažete EU time što olakšavate budžet Republike Srbije za 250 do 300 miliona evra koje bi ova država mogla da ubere od carina. Jednostrano primenjujete Prelazni trgovinski sporazum, iako EU ne pada na pamet da to učini i ne zna se kada će početi postupak ratifikacije SSP-a i ovog prelaznog trgovinskog sporazuma, a o tome kada će on da se primenjuje, to je neka izgleda vrlo daleka budućnost. Vi olakšavate budžet za 250 miliona evra, namičete veće dažbine građanima Srbije tako što povećate akcize na cigarete, pivo i benzin, ali s druge strane ste vi vrlo izdašni, obećavate nekakve tajne nagrade od milion, odnosno 250.000 evra, a uopšte se ne zna iz kojih budžetskih ili parabudžetskih fondova. Pa bi bilo dobro, gospodine ministre, da odgovorite i narodnim poslanicima i građanima Srbije - je l' vi razmišljate o interesima građana ili mislite da vodite i dalje prema njima pljačkašku politiku? Jer, ovo je čista pljačka. Ako vi smanjujete budžet za 250 miliona evra, i time direktno otežavate ekonomsku poziciju građana Srbije, a s druge strane spremni ste da denuncijantima dajete ukupno 1.250.000 evra, onda zaista ne znam o čemu se radi. Pošto ste vi ministar iz DS, koristim priliku da ponovo postavim jedno poslaničko pitanje, koje opet ima veze sa budžetom. Javna je tajna da je DS, ističe mi vreme, gospođo Čomić, završavam za minut, u izborima 11. maja, odnosno izbornoj kampanji 11. maja, pa i na sam dan izbora 11. maja, posebno u Vojvodini, masovno delila one paketiće. Vuk Jeremić se ovde hvalio, kada smo raspravljali o poverenju Vladi, njegov jedini argument je bio - dobro, vi sad možete nas da kritikujete, ali mi smo pobedili, imamo stabilnu većinu i biće onako kako mi kažemo. Tada smo vam rekli - jeste, pobedili ste, ali tako što se delili paketiće, tako što ste direktno korumpirali biračko telo. I tada sam postavio pitanje - iz kojih budžetskih ili parabudžetskih fondova ste kupovali te paketiće? Da li su ministri iz svog džepa punili te paketiće, u šta sumnjam, ili ste uzeli državne pare i za državne pare sprovodili, na potpuno protivustavan i protivzakonit način, izbornu kampanju DS. Budući da do danas nisam dobio odgovor na ovo poslaničko pitanje, koristim ovu priliku, gospodine ministre, da vam ponovo postavim pitanje i zaista bih vam bio vrlo zahvalan kad biste mi na to pitanje odgovorili.
Reč ima poslanik Saša Milenić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, osećam, kao građanin Srbije, potrebu da ukažem na povredu dostojanstva ovog doma, u kojem se prave upravo prezentovane istorijske paralele, s pretenzijom na identitet i nekakvu ekvivalenciju. Kakva je ličnost generala Mladića, zaista ne znam, nisam ni preterao zainteresovan da je razotkrivam, ali njegovo vojno, političko delo u datim istorijskim okolnostima i trenutku ni na koji način nije uporedivo sa istorijskim delom i misijom generala Dragoljuba Mihailovića. Da vas podsetim da je neustrašivi heroj iz Prvog svetskog rata, kao mladi poručnik, zatim visoki vojni ataše, obaveštajac koji je predano služio u vojnoj diplomatiji svojoj zemlji, koji 41. godine ne prihvata kapitulaciju i Ravnu goru u tom trenutku čini jedinim slobodnim mestom u fašistički okupiranoj Evropi, eksplicitno se suprotstavljajući fašizmu, zapravo ceo svoj učinak vojnog delovanja sažima u ideji nacionalnog antantizma. Upravo ta vrsta zapadne vojno-političke orijentisanosti srpske moderne tradicije je ono čemu je suprotstavljeno ukupno vojno-političko delovanje pomenutog generala Mladića i mislim da je takva vrsta paralele ne samo neodrživa, nego i uvredljiva po nacionalnu istoriju, čije dostojanstvo moramo čuvati.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Vaš zahtev za replikom je diskreciono pravo predsedavajućeg. Kad završi poslanica, onda ćete dobiti reč.
Reklamiram čl. 225. i 226. i tražim odgovor na pitanje. Obzirom da je istaknuta poternica i istaknuta nagrada za onoga ko da informaciju o Ratku Mladiću milion evra i za Gorana Hadžića 250.000 evra, interesuje me, odnosno dužni smo da to odgovorimo građanima Srbije, pošto ta sredstva nismo videli u budžetu, da mi odgovore nadležna ministarstva - iz kojih sredstava misle to da isplate, ili su to neka tuđa sredstva koja bi nam onda dala odgovore na mnoga druga pitanja? Dakle, u kom budžetu, koja sredstva i ko isplaćuje ta sredstva onim građanima Srbije koji se budu opredelili da na ovaj način zarade, mada mislim da u Srbiji neće naći nekoga ko to hoće da uzme?
Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Poštovano predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, informisan sam da je narodna poslanica Vjerica Radeta već postavila to pitanje u pisanoj formi i Vlada je odgovor dala narodnoj poslanici u pisanoj formi, bar znam da je napisano, tako da nema nikakvih tajni, to je odgovoreno. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku na osnovu člana 101, pogrešno tumačenje.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je potpuno jasno, prihvatam to i uopšte nikada tu činjenicu nisam dovodio u pitanje, da je tada pukovnik, a kasnije general Draža Mihailović bio vođa prvog antifašističkog pokreta u Evropi. Gospodine Mileniću, ne treba vi to nama da spočitavate. Vi ste u koaliciji sa partijom koja tu činjenicu opovrgava i koja je glasala protiv zakona o izjednačavanju partizana i ravnogoraca. Vi sa njima raspravite, a ne sa poslanicima SRS. Postoji nešto drugo. U mom izlaganju je akcenat, pre svega, bio ne na poređenju generala iz Drugog svetskog rata sa generalom Ratkom Mladićem. Naravno da ima mnogo sličnosti u patriotizmu, hrabrosti, vernosti i datoj reči. Poredio sam, pre svega, nešto drugo - stil ponašanja nemačkog fašističkog okupatora sa stilom ponašanja ove vlade. Ima li bilo kakve razlike u načinu ponašanja? Ne vidim da tu postoji bilo kakva razlika. Nemci su nudili 100.000 rajhs maraka u zlatu onome ko dovede, doduše vi ne kažete živog ili mrtvog, a u suštini verovatno ni tu mogućnost ne isključujete, Dražu Mihailovića. Isto tako nisu ponudili samo nagradu. Nije mala stvar nekoga ocinkariti, čak iako nije politički vođa. Prosto, ljudska savest to ne dozvoljava. Koliko god da je čovek nemoralan, koliko god da je ogrezao u nemoralu, proradi u njemu neki duh koji mu kaže da to nije dobro. Nemci su morali da operu savest tog eventualnog denuncijanta, time što su Dražu Mihailovića prikazali sasvim suprotnim od onoga kakvim ste ga vi prikazali. Zamislite, čovek živi u šumi. Njegovi saborci su tvrdili isto kao što sada tvrde za Ratka Mladića da je živeo potpuno skromno, da je na dan jeo možda jednu konzervu sardine i glavicu luka. Zamislite, živeo razvratno u šumi na Ravnoj gori ili tamo gde se nalazio. Otupavio, kaže, od razvratnog života. Engleski plaćenik itd. Na isti način sada prikazujete Ratka Mladića. Borci Vojske Republike Srpske znaju tog Ratka Mladića bolje nego vi i nego što ga ja znam. Junak, u prvim redovima, uvek je naređivao da se poštuje zakon, da se humano postupa sa ratnim zarobljenicima, sa civilima itd. Nađite ijednu naredbu da li Ratko Mladić, da li Radovan Karadžić naređuje, da li Vojislav Šešelj, na kraju krajeva - ubij, zakolji, zapali, opljačkaj, proteraj itd. Toga nema. Ima nešto drugo, gospodine Mileniću. Završavam, gospođo Čomić, za pola minute. Pre neki dan češki diplomata, Karl Švarcenberg, u želji da se prikaže kao veliki prijatelj Srbije, prenele su dnevne novine, ako čitate, verovatno vam je upala u oči ta izjava, kaže da treba olakšati Srbiji pristupanje EU. Kaže:"Hvatanje ratnog zločinca Ratka Mladića ne bi trebalo toliko mnogo da se potencira". Dakle, kakva prezumpcija nevinosti? On je za EU ratni zločinac i tačka. Ali je i za vas, što je najveći problem, ratni zločinac. (Predsedavajuća: Vreme.) Gospodine Mileniću, završavam, najpre se dogovorite sa vašim koalicionim partnerima da li je Draža Mihailović izdajnik ili je rodoljub i malo razmislite o tome kakve su paralele između ondašnjeg nemačkog komandanta Srbije i ove sadašnje Vlade.
Reč ima narodni Saša Milenić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, bez ikakve želje da ova diskusija odvede radnu atmosferu na stranputicu, smatram prosto nedopustivim da se ovo pojašnjenje koje stvar čini još gorom, toleriše kao delo prihvatljivog oblika ponašanja u Skupštini. Tvrdite da je zapravo poenta u tome što vi potencirate ekvivalenciju na drugoj strani, između Vlade Republike Srbije i fašističkog okupatora iz vremena Drugog svetskog rata. Ne znam na koji način može da se toleriše takva vrsta poređenja bez ikakvih sankcija, a naročito u kontekstu onog malopre potenciranog apela vezanog za zloupotrebu slobode štampe u javnim pozivima na linč brižljivo odabranih pojedinaca. Potpuno mi je jasno da to pripada jednom istom koloritu, takva kvazislobodna štampa i ovakva vrsta ničem odgovornih poređenja i zaključivanja. Upravo snaga demokratije i demokratske procedure u parlamentu nije u tolerisanju svega dozvoljenog i nedozvoljenog da bi se dobilo na efikasnosti, nego u strogom definisanju zida i kriterija, ispod kojeg u vrednosnim stavovima predstavničko telo građana Srbije ne sme i ne može da padne.
Narodni poslaniče, niste naveli član Poslovnika koji je povređen, što ste u obavezi da učinite da bih mogla da vam dam odgovor.
Očigledno je da je povređeno dostojanstvo ovog doma.
Narodni poslaniče, radi se o citiranju člana Poslovnika koji je povređen.
Možete me korigovati ako to nije član 104.
Zahvaljujem. Narodni poslaniče, dobili ste reč da govorite o povredi Poslovnika i moje insistiranje da to bude u stenogramu je zbog moje dužnosti da vam dam objašnjenje. Način na koji ste reagovali da je povređen član 104. podrazumevao bi izricanje opomene za stavove koje imaju drugi narodni poslanici kada ovde govore o licima kao što su Ratko Mladić i Goran Hadžić. Za Vladu Republike Srbije, za državu Srbiju, njih dvojica su lica u bekstvu od suda i pravde. Sve drugo što bilo ko drugi želi da govori o njima je na savesti, na znanju i na stilu onoga ko govori. Naša država ima obaveze saradnje sa Haškim tribunalom i te obaveze podrazumevaju ispunjavanje lica koja su u bekstvu od suda i pravde ili izručenjem ili dobrovoljnom predajom. Način na koji ste koristili Poslovnik, i vi i kolega, u oba slučaja je na ivici upotrebe i zloupotrebe Poslovnika i u oba slučaja ste bili bez upozorenja da na bilo koji način kršite Poslovnik. Narodna poslanica Nataša Jovanović želi reč o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Naime, 12. decembra sam uputila sa skupštinske govornice, pozivajući se na ove članove, zahtev Vladi Republike Srbije, Ministarstvu unutrašnjih poslova da mi odgovori po čijem nalogu je žandarmerija upala u kuću gospodina Ljubinka Zlatića u Aranđelovcu i dobila sam odgovor da je to urađeno u nastavku rada na potrazi za haškim optuženikom Ratkom Mladićem. "Pripadnici MUP-a su, pristupajući po naredbi istražnog sudije Veća za ratne zločine Okružnog suda u Beogradu, pazite ovo gospodine Krasiću, donetog u skladu sa članom 225. Zakonika o krivičnom postupku, izvršili pretresanje kuće Ljubinka Zlatića u Kosovskoj ulici 21, u Aranđelovcu, dana 12.12.2008. godine." Šta je zgrešio gospodin Ljubinko Zlatić, koji je ponosan na to da je školski drug i prijatelj slavnog generala, junaka Ratka Mladića? Na koji se član zakona i ko poziva da upada nevinim ljudima i nedužnim ljudima, srpskim patriotama u kuće? Da li vi, gospodine Mileniću, to opravdavate? To što vi ne znate ništa o generalnu Mladiću i što niste zainteresovani, to je vaš problem, znate, rekla bih defekt svesti i nacionalnog identiteta, pripadnosti narodu, slobodi, željom za nekom pravdom koja će svakako biti postignuta onog trenutka kada na ova vrata uđe Vojislav Šešelj, kao moralni pobednik i pravi pobednik tog kvazisuda, koji juri generala Mladića svih ovih godina. Kao što nisam zadovoljna ovim odgovorom i tražim da mi se detaljnije odgovori na postavljeno pitanje, i opet ga postavljam, ne zbog gospodina Zlatića, na kraju krajeva, svaki srpski patriota hoće punim srcem i zaista najsvetlijeg obraza da bude jatak generala Mladića, i da ga čuva kao što ga Bog čuva i svakoga koga taj antisrpski sud, koji je ubio već 14 Srba, među njima i bivšeg predsednika Srbije, SRJ, hoće da ga štiti i da ga brani. Ako vi nemate ispravan odnos kao Srbin, Šumadinac, Kragujevčanin prema tome, ne mogu da vam pomognem, gospodine Mileniću. Ali, nemojte nama da držite istorijske časove, jer ono što je uradio đeneral Draža Mihailović i mi koji smo potomci onih koji su bili razme uz rame sa đeneralom Mihailovićem ponosni smo na to, kao i svi drugi koji su o tome samo slušali ili generacije mladih ljudi koje danas pevaju pesme o njima. Na kraju krajeva, himna SRS je "Spremte se, spremte, četnici", zbog činjenice da je to poziv na slobodu srpskog naroda i na naš ponos, šta su radili i četnici iz Drugog svetskog rata. A kako su nazivana deca u Republici Srpskoj, Republici Srpskoj Krajini, vi to ne možete da znate, u poslednjim otadžbinskim ratovima. Svi su nazivani četnicima, i deca partizana i četnika, i bili su ponosni na to, jer su se, a naročito desetine hiljada vojnika pod komandom slavnog generala Ratka Mladića... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ...u Republici Srpskoj borili za slobodu naše države. Uostalom, da niste tako maliciozni i takav cinik kao što jeste, kao što ste pre neki dan dr Šešelja nazvali haški skriboman i da ste pročitali neku od njegovih knjiga mnogo biste više znali o slobodi i o borbi za slobodu srpskog naroda.
Narodna poslanice, upozoravam vas na poštovanje člana 104, to govorim i drugim narodnim poslanicima. Upozoravam vas zbog toga što kršite odredbe Poslovnika i molim vas da u svom izlaganju vodite računa da smo svi obavezni da poštujemo odredbe u ophođenju jedni prema drugima tokom izlaganja. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, gospođo Čomić, ako dopustite da vas ispravim. U moja prethodna dva izlaganja nisam se pozivao na kršenje Poslovnika. Najpre sam se javio po amandmanu, a onda sam se javio na osnovu prava na repliku. Dakle, ni u jednom trenutku nisam rekao mi imamo povredu Poslovnika. Mislim da ne stoji ta vaša konstatacija da sam zloupotrebio Poslovnik. Ali, ajde, gospodine Mileniću, da ostavimo na stranu i Ratka Mladića i Dražu Mihailovića. Obojica su ušli u istoriju, pa neka istorija sudi o njihovim delima. Što se nas tiče iz SRS, junaci su i jedan i drugi. Ali, pitam vas nešto drugo. Iz kog fonda, sa koje budžetske pozicije će biti isplaćeno ovih milion i 250 hiljada evra, ako uopšte dođete u poziciju da ih isplaćujete? Dakle, kako je moguće, gospodine Mileniću, da u jednoj državi koja bi trebalo da bude demokratska i pravna, nagradu za dve srpske glave raspisuje jedno telo koje uopšte nije državni organ? Akcioni tim, gospodine Mileniću, nije državni organ. Još bih mogao i da razumem da je to uradio MUP ili tužilaštvo za ratne zločine, ili neki drugi državni organ, ali akcioni tim? Sutra će kućni savet da raspisuje nagrade za Ratkom Mladićem, udruženje ljubitelja zlatnih ribica itd. Nemojte da izvrgavate s jedne strane državu ruglu. Kakav akcioni tim, otkud njemu pravo da raspisuje bilo šta? Sa kojih pozicija mislite da isplatite tih milion i 250 hiljada evra? To vas konkretno pitam: odakle mislite da isplatite te pare? Poručujete narodu da stegne kaiš. Vama, gospodine Mileniću, danima ispred zgrade Predsedništva štrajkuju ove jadne žene koje ste oterali sa radnih mesta iz Robnih kuća "Beograd". Svaki dan poslanici SRS primaju ljude koje je vaša vlast i vaša partija ojadila, od "Sintelona" do RK "Beograd", svakoga dana. Nećete da ih primiti u Vladu Srbije, dosadili su vam. Nekoliko tih žena je dobilo upalu pluća jer su morale 24 sata po ciči zimi da spavaju pod šatorima, ne bi li ih neko video. Vi od onih plavih zastava i žutih zvezdica ne vidite svet oko sebe. O tome se radi. Najlakše je sada biti, retroaktivni patriota. Znate, kada se govori o Draži Mihailoviću, on je junak, kada se govori o Ratku Mladiću, on je crni đavo. Budite vi patriota i retroaktivni i sadašnji, ali ne budite uopšte patriota, što se mene tiče, baš me briga. Pitam i to vas pitaju građani Srbije - odakle ćete da isplatite milion i 250 hiljada evra? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, navedite član Poslovnika koji je povređen.) Završavam. Član 104. Dakle, to je pitanje i za vas gospodine Mileniću, vi dolazite iz jedne ekspertske partije, a naravno i pitanje za gospodina ministra Milosavljevića.
Narodni poslaniče, kada sam rekla da je upotreba Poslovnika na ivici, govorila sam to zato što ste svaki put dobili reč na osnovu nekog od članova Poslovnika, nisam rekla da ste tražili reč po povredi Poslovnika, a da ste koristili izlaganje po ivici primene, odnosno kršenja odredaba, to je činjenica i to sam rekla u objašnjenju narodnom poslaniku Saši Mileniću, pošto je očigledno ostalo nejasno, Ratko Mladić i Goran Hadžić su lica u bekstvu od suda i pravde. Država Srbija, Republika Srbija i Vlada Republike Srbije ima obavezu izručenja, hapšenja ili dobrovoljne predaje još ta dva preostala lica sa spiska osumnjičenih i optuženih za ratne zločine počinjene na teritoriji BiH i Republike Hrvatske. Sve drugo podrazumeva pozivanje na kršenje zakona, koje je i obaveza koju je Republika Srbija preuzela. Sve drugo podrazumeva poziv na nepoštovanje obaveza koje je Republika Srbija preuzela. Narodni poslanik Saša Milenić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvinjavam se, narodni poslaniče, narodni poslanik Zoran Krasić je pre vas želeo da govori. Pravo na repliku koristite tek ako svi poslanici iskoriste svoje pravo na povredu Poslovnika. Narodni poslanik Zoran Krasić je želeo da govori o povredi Poslovnika. Izvinite, poslaniče. Izvolite, imate reč.
Mi poslanici smo neravnopravni u odnosu na predsedavajućeg, mi ne možemo da izričemo opomene. Izašao sam i pozivam se na član 27. našeg poslovnika, i ne zbog onoga što je rekao gospodin Martinović ili gospodin Saša, nego onoga kako vi to komentarišete. Nisam čuo nikoga ovde sa ove govornice da je javno pozivao na nepoštovanje zakona. Gospodin Martinović je u svojoj diskusiji povodom amandmana napravio samo paralelu, pročitao je "traži se" iz četrdeset i neke godine i "traži se" iz 2008. godine, i prozvao Vladu Republike Srbije da li je na pozicijama borbe protiv fašizma ili nije, i ukazao na sličnost, poprilično veliku sličnost tekstova tih objava, gde se u negativnom kontekstu prikazuju lica, tendenciozno u negativnom kontekstu, kako bi se oprala sudbina onoga ko bi bio denuncijant. Gospodin Martinović je samo postavio pitanje od kojih sredstava ćete vi to da platite. Nisam video šta je tu loše, ali u vašem komentaru ovog sistema replika pojavile su se neke stvari koje su loše, gospođo Čomić. Koristim priliku da vam ukažem na te stvari, da vi obavestite ove svoje u Vladi Republike Srbije da, pored Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom, postoje i drugi zakoni i Ustav Republike Srbije, i postoje međunarodni standardi. Moram da vas podsetim da, kada se neko isporuči Haškom tribunalu, on se ne isporučuje da bi dokazivao tamo nevinost, već da bi onaj ko proganja dokazao krivicu. U dokazivanju te krivice, imate prilike da pratite ovo suđenje Vojislavu Šešelju, mogli ste da zaključite da se nešto loše dešava sa onima koji proganjaju, da oni konstruišu neku novu istinu, da menjaju našu istoriju, ne za proteklih 10-15 godina, nego za proteklih 250 godina. Menja se istorija. Da li se poštuju prava, da li ima tamo pravičnog suđenja? Nema pravičnog suđenja, to svi znamo. Što se tiče Vojislava Šešelja, svi znaju, on je politički zatvorenik zato što je 2001. godine došla vlast koja je rekla "on nam smeta" i 17. februara 2003. godine je rečeno: "Vodite ga i ne vraćajte ga više". Ista je priča i sa Ratkom Mladićem. Gospodine Milosavljeviću, posavetujete se malo sa Borisom Tadićem i vašima, pa skinite sa sajta Haškog tribunala drugu izmenjenu optužnicu protiv Radovana Karadžića, pa ćete videti novu izmišljotinu: četiri oblika udruženog zločinačkog poduhvata, gde ste optuženi i vi. I vi posle treba da zastupate Srbiju pred Međunarodnim sudom pravde.
Gospodin Saša Milenić, po Poslovniku.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samo istrajavam, koristeći se, bez ikakvih prekoračenja, poslovničkim pravom, na dostojanstvu predstavničkog tela građana - Narodne skupštine Republike Srbije i svakog poslanika, naravno i sopstvenom. Gospodine Martinoviću, olako izričete najteže diskvalifikacije o ličnostima o kojima jedva da išta i znate, pa tako i o mojoj malenkosti. Kada bi pročitali samo zvaničnu biografiju, koju možete naći na sajtu, videli biste zašto je optužba za nedostatak patriotizma, na moju rečenicu, prema svim standardima građanski uređenih savremenih društava, bruka i sramota za onoga ko optužuje. Ne znate ni koji su stavovi koje zagovaram, ali vas to ne smeta da pljunete i zalepite neku etiketu na čoveka. Ako je već o patriotizmu, kao vrednosti, reč, koju svakako i ova skupština mora da neguje, vredno je napomenuti da u ovom trenutku i ovom stanju pogođenosti nacionalnih interesa, pre svega siromaštvom i nedovoljnim stepenom razvoja, patriota je svako onaj ko vodi poslove na osnovu kojih stiče, a plaća porez državi, a onaj koji još uspe nekoga da zaposli i da plaća doprinose, to je narodni heroj u Srbiji danas.
Gospođa Gordana Pop-Lazić ima reč, po Poslovniku.
Poštovane kolege narodni poslanik, gospođo predsednik, želela bih da, koristeći se mogućnošću iz Poslovnika, a pozivajući se na članove 225. i 226, da uputim jedno pitanje Vladi, obzirom da se ono nametnulo u ovim našim replikama i izlaganjima koja su prethodila vašem dolasku, i to pre svega predsedniku Vlade, da ga pitam da li Akcioni tim za saradnju sa Haškim tribunalom ima ovlašćenje da raspiše novčanu nagradu za haškim optuženicima? Mi znamo da to može MUP, znamo da tom može tužilaštvo, ali otkud Akcionom timu takva ovlašćenja? Šta će Vlada da preduzme ako se ispostavi da Akcioni tim nije imao ovlašćenje da tako nešto uradi? Na stranu ova pitanja koja su već postavljena, a vezana za to odakle ćete, ako, ne daj bože, bude Ratko Mladić uhvaćen, a verujem da neće, isplatiti ta sredstva? Mi ćemo saznati, verujem, ko je izdao Radovana Karadžića i kome su Amerikanci dali onih obećanih 5 miliona dolara i za tako nešto. Već se u Srbiji o tome priča, ali vreme će pokazati, istorija je tu da nam da odgovore na sva moguća pitanja. Vama ovde u Skupštini ne smeta kad neko za haške optuženike unapred, a i u javnosti i u medijima, kaže "ratni zločinac". Niko ne reaguje, niko osim SRS. Evo, gospodin Krasić vam je lepo objasnio, a trebalo bi da svi to znamo, jer smo zakonodavno telo, da tek treba da se dokaže nečija krivica. Kad ode, eventualno, u Hag, a mi unapred kažemo "ratni zločinac", gde se tu ogleda naš patriotizam, tu bi trebalo da se ogleda naš patriotizam, pre svega. Ima ovde u Narodnoj skupštini jedan čovek koji za jednog haškog optuženika, a političkog pritvorenika, u stvari, Vojislava Šešelja čak kaže da mu je naneo ogromno zlo, da ne može normalno da prosuđuje, da je pomućene svesti, šaljući opet poruku tom tužilaštvu ili svima onima koji ne misle dobro Vojislavu Šešelju. To je predsednik ove novostvorene partije "uzmi sve što ti život pruža", kopredsednik, jedan od njih, ali govore obojica i "mali Vučić" i "neverni Toma". Ono što je patriotizam danas u Srbiji, jesu i ovi zakoni koji su danas na dnevnom redu. Dakle, koliko ćemo da oštetimo građane Srbije ili koliko ćemo da im pomognemo i koliko ćemo uopšte našoj državi da pomognemo. (Predsednik: Vreme.) Jedini naš cilj u ovom trenutku, kada sebe dokazujemo kao patriote, jeste da obezbedimo ljudima mogućnost da rade, da žive od svog rada i da povratimo samopoštovanje i sebi i svojoj državi.
Gospodine Martinoviću, vi ste odustali? Niste. Izvolite, imate reč.
Gospođo Đukić-Dejanović, nisam odustao, ali neću se više javljati za reč, mislim da više nema ni potrebe. Građani Srbije su sve videli i sve su čuli. Nadam se da imaju bolju moć rasuđivanja nego pojedini narodni poslanici. Gospodine Mileniću, zaista ne znam detalje vaše političke, profesionalne biografije. Možda ste i zadužili Srbiju nekim kolosalnim delima. Ako jeste, zahvaljujem vam se. Možda nisam toliko obdaren filozofskim umom kao vi, ali imam neki zdrav, običan ljudski razum. DOS je u raznim varijantama i u raznim agregatnim stanjima na vlasti od 2000. godine. Jedna fraza koju ponavljate besomučno, to je o famoznih 10 godina Miloševićeve strahovlade. Evo, vi ste sada na vlastijoš malo pa duže nego pokojni Slobodan Milošević. Ako je stvarnost zaista tako sjajna kakvom je vi predstavljate, ako ste zaista toliki ekonomski patriota, ako ste zaista narodni heroj, u ekonomskom smislu, vi, vaša partija ili grupa građana, šta li je, i vaša vladajuća koalicija, onda mi nije jasno odakle silni nezadovoljni radnici u Srbiji, odakle žene koje štrajkuju ispred Predsedništva Srbije, odakle ratni veterani, odakle pretnje generalnim štrajkom, odakle svaki dan poslanički klub SRS pun ojađenih ljudi kojima ste od 2000. godine, navodno, doneli blagostanje? Ili nisam u pravu ja ili, gospodine Mileniću, niste u pravu vi. Smaknite ispred očiju plavo-žute zastave EU, izađite na ulice Srbije, na ulice Beograda, pa ćete videti, zaključićete i sami, nadam se, pametan ste čovek, ko od nas dvojice nije u pravu. Što se tiče Haškog tribunala, ne znam da li ima potrebe trošiti reči. Gospođa Čomić nije tu, kaže da se Ratko Mladić i Goran Hadžić skrivaju od pravde. Haška pravda je, u stvari, suštinska nepravda. Ta haška pravda ubila je, gospođo Đukić-Dejanović, vašeg bivšeg predsednika Slobodana Miloševića. Čoveku nisu dopustili da se na adekvatan način leči. Ta haška "pravda" već šest godina krši ljudska prava Vojislava Šešelja, haška "pravda" je osudila Milana Martića na 40 godina zatvora zato što je, navodno, vršio ratne zločine, a ta ista haška "pravda" je pustila na slobodu Nasera Orića i Ramuša Haradinaja. Gospodine Mileniću, sada vi sami odlučite da li ste za pravdu ili ste za nepravdu.
Gospodin Srđan Spasojević po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući uvaženi ministre, podržavam amandman Zlate Đerić i gospodina Martinovića o svemu ovome što su pričali. Javio sam se da iskoristim mogućnost vašeg prisustva da vam postavim nekoliko pitanja i da vam ukažem na određene probleme koji postoje kod individualnih proizvođača. Verujte, primena SSP će biti izuzetno bolna za građane Srbije, a posebno za individualne proizvođače. Pre nekoliko dana govorio sam o tome koliko je muke pred individualnim proizvođačima niz Moravu, od Trstenika ka Kruševcu, kada je u pitanju proizvodnja paprike, izuzetno loša godina koja je bila. Sada ću vam reći koliko problema imaju individualni proizvođači u brdsko-planinskim predelima, a pre svega planina Kopaonika, Rudna, Goča odakle dolazim, a naravno planine Golije. Radi se, pre svega, o proizvodnji mlečnih proizvoda, pre svega sira. Više građana sa tog područja mi se javilo, a i lično sam obišao te krajeve od Duge Poljane, ka Sjenici, sela Štavalj, Brnjica, Stup i druga mesta. U tim selima Srbije žive izuzetno stari ljudi, koji poslednje atome snage koriste ne bi li obezbedili egzistenciju kroz proizvodnju sira. Kada uđete u te mlekare, nadam se da znate šta je mlekar, jedna izuzetno poražavajuća stvar je da su po hiljade kilograma sira trenutno na lageru, da ljudi na minus 20, minus 30, koliko je u tim područjima, jednostavno izuzetno teško održavaju taj sir da se ne pokvari, a to im je jedina egzistencija. Naravno, jedini izlaz za njih je da se pojavi neki prekupac, nakupac, a koji dođe sa kamionima ili kako se to popularno kaže, na poček odvozi taj sir i posle šest meseci do godinu dana dođe ili ne dođe. Javljaju se česte prevare i nikada se ne vrate ni one kace u kojima stoji sir, niti ti ljudi dobiju svoj novac. Veliki je to problem. Nadam se da ćete kao resorni ministar nešto učiniti da pomognete tim ljudima. Mislim da država treba da zaštiti te ljude koji žive u izuzetno teškom položaju. Mnogo je tamo mladih ljudi, a oni mladi ljudi koji se vrate, a to je veoma sporadično, susreću se sa istim teškoćama. Verujte da je to izuzetno bolno, poražavajuće, da pored države koja može da pomogne tim ljudima pojavljuju se šverceri koji najčešće prevare te ljude. Ljudi se obraduju kada se oni pojave posle šest meseci da bi uzeli novu nabavku i kada donesu novac koji su im uzeli. To je nešto što je neprihvatljivo. Hoćemo u Evropu, a ne možemo da organizujemo da pomognemo individualnim proizvođačima. Gospodine ministre, nemojte samo biti ovde u Beogradu. Prošetajte malo i vi tim krajevima Rudna, Goča, Golije, ivanjičkog kraja, da vidite s koliko muke ti ljudi dolaze do tog proizvoda. Oni su najčešće ljudi preko 70 godina, iako na izdisaju i praktično na kraju svog životnog veka, trude se da obezbede neke proizvode elementarne za život. Mi iz NS možemo donekle da budemo zadovoljni i izuzetno smo uradili puno za te ljude u tim krajevima izgradnjom puteva i mogućnošću da ti ljudi lakše svoje proizvode eventualno dopreme do gradova. Sigurno da smo u tom segmentu pomogli. Ne možemo da budemo zadovoljni resornim ministrima iz poljoprivrede i trgovine koji jednostavno ne vode brigu apsolutno o ljudima koji žive u tim krajevima. Slično je i sa selima u ravničarskim krajevima. Ipak, dostupnost pijace i velikih gradova je nešto povoljnija situacija za te ljude. Verujte, svi istu muku muče. Prema tome, molio bih vas da u što kraće vreme, s obzirom da ide nova sezona, nova rodna godina, ti ljudi jednostavno će doći u situaciju da prosipaju mleko, jer više neće imati gde da ga stave, jer proizvode od ove i prošle godine apsolutno nisu u mogućnosti da plasiraju na tržište zbog svih ovih problema koje samovde rekao. Zaista sam izašao dobronamerno u ime tih ljudi, koji se javljaju i koji mole da se sa ove govornice apeluje na državu preko resornih ministarstava da pomognu. Mislim da je to vaša dužnost da uradite, da obiđete i da vidite kakvi su to problemi. Ne samo da je njihova egzistencija ugrožena, već apsolutno njihova kupovna moć za bilo šta će biti ugrožena, jer svoje proizvode neće moći da plasiraju. Prema tome, molio bih vas da što pre reagujete i pomognete tim ljudima koji žive u izuzetno teškim okolnostima.
Narodni poslanik Branko Ružić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 24. doda novi član 24a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Kasalović. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, smatramo da prilikom izmene i dopune Zakona o akcizama, kada se definiše nova struktura akcizne politike za period do 2012. godine, treba da pokušamo da u izmenama i dopunama predložimo novo poglavlje u Zakonu o akcizama. Upravo ovim amandmanom, odnosno predlogom da se posle člana 24. Predloga zakona uvede novi član i novo poglavlje, u smislu da se reguliše obračunavanje i plaćanje posebne naknade za budžetski fond, inače, u ovom trenutku osnovanog Zakonom o duvanu. Naravno, fond i sredstva su bitna, i ubiranju ovih sredstava, jer se upotrebljavaju za realizaciju preventivnih programa za sprečavanje bolesti koje su povezane sa konzumiranjem duvanskih proizvoda. Taj tzv. pušački dinar u ovom trenutku je regulisan ovim zakonom. Jedan od ciljeva uvođenja akciza i akcizne politike jeste i praktično pokrivanje određenih javnih troškova, u ovom slučaju zdravstvenih . Naravno, da je na ovaj način i ovako regulisana po svojoj prirodi ova posebna naknada, iako destiniran prihod, po svojoj suštini akciza i smatramo da ju je mesto u Zakonu o akcizama, i da će se praktično na taj način izvršiti brže, jednostavnije i efikasnije ubiranje ovih sredstava. To nije nešto što je novo, nije nešto što je nepoznato i u teoriji. Podsetiću samo da je svojevremeno i nekada postojala posebna republička taksa na duvanske prerađevine i alkoholna pića, koja je bila uvedena radi obezbeđenja nedostajućih sredstava za isplatu penzija. Naravno, i tada po svojoj suštini je ta taksa u stvari predstavljala akcizu. Ovde vidimo jednu određenu paralelu. Naravno da u našem amandmanu, vodeći računa i o efektu o kome sam govorio u prethodnim amandmanima koje smo podneli, dakle o regresivnom efektu, ovde predlažemo i različite iznose koji bi se uplaćivali u ovaj fond za ove namene, radi se o nominalnim, specifičnim stopama. Naš predlog ide u pravcu da se do iznosa najpopularnije cenovne kategorije cigareta, uključujući i tu kategoriju najpopularnijih, plaća iznos u visini od dva dinara po paklici, za cigarete koje su u kategoriji cigareta do 50% veće od iznosa najpopularnije cenovne kategorije u visini od četiri dinara po paklici i za cigarete koje su u kategoriji cigareta preko 50% veće od iznosa najpopularnije cenovne kategorije plaćanje je u visini od 20 dinara po paklici. Na ovaj način bi se ubralo znatno više sredstava nego do sada za ove vrlo humane namene, dakle, radi preventivnog delovanja protiv bolesti zavisnosti od duvana. Takođe, u ovom predlogu vodili smo računa da ubiranje tih sredstava ide više na teret srazmerno jačoj ekonomskoj populaciji, dakle onima koji konzumiraju znatno skuplje cigarete. U ovom trenutku ta taksa je u iznosu od jedan dinar za sve vrste cigareta. Smatramo da je ovo mnogo bolje i praktičnije rešenje. Obzirom da su i naredni amandmani u setu ovog predloga, iskoristio bih priliku i ne bi se više javljali povodom narednih amandmana, da samo ukratko kažem da su praktično logičan sled ovog amandmana i obezbeđuju uglavnom da se i ovaj deo realizuje na način da se predlaže ubiranje u rokovima i na način kao što se to radi i kod akciza. Naravno da predviđamo i stavljamo u isti režim kaznenih odredbi kao i akcize. Predlažemo da se prvo usklađivanje takse amandmanom na član 29. vrši u januaru 2010. godine i poslednjim amandmanom, da bi sve ovo imalo svoju logiku, predlažemo da danom stupanja na snagu ovih amandmana prestane odredba člana 70. Zakona o duvanu. Predlažem da se ovaj čitav set zakona usvoji, jer zaista ima humanu namenu i mislim da bi se na ovaj način postigli mnogo bolji rezultati u smislu preventivne borbe protiv bolesti zavisnosti od duvana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo poslanik Zoran Kasalović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Kasalović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 29. doda novi član 29a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača žele da daju završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O REPUBLIČKIM ADMINISTRATIVNIM TAKSAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Lidija Dimitrijević, Boris Aleksić, Milan Avramović, Jadranko Vuković, Milan Škrbić, Vladan Jeremić, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Sreto Perić, Dušanka Plećević, Dušan Marić, Momir Marković, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Gordana Pop-Lazić, Marina Raguš, Paja Momčilov, Zoran Krasić, Dejan Mirović, Milovan Radovanović, Dragan Živkov, Slađan Mijaljević, Mirko Munjić, Srboljub Živanović, Vjerica Radeta, Radica Jocić, Marko Milenković, Ognjen Mihajlović, Dragan Stevanović, Nikola Savić, Aleksandar Pejčić, Nikola Lazić, Milan Lapčević, Miloš Radulović, Milan Dimitrijević, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Nenad Popović. Pisanim putem narodni poslanik Milica Vojić-Marković, povukla je amandman na član 5. Predloga zakona. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođo Dimitrijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS je na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, koji ima 30 članova, podnela 30 amandmana. Svaki naš amandman odnosi se na po jedan član Predloga zakona i svi su identične sadržine, to jest svojim amandmanima predložili smo brisanje svih članova Predloga zakona. Time smo iskazali naš principijelni stav prema ovom predlogu zakona, a on je da se srpski radikali ne slažu sa povećanjem republičkih administrativnih taksi u uslovima ekonomske krize i teškog socijalnog položaja građana Republike Srbije. Moj amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama konkretno se odnosi na brisanje objašnjenja značenja pojedinih izraza upotrebljenih u Zakonu o republičkim administrativnim taksama. Kako sam već rekla, SRS svojim amandmanima iskazuje svoj stav prema čitavom Predlogu zakona i predlažemo brisanje svih članova. Kada se već predlaže brisanje svih članova, nepotrebno je ostaviti ovaj prvi član, u kome je objašnjeno značenje pojedinih izraza. Narodni poslanici SRS smatraju da smo ovde da radimo u interesu svih građana Republike Srbije, a ne protivno njihovim interesima i zato predlažemo da u ovom teškom trenutku, kada nas je zahvatila svetska ekonomska kriza, Vlada Republike Srbije odustane od povećanja iznosa republičkih administrativnih taksi. Svaka odgovorna vlada mora da vodi računa o građanima svoje države. Koliko je ova naša vlada neodgovorna prema svojim građanima pokazala je odlukom o jednostranoj primeni Prelaznog trgovinskog sporazuma, iako je verovatno i njima jasno da nas Evropljani ne žele u njihovoj Uniji, da ne žele čak ni da Srbija stekne status kandidata za članstvo, već im je Srbija potrebna kao tržište i doskora prostor na kome će, po mizernim cenama, u postupku privatizacije preduzeća u društvenoj svojini kupovati ta preduzeća. Na pitanje zašto se Vlada Republike Srbije odlučila na čin kakav je jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma odgovora nema. Da li je u pitanju prevelika želja da se naši vladari dodvore EU, ili su u pitanju neki drugi interesi, građani Srbije ne mogu da dobiju odgovor od Vlade. Još jedan veliki problem Vlade je to što unutar nje ne postoji saglasnost oko jedinstvenog programa za prevazilaženje efekata svetske ekonomske krize, jer ministar ekonomije, Mlađan Dinkić, i premijer, Mirko Cvetković, imaju sasvim drugačija viđenja ovog problema. Premijer Cvetković je rekao da je Vlada Srbije usvojila okvirni plan mera protiv krize koji će, ukoliko bude potrebno, svakog meseca biti revidiran. Reč je o dokumentu - Ekonomska kriza i njen uticaj na privredu Srbije - okvirni program mera. Premijer ističe: ''Vlada Srbije je dala principe za borbu protiv ekonomske krize, a u okviru njih je i kontinuitet, odnosno to da se do te mere stalno dopunjuju. Program mera postoji, a označen je kao okvirni upravo zbog ovog principa kontinuiteta, što znači da ćemo svakih mesec dana imati verovatno neke izmene.'' S druge strane, ministar Dinkić kaže da će Vlada Srbije doneti, znači tek doneti, program zasnovan na dogovoru s privrednicima, sindikatima i bankarima. Na osnovu ovih izjava ekonomisti su zaključili da Vlada Srbije nema konkretni plan za sučeljavanje sa krizom. Svesna činjenice da zbog jednostrane primene Prelaznog trgovinskog sporazuma može doći i sigurno će doći do smanjenja priliva prihoda u budžet, ministar finansija, gospođa Dragutinović, počela je polako da priprema javnost za još jednu nepopularnu meru, povećanje poreza na dodatu vrednost. U Ministarstvu finansija kažu da će tek krajem marta znati da li je neophodno raditi rebalans budžeta, a da je povećanje PDV-a nešto što može doći kao mera. Ovo tek krajem marta rečeno je kao da će mart biti kroz dve godine, a ne kroz svega dva meseca. Opravdanje za ovu najavljenu meru pronalazi se u poređenju sa zemljama u regionu. Navodi se da je PDV u Grčkoj, Rumuniji i Slovačkoj 19%, Bugarskoj, Mađarskoj, Italiji i Sloveniji 20%, u Hrvatskoj i Poljskoj 22%. Međutim, valja istaći da su stope PDV-a u nekim drugim zemljama Evrope niže. U BiH, kao i u Crnoj Gori, 17%, u Španiji 16%, u Engleskoj 15%. Ekonomski analitičari ističu da se u razvijenim evropskim zemljama od direktnih poreza sakuplja samo 30% poreskih prihoda, dok ostatak dolazi od oporezivanja bogatstva. Kod nas se 70% poreskih prihoda ostvaruje direktnim oporezivanjem potrošnje, a to ukazuje na činjenicu da što smo siromašniji imamo veće poresko opterećenje. Povećanjem poreske stope od 2,5%, sa 18 na 20,5, pokrio bi se deficit od 47 milijardi dinara u budžetu, koji je inače posledica pogrešnih proračuna naplate poreza u ovoj godini. Ova mera za posledicu bi imala rast nivoa cena za 2,5%, povlačenje poslovanja iz legalnih tokova, odnosno rast sive ekonomije, smanjenje proizvodnje, pad zaposlenosti, dodatni pritisak na kurs dinara. Nažalost, najveći pritisak od povećanja PDV-a imali bi građani i to oni najsiromašniji. Još jednu stvar treba naglasiti. Pre no što država dodatno poveća poreze, trebalo bi da se pobrine za adekvatnu naplatu postojećeg PDV, jer ne postoji dobar institucionalni okvir za kontrolu plaćanja PDV-a, jer je mnogo toga izvan sistema. U uslovima svetske ekonomske krize Srbiju je zadesio još jedan veliki problem, vrednost dinara počela je vrtoglavo da pada. Ovo predstavlja problem i za građane i za privrednike. Zbog inflacije od oko 30% u protekle tri godine, a jačanja deviznog kursa za oko 10%, došlo je do neslaganja između kretanja inflacije i kursa, i ovo naprasno usaglašavanje je nešto do čega je moralo doći. Trenutak da se ovo dogodi nije mogao biti gori. Intervencijama Narodne banke Srbije samo u decembru prošle godine devizne rezerve smanjene su za 892,4 miliona evra. Višim kursom evra izazvano je povećanje cena proizvoda koji se uvoze za 5% do 15%. Međutim, izazvano je povećanje cena i domaćih proizvoda, jer neki domaći proizvođači koriste pojedine sirovine iz uvoza. Najteža posledica ekonomske krize sigurno je masovno otpuštanje radnika. Lekari su još pre nekoliko godina upozorili na to da je jedan od najjačih stresova upravo gubitak posla i upoređuju ga sa teškom bolešću, pa čak i sa gubitkom člana porodice. Mnogo smo puta za ovom govornicom govorili o otpuštanjima radnika u čitavoj Srbiji, o prinudnim kolektivnim odmorima usled smanjenja proizvodnje i zatvaranja proizvodnih pogona. Samo ću podsetiti da je u leskovačkoj fabrici "Zdravlje" pre nekoliko meseci u samo jednom danu bez posla ostalo 194 radnika. Želim samo da iznesem još jedan neverovatan podatak o jednom događaju iz još jedne leskovačke fabrike. Radi se o fabrici "Kloting", u kojoj je u septembru jednoj zaposlenoj radnici isplaćena zarada u iznosu od 1,93 dinara, ili po tadašnjem kursu 0,021 evro. Druga radnica koja je zahtevala da se plaća prekovremeni rad otpuštena je, uz obrazloženje da navodno nije stručna, iako se tim poslom bavila tri decenije. Pojava mobinga sve je češća nad zaposlenima u Srbiji. Istraživanja su pokazala da 4/5 zaposlenih, zbog izloženosti mobingu, ima psihičke probleme na radnom mestu. U najvećem broju slučajeva na mobing se žale osobe starije od 50 godina, čak 44%. Mobing je najzastupljeniji u privatnom sektoru, čak u oko 68% prijavljenih slučajeva. Otprilike, podjednako su ugroženi i žene i muškarci, tačnije žene nešto više, u 56% slučajeva. Među ugroženima najviše je zaposlenih sa srednjom školom, 68%, a sa završenim fakultetom 28%. Mobing se najčešće koristi kao metod pritiska da bi zaposleni sam napustio preduzeće. Nasuprot ovome, u Srbiji imamo jednu vrlo čudnu neprirodnu pojavu, direktori javnih preduzeća primaju astronomske plate. Na inicijativu narodnih poslanika SRS ovde u Narodnoj Skupštini, Vlada Srbije je onako glasnije najavila da će direktorima javnih preduzeća primanja biti smanjena. Međutim, pravilnik o javnim preduzećima još uvek nije završen, a Vlada nije precizirala kada bi do završetka ovog pravilnika moglo doći. Ideji o smanjivanju plata direktora prethodila je odluka o smanjenju nadoknada za članove upravnih odbora i nadzornih odbora, koje su takođe bile abnormalne. Plate menadžera u javnim preduzećima kreću se do 700 hiljada dinara, ali i više. O tome smo već puno govorili za ovom govornicom, pa to neću ponavljati. Predlog Vlade je da se plate menadžera u svim javnim preduzećima svedu na nivo premijerske, a to je oko 120 hiljada dinara. Kada će se ovo dogoditi, još uvek se ne zna. Da zaključim, u uslovima kada se Srbija suočava sa problemima svetske ekonomske krize, kada Vlada nema jedinstveni program za prevazilaženje efekata ekonomske krize, kada se od strane ministra finansija najavljuje povećanje stope PDV-a za 2,5%, kada vrednost nacionalne valute pada, kada zaposleni svakodnevno ostaju bez posla, kada su poskupljenja svakodnevna, poskupljenja lekova, cene fiksne telefonije, prehrambenih proizvoda, tehničke robe, kada direktori javnih preduzeća imaju plate kolike nemaju ni menadžeri u zemljama EU, kada Vlada donosi odluku da jednostrano primenjuje Prelazni trgovinski sporazum - srpski radikali predlažu Vladi Republike Srbije da odustane od povećanja nameta svom narodu.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Krasić. Izvolite.
Moram da skrenem pažnju javnosti, svima onima koji se obraćaju državnim organima i na bazi tih zahteva, dobijenih rešenja, izdatih uverenja itd, oni postaju obveznici plaćanja takse, i da je Vlada rešila 2009. godine da značajno poveća iznos tih taksi. Naravno, oni su iskoristili priliku da jednim propisom urede i one diplomatsko-konzularne takse, koje su nekada bile u nadležnosti saveznih organa. To se nalazi u tabeli D ovog predloga zakona. Tu se u stvari radi o potpuno novom zakonu, sve je promenjeno praktično, ali kroz formu izmena i dopuna menja se ceo, kompletan zakon. U tabeli A se nalaze takse koje se plaćaju državnim organima u Republici Srbiji i došlo je stvarno do značajnog povećanja. Znači, povod je da se propisom Republike Srbije uredi i diplomatsko-konzularna taksa i drugi povod je da se naimenovanje po tarifnim brojevima usaglasi sa odredbama zakona, materijalne prirode i procesne prirode, kod kojih je došlo do promene naziva akta ili naziva same administrativne takse za šta se plaća. Sada ću da iskoristim samo jedan primer da ukažem koliko to povećanje iznosi. Ako se uporede ove izmene koje se predlažu sa postojećim tekstom, može doći do zabune, jer ima razlike i u samim nazivima. Pokušao sam da nađem nešto što bi moglo da bude uporedivo. Uzeću kao primer, recimo, iz novog tarifnog broja, broj 6, gde se kaže: "Za žalbu organu, ako ovim zakonom nije drugačije propisano, taksa je 300 dinara". Nešto slično je u postojećem zakonu: "Za žalbu protiv rešenja koje donosi organ, ako ovim zakonom drugačije nije propisano, 170 dinara". To je uporedivo po imenovanju, bez obzira što su različite tarifne oznake, ali se odnosi na istu obavezu koja se plaća. Znači, sa 170 na 300 dinara, a ako bi se išlo dubinski, onda bi se videlo i kod uverenja, i kod potvrda, i kod molbi i kod zahteva itd, da dolazi do značajnog povećanja. Negde je to povećanje 10, negde 20%, a negde je i po nekoliko stotina posto povećanja. Mi smatramo da ne možete da računate na nas da ćemo da damo podršku za ovako nešto, tim pre što je ovo menjano i 2008, i 2007. i 2006. godine, vršeno je usaglašavanje. Pretpostavljam da je to za poslednje tri godine usaglašavanje iznosa taksi bilo za procenat inflacije, verovatno za rast cena na malo, verovatno je to pratilo. Ali, ako ste sad za 100%, inflacija nije 100%. (Vjerica Radeta, sa mesta: To je odokativno.) Odokativno? Ne bih rekao da je baš ni odokativno, nego je potreba da se obezbede sredstva toliko jaka, tako da ste vi to sada sveli na fizička i na pravna lica koja se obraćaju državnim organima. Neću da prigovaram onom delu gde se određuju takse za rešenja o berzi, za ovo drugo itd, gde se radi o pravnim licima koja, da bi obavljala neku delatnost, moraju da imaju poprilično veliki osnivački kapital i gde verovatno taksa ima neko opravdanje, da bude daleko veća. Ali, kod ovih najčešćih komunikacija između građanina i državnog organa, mislim da ste morali da vodite računa da to povećanje ne bi smelo da bude toliko. Da ste rekli da je povećanje za nekih 9%, kolika je bila inflacija u 2008. godini, onda bi to donekle moglo biti i podnošljivo. Sada moram malo da pokušam da vas, ne vas iz Vlade, pošto tu nemam uspeha u ubeđivanju, ali da obavestim građane o čemu se praktično radi. Znate, nije sasvim svejedno da li vi 1. januara neke godine imate na računu 100 dinara i da li to imate 31. 12, kao što nije sasvim svejedno da li će onih 100 dinara na početku godine imati istu vrednost i 31. decembra te iste godine. Ako imate 100 dinara na štednji kod neke banke, onda vam banka garantuje neku kamatu. Ta kamata bi morala da pokrije izgubljenu vrednost. Kaže se - ako je kamatna stopa viša od 4% na godišnjem nivou, u stabilnim uslovima računa se da je onaj koji je dao pare na štednju zaradio. Znači, to su neki relativno prihvatljivi uslovi, gde verovatno inflacija ne ide više od 2% na godišnjem nivou. Pod uslovima kada imate inflaciju ovako dovučenu nekako do 9%, onda se postavlja pitanje kolika treba da bude ta kamatna stopa u toku godine da bi se sačuvala vrednost onih 100 dinara na početku godine. Ovo pričam samo da bi se shvatilo da sve ima neku svoju vrednost i sve ima neku svoju cenu. Ima vrednost i ima svoju cenu. Ako se u odnosu na 31. decembar 2008. godine, kada je taksa bila 170 dinara, od 1. februara, kada stupi na snagu ovaj zakon, znači samo za mesec dana, ona poveća skoro 100%, sa 170 na 300 dinara, onda se postavlja pitanje - da li je izgubljena vrednost u novcu tolika da toliko treba da se diže? Naravno, kada se radi o onim zahtevima kada se građani najčešće obraćaju organima uprave i državnim organima, da bi pre svega dobili neko uverenje ili neko rešenje, da bi njime dokazali neku činjenicu za ostvarivanje nekog svog prava pred nekim drugim organom, onda mora da se postavi ovo pitanje - da li je to u ovim uslovima prihvatljivo, ako će cene energenata da idu, ako troškovi života rastu, ako realno zarade padaju, ako se na ovaj način povećavaju ove administrativne takse. Naravno, svi mi moraćemo da se u toku godine obratimo nekom državnom organu i da platimo neku republičku administrativnu taksu. Ako ništa drugo, onda makar kada registrujemo putničko vozilo. Ako u toku 2009. godine treba da menjamo pasoše, treba neko da izvadi novu ličnu kartu, onda izračunajte koliko ćete dati samo na ta uverenja. Nula, za promenu. Izvinjavam se, ako sam pogrešio. Svi se obraćamo i moraćemo da platimo. Mislim da je to neprihvatljivo. Znam da ste izvršili neku promenu u nazivima obaveza. Verovatno ste tu izbacili nešto, ali ko će da prati, ima 300 i nešto tarifnih brojeva. Pokušao sam na nekoliko primera da vidim da postoji ta velika razlika. Ako je ovo tačno što ste rekli, nemam razloga da ne sumnjam, da ovo gde se vrši zamena neće biti neko novo opterećenje, onda je to dobro. Generalno smo protiv toga da se povećavaju republičke administrativne takse.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podnosim amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, sa predlogom da se član 4. briše. Predlagač kaže da se za zahteve i podneske koje takseni obveznici podnose kod DKP umesto uplate takse preko računa banke predlaže se da se takse uplaćuju na devizni račun DKP, što i nije sporno, ali je sporno to što se takse uvećavaju. Zato mi predlažemo da se ovaj član briše.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Gospođo Đukić-Dejanović, vi znate da je naša SRS jedna od najhomogenijih i najbolje organizovanih političkih stranaka u Srbiji, a nažalost neću moći zbog obaveza koje imam u svom šumadijskom okružnom odboru da prisustvujem u popodnevnom delu zasedanja. Ali, u svakom slučaju biće mi ovo vreme dovoljno da se osvrnem i na ovu argumentaciju koju su iznele kolege poslanici SRS i da kažem naš generalni stav da se mi ne slažemo sa povećanjem administrativnih taksi zbog činjenice da one ne prate ni naše inflatorne tokove, ni tešku situaciju u kojoj se nalaze građani Srbije. Kad smo malopre pomenuli, vi ste u pravu, gospodine Iliću, što ste sugerisali, kao i uvažena koleginica, oko zamene i nula dinara koje ste rekli. Međutim, pre nekoliko dana jedna od zaposlenih ovde u Skupštini, a ne znam da li znate, a mislim da znate da su plate tih ljudi izuzetno niske. To su oni koji rade na poslovima ili u kuhinji, ili kao konobari, ili spremačice po bifeima, da nam posluže i da nam budu na usluzi od jutra do mraka i kada radimo noću, jedna od tih dama mi se požalila da ona za svoju četvoročlanu porodicu mora da spremi nekoliko hiljada dinara, zato što oni prilikom uzimanja prvog pasoša i za njenu maloletnu decu i za sebe i svog supruga mora da izvadi uverenje o državljanstvu, a to je 500 dinara puta četiri, pa izvod iz matične knjige, i sve ono što je potrebno da spremi da bi dobila jedan takav dokument. Prema tome, mi smatramo da ovo nije bilo dobro vreme. To je izvorni prihod budžeta, da se povećaju administrativne takse, kao što se ne slažemo sa svim ovim drugim pratećim zakonima, da bi se realizovao projektovani budžet u 2009. godini. Mnogo smo argumenata izneli i građani su svesni činjenice da smo mi u pravu, zato što to vide po svojim džepovima i po svojim primanjima, naročito zbog toga što i Republički zavod za statistiku kada prikazuje rast troškova života ili cena na malo, kako hoćete, ne uzima one realne, stvarne parametre. Jeste to, gospodine Milosavljeviću, po nekim okvirnim i navodno optimalnim potrebama za jednu prosečnu srpsku porodicu, ali kada mi dobijamo te preglede i biltene iz meseca u mesec, i vi kada pogledate da to nije dovoljno da bi se neko prehranio, da tu nisu uračunate cene komunalnih usluga koje su povećane i koje su najveći, ti režijski troškovi su najveći troškovi svakog domaćinstva uz hranu, onda pogledajte šta jednom građaninu, a naročito penzioneru koji teško živi ili poljoprivredniku, kako god hoćete da ne govorim o nezaposlenima, oni imaju nula dinara i socijalnu pomoć skoro nikakvu. Malopre je gospodin Krasić rekao kakvo je to sve to opterećenje na budžet građana i zašto smo napisali da se svaki od ovih članova briše. Jednostavno se ne slažemo da se za jednu paru, a kamoli za dinar ili više desetina dinara povećaju administrativne takse, moram da istaknem, možda niste znali taj podatak, frapantan je u svakom slučaju, da je registracija vozila najskuplja u Kragujevcu, pa ćete videti Kragujevčane koji voze automobile sa jagodinskim, kraljevačkim, čačanskim, beogradskim tablicama, zato što ovima nikada dosta. Je l' tako gospodine Vučkoviću, mada vi niste, ne amnestiram vas od odgovornosti, vi ste deo te koalicije, ali šta da vam radim, Boris Tadić je dolazio u kampanju da navodi vodu na Stevanovićevu vodenicu, pa je zato i DS tako prošla kao što je prošla, a mi imamo sada situaciju da u gradu u kome se zaista izuzetno teško živi nema, sve je velika prevara, velika laž bila, ni desetine hiljada radnih mesta, ni pogona od 300.000 automobila, ni prateće proizvodnje druge, apsolutno ničega, već samo testiranje za 2.400 radnika, bez ijedne garancije da će Fijat uložiti ovih 200 miliona evra. Gde god da krenete i šta god da pitate ljude, a tiče se njihovog kućnog budžeta, verujte mi nikada nije bila gora situacija. Kada su ljudi, to nema veze uopšte, to je samo dodatni uticaj i dodatni strah koji se pojačava, ljudi prate štampu, gledaju televiziju, kada se govori o ovoj globalnoj svetskoj krizi, ali jednom je sve moralo da se sruši kao kula od karata. Mi smo kritikovali, vi se sećate toga, gospodine Milosavljeviću, bili ste tada ministar u onoj prvoj Vladi posle 5. oktobra, kada je drastično povećan iznos republičkih administrativnih taksi, u ono vreme kada je Vladan Batić bio ministar pravde, pa se onda govorilo o tome kako će to da poboljša položaj zaposlenih u pravosuđu, a ispostavilo se, sada da pitate sudskog pisara, službenika, saradnika nekog od sudija, nekoga ko nije izabran na neku sudijsku funkciji, ili tužilačku ili sudijsku, pa i oni nemaju preterano velike plate, optimalne za taj odgovoran posao koji rade, a šta ćemo sa njihovim kolegama. I dalje su nezadovoljni, kao što su nezadovoljni u prosveti, u zdravstvu, jer ovaj teret nemaštine mora nekako da se rasporedi, mora da se zemlja, koja se nalazi u teškoj ekonomskoj krizi zbog toga što niste slušali da ne treba da rasprodajemo budzašto naše resurse, da ne dozvolite pljačkašku privatizaciju, da je to najveće blago koje imamo, da ne arčite tolike pare koje ste dobili, pa osnujete NIP, prodate jedan resurs koji mi posle više nemamo. Onda, šta ćete. Rekli smo vam, doći će vreme, doći će i situacija, sećate se kad se Dinkić hvalio kada je izabran 2004. godine za ministra finansija, 19 milijardi ima suficita u budžetu. Upozoravali smo vas i rekli - doći će to teško vreme, jer jednom prodate nešto, drugi put nema, gotovo je za generacije koje dolaze. Koje to ozbiljne, normalne države i vlade u svetu rade? Potroše se te pare, krckaju se tako godinama, troše ih direktori javnih preduzeća. Sinoć sam malo pogledala, uoči snimka suđenja i jučerašnjeg briljantnog nastupa dr Šešelja, i to je trajalo do kasnih sati, ali pre toga sam na jednoj televiziji, koja ima frekvenciju da možete svi to da gledate, gledala tri nedeljnika. Ovaj jedan kaže - eto šta je bilo, od Krišta nema ništa, tresla se gora, rodio se miš. Nije tako. Da nije pokrenuo celu tu priču trošenja para iz budžeta od poreskih obveznika, krađe i pljačke u javnim preduzećima, gospodin Todorović, odnosno SRS, ne biste vi preduzeli onakve mere na koje ste bili prinuđeni. U tome je kontrolna uloga ovog najvišeg zakonodavnog tela. Nije ovo trebalo da uraditi na ovakav način, jer da ste pogledali koliko mera ušteda je bilo moguće u budžetu za 2009. godinu, to je gospođa Dragutinović na kraju sama priznala, ona kaže - to je sada de fakto tako, postoje te agencije koje su produkt ranijih zakona i načina da se u mnogim od njih operu pare, da se zaposle politički podobni iz DS i G17, da niste sve to radili, i te kako biste mogli da napravite mnogobrojne uštede u budžetu i ne biste morali na ovakav način da punite budžet. Ne možemo to da prihvatimo jer smatramo da su građani i te kako ojađeni celokupnom ekonomskom politikom Vlade, da je sve skupo, skupa je i struja, gas je poskupeo, komunalije su preskupe, hrana nikada skuplja. Nekoliko dana smo govorili o tome, gospodine Milosavljeviću, kada je tu bio ministar Dulić, juče i prekjuče, da to nije normalno da je toliko jeftina sirovina, voće i povrće, izuzev pojedinih artikala na našoj domaćoj pijaci, da seljak ne može da obezbedi i država mu ne pomaže u plasmanu svoje robe, a sa druge strane, kad uđete u radnju, treba da kupite hranu, ono od čega moraju da žive i deca i njihovi roditelji, vidite da je sve preskupo. Zar nije bruka i sramota ovo o čemu je govorio i kolega Srđan Spasojević? Ceo ivanjički kraj vam je u tom problemu, propada kajmak, sir, svi mlečni proizvodi, jer ljudi nemaju, oni su odsečeni. Da pitate sad njih tamo iz Vučaka, iz Katića, Kušića ili svih tih sela, kako da dođu do prve pijace, znate li koliko im treba. Oni će više da potroše jer nema organizovanog otkupa, a to su najkvalitetniji proizvodi, od najkvalitetnijeg mleka, najbolje sirovine. Obilazila sam te ljude. Oni kažu - nama se ne isplati, bolje da to bacimo ili da stoji tako da propada. Kada bi se bolje država organizovala, kada bi se strateški opredelila, a videćemo, mislim da je to ipak samo priča i da je to samo da biste predstavili EU da imate nameru u ovoj nacionalnoj strategiji da se bavite poljoprivredom, zato ćemo da imamo i ovaj set pratećih zakona, kada bismo imali toliku zaradu od poljoprivrede, ne bismo morali da podižemo administrativne takse. Mnogo bi nam bolje bilo i narod bi bolje živeo, i ne bi strepili ljudi da li će imati od danas do sutra da prehrane svoju decu.
Nastavićemo rad u 15.00 časova. Dogovorili smo se da danas, zbog leda i loših uslova transporta, nećemo produžavati rad, tako da možete planirati posle 18.00 časova da smo slobodni.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice raspravom u pojedinostima i amandmanom na član 8. koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana koji je podneo narodni poslanik SRS-a, gospodin Petar Jojić, na član 8. Predloga zakona, koji glasi: "Član 8. ovog zakona o administrativnim taksama se briše." Srpska radikalna stranka je podnela 30 amandmana na predloženi zakon, a stav SRS je da treba brisati sve predložene članove zakona. Srpska radikalna stranka smatra da je neprihvatljivo povećavati republičke administrativne takse u uslovima globalne ekonomske krize i teškog socijalnog položaja građana Republike Srbije. Srpska radikalna stranka svojim amandmanima predlaže Vladi Republike Srbije da odustane od Predloga zakona, odnosno od povećanja administrativnih taksi. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama vrši se usaglašavanje predmeta taksene obaveze sa spisima i radnjama, koje su u nadležnosti organa za čiji se rad plaća republička administrativna taksa. Ovde se radi o spisima i radnjama koje su bile u nadležnosti organa državne zajednice SCG, za koje se plaća taksa u skladu sa Zakonom o saveznim administrativnim taksama. Visina ovih taksi nije menjana od 2001. godine, a inače ih je trebalo usklađivati svake godine. Sada se predlaže izmena visina taksene obaveze, što će u uslovima ekonomske krize i socijalne bede predstavljati izdatak koji će opteretiti i privredu, i poljoprivredu i sve građane Srbije. U strukturi prihoda budžeta za 2009. godinu 640 milijardi dinara biće obezbeđeno iz akciza, poreza i taksi, a u strukturi projektivnih rashoda najviše sredstava, 233,7 sedam milijardi dinara je planirano za transfere organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, a za subvencije samo 40,9 milijardi dinara. Radi građana Srbije moram da naglasim da postoji povezanost između Zakona o budžetu i predloženih zakona. Ovaj zakon, kao i drugi set zakona koji su u proceduri, nisu prateći zakoni budžeta, već materijalno pravni propisi. Vlada Republike Srbije je napravila grešku u redosledu predlaganja zakona. Prvo je trebalo da predloži ovaj set zakona, koji su sada u proceduri i da ih Narodna skupština usvoji, a potom da Vlada Republike Srbije predloži Narodnoj skupštini predlog zakona o budžetu, odnosno zakon o fiskalnoj politici Republike Srbije. Nažalost Predlog zakona o budžetu je stigao u Narodnu skupštinu sa zakašnjenjem od 40 dana, čime je Vlada Republike Srbije pokazala neodgovornost, neslogu i nesposobnost. Zbog nelogične i neprihvatljive odluke, Vlada Republike Srbije je jednostrano primenila Prelazni trgovinski sporazum, na taj način će ostati bez značajnih prihoda i zbog toga je morala da pronađe izlaz kako da se ti prihodi dopune. Tako će Vlada Republike Srbije povećanjem poreza, akciza i taksi dodatno da optereti stanovništvo Srbije, a sve u nameri da finansira neopravdanu odluku o jednostranoj primeni Prelaznog sporazuma sa EU. Građani Srbije će zbog jednostrane primene Prelaznog sporazuma, po najavama iz vladajuće koalicije, plaćati PDV veći za 2,5%. Jedini izlaz i rešenje za građane Srbije je odustajanje Vlade Srbije od jednostrane primene štetnog Prelaznog sporazuma, jer u trenutnim uslovima ekonomske krize i socijalne bede to predstavlja i za privredu, i za poljoprivredu, i za sve građane Srbije težak ekonomski i finansijski udarac. Pošto je sa nama ministar za trgovinu i usluge, gospodin Milosavljević, htela bih da kažem nešto i o poskupljenjima koja su vezana i koja su svakodnevna. Građani Srbije su pod pritiskom poskupljenja i zahtevaju odgovor od ministra. U Srbiji je zabeležen rast cena prehrambenih proizvodaza 15 do 16%, što je jedan od najvećih u Evropi. Srbija je na drugom mestu po poskupljenjima u Evropi, posle Bugarske. Zašto građani Srbije jedu najskuplju hranu u regionu? Zašto su najviše trgovinske marže i zašto su one van kontrole? Zašto je, na primer, trgovinska marža za juneći but 48%? Ovogodišnji talas poskupljenja tek sada počinje da uzima danak. Građani su u neizvesnosti i plaše se crnih prognoza, restrikcija i poskupljenja. Namirnice su u Srbiji za poslednje četiri godine, otkada su ova i prethodna Vlada, poskupele između 60 i 90%. Marža na hleb je 24,3%, na mleko 17,3%, a na meso, kao što sam već rekla, i do 48%. Pored talasa poskupljenja koja su u toku, najavljuju se i nova poskupljenja. Tako cena grejanja već od januara biće veća 36%, a od 1. februara biće skuplje i karte za gradski prevoz. Račun za toplu vodu uvećan je za 40%, a pred Novu godinu poskupelo je parkiranje u Beogradu za 9,5%. Ovo su samo neka poskupljenja koja će dodatno smanjiti kućni budžet građana Beograda i Srbije. Cene skaču, a potrošačka korpa sve je praznija. Građani sa opravdanjem strahuju i čekaju odgovor nadležnog ministra, a to je ovde prisutni gospodin Milosavljević. Na kraju, Vlada Republike Srbije jePredlogom ovog zakona o administrativnim taksama uradila još jednu lošu stvar kada je finansijsko-ekonomski interes i socijalni status građana Srbije u pitanju. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Sreto i Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ako nećete da se ljutite, postavio bih vam jedno pitanje - kada će Vlada poslati Peru, šefa obezbeđenja iz Vlade za predstavnika? Zaista, po ovih sedam predloga zakona čini mi se da je 80% članova Vlade prodefilovalo kroz ovu skupštinu i nije problem što prolazi, dobro je da oni dođu u Narodnu skupštinu nominalno, a realno to ćemo kasnije malo prokomentarisati, na neka pitanja sinoć, kako je premijer Mirko Cvetković odgovarao, da se zaključiti da je stvarni i realni premijer neko drugi. Dakle, kada će Pera, šef obezbeđenja Vlade Republike Srbije, doći u ovu skupštinu? Ovo je malo šaljivo, ali imam za vas molbu, kada bude završen radni dan i kada budete okončali svoju obavezu u parlamentu Republike Srbije, molim vas da prođete kroz Pionirski park i da vidite kako na ovoj ciči zimi, a čuo sam da je u prepodnevnom delu dogovoreno da će današnji dan trajati nešto kraće zbog uslova u kojima putuju narodni poslanici, a možete misliti kako je, bilo je oko 30-ak, možda i više, zaposlenih u Robnim kućama "Beograd", koji već danima stoje tamo, a da se njihov problem ne rešava. Oni će biti zadovoljni ako vi samo prođete i javite im se, da znaju da nisu ostavljeni i prepušteni sami sebi. Podneo sam amandman na član 9. Zakona o republičkim administrativnim taksama, a član 9. se odnosi na plaćanje republičkih administrativnih taksi vezano za izdavanje rešenja državnih organa. Član 9. glasi - za rešenje, ako ovim zakonom nije drugačije propisano, ako se rešenje donosi po zahtevu više lica, taksa iz ovog tarifnog broja plaća se prema broju obveznika kojima se rešenja uručuju, znači bez obzira koliko ih ima, da svaki koji je tražio od državnih organa rešenje ili postupanje plaća taksu. Taksa za rešenje iz ovog tarifnog broja koje se donosi po žalbi takođe se plaća. Predložio sam u ime poslaničke grupe SRS da se ovaj član briše. Moram da podsetim narodne poslanike i javnost Republike Srbije da se budžet puni iz poreskih i neporeskih prihoda. Kada je u pitanju punjenje budžeta iz poreskih prihoda, naravno, oni su mnogo značajniji od neporeskih i po planu, odnosno po Zakonu o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu sredstva koja treba da se prikupe po osnovu poreskih prihoda su 640 milijardi 156 miliona ili 91,6% od ukupnih prihoda budžeta Republike Srbije, a iz neporeskih prihoda, gde spadaju republičke administrativne takse, republičke sudske takse, prihodi od imovine i prodaje dobara i usluga, ukupno treba da se prikupi u budžet Republike Srbije 58 milijardi 600 miliona ili 8,4%. Ovde je vrlo interesantno, a u četiri ili pet ovih zakona od ukupno sedam, Vlada polemiše, čini mi se, sa sobom, pa kaže - razmišljalo se da li treba doneti zakon ili se ovo može regulisati na neki drugi način. Naravno, ova materija se reguliše isključivo zakonom i to su zakoni materijalne prirode, i ovo je čisto foliranje da li treba ili ne treba i onda sama Vlada konstatuje, odnosno predlagač ovog zakona, da bi sve bilo transparentno, da bi sve bilo u redu, mi se opredeljujemo da donesemo ovaj zakon. Po Ustavu, ovo je materija koja se reguliše isključivo zakonom i tu nema nikakve dileme. Šta je Vlada Republike Srbije, u nameri da napuni budžet za 2009. godinu, radila, koje je sve zakone predlagala? Prvi zakon koji jeste bio na dnevnom redu odnosi se na carinske tarife i to je jedan katastrofalan zakon i nadam se, gospodine ministre, da on u danu za glasanje, zbog savesti narodnih poslanika koji su ovde predstavnici svih građana Srbije, nezavisno od političkih stranaka kojima pripadaju, neće biti usvojen i neće biti prihvaćen. Krucijalni osnovni razlog jeste što Vlada Republike Srbije pristaje i dobrovoljno se odriče značajnih prihoda po osnovu carine, a da bi se štitila roba domaće proizvodnje. Rečeno je da se neće plaćati carina na najveći broj poljoprivrednih proizvoda, o tome ću nešto i da govorim, što je neprihvatljivo, ne samo za Vladu Republike Srbije, nego mnogo više za građane Republike Srbije. Pa će onda biti posebne povlastice za uvoz delova ili poljoprivrednih traktora, smanjuje se carinska tarifa, smanjiće se tarifa vezano za uvoz novih ili polovnih vozila sa 20 na 12,5%. Uvoz pilića ne preko 185 grama može da bude prihvatljivo, jer smo iz komentara nekih poslanika saznali da nemamo domaću proizvodnju, pa možda iz tog razloga carina se smanjuje sa 20 na 1%, može da bude prihvatljivo, ali carina se značajno smanjuje za mobilne i fiksne telefone. Mislim da to nije trebalo činiti, jer pretpostavljam da sada u Vladi Republike Srbije svaki ministar ima po tri ili četiri mobilna telefona, jer veliki broj građana Srbije ima veći broj telefona. Mislim da će nam ministri u narednom periodu dolaziti ovde sa jednom torbom u kojoj će da donose mobilne telefone, jer će biti značajno jeftiniji kada se ukine carina. Ali, zato smo na proizvode koji se proizvode u Republici Srbiji značajno povećali akcizu, što će samim povećanjem akcize dovesti do poskupljenja tih proizvoda, smanjiti kupovnu moć građana Republike Srbije, direktno se odraziti na njihova primanja, na lične dohotke, na kupovnu moć građana Republike Srbije, a direktno će uticati na smanjenje proizvodnje, samim tim i na smanjenje broja radnih mesta. Često se pominjalo, doveli ste građane Srbije, pa ih malo zaledili pre ovih niskih temperatura, plašeći ih da će prestati da važe stare putne isprave sa 31.12, pa je Narodna skupština Republike Srbije donela zakon o izmenama i dopunama Zakona, odnosno da je taj rok produžen do 31.12.2010. godine, i mi izlazimo s tim da je to neki veliki uspeh Vlade u ovom sazivu što će veći broj građana imati putne isprave, prevedeno pasoše. Ovim zakonom o republičkim administrativnim taksama predviđeno je smanjenje takse na izdavanje putnih isprava i to je dobro, to ne kritikujemo. Ali, badava je posedovati putnu ispravu ako građani Republike Srbije ne mogu da putuju. Mislim da će mi pomoći državni sekretar Ministarstva za finansije, da priupitam koliko građana iz Valjeva može da otputuje na Divčibare, nije mnogo daleko, ne trebaju ni pasoši, ni viza, ne treba nikakva overa, koliko građana iz Užica može da ode na Zlatibor, koliko građana iz Bajine Bašte može da ode na Taru. Namerno govorim o ovim mestima zato što su veoma lepe i interesantne turističke destinacije, a blizu stanovnika koji žive u ovim gradovima, odnosno opštinama koje sam nabrojao. Dakle, nije dovoljno posedovati putnu ispravu, nego je potrebno da životni standard, da kupovna moć, da zaposlenost bude mnogo veća, pa onda možemo govoriti da će im posedovanje putnih isprava značiti nešto u njihovim životima, ali bez ozbiljnijeg odnosa Vlade Republike Srbije prema svojim građanima nema ni ozbiljne namere da se životni standard, da se uslovi u kojima građani Republike Srbije žive, promene i poprave. U ovom parlamentu niko od predstavnika Vlade nije govorio o potrebi da se više ulaže u poljoprivrednu proizvodnju, dakrajevi u Srbiji, poput ovih o kojima ću da pričam, Loznica, Mali Zvornik, Krupanj, Ljubovija, Bajina Bašta, Osečina, Valjevo, imaju fantastične uslove za ozbiljno bavljenje stočarstvom. Ali se mi radije opredeljujemo za uvoz mesa sumnjivog kvaliteta iz Argentine, iz Brazila, iz ne znam odakle sve ne, mesa koje kad se uveze u Republiku Srbiju je skoro u fazi raspadanja, a imamo fantastično dobre uslove za bavljenje stočarstvom, samim tim i za proizvodnju mesa i mesnih prerađevina kod nas. To ne činimo sad u ovom momentu, kad se ozbiljno zalažete za integraciju sa EU, kada će nam u periodu, ako se do toga dođe, bazni osnov za određivanje kvota za proizvodnju, a i za izvoz, i u stočnom fondu, i kada su u pitanju poljoprivredne kulture, bitiograničen na ovom nivou, jer EU jejedinstveno tržište, biti ograničen na nivou koji imamo danas u vreme kada želimo da postanemo članovi EU. Ovom problematikom se mora mnogo ozbiljnije baviti, ali mi jednu po jednu proizvodnju sistematski uništavamo. Krenuli smo sa malinom, koju smo nekada nazivali crveno zlato. Prisetite se, nije to bilo baš tako davno, kad su našoj državi uvedene nepravedne sankcije i zahvaljujući izvozu crvenog zlata ili maline mogli smo da uvozimo naftu, naftne derivate i neke druge proizvode koje nismo u situaciji da obezbedimo u dovoljno potrebnim količinama u našoj državi. Imamo da smo za dve godine proizvodnju ovog jagodičastog voća sa sto hiljada tona smanjili na 60 hiljada tona. Potom smo ubrzano, znate kako je tekao razgovor prošle godine u Novom Sadu, ubrzano smo počeli da uništavamo domaću proizvodnju duvana. Još jednom moram da kažem da se poslanička grupa SRS ne zalaže i ne čuva strane proizvođače cigareta, nego želimo samo da se domaći proizvođači, jer Zakon o duvanu je na dobar način, osim što je izmenama i dopunama tog zakona iz 2007. godine ukinuo obavezni otkup domaćeg duvana za proizvodnju cigareta u našoj zemlji, druge stvari tim zakonom su rešene na dobar način, i kvalitet sadnog materijala koji je potreban, i uslovi i način pod kojim se može baviti proizvodnjom ove poljoprivredne kulture, uslovi za otkup, za promet cigareta na veliko i malo. Ali, čini mi se da to proizvođačima cigareta ne odgovara i da se ne iznenadimo, ministre, i vi i građani Republike Srbije, posebno proizvođači duvana, kojih nije mali broj, ako se onaj ko je kupio fabriku duvana Niš, jednog dana kad energenti kao jedan od osnovnog inputa poskupi i bude na nivou cene u EU, kada radna snaga bude trebala da ima drugi odnos i drugo nagrađivanje, ne izmesti tu proizvodnju cigareta potpuno izvan Republike Srbije. To će biti jedan veliki problem za otpuštanje velikog broja radnika koji su angažovani u fabrikama za proizvodnju cigareta, ali čini mi se da sesvi u Vladi borite kako i na koji način da ostanete neki dan duže, a sve manje mislite o građanima Republike Srbije, čijim glasovima smo ovde, i vi sedite u Vladi. Danas je vaš kolega iz DS član Administrativnog odbora, na kojem je Tomislav Nikolić smenjen sa mesta predsedavanja u tom odboru, rekao da pored ljubavi prema svojoj otadžbini, što ne manjka kod građana Srbije i članova SRS, treba voleti institucije države Srbije. Naravno da ih treba voleti, ali pre svega institucije treba poštovati. Treba da poštuju ministri u Vladi Republike Srbije, treba da poštuje predsednik Republike Srbije i treba da poštuje portparol Vlade Republike SrbijeMirko Cvetković, jer iz sinoćnjeg intervjua koji je dao jednoj od televizija sa nacionalnom frekvencijom, nije se dalo zaključiti da je on prvi čovek u Vladi, jer na pitanje šta da je jedan od ministara ili njegovih zamenika podneo ostavku, on kaže - ne bih mogao direktno to da rešim, nego bi morao da ide na neko drugo mesto, na mesto kod predsednika Republike Srbije. Ova vlada jeste Vlada propasti i zato se moramo, zajedno sa građanima Srbije, ozbiljnije pripremati za naredne izbore, kada će pravi predstavnici građana Republike Srbije doći na vlast, a to su srpski radikali. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, ispred SRS, podnela sam amandman koji glasi: "Član 10. briše se." Vlada ga nije prihvatila sa obrazloženjem da se ne radi o povećanju taksi, već se ovim uređuje način plaćanja taksi. Cilj mog amandmana je da se građanima ne otežava ionako vrlo težak materijalni položaj. Radi se o principijelnom stavu SRS po pitanju ovih sedam zakona, koji su definisani kao podrška budžeta i preduslov za jednostranu primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU, kome se protivimo jer smatramo da će se desiti pogubne posledice po našu privredu. Sve ove republičke administrativne takse koje plaćaju strani državljani su opravdane i treba da ostanu, kao i takse na pojedine radnje koje državni organi preduzimaju na zahtev građana, kao što su žalbe, zahtevi, rešenja i slično. Međutim, takse na izdavanja raznih prepisa i uverenja građana, kao što su krštenica, uverenje o državljanstvu, potvrda o mestu boravka i slično, treba potpuno ukinuti, pre svega zato što te potvrde i uverenja građani traže isključivo po nalogu državnih organa, zatim što su to uglavnom nepromenljivi podaci, jer ne možemo promeniti mesto i datum rođenja ili činjenicu da smo živi i slično. Osim toga, svi ovi podaci su registrovani u Ministarstvu unutrašnjih poslova Srbije prilikom izdavanja ličnih karata i dobijanja jedinstvenog matičnog broja građana. Zbog čega jedan državni organ od drugog traži uverenje za čije izdavanje taksu plaća građanin? Sasvim je nerazumljivo. Zašto građanin plaća 27.000 službenika zaposlenih u državnoj administraciji, ako su to dodatni poslovi? Zašto se ti dodatni poslovi ne plate od onih 14 milijardi dinara koji su određeni u budžetu i predviđeni za isplate ugovora o delu? Sve što se čulo u raspravi u načelu o setu pratećih budžetskih zakona koji se odnose na akcize i carinske tarife, važi i za amandmane. Smanjenje carina na uvoz automobila, gotovo bescarinski uvoz robe iz EU, da bi se omogućila jedna apsurdna, neekonomska, nelogična i nadasve štetna jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma koji će, po mom mišljenju, dotući našu privredu i bez posla ostaviti najmanje 100.000 ljudi. Svi ovi predlozi su protiv interesa građana Srbije jer ih dodatno osiromašuju, a udovoljavanje EU znači nova otpuštanja, naročito u prerađivačkoj industriji. Šta građanin dobija zauzvrat od EU? Ništa. Možda Božidar Đelić ponovo koristi priliku da obmanjuje javnost sa nekim statusom kandidata do kraja ove godine, nekim navodnim pristupnim fondovima. Njegova neprekidna obećanja nemaju nikakve veze sa realnim stanjem. EU nema nikakve veze sa obećanjima Božidara Đelića. Bez obzira ko je na vlasti poslednjih 18 godina, EU nam neprekidno zbog nečega preti, ucenjuje nas, daje nam neprelazne ocene i neke nemoguće misije. Da je htela, EU bi i sama primenjivala trgovinski sporazum sa Srbijom. Umesto toga, Srbija Evropskoj uniji poklanja oko 300.000.000 evra. Zamislite, recimo, da počnemo jednostranu primenu nekog sporazuma sa Rusijom, pa ne bismo ostali živi od salvi nezadovoljstva vladajuće većine i lažne opozicije. Narod je odavno shvatio da nas EU neće. Ulagivanje ove vlasti u tom pogledu ništa neće promeniti. Ništa manje apsurdno nije ni ponašanje Ministarstva trgovine i Ministarstva za ekonomiju u bilateralnim odnosima sa drugim državama. Naši privrednici se neprekidno žale kako su im tržišta susednih država, naročito Slovenije i Hrvatske potpuno zatvorena. Na to je ministarka finansija, Dragutinović, u izjavi za televiziju rekla da mi moramo lepo da se ponašamo i poštujemo propise, iako to drugi ne čine. O kakvoj lepoti se radi u ekonomskim odnosima između država? Valjda onaj ko ne poštuje međunarodne i međusobne propise snosi posledice za svoje ponašanje. Naši ministri treba da štite interese države Srbije, da uvedu reciprocitet u trgovinske odnose sa drugim državama, a ne da vode računa o lepoti, pogotovo što su neki ministri tako zdušno bili protiv gasnog sporazuma sa Rusijom, govoreći kako im se navodno nešto poklanja. Tu nije važio ekspertski princip lepote u ekonomskim odnosima. Očigledno je da smo umesto neprekidnih DOS-ovskih priča o bogatijoj, srećnijoj evropskoj budućnosti dobili samo veće namete u vidu poreza, raznih taksi, kamata i ostalih dažbina. Ispada da gde god čovek pipne neku kvaku mora da plati neku taksu ili nekakav namet. Treba imati u vidu da je svaki građanin Srbije zadužen u proseku sa 500 do 600 evra, ali guverner Narodne banke Srbije, Jelašić, tvrdi da to nije mnogo, s obzirom da je zaduženje građana u zemljama u okruženju prosečno 1.500 evra. Umesto da smanjimo troškove prekobrojnih državnih službenika za najmanje 30%, Vlada tera građane da ulaze u još veći minus po tekućim računima ili u kredite, ili budžet puni preko taksi, akciza, raznih poreza itd. Nerealno predizborno povećanje plata državnim službenicima u svakoj predizbornoj kampanji ne bi izdržali ni mnogo bogatiji poreski obveznici. Očigledno je da, takođe, najširi slojevi stanovništva podnose i najveći teret prezaduženosti države u koji ih je uvela ova neodgovorna vlast. Sam guverner Narodne banke rekao je - teško državi koja živi od rasprodaje imovine i kako taj novac ide u potrošnju umesto u strateška ulaganja, kako to zakon nalaže, kao da građani Srbije to ne znaju. Poslanici SRS stalno ukazuju na tu činjenicu, bez obzira na negodovanje vladajuće većine i medijske napade. Pošto Vlada ne želi da ulaže u proizvodnju, ne želi da se odrekne prekomerne potrošnje, pošto godinama unazad planira veću potrošnju od mogućnosti, nedavna izjava gospodina Cvetkovića o nadolazećoj hiperinflaciji nas uopšte ne čudi, on nam je gotovo i obećava. Da ne govorim o tome da onaj obećani bogati svet neće više Srbiji davati nikakav kredit osim eventualno neki zelenaški. Da podsetim, zvanični kreditni rejting Srbije je, citiram, BB minus pozitivno. Prvo prešao na BB minus stabilno, a sad je BB minus negativno. Sve ove šifre govore same za sebe. Novca za glomaznu parazitsku državnu mašineriju nema i treba ga uzimati od siromašnih građana. Što se nas tiče, ovakvo vođenje državnih poslova zaslužuje ocenu NN minus pametno, što u prevodu znači ništa, ama baš ništa pametno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Ministre Milosavljeviću, da li ste vi možda pravnik? Niste, e šteta. Baš mi je žao što u petak popodne nije dežuran neki ministar pravnik da se zajedno čudimo obrazloženju odnosno delu obrazloženja koji je Vlada dala uz Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Da je gospodin Dulić tu, on bi to možda mogao pomoću gipsa da ispravi. Dakle, kažete - razlozi za donošenje zakona su, između ostalog, problemi koje zakon treba da reši, odnosno ciljevi koji se zakonom postižu. Naravno, svima nama, kao i građanima Srbije je jasno da istinski ciljevi koje Vlada Srbije želi da postigne donošenjem ovog zakona jeste da zavlačenjem, još jedanput, ruke u džep građana poveća prihod u budžetu. To je ono protiv čega smo mi iz SRS. Kaže Vlada – osnovni razlog za donošenje ovog zakona sastoji se u potrebi propisivanja republičkih administrativnih taksi za spise i radnje republičkih organa koji su bili u nadležnosti državne zajednice SCG. Onda nabrajate da je reč o spisima i radnjama u sprovođenju Zakona o državljanstvu koji je donet 2004. godine, Zakona o pečatu državnih i drugih organa iz 2007. godine, Zakona o duvanu iz 2005. godine, Zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima iz 2006. godine, Carinskog zakona iz 2003. godine, dopune 2006. godine, Zakona o posebnim ovlašćenjima radi efikasne zaštite prava intelektualne svojine iz 2006. godine, Zakona o računovodstvu i reviziji iz 2006. godine, Zakona o telekomunikacijama i Zakona o rudarstvu, Zakona o inovacionoj delatnosti itd, uglavnom zakoni koji su doneti 2005. i 2006. godine. Ako je zaista osnovni razlog za donošenje ovog zakona da se republičke administrativne takse propisuju za spise i radnje republičkih organa koji su bili u nadležnosti državne zajednice Srbije i Crne Gore, ako je to istinski razlog svako normalan bi rekao - da, to treba da se uradi. Kada ne postoji, nažalost, državna zajednica Srbija i Crna Gora, ne mogu ni da postoje takse koje je propisala Srbija i Crna Gora. Pitanje za Vladu Republike Srbije: šta je bilo u međuvremenu? Ko je naplaćivao te takse, na osnovu kog zakona su naplaćivane te takse? Zašto je baš sada to neophodno da se menja? Zašto je dosad moglo, a sada više ne može? Znate, nismo mi ni neozbiljni, ni neodgovorni da možete na taj način, naravno još manje građani Srbije, nikada Vlada ne sme da se poigra inteligencijom građana Srbije, jer oni odlično znaju šta se zapravo krije iza svakog predloga Vlade, iza svega onoga što neki predstavnik Vlade ovde kaže, a pogotovo kad bi, ne daj bože, ministri koji su dežurni slušali narodne poslanike. Neki ovde čitaju predloge budućih zakona, neki se igraju mobilnim telefonima, neki ćaskaju sa stranačkim kolegama, tako da su ovde samo zato što ih Poslovnik obavezuje i što poslanici, pre svega SRS, insistiraju na tome da Poslovnik mora da se poštuje i da predstavnik Vlade u liku ministra mora da sedi dok se raspravlja neki Vladin predlog. Molim vas, sada nešto što je zaista vrlo interesantno. Sve bih zamolila da pažljivo saslušate - zašto je donošenje zakona najbolji način za rešavanje problema? To je naslov, pa onda nam Vlada kaže: "Donošenje zakona je najbolji način za rešavanje problema iz razloga što se radi o zakonskoj materiji koju je jedino moguće menjati i dopunjavati odgovarajućim izmenama i dopunama zakona". Dakle, ovo je stvarno smešno. Pet puta se iskoristi reč "zakon", a ne znači ništa. Trebalo je iskreno da kažete šta je osnovni razlog za donošenje ovog zakona. Pored toga kažete: "Uređivanjem materije republičkih administrativnih taksi zakonom daje se doprinos pravnoj sigurnosti i ujedno obezbeđuje transparentnost u vođenju taksene politike". Da li je moguće da pre ovog zakona nije bilo transparentnosti u vođenju taksene politike? Da li to onda znači, evo ja kao malo pametna zaključujem, ako ovo sada kažete, da je do sada takse naplaćivao kako je ko hteo. Nije bila regulisana ovim zakonom i kod koga dođete, kod kog službenika dođete, od njega zavisi koliku će taksu da naplati za određeni akt ili za određenu uslugu u državnom organu. Vi ste to ovako napisali. Ovaj zakon daje pravnu sigurnost građanima Srbije - zakon koji im povećava administrativne takse. Ako niste znali, građani Srbije, tako kaže Vlada Borisa Tadića - Zakon o povećanju administrativnih taksi vam osigurava pravnu sigurnost. Naime, dalje kažete, slušajte kolege pravnici, podsetite se na prvu godinu, na brucoške dane, kaže Vlada u obrazloženju zakona: "Naime, zakon je opšti pravni akt, koji se objavljuje i koji stvara jednaka prava i obaveze za sve subjekte koji se nađu u istoj pravnoj situaciji, čime se postiže transparentnost u njegovoj primeni". Ovo ste stvarno mogli da preskočite i da uštedite u ovoj velikoj ekonomskoj krizi, kao što u vašoj kući nećete da jedete suhomesnate proizvode, gospodine Milosavljeviću. Radi uštede ste mogli ovu jednu stranicu da uštedite građanima Srbije, da ovakve nebuloze ne prosleđujete narodnim poslanicima. Kolega Dušan Marić je podneo amandman na član 11. ovog zakona. Kao i svi, govorile su to koleginice Plećević i Lidija Dimitrijević, šta je suština amandmana koji smo mi srpski radikali podneli na ovaj zakon. Suština je da ovaj zakon, iako ga vi niste nazvali "o povećanju", već o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, nije trebalo sada donositi, da nije vreme da se sav teret ekonomske krize, na ovaj ili onaj način, što kroz akcize, što kroz administrativne takse, što kroz neki onako kroz maglu najavljivani povećani PDV itd, svali na teret građana Srbije. Država mora da pokaže više odgovornosti. Građani Srbije su i onako u izuzetno teškoj situaciji. Dobro znamo koliko je nezaposlenih u Srbiji, koliko je zaposlenih koji primaju 15.000 dinara jedva, koliko je nezaposlenih kojima preti otkaz i sve više se javno i otvoreno o tome govori, koliko je penzionera koji imaju jeva 5.000 dinara penziju, a svi građani Republike Srbije imaju potrebu bar jedanput u godinu dana ili čak i češće naravno, da budu u situaciji da plaćaju republičku administrativnu taksu. Kada budem govorila o svom amandmanu, to ću malo više da obrazložim, ono što takođe građani Srbije treba da znaju jeste činjenica da, pored ovih republičkih administrativnih taksi propisanih u ovom zakonu, u obavezi su da plaćaju i opštinske administrativne takse. Kolega Iliću, malopre, pre podne, kada je gospodin Krasić govorio o nekom amandmanu, pa je pitao koliko će građani Srbije da plate recimo za izdavanje pasoša kod povećanja ovih taksi, vi ste pokazali nula dinara i vi ste obmanuli građane Srbije. Nije tačno da je nula dinara. Da bi neko izvadio pasoš, recimo, treba mu uverenje o državljanstvu. Koliko to košta? Petsto dinara. (Slobodan Ilić, sa mesta: To je druga stvar.) To nije druga stvar, to je prva stvar, jer bez te prve stvari ne može da dobije pasoš. Dakle, nemojte da obmanjujete građane, jeste, istina je da ovim zakonom povećavate sve administrativne takse koje se plaćaju Republici, koje se plaćaju zarad državnih organa. Većina poslova državnih organa se zapravo prenosi na lokalne samouprave, tamo se naplaćuje normalno i ova opštinska taksa, tako da i ovo što je ovde propisano nije to, nego je znatno više i vi to dobro znate. Uostalom, znaju svi građani Srbije, kada dođu na šalter u MUP-u, na šalter u opštini, da dobijaju dve uplatnice. Jedna je za onaj posao koji im se uradi i koja je manja taksa, to je ono što im se uradi u lokalnoj samoupravi i što oni razumeju da treba da plate, ali ne znaju šta će im ovaj zakon i što da plaćaju još nekoga koga ni videli ni čuli, ko ništa za njih nije uradio, nego je samo svoj posao preneo zakonom na lokalnu samoupravu. To jeste problem i mi zato mislimo da ovaj zakon nije trebalo donositi u ovom momentu i zato smo na 30 članova zakona podneli 30 amandmana i svaki amandman znači - član taj i taj briše se. Mi nemamo drugog načina da iskažemo svoj stav prema ovom zakonu. Vaša obrazloženja - zašto ne prihvatate naše amandmane su uvredljiva, jer mi smo neko ko je gledao, a pretpostavljam da ste vi sa vašim saradnicima to radili, ministar svakako ne, ni vi, niti ministar Diana Dragutinović, ja potpuno razumem šta, ko u toj hijerarhiji radi i šta zaista treba da radi, ali je trebalo da razumete - ako imate 30 amandmana, da se briše 30 članova, da onda nema potrebe da nam dajete ovakva obrazloženja, kao da smo mi debili, pa ne vidimo šta piše u članu 11. Predloga zakona, čije brisanje mi tražimo. Vi onda obrazlažete - da se amandman ne prihvata zato što članom 11. Predloga zakona nije predloženo povećanje republičkih administrativnih taksi itd, naravno da nije. Ako ne treba povećanje, ako ne treba ceo zakon, onda ne treba ni član 11. Kada ste radili ove naše amandmane, kada ste ih pregledali, onda je trebalo bar taj zaključak da donesete. I kao što smo im u jednoj rečenici za svaki amandman napisali - SRS smatra da je neprihvatljivo povećavati republičke administrativne takse u uslovima globalne ekonomske krize i teškog socijalnog položaja građana Republike Srbije, onda je trebalo da nam vi kao socijalno neodgovorna Vlada na svaki amandman kažete. Ali, Vlada Borisa Tadića misli da je upravo sada vreme da se povećaju administrativne takse, i da nam upravo sada treba još para u budžetu, i da upravo sada planiramo veći rebalans budžeta i da upravo sada hoćemo od građana Srbije da uzmemo i kožu da im zgulimo, jer više nemamo drugog, rasprodali smo sve što je moglo da se proda, budžet mora da se napuni. Šta ćemo - povećavamo akcize, cenu goriva, cena goriva povlači povećanje svega živog, vi to dobro znate, to je godinama unazad tako. Kad god se poveća cena goriva, kada se poveća cena električne energije koju nam takođe najavljujete za mart, to automatski povlači i potpuno logično poskupljenje svih drugih proizvoda, zato što je i proizvodnja i usluga i roba u bliskoj vezi sa ovim. Dakle, uz sve to još predlažete i povećanje administrativnih taksi. Mi obrazlažemo svaki amandman da bismo građanima Srbije još jedanput skrenuli pažnju koliko socijalno neodgovornu i neozbiljnu vladu imaju.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Marković želi reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo nekoliko dana raspravljamo o ovim zakonima, koji u principu predstavljaju dodatnu globu građana Srbije i kako koji zakon dođe tako se ministri kao na pokretnoj traci menjaju. Za divno čudo, uvek dođe pogrešan ministar. Porezi na imovinu - ministar vera, akcize - ministar za prostorno planiranje, takse - ministar poljoprivrede, dobro - trgovine. Predlažem da predsednik Cvetković pošalje ministra vera, da ga ovlasti za sve ove zakone do kraja, jer jedino ministar vera i gospod Bog mogu građanima Srbije da pripomognu da se nekako bar ove vlade spasu. Dame i gospodo narodni poslanici, takse su dodatni način da se građani Srbije oglobe. Pored republičkih taksi, koje su inače velike, opštinske takse, takse lokalne samouprave, takođe velike i građani Srbije dok se naplaćaju taksi neće im ostati ni za hleb. Odite po uverenje - taksa, odite po potvrdu - taksa, odite po rešenje - taksa, idite po najobičnije pismeno iz lokalne samouprave - taksa, sudske takse, porezi, prirezi, akcize, dokle više, dame i gospodo? U doba socijalizma su šalteri gde su građani dolazili da se obrate opštinskoj, odnosno republičkoj birokratiji, pravljeni tako nisko da vi kada dođete morate da se poklonite onom birokrati koji sedi iza šaltera, da sagnete glavu, da se poklonite. U malo lokalnih samouprava se to promenilo, pa između tog birokrate i građanina, eventualno, postoji staklo sa rukom na sredini da građanin ne mora da se pokloni birokratama, birokratiji koja se inače razmnožava poput ameba. Dođe jedan, sedne na stolicu, za 50 sati najdalje, već se ukazala potreba za još jednim. Kada uđete u kancelariju, pa vidite po 10 njih, guraju se, ne da nemaju gde da sednu, nego nemaju gde da okače kaput kada dođu. Da vas podsetim kolika je bila birokratija u doba kada je buldožer revolucija došla na vlast, došli da nas usreće ovi eksperti, doduše, niko ne pokaza uverenje da je ekspert, dođoše neki u pocepanim patikama, a sada su kupili zmaj, ti isti postali su biznismeni. Razlika između tih biznismena i "bizmismena" je relativno mala. Od tih eksperata ostadoše još Božidar Đelić, gospodin Milosavljević i ne znam da li je još neko, jedan ili dvoje ostao. Svi ostali su otišli u privrednike. Doduše, ostao je i Dinkić, ali znali smo za njega da nije nikakav ekspert bio, njemu je majka Mirosinka pisala domaći zadatak kada je bio na Ekonomskom fakultetu. Jedino što je ekspertski izveo, to je ono kad je navukao čarapu na glavu i ušao u Narodnu banku sa kalašnjikovom. Onda je i počeo sunovrat Srbije. Da pogledamo koliko će to građani Srbije morati ovu moju izmišljotinu da plaćaju. Inače, svi amandmani SRS glase jednostavno - briše se. Smatramo da ovaj zakon nije potreban Srbiji, da oni članovi nisu takođe potrebni Srbiji. Da pogledamo član 24, recimo, na strani 8, odnosno na strani 7, pa da vidite koliko će to građani Srbije da plaćaju, jer građanin Srbije razume kada mu kažete šta će ga sutradan, kada se pojavi na šalteru, ili ode u neku od kancelarija da plati, pa kaže ovako - zahtev za davanje tumačenja, objašnjenja, odnosno mišljenja o primeni republičkih propisa. Drugim rečima, pravni savet kako da se čovek snađe u šumi republičkih propisa koje smo doneli, pa su često ti republički propisi apsolutno u suprotnosti jedan sa drugim, pa ljudi ne znaju koji da primene, na koji da se oslone i odu kod birokrate da im objasni - to ne može bez 1.000 dinara takse. Onda kaže ovako - ako hoćete da podnesete zahtev za otkup stana, pored toga što ste stan svojim sredstvima platili, pored toga što ste odvajali i od usta i od cipela detetu da biste mu obezbedili krov nad glavom, samo to što zahtevate da možete da otkupite stan, 900 dinara, dame i gospodo. Kaže - zahtev za utvrđivanje ispunjenosti uslova za početak obavljanja delatnosti. Pošto onih 500.000 radnih mesta u predizbornoj kampanji je ostalo u predizbornoj kampanji, jer ko još veruje u predizborna obećanja demokrata i deda Mraza, pa ste sada odlučili, jer morate nekako da zbrinete porodicu, pa onda podnosite zahtev da otvorite, recimo, nekakvu radnju da obavljate, nekakvu delatnost, jer zahtev za utvrđivanje ispunjenosti uslova, da ste ispunili uslove, 1.000 dinara. Za žalbu protiv rešenja o prekršaju, 900 dinara. Sudija za prekršaje vas kaznio, apsolutno smatrate da nije bio u pravu, zahtev za podnošenje žalbe ne može bez 900 dinara. Za žalbu protiv rešenja carinarnice, jer setite se koliko su puta posle nekoliko meseci ljudima vraćali robu koja je oduzeta i otišla u carinsko skladište, ljudi su imali potpunu dokumentaciju, ali desilo se, 1.100 dinara. Za vanredni pravni lek, kad potrošite u nekakvom procesu sva pravna sredstva, dolazite do vanrednog pravnog leka, to može, ali 1.750 dinara. O rešenju o utvrđivanju opšteg interesa za eksproprijaciju nepokretnosti 17,5 hiljada, to sad i nije tako. Rešenja koja se donose u vezi sa registrovanjem crkava i verskih zajednica, tu su cifre od 2.000 i kaže ovako - rešenje o zahtevu za utvrđivanje ispunjenosti uslova za početak rada i obavljanje delatnosti sertifikacionih tela 300 hiljada. Da vidimo ovo što građane treba da interesuje - za izdavanje odobrenja za nabavljanje vatrenog oružja, hoćete da budete lovac, može ali samo odobrenje za nabavljanje vatrenog oružja 3.700. Za bilo koje drugo oružje opet je to od 1.800 do 3.600 itd. Kad pogledate ovu zadnju stranu i vidite kolike su tarife bile ranije, uporedite sa ovim, vidite da je bar u proseku za 50% više. Ovaj zakon u vreme kad ništa u Srbiji ne radi, ovaj zakon u vreme kad jednostranom primenom SSP bukvalno otvaramo tržište i time gušimo ne samo našu privredu, naše privatno preduzetništvo, nego gušimo i našu poljoprivredu, jer će debelo subvencionisani poljoprivredni proizvodi iz te Evrope u koju hrlimo, doduše, neće nas, ali mi hrlimo, doći će u Srbiju, ugušiti seljaka. A pri tom i ono malo što smo imali mogućnosti da makar malo jeftinije proizvedemo, da naš seljak makar malo jeftinije proizvede je uništeno nakaradnom i budalastom privatizacijom recimo fabrike veštačkih đubriva u Pančevu, uništili smo mogućnost da dođe seljak do malo jeftinijeg veštačkog đubriva, da proizvede to i da iznese na tržište. Sada će na tržištu imati konkurenciju iz Holandije, sada će na tržištu imati konkurenciju iz zemalja EU po mnogo nižim, po damping cenama, jer njihove države vode računa o poljoprivrednim proizvođačima, njihove države daju debele subvencije njima samo da proizvode, njihove države čak i otkupljuju višak proizvoda, pa makar morale i da bace taj višak proizvoda, ne dozvoljavaju da se proizvodnja prekine. Kod nas, videli ste ne samo seljaka koji obrađuje 10-20 hektara zemlje bukvalno uništili ovim zakonima i onim koje ćemo tek doneti, nego smo omogućili nekakvim kriminalcima po nekoliko stotina hektara, čuli ste gospodina Petra Jojića, čak i 1.000 hektara državnog zemljišta uzmu i da dve godine ne plaćaju, vi niste predvideli kamatu za neplaćena sredstva. Pogledajte koliko je u banci, ako se radi o 800 hiljada evra, da je podigao kredit pre dve godine, koliku bi kamatu banci morao da plati za tih 800 hiljada evra? Zato ste onoga ko je hranio Srbiju dosad doveli do prosjačkog štapa. SRS smatra da je ovaj zakon apsolutno nepotreban i da ga treba povući iz procedure. Doduše, ne znam ko je danas dežurni ministar, možda će gospodin Milosavljević da bude još pola sata, gospođa Kalanović je bila pre podne sat i po, izgleda da se oni menjaju na sat vremena. Ko zna ko će, dok dođemo do kraja rasprave o amandmanima, ko će od ministara da se pojavi ovde. Predlažem opet da gospodin Cvetković dovede ministra vera, jedino on i gospod Bog mogu da nam pomognu.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako analizirate obrazloženje Vlade zašto ne prihvata amandmane narodnih poslanika SRS, uglavnom se sva ta obrazloženja mogu svesti na jedno, a to je da se predloženim zakonom ne predlaže povećavanje republičkih administrativnih taksi i da iz tog razloga treba odbaciti amandmane koje su podneli narodni poslanici SRS. Postavlja se jedno sasvim logično pitanje - zašto je Vlada Srbije uopšte predlagala zakon o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama ako se na osnovu republičkih administrativnih taksi, odnosno na osnovu ovog predloga zakona, ne vrši bilo kakva promena u prihodnoj strani budžeta Republike Srbije za 2009. godinu. Građanima Srbije je odgovor na to pitanje svakim danom sve jasniji. Ova vlada ima prevashodni zadatak i cilj da obezbedi jednostranu primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU. Taj zadatak nije jednostavno ostvariti, ne samo zbog ekonomskih i finansijskih razloga, nego pre svega zbog činjenice da u samoj Vladi ne postoji konsenzus o tome da li je takva mera u interesu Srbije ili nije. Mogli smo ovih dana da čujemo različite izjave ministara u Vladi. Neki od njih čak pripadaju istoj partiji. Mogli smo da čitamo kontroverzne izjave guvernera NBS i očigledno je da ne postoji jedinstven stav vladajuće garniture - da li treba uopšte ići na jednostranu primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma ili ne? Vlada je donela odluku da se jednostrano primeni Prelazni trgovinski sporazum, to je već ugrađeno u budžet koji je usvojen krajem prošle godine, u budžet Srbije za 2009. godinu. Upravo zato što je ta mera koja se zove jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma nepopularna i budući da izaziva otpore čak i u samoj Vladi, odnosno u vladajućoj koaliciji, sada je potrebno, na neki način, zamaskirati, odnosno zamagliti tu činjenicu da će Vlada Srbije jednostrano da primenjuje Prelazni trgovinski sporazum, pa je onda uz Zakon o carinskoj tarifi, koji je bio najvažniji zakon iz ovog seta zakona, predloženo još nekoliko zakona, ne bi li se na taj način stvorio utisak da nije suština jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma, nego omogućavanje realizacije budžeta za 2009. godinu. Gospodine Milosavljeviću, vi ste ekonomista, ekonomski ste stručnjak, vama je jasno, kao i narodnim poslanicima SRS, da je vaša jedina želja jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma. To s jedne strane znači smanjenje budžeta Srbije za 2009. godinu, što se tiče carina za oko 250 do 300 miliona evra, ali da biste nadomestili taj nedostatak, i ako kažete u Predlogu zakona o carinskoj tarifi da to nije bogzna kakav udar na budžet, sada da biste nadomestili tih 250 do 300 miliona evra, ukidate pojedine poreske olakšice i s druge strane povećavate akcize na motorni benzin, na cigarete i na pivo. Ako povećanje prihoda nije osnovni cilj izmena zakona o republičkim administrativnim taksama postavlja se pitanje - što ste uopšte taj zakon predlagali. Predložili ste ga upravo iz ovog razloga, da biste na mala vrata kod građana Srbije stvorili utisak da primena Prelaznog trgovinskog sporazuma nije tako strašna, da neće imati negativne efekte po privredu Srbije i po životni standard građana, i onda ste u paketu, uz zakon o carinskoj tarifi, predložili zakon o republičkim administrativnim taksama, kao što ste i u sam zakon o carinskoj tarifi uneli neke odredbe koje su čisto tehničkog karaktera i koje suštinski ništa ne menjaju u postojećem zakonodavstvu. Vaša Vlada, gospodine Milosavljeviću, odlučila je da jednostrano primenjuje Prelazni trgovinski sporazum, jer smatrate da će te na taj način da ubrzate proces priključivanja Srbije EU. Samo EU vam šalje signale da od toga nema ništa. Kad god se govori o priključenju Srbije EU uvek morate da vodite računa da tu postoje dve strane. Jedna je strana koja želi da se priključi, to je Srbija, odnosno ova vlast, a sa druge strane EU, kojoj Srbija želi da se priključi. Postoji li želja na strani EU da mi budemo država članica EU? Evo, gospodine ministre, analizirajte politiku EU, odnosno Evropske zajednice od 1991. godine do danas prema bivšoj Jugoslaviji, prema Srbiji i prema srpskom narodu. Mislim da nećete pogrešiti ako dođete do zaključka da, pre svega, EU ne želi Srbiju kao svog partnera, odnosno kao državu članicu u svom sastavu ili bar ne želi Srbiju u granicama u kojima je ona član organizacije UN, a to znači sa KiM kao njenim sastavnim delom. Da ovo ne bi bila prazna politička priča, kako nas optužujete vi iz vladajuće koalicije, gospodine ministre, skrećem vam pažnju na izjavu od pre dva dana, češke ambasadorke u Beogradu, Hane Hubačove, koja je rekla da u EU ne postoji jasna koncepcija kada je reč o strategiji priključenja Srbije EU. Jasno je da su države članice EU podeljene, da su neke bliže Srbiji, a da neke ni pod kojim uslovima, bar za sada, ne pristaju da Srbija postane član EU ili da se makar približi za jedan korak ovoj međunarodnoj organizaciji. Jasno je zašto se to radi. Pokušavate merama ekonomske politike da budete bliži EU, ali vama EU kao lopticu uvek nazad vraća neke političke uslove. Njih se mnogo ne tiče kakvu ekonomsku politiku vi vodite. Pre svega, vi ne vodite u velikoj meri ekonomsku politiku kakvu od vas traži EU, Svetska banka i MMF. Ako čitate izveštaje Evropske komisije o stanju u Srbiji, po oblastima, između ostalog kada je reč o ekonomiji i finansijama, videćete da je osnovni zahtev međunarodne zajednice smanjivanje javne potrošnje. Iz godine u godinu, gospodine ministre, EU, Savet ministara EU, MMF, Svetska banka poručuju Srbiji da mora da skreše javnu potrošnju, da je ova država suviše skupa, da je državna administracija suviše glomazna itd. Ništa ne preduzimate po tom pitanju. U budžet za 2009. godinu uneli ste sve one organe, sva ona ministarstva, sve one agencije koje su postojale i u 2008. godini i kada je reč o tom navodnom stezanju kaiša, koji vi preporučujete građanima Srbije, država što se tiče tog stezanja kaiša neće da uradi apsolutno ništa. Danas u prepodnevnoj raspravi sam govorio, moj kolega iz vaše vladajuće koalicije, Saša Milenić me nije na najbolji način razumeo, nije suština moje diskusije bila istorijska priča. Verujem da to vama dobro poznato. Radi se o nečem drugom. Radi se o tome, gospodine ministre, da sam pokušao da vam skrenem pažnju na činjenicu da ne vredi da vi budete veći Evropljani od samih Evropljana. Oni imaju svoje političke uslove koje nam postavljaju. Vi možete da kažete da ste sto puta za EU, dok ne ispunite te političke uslove od ulaska Srbije u EU nema ništa, a i kada ih ispunite ko vam garantuje da oni neće postaviti nove uslove. Danas sam napravio poređenje između odnosa koje su imali nemački okupatori u Drugom svetskom ratu prema srpskim rodoljubima, sa odnosom koji ova vlada ima prema modernim srpskim rodoljubima. Šta je suština? Suština je vrlo jednostavna. Ova vlada, odnosno nekakav akcioni tim Vlade Srbije raspisuje nagradu onome ko dostavi informaciju o tome gde se nalaze Ratko Mladić i Goran Hadžić. Prosto, mislim da nema većeg poniženja koje je Vlada Srbije mogla da priušti svim njenim građanima od ovoga, da vi nudite novac i to milion, odnosno 250.000 evra za onoga ko vam dostavi informaciju o tome gde se nalazi Ratko Mladić, Goran Hadžić. Uporno se trudite, iz dana u dan, iz meseca u mesec, iz godine u godinu da učinite sve da se u Haškom tribunalu nađe svaki Srbina koji je na bilo koji način učestvovao u političkim i vojnim procesima na prostorima bivše Jugoslavije tokom devedesetih godina. Iz godine u godinu ste dalji od ulaska u EU. Smejali ste se, odnosno rekli ste da novinari nisu dobro interpretirali bivšeg nemačkog ambasadora, Cobela, koji vam je jasno poručio da ćemo u EU ući možda oko 2025. godine, ali pod uslovom da ne zatežemo mnogo oko KiM i Vojvodine. Danas sam vam pokazao, gospodine ministre, vaša Vlada, odnosno taj akcioni tim, koji je neki fantomski organ, nema ga u Ustavu Srbije, nudi nagradu od milion, odnosno 250.000 evra i niste bliži EU.Pogledajte šta rade Šiptari na KiM. Na KiM se gradi memorijalni centar, gospodine ministre, veteranima, odnosno bivšim teroristima Oslobodilačke vojske Kosova, između ostalog i Ademu Jašariju. U izradi tog memorijalnog centra, koji se finansira iz budžeta tzv. republike Kosovo, učestvuju i pojedine evropske institucije. Niko nije rekao ni jednu jedinu reč protiv toga, a puni su mediji, ne samo srpski, nego ovih dana i italijanski, odsečenih srpskih glava na KiM, masovnih zločina koje su počinili ti isti šiptarski teroristi tokom 1998, 1999. godine i kasnije. Znate li, gospodine ministre, da je u Skupštini tzv. republike Kosovo u proceduri donošenje zakona o pravima boraca bivše Oslobodilačke vojske Kosova? Njima će država, te takozvane republike Kosovo plaća penzije, invalidnine, da im kupuje stanove itd. Proglašava ih nacionalnim herojima. Nijedne jedine reči iz EU protiv toga. Nema pomisli da bi neko mogao da kaže vladajućoj garnituri da na Kosovu ovoj albanskoj, mafijaškoj, terorističkoj, nema ništa od priključenja Kosova EU, dok se ne odreknete terorista. Ne. Eksperti Saveta Evrope učestvuju u izradi tog zakona koji se odnosi na prava boraca bivših pripadnika Oslobodilačke vojske Kosova. Na drugoj strani, vi raspisujete nagradu onome ko cinkari gde se nalaze Ratko Mladić i Goran Hadžić. Prosto neverovatno. Šta još ova država treba da uradi da biste vi konačno rekli - ljudi, sada je dosta sa pritiscima, ucenama, ponižavanjima Srbije i srpskog naroda? Nema države, gospodine ministre, u svetu koja je ceo svoj državni i politički, vojni vrh, koja je svoju političku elitu izručila nekakvom fantomskom tribunalu, koji je formiran protivno Povelji UN, kao što je to učinila Srbija. Od 2000. godine obećavate, gospodine ministre, i to je suština ovih zakona, brže priključivanje Srbije EU. Na vlasti ste skoro isto koliko je bio i Slobodan Milošević, skoro punih 10 godina. Ušli ste u devetu godinu. Sećate li se šta je Boris Tadić obećavao kada je prvi put kandidovan za predsednika Srbije 2004. godine? Sećate li se rokova koje je postavio, kada će Srbija da postane kandidat, pa član EU? Sada se ti rokovi prolongiraju, iako vi sistemskim zakonima koje donosite u ovom parlamentu drastično nanosite štetu srpskoj privredi i građanima Srbije. Ništa građanima Srbije neće biti bolje zbog toga što ste smanjili carine, odnosno smanjili prihodnu stranu budžeta na ime carina za 250 do 300 miliona evra. Apsolutno ništa. Biće im ćak i gore. Ukidate poreske olakšice za obične, sitne ljude, koji možda imaju neki stan u kome žive članovi njihove najbliže porodice. Ukidate i to malo poreskih olakšica koje ste im dali. Uvodite akcize, odnosno povećavate akcize na benzin, na cigarete, na pivo, na ono što troši običan prosečan svet u Srbiji. Kažete, čitao sam u obrazloženju zakona o akcizama, da ćete na taj način da smanjite pušenje, odnosno da ćete na taj način uticati na poboljšanje zdravlja nacije. Okrenite se, gospodine ministre, na svakom koraku su reklame za cigarete. Razne duvanske kompanije su sponzori fudbalskih klubova, košarkaških klubova, sponzori kulturnih manifestacija, snimaju se filmovi uz pomoć para duvanskih kompanija, izdaju se knjige, monografije, galerije, umetničke slike itd. Dakle, gospodine ministre, apsolutno ništa nećete postići ovim zakonima, čak i ako ih izglasate ovde u Skupštini, a ubeđen sam da hoćete, imate dovoljnu većinu. Apsolutno od priključenja, bržeg priključenja Srbije EU nema ništa, ne zato što to (Predsednik: Vreme.) završavam, ne zato što to Srbije ne želi, nego zato što vas, ovakvi kakvi ste, pre svega ne želi sama EU.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Mladenoviću, želite reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, smatramo da ovaj zakon uopšte nije potreban Srbiji. Stoga smo predložili da se svi članovi ovog zakona brišu. Na početku ću pokazati na jednom primeru kako je Srbija od građana uzela 100 miliona dinara. Naime, Agencija za privatizaciju za dodelu besplatnih akcija poslala je oko 220.000 obaveštenja građanima za dopunu dokumenata, odnosno tražeći uverenja o državljanstvu. Republička taksa za uverenja o državljanstvu košta 430 dinara, puta 220, to vam izađe oko 100.000 miliona dinara, koje je država uzela od građana Srbije, plus idu troškovi oko 50 dinara za opštinske manipulativne troškove, plus 44 dinara preporučeno pismo, plus 20 dinara za poštarinu. To sve ide na štetu i teret građana. Nažalost, ova obaveštenja dobijaju građani koji su po 30 i više godina prijavljeni na svojim adresama, niti su ih menjali, niti bilo šta slično, a opet dobijaju ovakva obaveštenja. Greška je u republičkim organima, država je kriva, država treba da snosi trošak, a ne ničim krivi građani. Izdavanje ličnih karti, takođe troškovi za ovaj dokument smatram da su visoki, a ovim zakonom oni treba još više da se uvećaju. Za njihovo dobijanje potrebno je naime prvo platiti taksu za obrazac lične karte u iznosu od 913 dinara na račun Narodne banke Srbije, zatim treba platiti troškove izrade lične karte u iznosu od 226 dinara na račun MUP Srbije. Ovde treba dodati i taksu za izvod iz matične knjige rođenih od 310 dinara i uverenje o državljanstvu od 430 dinara. Kada sve ovo saberete, ode na takse oko 2.000 dinara. Imate i troškove fotografija koje nisam uzeo u obzir i smatram da ovaj iznos je preveliki i predstavlja građanima izuzetno veliki trošak, i umesto da se on smanji vi želite da ga još uvećate, što će još više otežati život građana. Za uverenja o državljanstvu, čiji je rok važenja šest meseci, naplaćuje se taksa u iznosu od 430 dinara. Vi ovim zakonom predlažete da ona bude 480 dinara. Da napomenem da se uvek plati od 50 do 100 dinara opštinskih manipulativnih troškova i smatram da je ovaj namet izuzetno veliki građanima i da ga treba smanjiti, a nikako uvećati. Posebno napominjem da je ovaj rok važenja uverenja o državljanstvu od šest meseci izuzetno kratak i smatram da ili bi on trebalo da bude neograničen ili povećati rok, odnosno dok ne dođe do nekih izmena, recimo promena podataka podnosioca uverenja ili nešto slično, da bi ono trebalo da važi. Za izvod iz matične knjige rođenih plaća se republička taksa od 260 dinara, a novim zakonom predviđeno je da ona bude 300 dinara. Plus, opet napominjem, opštinske troškove od 50 do 100 dinara, u zavisnosti od opštine, i smatram takođe da ove iznose treba smanjiti ili da ostanu u okviru ovih sadašnjih, postojećih, a nikako ih ne treba dodatno uvećavati. Opet napominjem da izvod iz matične knjige rođenih, kao i prethodni dokument važi samo šest meseci, tako da se u toku jedne godine može desiti da građani po dva puta vade ova dokumenta i da svaki put plaćaju ove republičke takse. Za internacionalni izvod, izvod na više stranih jezika, takođe republička taksa je 430 dinara, plus opštinska taksa u približno istom iznosu. Takođe, ovi iznosi su previsoki i ne treba ih uvećavati. U pojedinim opštinskim sredinama šalteri matičnih službi, građanskih stanja, referenti za prijem zahteva za pojedine opštinske službe, tj. za inspekcije, razne dozvole, izlazak na teren i slično, imaju veći novčani promet od većine prodavnica i lokala u tim mestima, nakupi se i do 100.000 dinara na razne takse, i to dnevno, i to napominjem u manjim opštinama. Za odlazak dece na ekskurziju, školska putovanja u inostranstvo, ambasade agenciji traže razna dokumenta sa velikim republičkim taksama, kao što su overa fotokopije lične karte, zdravstvene knjižice, radne knjižice. Svaka overa po dokumentu košta 260 dinara, plus razni svojeručni potpisi roditelja na razne saglasnosti takođe se plaćaju po 260 dinara ili na potpis svedoka koji potvrđuje neko činjenično stanje, takođe 260 dinara. Overa fotokopije nekog dokumenta, republička taksa iznosi 260 dinara, a kod opštinskih sudova ta ista taksa je 98 dinara. Kod opštinskih overa, kod opštinske uprave plaća se dodatna opštinska taksa od 50 do 150 dinara po overenom primerku. Overa potpisa stranke kod opštinskih sudova je 98 dinara i isto se sliva u republički budžet. Taksa za izdavanje, odnosno za produženje vozačke dozvole, za izdavanje potvrde o poznavanju saobraćajnih propisa, po novom predlogu iznosiće 350 dinara. Takođe, za zahtev za registraciju ili njeno produženje moraće građani da izdvoje 610 dinara, za izdavanje duplikata vozačke dozvole - 700 dinara, za izdavanje, odnosno za produženje važnosti saobraćajne dozvole, takođe 700 dinara, privremena registracija vozila koštaće 1.480 dinara, a za potvrdu o registraciji traktora i radnih mašina, takođe 1.480 i za potvrdu o registraciji motokultivatora i bicikla sa motorom 700 dinara. Za akt po zahtevu za davanje saglasnosti na nastavni plan i program za obuku kandidata za vozače motornih vozila i vozače traktora 6.500 dinara, a za rešenje po zahtevu za otuđenje ispunjenosti uslova za rad centara za obuku vozača čak 65.000 dinara. Za zahtev za izdavanje potvrde o tehničkim uslovima koje ispunjava vozilo za međunarodni javni prevoz u drumskom saobraćaju 1.500 dinara, a isto toliko i za potvrdu o vezi i ispunjenosti uslova propisanih normom euro 3 takođe 1.500 dinara. Izdavanje uverenja, izvoda i drugih ličnih dokumenata, pojedine države traže da se overi a postile pečatom. To je pečat kojim se potvrđuje da je opštinski organ ili pojedini službenik izdao dati dokument. Overa ovim pečatom košta stranku 1.431 dinar, normalno plus republička taksa koja je već plaćena za izdavanje ovog dokumenta, izvoda iz matične knjige rođenih, vozačke dozvole, raznih diploma i slično. Austrija, Nemačka, Švajcarska, Bosna i Hercegovina, Hrvatska, traže od vojnih penzionera koji žive u Srbiji potvrde o životu ili potvrdu o izdržavanju, gde se takođe plaća republička taksa u iznosu od 300 do 500 dinara. Takse u Republičkom geodetskom zavodu su takođe visoke. Za izdavanje liste nepokretnosti neophodno je izdvojiti 520 dinara na ime republičke takse i 533 dinara takse za Republički geodetski zavod, što je ukupno 1.053 dinara. Takođe bih napomenuo da je ista taksa povećana čak sedam puta od 2000. godine. Za promenu vlasništva kupljene parcele, pored plaćanja poreza na promet nepokretnosti, treba izdvojiti i 520 dinara za takse za Republički geodetski zavod, 5.288 dinara republičke takse, što je veliki iznos za građane i posledica ovih velikih iznosa je veliki broj kupljenih parcela da ne menjaju vlasništvo u katastru. Znači, ljudi jednostavno nemaju toliko novca i ne žele da vrše promenu vlasništva. Taj problem je dugogodišnji u Srbiji. Velike su takse za izlazak geometara na teren za omeđivanje parcela, cepanje i podela istih koje su uvećane od pet do šest puta poslednjih par godina. Za izdavanje pasoša, za koje je neko napomenuo da su besplatni, sada ću ga demantovati, pored republičke takse od 170 dinara, treba uplatiti 2.000 dinara na račun NBS za obrazac putne isprave, a uz to treba dodati i 800-900 dinara u zavisnosti od opštine za izvod iz matične knjige rođenih i za uverenje o državljanstvu. Ukupni troškovi premašuju 3.000 dinara. Rešenje po zahtevuza upis udruženja u Registar udruženja košta 5.240 dinara. Navešću vam još dosta primera koje smatram da su takođe visoki i da nikako ne treba ići sa ovim uvećanjem, da je trebalo i da je realno da ostanu daleko niži. Rešenje o upisu osnivanja sportske organizacije, odnosno društva, odnosno saveza u Registar sportskih organizacija kao udruženja sportskih društava košta 9.100 dinara. Rešenje o upisu promena podataka u Registru sportskih organizacija kao udruženja sportskih društava, odnosno saveza 5.200 dinara. Razni zahtev i u vezi nabavki oružja kreće se oko 1.000 dinara, a taksa na zahtev za vršenje obuke u rukovanju vatrenim oružjem 21.820 dinara. Smatram da ovo uopšte nije usklađeno i da zahtev za rukovanje vatrenim oružjem, ako ga već neko poseduje, treba da bude daleko niže. Ipak, 21.820 dinara mnoge će sprečiti da podnesu ovaj zahtev. Odobrenje stranom državljaninu da se može stalno nastaniti u Republici Srbiji košta 8.000 dinara. Za izdavanje dozvole za rad organizacije za osiguranje je 52.370 dinara, a za preregistraciju iste 26.190 dinara. Na zahtev za suštinsko ispitivanje prijave za priznanje patenta košta 15.000 dinara, a samo zahtev za prestanak žiga zbog nekorišćenja košta 20.000 dinara. Za dozvolu za obavljanje delatnosti kolektivnog ostvarivanja autorskog i srodnog prava 80.000 dinara, a isto toliko košta i obnova ove dozvole. Što se tiče prostornog planiranja i izgradnje, na zahtev za davanje stručnog mišljenja prostornog i urbanističkim planovima je 3.490 dinara, a za rešenje po zahtevu za utvrđivanje ispunjenosti uslova za izradu tehničke dokumentacije u skladu sa zakonom kojim se uređuje izgradnja objekta je 15.500 dinara. Za rešenje po zahtevu za utvrđivanje ispunjenosti uslova za izvođenje radova po zakonu kojim se uređuje izgradnja objekta 16.500 dinara. Zahtevi za izdavanje odobrenja za detaljna istraživanja podzemnih voda se kreću od 20 do 60 hiljada u zavisnosti od količine protoka vode i u zavisnosti da li je voda obična ili mineralna. Smatram da su sve ovo veliki izdaci za osiromašeno stanovništvo. Zamislite, seoske porodice koje u zimskim danima imaju jedino prihod od poljoprivrednih penzija koje su u iznosu od 8.000 dinara, građane koji su ostali bez plata, bez posla, bez ikakvih primanja, ove republičke takse smatram da su izuzetno veliki namet za veći deo stanovništva Srbije. Treba ih smanjiti, a nikako, kao što je ovim zakonom predviđeno, da se dodatno uvećaju. Imamo primer i danas smo se susreli sa radnicima Robnih kuća "Beograd" koji štrajkuju ovde više od mesec dana, gde su dočekali i Božić i Novu godinu na otvorenom prostoru. Smatram da su to prioriteti koje treba ova vlada da rešava, fabrike koje su napuštene, koje su rasprodate, njih treba pokrenuti i to je ono na šta treba da se obazire ova vlada i šta treba da bude cilj u narednom periodu, da se tim ljudima omogući normalan rad, da se pokrene proizvodnja i da se na taj način krene sa boljim životom u Srbiji, a nikako na novim nametima uzme i poslednji dinar od već osiromašenog stanovništva. Za kraj bih samo napomenuo i ogromnu birokratiju prilikom vađenja ovih dokumenata. Bukvalno za svaki dokument koji vadite treba vam po dva-tri zahteva, obrasca, uverenja itd. Smatram da je ovo u Srbiji prevršilo svaku meru i bukvalno kada je potrebno da idete da vadite odgovarajući dokument, potrebni su vam i sati i sati, a neki put i više dana da bi došli do njega. Upravo zbog ovoga, ponoviću još jednom, za svaki dokument koji vadite potrebno vam je i više zahteva, i više obrazaca i više uverenja, za jedan dokument potrebno vam je pet-šest prethodni da bi isti dobili. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Mladenoviću. Da li još neko želi po amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Krasić želi reč, izvolite.
U odbranu ovog amandmana ću da krenem sa prozivanjem starijih gledalaca da se sete, do pre jedno 15-20 godina republičke administrativne takse, opštinske takse, pa i sudske takse bile su marke. Zalepe se na zahtev, na žalbu, tužbu i stoji ona nominalna vrednost. Moglo je da se kupi na trafikama. Iznosi su na početku bili stvarno skromni, a kasnije su se nešto malo povećavali. Kada su se počele povećavati sve te takse, postalo je iluzorno da se štampaju marke i krenulo se sa gotovinskim uplatama, odnosno uplatnica služi kao dokaz da je izvršena uplata takse. Zašto sam počeo ovo izlaganje sa taksenim markama? Ne zbog Pere iz administrativnog odeljenja ili nekoga iz neke pisarnice, nego iz prostog razloga da ukažem da ta taksa, taksena marka je bilo sredstvo evidentiranja da je nešto ušlo u postupak kod državnog organa kao podnesak i to služi kao dokaz da je, pre nego što dođe do lica koje treba da reši po zahtevu, prošlo kroz pisarnicu, da je evidentirano i da je maltene zvanično otpočeo postupak. Kako su se povećavali apetiti, tako je neko zaključio da i na tim taksama mogu da se zarade značajna sredstva za budžet Republike Srbije, lokalne samouprave itd. Onda se izgubio svaki smisao štampanja taksenih maraka, već se krenulo sa gotovinskim uplatama. Uplatnica je poslužila kao dokaz da je prethodna obaveza na neki način ispunjena. Sada smo došli u situaciju da je predlagač zakona inovirao sam pojam taksene marke i takse, pa kaže da to treba da odgovara otprilike i troškovima rada državnog organa na obradi zahteva. Verovatno su ih prevarili ovi bankari koji pored one kamate računaju i troškove obrade zahteva. Pa kažu ako mogu banke da imaju troškove obrade zahteva, a što i mi koji radimo u državnoj upravi ne bi imali troškove obrade zahteva za izdavanje uverenja o državljanstvu. Onda je krenula ova suluda priča o iznosima. To je važno da bi se shvatilo što kod nekog beznačajnog prihoda kako se promeni vlast, nije to krenulo od 2001, da se odmah razumemo, to je krenulo ranije, tako jačaju apetiti da se obezbede sredstva. Amandman gospođe Pop-Lazić je podnet na član 15, a tiče se člana 16. postojećeg Zakona o republičkim administrativnim taksama. Inovacija, ako može da se kaže ili promena, jeste u tome što se maltene precizira jedan stav i postojeći član dograđuje nečim što je postojalo u saveznim propisima, a tiče se uplate diplomatsko-konzularnih taksi, kako u zemlji tako i u inostranstvu. Ništa tu nema spektakularno novo, više bih rekao da se radi o pravno-tehničkoj promeni, jer neće postojati onaj zakon koji je donet na saveznom nivou, već će postojati samo ovaj republički, i tu je rečeno po kom kursu će da se obračuna iznos diplomatsko-konzularne takse ako se plaćanje vrši u zemlji prema tom odeljenju u inostranstvu, šta radi to odeljenje, kako prebacuje na račun Ministarstva spoljnih poslova i kako se sa računa Ministarstva spoljnih poslova, najkasnije u roku od 10 dana, ta sredstva prebacuju na propisani račun za uplatu ove vrste prihoda. Zamolio bih pre svega poslanike da obrate pažnju na nešto što je danas objavljeno, a ima veze sa republičkim administrativnim taksama. Danas negde oko 13.30 časova obavljena je agencijska vest, kaže se - deficit budžeta Srbije u 2008. godini povećan je za skoro 9 milijardi dinara i iznosi 54,7 milijardi dinara, pokazuje završni račun Ministarstva finansija. Mislim da nije precizno rečeno, nemoguće da postoji taj završni račun, verovatno je neka procena, ili je Ministarstvo finansija obavestilo Vladu prema raspoloživim podacima kako je to stanje ako se napravi presek sa 31.12.2008. godine. Kako se to obrazlaže? Kaže ovako: prema završnom računu, prihodi države Srbije u prošloj godini su iznosili 649,2 milijarde dinara, umesto planiranih 650,1 milijarda, dok su rashodi dostigli 703,9 milijardi dinara, iako je bilo predviđeno da iznose 695,9 milijardi. Podsetimo, Vlada Srbije je prvobitno planirala da deficit budžeta bude 40,9 milijardi dinara, ali je on rebalansom budžeta u oktobru prošle godine povećan na 45,8 milijardi dinara. I pored toga, godina je završena sa deficitom od čak 54,7 milijardi dinara. Osnovni razlog za ovako veliko povećanje deficita leži u povećanju rashoda koji su bili 7,9 milijardi dinara veći od planiranih, a samo delimično i u smanjenju prihoda, čiji manjak iznosi nešto manje od milijardu dinara. Gospodo narodni poslanici, vi koji ste prisutni u sali, vi koji niste prisutni, naročito građani Republike Srbije, da protumačim ovu agencijsku vest. Narodna skupština je preko zakona o budžetu za 2008. godinu i rebalansa odredila da Republika Srbija može u 2008. godini da potroši 649,2 milijarde. Potrošeno je 703,9 milijardi. Oni nisu imali ovlašćenje Narodne skupštine da troše više nego što im je Zakonom o rebalansu odobreno. To više je 9 milijardi. Molim vas, svi mi u Narodnoj skupštini imamo obavezu, jer ovo ako je tačno, a s obzirom da je B 92 izvor podataka, onda sam apsolutno siguran da je to tačno, onda Mirko Cvetković mora u ponedeljak da dođe ovde i da podnese ostavku. Krenuo je? Ako je krenuo, kažite mu što pre neka stigne, jer ako je ova agencijska vest tačna onda je neko u Vladi izvršio najteže moguće krivično delo. Molim vas, ne mogu to da tvrdim na bazi agencijske vesti, ali kada bi kojim slučajem imali osposobljenu Državnu revizorsku instituciju ona bi proverila ovo priznanje Vlade Republike Srbije. Građani, oni su više u 2008. godini potrošili nego što je zakonom njima dozvoljeno. Odakle su to našli višak? Gde su se zadužili? Da li su dobili od nas odobrenje da se zaduže? Nisu. Nisu dobili odobrenje, zadužili su se, stvorili su relativno trajnu obavezu prema građanima Republike Srbije. Oni se zadužili, oni potrošili, a vi što pratite prenos treba da vraćate i zato se i dižu republičke administrativne takse, zato se dižu akcize, zato se oslobađaju carine, jer se čeka u ovo vreme odluka borda direktora MMF da li je 530 miliona dolara odobreno kredita Republici Srbiji za 2009. godinu. Ova vlada je opasnost po finansijski sistem i ekonomsku perspektivu Republike Srbije. Ako je ova agencijska vest tačna, oni priznaju da su izvršili krivično delo, zadužili su svakog građanina Republike Srbije, a da nisu za ta zaduženja dobili odobrenje Narodne skupštine. Prekršili su zakon kao kolektivitet. Da vas podsetim, Vojislav Šešelj je zbog toga što je kao potpredsednik Vlade za ekonomska pitanja, zato što je potpisao jednu odluku koja je doneta na Vladi, dobio krivičnu prijavu od vas, jer su se sredstva odvojenih za zemljotres, koja nisu bila utrošena, hitno prebacila za sanaciju poplava 1999. godine, Jagodina i sva ona mesta. Šta bi sad trebalo da se uradi u ovoj situaciji? Da li da ih besimo sve? Da li da ih vešamo? Šta da radimo? Pokazali su da njih uopšte ne interesuje Narodna skupština, zato i ne ulaze ovde. Istovremeno imamo poziv da se milion i 250 hiljada evra daje nekome ko će da okrene 91-91, i sve troškove snosi država, i kursne razlike, i porez. Čak su rekli da će i porez da plate na prihode koje bi dali licenciranim i nelicenciranim potkazivačima. Na Kosovu i Metohiji pravi se spomenik teroristima. EU je proglasila dan genocida. Izmenjena je optužnica protiv Radovana Karadžića, gde se kompletno cela Srbija i svaki Srbin gura u četiri udružena zločinačka poduhvata. Oslobađaju se carina, uništava se sve. Gde su naše devizne rezerve? Kolika kamate je propisana i kolika se prima po osnovu tih depozita? Neke procene, čitate novine šta kažu, 600 miliona evra je država izgubila. Ne bavim se istraživanjima, samo čitam. Istovremeno imamo i situaciju da je jedan zumbul požurio septembra prošle godine da što pre dobije dozvolu da bi mogao da upravlja čamcem, jer je taksa skočila na 530 dinara, pa se sad zbog njega pravi nova serija "Bela lađa". Oće čovek da vozi belu lađu jer je ''uvređen i iznenađen''. Svi imaju jahte, pa hajde i on da ima jahtu, otišao u Pančevo kod Gvozdenovića da mu otkuca dozvolu da vozi belu lađu. Nećemo da se zabavljamo sa belom lađom, uvređenim i iznenađenim, nećemo da postavljamo pitanje da li postoji odluka za vožnju brodova i čamaca, nećemo ni da tražimo da se utvrdi da li je taj Gvozdenović nešto napravio u Kapetaniji Pančevo, nećemo ništa to da radimo, ali tražimo odgovor od Vlade Republike Srbije, s obzirom da nikako ne možemo da dobijemo završne račune budžeta Republike Srbije već 7-8 godina. Evo, B 92, rekao sam da je B 92 dobra televizija, kaže -deficit budžeta 9 milijardi dinara. Molim vas, obavestite Cvetkovića neka krene da nas obavesti da Vlada više ne postoji.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? Gospodin Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, raspravljamo o setu zakona koji su izuzetno važni da bi se time kompletirao, na osnovu Zakona o budžetskom sistemu, budžet Republike Srbije za 2009. godinu. Mi smo imali budžet za 2008. godinu i u oktobru nam je dostavljen rebalans tog budžeta. Tad smo imali ozbiljne primedbe na projekcije koje su napravljene. Pretpostavili smo da dobar deo onoga što je planirano budžetom, odnosno rebalansom budžeta za 2008. neće biti realizovano. Rebalans je usvojen negde početkom novembra, prvog ili drugom novembra, da bi polovinom decembra, uz obrazloženje da budžet kasni zato što se čekaju projekcije, zato što je potrebno da napravimo što je moguće bolji budžet, zato što se čekao aranžman sa MMF-om, dobili smo u skupštinsku proceduru Predlog budžeta za 2009. godinu. Za tih mesec i po dana, otkada je usvojen rebalans do kada nam je stigao budžet, Vlada je predložila da će prihodi biti smanjeni za 200 miliona evra. Rebalansom je bilo predviđeno da će oni biti 650 milijardi, a kad je stigao budžet već je korigovano i rečeno je da neće biti toliko, nego će biti 200 miliona evra manje. Danas su objavljeni zvanični podaci, Ministarstvo finansija je izašlo sa podacima o ukupnim prihodima. Koliko je situacija alarmantna govori podatak da je, u odnosu na nešto što smo raspravljali ovde pre samo desetak dana, novih 200 miliona evra manje. Kada smo pričali o suštinskim problemima koji nas čekaju u ovoj godini, to su problemi da su predviđana jako loša i da nešto što se predvidi u roku od 15 dana ili mesec dana bude demantovano. Tada smo upozorili da nije realno da Srbija ima rast bruto društvenog proizvoda 3,5%, da nije realno da će pad izvoza biti svega oko 5% i danije realno da će pad uvoza biti svega oko 5%. Bilo bi dobro da je tako, bilo bi dobro za građane Srbije, međutim nije tako. Ovi podaci nas sada potpuno uveravaju da je guverner Jelašić u pravu kada kaže da nas vrlo brzo očekuje rebalans, da je većina ministara u pravu kada kaže da nas očekuje rebalans i onda je veliko pitanje zašto, bar da ono što smo pričali pre samo 15 dana nije uvaženo, zašto nismo uključili u predlog budžeta sve te stvari zašto ne bismo pomogli građanima Srbije. U vreme dok traje ova rasprava u Vašingtonu, u sedištu MMF-a, pred bordom direktora ministar finansija i guverner dogovaraju stend-baj aranžman sa MMF-om. Direktor MMF je juče izašao sa procenama da njihove procene za svetsku ekonomiju nisu realne. Oni su korigovali procene krajem novembra, već sada kažu da će to biti mnogo gore. Imamo podataka i prema onome što vidimo da je drastično pao izvoz,da se uvoz smanjuje za preko 10%, potpuno je jasno da ništa od makroekonomskih pretpostavki neće biti realizovano. To znači da će prihodi biti značajno manji, to znači da moramo da krešemo izdatke i to znači da moramo mnogo ozbiljnije da pristupimo planiranju i da mnogo ozbiljnije vidimo šta nas čeka sledeće godine. To da li će se povećati PDV sa 18 na 20% je drastična stvar za građane Srbije, ali sve to zajedno sa ovakvim planiranjem može da dovede do ozbiljnog urušavanja finansijskog sistema. Mi danas imamo podatke Ministarstva finansija. Pre samo dve nedelje ministarka finansija nas je ubeđivala da će to biti nešto potpuno drugačije, iako je sve te podatke imala pred sobom. Greške za svega dve nedelje je 200 miliona evra. Prema tome, vrlo brzo ćemo mi ovde raspravljati o efektima krize, o merama koje treba da preduzmemo i vrlo brzo ćemo na dnevnom redu imati rebalans budžeta, a onda će i izgled svih ovih zakona o kojima sada raspravljamo imati potpuno drugačiji smisao.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Raguš.
Dame i gospodo, 16. član ovog zakona glasi - takse u Republici Srbiji se uplaćuju na propisani uplatni račun javnih prihoda. Takseni obveznici sa sedištem, odnosno prebivalištem-boravištem u Republici Srbiji, koji se iz Republike Srbije obraćaju diplomatsko-konzularnim predsedništvima, konzularnu taksu u propisanom iznosu uplaćuju u dinarima, preračunatu po zvaničnom srednjem kursu dinara u odnosu na evro koji važi na dan uplate takse, na račun iz stava jedan ovog člana. Prihod od taksi propisanih ovim zakonom pripada budžet Republike Srbije. Sredstva od taksi propisanih ovim zakonom uplaćenih na devizni račun DKP prenosi DKP na račun Ministarstva nadležnog za spoljne poslove. Sredstva od taksi iz stava 4. ovog člana Ministarstvo nadležno za spoljne poslove prenosi sa svog računa na račun iz stava 1. ovog člana. Prenos sredstava iz stava 4. i 5. ovog člana na račun izstava 1. ovog člana vrši se u roku od 10 dana po isteku meseca u kome je taksa naplaćena. S namerom sam pročitala član 16, za koji SRS smatra da bi, kao u ostalom i svi članovi prema amandmanima koje je podneo poslanički klub SRS, trebalo da se briše. Ono što nije bilo iznenađujuće, ali zaista predstavlja izvestan cinizam, jeste i obrazloženje Vlade koje glasi ovako - Amandman se ne prihvata iz razloga što članom 16. Predloga zakona nije predložene povećanje republičkih administrativnih taksi, kako je u obrazloženju amandmana navedeno, već uređivanje ovlašćenja šefovima diplomatsko-konzularnih predstavništava Republike Srbije u inostranstvu, da rešenjem odlučuju o povraćaju naplaćene konzularne takse. Ono što bih volela da prisutni ministar, ukoliko naravno nađe za shodno i eventualno vidi materijala da odgovori, odgovori je kako Vlada smatra da neće doći do povećanja takse ako alineja 2. člana 16. kaže - Takseni obveznici sa sedištem, odnosno prebivalištem tj. boravištem u Republici Srbiji, koji se iz Republike Srbije obraćaju diplomatsko-konzularnim predstavništvima, konzularnu taksu u propisanom iznosu uplaćuju u dinarima, preračunatu po zvaničnom srednjem kursu dinara u odnosu na evro koji važi na dan uplate takse na račun iz stava 1. ovog člana. Ono što mi očekujemo, naravno ne radujemo se tome, jeste prema bilo kojoj metodologiji da proračunavate da će stepen inflacije premašiti dve cifre, da će kurs evra biti zapanjujuće visok. I sada Narodna banka Srbije naravno da ima problema pokušavajući da targetira inflaciju, da obuzda kurs evra. Nije nam jasno kako mislite da će ove takse imati ko da plati, usituaciji kada Srbija direktno sasvim sigurno klizi u recesiju. Ono što je takođe vrlo značajno, a može da bude i obrazloženje za ovaj amandman, a i svaki sličan amandman kada je reč o onim zakonskim paketima koji bi trebali da napune kasu državnu i da pokušaju da zapravo očuvaju socijalni mir jeste sledeće. Istraživački tim SRS poslednjih mesec dana pokušava da shvati šta je to što se našlo na putu strankama koje su činile nekadašnji DOS, a zapravo su preuzele sve poluge moći i državni aparat 5. oktobra 2000. godine, a da nisu provele konkretne radikalne reforme u bilo kojoj oblasti života u Srbiji. Na kraju, to je onaj mandat, to su ona predizborna obećanja na osnovu kojih ste vi dobili poverenje građana da oborite totalitarni, autoritarni režim Slobodana Miloševića i učinite da Srbija bude zemlja dostojna života za svakog pojedinca. Mi smo zapravo došli do određenih značajnih podataka. Radi se o dokumentu Svetske banke. Kada uđete na sajt Svetske banke, zapravo, nažalost samo u formi engleskog jezika vi možete da pronađete vrlo precizno evidentirano i izanalizirano koliko se para kroz formu donacija ulilo u Srbiju. Ono što mi nismo uspeli nikada da saznamo - gde su te pare koje je velika Evropska zajednica, odnosno Međunarodna zajednica ulila bespovratno u Srbiju, zapravo otišle? Koji su projekti, ko je učestvovao u projektima, koje su reforme napravljene? Ono što mi možemo da čujemo jeste da gospodin Dinkić kaže - da je nasledio upravu koja je iznosila 8.000 zaposlenih, a da sada ima 28.000. Takođe, možemo da saznamo iz tog dokumenta Svetske banke - da u celokupnoj javnoj potrošnji, uprava i društvena preduzeća imaju 250.000 zaposlenih, što konkretno znači 10% svih zaposlenih u Srbiji. Ono što jeste preporuka da se taj broj javne potrošnje smanji na 40.000 u narednih nekoliko godina, mi to saznajemo iz dokumenta Svetske banke. Takođe jeste problem, a mi nikada nismo uspeli da saznamo, sledeći set podataka. Dakle, mi smo i pre 2000. godine imali konkretne podatke koliko se uliva novca, uslovno rečeno, u demokratske strukture koje bi trebalo da potpomognu reformu društva i na kraju promenu vlasti. Nećemo se baviti time. Vrlo je značajno, a svedoči ovaj dokument, kaže se ovako: "Donatorska konferencija juna 2001. godine, program ekonomskog oporavka i tranzicije, na kojoj je prikupljeno 1,3 milijarde dolara za podršku prve faze programa". Dalje se kaže: "Svetska banka i Evropska komisija su dakle održale dve glavne donatorske konferencije, druga je bila 2003. godine, u cilju podrške Srbije u njenim razvojnim naporima i Srbija je priznala 4,1 milijardu evra kroz međunarodnu pomoć između 2000. i 2007. godine. Cilj Vlade jeste da mobiliše oko 400 miliona evra godišnje kroz eksterno finansiranje dok ne postane članica EU, dakle ona očekuje da će polovinu dobiti u donacijama, a polovinu u pozajmicama i kreditima. Četiri najveća donatora srpske Vlade su: SAD, Italija, Nemačka i Švedska". Ovo su dakle početni podaci, a vreme me neće dozvoliti da analiziramo sve podatke u periodu od 2000. do 2007. godine. Mi smo, istraživački tim SRS, vrlo precizno prikupili - koje državne organizacije, koji resori, koji fakulteti, koje državne institucije, koje paradržavne institucije su dobile pozajmice, donacije; ko je uplatio izvesna sredstva - to je u procesu analize od strane SRS. S obzirom da nas vrlo brzo čeka rebalans budžeta mi ćemo ne vama, ali građanima Srbije da pokažemo - da je država Srbija u klimi, dakle izvan sankcija, izvan ratova, uz svesrdnu podršku Evrope, dakle najrazvijenijih evropskih i svetskih zemalja, uradila sledeće. Dakle, privatizacione fondove, investicije je potrošila na kupovinu socijalnog mira i još po nešto. To "još po nešto" ćemo mi vrlo konkretno, sa podacimakojima ne raspolaže SRS, nego za koje smo se potrudili da prevedemo, da izađe pred sve vas, a onda će tražiti direktnu i konkretnu odgovornost svih članova Vlade. Mi smo vrlo svesni da niko ne može da predvidi razmere svetske finansijske krize i kako će sa na Srbiju, na malu Srbiju, nerazvijenu Srbiju, odraziti slom svih međunarodnih finansijskih institucija, da ono što je nastalo u Bretonvudsu, apsolutno više ne postoji. Ono što bi trebalo da nastane ovde, da nikada zapravo nije ni targetirano kao cilj ili strateški plan u nekom mandatnom periodu, a da su se reforme sistema odlagale zato što ste naprosto pokušavali da obezbedite mandat i političku samovolju, a ne zato što ste ušli u ozbiljne reforme, jer samim tim javna potrošnja ne bi iznosila toliko i mi ne bi sada bili u problemima. Za ovo o čemu govorim nije samo perspektiva SRS, takođe govori i govor guvernera gospodina Radovana Jelašića na sednici Skupštine Privredne komore Srbije posvećenoj novim izazovima u ekonomiji u 2009. godini u svetlu svetske finansijske krize. Da vas podsetim, to je bio 23. decembar 2008. godine, gde je između ostalog, kada govorim o makro nivou, gospodin Jelašić kaže: "Dok sve razvijene zemlje, pre svega one koje su poslednjih nekoliko decenija, sprovodile restriktivnu fiskalnu i monetarnu politiku, proteklih nekoliko meseci sprovode relaksaciju neviđenih razmera. Budžetski deficit Amerike će biti na primer oko 15% za tekuću budžetsku godinu. Srbija, kao ni mnoge druge zemlje u regionu, ne može da parira sličnim merama iz nekoliko razloga - Srbija je u dobrim vremenima imala visok budžetski deficit, pa je novac iz privatizacije pre svega potrošen, tj. nisu stvorene rezerve za izazovna vremena kakva su sadašnja. Svaki dodatni dinar koji se u budžetu stvarao poslednjih nekoliko godina je prvo trošen za plate, penzije, materijalne troškove i slično, a posle toga eventualno za investicije. SRS se zaista nada da vi koji ste vlasni da odgovorite na ono što su za nas opravdani strahovi i opravdane dileme, zato što pokušavamo da zaista osmislimo i razumemo na koji način ćemo pokušati svi zajedno da prevaziđemo krizu, jer uskoro u državi Srbiji neće postojati porodica koja neće biti dotaknuta krizom. Mnogi će ostati bez posla, mnogima će biti oduzeti stanovi zato što neće moći da isplate rate kredita. Problem krize biće problem svih nas, kako vas koji nemate izgovor da niste znali, jer ste ušli u vlast i preuzeli za sobom odgovornost, tako i nas. Dakle, ono što ćemo u narednom periodu, na osnovu vrlo stručne analize, pokušati da uradimo jeste - da dođemo do konkretnog odgovora ko je odgovoran i ko je kriv što se glad i nezaposlenost na velika otvorena vrata uvlače u Srbiju, a ništa nismo uradili da ponudimo drugo konkretno rešenje? Da se razumemo, posao opozicije nije da predlaže, već upravo ovo: da analizira, strepi, kritikuje, s jednim ciljem, kao i svi vi - da građanin Srbije živi životom dostojnim čoveka. Kada budemo izašli sa tim podacima, onda očekujemo od vas kvalifikovani odgovor - šta se to isprečilo na putu reformske, demokratske vlasti da ne provede jednu jedinu reformu na osnovu projekta za koji je dobila izvestan finansijski okvir koji taj projekat predviđa i planira da podrži? Dakle, mi ćemo tražiti direktnu odgovornost, jer ste vi, kako ste nasledili obaveze, imate i određenu odgovornost i određena prava pred sve građane države Srbije. Ono što takođe jeste izvesno, a što ste takođe propustili, zbog toga takođe mi nismo srećni, a možda mi sada pričamo nešto što nije istinito ili nije utemeljeno na osnovu određenih argumenata, ali dopustićete - nismo imali priliku da vidimo ovde srpsku Vladu, koja je u periodu svetske finansijske krize izašla i rekla: situacija je takva, evo plana. Mi želimo da provedemo to na ovaj i ovaj način. Mi ne znamo koji je plan, ne znamo šta je metodologija. Jedini način, gospodo ministri, jeste da se mi informišemo na osnovu sredstava javnog informisanja i tako što ćemo individualno tragati po zvaničnim sajtovima zvaničnih institucija i pokušati da razumemo celokupnost situacije i na koji način druge ozbiljne zemlje koje su to već uradile i imale vanredno zasedanje sa jednom jedinom temom: kako prebroditi nastupajuću krizu. Mi to u državi Srbiji, koja ne može da parira nijednoj zemlji čak u regionu, nismo imali, a imali smo primereda su menadžeri, jer Vlada jeste menadžer, menadžeri onog društva koji rade za velike firme samoinicijativno, shodno svom profesionalnom i ljudskom moralu se odricali od svoje naknade, zato štožive u zemlji u kojoj svaki treći građanin ostaje bez posla, a ostati bez posla jednako je strahu koji je sada gori od smrti, jer tog momenta ostajete bez svega, bez stana, bez svega onog što vas kreditira da imitirate život dostojan čoveku. Vi nas očekujete sa preciznom analizom, a mi vas i te kako očekujemo ovde sa kvalifikovanim i preciznim odgovorima.
Gospodin Šormaz ima reč o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da podržim amandman uvažene koleginice Raguš, zato što on, kao i većina amandmana koje je opozicija podnela, u stvari pokazuje to da, ono što govorimo već danima ovde, Vlada Republike Srbije ova, ovakva kakva je, kako je pravljena, kako je dogovarana, naravno da bolje ne može ni da radi. U suštini ne samo da ne radi dobro za Republiku Srbiju, za državu Srbiju i za građane Srbije, nego i čini toliku štetu da ko god sledeći dođe na vlast posle njih imaće ogromnih problema da reši tu situaciju i da pomogne Srbiji. Srbija je naša zemlja, Srbija je mojazemlja i kakav bih bio čovek ako ne bih učinio sve što mogu da pomognem Srbiji. U ovom trenutku, kao narodni poslanik i kao član DSS, mogu da kažem da je jedino odgovorno ponašanje, dobro bi bilo da možemo drugačije, da možemo zajedno da pokušamo da pomognemo Srbiji, ali upravo vi koji ste na vlasti radite suprotno, jedino što u ovom trenutku mogu da kažem je da ovuvlast treba što pre ispratiti zbog ovakvog seta zakona koji su nam dali i zbog predloga budžeta koji smo usvojili. Ovo je sve suprotno od onoga što je trebalo raditi. Dobili smo i ove informacije koje su malopre kolege Radojko Obradović i Krasić rekli vezano za ono što je Ministarstvo finansija očigledno objavilo i agencijski preneto u Srbiji. Mi smo upozoravali kada su bile rasprave i o rebalansu budžeta i o budžetu da je nerealno skrojen i da neće biti tako. Ova vlast ulazi iz grške u grešku. Već nekoliko puta to sam rekao. Recimo, to što je samo zarad punjenja budžeta, a to nije sve što se tiče ekonomske politike jedne zemlje, samo zarad punjenja budžeta, pokušaja da se bolje napuni, na primer privilegovala one firme, ona pravna lica, one kompanije, preduzetnike koji nisu redovno ispunjavali svoje obaveze, pre svega, prema svojim zaposlenima, u vidu isplaćivanja za socijalno, penziono, zdravstveno osiguranje, tako što im je Predlogom zakona obećala brisanje kamate. Mi smo i tada, ako se isplate dugovi koji su bili do kraja 2008. godine, ajde što smo mi kao opozicija, nego su i privrednici upozoravali da je to loša mera, da je to mera kojaće dovesti do suprotnog efekta. I dovela je do suprotnog efekta, jer i oni koji su bili redovne platiše, koji su radili u skladu sa zakonom do tada su jednostavno rekli - što bih to sada nastavio da radim, otpisaće mi 2009. godine kamatu, daj da taj novac uložimo u nešto drugo u ovoj situaciji. To je bila velika greška, to se nijesmelo uraditi i na takav način se ne pomaže srpskoj privredi. Kao i ovo povećanje administrativnih taksi, akciza, svega ostalog što smo govorili, a suprotno smanjenje određenih carinskih stopa kojima Srbija u ovoj situaciji praktično finansijski i ekonomski pomaže EU. Od obećanja da ćemo imati pristup evropskim fondovima, bržem putu EU, što su građani poverovali i na kraju boljem životu, 200.000 novih radnih mesta, ispostavilo se da nema ništa, da je sve obrnuto. Ni ovo što sada radimo, najnovije dodvoravanje praktično sa jednostranom primenom trgovinskog sporazuma, neće ubrzati put Srbije ka EU, voleo bih da hoće, ali neće i samo će naneti Srbiji štetu u 2009. godini, i to veću od ovih predviđenih 260 i nešto miliona evra, jer će ona dovesti do mnogo drugih problema takođe. U suštini privileguju i te odluke oko carinskih stopa. Kome pomažu? Opet onima koji imaju novac, ponavljam treći put za ovom govornicom. Onaj ko ima 18.000 evra da kupi neki skroman automobil, koji nam dolazi iz EU, taj ima i 20.000 evra da ga kupi, ali 95% građana Srbije nema ni 18.000, ni 20.000 evra da kupi taj automobil. Kome mi u principu na ovaj način pomažemo? Zašto to radimo? Neće nam sigurno doprineti, živi bili pa videli, da ove godine ubrzano idemo ka EU. Uostalom, ljudi imaju toliko problema i oni sami zbog ove svetske ekonomske krize nemaju baš toliko vremena da se bave i nama. Sami ste obećavali i to u predizbornoj kampanji, što vam je naravno običaj, obećali ste, mislim da je bio datum 29. april, i potpisali Kolektivni sporazum sa sindikatima. To vam je bilo potrebno zbog 11. maja, slikali ste se tamo, bio je i predsednik Tadić tamo. Rekli su meni konkretno - ima prisutnih i iz vladajuće većine, pa mi smo zvali tada i vas, što niste došli. Pa baš zato da ne bismo ispali manipulanti, da se slikamo pored sindikata i da im nešto obećavamo u vreme predizborne kampanje, zato nismo došli, koliko god da je moglo da bude politički profitabilno to. Ali, ajde to što se desilo, onda ste im ne samo obećali, nego i potpisali prošireno dejstvo tog istog kolektivnog ugovora. Šta se desilo posle toga? Tih dana ne možete reći da niste znali. Žarković vam je u ''Vremenu'' napisao - tih dana dok ste vi to potpisivali, brokeri su se u Njujorku bacali sa zgrade, izvršavali samoubistvo. Nemoguće da niste znali za svetsku ekonomsku krizu. Hajde što smo vam mi pričali u septembru i oktobru da nadire svetska ekonomska kriza u Srbiju, ali kako u novembru niste znali da nadire kriza u Srbiju? Nekoliko dana posle toga ne može da se primeni i onda nova napetost, nove rasprave, novi problemi. Sve ovo što činite nije dobro. Ono što treba da se uradi je da ova država postane jeftinija građanima, da se ne pozivaju samo penzioneri da štede, građani da štede, da stavljaju rashlađene šerpe u frižider da ne bi trošili previše struju, a ne vrele, i sve takve gluposti koje čujemo preko elektronskih medija od pojedinih činovnika, pa i ministara u Vladi. Potrebno je da štedimo na pravi način, potrebno je da najveću vladu, ako već pričate o rekonstrukciji vlade, sa 27 kabineta svedemo na 15, potrebno je da se oslobodite svih onih savetnika, stotinu savetnika koje ste doveli u Vladu i koje skupo plaćate, potrebno je da se što pre je moguće nastavi privatizacija, ni to ne govorite da je stala, doneli ste u oktobru na Vladi uredbu. To je neviđeno. Privrednici se smeju, sad kad idu u Agenciju za privatizaciju ne mogu da veruju kakvu ste uredbu doneli. Doneli ste uredbu kojom se državni kapital u određenom preduzeću, može imati mešoviti, društveni i državni kapital, u određenom preduzeću, plaća odjednom, to je termin koji koristite - odjednom - ne odmah, ne u tom i tom roku, ne u celom iznosu, nego se plaća odjednom. Svi znaju da je to čak i zaustavilo i usporilo proces privatizacije, i to opet zbog punjenja budžeta. Nema više ni onoga što je bilo odloženo na šest rata, u šest godina, privatizacija da može, i to ste ukinuli. Pravite probleme na svakom mogućem koraku. Takse treba smanjiti, administrativne takse, PDV treba smanjiti, ne povećavati, treba ga smanjiti na 15%. To je prava mera. To je mera koja bi psihološki značila za privrednike u Srbiji, sigurno bi bila bolja naplata tog istog PDV, jer ovde je problem naplata i ako ga povećate neće biti većeg ulaska u PDV, jer će se smanjiti procenat naplate. Treba ga smanjiti da bi bila veća naplata da bi ste debalansirali firme i preduzeća, da ne bi morali da otpuštaju radnike zbog tih povećanih troškova, manjeg profita, zbog toga što, kao što vidimo po svim podacima, privreda je u problemima. Ako se zna da je poljoprivreda ta koja nam još uvek donosi najviše, onda treba tu istu poljoprivredu subvencionisati. Predvidite to u budžetu, dajte taj rebalans što pre, da takve stvari odradimo. Subvencije u poljoprivredu, smanjite PDV. Šta je sa novcem za pomoć privredi? Vidimo po novinama, počela svađa tajkuna - ko će koliko od toga da dobije. Držali ste sastanak s njima iza zatvorenih vrata, na koji način taj novac da se raspodeli, a u stvari je pitanje da li će ga i biti, jer kao što vidimo, to punjenje budžeta ne ide na predviđen način. Drugim rečima, ako nastavite ovako da radite, nažalost, Srbiji se ne piše dobro. Ponavljam još jednom, bez obzira na opšti politički konsenzus da je Srbiji mesto u EU, izuzetno je pogrešno u ovom trenutku da primenjujemo jednostrano trgovinski sporazum sa EU, jer će on Srbiju previše koštati, a ko zna kada će Srbija od toga imati neku korist.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne) Na član 17. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Momčilov želi reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ispred SRS uložio sam amandman na član 17. zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Predložio sam, kao i sve ostale moje stranačke kolege, da se ovaj član briše. Obrazloženje našeg ovlašćenog predstavnika, gospođice Lidije Jocić, vam je već dobro poznato, da smo uložili istovetne amandmane na sve članove ovog zakona, smatrajući da on apsolutno nije dobar i da ga ne treba usvajati u celini. Zašto mi to smatramo tako? Pokušaću da vas ubedim, sve ovde, pa da pođemo prvo od Srbije, naše zemlje u kojoj živimo. Srbija je zemlja od oko 7,7 miliona stanovnika po nekim najnovijim statističkim podacima. Od toga, opet prema zvaničnim državnim podacima, 2,5 miliona je zaposlenih, od toga 1,4 miliona kod poslodavaca u državnoj službi i privatnim kompanijama, 570 hiljada su preduzetnici, a 500 hiljada je poljoprivrednika. Znate u kakvim okolnostima danas žive i rade naši poljoprivrednici. Imamo, po zvaničnim državnim podacima, oko 733 hiljade nezaposlenih. To je najnovija nomenklatura koja je usklađena sa evropskim propisima. Po nekim drugim pokazateljima brojke bi možda bile i drugačije. Imamo 1,6 miliona penzionera. Ako pogledamo sa koliko materijalnih sredstava raspolažu naši građani i ako uzmemo prosečni lični dohodak, vidimo da on danas iznosi oko 30 hiljada. Znate kakve su cene, znate kako se s tim može živeti, a s druge strane, ako vidimo koliko iznosi prosečna penzija, onda znamo da je ona oko 15 hiljada i onda opet isto tako možemo da znamo kako se s tim sredstvima danas može solidno, loše ili dobro živeti. Ono što su poslanici SRS, kada smo imali raspravu o budžetu, ukazivali, treba valjda ponoviti još jednom. Pre nego što skrenem na one stvari koje su dobro poznate i koje, mislim, treba uvek ponavljati da bi potpuno bile jasne, ne sme da se taj teret popunjavanja budžetskih praznina prenese samo na leđa naših građana. Smatramo da u nastupajućoj teškoj ekonomskoj krizi koja će nas zadesiti, ta raspodela mora biti pravedna i upravo zbog toga smatramo da takse ne treba povišavati. Jasno nam je da država mora imati svoje izvorne prihode, da administrativne takse to sigurno predstavljaju i smatramo da u ovom momentu one cifre koje su do sada morale da se izdvajaju mogu da ostanu, ali nikako nema prostora da se one povećavaju. Govorili smo da je neravnomerna ta raspodela opterećenja u našoj državi. Videli smo da smo mi tako u Skupštini bili, tim budžetom, na neki način štedljivi, pa smo manja sredstva opredelili budžetom za poslove Skupštine, ali Vlada, izvršna vlast nije. To je jedna od najskupljih i najvećih vlada, to je jedna vlada koja ima 26 ministara, koja ima preko 150 državnih sekretara i to je bruka i sramota. Bila je prvo cifra 100, pa kad su prebrojali došli su i do 150. Gospodin ministar, koji je u Vladi, ne zna ni koliko ima državnih ministara, ali to nije čudno. Vi se ponašate kao feudi, vaša ministarstva. Blage veze nemate šta jedno ministarstvo čini, šta drugo smišlja, a šta treće radi. Evo jednog primera iz zdravstva, da vas ubedim, jer vidim da ste nepoverljivi. Ministarstvo prosvete izda, pravim digresiju, ali vi ste me ponukali na to, dozvolu privatnom medicinskom fakultetu i on počne da radi, radi normalno. Međutim, Ministarstvo zdravlja ne da da se na četvrtoj godini studentima omogući da praktično vežbaju u zdravstvenim ustanovama u Beogradu. Takva ste vi Vlada. Jedno ministarstvo daje dozvole, drugo ne daje i ko trpi? Trpe deca, budući medicinari, kojima vi vašim ovakvim feudalnim načinom organizaciji ministarstava, Vlade, onemogućujete egzistenciju i normalnu profesionalnu karijeru. Takva ste vi Vlada, što se toga tiče. Kada smo gledali troškove predsednika države videli smo da su oni uvećani. Videli smo koliko troše potpredsednici, o to je već pozamašna suma, da ne ponavljam. Dva, šest miliona evra odlazi na kabinete potpredsednika, gospodine državni savetniče, a vi to proverite, pa kažite da nije tačno. Da ne govorimo da će kabinet predsednika Vlade malo više para dobiti nego prošle godine. Kako onda možemo da govorimo da će svi da štede? Ako će svi da štede onda svi treba manje iznose suma iz budžeta da dobiju u narednoj godini, za koju procenjujemo da će biti jako teška. Ne. Za nekoga će biti stezanja kaiša, a za nekoga neće. Građani će sigurno to imati preko vaših akciza i predloga tih akciza, i preko povećanja taksi. To je sasvim nesporno. Naravno, zamerali smo vam što sredstva niste usmerili pravilno, ka poljoprivredi koju je trebalo subvencionirati u ovako teškim prilikama. Da opet ne objašnjavam zašto, a onda posebno insistiranje na štetnoj i ekonomski potpuno dubioznoj teoriji da treba sprovoditi sporazum o trgovini sa EU. Izračunati su gubici od 300 miliona evra i to je ono što nas sigurno čeka. Kada već na tako loš način projektujete jedan budžet, onda ćete se poslužiti bogami i taksama da te rupe pokušate da zapušite. Nećete uspeti. Čeka vas rebalans budžeta i to je sasvim jasno. Videćemo šta će se sve događati. Jasno je nama da situacija nije laka, da nije ni Vladi lako, razumemo to. Jasno nam je da svetske neprilike će se i nas dotaći teško, i kada vas neprincipijelno kritikujemo vođeni smo samo jednom idejom, da pokušamo da u ovako datoj situaciji ipak ukažemo na neke nepravilnosti koje bi se mogle ispraviti, a da s druge strane opet kažemo i načine na koje se ta situacija može popraviti. Da ne bi to bila samo kritika paušalna, ovo ne valja, pa ovo neće biti, pa ovo niste dobro uradili, šta bi mi uradili, koji su naši predlozi, uhvatiću se samo jednog problema, za koji smatram da je važan, a to je eliminacija korupcije u državi Srbiji. To je bila vodeća parola svih stranaka u predizbornoj kampanji. To je bio jedan od glavnih zadataka mandatara Vlade, premijera kada je pred nas izašao i obrazlagao nam kako je borba protiv korupcije glavni vaš zadatak. Na kraju krajeva, ako gledamo stranke i stranka DS, vaš predsednik, Boris Tadić je rekao da treba voditi borbu protiv mangupa u vašim redovima, misleći na korumpirane članove vaše stranke, a čuli smo i od gospodina Dinkića da i kod njega postoje slični mangupi. Korupcija je rak-rana svakog društva, to je nesporno i ono što je bitno je da je kod nas ta sistemska korupcija i ona je generisana od političkog vrha. To ću vam i dokazati na jednom primeru, da ne bude dileme. Sve ovo što ću pričati pričam na osnovu zvaničnih papira, do kojih su došli zvanični organi države Srbije, finansijska inspekcija. Gde se mi nalazimo po toj korupciji, to je opet jedna interesantna priča. Ako hoćemo da verujemo Agenciji "Transparency International", onda smo mi na nekom 85. mestu, od 180 zemalja u svetu, sa nekim brojem poena od 3,5, a najbolji je rezultat imati 10. Daleko smo mi od 10, ali smo na tom mestu. Ako hoćemo narodu da kažemo kakva je situacija, Savet Evrope ima GREKO, tim koji je imenovan da prati korupciju u zemljama u tranziciji i zemljama Saveta Evrope. Oni su dva puta vršili nadzor u Srbiji i dali su nam 25 preporuka koje treba da sprovodite i u zadnjem izveštaju kažu da ni polovinu toga ne sprovodite. Prema tome, vi tzv. Evropljani bogami se nepristojno šalite i igrate sa tom Evropom. Vi prenebregavate što vam gospodin Kos, koji je na čelu te organizacije, kaže, da ukoliko ovako nastavite da ćete dobiti sankcije od Saveta Evrope. Ako hoćemo da svedemo stvar na prosto da bi nas građani razumeli, šta to građanina košta korupcija u Srbiji, otprilike 25% budžeta ode na korupciju. Hajde da kažemo još jednostavnijim rečima šta to znači. To znači da naši građani otprilike sve što plaćaju u ovoj zemlji plaćaju 20% više nego što bi morali da nema korupcije. Evo jednoj vladi, koja se zaklela da će se boriti protiv korupcije, načina da popuni i ove budžetske praznine, samo ukoliko želi i ukoliko može i zna. Da samo kažem par primera, meni je zdravstvo najbliže, neću dalje od toga ići. Daću vam jasne primere da je korupcija uzela maha, da je ona sistemska i da je ona najviše vezana za javne nabavke. Javne nabavke u Srbiji su oko 250.000. Negde oko 177 milijardi je prijavljeno para, koje su dobijene javnim nabavkama, a pola nije prijavljeno. One su ostale neprijavljene. Po tome ispada da je 45 milijardi otišlo, pojedeno korupcijom, ako dodamo i drugih 50, to je blizu 100 milijardi pojela korupcija u prošloj godini samo na javnim nabavkama. Neću vam čitati šta vam je rekla Evropa, imam i to ovde, zašto se ne sprovodi ovo. Kakva je tu situacija. Pročitaću vam otprilike ovo, kaže, ništa nije urađeno na razvoju i primeni polaznih osnova strategije za razvoj sistema javnih nabavki u Srbiji, koje su pripremljene 2006. godine. Usvojeno je 2006. godine, ali ništa nije primenjeno, izveštaj iz 2008. godine. Ništa nije urađeno. Znate šta su vam kazali? Ne treba promeniti, nego primeniti, da je to osnovni problem Srbije. Čak i ova zakonska regulativa, a šta vi radite? Vi se šegačite. Vi promenite zakon koji ne možete da sprovodite, kao što ste i Zakon o sudstvu doneli nepotreban, da bi kazali da radite na suzbijanju korupcije i onda ste doveli naše sudstvo u vrlo neprijatnu poziciju. Vrlo mi je neprijatno da s vama vodim dijalog iz klupe. Voleo bih kada biste izašli, pa javnosti to kazali, kako nisam u pravu, pa da mogu da vam odgovori i to je civilizovan i normalan parlamentarni dijalog. Elem, evo samo jedan primer, pošto nemam puno vremena, a možda ću izaći kasnije. Sremska Kamenica, oprema za sterilizaciju koja košta 56.000 evra, plaćena je 350.000. Policija je uradila posao, tužilaštvo je uradilo posao, sudija Alimpić je dobio nalog i pokrenuo proces. Oteto je od sudije Alimpića i vraćeno. Za skupštinskom govornicom sam naveo taj primer, ministar pravde Malović je tražila od mene podatke, dao sam, tražila je pismeno obaveštenje i predmet je povučen u Beograd. Zašto? Zato što je funkcioner stranke DS, u Novom Sadu, na svečanosti u Kamenici rekao da nema od toga ništa. To su pare koje su otišle u kasu DS. Od tih para vi finansirate i svoje kampanje, vi delite pakete, a koliko sklizne u privatni džep, mi to ne znamo. Rešite ovaj problem, o tome je pisao i list "Alo", članak je ovde, izvolite izađite pa kažite da nisam u pravu. Vi ste član Vlade, evo neko kaže, pa nisi, a naravno kaže ko, jedan član Demokratske stranke. Šteta, možda bi trebalo tužiti i list "Alo" koji je sve ovo izneo, a evo da tužite i mene, jer imam isto krivični predmet koji je sudija imao u svojim rukama i koji je vraćen. To je jedan primer. Kada bi išli dalje šta se radi po domovima zdravlja kod javnih nabavki (Predsednik: Vreme.) kada bi išli dalje, šta se radi u samom Ministarstvu zdravlja, u Fondu za osiguranje, jako bi daleko stigli. Možda ću izaći i o tome da govorim po nekom drugom amandmanu, ali ovo što vi radite je jedna stvarno bruka i sramota, i ovo vi sprečite, korupciju, pa ćemo imati daleko bolju budžetsku situaciju.
Zahvaljujem, gospodine Momčilov. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Nikola Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Laziću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi članovi Vlade, na početku želim da izrazim žaljenje što je ministar vera bio prisutan kada je bila rasprava o Zakonu o porezu na imovinu, a nije prisutan danas kada je amandman upravo iz delokruga rada njegovog ministarstva. Same izmene i dopune Zakona o administrativnim taksama inače moraju uvažavati određena zakonska rešenja koja sistemski uređuju određene oblasti i u skladu s tim smo mi iz DSS upravo i podneli amandman na član 17. Ovaj amandman predviđa da se u grupu onih subjekata za koje se predviđa da ne plaćaju takse uvedu i crkve i verske zajednice koje su registrovane u skladu sa Zakonom o crkvama i verskim zajednicama. One bi u tom slučaju bile oslobođene takse, kao što se, uostalom, predviđa da od takse budu oslobođene ustanove, organizacije i organi Republike Srbije, autonomnih pokrajina, jedinica lokalne samouprave, Crvenog krsta Srbije, kao i stranih diplomatsko-konzularnih predstavništava na bazi reciprociteta, odnosno pod uslovom uzajamnosti. Obrazloženjem kojim se ovaj amandman odbija zapravo se upravo i negira intencija onoga što ovaj amandman treba da učini, a to je da se u ovom zakonskom rešenju primeni Zakon o crkvenim i verskim zajednicama koji je usvojen 2006. godine. Podsećanja radi, kada je ovaj zakon donet kao sistemski zakon, pa sve do kraja mandata prve Vlade Vojislava Koštunice, on je implementiran i uvažen u narednih 17-18 zakona koji su doneti. U obrazloženju odbijanja amandmana se navodi da su taksa oslobođeni državni organi i organizacije i da taj spisak ne treba širiti. Međutim, moram da primetim da strana diplomatsko-konzularna predstavništva svakako nisu državni organi i organizacije, pa ne vidim zašto taj spisak ne bi bio proširen i našim predlogom. Takođe ni Crveni krst Srbije formalno-pravno gledano nije državni organ, niti organizacija, pa svakako mislim da nije sporno što je on našao svoje mesto na spisku subjekata koji su oslobođeni plaćanja republičke administrativne takse. Zakonom o crkvama i verskim zajednicama je vraćen i pravi kapacitet, kao i status koje su crkve i verske zajednice imale u demokratskim društvima, kao što su Kraljevina Srbija, Kraljevina Jugoslavija, i uostalom kao što crkve i verske zajednice imaju status u svim savremenim demokratskim društvima. Posle toga, u revolucionarnom društvu one su bile prinuđene na status udruženja građana, a kasnije, ako se ne varam, 1993. godine Narodna skupština Republike Srbije ukinula je i zakon iz SFRJ, pa je ta oblast ostala neuređena sve do 2006. godine, kada je usvojen Zakon o crkvama i verskim zajednicama. On im je vratio, crkvama i verskim zajednicama, status javne zajednice, jer oni imaju zapravo i viševekovnu tradiciju u našem društvu. Crkve i verske zajednice su autonomne javne zajednice i one zbog toga imaju specifičan pravni položaj. One, prema slovu zakona, u svom sastavu mogu da osnivaju organizacije, ustanove sa svojstvom pravnog lica, kao i ostali pravni subjekti navedeni u članu 17. Dakle, da pojasnim. Ako, na primer, neka od registrovanih crkava osnuje svoje izdavačko preduzeće, ona će svakako biti oslobođena te takse na registraciju, što ne podrazumeva da će ona biti oslobođena poreza ukoliko ta delatnost donosi određenu zaradu. Moguće je razumeti da Vlada, koja za sebe tvrdi da je levo orijentisana, ima jedan negativan nihilistički stav prema crkvama i verskim zajednicama, a svakako smatram da je neprihvatljivo da Vlada negira duh jednog sistemskog zakona koji je usvojen u ovom domu. Ovo predstavlja i korak unazad i tretiranje crkava i verskih zajednica kao udruženja građana. Izražavam čuđenje što Ministarstvo vera zapravo nije amandmanski reagovalo u samoj proceduri pravljenja ovog zakona i izmenilo ovu stavku, u smislu oslobođenja taksi za crkve i verske zajednice. Mi smo svakako i ministru usmeno sugerisali za postojanje ovog amandmana, on je pokazao određeno razumevanje, međutim, očigledno da nije učinio dovoljno kako bi ovaj amandman bio prihvaćen. Zakon o crkvama i verskim zajednicama nije predvideo da se plaćaju takse. Takođe, u dosadašnjoj praksi to nije bio slučaj, tako da nema potrebe da se one i sada uvode. Čak i u materijalnom smislu, smatram da bi prihod koji bi država u ovom smislu ostvarila je prilično beznačajan i mislim da mnogo više simbolizuje jedan odnos ove vlade prema crkvama. Štaviše, u delokrug redovnih delatnosti ministarstava spada vođenje registra crkava i verskih zajednica, što i nije neki preterano komplikovan, niti materijalno zahtevan posao.
Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, amandman na član 17. Zakona o taksama koji je u ime DSS podneo moj uvaženi kolega, gospodin Nikola Lazić, predviđa da se uz onu grupu organa, organizacija, ustanova, autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave u taj spisak, znači onih organizacija i organa koji su predviđeni za oslobađanje od taksi, uključe i crkve i verske zajednice. To što je gospodin Lazić predložio je potpuno u skladu i sa Ustavom i potpuno je u skladu sa Zakonom o crkvama i verskim zajednicama, a da podsetim, i Ustav i ovaj Zakonom o crkvama i verskim zajednicama koji je sistemski zakon, i to da podsetim, doneti su u vreme prve Vlade gospodina Vojislava Koštunice. Dakle, Ustavom crkve su dobile ustavnu kategoriju, crkve su postale ustavna kategorija. Dakle, one imaju potpuno svoj status i rang u pravnom sistemu Srbije. Drugo, pošto je Zakon o crkvama i verskim zajednicama sistemski zakon, to podrazumeva da se svi niži zakoni, a ovaj set finansijskih zakona koji je ovde jeste takav, oni su promenljivi zakoni, mora usaglasiti i sa Ustavom i sa sistemskim zakonima koji se ne donose svaki čas. Šta je problem sa ovim članom 17. ovog zakona o taksama, na šta je gospodin Nikola Lazić pravovremeno reagovao? To što taj član 17. ne poštuje ni Ustav, ni Zakon o crkvama i verskim zajednicama i to je korak unazad, a to nije prvi korak unazad koji je ova vlada uradila sa drugim oblastima u Srbiji, kao što je privreda, kao što je socijala i sve ostalo, kao što su odnosi sa drugim zemljama, iako je bilo obećano sasvim suprotno. Dakle, ovi su napravili korak unazad u ovom pravcu, što su crkve vratili u status nevladinih organizacija i udruženja građana. Ono što je gospodin Lazić u svom obraćanju ovde primetio i što treba istaći jeste daje začuđujuće da Ministarstvo vera i gospodin ministar Šijaković, koji je pre nekoliko dana ovde pred nama sedeo kada smo branili neke od ovih zakona, nije primetio da se praktično iz nadležnosti njegovog zakona ovaj amandman ovde uopšte nalazi. Oni ga nisu predložili, nisu zapazili ni ovaj amandman koji bi mogao da popravi stanje. Ono što je interesantno, gospodin Lazić je predložio gospodinu ministru Šijakoviću da pogleda ovaj amandman. On se složio da je taj amandman potpuno pravno ispravan, da je u skladu sa nadležnostima koje ima njegovo ministarstvo i obećao da će se on lično založiti, i njegovo ministarstvo, da se crkve i verske zajednice nađu na proširenom spiskom, ovim amandmanom, onih koji su oslobođeni plaćanja taksi i koje su ovde navedeni, i organi i organizacije, ustanove, autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave. U toj grupi su se našla i diplomatska predstavništva koja, ako mogu, a verovatno treba i verovatno je neko drugi pogledao taj zakon, mogu biti prošireni i crkvama i verskim zajednicama. Kako se ministar založio za ovo što je očigledno delokrug njegove nadležnosti, vidi se, ovo je amandman koji nije prihvaćen. Postavlja se pitanje, s jedne strane, Ministarstvo vera i ministar vera apsolutno ne primećuju ono što je njihova nadležnost i ne zalažu se za to što je direktno njihova nadležnost. S druge strane, oni se petljaju u poslove koji nikako nisu njihova nadležnost, kao što je recimo izbor patrijarha. To pravo pripada crkvi, jer crkva je ovim zakonom o crkvama i verskim zajednicama autonomna javna zajednica i to je njeno pravo da bira patrijarha i sve poslove koji se tiču crkve radi sama crkva. Šta je još zanimljivo i šta treba pomenuti? Suma koja bi se dobila od ovih taksi, a verujte da smo pravili nekakav okvirni plan koliko bi to moglo da se skupi, ova suma je sasvim beznačajna. Ona ni do sada nije postojala, ni do sada takse nisu postojale. Prvi put su predložene takse. Ona je beznačajna. Šta se demonstrira tim što jednu beznačajnu sumu stavljate i crkvu stavljate u ovaj položaj? Demonstriraju se dve stvari. Ili je budžet zaista u takvom stanju da morate da pribiratesve što može da se pribere da biste ga popunili ili demonstrirate svoj odnos prema crkvi. Očigledno se crkva pokazala kao neposlušna organizacija i kao organizacija koja nije htela da stane iza toga da joj se nametne patrijarh koga ste vi birali za života našeg patrijarha. Dakle, to je suština celog amandmana, nema razloga da ga ne prihvatite, sem ako nećete da demonstrirate bahatost. Nema razloga da ga ne prihvatite. Mislim da treba da se založimo svi ovde da se taj amandman prihvati. Hvala.
Gospodin Dragan Stevanović ima reč. Po amandmanu, izvolite.
Gospodine ministre, s obzirom da ste vi predstavnik Vlade, mislim da Vlada nije imala ni jedan racionalan razlog da ne prihvati ovaj amandman gospodina Lazića. Nažalost, nije malo primera kakav odnos imate prema SPC, ne vi lično nego vaša Vlada, politička koncepcija koju zastupate i promovišete. Sasvim je očekivano bilo da u duhu tog vašeg političkog koncepta i ideologije ovaj amandman i odbijete. Mi bismo ga svakako podržali. Eto, vaš odnos prema ovom amandmanu i sve ono što smo mogli da pročitamo u ovim obrazloženjima, što nažalost nismo mogli da čujemo od predstavnika Vlade, raspravu o ovim zakonima, o budžetu Republike Srbije pretvara u jednu površnu političku predstavu, nažalost je tako, površnu političku predstavu u kojoj su prisutni samo statisti koji se menjaju, a glavnog glumca nema nigde. U načelnoj raspravi sam ovde ukazivao na činjenicu da je država kroz ovaj zakon o republičkim administrativnim taksama na jedan način pokazala potpunu neodgovornost. U ovom obrazloženju, odnosno u razlozima za donošenje zakona, kažete da je ovaj zakon neophodno doneti po hitnom postupku, jer u suprotnom onemogućilo bi se usaglašavanje predmeta taksene obaveze sa spisima i radnjama iz nadležnosti republičkih organa i organizacija za čiji rad se taksa plaća, posebno imajući u vidu nadležnosti Republike Srbije koje su prešle na Republiku Srbiju kao državu sledbenicu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Državne zajednice nema već koliko, SRJ nema već koliko, a vi od 2001. godine pojedine takse i tarife po ovoj osnovi, odnosno definisane kroz ovaj zakon niste tretirali i niste menjali. Postavlja se jedno objektivno pitanje: ko vam na to nije za pravo dao u poslednjih osam godina, koliko činite, kako rekoše kolege, u različitim agregatnim stanjima, vlast i Vladu u Republici Srbiji. Sada ste se setili da opravdate na ovakav način činjenicu da menjate republičke administrativne takse i opravdanje će se za takav postupak tražiti i objašnjavati zato što je svetska ekonomska kriza, zato što će se preslikati na budžet i na ekonomske prilike u Srbiji i zato što to treba da doprinese boljem punjenju budžeta u vremenu kada će ono objektivno biti dovedeno u pitanje. To sam rekao u načelnoj raspravi i nije loše da ponovim i sada, neke takse koje se usklađuju na godišnjem nivou niste menjali od 2001. godine. Pročitao sam i rekao sam tada da ste ih menjali i usaglašavali samo na godišnjem nivou za stopu inflacije. Znate koliko biste novca obezbedili na prihodnoj strani. Osvrnuo bih se na takse iz dve oblasti, za sada svakako da će biti dosta reči od ponedeljka, kad nastavimo raspravu o amandmanima Recimo, jako su interesantne takse u oblasti koje se odnose na spise i radnje u oblasti prostornog planiranja i izgradnje. Ovo je jedna oblast koja bi trebalo da se u ovoj državi tretira na jedan ozbiljan način zato što se zalažete za evropske standarde i evropske vrednosti. Mislim da sam napravio neki razgovor sa gospodinom Dulićem, "isprovocirao ga", i rekao je da će država svoj odnos prema ovoj oblasti promeniti u narednom periodu, s obzirom da smo gotovo ne na nultoj, nego ne znam ni na kojoj na minus tački. Treba da znate i da imate u vidu činjenicu da od svih opština validnu plansku dokumentaciju poseduje jedva 33 ili 34 opštine, od toga 27 njih je u Vojvodini, što svakako kvalifikuje AP Vojvodinu kao naprednu i spremnu da odgovara novim izazovima koji će se pred nas u ekonomskom i u svakom drugom smislu postaviti. A u centralnoj Srbiji tu dokumentaciju ima samo šest opština. Zbog te činjenice država se odredila da u narednih 18 meseci, odnosno u ovoj i u narednim godinama natera sve opštine da se pozabave planskom dokumentacijom kako bi stvarali dobar politički, privredni, ekonomski i životni ambijent. Pogledajte kako vi u tom kontekstu reagujete kroz takse. Recimo, imate ovde tarifni broj 167 za rešenje po zahtevu za utvrđivanje ispunjenosti uslova za izradu tehničke dokumentacije u skladu sa zakonom kojim se uređuje izgradnja objekata – 15.500; ili recimo tarifni broj 169, za rešenje po zahtevu za utvrđivanje ispunjenosti uslova za izvođenje radova po zakonu kojim se uređuje izgradnja objekta – 16.500. Ovakvim iznosima, čak i oni koji se opredele da u postupak planiranja, projektovanja i izgradnje krenu jednim normalnim, legalnim i legitimnim putem, putem koji je primeren u zemljama evropskog standarda, odnosno u zemljama EU, na ovaj način ih terate da beže iz legalnih tokova. To se onda nastavlja kroz dozvole za izgradnju itd. Mislim da je trebalo drugačije takse da donesete, niže, kako biste u ovom smislu stimulativno delovali na one koji su prinuđeni ili u obavezi da ove takse plaćaju. Prokomentarisao bih večeras vrlo kratko samo još jednu taksativnu tarifu, a to je spisi i radnje u vezi sa korišćenjem podataka iz evidencije Republičke direkcije za imovinu Republike Srbije. To je najgori državni organ, odnosno najneefikasniji i najneracionalniji organ u državi Srbiji. Navodio sam ovde primere njihove neefikasnosti. Postoje čak pojedini predmeti koji više godina nerešeni stoje u toj direkciji. Preko 800 miliona dinara ste iz budžeta Republike Srbije odvojili za tu direkciju u ovoj godini. Recimo, njima ste dali mogućnost da u tarifnom broju 216 naplaćuju takse pripremu i zaključenje sporazuma sa pravnim licem u utvrđivanju udela državne svojine u sredstvima koje koristi, i to pravno lice za velika preduzeća 73.000, za srednja preduzeća 48.000 i obaveze za mala preduzeća 24.440 dinara. Mislim da je ovo jako loše što je ovoliko, da treba preispitati, ne toliko zbog iznosa, nego zbog činjenice da pravo na ove poreze odnosno na ove takse imaju ljudi koji apsolutno ništa ne rade, ne odgovaraju svojim obavezama i koje objektivno predstavljaju barijeru nekim dobrim namerama, što lokalnim samoupravama, što pravnim licima, što pojedincima koji hoće da koriste određene stvari koje su u svojini države.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, završili smo današnji rad, nastavićemo 19. januara, u ponedeljak, u 10.00 časova. Gospodine ministre Milosavljeviću, uvažena gospođo Kovačević, gospodine Iliću, hvala vam na učešću u radu.