Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 115 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 115 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Miroslav Markićević, Branko Ružić, dr Ivan Bauer. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i Biljana Pavlović, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačka dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O OVERAVANjU POTPISA, RUKOPISA I PREPISA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Marijan Rističević, Vesna Martinović, Aleksandra Jerkov, Borislav Stefanović, Gordana Čomić, Dubravka Filipovski, Zlata Đerić, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi, Šaip Kamberi, Zoran Babić, dr Vesna Rakonjac, Neđa Jovanović, Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč od predlagača? (Ne.) Narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 4. doda naziv člana i član 4a. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović podneli su zajedno amandman kojim predlažu da se posle člana 4. doda novi član 5. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kolege iz Nove demokratske stranke i ja podneli smo amandman da se posle člana 4. doda novi član 5. odnosno naslov iznad člana 5. shodna primena propisa, i član 5. koji bi glasio: „U postupku overe potpisa, rukopisa i prepisa shodno se primenjuju i propisi koji regulišu republičku administrativnu taksu. Lice koje je prema propisima iz stava 1. ovog člana oslobođeno obaveze plaćanja republičke administrativne takse, ne plaća nagradu za rad javnog beležnika niti naknadu troškova nastalih u vezi sa overom potpisa, rukopisa i prepisa.“ Budući da je intencija predlagača da poslove overe potpisa, rukopisa i prepisa u potpunosti budu preneti u nadležnost javnih beležnika, smatramo da je potrebno usaglasiti i odredbe ovog Zakona sa odredbama Zakona o republičkim administrativnim taksama, koje u članu 18. i 19. reguliše slučajeve oslobađanja od obaveze plaćanja takse. Ukoliko se ne bi eksplicitno predvidelo da javni beležnik u postupku overe potpisa, rukopisa i prepisa ne može naplaćivati takse, odnosno da u tim slučajevima ne naplaćuje nagradu za svoj rad, odnosno naknadu troškova, određene kategorije lica došle bi u gori položaj nego što su sada. Naime, trenutno se ne plaćaju takse za overu prepisa u slučajevima prijave za konkurs za zapošljavanje ili za dokumenta u vezi sa ostvarivanjem određenih prava iz socijalne zaštite. Ovaj amandman je od osobite važnosti kada se ima u vidu da materija nagrada i naknada troškova za rad javnih beležnika još uvek nije uređena, odnosno da još uvek ne postoji jedinstvena tarifa za rad javnih beležnika, osim tarife koja je u okviru Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama predviđena, a to se odnosi samo na sastavljanje javnobeležničkih zapisa. Predlogom zakona se predviđa stupanje na snagu 1. septembra, što znači da već od 1. septembra bi ova lica došla u nepovoljniji položaj. Vlada je odbila ovaj amandman s obrazloženjem da nije moguća shodna primena zakona u republičkim administrativnim taksama, budući da sudovi obavljaju poslove overe potpisa, rukopisa i prepisa, a u postupku pored sudova primenjuje se Zakon o sudskim taksama, ali nigde ne piše da se shodno primenjuje i deo koji se odnosi na overu, već samo na sastavljanje javnobeležničkih zapisa. Obrazloženje Vlade je krajnje tehničkog karaktera i iz njega se jasno vidi nespremnost vlade da uvaži razloge koji su navedeni u obrazloženju našeg amandmana, a to je da se predviđanjem shodne primene propisa za određene kategorije građana zadrži postojeće stanje stvari, odnosno da građani u pojedinim situacijama kada konkurišu za posao ili kada treba da ostvare određena prava iz socijalne zaštite, budu oslobođeni od plaćanja taksi. Takva rešenja su inače predviđena jer je ranije zakonodavac imao u vidu da je u pitanju osetljiva kategorija stanovništva kao što su nezaposleni, đaci, studenti, socijalno ugrožena lica da budu oslobođena od plaćanja takse. Do sada je to bio slučaj. Odbijanjem amandmana ove kategorije se stavljaju u nepovoljniji položaj nego što su do sada bili. Zahvaljujem.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Uvažena predsednice, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, moja intervencija koja se odnosi na član 5. stav 1. se vezuje za ono što je u načelnoj raspravi već bilo prisutno kao tema naše diskusije, a to je solemnizacija odnosno potvrđivanje privatne isprave. Zamolio bih da se i kolege narodni poslanici, imajući u vidu da će se sigurno susretati u praksi sa ovakvim pojavama, odnosno situacijama, upuste u razmišljanje ovog i analizu ovog amandmana iz sledećeg razloga. Obzirom da privatna isprava podrazumeva i ugovor koji može da se sačini bilo gde, konkretno u agenciji, advokatskoj kancelariji, službi pravne pomoći, bilo kome ko pruža pravnu pomoć, taj ugovor u svakom slučaju podrazumeva proveru svega onoga što je dužnost javnog beležnika. Javni beležnik je dužan da proveri da li taj ugovor ima elemente koji ga čine nezakonitim, da li ima elemente koji podrazumevaju određene vrste zloupotrebe, da li ima elemente koji ga čine na bilo koji način nepodobnim da bude u pravnom saobraćaju. To je obaveza javnog beležnika shodno odredbama Zakona o javnom beležništvu. Ako je to već tako, onda ne postoji apsolutno ni jedan jedini razlog da bilo koja privatna isprava sastavljena u formi ugovora bude predmet jedne takve opservacije od strane javnog beležnika. To znači da javni beležnik ne mora isključivo da bude nadležan za sastavljanje takvog ugovora, već to može da bude bilo koji pružalac pravne pomoći. Javni beležnik će obaviti one poslove koji su u isključivoj njegovoj nadležnosti u smislu odredaba Zakona o javnom beležništvu, tako da će on samo potvrditi nakon provere sadržine ugovora sve ono što je u njegovoj nadležnosti i na taj način sastaviti javnobeležnički zapis. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik dr Vesna Rakonjac. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi ministre, poštovane kolege poslanici, svrha podnetog amandmana jeste da se predvidi Zakonom o overavanju potpisa, prepisa i rukopisa da se identitet podnosioca isprave može utvrđivati isključivo na osnovu neposrednog uvida javnog beležnika u javne isprave, jer do sada ta mogućnost nije bila obavezujuća u situaciji kada podnosilac isprave, odnosno javni beležnik, neposredno i lično poznaje podnosioca isprave. Pošto je to bila uobičajena praksa koja je dozvoljavala i mogućnost zloupotrebe u situaciji kada neko nema važeća lična dokumenta koja su sa fotografijom, te su se overavale raznorazne isprave bez važeće dokumentacije, a na osnovu ličnog poznanstva overitelja sa podnosiocem isprave, mislili smo da je podnetim amandmanom bilo neophodno isključiti svaku mogućnost da se overava nešto licima koja nemaju važeća lična dokumenta sa fotografijom. Kao što prilikom glasanja na izborima nijedno lice ne može da glasa i da dobije glasački listić ukoliko nema validna dokumenta, a imajući u vidu dosadašnju praksu, mislili smo da je bilo potrebno isključiti zakonom svaku mogućnost overe na osnovu ličnog poznanstva. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam da se ovaj amandman odbije iz razloga što je rešenje kako je koncipirano od strane predlagača zakona, odnosno Vlade, dovoljno precizno, kompaktno i celovito. Dakle, pitanje da li postoji bilo kakav lični odnos, bilo kakvo poznanstvo između beležnika i onoga čiji se identitet utvrđuje, uopšte nije pitanje ovog zakona i ne može biti sporno, s obzirom da je vrlo precizno naveden sam postupak utvrđivanja identiteta, a to je lični dokument ili službeni dokument sa fotografijom. U slučaju da za to ne postoji mogućnost, jedina alternativa su dva svedoka, tako da lično poznanstvo nije tretirano u zakonu. Naprotiv, obuhvaćeno je kao sve ono što ne upada u definiciju i samim tim i nije opcija. Hvala najlepše.
Zahvaljujem, dr Orlić. Na član 9. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite.
Situacija sa svedocima identiteta je istovetna kao i sa podnosiocem isprave. Overe na osnovu ličnog poznanstva nisu nezakonite. Njih dozvoljava važeći zakon, ali su one toliko uzele maha i toliko su na šalterima overa i u sudovima i u opštinskim organima uprave korišćene mogućnosti ličnog poznanstva da se podnetim amandmanom zapravo želela isključiti mogućnost svake overe i potvrđivanja identiteta na osnovu ličnog poznanstva. Dakle, ovo je u smislu preciznije formulacije i isključivanja mogućnosti overe na osnovu ličnog poznanstva, a opet imajući u vidu dosadašnju praksu gde se lična dokumenta u situaciji kada overitelj lično poznaje bilo podnosioca isprave, bilo svedoka identiteta, ta dokumenta nisu tražila ni na uvid, pa se dešavala overa odnosno potvrđivanje identiteta i od strane onih lica koja nisu imala važeća lična dokumenta sa fotografijom. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem gospođo Martinović. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović i Gordana Čomić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristiću i vreme poslaničke grupe nakon što se iscrpe dva minuta za predloženi amandman. Amandman se odnosi na član 10. koji ima rubrum – pravne posledice nemogućnosti dokazivanja identiteta. Član 10. u predloženom tekstu ima dva stava. Prvi je: „Ako podnosilac isprave ne može da dokaže svoj identitet na način predviđen zakonom, javni beležnik odbija da overi ispravu“. Taj stav je besprekoran pošto zaista obezbeđuje pravnu sigurnost. Međutim, drugi stav je krajnje problematičan i on glasi: „Javni beležnik odbija da overi ispravu iako nakon uvida u podneti službeni dokument, odnosno nakon saslušanja svedoka identiteta nije stekao uverenje da je podnosilac isprave lice za koje se izdaje“. Dakle, drugi stav kaže i ako je zakonom predviđen proces za utvrđivanje identiteta obavljen, javni beležnik nije stekao uverenje da se zaista radi o tom licu. Naš predlog je, kolege Borislava Stefanovića i moj, da se taj stav 2. briše jer se brisanjem ovog stava sprečavaju zloupotrebe od strane javnog beležnika u slučaju da on nije stekao uverenje. Osim što je problematično po sebi, kakav je to proces sticanja uverenja javnog beležnika i osim što nemamo ni u ovom zakonu, a ni inače, a šta ako je javni beležnik stekao sasvim pogrešno uverenje? Šta se dešava sa pravima lica koje je prošlo zakonom utvrđenu proceduru utvrđivanja identiteta, ali je naišlo na uverenje javnog beležnika da to lice ipak nije lice za koje se izdaje? Nije prvi put da se, po nama, u stavovima i u članovima zakona pod plaštom da je to tako pravna sigurnost, jer je očigledno, uvode instituti ovlašćenja za ljude koji ne mogu nikako da imaju ovlašćenja, jer javni beležnik ne može da stiče uverenje ako pred sobom ima dokumentaciju na koju je obavezan zakonom. Podsetiću vas, tako smo tražili da se briše iz člana 179. Zakona o radu osnov za otkaz da poslodavac utvrdi da je zaposleni učinio krivično delo u vezi sa radom, a da pri tome nije pokrenut krivični postupak, nikakva istraga, niti je podneta krivična prijava i tako poslodavac po tom zakonu sebe stavlja u ulogu onog ko sam procenjuje da li je krivično delo učinjeno ili ne. Ne sumnjam da će i ovde biti ideja da amandman treba da se odbije od kolege poslanika. Ministar je to već jasno kazao, odnosno Vlada, odbijajući naš amandman sa obrazloženjem da se ne prihvata iz razloga što je rešenje iz predloga zakona celishodnije i doprinosi većoj pravnoj sigurnosti. Kako većoj pravnoj sigurnosti doprinosi stav po kome se javnom beležniku daje da ima uverenje da neko nije onaj za koga se izdaje, a nakon što je podneta sva zakonom propisana dokumentacija? Takođe, kaže se u obrazloženju, imajući u vidu da je odredbom člana 9. stav 1. Zakona o javnom beležništvu propisano da je javni beležnik dužan da obavlja svoju delatnost u skladu sa propisima i načelom savesnosti i poštenja, kao i da je za svoj rad odgovoran u skladu sa ovim zakonom. Brisanjem ove odredbe, kako je predloženo u amandmanu, dovela bi se u pitanje kako pravna sigurnost, tako i napred navedeno načelo koje se direktno odnosi na postupanje javnog beležnika. Dakle, Vlada meni kaže da ako ja izbrišem odredbu, odnosno predlažem brisanje odredbe da javni beležnik ne može na osnovu ličnog uverenja koje je stekao da ipak odbije da prihvati identitet lica, da je to veća pravna sigurnost i da je on obavezan da to radi u skladu sa načelima savesnosti i poštenja i posledično da, ukoliko ne bude tako postupao, će već potpasti pod kaznene odredbe ovog istog zakona u slučaju da ne bude savestan i pošten. To je drugi primer, kao i ovaj koji sam spomenula o Zakonu o radu, koji je iz mog stanovišta potpuno naopak. Kao tamo što se poslodavcu daje status nekog ko procenjuje krivično delo, tako ovde, pa tako i u zdravstvu, kako smo juče pričali, i u obrazovanju. Nama nije centar građanin, nama nije centar lice koje pristupa beležniku, nego pravnom sigurnošću smatramo da stavimo da beležnik ima pravo na uverenje i da onda ima pravo na postupanje, a postupati u skladu sa članom 9. koji ga obavezuje da to bude savestan i pošten. Šta će biti sa građaninom koji je savesno i pošteno rekao – ja sam taj i taj, prošao proceduru, i onda je naišao na beležnika koji kaže – ja imam uverenje da ti ipak nisi taj? Želim da stav 2. člana 10. nikad ne bude primenjen, jer znam da javnim beležnicima i ukoliko bude pogrešno primenjen i zloupotrebljen neće biti ništa, ali da će biti ljudi koji pristupaju svojim poslovnim potrebama javnom beležništvu koji zbog ovoga mogu da imaju problema. Zbog toga ova moja dva primera, poslodavac kome se tačkom 179. Zakona o radu daje pravo da procenjuje da je zaposleni učinio krivično delo i da zato treba dobiti otkaz, rasprava o zdravstvu juče kad smo imali, gde se priča samo o lekarima a trebalo bi pacijent da bude centar onoga čime se mi bavimo, e, tako i ovde. Nije centar ovog zakona javni beležnik. Ovde jeste članovi koji opisuju njegova prava i obaveze, ali, centar svakog zakona koji mi donosimo u Skupštini treba da bude građanin koji se obraća bilo kojoj instituciji u državi. Ovde je građanin u manjku pravne sigurnosti i žao mi je što je Vlada odbila ovaj amandman. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Po amandmanu se javio narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Uopšte nisam razmišljao da se danas javljam, ali, prosto moram ovo da prokomentarišem, zato što se ne slažem sa ovim što je iznela uvažena koleginica. Želim da pohvalim Ministarstvo što je upravo donet ovakav jedan stav. Ljudi moraju da shvate institut javnog beležnika. To je nešto što je možda najvažnije u pravosuđu. Tako smo se i opredelili. Javni beležnik je taj koji ide ispred države, ispred građana i on mora da proveri apsolutno sve. Što bi narod rekao – i krvna zrnca. Ne možete da se igrate sa tim da imate javnog beležnika koji ofrlje nešto potpisuje, jer on predstavlja državu. Ja se slažem da građanin mora da bude u epicentru svega, ali država pre svega mora da bude u epicentru svega, a samim tim i zaštita građana. Zamolio bih vas, a tim pre što ste podneli amandman koji derogira sve ovo što ste naveli, da se ipak dogovorite šta želite suštinski od ovog zakona, a vas, gospodine ministre i ljude koji su doneli ovakav jedan stav, zaista želim da pohvalim jer ovo uliva jednu pravnu sigurnost i mislim da beležnicima daje mnogo veću odgovornost u radu. Ovo je zaista za svaku pohvalu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Za reč se javila narodna poslanica Gordana Čomić, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe. Sa beskrajnom zahvalnošću za opaske od kolege narodnog poslanika, jer je potvrdio osnovne razloge zbog kojih mi podnosimo amandmane. Država – to su građani koji žive u državi. Nije država Vlada, niti je država ministar, niti je država Narodna skupština, niti je predsednik. Država smo mi koji živimo u državi Srbiji. Kada kažemo da želimo da i država i građanin budu epicentar, radi se o jezičkoj omašci koja se vidi u članovima ovog zakona. Država je jedno a vlast je drugo. Moji amandmani ničim ne ugrožavaju podršku vlasti u ovoj državi. Naprotiv, ali, ugrožava taj pogled na svet da je javni beležnik država i da on ide ispred građanina i da on treba da proverava sve. Neću da vas zamaram čitajući još jednom ceo tekst zakona. Ovde se radi upravo o tome da se javnom beležniku koji je proverio sve, daje dodatno pravo da on ima lično uverenje da taj građanin, koji je u stvari centar svih naših zakona i svog našeg rada, ipak nije lice za koje se izdaje. Moje pitanje koje je ostalo bez odgovora i u komentaru kolege Đukanovića je – a šta ako je javni beležnik stekao pogrešno uverenje? Kakve mehanizme pred sobom ima građanin o kog se javni beležnik ogrešio? O kog se javni beležnik ogrešio iz ko zna kojih razloga, možda bez ikakve namere, jednostavno, poštujući i smatrajući da je pošten i savestan, ali, nije pristupio poslu zbog koga je građanin došao pred njega zato što je stekao lično uverenje da građanin nije taj za koga se izdaje? Ovo jeste ozbiljna tema za dijalog, jer mi potpuno različito vidimo šta je to što mora da bude centar, zaista jedini centar, ne dva centra, jer ako imate dva centra to je onda elipsa i to ne valja, dakle, šta je centar svih naših propisa i šta je razlog zbog kojeg podnosimo amandmane i šta je razlog zbog kog stupamo u polemiku? To je interes svakog ko živi u Srbiji. Interes da njegova ili njena prava, kako god se zvali, budu garantovani i da budu poštovani od strane svih onih koji u ime tih istih građana predstavljaju državu u institucijama, od predsednika države, Vlade, Skupštine, preko sudova, pa do javnih beležnika. Ako ćemo sada staviti javne beležnike ovakvim stavom da on treba da ide ispred svih i da broji krvna zrnca, bojim se da ćemo samo potvrditi stav koji ja vidim u nekim članovima zakona, da postoji duboki nesporazum o tome šta je stvarno moderna državna uprava, šta je stvarno način da institucije služe građanina i zašto svako ko živi u Srbiji mora da bude centar našeg interesovanja, uz opaske da svi oni koji njemu služe, moraju da imaju vrlo jasno definisan delokrug rada. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Za reč se javio po amandmanu, koristiće vreme poslaničke grupe, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Samo da konstatujem da sam bio potpuno u pravu, jer upravo je malopređašnja uvažena koleginica istakla nešto gde se ona duboko kosi sa onim za šta je glasala 2011. godine. Vi ste Zakonom o javnom beležništvu dali javnim beležnicima takve ingerencije. Šta, recimo, ako javni beležnik uvidi da je građanin falsifikovao dokument? Izvinite, ali ima pravo na dodatnu proveru. To baš uliva pravnu sigurnost građanima, koji jesu i koji čine državu. Ako već imate ovakve primedbe, trebalo je to 2011. godine da iznesete. Sada je zakon donet. Sada mi prosto usklađujemo nešto što ste vi doneli 2011. godine. Mislim da je ovakav stav nešto što ide u prilog zaštiti građana, a samim tim i zaštiti države.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Kada se pažljivo čita, to mnogo koristi i pomaže, pa vas sprečava da grešite sa tako jasnim samopouzdanjem da ste u pravu. Zakon o javnim beležnicima je donet 2010. godine, izmene i dopune 2011. godine, odlaganje roka. Rado ću odgovoriti narodnom poslaniku zašto sam glasala za ovaj zakon. Zato što je institut javnog beležnika trebalo i treba uvesti u pravni sistem Srbije, ali to nema veze sa amandmanom. Ponoviću još jedanputa o čemu se radi u amandmanu. Dakle, amandman traži da se otkloni svaka mogućnost da javni beležnik i nakon sprovedene zakonske procedure o utvrđivanju identiteta lica dozvoli sebi da ima lično uverenje da to lice nije ono za koje se izdaje. Čak i da prihvatim da iz svojih razloga zakonodavac smatra da tako treba, ostaje bez odgovora pitanje – šta se dešava sa građaninom oko koga se javni beležnik ogrešio ili je stekao pogrešno uverenje? Ljudi smo, grešimo. Evo, i ovde je bilo greške. To je potpuno prirodno. Dakle, 2010, 2011. godina, zakon je odlagan do februara 2013. godine, i sve tako po redu. Ovo je usklađivanje. Ovakve greške su u redu, manje-više. Šta se dešava ako imate važan posao sa beležnikom? Vi ste taj za kog se izdajete. Prođete proceduru utvrđivanja identiteta, ali beležnik kaže – na osnovu stava 2. člana 10, odnosno kako će biti u prečišćenom tekstu zakona, broj i stav, smatram da vi niste lice za koje se izdajete. Šta može takvo lice da uradi? To je moja molba ministru za odgovor. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Reč ima ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, Kako reče uvažena prethodnica, ljudi smo i grešimo, zakon nije donet 2010. godine. Zakon je donet na Prvom redovnom zasedanju Narodne skupštine 5. maja 2011. godine, a tadašnji predsednik Republike ga je potpisao 9. maja na Dan pobede 2011. godine, a zakon je menjan i dopunjavan 2012. godine „Službeni glasnik“ 85/2013, „Službeni glasnik“ 19 i 2014. „Službeni glasnik“ 55. Dakle, nije 2010. godine, već je 2011. godine. Što se tiče odgovora znate, slušajući raspravu ima elemenata, jeste u pravu- centar moderne države jesu građani i oko toga se u potpunosti slažemo. Pazite, ako dolaze dva lica da potpišu ugovor o kupoprodaji nepokretnosti, javni beležnik je taj koji će za svaku manjkavost toga ugovora odgovarati i profesionalno i materijalno i izražava sumnju u podatke koji su navedeni u ličnim ispravama. Ako gledate iz ugla običnog čoveka, a što bi javni beležnik, recimo, propustio da naplati nagradu od dvadesetak hiljada dinara? Oprostite, kao što sam vas pažljivo slušao, da se čujemo. Dakle, javni beležnik je taj koji će garantovati ispravnost toga. Čim garantuje ispravnost toga mora da vodi računa bukvalno o svim aspektima. Šta učiniti u slučaju da nam se pojavi lice koje ima falsifikovane lične isprave, odnosno u čiju verodostojnost se sumnja? Morate ostaviti javnom beležniku mogućnost, tom javnom beležniku koji je dužan da savesno i pošteno obavlja svoj posao i da tako obavljajući posao ne sme da odbije stranku koja je došla. Dakle, to je jedno od načela javno-beležničkog sistema. On ne sme da odbije stranku, ali mora da postoji razlog kada mu je to dopušteno kao izuzetak. Zamislite, pojavi vam se lice sa punomoćjem da zaključi neki pravni posao. Recimo, to su slučajevi u javnom beležništvu inače u svetu, a naročito tamo gde je ono mlado kao delatnost. Kod nas jeste postajalo pre 70 godina, ali je pravni i vremenski vakum toliko veliki da mi od toga možemo samo da pričamo kao o istorijskoj kategoriji. Još se neko u Sremu, Banatu, Bačkoj neko od naših ko je došao iz Dalmacije ili iz Slavonije seća šta je to notar ili notaroš, ali nema još uvek jake svesti koje treba da se ukorenjuje godinama pred nama. Pojavi vam se lice koje ima punomoćje, punomoćje koje mu je izdao navodno vlasnik nepokretnosti, punomoćje koje mu je dao na nekom drugom mestu. Recimo, dao mu je punomoćje 29. avgusta 2014. godine i to punomoćje je overeno u sudu. Overio ga je sudski overitelj koji po struci nije diplomirani pravnik, koji je završio srednju školu, koji je overio to punomoćje, i sada dolazi drugo lice sa punomoćjem koje nije izdao javni beležnik i hoće da proda nekretninu koju mu je vlastodavac, odnosno koje je vlasništvo vlastodavca. Dozvolite da javni beležnik može da sumnja u to, jer je reč o zaključivanju vrlo ozbiljnog pravnog posla. Dakle, pravo da vam kažem sumnjam da će biti i više od 0,1% slučajeva u kojima će se posegnuti za primenom ove odredbe, ali ona mora da postoji. Imajući u vidu da mi, nažalost još uvek imamo nekoliko hiljada, ja se sećam kada sam bio nadležni ministar za poslove i državne uprave, da smo imali negde oko šest hiljada naših građana koji nisu posedovali nikakve lične dokumente, dakle, imamo takvu kategoriju lica u našem pravnom sistemu, uveren sam da će se nastavkom onoga što smo započeli od reformi kao država još pre nekoliko godina, da će se taj broj lica svesti na znatno, znatno manji nivo, jednocifren ako treba da potpuno bude iskorenjen. Ali, takva lica postoje. Javni beležnik koji odgovara i profesionalno i materijalno za obavljanje svoga posla mora da ima zakonit osnov da tako nešto odbije i daleko ovde od toga da neko nekome želi da uskrati prava. Pazite, građanin će moći kada je reč o ovim običnim overama da završi kod svakog javnog beležnika u Srbiji. Ovde princip da je on isključivo nadležan zato što pokriva područje određenog osnovnog suda i za overe koje su mogle da se, recimo, prepis diplome nečiji… Interes javnog beležnika jeste da svoj posao obavi. Ali, ako kažemo da je osnovno načelo njegovog dela savesnost i poštenje, da ne može da odbije stranku, to predstavlja disciplinski prekršaj. Dakle, ako je on bez razloga odbio stranku, on će disciplinski da odgovora za to. Mislim da, koliko god da su razlozi koje ste iznosili ispravni, ugao gledanja ne stoji. To nije koncepcija ni ovog ni Zakona o javnom beležništvu koji god saziv Narodne skupštine da ga je doneo. Mislim da je ova odredba dobra. Moram da vam priznam čitajući amandmane ovo je bio amandman za koji sam na prvu loptu rekao, gospodin Ćosić i ja smo razgovarali, da ga prihvatimo. Međutim, kada sam ušao u suštinu, u smisao toga stava, na kraju sam ipak promenio mišljenje i rekao da je bolje da ostane u zakonu. Ali, imali smo inicijalno isto gledište. Hvala.
Za reč se javio po amandmanu narodni poslanik Neđo Jovanović.
Hvala predsedavajući. Koristiću vreme poslaničke grupe. Po ovom amandmanu, uvažavajući oprez koji uvažena koleginica poslanica Gordana Čomić ističe, moram samo da skrenem pažnju na dve činjenice koje bilo ko od nas ovde ne može da dovede u sumnju. Prvo, sav posao koji obavlja javni beležnik ima snagu imperijuma, a to znači na neki način i sudske vlasti. Zašto? Zato što smo mi dobar deo nadležnosti iz suda preneli na javne beležnike. Gotovo kompletnu vanparničnu materiju iz suda smo preneli u nadležnost javnih beležnika, što znači da svaka odluka i svaka radnja koju preduzme javni beležnik ima snagu sudske odluke odnosno snagu imeperijuma. Nije uopšte sporno da se u praksi može pojaviti i da se pogreši i da ta greška ide na štetu stranke. Ako je stranka koja se javila beležniku oštećena, beležnik zaista shodno odredbama Zakona o javnom beležništvu ima nekoliko vrsta odgovornosti. Jedna je disciplinska u okviru javnog beležništva. Druga je materijalna za naknadu štete koja se pričini stranci koja je oštećena postupanjem javnog beležnika. Treća može da bude eventualno i krivična i prekršajna. U svakom slučaju je pravo odnosno dispozicija stranke koja je oštećena da svoj interes zaštiti u odgovarajućem postupku. Ni u kom slučaju ne možemo vezivati dodatno ruke javnom beležniku u smislu korišćenja njegovih prava i ovlašćenja koja su mu data odredbama Zakona o javnom beležništvu. S toga smatram zaista da bez obzira na oprez koji je ispoljen ovim amandmanom da je amandman možda nešto što bi bilo potpuno suvišno i nepotrebno kao i intervencija u ovom delu zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Jovanoviću. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, prijavio sam se malo ranije, ali nema veze. Ministar je otprilike rekao ono što sam ja hteo da kažem. Ima stih Bore Čorbe koji otprilike glasi – danas može svaka stoka da nabavi dva svedoka. Citat je i ne možete da me kaznite. Moguće je da lice koje dođe da overi ugovor, neko ovlašćenje moguće je da pri tom dovede dva kredibilna svedoka, koje može da kupi za nekoliko flaša piva, i da na takav način bude utvrđen njegov identitet koji može da bude lažan. Na osnovu tog lažnog identiteta on može da overi neki ugovor, da napravi veoma štetan posao za neke druge građane, da se po tome dese određene posledice. Ukoliko javni beležnik ili lice koje to overava ima saznanje da to lice nije lice sa identitetom kojim tvrdi, ukoliko vizuelno u kontaktu sa dva svedoka uvidi da se može raditi o identitetu koji se utvrđuje na način što se dva svedoka podmićuju, na način na koji sam već opisao ili na neki malo skuplji način, ukoliko se radi o licima koja su iz nekog razloga na poternicama, ukoliko im trebaju odgovarajuća dokumenta i ovlašćenja, ukoliko se na takav način overava neka isprava, ukoliko to lice želi da u trgovini ljudima prevede neku decu kroz ovlašćenje preko granice, da izvrši preprodaju dece, ukoliko javni beležnik koji ima određenu odgovornost ili lice koje overava potpise utvrdi da je stvar u onome o čemu sam ja malo pre govorio, u tom slučaju mu treba ostaviti mogućnost da na osnovu sumnje odbije da overi takvu vrstu isprave. Takođe, po pitanju isprava može doći do uverenja onog ko overava potpise, može doći do sumnje da određeni dokument može da bude falsifikovan, da recimo može da bude izdat u Republici Hrvatskoj, da to može da bude Legija, da može da bude bilo ko, da je u pitanju sasvim drugo lice, a da dokumentom kojim želi da dokaze svoj identitet da tim dokumentom u stvari on dokazuje neki svoj drugi identitet koji ne odgovara pravom. U takvim slučajevima treba ostaviti javnim beležnicima pravo da ne overe takav dokument, jer u slučaju da ga overe, onda kasniji neki postupci su veoma dugotrajni, dakle ta neka krivična odgovornost, ispitivanje nekad godinu, nekad dve, nekada tri, a ne znamo šta bi bilo sa poništenjem dokumenta koji je javni beležnik overio, uprkos sumnji koju sam izneo. Inače se slažem sa prethodnim govornicima da država nije vlast, da država nije Vlada, da država nije zgrada Skupštine. Samo bih voleo da je u vreme kada je ovaj Zakon o javnim beležnicima donošen 2011. godine, da su to isto uverenje moji prethodni govornici, koji su to sada naglašavali, imali kada je u pitanju bio Boris Tadić, jer je on u tom trenutku bio i država i partija i Vojska i Vlada, on je bio sve, ali ipak, pozdravljam što se neko dosetio naknadno da prizna da predsednik nije država, da vlast nije država, kao što je to bilo, da je narod država i da je država zajednica udruženih ljudi. Hvala.
Zahvaljujem gospodin Rističeviću. Samo jedna molba prema vama da pri korišćenju nekih reči i izraza u ovom visokom domu pokušate da poštujete ovaj visoki dom. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Hvala vam gospodine predsedavajući što ste opomenuli prethodnog govornika zato što je moja koleginica dobila opomenu za reči „red vožnje“, a vi ste čuli sada ovo. Bez obzira što je citat jednog čoveka koji je, ne bih komentarisao zaista, ispod svakog nivoa, ali je pogotovo ispod svakog nivoa tako nešto u Skupštini Srbije. Mislim da ovde pokušamo neke stvari da sklopimo u jednu konciznu informaciju i molbu prema ministru. Ministre, svesni smo, čuli smo vaš stav. On je dobro koncipiran, sadržajan i rekao bih pravnički ispravan, ali isto tako vas molim da ipak uvažite ovo što opozicija traži kroz ovaj amandman. Uzimajući institut uverenja iz sudske prakse, iz ovlašćenja sudova u našoj Republici, mi nismo uopšte ni na koji način dali institut zaštite zainteresovanoj stranci. Dakle, sa jedne strane imate javnog beležnika koji suštinski ima ovlašćenje istražitelja, detektiva i policijskog inspektora i sa druge strane imate građanina koji mora da ide kroz sudski proces, on mora sam da pokreće odgovarajući postupak i on sam mora da prolazi kroz inače tešku, teško sprovodljivu i sporu proceduru pred našim sudom. Molim vas da učinite jedan napor, jer je ovakav institut i ovako kako je sadržano recimo u Hrvatskoj ili Sloveniji pokazalo da jako puno zloupotreba i loših stvari stvara u njihovom pravnom poretku, užasno puno. Puno je korupcije, puno je mogućnosti da neko sa javnim beležnikom napravi dogovor da se određena osoba na ovaj način spreči da bi se recimo neki rokovi omogućili da isteknu, zato što neće moći da overi tu ispravu. Molim vas da ipak sagledate da je život ono što vas demantuje, da je život taj koji nameće neverovatne situacije, da naš život, pogotovo pravni i pravosudni život obiluje slučajevima javašluka, sporosti, korupcije i svega ostalog o čemu smo svedoci godinama. Molim vas da ipak prihvatite ovaj amandman zato što on omogućava da se jedna arbitrarna, potpuno volontaristički, ako hoćete, postavljena postavka izbaci iz našeg pravnog poretka. Taj čovek na ovaj način, mislim na javnog beležnika, dobija neverovatna ovlašćenja. On dobija mogućnost, kako je kolega lepo opisao sa krvnim zrncima i ostalo, on može sam to da uradi, a građanin koji nije pravno nezaštićen, ali je na njemu teret da to uradi i da prođe kroz odiseju naših pravnih procedura, instanci i svega ostalog, čega ste jako svesni čini mi se. Dakle, molim vas, dajte da građanina stavimo barem na jednaku ravan sa čovekom koji je deo pravnog i javnog poretka i koji na ovaj način postaje istražitelj, postaje čovek koji sam odlučuje i postaje čovek koji jednostavnim potezom, ako hoćete, pomeranjem malog prsta na ruci može čoveka da baci u vrtlog srpskog pravosuđa iz koga on ne može da izađe. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Na član 10. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravi i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Moj amandman se nekako nadovezuje logički na prethodnu diskusiju povodom amandmana koleginice Gordane Čomić. Uvažavajući sve ovo što smo u okviru prethodne rasprave čuli, uvažavajući potrebu i realnu mogućnost da u nekim situacijama javni beležnik mora da odbije da izvrši overu, ako je toliko uveren u ispravnost svog uverenja predlažem da o tome onda donese pravni akt o odbijanju overe. Ne možemo, ovo o čemu smo u okviru prethodne rasprave govorili, onog podnosioca isprave koji se obraća javnom beležniku prepustiti samo proceni, arbitrarnoj proceni beležnika da li je nešto za overu ili nije. Ako javni beležnik ima uverenje da nešto ne treba da overi on o tome treba da donese akt na koji podnosilac zahteva mora da ima pravo žalbe. Ne možemo ga ostaviti nezaštićenog u pravnom sistemu i prepustiti ga samovolji javnog beležnika i oceni da li nešto ispunjava ili ne ispunjava uslove za overu. U prilog ovome o čemu govori moj amandman je i Zakon o upravnom postupku, klauzula o overi je jedna vrsta potvrde koju u smislu Zakona o upravnom postupku izdaje javni beležnik. Ako iz nekog razloga koje javni beležnik smatra opravdanim, bez obzira da li su oni zaista i opravdani, on je onda u smislu Zakona o upravnom postupku dužan da donese akt o odbijanju overe na koji podnosilac zahteva mora da ima pravo žalbe. Sa druge strane, na osnovu čega će podnosilac zahteva u nekom disciplinskom postupku protiv javnog beležnika sudskom itd. dokazati da mu je odbijena overa? Ako nema akt o odbijanju overe teško da će uopšte moći da dokaže i pronađe svedoke koji bi bili u stanju, imali dovoljno smelosti i hrabrosti da svedoče protiv, kako je jedan od prethodnih govornika rekao, najvažnijeg temelja u pravosuđu, a to je javni beležnik. Ne bih se mnogo oslanjala na to da li se javnom beležniku isplati ili se ne isplati da nešto overava. Ja mislim da je vrlo korektno obavezati javnog beležnika, da ako je procenio da nešto ne ispunjava uslov za overu, da to u pisanoj formi, u formi pravnog akta na koji postoji mogućnost žalbe da to i iskaže. Jako mi je žao inače što Vlada ovakav amandman nije prihvatila. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Martinović. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović i Gordana Čomić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pozivam gospodina ministra da se izjasni po ovom amandmanu. Da, ali formalno treba i vi da prihvatite.
Uvaženi predsedavajući, mislim da je tehnička greška. Vlada je u svom mišljenju koje je dostavila prihvatila taj amandman i on je samim tim postao sastavni deo zakona.
Izvinjavam se, greška ovde u službi. Izvinjavam se, u redu je. Reč ima po amandmanu narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja razumem da se ne prihvati amandman, razumem i da ne radi elektronska jedinica ali, mislim, ipak… Ja sam želela da iskoristim dva minuta po amandmanu na član 11, ali nismo sve stigli u poslednjoj sekundi prijava i predsedavajući, tako da nemam više prava da koristim, a ovo vreme koje koristim za objašnjavanje je od poslaničke grupe. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandara Jerkov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Dakle, kao i kod prethodnog amandmana mislim da je važno obavezati javnog beležnika da u svim ovim slučajevima koji su zakonom propisani kao zakonski razlozi za odbijanje overe, postoji obaveza javnog beležnika da o odbijanju overe donese akt o odbijanju. To ne samo da nalaže i pravna logika i zaštita građanina koji se javnom beležniku obraća, to nalaže i Zakon o upravnom postupku koji kaže da klauzula o overavanju ima tretman potvrde u smislu Zakona o upravnom postupku i da organ koji odbija izdavanje potvrde treba o tome da donese akt u kojem će navesti, između ostalog i razloge za odbijanje overe, dokaze na osnovu kojih je utvrdio da postoje razlozi za odbijanje, kao i pravnu pouku o tome kome, u kom roku podnosilac zahteva može da se obrati radi zaštite svog prava na overu. Mislim da je odbijanje ovakvog amandmana vrlo štetno. Ne samo za rad javnih beležnika već, pre svega zbog građana koji će se obraćati javnim beležnicima i rizikovati mogućnost da usmeno budu obavešteni o tome da će njihov zahtev za overu biti odbijen, a da pri tom nemaju nikakav pisan dokaz o tome da su se javnom beležniku obraćali da je on ocenio da uslovi za overu nisu ispunjeni i da nemaju mogućnost da u daljem žalbenom postupku ostvaruju zaštitu svojih prava. Ja koja kažem da mi je žao što Vlada uprkos ovim vrlo racionalnim razlozima nije prihvatila ovaj amandman.
Zahvaljujem gospođo Martinović. Na član 12. amandman je na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Pozivam gospodina ministra da se izjasni o ovom amandmanu. Izvolite.
Prihvata se amandman Odbora.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik dr Vesna Rakonjac. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica dr Vesna Rakonjac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, u obrazloženju nisam dobila odgovor zašto reč „slabovidost“ nije zamenjena rečju „slepoća“. Slabovida osoba može da pročita dokument, slepa osoba ne može. Tako da se konkretno odnosilo na ovaj deo priče, a adekvatna elektronska forma predstavlja tekst u „vordu“. Znači, slabovida, odnosno slepe osobe imaju softverske sisteme u svojim računarima i neophodno je samo da im javni beležnik mejlom pošalje tekst u „Word“ ili da taj isti tekst nasnimi na fleš, ili na cd-e. Znači, to je ta elektronska forma. To mislim da nikakve materijalne troškove dodatne ne bi nanelo javnim beležnicima. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Rakonjac. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Član 14. na koji smo kolege Borislav Stefanović, koleginica Vesna Martinović i ja podneli amandman je član koji definiše overavanje blanko potpisa. Taj član ima tri stava. Prvi stav glasi da overavanje blanko potpisa nije dozvoljeno i to je podrazumevajući član i smatramo da treba da ostane kao stav u članu 14. Međutim, druga dva stava su predmet našeg amandmana i mi predlažemo da se brišu, jer predstavljaju prostor za zloupotrebu. Iskustva iz zemalja prvog proširenja EU koji su javno beležništvo uvele, tako, osam do deset godina pre od nas, a pokazuju da je kriterijum kvaliteta onoga što je javno beležništvo imalo i u Sloveniji, Hrvatskoj i u drugim zemljama upravo stavovi ovakve vrste koji su praktično stvarali prostor za korupciju. Dakle, u predloženom testu zakona druga dva stava glase – izuzetno, javni beležnik može overiti potpis na ispravi čiji pojedini delovi nisu popunjeni ako podnosilac isprave može da pruži okvirne podatke o tome kako bi ti delovi trebalo da budu ispisani i ako dokaže da postoje važni razlozi za overavanje potpisa pre nego što se isprava u celosti popuni. Poslednji stav u tri tačke. U klauzuli o overavanju potpisa javni beležnik posebno naznačava – jedan, koji delovi isprave nisu bili popunjeni u momentu overavanja potpisa. Dva, okvirne podatke koje je pružio podnosilac isprave o tome kako bi ti delovi isprave trebalo da budu popunjeni. Tri, razlozi zbog kojih je overen potpis na delimično popunjenoj ispravi. Proces koji se odvija pri overavanju blanko potpisa je proces vrlo sličan drugom stavu iz člana 10. koji smo tražili da se briše. S tim što se u prethodnom slučaju radilo o uverenju javnog beležnika, a ovde se cene važni razlozi od strane podnosioca prijave i onda naravno javni beležnik mora da se saglasi da su to važni razlozi i da pristupi overavanju blanko potpisa u jednom od ova tri slučaja. Da li je moguće da upravo ovakvi stavovi u članovima koji treba tačno da preciziraju odgovornosti postupanja javnog beležnika i stranaka koji mu pristupaju, da li je prostor za korupciju, prostor za nejasnu primenu zakona i da li je odgovor opet - a šta ako stranka traži da se pristupi overavanju blanko potpisa po ovim uslovima, a beležnik kaže da on ne smatra da su važni razlozi koja stranka navodi stvarno važni? Onda opet imamo disciplinsku prijavu ili u postupke koje pokreće građanin. Razumevajući potpuno život i činjenicu da postoje situacije gde prosto ne mogu da budu ispunjeni neki uslovi, smatrali smo da bez obzira na to u stavovima zakona ne mogu da stoje ovakve definicije i postupanje, jer uz punu svest da se jedan deo onoga što kod sudija podrazumevamo kao uverenje sudije, kao postupanje sudije, kao odgovornost sudije da se jedan deo toga prenosi na javne beležnike, dakle, uz puno razumevanja toga ovde, ovde imate da će stranka i javni beležnik praktično pregovarati o tome da li su ili nisu važni razlozi da ipak bude overavanja blanko potpisa. Nadam se da nikada neće ili da će sasvim u skladu sa zakonom biti primenjen ovaj stav i da nećemo nepažnjom ili nedovoljnom analitičnošću dozvoliti sebi da ponovimo loša iskustva koja su imali drugi koji su pravili ovakve izuzetke kada je u pitanju blanko potpisa ili kada je u pitanju slobodno uverenje javnih beležnika. Moć javnog beležnika je vrlo slična kao i moć sudije i vrlo različita pošto za moć sudije postoje zbog vremena u kojem institucije postoje i uhodani putevi kroz institucije u kojima možete jasno videti zloupotrebu te moći. Javno beležništvo kao sektor koji treba da počne da radi sutra u 9.00 pre podne je nešto o čemu ćemo se tek učiti kako da sprečimo zloupotrebu moći koja im je data u ruke i ponovo to govorim iz perspektive građanina koji dolazi po uslugu koju će platiti javnom beležniku ili blanko potpisa ima ili blanko potpisa nema. Ovako navedeni pojedinačni uslovi uz to da se o važnim razlozima saglase beležnik i stranka, jer stranka navodi važne razloge ne može da ima dobru primenu u to smo uvereni. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođo Čomić. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vesna Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Dakle, u klauzuli overe je navedeno sve od podataka što je neophodno navesti da bi se tačno znalo kada i gde je overa izvršena. Mislim da je jako važno da osim ovih podataka koji su inače predlogom zakona predviđeni se navede i mesto gde se prepisana isprava nalazi, da li je javni beležnik izvršio neposredno uvid u nju, da li je podnosilac zahteva za overu predao na uvid ili se isprava nalazi na drugom mestu. Pošto vidim da je to vrlo neobično, mislite da je neobično, to je inače nešto što važi u sadašnjem propisu o overi i ne znam zbog čega bi nešto što se pokazalo kao vrlo dobro i korisno prilikom overe rukopisa se menjalo pošto poto, izostavljalo i iz predloženog zakona kada nije samo poenta o tome ko, kada i gde je sastavio ispravu, original čiji se prepis overava, već i to gde se ona trenutno nalazi. Takođe, izražavam žaljenje zbog čega i ovaj amandman nije usvojen, a Vlada se nije ni potrudila da svojim obrazloženjem nas ubedi u osnovanost odbijanja amandmana. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Martinović. Na naslov iznad člana 29. i član 29. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Enis Imamović, prijavite se. Izvolite. Nema vas u sistemu, ne mogu da vam dam reč, pokušajte sa tehničkom službom da vam daju novu karticu pa se javite po nekom drugom amandmanu. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Moje kolege i ja podneli smo amandman na član 29. koji se odnosi na slučajeve u kojima osnovni sudovi i opštinske uprave zadržavaju nadležnost za poslove overe i naš amandman se sastoji u tome da predlažemo da se član 2. menja, a članovi 3. i 4. da se brišu. Član 2. predlažemo da se menja u smislu da glasi – osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave mogu da obavljaju poslove overe, potpisa, rukopisa i prepisa, kao poveren poslove do 1. marta 2015. godine, shodno primenom odredaba ovog zakona i zakona kojim se uređuje javnobeležnička delatnost. Ovakav amandman smo predložili iz razloga da omogućimo da se overa potpisa, prepisa i rukopisa može obavljati i u osnovnim sudovima i u opštinskim upravama i nadalje do 1. marta u svim gradovima i opštinama bez obzira da li je postavljen, imenovan javni beležnik ili nije u tim gradovima i opštinama. Ovo pre svega iz razloga da bi se ostavio jedan period dok se javni beležnici neuhodaju, jer smatramo da neće biti moguće da odmah od 1. septembra krenu u punom kapacitetu da rade i da zadovoljavaju sve potrebe građana za ovim poslovima. Međutim, vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem koje je dato i u z obrazloženje o odbijanju amandmana kolege Neđe Jovanovića i kaže da ne prihvata iz razloga što je rešenje iz predloga zakona svrsishodnije. Mi smatramo da pre svega ovakvo obrazloženje Vlade nije dovoljno jer ne navodi zbog čega je svrsishodnije, već tako paušalno procenjuje. Drugo, smatramo da Vlada kao i kod prethodnog amandmana o kome sam govorila gde nije imalo dovoljno sluha za osetljive kategorije, nezaposlene, učenike, studente i u ovom slučaju nema dovoljno sluha da će doći do zastoja u pravnom prometu i da će biti i građani onemogućeni da ostvaruju svoja prava u određenom periodu dok se javni beležnici ne uhodaju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Enis Imamović. Neću vam oduzeti ova dva minuta pošto ste imali prava po prethodnom amandmanu. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, ukoliko bude bilo potrebe, koristiću vreme poslaničke grupe. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštujući značaj uvođenja javnog beležništva u domaći pravni sistem, koji je ujedno još jedan važan korak naše zemlje ka EU, rekli smo da ćemo podržati ovaj Predlog zakona, koji je takođe i jedan važan preduslov i važna nova pravosudna profesija koja treba da počne sa radom u Srbiji već od sutra. Uspostavljanje notarijata treba da doprinese većoj pravnoj sigurnosti, sigurnosti investicija, prometa robe, usluga i konkurentnosti privrede. Sam Predlog zakona i njegova sadržina nisu mnogo sporni. Zakon nije idealan i u njemu treba obratiti pažnju na različite prepreke koje mogu stajati na putu efikasnoj primeni ovog zakona kojima nas iskustvo uči. Upravo razlog za podnošenje ovog amandmana leži u činjenici da javni beležnici, shodno prirodi i shodno složenosti posla koji treba da obavljaju, u nekim slučajevima iz objektivnih razloga neće biti u stanju da se adekvatno stave na raspolaganje političkim subjektima zainteresovanim za učešće na izborima ili strankama u procesu osnivanja. Jedna takva situacija je nedovoljan, odnosno neadekvatan broj javnobeležničkih mesta. Mi smo ovim amandmanom predvideli da za overavanje potpisa podrški izbornoj listi, odnosno stranci u osnivanju, pored javnih beležnika, nadležni budu i osnovni sud, odnosno gradske i opštinske uprave. Ako uzmemo u obzir obim posla i obavezu poštovanja rokova propisanih izbornim zakonodavstvom, dolazimo do zaključka da notari neće biti u stanju da odgovore potrebama političkih subjekata i naročito bi se na ovaj problem osvrnuo kroz nedovoljan broj javnobeležničkih mesta određen za opštine i gradove u Sandžaku. Želim ovde da govorim o potrebama građana koji su nas ovde birali i čije potrebe ovde zastupamo. Dakle, i kada govorimo o primeni ovog zakona moramo se vratiti na one koji će uglavnom i primenjivati, tj. na javne beležnike. Naime, prilikom određivanja broja notara, gradovi u Sandžaku nisu tretirani pod istim uslovima kao i neki drugi gradovi u drugim delovima Srbije. Uzeću primer Novog Pazara. Mnogi gradovi i opštine koji imaju manji broj stanovnika od Novog Pazara dobili su isti ili veći broj notara, iako su potrebe Novog Pazara realno daleko veće. Sada neću nabrajati imena tih gradova, ne bi bilo fer praviti takvu vrstu komparacije među gradovima. Kao regionalna i manjinska stranka po ovom pitanju naočito skrećemo pažnju da u Sandžaku žive Bošnjaci kojima Ustav garantuje pravo da pod istim uslovima, kao i svi građani, učestvuju u upravljanju javnim poslovima. U svakom slučaju, ovim amandmanom pokušavamo da na praktičan način poboljšamo predlog ovog važnog evropskog zakona i u načelnoj raspravi smo rekli, sada ponavljam, da ćemo podržati ovaj predlog zakona zbog njegovog značaja za čitav sistem, za građane, za privredu, pravnu, imovinsku sigurnost, ali i od velikog značaja za evropske integracije naše zemlje. Stoga vas, ministre, pozivam da još jednom razmotrite ovaj amandman i pozivam kolege da u danu za glasanje podrže ovaj amandman koji smo podneli. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Imamović. Za reč se javio ministar u Vladi gospodin Nikola Selaković. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da razjasnim ukratko u dva minuta jednu činjenicu koja možda potpuno nije jasna. Dakle, donet je privremeni pravilnik o broju javnih beležnika, odnosno o određivanju javnobeležničkih mesta. Taj pravilnik i raspisivanje konkursa je bio prema faktičkom stanju stvari na terenu. U vreme kada je raspisivan konkurs postojao je samo jedan kandidat sa područja grada Novog Pazara koji je isti položio. Bilo je potpuno nesuvislo da se raspiše, recimo, konkurs za tri javnobeležnička mesta, jer bismo onda došli u situaciju koja tek ne verujem da bi se uvaženom prethodniku dopala. Zamislite onda neko iz Beograda se prijavi da bude javni beležnik u Novom Pazaru i onda ja shvatam da bi osnovana pritužba bila – čekajte, valjda bi trebalo, kao što to zakon kaže, uzeti u obzir i nacionalnu strukturu stanovništva na području suda za koji se javni beležnik bira. Hvala Bogu, dobili smo dva kandidata. Na nekom od narednih konkursa uveren sam da će biti raspisan konkurs i za još neko od mesta u Novom Pazaru, Tutinu, Sjenici, Prijepolju i da će ljudi imati prilike da konkurišu, ali daleko od toga da se ovde vršila neka vrsta diskriminacije. To nikako. Ja bih bio čak prezadovoljan kada bismo u Novom Pazaru imali kandidate koji su zainteresovani da budu izvršitelji, ali ih nemamo. To je najveću sud na čijem području nema izvršitelja. Što se tiče konkretno amandmana koji ste podneli, lično smatram da naročito nakon upodobljavanja izbornih zakona, Zakona o javnom beležništvu, ove vrste overa koje se tiču registracije političkih stranaka, odnosno overavanja potpisa za učešće na izborima, podršku kandidatu, davanje izjava o prihvatanju kandidature, da treba da se formira poseban tarifini broj u kojem fiksno, kao i do sada nadležni ministar treba da odredi cenu. Ona je 50 dinara. Ne vidim uopšte zašto bi se ta cena menjala, ali kroz poseban tarifni broj u Pravilniku o tarifama, odnosno o naknadama i nagradama za rad javnih beležnika, ispuniti upravo ovu svrhu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Za reč se javio narodni poslanik Slobodan Homen. Izvolite.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, dolazimo na ono što je bilo suština u samoj raspravi kada smo pričali o zakonu u načelu. Jednostavno, ne shvatamo čemu žurba da određeni poslovi preko noći, odnosno pitanje je da li ćemo imati celu noć, pređu iz nadležnosti sudova u nadležnost javnih beležnika? Mi pričamo o tome da primena ovog zakona, ako bude izglasan danas, pretpostavljam da će danas biti dan za glasanje, da bez objavljivanja u „Službenom glasniku“ sutra oni počnu da rade. Postavlja se pitanje čemu takva žurba i zašto to moramo da uradimo u roku od 12 sati, pogotovo imajući u vidu da je ovo potpuno nova institucija koja nije postojala? Izabrani su određeni javni beležnici u čije kvalitete možemo da sumnjamo i da verujemo ili da ne verujemo da je bilo političkog uticaja prilikom izbora. Jedino što će pokazati kakvi su njihovi kvaliteti jeste vreme u kome će pokazati da li znaju da rade ovaj posao ili ne znaju. To ne može da se uradi preko noći. Vrlo bi bilo logično i u interesu samog ministra, koji će na kraju biti odgovaran ako ovaj sistem ne bude funkcionisao, jeste da se da paralelna primena propisa, odnosno mogućnost overavanja i u sudovima i kod javnog beležnika do 01. marta. Niti će javni beležnici osiromašiti, ako to ne bude do 01. marta, odnosno ako to bude od sutra, a ne od 01. marta. Smatram da je to jednostavno taj prelazni period u interesu svih građana. Svedoci smo da prethodnih dana je bio veliki haos i gužva po svim sudovima, gde su ljudi pokušavali da overe bilo koju vrstu dokumenta iz prostog razloga jer kada god uvodite neku novu instituciju normalno je da građani ne veruju da će to da funkcioniše. S druge strane, građani misle da će to biti daleko skuplje, a činjenica je i da će biti skuplja overa nego do sada, pa makar za iznos poreza na dodatu vrednost, o kojoj je pričao ministar, koja će se uplaćivati u budžet države i od čega će se finansirati država, iako je to daleko manji iznos nego što je do sada išao u budžet na osnovu naplate sudskih taksi, ali sve to ostavimo po strani. Suština je da nema nikakvog razloga da navrat, nanos uvodimo instituciju koja je sigurno dobra, koja je sigurno potrebna Srbiji, ali ostavite jedan pristojan period da funkcioniše i u tom smislu molim vas da danas u danu za glasanje glasamo za ove amandmane koji predlažu odlaganje roka samo na 01. mart i biće u interesu i ove Skupštine koja je donela ovaj zakon i ministra pravde i građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Homen. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam amandmanom želeo da popravim ovaj zakon i da sudovi, opštinske uprave i dalje mogu da overavaju potpise vezane za osnivanje političkih stranaka, vezane za predsedničke, parlamentarne, pokrajinske izbore, lokalne izbore, kao i izbore za mesne zajednice. Vlada je odbila ovaj moj amandman i amandman nekih mojih kolega i bojim se da je pogrešila. S obzirom na broj javnih beležnika, koji su na 25.000, odnosno građana, s obzirom da u nekim sredinama možda uopšte neće biti javnog beležnika, ja se pitam kako će se overavati, recimo, potpisi za podršku izbornim listama, ukoliko zajedno budu raspisani izbori za savete mesnih zajednica, ukoliko zajedno budu lokalni, pokrajinski, gradski, republički i predsednički izbori? Ja se pitam da li javni beležnici, a neće ih biti po celom prostoru, moći uopšte da overavaju potpise političkih stranaka, odnosno podnosioca izbornih lista? Isto se radi o političkim strankama prilikom njihovog osnivanja. Da ne govorim o taksama koje mogu biti raznolike, ja verujem da će ona ostati tarifni broj, da će ona ostati i dalje 50 dinara. Recimo, izbori za savete mesnih zajednica negde nisu bili opterećeni, opštine su donosile odluke da se takvi potpisi na overi ne naplaćuju. Dakle, u ovom slučaju će to za izbore sa savet mesnih zajednica postati i dodatni trošak za one koji se kandiduju. Uzgred budi rečeno, gotovo je neverovatno da su do sada takse za predsedničke izbore po svakoj izjavi koštale 50 dinara, za parlamentarne 50 dinara, a da je za neke lokalne izbore, kao npr. u Inđiji, naplaćivana taksa od 300 dinara po potpisu. Ako se kandidujete za savet mesne zajednice, bili ste dužni da priložite 30 potpisa i priložite 9.000 dinara. To je dokaz da te takse mogu biti raznolike. Čudim se da je ovaj moj amandman odbijen, s obzirom da svi mi izlazimo na izbore. Imajući u vidu činjenicu da smo prilikom preregistracije političkih stranaka imali obećanje tadašnje vlasti, koja je prestavila državu, da se u buduće, koje su registrovane sa odgovarajućim brojem potpisa, neće više vršiti overa tih izjava o podršci određenih izbornih lista. Treba prihvatiti ovaj amandman ili izmeniti izborne zakone i predvideti da političke stranke, koje su upisane u registar, manjinske sa hiljadu i nešto potpisa, većinske sa 10.000 i više potpisa, kao i da se obećanje koje je dala vlast, koja je predstavljala tada državu, ispuni i da političke stranke više ne prave gužve pred javnim beležništvima, da se jednostavno registrovane političke stranke, koje podnose finansijski izveštaj, sve i svašta, oslobode prikupljanja potpisa u buduće, jer to je sa jedne strane trošak, a sa druge strane se stvaraju neverovatne gužve i dovodimo, maltene, vučemo birače otimajući jedne drugima, vukući ih na odgovarajuće šaltere da svojom izjavom potvrde da podržavaju kandidaturu stranke, odnosno izborne liste koja je već predložila stranka koja već ima deset i više hiljada svojih overenih potpisa, a koja je zahvaljujući toj podršci i registrovana. To je tada tako bilo rečeno. Međutim, da li zbog promene vlasti, nikada nije, ono što je bilo dogovoreno između političkih stranaka, ispunjeno. Dakle, potpisi se i dalje skupljaju. Oni se sada skupljaju za lokalne izbore u organima opštinske uprave. Samo za parlamentarne i predsedničke izbore to rade sudovi. Ukoliko sve to prepustimo javnim beležnicima, napravićemo neviđenu gužvu i mislim da na izborima može doći do određenih zloupotreba. Iz tih razloga sam predložio ovaj amandman i ja ću glasati za njega, a na kolegama poslanicima je sve ostalo.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Mislim da moram da se složim sa ovim predlogom. Mislim da je jako loše što je Vlada odbila ovaj amandman. Smatram da ćemo se, ne samo da će biti zloupotreba i gužvi, ne samo da će biti finansijskih problema i nemogućnosti prikupljanja potpisa za svaki izborni ciklus, suočiti sa potpuno novom strukturom ljudi koji su sada deo našeg javnog i pravnog poretka, a koji su postavljeni na diskutabilan način, da ne budem grub, kao političke partije i predstavnici građana i grupe građana. Dakle, svako ko je zainteresovan da bude deo izbornog procesa sa jednom, do sada, neviđenom situacijom, a to je da se u nekim mestima, opštinama i gradovima Srbije ljudi bukvalno guraju na vratima kod tog čoveka, koji je dobio ovlašćenje da odlučuje o svemu u tom segmentu, kako nam javljaju, ne znam da li je tačno, zato što je blizak vlasti i plašimo se da će to dovesti do zloupotreba. U sudove smo imali poverenje, a u ovo sada tek treba poverenje građani da steknu praksom koja će to poverenje da potvrdi. Ako se ova praksa ovako postavi, imaćemo beležnike koji će prikupljati potpise, uzimati novac za to i to će onda biti validni dokumenti. Prvi put da se tako nešto desi. Drago mi je da je kolega to primetio i to je nešto što će sigurno izazvati probleme kada znamo da u nekim manjim opštinama u Srbiji, ne samo da je teško prikupiti potpise zbog nedostatka novca koje treba ljudi da predaju, nego i zbog toga što je tamo predizborna situacija vrlo užarena, tenzična, često na ivici incidenata, kao što smo imali prilike da vidimo u Majdanpeku i kao što smo videli u nekim ranijim slučajevima. Smatram da ovako nešto može dovesti do lokalnih netrpeljivosti zato što se ti ljudi svi poznaju. Kada nazovem neke ljude u određenoj opštini i pitam – ko vam je ovaj novo postavljeni beležnik, oni meni kažu neke stvari koje nisu za skupštinu. Znam da je ministar toga svestan, jer on lično nije odgovoran za svakog od tih ljudi i ne može biti, ali mora da zna šta će ovo da izazove u lokalnoj sredini. U lokalnoj sredini kada je neko sveštenik, poreznik, predsednik opštine ili seoski kmet, svi znaju sve o njemu, pa znaju i o ovim ljudima ko su i šta su. Sada treba svi da dođu tamo da overavaju potpise. Da li znate šta će on da im uradi? Sva vlast mu je data u ruke u ovom segmentu. On je bog i batina na lokalu. Dobro je da ste to primetili, ne samo što će biti fizičkog koškanja, nego se bojim da ne bude gorih stvari, a čemu svedočim ovih dana. Znate, ako ste u stanju vi iz većine da organizujete ginekološke preglede u zgradi sindikata u Majdanpeku i da delite školski pribor, šta mislite da ste u stanju da uradite preko javnih beležnika u nekim sredinama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Da bih bio potpuno razumljiv kolegama, jedan od ključnih razloga za podnošenje amandmana jeste što neke male sredine neće imati uopšte javne beležnike. One izlaze na lokalne izbore, na izbore za savete mesnih zajednica i ukoliko je izbornim zakonima i drugim zakonima predviđena overa tih potpisa podrške određenim izbornim listama, u takvim situacijama oni moraju da idu u neku drugu sredinu, s obzirom da je drugim zakonima o javnim beležnicima predviđeno da javni beležnik ne može da izađe na teritoriju drugog javnog beležnika, odnosno na neku teritoriju koja mu nije dodeljena. Sam izlazak javnog beležnika na teren, dakle do sada su sudski overivači i opštinske uprave izlazile u susret političkim strankama i svako je u svom sedištu overavao te potpise, tako da nije dolazilo do međusobnih kontakata, odnosno u tim vrućim kampanjama prilikom prikupljanja potpisa nije dolazilo do međusobnih kontakata birača koji pripadaju različitim političkim strankama. S obzirom da zakon nije dobro definisao u kojim uslovima overavač, odnosno javni beležnik mora da pošalje overivača na teren, moguće su incidentne situacije koje mogu dovesti do fizičkih posledica, odnosno da budu opasne po zdravlje ljudi. Ne moraju sve političke kampanje biti civilizovane, kao što je bilo nekoliko poslednjih. Može doći do radikalizacije na političkoj sceni, da neke sredine nisu etnički čiste, da ima međuetničkih napetosti među određenim biračima. Iz mnogih razloga sam želeo da ovim amandmanom pokušam da nateram Vladu da razmišlja, da odustane od prikupljanja potpisa za izbore posebno političkim činiocima koji su već registrovani za to. Prilikom donošenja Zakona o političkim strankama o preregistraciji jasno je rečeno, a tu podsećam kolege da se izjasne, jer su u to vreme neki bili poslanici u ovom domu, ja nisam. Bilo je rečeno da će drugi zakoni regulisati i da političke stranke, koje su registrovane sa 10.000 i više potpisa, odnosno manjinske sa 1.000 i više potpisa, neće prikupljati potpise izjava birača o podršci svojih izbornih lista. Ili će Vlada učiniti ono što je neka prethodna obećala ili ćemo imati probleme prilikom overavanja potpisa, posebno ako istovremeno bude više izbora organizovano, posebno u sredinama koje nemaju javne beležnike. To će biti problem koji ja ne bih želeo da vidim, a naravno niko, pa ni sama Vlada. To je bio razlog zašto sam to predložio, s obzirom da nije dorečeno da će izlazak biti obavezan u takvim situacijama javnog beležnika, odnosno lica koje radi za javnog beležnika, s obzirom da svaka sredina neće imati beležnika, posebno one koje imaju nešto manje stanovnika. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, po amandmanu.
Zahvaljujem. Uz podršku amandmanu koji je kolega narodni poslanik Marijan Rističević podneo i uz molbu ministru da ukoliko ne smatra da može da se prihvati amandman u celom tekstu, da bar bude do debate, pa u dogovoru sa narodnim poslanikom da se prihvati amandman odbora i sa pitanjem, pogotovo u jednom delu procesa na koji je kolega očigledno sa dobrom namerom mislio, a to su izbori za nacionalne savete. Oni su raspisani. Znam da to nije vaša odgovornost kao ministra pravde, a takođe smatram da je to naša zajednička odgovornost, pa bih volela da dobijem direktan odgovor na pitanje jer, kako smo razumeli kolege i ja, tamo gde ne bude moglo biti overavanja sve dokumentacije za izbore za nacionalne savete, koji su raspisani za 26. oktobar, da će to raditi sud. Hoće li ili neće? Moje pitanje je na osnovu čega će to raditi sud, u onome što je kao predlogu ovog zakona? Dakle, svi podnosioci izbornih lista za nacionalne savete, ukoliko u njihovim opštinama nema notara, onda će se obratiti redovnom sudu, tako da će taj proces da teče glatko. Jeste paket ovog pitanja, ali mislim da je kolega sasvim ispravno primetio da dok se kultura notaraškog sistema, jer smo različiti, rekla sam i u raspravi kada smo radili produžetak da se u Vojvodini znalo koja ćerka iz notaroške kuće, ali je to isto zaboravljena tradicija. Dakle, dok se ne uspostavi potpuno, bez obzira što će početi sutra u 9,00 časova, trebali bi razmisliti ili u originalno predloženom tekstu prihvatite amandman narodnog poslanika, ili u dogovoru sa nadležnim odborom. Ja ću u svakom slučaju podržati ovaj amandman, jer je on napisan i u dobroj nameri i sa znanjem o tome šta se zaista dešava u mesnim zajednicama, u opštinama i u lokalnim samoupravama u Srbiji.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Amandman na član 31. je menjanje predloženog teksta. Naime, u predloženom tekstu zakona predloženi član govori o stupanju zakona na snagu i kaže: „Ovaj zakon stupa na snagu 1. septembra 2014. godine“. Naš predlog je da tekst člana 31. bude: „Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. U obrazloženju koje je i kolegama koji su podneli sličan amandman, ako ne i istovetan, Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i Ninoslav Stojadinović, kaže se da Narodna skupština može odlučiti o stupanju na snagu ranije od Ustavom propisanog roka, osam dana od dana objavljivanja. Baš zato je naš amandman ovako – Narodna skupština može, ali Vlada ne može. O tome se radi. Predlog zakona koji je poslat u skupštinsku proceduru Vlada je usvojila i poslala Skupštini 22. avgusta 2014. godine. Nema tog Poslovnika, Zakona o Vladi ili Zakona o Narodnoj skupštini kojim u tom Predlogu zakona Vlada može šaljući dokumenta 22. avgusta da kaže da će on stupiti na snagu 1. septembra. O tome odlučuje Skupština. Svaki put o tome odlučuje Skupština i samo Skupština. Narodna skupština se pita i glasa da li smatra da akt o kojem je diskutovala treba da stupi na snagu ranije od Ustavom predviđenog roka. Ovo ne može da stoji u zakonu. Koliko god ja imala razumevanja za poruku Vlade da zakon mora da stupi na snagu 1. septembra, ne može Vlada kao predlagač da to piše kao član zakona. Dodatno, stupanje na snagu ranije od Ustavom potvrđenog roka od osam dana zahteva obrazloženje. Ovde će biti obrazloženje da mora da stupi na snagu jer 1. septembra počinju da rade beležnici, notaroški. Notaroška služba kreće sutra u devet. Ali, suštinski u pitanju je neažurnost Vlade. To ne može da bude opravdanje. Od februara 2013. godine mi znamo da 1. septembra 2014. godine treba i nemojte da mislite da ovo govorim kao kritiku Vlade. Vi prolazite uz jako mnogo moje dobronamernosti u odnosu na opaske koje sam po istoj ovoj temi upućivala ministrima kojima nisam bila opozicija nego deo vladajuće koalicije. To nije ni prvi i samo se nadam da je poslednji put ili jedan od poslednjih puteva da se smatra da je u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, u skladu sa Ustavom da Vlada usvoji akt 22. avgusta i da u tom aktu piše da će da stupi na snagu 1. septembra. Nema Vlada tu nadležnost. Još mi u obrazloženju kaže da Skupština ima nadležnost da odlučuje o tome da zakon stupa na snagu u roku kraćem od osam dana. Pa ja to znam. Mi smo Skupština. Sada bi trebalo mi vama da pišemo i to činimo ovim amandmanom. Nijedna Vlada nema nadležnost za ovakav član u zakonu. Kada dođe trenutak kada završimo glasanje i u pojedinostima i u načelu mi ćemo kao narodni poslanici odlučivati o tome i ovaj zakon će stupiti na snagu. Ne radi se samo o naizgled proceduralnoj stvar. Radi se o vrlo ozbiljnoj stvari kada je u pitanju striktno poštovanje procedura i kada je u pitanju Narodna skupština. Dakle, jedinstvena metodološka pravila i kada je u pitanju naš Poslovnik i kada se, nadam, u pitanju Poslovnik Vlade.
Izvinjava se poslanici Čomić. Iskoristili ste vreme i vaše i poslaničke. Dva plus dva. Nemate više vreme.
Hvala.
Borislav Stefanović kao šef poslaničke grupe ili ovlašćeni. Isto je. Jedna ličnost.
Hvala gospođo predsednice. Pre nego što nešto kažem, zamolio bih da naš audio tehničar koji ovde vodi računa o prenosu nešto učini povodom veze između mog mikrofona i prenosne jedinice zato što kako mi javlja Laufer čujem se duplo. Pojačavaju se moje reči. Mislim da ih nije potrebno pojačavati. Dovoljno se čuju širom Srbije. Tako da vas molim. Znam da ćete reći da se time ne bavite, ali vas molim da neko pogleda pošto ne bih da se stalno čujem duplo.
Pozabaviću se time jer mi je interesantna materija.
Ne morate vi lično. Ovaj član 31. sadrži jednu značajnu manjkavost o kojoj je moja koleginica već pričala. Ovo je jedan od krupnijih problema ovog predloga izmena i dopuna Zakona zbog toga što se na jedan prilično lukav način, rekao bih, derogira ovlašćenje Narodne skupštine koje joj je Ustavom dato. Vlada Srbije u svom maniru želi da se sve desi onda kada ona hoće ne vodeći računa o propisima i pravilima i nekom redu u ovoj državi, pa tako i sada. Dakle, kao što je i rečeno malopre od uvažene koleginice Čomić Vlada Srbije je odlučila ovo ima tako da bude. To sad šta će Skupština da radi, to nas ne interesuje mnogo i to je upravo ono o čemu smo govorili, ako se sećate, pre par dana ovde, da neko pokušava od Skupštine da napravi protočni bojler. To treba i vas da zabrine, predsednice.
Samo vas molim, taj izraz „protočni bojler“ preformulišite u nešto drugo. Meni je to vrlo uvredljivo za instituciju kao što je parlament.
Stvarno se izvinjavam, kao što se izvinjavam i za „red vožnje“ za koji smo kažnjavani, ali, evo, tu smo danas čuli izraze tipa „stoka“, pa nije niko kažnjen.
Potpredsednik Bečić kaže da je opomenut i ja sam tek posle tri dana za protočni bojler. Samo nastavite.
Verujte predsednice, razviću takav vokabular da ćete uživati u svakoj mojoj reči, a opet ću reći sve što hoću, verujte.
Moje je zadovoljstvo da slušam pametne diskusije. Samo, molim vas, izvolite o amandmanu.
Ovaj amandman je postavljen tako da pokušavamo da vratimo ono što je Ustavom propisano, da vratimo kakav-takav red u primeni propisa. Tražimo da se zakon o javnom beležništvu počne primenjivati osam dana nakon objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. U skladu je sa onim što su druge kolege govorile da nažalost u našim sudovima ovih par dana jeste veliki haos, vi ste toga svesni, ljudi su zatrpali te šaltere, pokušavaju to da reše. Objavili ste adrese javnih beležnika, dali ste tu informaciju građanima Srbije. Garantujem vam, ministre, ogromna većina građana koja je zainteresovana još ne zna gde se to nalazi. Ovim bi donekle smanjili probleme u primeni zakona koji postoje. Pustite taj jedan vrlo kratak period da se ljudi prilagode, kako-tako, da dobiju više vremena, više prostora, osam dana je bolje nego – ima da bude sutra, jer smo mi rekli na sednici Vlade. To je nečuveno. To jeste ono što pokušavaju da naprave od ove Skupštine, jedan prohromski sud za zagrevanje tečnosti u cilju protoka iste. Vidite kako može.
To mi se dopada kod ove formulacije, ako dozvolite.
Prema tome, voleo bih da se to ne dešava kod Narodne skupštine, jer to nije ono za šta su nas građani ovde birali. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. Razvićemo diskusiju o ovome, imaćemo prilike. Niko se ne javlja dalje za reč. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Naš amandman je vrlo sličan, ako nije istovetan prethodnom amandmanu. Samo bih podržala sva obrazloženja koja su dali i koleginica Čomić i kolega Stefanović i samo bih dopunila da je i naša poslanička grupa istog mišljenja i da smo zato podneli amandman koji ovako glasi: „Član 31. umesto da glasi – ovaj zakon stupa na snagu 1. septembra 2014. godine, glasi – ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Podsetila bih, iako je već rečeno, na ustavne odredbe koje pre svega obavezuju da zakon stupi na snagu osam dana od dana objavljivanja, a samo u izuzetnim slučajevima može da odlučuje ova Skupština. Ovo je prejudiciranje, oduzimanje na neki način ovlašćenja Skupštini da odlučuje o ovome. Primedba na ovaj amandman se odnosi, u stvari sastoji se iz dva dela, prvo na to da stupa na snagu osam dana od dana objavljivanja i 1. septembra, do koga nema ni 24 časa, smatramo da neće moći da se svi ovi zakoni pripreme i da se primene i da sutra ujutru u 9 časova javni beležnici počne da rade sasvim normalno, da će pravni promet i da će građani trpeti zbog toga. Drugo, izostavljena je potpuno obaveza objavljivanja u „Službenom glasniku“, a ona je ustavna obaveza i mislim da morate da je predvidite i u Predlogu zakona. Inače se slažem sa svim ostalim argumentima vezanim za ovaj amandman i podržavam, pa mislim da još jednom razmislite o ovome. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sabina Dazdarević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, cilj amandmana je da se stupanje ovog zakona pomeri za mesec dana. Pre svega, pomeranje datuma će obezbediti javnim beležnicima da se u tehničkom i organizacionom smislu osposobe za rad, da bi na efikasan i valjan način vršili javno-beležničku funkciju koja im je poverena. S druge strane, pripreme za stupanje na snagu ovog zakona nisu završene. Ovo se pre svega ogleda u broju javnih beležnika kojih trenutno ima samo jedna trećina od predviđenog broja. Mi svi razumemo i slažemo se s potrebom da se ispoštuju rokovi da se ubrza proces pridruživanja Srbije EU, ali ovakvim radom se ne postiže ništa. Zakon će stupiti na snagu u ponedeljak, 1. septembra, i od ponedeljka ćemo imati samo jednu trećinu od potrebnog broja javnih beležnika koji će obavljati funkcije koje će takođe i sudovi moći da obavljaju do marta naredne godine. Gledano s jedne strane, ovo predstavlja obavljanje istog posla od strane dve državne institucije, što je vrlo moguće da će za građane ove zemlje predstavljati šetnju od suda do javnog beležnika i nazad, od javnog beležnika do suda u narednih šest meseci. Ovde se takođe postavlja pitanje kada će ovaj zakon biti realno primenjiv u onim sredinama u kojima nije određen adekvatan broj javno-beležničkih mesta, kao što je, na primer, Novi Pazar, koji je dobio samo jednog beležnika i koji neće moći, s obzirom na prirodu posla, da efikasno i na pravi način odgovori na obaveze koje proističu iz javno-beležničke delatnosti bez angažovanja javno-beležničkih pomoćnika. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PROMETU NEPOKRETNOSTI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović, Vesna Martinović, Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, Dejan Čapo, Suzana Spasojević, Zoran Babić, Neđo Jovanović, Boban Birmančević, Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović, kao i amandmane koje je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović pisanim putem povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 2. Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gosti, poštovana predsednice Narodne skupštine, budući da ministar Selaković nije tu, molim vas da mi date reč da obrazložim naš amandman na član 3. stav 2. nakon što se gospodin Selaković vrati u skupštinsku salu. Da li je to u redu?
Da li je neki problem?
Evo, mogu da ponovim. Budući da gospodin Selaković nije u sali…
Sada će odmah ući. Čuje vašu diskusiju, samo slobodno nastavite.
… Samo sam hteo da vas zamolim da mi date reč nakon što se ministar Selaković vrati u salu.
To je prosto nemoguće. Nemam takvu odredbu u Poslovniku.
Šta da radimo?
Izmenićemo Poslovnik. Dotle moramo ovako. Samo izvolite. Tu je njegov saradnik, preneće sigurno, a i on će se vratiti.
U redu, ali molim vas samo mi vratite vreme da imam puna dva minuta. Dakle, Vlada Srbije je poslala ovaj predlog zakona i u stavu 2. člana 3. piše sledeće – zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade utvrđuje se ugovorom o prometu nepokretnosti, a ako to nije ugovoreno primenjuju se pravila predviđena propisima o planiranju i izgradnji kojima se definiše zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade. Mi smo smatrali da stav 2. člana 3. treba da se menja i da glasi ovako – zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade ne utvrđuje se ugovorom o prometu nepokretnosti, već po proceduri predviđenom odredbama Zakona o planiranju i izgradnji kojima se definiše zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade. Vlada je nama obrazložila zašto nije u mogućnosti da prihvati naš amandman i u obrazloženju piše – Vlada ne prihvata amandman, jer odredbama člana 3. stav 2. Predloga zakona nije isključena primena pravila predviđena propisima o planiranju i izgradnji kojima se definiše zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade, ukoliko to nije uređeno ugovorom o prometu nepokretnosti, ali naša sugestija je bila sledeća – mi smo smatrali, žao mi je što sada i gospodin Selaković nije tu, a gospodin Ćosić onda to može da zabeleži, možda pa da diskutujemo. Ne može javni beležnik kako mi, ja mislim da mi dobro razumemo zakone u Srbiji, ne može javni beležnik da utvrdi zemljište. Dakle, da utvrdi zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade. Zemljište koje služi za redovnu upotrebu zgrade utvrđuje se po proceduri koja je predviđena drugim zakonom, to je Zakon o planiranju i izgradnji, i mi smatramo gospodo, da ćemo, ukoliko usvojimo ovaj zakon sa stavom 2. kako stoji sada u članu 3. Predloga zakona, da ćemo imati neusklađenost tekstova različitih zakona koji tretiraju ovu materiju. Drugim rečima, ako usvojimo danas ovaj predlog zakona, sa ovakvim stavom 2. u članu 3. mi ćemo pravno da overimo nered i ja smatram da zakonodavno telo Skupština Srbije to ne bi smela da radi nikako i nikada, i zato ja mislim da imamo jednu čistu situaciju u okviru koje ne razumem ni zašto je odbijen naš amandman, a ne razumem ni ovo obrazloženje koje stoji ovde u dopisu koji je poslala Vlada. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala predsednice. Ja ne pretendujem da na pitanje koje ima osnovanost i odgovara mu mesto ministra, ali sam dužan da sa stanovišta struke pojasnimo barem svima nama ovde, a i građanima Srbije da institut zemljišta za redovnu upotrebu objekta nije samo institut shodno odredbama Zakona o planiranju i izgradnji, već je taj institut poznat i u odredbama Zakona o osnovama svojinsko pravnih odnosa. Nije to samo zemljište koje je po Zakonu o planiranju i izgradnji podrazumeva minimum površine koja je potrebna za formiranje jedne građevinske parcele, već je to zemljište koje po osnovama zakona o svojinsko pravnim odnosima može da bude predmet ugovaranja. Ja kao vlasnik parcele koja ima 10 hektara, znatno prevazilazim površina koja bi bila potrebna po Zakonu o planiranju i izgradnji i da bude zemljište za redovnu upotrebu objekta. Zemljište, za redovnu upotrebu objekta je, kako zemljište ispod objekta, kao i zemljište koje je u funkciji tog objekta i za prilaz, i za pristup i za skladištenje i za dvorišni prostor, za mnogo što šta. Ono što podrazumeva slobodu ugovaranja, a ona podrazumeva dispoziciju stranaka da se opredele koliko će to zemljište da bude u funkciji objekta sa kojim se raspolaže kao zemljište za redovnu upotrebu. Dakle, jedino promenama zakona o osnovama svojinsko pravnih odnosa i drugim zakonima, možemo udovoljiti ovom amandmanu na koji je prethodnik apelovao, a do tada ovaj amandman nije prihvatljiv u smislu onoga što zakon propisuje.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, po amandmanu? Vaše vreme trošite ukupno?
Uvek svoje.
Samo svoje vreme trošite, pet minuta, nikada tuđe?
Uvek svoje samo. Imamo očigledan primer jednog pokušaja da se na mala vrata po hitnom postupku za vikend u nedelju u 12,05 časova, a to je skoro kao pet do 12, progura nešto što će stvoriti velike probleme građanima Srbije, a uvešće nezakonitost u pravni sistem na još jedan način, odnosno u još jednom zakonu. Kao što smo imali primer sa članom 20ž Zakona o privatizaciji, koji je bio neustavan, tako imamo sada ponovo ovde jedno zakonsko rešenje koje je potpuno u suprotnosti sa drugim različitim zakonima. Potpuno je besmisleno da se bilo ko javlja i objašnjava materiju koju bi trebalo da objasni ministar, makar kada ministar nije u sali, ali prethodno obrazloženje je posebno besmisleno, jer ako to tako shvatimo kao što je nama to prezentirano, to znači da svako od nas može da ugovara na svojoj parceli bilo šta i da nema nikakve potrebe da postoje zakoni koji se bave planiranjem, gradnjom, izgradnjom, kontrolom, nema potrebe da postoji bilo kakva inspekcija, nego se sve to dogovara jednom obligacijom koja se potpisuje pod okriljem javnog beležnika. Dakle, ono što mi nudimo to je da nadležni organi lokalne samouprave i države Srbije vode kontrolu nad tim šta se podrazumeva pod zemljištem koje služi za redovnu upotrebu zgrade. Naravno da o tome postoje propisi i naravno da ti propisi moraju da budu strogi i primenjivi i kontrolisani svakodnevno od strane nadležnih organa. Da li javni beležnik na bilo koji način može da utvrdi da li je taj prostor, to zemljište neophodno za redovnu upotrebu zgrade ili je to volja dve ugovorne strane koja nema nikakve veze sa zakonom, to je neutvrdivo od strane javnog beležnika. Ne postoji ni jedan razlog da se ne prihvati naš amandman, a posebno što je Vlada to odbila sa obrazloženjem i nije isključena primena pravila predviđena propisima o planiranju i izgradnji. Znači, mi ukazujemo da će to pravilo da bude grubo narušeno, a ovde se ne kaže da je ono zaštićeno, nego da nije isključena mogućnost primene tog pravila, ja nisam pravnik, ali vrlo čudan pravni institut i teško da možemo da ga nađemo u bilo čijoj pravnoj teoriji ili praksi. Hvala.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Spasojević.Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. kao i da se posle člana 4 doda novi član 4a amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Ja sam iskreno mislio da će se predlog amandmana analizirati daleko brižljivije u smislu suštine amandmana i zbog toga što je na struci zasnovan, poslanička grupa SPS i dalje istrajava na dodatnom preispitivanju stava kada je odbijanje ovog amandmana u pitanju, sa apelom da se isti amandman prihvati. Zašto? Ja ću to ilustrovati kroz praktične primere. Radi se konkretno o ugovorima o prometu nepokretnosti. Postavlja se pitanje – u čemu je razlika ako ja kao advokat sastavim ugovor o prometu nepokretnosti, a moja stranka taj isti ugovor odnese kod javnog beležnika radi sastavljanja javnobeležničkog zapisa? Kakva je razlika u odnosu na to kada ta ista stranka ode kodjavnog beležnika radi sastavljanja javnobeležničkog zapisa, koji takođe podrazumeva sastavljanje ugovora? I u jednoj i u drugoj situaciji javni beležnik je dužan da preispita ugovor, i onaj koji sam ja sastavio, a naročito da preispita i kada stranka dođe kod njega, identitet stranke, zahtev stranke, da li stranka raspolaže sa čime ne sme da raspolaže, da li se na taj način čine određene zloupotrebe, da li je to suprotno pozitivnim zakonskim propisima? Dakle, apsolutno razlika ne postoji. Ugovor koji sam ja sastavio ima karakter privatne isprave u formi pravnog posla. Taj pravni posao jeste promet nepokretnosti. Ako je to tako, onda se samo olakšava posao javnom beležniku koju će moju privatnu ispravu u formi pravnog posla kao promet na nepokretnosti snabdeti javnobeležničkim zapisom koji će biti neka vrsta odluke sa posebnom pravnom snagom. Dakle, razlika apsolutno nikakva ne postoji. S druge strane male sredine, mali gradovi, da ne govorim o opštinama imaju vrlo mali broj javnih beležnika ili će imati vrlo mali broj javnih beležnika. U Užicu na 100.000 stanovnika ima nekih oko 100 advokata i biće samo četiri javna beležnika, najviše četiri javna beležnika. Beograd ima blizu dva miliona stanovnika, ne više od pedesetak javnih beležnika. Ono što je Zakon o javnom beležništvu propisao sadržano je u članu 82. Član 82. sadrži nešto što se ne može pravno posmatrati kao isključiva nadležnost javnog beležnika. Piše „naročito“. Naročito nije isključivo. I tu je u članu 82. napisano da je javni beležnik nadležan za sačinjavanje javnogbeležničkog zapisa gde se pojavljuje i raspolaganje nepokretnostima. Drage kolege i građani Srbije raspolaganje nepokretnostima nije samo promet nepokretnosti, nije samo kupoprodaja, to može da bude i zakup, to može da bude i posluga, to može da bude i poklon. Zar je daleko praktičnija, a mi u poslaničkoj grupi SPS smo uvereni da jeste, da je daleko praktičnije da to mogu da čine i advokatura, i službe pravne pomoći, i medijatori, i oni koji su pružaoci pravne pomoći po drugim osnovama, naročito besplatne pravne pomoći, i na taj način olakšati javnim beležnicima posao koji se svodi na sačinjavanje javnobeležničkih zapisa. Moram da stanem u zaštitu struke, a pre svega profesije kojom se bavim, zbog toga što je ta profesija zauzela jedinstven stav po ovom pitanju, da zaista oni pravni poslovi koji podrazumevaju poslove u nadležnosti javnih beležnika, to su javnobeležnički zapisnici, mogu da budu i kroz potvrđivanje pravnih isprava ili kako se to stručno kaže solemnizacija privatne isprave, a to je upravo potvrđivanje ugovora koji sastavljaju svi oni koji pružaju pravnu pomoć. Zbog toga još jednom smatram da bi bilo dobro da se razmisli o prihvatanju ovog amandmana. Zahvaljujem se.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč želi Gordana Čomić.
Član 10. definiše u nekoliko svojih stavova kako se uređuje pravo preče kupovine. Mi smo predložili da se ono promeni i da glasi – Ako je prodavac prodao nepokretnost, a nije je prethodno ponudio imaocu prava preče kupovine, ili je nepokretnost prodao pod uslovima povoljnijim od uslova iz ponude, imalac prava preče kupovine može tužbom kod suda da zatraži poništaj ugovora o prodaji nepokretnosti i da se nepokretnost njemu proda pod istim uslovima. Pri čemu smo definisali, dakle kolege Borislav Stefanović i koleginica Vesna Martinović i ja da tužba iz stava 1. ovog člana se može podneti u roku od 30 dana, računajući od dana kada je imalac prava preče kupovine saznao za prodaju te nepokretnosti, a najkasnije u roku od dve godine od dana zaključenja ugovora o prodaji nepokretnosti. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, ima još četiri stava, sa obrazloženjem da se praktično predlaže zadržavanje postojećeg člana 10. važećeg Zakona o prometu nepokretnosti, a smatrajući da je članom 10. Predloga zakona upotpunjeno i precizirano važeće zakonsko rešenje je bolje, kada je reč o pravnoj zaštiti prava preče kupovine. Mi možemo samo da se nadamo da će se ta tvrdnja iz obrazloženja, da je postojećim predlogom bolje zakonsko rešenje, da će u praksi dokazati da je stvarno bolje. Ovako kako piše ne da nije bolje nego će stvoriti mnoge nedoumice, nesporazume i okolnosti u kojima će biti više tužbe nego da ste prihvatili ovaj amandman. Zahvaljujem.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Gordana Čomić želi reč.
Amandman se odnosi na treće poglavlje – posebne odredbe i član 12. koji u predloženom tekstu glasi u svoja dva stava – nepokretnosti u javnoj svojini mogu se otuđiti u skladu sa zakonom koji uređuje javnu svojinu, ako posebnim zakonom nije drugačije određeno. I u drugom stavu – poljoprivredno i građevinsko zemljište, šume i šumsko zemljište, kao i lučko zemljište ne mogu se otuđiti iz javne svojine ako zakonom nije drugačije određeno. Mi smo predloži, kolega Borislav Stefanović i Vesna Martinović i ja, da se član 12. menja i glasi – nepokretnosti u javnoj svojini mogu se otuđiti u skladu sa zakonom koji uređuje javnu svojinu ako posebnim zakonom drugačije nije određeno. Detaljisali smo ukupno u četiri stava šta se radi u kom slučaju, na koji način se vrši otuđenje nepokretnosti iz javne svojine, da je to javnim nadmetanjem ili prikupljanjem pismenih ponuda i da je ugovor o otuđenju nepokretnosti u javnoj svojini zaključen protivno odredbama ovog člana, kako mi predlažemo da se menja ništavan. Vlada je dala obrazloženje da ne prihvata amandman iz razloga što dopuna člana 12. Predloga zakona, koji se amandmanom predlaže nije potrebna iz razloga što je postupak otuđenja nepokretnosti iz javne svojine uređen Zakonom o javnom svojini. Namerno čitam obrazloženje sa ponovnom molbom da svi oni koji rade i u stručnim službama i da svi oni koji su nadležni da pregledaju pre nego što dostave Skupštini obrazloženje da više ne pošalju ovakvo obrazloženje. Ja ću ga pročitati još jednom da bi bilo jasno zašto iz protesta čitam dva puta. Vlada ne prihvata amandman iz razloga što dopuna člana 12. Predloga zakona koja se amandmanom predlaže nije potrebna iz razloga … Hvala.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč od podnosioca? (Da.)
Ostala sam uključena u sistemu.
Piše Veroljub Matić.
Ako hoćete ja ću ponovo.
Izvolite ponovo.
Zahvaljujem. Član 13. je nastavak člana 12. iz poglavlja posebnih odredbi. Tiču se otuđenja javne svojine. Kolega Borislav Stefanović, Vesna Martinović i ja smo predložili izmene i to tako da smo precizirali i ulogu javnog beležnika i postupak kada se vlasnik nepokretnosti jednostranom izjavom odriče prava svojine na nepokretnosti u korist Republike Srbije. Obrazloženje koje je Vlada dala je da se amandman ne prihvata iz razloga što je prihvatila amandman narodnog poslanika Bobana Birmančevića na član 13. Predloga zakona, kojim je predviđeno da pored Republike Srbije i autonomna pokrajina, odnosno jedinica lokalne samouprave može steći pravo svojine na nepokretnosti u slučaju da se vlasnik nepokretnosti jednostranom izjavom odrekne svoje svojine. Amandman kolege Birmančevića je u nekoliko različit, ali ja bih volela da mi se u obrazloženju za odbijanje amandmana koji ja podnosim da razlog zašto moj amandman nije dobar, a ne da se kaže da je on odbijen zato što je prihvaćen neki drugi amandman. Znači, moj amandman valja ili ne valja. Površnost kojom Vlada piše obrazloženja, bez obzira koja Vlada, tu vas molim da potpuno budemo jasni, je svojevrsno nepoštovanje Narodne skupštine i u suštini predstavlja poruku malo uličnijim rečnikom rečeno – daj da proteramo ta obrazloženja i amandmane, to i ovako nije važno. Tome amandmani ne služe. Amandmani služe da se pažljivo sasluša narodni poslanik, da se uputi kritika na ideju koju narodni poslanik ima ili da se prihvati ideja koju narodni poslanik ima. Nedopustivo je da se amandman koji je potpisao jedan narodni poslanik odbija zato što je prihvaćen nečiji drugi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani ministre, kolege i koleginice, amandman koji je podneo kolega Boban Birmančević je prihvaćen od Vlade, od Odbora i ja se nadam da će u danu za glasanje i biti izglasan.
To je sledeći amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Boban Birmančević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić. Izvolite.
Hvala. Pošto sam napravio uvod, mislim da sada nema potrebe. Ja hoću da kažem nešto što je bitno i da se čuje i da se zna. Mislim da prihvatanjem amandmana kolege Bobana Birmančevića praktično posle Republike Srbije i autonomna pokrajina i lokalna samouprava mogu da budu oni koji će jednostranom izjavom odricanja prava na svojini mogu se odreći i za lokalnu samoupravu i autonomnu pokrajinu. Ono što je bitno, bitno je da je stalna konferencija gradova i opština kao najveća asocijacija svih gradova i opština u Srbiji, sličan ili ovakav zahtev imala prema nama, poslanicima. Mislim da je njihov zahtev opravdan i da većina gradova i opština želi da ovakav amandman prođe u Skupštini iz razloga što će se te nepokretnosti, koje se nalaze na teritoriji lokalnih samouprava, najbolje koristiti ukoliko sa njima budu raspolagali gradovi ili opštine.Zato u ime svih njih hvala u ovom delu. Nadam se da će u toku glasanja ovo biti izglasano. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovane kolege, poštovani građani, hteo sam samo zarad građana koji nemaju kod sebe ovaj zakon samo da pročitam prvi stav člana 13. ovog zakona koji je izuzetno bitan, a glasi: „Vlasnik nepokretnosti može se jednostranom izjavom odreći prava svojine na nepokretnost u korist Republike Srbije, autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave“. Jednostavno, vrlo je jasno definisano sve i nema potrebe posle kolege Matića da objašnjavam ovaj amandman. Ono što je jako bitno reći, a to je kada su amandmani upitanju i ne samo za ovaj zakon, i za sve ostale zakone, mislim da svi oni koji prate rad ove Skupštine svedoci su da amandmani koji doprinose kvalitetnijim rešenjima i poboljšavaju zakon bivaju prihvaćeni, bez obzira ko ih predlaže, odnosno da li dolaze iz pozicije ili opozicije. Između ostalog, kada pričamo o primeni seta ovih zakona, jasno je da je izuzetan značaj ovog seta to što se uvodi red u jednu jako bitnu oblast. Ono što je ključno i na šta je akcenat stavljen u donošenju ovih zakona i predloga je upravo na građanima, oni će biti u prednosti, imaće veću mogućnost, odnosno biće im bliže i jednostavnije uraditi poslove koji su bitni za potpisivanje, prepisivanje i overu ugovora. Ono što mora da se kaže jeste da i ova Vlada i ova Skupština, naravno i ovo ministarstvo uvelo je novu praksu koja nije bila u prethodnim vladama prisutna, a to je da se donose zakoni koji će u najkraćem mogućem roku, konkretno, kada su ovi zakoni u pitanju, već sutra će biti u primeni ukoliko budu izglasani, imaće i svoju upotrebnu vrednost. Jednostavno, vremena za odlaganje nema. Ono što su drugi radili, odlagali i čekali da neko nešto uradi, trajalo je predugo. Građani više nisu imali strpljenja da čekaju, pa su svoj glas dali SNS i Aleksandru Vučiću koji predvodi nove ideje i sve ono što će ovoj Srbiji i ovim građanima učiniti na bolje. Neodgovorno je od opozicije da unapred osporava primenu ovog zakona i svih drugih zakona, jer jednostavno kada je u pitanju javno beležništvo i sama primedba da imamo samo trećinu overivača, odnosno ovlašćenih beležnika, mi svakako idemo u primenu ovog zakona. To je kao kada bi sa navodnjavanjem čekali da se ispune uslovi da cela Srbija počne sa navodnjavanjem. Kada je Srbija u pitanju, kada je ova Vlada u pitanju, mi čekati nećemo. Ne postoji, naravno, nikakav haos. Oni koji nemaju javnog beležnika u svojim opštinama i gradovima, imaju tu mogućnost da urade kao i do sada, u sudovima i lokalnim samoupravama. Jednostavno, vrlo je neodgovorno ovakav predlog zakona i ovakav zakon smatrati i tumačiti kao uvođenje nekog haosa, što naravno nije tačno. U danu za glasanje očekujem da i opozicija prihvati ove zakone, jer jednostavno ovi zakoni ponovo vraćaju red… (Predsednik: Molim vas o amandmanu. Završili smo raspravu. Hvala.) Hvala.
Molim vas o amandmanu. Završili smo raspravu. Hvala.
Hvala.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 15. podneo je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javio ministar Selaković. Izvolite.
Prihvata se amandman Odbora.
Hvala. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 16. podneo je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javio ministar Selaković. Izvolite.
Takođe se prihvata amandman Odbora.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović i zajedno narodni poslanici poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč želi narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Član 18. govori o tome kada ovaj zakon stupa na snagu i kao svi predlozi izmena i dopuna zakona koje raspravljamo danas u pojedinostima, a nakon rasprave u načelu, oni se usklađuju sa stupanjem na snagu Zakona o javnim beležnicima. Član 18. glasi da ovaj zakon stupa na snagu 1. septembra 2014. godine. Kao i u slučaju prethodnog zakona, Vlada je ovaj predlog donela 22. avgusta 2014. godine i onda ga kao predlog uputila Skupštini. Skupština može da odluči o tome kada će zakon stupiti na snagu glasanjem, a Ustav određuje, kada to Skupština ne radi, da onda zakon stupa na snagu osam dana od dana objavljivanja. Ovaj član treba tako da glasi – da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Vlada ne može da odlučuje o stupanju zakona na snagu ranije nego što to propisuje Ustav. To što Vlada odbija da prihvati ovaj amandman pokazuje da imamo problem sa razumevanjem nadležnosti Vlade i Skupštine. Kako i na koji način je Vlada u dokumentu, koji je usvojila 22. avgusta, stavila da zakon stupa na snagu 1. septembra bez toga da je to moguće da se to uradi u Ustavom propisanom roku. Šta više, svi oni koji bolje poznaju Zakon o Vladi i koji poznaju procedure Ustavnog suda, Ustavni sud ima nadležnost da procenjuje ustavnost predloga akata pre nego što stupe na snagu, kao što se sećamo. Ovih osam dana, koje je Vlada stavila potpuno neustavno da važi u predlogu zakona, je predmet za ocenu Ustavnog suda, a dodatno je potpuno nepotrebno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen.
Gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, nemam nameru da oduzimam vreme radu ove skupštine. Želim samo da ponovim ono što sam govorio u načelu i po prethodnom amandmanu. Smatram da nema potrebe da se ovoliko žuri sa primenom ovog zakona. Suština je da ovaj zakon da kvalitetne rezultate. Suština je da pravosuđe bude bolje, da građani budu zadovoljni. Bojim se da zbog nekoliko dana ili donošenjem određenih zakona ili delova zakona, pogotovo kroz završne odredbe, zaista možemo da napravimo problem u praksi. Pozivam vas da još jednom razmislite i da odložimo kompletnu primenu ovog zakona, odnosno ne da odložimo, nego da idemo na paralelnu primenu svih propisa zajedno sa sudovima, opštinama do 1. marta. Hvala.
Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanikZoran Živković.
Već smo izneli u načelnoj raspravi, a to ćemo sada da ponovimo, a i druge kolege su dale brojne primedbe na ovaj predlog zakona. Očigledno je da početak primene ovog zakona od sutra bi proizveo velike probleme, uvođenje nezakonitosti, pravne nesigurnosti, masu nepoznanica. Ovaj zakon treba da sprovode javni beležnici, a njih u Srbiji treba da bude 250. Njih danas ima 90 i nešto. Komora javnih beležnika je važan faktor u njihovom radu i ona ne može da bude formirana ako nema 100 beležnika, a nema ih na današnji dan. Ukazali smo u prethodnom amandmanu na neusaglašenost sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Ima još puno drugih primedbi, kao i da bi donošenje ovog zakona sa odloženim rokom početka primene, to znači 1. jula sledeće godine, bio dovoljan rok, čak i za ovakvu Vladu da ispravi sve ove loše stvari, sve nedostatke i da do 1. jula sledeće godine, posle pet, šest godina priprema, počne da radi javno-beležnička služba, kao i da svi zakoni, koji se tiču te službe i tog dela našeg pravnog sistema, budu takvi da neće izazivati probleme građanima Srbije, nezakonitost, pravnu nesigurnost, nego da im pomaže u tome da život u Srbiji, barem u toj oblasti bude bolji, nego što je bio do dana današnjeg. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani gosti, poštovana predsednice Narodne skupštine, mislim da vredi pokušati još jednom da ubedimo ministra i njegove saradnike da prihvate našu ideju o odlaganju stupanja na snagu Predloga zakona o prometu nepokretnosti. Pre dva dana, a i danas pokušavamo to da uradimo, smo ponudili niz argumenata i smatramo da bi to bilo veoma dobro za sve građane Srbije. Hteo bih da izdvojim samo četiri stvari, kao neku vrstu podsetnika. Smatram da, ukoliko ovaj predlog zakona stupi na snagu sutra, 1. septembra 2014. godine, će to značiti da će Skupština Srbije ovde overiti jednu vrstu pravnog nereda za koji je odgovorna Vlada Srbije. Ta vrsta pravnog nereda se tiče neusaglašenosti sadržine ovog predloga zakona sa sadržinom drugih zakona koji postoje u našoj državi, a koji tretiraju sličnu ili istu materiju. Stupanjem na snagu ovog zakona čini se upravo to i stvara se jedan pravni nered. Nas dvojica, poslanici Nove stranke, ćemo biti protiv toga. Druga stvar, koja je važna kao deo naše argumentacije, tiče se sledećeg. Mislim da je posebno zabrinjavajuće što Vladu Srbije u ovakvoj vrsti delanja, doprinošenju stvaranja jednog pravnog nereda, zastupa ministar pravde, koji bi, po svemu što znamo o političkom sistemu u Srbiji, trebalo da bude prvi čovek koji brani princip vladavine prava, a koji je jedan od osnovnih principa na kojima počiva naš Ustav i naša država. Nismo zaboravili, gospodo, jedan težak prekršaj koji je napravljen ovde kada je Vlada predložila izmenu člana 20ž u okviru izmena Zakona o privatizaciji, koji je očigledno, a to smo utvrdili ovde, bio neustavan. Ovde hoćemo da se vratimo na neke principe koji su važni za savremene države, za savremene demokratije, kao što su principi ustavnosti i zakonitosti. Mimo toga, veoma je neprimereno, mislim, što se ovakvi predlozi zakona usvajaju u poslednjem trenutku, po hitnom postupku, a mi nudimo argumentaciju kojom tražimo od vas da se odloži primena tog zakona. Dakle, ne postoji takva vrsta hitnosti koja treba da nas uvede u polje pravnog nereda, ne samo pravnog nereda, nego smo ovde dokazali, mislim, da ukoliko bude usvojen ovaj predlog zakona, to proizvesti štetu po promet nekretnina, što će biti jedan od efekata usvajanja ovog zakona. Nadam se da ćete još jednom, još malo razmisliti o našim amandmanima. Hvala.
Pošto smo završili pretres o amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima i pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na 3. tačku. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Živković, Vladimir Pavićević, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi, Šajb Kamberi, Marijan Rističević, Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Slobodan Homena, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Gordana Čomić i magistar Aleksandra Jerkov. Primili ste izveštaje Odbora za Ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Podneli smo amandman gde tražimo smanjivanje iznosa taksi koje su predviđene za sačinjavanje pravnih poslova koji imaju oblik javno beležničkog zapisa, plaća se taksa itd. Prvo da vam kažem da se zakon zove Zakon o dopunama Zakona o sudskim taksama, ali da bude jasno onima kojima to nije jasno, da te takse ne idu sudovima nego idu javnim beležnicima, tako da je to jedan potpuno drugačiji tok novca i te cene bi morale da budu mnogo niže. Proteklih dana smo imali hvalospeve o poslu javnih beležnika, da je to najvažniji posao u pravnom sistemu. To smo čuli od ministara i od nekih drugih. Vrlo je čudno da su taj posao decenijama obavljali ljudi koji su mahom imali srednju stručnu spremu i to mahom nije proizvodilo nikakve velike probleme, niti je stvaralo gužve po sudovima jer, naravno da ovaj posao nisu radile sudije, nego je to radilo jedno odeljenje, obično šalter koji čak i fizički nema veze sa zgradom suda, tako da je to obrazloženje potpuno besmisleno. Način na koji je izabrano bar 50% javnih beležnika, na koji smo ukazivali, šuraci, za koje ministar kaže da nisu rođaci, što je tačno, ja nisam rekao da su rođaci, ali su šuraci nekih ministara, deca vrlih sudija i članova neke od vladajućih stranaka itd. dobio obrazloženje zašto je to tako vrhunsko važan posao i zašto je to pijadestal prava ili pravne prakse u ovoj državi, zato što su takse tako velike, da prvo, ovaj napaćeni i osiromašeni narod dovode u dilemu da li da uopšte koriste to pravo da overe nekakav ugovor, a sa druge strane tu su ogromne zarade javnih beležnika i zato tražimo da se takse smanje, zato što ovaj narod nema para da to plaća i zato što će jedan deo javnih beležnika i pored smanjenih taksi moći da se dovoljno obogati da isplati svoje nadoknade onima koji su im omogućili da dobiju tu funkciju. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halim i Šajb Kamberi. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Sabina Dazdarević.
Hvala gospođo predsednice. Predloženim zakonom se predviđa da prema vrednostima imovine koja je predmet pravnog posla, a koja je do 600.000 dinara je predviđena jedna taksa, odnosno taksa će biti ista ukoliko je vrednost imovine 10.000 dinara i ukoliko je vrednost imovine 600.000 dinara. Ovim amandmanom se cena takse usklađuje sa vrednošću imovine koja je manja od one koja je naznačena vrednost, odnosno predviđaju se manje takse za manje vrednosti imovine. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Koraić i akademik Ninoslav Stojadinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Moje kolega i ja podneli smo amandman na član 1. koji se sastoji iz dva dela. U prvom delu tražimo da se odeljak broj 7. tarifni broj 13a u stavu 2. da se reči – kao poklonodavca i deteta kao poklonoprimca posle tih reči doda – odnosno poklonodavca i poklonoprimca koji je zakonski naslednik prvog naslednog reda poklonoprimca po pravu predstavljanja. Naime, imajući u vidu rešenje nasledno pravnih i poresko pravnih propisa i drugih propisa u pogledu zakonskog naslednog prava prvog naslednog reda, a na osnovu kojih su potomci ostaviočevog preminulog deteta po pravu predstavljanja izjednačeni sa ostalom ostaviočevom decom, smatramo da bi takvo rešenje trebalo primeniti i u ovom zakonu, odnosno da i ta deca budu oslobođena odnosno, da se na njih primenjuje umanjena taksa. Drugi deo ovog amandmana se odnosi na tačku 1. i predlažemo da se reči – ukupna vrednost imovine koja je predmet pravnog posla zamene rečima – vrednost imovine koja je utvrđena pravnim poslom, jer šta to znači ukupna vrednost imovine pravnim poslom? Ko je taj koji će da procenjuje koja je to ukupna vrednost pravnog posla, zato tražimo da se radi pravne sigurnost stranaka predvidi da stoji – vrednost imovine pravnog posla koja je utvrđena pravnim poslom. Zahvaljujem.
Slobodan Homen ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak. Postoje određene okolnosti kada je i predlagač zakona smatrao da treba naplatiti manju taksu iz prostog razloga jer se ne radi o kupovini imovine ili činjenici da je neko zaradio novac, pa sada sebi kupuje nešto novo ili poboljšava svoje imovinsko stanje, već o vrlo čestoj situaciji kada je u pitanju nasleđivanje. Pročitaću tekst zakona, sa kojim sam naravno saglasan, naš predlog je da se proširi krug lica koji će imati pravo na umanjenje takse. Znači, za sačinjavanje javno-beležničkog zapisa ugovor o poklonu između roditelja kao poklonodavca i deteta kao poklonoprimca kada je predmet poklone nepokretnost plaća se 50% od takse. Naš predlog je vrlo jednostavan. Potpuno je u redu da između roditelja i deteta se plaća umanjena praksa, ali naš predlog je da se proširi krug lica. Konkretno, ako je ostavilac na primer deda ili baba i ostavljaju unuku. Takođe, smatramo da ovde postoji uslov kada je u pitanju nasleđivanje da se primeni manja taksa i da nema nikakvog razloga da se ona naplaćuje u punom iznosu. Mislim da je ovo dobro. Da je ovde veliki broj slučajeva kada se sastavlja ovakva vrsta ugovora o poklonu i da nema nikakvog razloga da dodatno opterećujemo građane. Hvala.
Na član 2. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Gordana Čomić i mr Aleksandra Jerkov, i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Koraić i akademik Ninoslav Stojadinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da)
Zahvaljujem. U ovom zakonu, a o tome kada stupa na snagu, postoji član koji kaže da stupa na snagu 1. septembra 2014. godine. Ovo je treći zakon koji je Vlada usvojila i prosledila ga Skupštini na debatu i na usvajanje 22. avgusta 2014. godine, sa članom u kojem tvrdi da zakon treba da stupi na snagu 1. septembra 2014. godine. I u prethodnim obrazloženjima sam za izmenu teksta člana o stupanju zakona na snagu predložila, ovog puta zajedno sa koleginicom Aleksandrom Jerkov, da zakon na osnovu Ustava stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Ono što je zanimljivo je pitanje da li ćemo u Danu za glasanje, kada budemo glasali o ova tri zakona u načelu i u pojedinostima, da li ćemo glasati o tome da zakon stupa na snagu u roku kraćem nego što je Ustavom predviđeno? Ako ćemo glasati, čemu služi ovaj član, a ako nećemo glasati kako će ovaj zakon stupiti na snagu 1. septembra 2014. godine, kada Ustav propisuje da to bude osmog dana od dana objavljivanja? Nije to toliko pravna sitnica, ili normativa, koliko je paradigma o načinu na koji Vlada obavlja svoje poslove, koja god vlada, i o načinu na koji Skupština ne uspeva da utemelji svoje mesto u pravnom sistemu i u odbrani Ustavnih nadležnosti koja je data svakom od nas narodnih poslanika. Može da bude poseban član u zakonu koji će stupiti na snagu mimo drugih članova zakona, može da bude datum ako je zakon usvojen mesecima ranije, ne može da stoji 1. septembar 2014. godine ako je predlog zakon usvojen 22. avgusta, usvojili vi amandman ili ne usvojili. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Ovo je amandman kojije naša poslanička grupa podnela na sva tri zakona i kažem, već kao i prethodni put, da se slažem sa argumentima koje je iznela koleginica Čomić u pogledu potrebe za prihvatanjem ovakvog amandmana. Moram da podsetim na ono što sam govorila već i u raspravi u načelu, Vlada je u obrazloženju zašto odbija ovaj amandman pozvala se na to da Zakon o javnom beležništvu počinje da se primenjuje 1. septembra, pa je neophodno da istog dana počne da se primenjuje i zakon o izmeni i dopuni zakona o sudskim taksama. To isto stoji i kod zakona o overi potpisa, prepisa i kod zakona o prometu nepokretnosti. Ali zašto je došlo uopšte u situaciju da mi moramo dan pre stupanja na snagu, odnosno pre početka primene Zakona o javnom beležništvu da usvajamo ove zakone i da za manje od 24 sata oni moraju da stupe na snagu? Ova vladajuća većina upravlja zemljom već dve godine. Morala je da bude upoznata sa stanjem u zemlji i sa potrebama, pa makar u zakonodavnim procesima. Šta je onda razlog što se čekalo da sada, na ovakav način, kršeći ustavne odredbe i kršeći Poslovnik Skupštine i pravila dobrog parlamentarizma usvajamo na ovakav način zakone sa ovako predloženim završnim odredbama? Da li je to nemarnost i nesposobnost Vlade ili bahat odnos prema Skupštini, računajući na apsolutnu većinu koja će izglasati sve što se predloži, bez obzira da li je u skladu sa Ustavom i da li je svrsishodno? Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Hasanović Korać. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto smo završili raspravu o 1, 2. i 3. tački dnevnog reda ove sednice, podsećam vas na odredbu člana 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj predsednik Narodne skupštine može da odredi da Dan za glasanje o predlogu pojedinog zakona bude odmah po završetku pretresa tog predloga zakona. U skladu sa ovom odredbom, određujem nedelju, 31. avgust 2014. godine, sa početkom u 13 časova, kao Dan za glasanje o prve tri tačke dnevnog reda ove sednice, odnosno o: Predlogu zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa, Predlogu zakona o prometu nepokretnosti i Predlogu zakona o dopunama Zakona o sudskim taksama.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutno 172 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila pretres predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 171, protiv – 12,uzdržanih - nema, nije glasalo dvoje, od ukupno prisutnih 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika Dubravke Filipovski i Zlate Đerić na član 11. i Zorana Babića na član 29. i amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu na član 12. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 169 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 4. doda naziv člana i član 4a. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih -nema, nije glasalo 170 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović-Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović, zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 4. doda novi član 5. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko,uzdržanih -nema, nije glasalo 172 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 24, protiv – niko,uzdržanih -nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik dr Vesna Rakonjac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko,uzdržanih -nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko,uzdržanih -nema, nije glasalo 174 od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – dva,uzdržanih - nema, nije glasalo 169 od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović i Gordana Čomić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – jedan,uzdržanih - nema, nisu glasala 173 od ukupno prisutnih 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko,uzdržanih -nema, nisu glasala 173 od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović i Gordana Čomić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – jedan,uzdržanih -nema, nije glasalo 175 od ukupno prisutnog 191 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – tri,uzdržanih - nema, nije glasalo 175 od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman sa ispravkom, podnela je narodni poslanik dr Vesna Rakonjac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutna 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – jedan,uzdržanih -nema, nije glasalo 177 od ukupno prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Vesna Martinović i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – dva,uzdržanih - nema, nije glasalo 175 od ukupno prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na nadnaslov iznad člana 29. i član 29. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko,uzdržanih -nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – četiri,uzdržanih - nema, nije glasao 181 poslanik, od ukupno prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović-Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – dva,uzdržanih - nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 181 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – osam, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 31. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu 1. septembra 2014. godine. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osam dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 177, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo četiri od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 177, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo četvoro od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. Prelazimo na glasanje po 2. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PROMETU NEPOKRETNOSTI. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prometu nepokretnosti, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 177, protiv – 12, uzdržanih – nema, nije glasalo pet od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani koje su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović na član 6; Zoran Babić na član 4; Boban Birmančević na član 13. i Neđo Jovanović na član 13, kao i amandman koji je na član 15. i na član 16. podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Takođe vas podsećam da su narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović, pismenim putem, povukli amandman koji su zajedno podneli na član 2. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 180 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – dvoje, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 185 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Spasojević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 183 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. kao i da se posle člana 4. doda novi član 4a. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 21, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – dvoje, uzdržanih – nema, nije glasalo 181 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 181 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 27, protiv – jedan, uzdržanih – dvoje, nije glasalo 164 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – troje, uzdržanih – nema, nije glasalo 185 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Gordana Čomić, Borislav Stefanović i Vesna Martinović i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić i akademik Ninoslav Stojadinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 180 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 18. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu 1. septembra 2014. godine. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 178, protiv – 14, uzdržanih – nema, nisu glasala dva od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prometu nepokretnosti, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 176, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o prometu nepokretnosti. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O SUDSKIM TAKSAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Zakona o sudskim taksama, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 177, protiv – 14, uzdržanih – nema, nisu glasala tri od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo 177 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasao 181 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasao 191 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać i akademik Ninoslav Stojadinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 182 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Gordana Čomić i mr Aleksandra Jerkov i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Slobodan Homen, Biljana Hasanović Korać i akademik Ninoslav Stojadinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 180 od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 2. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu 1. septembra 2014. godine. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 176, protiv – 14, uzdržanih – nema, nisu glasala četiri od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Zakona o sudskim taksama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 177, protiv – 14, uzdržanih – nema, nisu glasala tri od ukupno prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o dopunama Zakona o sudskim taksama. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, određujem pauzu u radu. Sa daljim radom nastavljamo u 16 časova i 16 minuta. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom i prelazimo na pretres u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENI ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača acc. dr Zlatibora Lončara, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuju i prof. dr Dragana Jovanović, posebni savetnik ministra zdravlja i Nataša Gudović, Jelica Radulović i Svetlana Zeković, viši savetnik u Ministarstvu zdravlja. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Zoran Živković, Vladimir Pavićević, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi, Šaip Kamberi, dr Blagoje Bradić, Biljana Hasanović Korać, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gordana Čomić i mr Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Gordana Čomić.
Potpuno je jasno i na osnovu rasprave u načelu da je predlog koji imamo koleginica Aleksandra Jerkov i ja, da se ovaj član briše, pa posledično i drugi član zakona, i to ne zato što smatramo da je rešenje koje je u nekoliko obrazloženo u načelnoj raspravi o tome da se ukida dve godine i da se omogući veći broj specijalizanata, kako je po jučerašnjoj raspravi bila tema, nego zbog nedostatka analize i zbog načina da se odabere ovakva vrsta parlamentarne borbe, da se izvrši pritisak na svakog ministra koji donosi predlog zakona, da ne može da se o zakonu odlučuje bez dovoljno podataka i dovoljno dobre argumentacije. Kao kontra argument može da bude stav predlagača – vama, ako nećete da glasate za zakon ni jedna argumentacija neće biti dovoljno dobra. Tome služi ovakav pristup o sadržaju amandmana kojim se predloženi član briše, jer sa strane nas opozicionih poslanika mora biti dokazivih postupaka dela, a ne reči, da se ne radi o apriori kritici i da se ne radi o apriori protivljenju o bilo kakvom predlogu, kao što je npr. naš stav da se za amandman glasa u zavisnosti od toga šta u amandmanu piše, a ne ko ga je predložio, što smo imali prilike da dokažemo i ovde. Zbog toga ne sumnjam da ovaj amandman neće biti prihvaćen, ali mi nemamo drugih instrumenata osim ovakvih da nateramo sve predlagače zakona, bez obzira da li su u pitanju članovi Vlade kao ovlašćeni predlagači zakona, narodni poslanici ili drugi predlagači zakona na osnovu Ustava, da se pri predlogu zakona nedvosmisleno i bez ikakvog nesporazuma pre svega građanima, a onda i nama da argumentacija zašto je predloženo rešenje bolje, kakve će rezultate dati, u kom roku će ti rezultati biti merljivi, koliko će sve to da košta i ko će sve to da plati. To je način na koji parlamenti inače rade. Sve ovo govorim da bih otklonila svaku sumnju da smo kao članovi opozicione DS spremni da predložimo zakon koji da razume, u međusobnom dijalogu postignute odgovore na ovakva pitanja, čemu su mnogi od nas ovde svedočili za zakone iz drugih oblasti, a čemu se nadam ćemo svedočiti i za ovu oblast koju ćete vi voditi u mandatu ove Vlade tj. oblast zdravstvene zaštite. Za kraj, u obrazloženju zašto tražimo da se ovaj član briše, prateći pažljivo raspravu u načelu i imajući puno razumevanje da je u raspravi u načelu svima nama, pa i vama kao predlagaču ključna stvar bila šta je sa ljudskim resursima kada su u pitanju zdravstveni radnici. Dakle, kakav je položaj lekara koji diplomiraju, šta sve on ili ona mora da uradi da bi imali subspecijalizaciju ili specijalizaciju, kakav je materijalni položaj lekara, kakva je mreža i da li je dobra i čija je to nadležnost, vaša ili zdravstvenih centara, šta očekujemo od te mreže zdravstvenih ustanova u pokrivenosti cele Srbije. Dakle, u svim tim temama koje smo vrlo detaljno i sa puno pažnje i temeljitosti svi mi koji smo učestvovali u raspravi delili argumente, meni je nedostajala jedna važna dimenzija kada su u pitanju zakoni zdravstvene zaštite, a to je pacijent. Prvi put sam od vaše prethodnice, ministarke Slavice Đukić Dejanović čula ideje o tome da kada radimo reforme u našem zdravstvenom sistemu da je pacijent centar zdravstvenog sistema, kao što bi učenik i student trebali da budu centar obrazovnog sistema, kao što je centar pravosudnog sistema stranka, korisnik, a ne svi mi ostali. To je moje žaljenje što još uvek ne vidim, ne čujem taj ton da se bavimo šta ima građanin koji živi u Srbiji, između mene i vas razmenjenih argumenata… Govorim sasvim napamet, kao primer, da će primenom ovog zakona na kraju 2015. godine biti dovoljno, recimo, dovoljno obučenih za rad sa ljudima, spremni za lečenje ljudi, spremnih lekara specijalista, internista, kardiohirurga, šta god bilo. Dakle, ako iz ove naše rasprave ostane kao posledica da u nekom budućem predlogu, a ja ne sumnjam da će biti i drugih dopuna i izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti, da će biti možda i novog Zakona o zdravstvenoj zaštiti… Ako uspemo da uspostavimo dijalog, da govorimo o tome kakve će posledice ovo da proizvede, u kom roku, koliko to košta i ko će to da plati… Najvažnije od svega, šta kom mesecu će građanin, koji želi zdravstvenu zaštitu, da ima od ispunjenih rezultata po predlozima ovog zakona, onda smo i vi kao član Vlade koja, ja ne sumnjam, želi uspeh u reformi i u ojačavanju sistema zdravstvene zaštite u Srbiji i ja kao članica DS u dobrom uspehu našeg posla, jer će neka žena koja živi u Zrenjaninu, u Novom Sadu, u Nišu, u Kuršumliji, u Prijepolju, u Prokuplju, u Beogradu, na Savskom Vencu,u Malom Crniću, gde god hoćete, koja ima 45 godina i nikada nije, na primer, imala preventivni pregled za mogući rak dojke ili grlića materice, nema zdravstveno osiguranje, jer je osigurana preko člana porodice ili u poljoprivrednom domaćinstvu, dakle, ta neka žena koja se zove Marija Marić, iz naše diskusije sasvim jasno videti sliku da će u njenoj okolini, u njenoj lokalnoj samoupravi biti neko ko će imati specijalizaciju iz oblasti koja se tiče njenog ličnog zdravlja. Da bi se to sve dogodilo, ja nemam drugi instrument, nego da zbog toga što se u ovoj raspravi sve to nedovoljno događa naš predlog bude da se ovaj član zakona, član 1, briše, što naravno pretpostavlja važenje postojećeg zakona i važeću regulaciju, postojeću kada su u pitanju specijalizacije i subspecijalizacije. Ono što ne bih volela nikako da se dogodi za godinu dana od sada je da budemo upravu i da se izmenama ovog zakona ne dogodi promena ni u broju specijalizanata, da se ne dogodi promena na bolje ni u broju onih koji su završili specijalizaciju, niti da se dogodi promena na bolje u pravim kriterijumima o tome ko dobija specijalizaciju. Dakle, najiskrenije vam kažem, ja bih volela da za godinu dana od danas vi budete upravu, a ne ja. Moj je posao i moja je obaveza da vodim računa o tome da vas redovno pitam da li primena ovog zakona teče onako kako ste u uvodnom obrazloženju obećali da će biti tok promena, koji će izmena zakona, kada su u pitanju specijalizanti, proizvesti u zdravstvenom sistemu Srbije. Hvala vam.
Hoćete da sačekate ostale diskutante pošto dve minute imate po amandmanu ili pojedinačno? Ne, možete ukupno po jednom amandmanu dve minute. Zato vas pitam - hoćete da saslušate i ostale? Ministar odmah koristi svoje vreme. Prijavite se.
Samo da razjasnim, a mislim da ćemo se složiti. Zato sam i čitao juče zbog činjenica koje su neoborive, koje idu od instituta za javno zdravlje Batut, koji su brojevi, koliko specijalizanata, koliko godina imaju i u kakvom smo mi problemu. Ovo je način da to rešimo ali zbog građana moram da vas obavestim, vi to sigurno znate, prosečno, specijalizacija traje pet godina. Znači, mi danas da krenemo da sve specijalizacije damo koje smo zamislili, tek za pet godina ti ljudi će biti specijalisti. Znači, nemoguće je to što vi kažete da ćemo na kraju godine dobiti specijaliste. To je, znate i sami. Pet godina je, prosečno četiri, pet i šest godina traju specijalizacije. Upravo iz tog razloga smo krenuli, jer za tih pet, šest godina po onome što smo izneli podatke ljudi odlaze u penziju i imamo tu starosnu granicu i onda ćemo imati još manje specijalista, čisto da, mislim da se oko toga slažemo. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Gordana Zorić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre sa saradnicima, poštovani poslanici, upravo sam htela da se nadovežem na diskusiju koleginice Čomić, vezano za to zašto ne treba prihvatiti amandman. Predloženi zakon, odnosno predloženi član zakona koji predviđa da se ukine dve godine obaveznog staža, ima veliki značaj u toliko što će pomoći da proizvedemo specijaliste mnogo brže nego što je to do sada bilo. Nadam se da će se kolege složiti da za mnoge specijalizacije vreme provedeno u opštoj praksi je praktično izgubljeno vreme, jer patolog, odnosno neko ko ide na specijalizaciju iz patologije, zaista je najbolje da iz fakultetske klupe pređe na specijalizaciju za kardiohirurga, mikrobiologa i za još mnoge druge specijalizacije. Praksa u ambulanti opšte prakse je potpuno nepotrebna i to je čist gubitak. Društvo dobija, na taj način, mnogo brže specijalistu i samim tim mlađeg. Htela sam da se osvrnem na ono što je ministar već rekao. Od današnjeg dana, ako usvojimo, ne pet, nego čak šest godina, jer dok se krene sa pripremama sprovođenja ovog zakona u delo, mi ćemo gotove specijaliste imati tek za šest godina, a šta će se u okviru tih šest godina raditi, obzirom da će u međuvremenu situacija biti još gora zato što će mnogi otići u penziju. Obzirom da je tema ove izmene zakona praktično specijalizacija, želela bih da iskoristim priliku, pretpostavljam da ministar zna, ali zbog kolega specijalista medicine rada, imam obavezu da javno iznesem da u oblasti medicine rada postoji veliki problem. Verovatno mnogi ne znaju da je medicina rada jedina specijalizacija koja je skinuta sa budžeta. Ona se više ne finansira iz sredstava RFZO-a. Pre dve godine bili smo dovedeni pred svršen čin da se opredelimo ili ćemo raditi kao lekari, kao izabrani lekari i biti na budžetu, pošto smo do tada radili kao izabrani lekari, kao specijalisti medicine rada, ili ćemo biti opredeljeni da radimo kao izabrani lekari ili ćemo raditi medicinu rada, ali ćemo pri tom sredstva za plate obezbeđivati isključivo iz onoga što uradimo. Mislim da je time načinjena jedna velika greška. Nadam se da to može da se ispravi, da nije kasno, jer medicina rada, sama po sebi, kao specijalizacija, nije toliko privlačna iz raznih razloga, a uskraćena je zdravstvena usluga onima koji stvaraju dohodak ovoj zemlji, znači radnicima, metalskim radnicima, rudarima, radnicima u hemijskoj industriji, raznim drugim oblastima, gde je uticaj rada na zdravlje zaposlenog prilično veliki. Medicina rada je preventivna grana i obzirom da uopšte da je tendencija i da tako treba i da bude, da treba da negujemo preventivne grane, mislim da je time što je Medicina rada sklonjena sa budžeta učinjena velika greška, jer dogodiće se da obzirom da u ovom trenutku u Srbiji se oko 150 ljudi bavi, odnosno 150 lekara se bavi čistom Medicinom rada, znači, opredelili su se da rade čistu Medicinu rada, a prosek specijaliste Medicine rada, podatke sam dobila od direktora Instituta za medicinu rada, prosek godina starosti je 59, znači, prosek starosti specijaliste za Medicinu rada je 59 godina. Moram da vam kažem da su to specijalisti koji izdaju lekarska uverenja za rad, znači, određuju radnu sposobnost određenog čoveka za određeno zanimanje. Oni su jedini edukovani za to. To su prethodni pregledi, rade periodične preglede. Znači, po zakonu znate da postoje zanimanja gde je poslodavac u obavezi da radnika pošalje jednom godišnje na pregled. To se sve finansira ili od sredstava pacijenta ili od sredstava poslodavca i to je bio praktično čist prihod sa vrlo malo troškova zdravstvenim ustanovama. Na ovaj način zdravstvene ustanove će na neki način biti uskraćene, to je jedno, a drugo, zbog velike prosečne starosti lekara, zbog malog broja specijalista Medicine rada, pitam se ko će za četiri godine pregledati profesionalne vozače, ko će izdavati uverenja o zdravstvenoj sposobnosti za amatere vozače. Da li to znači, pošto pretpostavljam da ono malo specijalista Medicine rada će biti locirano uglavnom Beograd, Novi Sad, Kragujevac, Niš, da li to znači da će recimo jedan poljoprivredni proizvođač iz Dubovca, koji je na nekih 50,60 kilometara od Beograda, morati da dolazi u Beograd da dobije uverenja o zdravstvenoj sposobnosti za upravljanje traktora? To će biti veliki problem. Zato bih molila ministra da prosto kontaktira sa direktorom Instituta za medicinu rada i da se vidi da li postoji mogućnost da se tu nađe neko povoljnije rešenje, da ono bude dobro i za državu, jer ja mislim da postojanje Medicine rada u okviru domova zdravlja, kako je to do sada bilo, je sasvim održivo. Ne opterećuje državu, ali zato jako mnogo pomaže pacijentima, odnosno činim usluge koje pruža Medicina rada dostupnije pacijentima van velikih centara. Volela bih da se nađe neki model, jer treba i ove mlade lekare koji se opredeljuju za nove specijalizacije motivisati da se opredele za Medicinu rada. Kako sada stvari stoje, nisam sigurna da će se oni rado opredeljivati. Znači, za tri, četiri godine ćemo imati veliki problem. To su prethodni pregledi, znači lekarska uverenja za rad, periodični pregledi, pregledi vozača amatera, pregledi vozača profesionalaca. Jedina specijalnost koja je kvalifikovana da daje ocenu radne sposobnosti je Medicina rada. Ne postoji nijedna druga specijalizacija koja može da zameni to i zato je to jako važno i mislim da je sada neko krajnje vreme kada bismo počeli da se bavimo i nalaženjem rešenja za tu specijalizaciju, koja je možda najdeficitarnija od svih. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević, kao ovlašćeni.
Poštovana predsednice parlamenta, poštovani kolega ministre, gospodine Lončar, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, amandman gospođe Čomić i jučerašnja rasprava povodom ove izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti je upravo naša nedoumica šta se tačno dešava sa ovom promenom. Ono što sam ja postavljao pitanje i juče, postavljao pitanje i jutros na Odboru za zdravlje i porodicu, postaviću i sada. Mislim da nisu jasni kriterijumi ko će dobiti specijalizaciju. Kada stavite član zakona koji kaže – Ministarstvo zdravlja ima diskreciono pravo da da specijalizaciju nekome, znači postoji potreba da se jasno kaže ko može dobiti specijalizaciju, kada se pravi konkurs za te specijalizacije i koji je broj tih specijalizacija na koje naše mlade kolege mogu da apliciraju. Ono što je juče meni bila zabuna i iznosim je ponovo, to je izjava Ministarstva zdravlja i vaša lična, a i ja imam te podatke i potvrđujem da jesu tačni, da u Srbiji imao više od 2.455 lekara koji su na birou. Dragi građani Srbije, mi imamo 2.500 lekara koji su na birou, a danas i juče ste čuli od Ministarstva zdravlja da mi imamo manjak lekara u bolnicama Srbije. To je po meni jedno veliko pitanje – šta sada? Kako to da prethodna rukovodstva Ministarstva zdravlja nisu mogla da naprave jednu lepu racionalizaciju kadrova, kako nisu mogli da naprave jednu šemu zdravstvenih ustanova, šemu zdravstvenog kadra u tim bolnicama, kako bismo izbegli ovaj frapantan podatak? Ovo je moguće jedino u Srbiju, imate 2.500 lekara na birou, a po bolnicama, kao što je ministar rekao, kao što vam ja govorim, imate manjak lekara, imate lekare koji su u nekoj srednjovečnoj dobi između 45. i 49. godine u proseku i polako naša lekarska profesija stari. To su neke stvari koje mi apsolutno nisu jasne. Interesuje me šta dobijaju specijalizanti kada dobiju specijalizaciju? Mnogi specijalizanti koji vrše specijalizaciju u Beogradu, Novom Sadu, u Nišu su dovoljno osposobljeni za samostalni specijalistički rad ili mnogi lekari izbegavaju da im pruže adekvatnu naučnu potporu, adekvatan naučni napredak pri njihovom boravku na njihovim klinikama. Znam da mnogi mladi lekari vraćajući se iz kliničkih centara Beograda, Novog Sada i Niša, a nastavljajući rad u nekim manjim svojim sredinama izbegavaju da rade neke zahvate koje su predviđeni njihovom specijalizacijom. Postavljam pitanje, ili oni nisu dovoljno naučeni ili nisu imali uslova da nauče u tim ustanovama ili nemaju dovoljno opreme u tim centrima gde oni rade? To su stvari koje su jako bitne da se odgovore. Ono što sam juče u medijima dao izjavu, inače podržavam ukidanje dve godine, mislim da je to dobra stvar, ali ako kažete da ćemo time rešiti problem mladih lekara, nije tačno da ćemo time rešiti problem mladih lekara, mi ćemo samo odložiti rešavanje njihovog problema, s obzirom da na birou imamo 2.500 lekara koji čekaju posao. Mi nismo otvorili vrata mogućnosti da oni dobiju posao. To je nešto što moramo da napravimo zajedno, da kažemo – država Srbija vodi računa o najpametnijem sloju društva, o ljudima koji će preuzeti bele mantile da leče našu naciju, mi želimo kao odgovorna država da sprečimo da oni odlaze i da leče građane Nemačke, Švedske i Norveške, nego da leče nas. To je ideja, ali želim takođe da vam kažem 2013. godine je ovde donet jedan zakon, bio sam protiv tog zakona, o zabrani zapošljavanja u javnim ustanovama, zdravstvo isto tu spada. Onda smo mi bukvalno pod zabranom zapošljavanja Ministarstva finansija. Koliko ima novca u Ministarstvu finansija ono odredi da li vi možete da zaposlite nekog mladog lekara. U vašem izveštaju vi navodite da postoje diskrepance u broju lekara po različitim okruzima po Srbiji. Naveli ste čak podatak da Nišavski okrug, iz koga ja dolazim, ima veći broj lekara, a uporedili ste neke okruge po Vojvodini gde ima manji broj lekara nego što to ima Nišavski okrug. Reči ću vam da u Nišavskom okrugu imate KC, a u samom KC imate 700 i nešto lekara, tako da taj broj nemojte da zavara statističare, jer statistika je zbir netačnih podataka, volim to kroz šalu da kažem, tako da nemojmo praviti zabunu. Mi imamo problem sa kadrom, imamo problem i u Nišu, kao što imamo problem i u Inđiji, u Rumi. Znači, imamo problem sa mladim lekarima i potreba je da vrlo odgovorno krenemo posle donošenja izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti uz jasno rešavanje problema, tj. otvaranja vrata mladim lekarima da oni mogu da uđu i da nađu posao. To je nešto što moramo kao odgovorna i vlast i opozicija da težimo kako bismo tim našim najpametnijim mladim ljudima rekli – vi ste nama dobrodošli a ne da kada a ne da kada oni završe fakultet, reći ću vam kao profesor, ja na mojim vežbama i predavanjima par puta sam ih pitao – šta planirate nakon toga? Jedina šansa je da pod nekim znakom uspeha dobiju posao kao neki farmaceutski agenti da prodaju lek itd. a ne da nađu posao i ono što oni teže, to je učenje nemačkog jezika i odlazak u neke druge zemlje. Ne kažem da vi možete fizički da sprečite nekog da ode ako bolju platu u nekoj zemlji, ali pružimo im mogućnost da kada završe fakultet da ta najbolja deca leče građane Srbije a ne da leče ove druge. Mnoge druge zemlje i mnogi drugi sektori zdravstva jedva čekaju dobre lekare iz Srbije. Puno je dileme bilo da li mi imamo dobar sektor zdravstva ili ne. Mi imamo dobar sektor zdravstva needukacije, stojim iza toga, medicinski fakulteti u Beogradu, Novom Sadu, Nišu su dobri. Dobar kadar školujemo i taj kadar bez problema nalazi posao u Nemačkoj. Znači, ideja je da taj kadar zadržimo. Juče sam pričao da izbacimo politiku iz zdravstva, da više ne dobijaju posao lekari koji su članovi neke stranke ili su sinovi nekog profesora nego da su to deca koja su dobra. Ponosan sam što imam priliku da kao profesor radim sa najpametnijom decom koja mi dolaze iz Babušnice, iz Vladičinog Hana, iz Bosilegrada, iz tih nekih malih sredina gde su im roditelji radnici, gde roditelji nemaju para bukvalno da žive, ali su dali priliku tom detetu da uči. To dete ima prosek 9-9,5 ali to dete ne može dobiti trenutno posao u Nišu ili Beogradu upravo zbog tih veštačkih prijema lekara koji su članovi neke stranke. Sada vaše, juče naše, prekjuče SPS itd. To mora da se spreči i da najbolja deca leče građane Srbije. Jedna ideja za specijalizante i za specijaliste. Morate da napravite racionalizaciju da vidite koliko stvarno imamo specijalista u sektoru državnog zdravstva, u sektoru vojnog zdravstva i u sektoru privatnog zdravstva i da rasporedimo sve te specijaliste i da napravimo jednom za svagda plan - hoćemo Srbiju do 2020. godine koliko nam kadra treba i da jasno edukujemo, da raspisujemo konkurse na medicinskim fakultetima, ovako juče sam vam rekao da se republički fond zdravstvenog osiguranja odvojio praktično, da on ima autonomiju u državi, s obzirom da ima svoj budžet od dve milijarde evra, a da vi kao Ministarstvo zdravlja imate znatno manji, manji budžet i da je pitanje da to mora da se stavi pod kapom Ministarstva da on sprovodi ono što su potrebe građana i ono što je direktiva Ministarstva zdravlja. To do sada nije bila praksa. Bitno je da sektor vojnog zdravstva koji ima dobre kapacitete, dobre bolnice, dobre bolnice, dobra aparate, dobre lekare, a koji je farmatiran za bivšu Jugoslaviju, bivšu lekciju Jugoslavije, sada je neupotrebljiv. Znači, bolnica u Nišu i Novom Sadu, zašto one ne bi mogle da budu gradske bolnice? Davao sam predlog i mom bivšem ministru Šutanovcu, nije bilo prihvaćeno. Dajem predlog i vama. Mislim da nešto što postoji, što su građani Srbije iz budžeta pravili, to pripada građanima Srbije. U ratu mi smo svi ratno zdravstvo. U miru mi smo svi mirno zdravstvo za naše građane. Zato, ajmo da napravimo pomak. Dajem predlog u Nišu nemamo gradsku bolnicu, u Novom Sadu nemamo gradsku bolnicu, klinički centri su natrpani brojnim pacijentima koje mora sekundarno zdravstvo da reši, moraju specijalisti u gradskim bolnicima i imam predlog sa ovog zasedanja da vojne bolnice u Nišu i Novom Sadu postanu gradske bolnice, finansiraju se iz jednog budžeta i da zaboravimo vojni budžet zdravstva, republički budžet zdravstva građana. Svi smo mi građani Srbije, siromašni smo, dajte da ste te kapacitete iskoristimo da ti aparati ne stoje neupotrebljeni u vojnim bolnicama. Isto nam stoje i aparati u mnogim bolnicama po Srbiji. najiskorišćeniji su u Kragujevcu, Beogradu, Novom Sadu, Nišu, Kliničkom centru. Ali u mom predgrađu Niša, brojnim malim gradovima oko Niša imate puno aparata za anesteziju koji se ne koriste, imate puno aparati koji sede po bolnicama, hirurškim salama ne koriste se ili zato što lekari ne znaju ili zato što izbegavaju da rade neke složene intervencije, a preopterećeni aparati u našim centrima polako su na izdisaju i kvare se, tako da kao jedna domaćinska kuća moramo da preuzmemo ako neko ne koristi, da se to prebaci u neku od naših bolnica. Privešću kraju ovo moje prvo izlaganje na jednom primeru u Nišu, ja sam inicirao generalnom direktoru Kliničkog centra u Nišu, profesoru Radovanoviću, neurohirurška klinika ima set instrumenata za funkcionalnu endeskopsku hirurgiju. ORL klinika za operacije tumora na hipofizi, za endonazalni pristup. Mi u Nišu na ORL klinici nemamo takav aparat, ali smo tražili da napravimo, da koristimo i mi taj aparat i da sve polipe, probleme u nosu i sinusima rešavamo sa tim. Dajte da koristimo to što imamo zajedno, da nam ne stižu non stop neki dopisi, treba mi ovaj aparat, treba mi onaj. Koliko ste vi kadra obučili, koliko je taj kadar spreman da koristi tu opremu i da tu opremu koju imamo, adekvatno koristimo. Nadam se da sam nekim svojim primerima dao doprinos današnjem radu, a naknadno u nekoliko narednih amandmana ću se javiti sa nekim drugim idejama.
Reč ima dr Ivica Jevtić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, ovo je jedan dobar zakon koji će omogućiti da mladi lekari na početku karijere dobiju specijalizacije, ali ne treba zaboraviti ni starije kolege koji zbog različitih razloga nisu dobili specijalizacije, pet, 10 ili 15 godina i koji rade kao lekari opšte medicine. Mislim da zakonom i pravilnicima treba i njih staviti u ravnopravan položaj sa mladim lekarima. Međutim, do sada je postojala jedna nelogičnost koja, kako sam video ni ovim zakonom nije ispravljeno, odnosno kada lekar dobije specijalizaciju, koji je već u radnom odnosu, on najmanje četiri, pet ili šest godina neće raditi sa svojim pacijentima, a kolege koje ostaju moraju da prihvate i njegove pacijente, što povećava broj pacijenata po izabranom lekaru. Zato predlažem da odmah po odlasku bilo kog lekara na specijalizaciju, da na njegovo mesto bude primljen do povratka sa specijalizacije, bar, odnosno i posle toga, ako je specijalizacija takva, da lekar odlazi u bolnički deo, da na njegovo mesto bude primljen lekar sa Biroa. Čuli smo da ima 2.400 nezaposlenih lekara. Dodirivati specijalizacije lekarima koji su na Birou, mislim da ne bi bilo svrsishodno, jer samim tim, pošto evropske zemlje jedva čekaju i oberučke prihvataju naše lekare, da bi tim potezom dobili lekare specijaliste na Birou koji bi još lakše otišli u inostranstvo. Predlažem da prvo lekari koji dugo čekaju i koji zbog raznih razloga nisu dobili specijalizacije zbog neslaganja sa direktorom, zbog političke pripadnosti, budu uzeti u obzir, da dobiju specijalizacije, da kolege ovim zakonom posle staža dobiju specijalizacije, za šta se slažem da je u redu, a na njihovo mesto da dođu lekari sa Bira, jer četiri godine i pet godina, da lekari koji su u domu zdravlja pokrivaju pacijente lekara koji su na specijalizaciji, nije u redu. Ako jedan dom zdravlja ima 50 lekara i 10 njih dobiju specijalizacije, četiri godine onih 40 lekara radiće njihov posao i biće zatvorene, najpre se to dešava sa seoskim ambulantama, jer kolege fizički ne mogu da postignu da pokriju dve, tri ili više ambulanti, umesto kolega koje su dobile specijalizaciju. Pre nekoliko godina ukidanjem zdravstvenih centara, formirani su domovi zdravlja čiji su osnivači lokalne samouprave i opšte bolnice, čiji je osnivač Republika. Samim tim, lekari iz doma zdravlja ne mogu da konkurišu na specijalizacije u opštim bolnicama, već na specijalizacije koje postoje u okviru doma zdravlja, mogu da konkurišu na opštu medicinu, na medicinu rada, urgentnu, ginekologiju i pedijatriju. To su sve što mogu da dobiju lekari zaposleni u domovima zdravlja. Takođe, lekari koji rade u sekundarnoj i tercijalnoj zdravstvenoj zaštiti, koji se budu primili kao klinički lekari, kao pripravnici, oni ne mogu da konkurišu na specijalizaciji u domovima zdravlja, što mislim da je apsurdno. Postoji mogućnost za raspisivanje specijalizacija na nivou Republike, tako daleka može iz bilo kog dela Srbije da konkuriše u bilo koji grad i obratno. Ali, u praksi to znači da, primera radi, ako lekar iz Niša ili Valjeva dobije specijalizaciju u Smederevu, što je sada moguće, on po završetku te specijalizacije sigurno će težiti da se vrati u Niš ili Valjevo, ili bilo koji drugi grad, tako da će Smederevo kome ja pripadam, opet ostati bez specijaliste koga je tražilo. Naravno, postoji mogućnost, postoji ona odredba da duplo više godina od specijalizacije mora da provede u toj organizaciji, ali verujte, to se u praksi ne događa. Stekao sam utisak da je, kao i mnoge moje kolege, ukidanje zdravstvenih centara bila jedna od grešaka, i da do tada ovi problemi nisu postojali. Mišljenja sam da je potrebno pre svega pojačati primarnu zdravstvenu zaštitu jer se u primarnoj zdravstvenoj zaštiti završava 80% posla u medicini. To svi znamo i svi znamo da je preventiva najvažnija u svakom poslu pa i u medicini. Juče smo čuli od kolege da 60% sredstava budžeta ide na sekundarnu i tercijalnu zaštitu a 40% na primarnu. I sada vidite, 60%novca ide na sekundarnu i tercijalnu gde se završava 20% posla u celoj medicini, a 40% para ide u primarnu zdravstvenu zaštitu. Zato mislim da svaki dinar uložen u preventivu, odnosno u primarnu zdravstvenu zaštitu, vraća se višestruko, jer svi znamo da se na vreme otkrivena bolest mnogo lakše leči, mnogo je manje invaliditeta, a u krajnjem slučaju i mnogo manji troškovi za državu. To u drugim zemljama već postoji. Predlažem još jednu stvar, a to je da bar na dve godine, svaki naš sugrađanin uradi sistematski pregled, što podrazumeva odlazak kod svog izabranog lekara gde će obaviti razgovor, gde će biti pregledan, uraditi osnovne laboratorijske analize, EKG, ultrazvuk, pregled stomatologa, ženi pregled ginekologa, i da potvrda o tome bude uslov za overu zdravstvene knjižice. Takva preporuka već postoji, ali nije obavezujuća. Na taj način možemo spasiti mnoge živote, sprečiti komplikacije mnogih teških bolesti, jer više od polovine naših sugrađana ne posećuje lekare i ne brine dovoljno o svom zdravlju. Takođe, edukacija, predavanje u školama, počev od obdaništa, preko sredstava javnog informisanja bi bila korisna i sada naravno, te preporuke postoje, ali dok ne budu zakonom primorani da to rade, to se neće događati. Predlažem takođe da se ponovo vrate savetovališta za dijabet, koja su ukinuta, savetovališta za mlade već postoje, ali svedoci smo mnogo velikog porasta komplikacija šećerne bolesti, što bi vraćanjem savetovališta za dijabet bilo prevenirano. Mi u Smederevu smo videli ove probleme u zdravstvu, tako da smo početkom ove godine, ja sam želeo da to bude i ranije, preko budžeta grada Smedereva primili sve lekare i sve stomatologe sa biroa za zapošljavanje. Bez izuzetka, a to je devet lekara i četiri stomatologa. Tako da smo u mnogome poboljšali situaciju u našem zdravstvu u Smederevu. Radimo i na uređivanju ambulanti, tako da su već mnoge ambulante pogodnije za rad, van doma zdravlja Smederevo, otvorili smo jedan „mini dom zdravlja“ u moravskom kraju, gde gravitira dvadesetak hiljada stanovnika i omogućen je pregled ne samo lekara opšte medicine, već i dečijeg lekara, ginekologa, od 1. septembra interniste i gastroenterologa, takođe stomatologa i protetičara a tu radi i apoteka i patronaža. Nadam se da će uskoro proraditi i ultrazvuk i osnovne laboratorijske analize. Sve to je odrađeno donacijama naših sugrađana. Takav „mini dom zdravlja“ biće i u šumadijskom delu naše opštine,što će u mnogome rasteretiti pritisak na centralu doma zdravlja i približiti pacijentima primarnu zdravstvenu zaštitu. Predlažem i drugim lokalnim samoupravama da urade to isto u cilju poboljšanja zdravstvene zaštite u Srbiji. U sredinama gde su domovi zdravlja udaljeni od pacijenata, predlažem formiranje mobilnih ekipa lekara i tehničara, kako bi tim pacijentima bila pružena odgovarajuća zdravstvena zaštita, tamo gde postoje službe kućnog lečenja a gde ne postoje treba ih formirati, da se pojačaju ekipama lekara i tehničara i takođe i voznim parkom, tako da i udaljena sela budu pokrivena kućnim lečenjem a ne samo gradske sredine. Liste lekova niko nije pomenuo, a one su posebna priča. Na primer, kako lekar praktično da objasni pacijentu da lek koji na pozitivnoj listi treba u apoteci platiti 25, 50 ili 90%? Kakomu objasniti da lek koji mu je prepisao lekar specijalista na jednu šifru ne ide zbog podšifre? Tu su nesuglasice neizbežne, ma koliko se mi trudili da to objasnimo i smatram da što pre treba doneti neki zakon po kome će lekari biti službena lica. Posle više od četvrt veka rada i više od 250.000 pacijenata do sada, imao sam uvek utisak da zakone i pravila u zdravstvu donosi neko ko nikada nije pregledao 50, 60 pacijenata dnevno, a takođe nije ni čekao u čekaonici sa 50, 60 svojih sugrađana u redu. Mislim da su sada prvi put konsultovani lekari praktičari, a takođe mislim da naši predlozi i primedbe i sugestije treba mnogo više u cilju poboljšanja u zdravstvu da se uzmu u obzir prilikom donošenja zakona u zdravstvu. Naše je nisko mesto na evropskoj lestvici. Siguran sam da za to nisu krivi lekari, jer naši lekari su veoma cenjeni u inostranstvu i oberučke bivaju prihvaćeni u svim evropskim zemljama tako da lekari i tehničari sigurno za to nisu krivi a nova sistemska rešenja mislim da će podići zdravstvenu zaštitu u Srbiji na mnogo viši nivo i na onaj nivo na kome stvarno treba da bude. Hvala.
Povreda Poslovnika, Zvonimir Stević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, uvaženi narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika član 106. U stavu 1. govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Mislim da ste bili u obavezi da upozorite i onog prethodnog kolegu jer mi sada raspravljamo, imamo pojedinačnu raspravu i raspravljamo o amandmanima na Zakon o zdravstvenoj zaštiti i suština amandmana je skraćenje specijalizacije posle završenog fakulteta i posle položenog državnog ispita, bez kliničkog staža da se ide na specijalizaciju. Uz svo uvažavanje zdravstvenog stanja i zdravstvene zaštite u kojima se nalazimo i kao sistem i kao institucija i kao narod, mislim da smo juče imali prilike i da ćemo imati prilike još, s obzirom da insistiramo na reformama i ja reklamiram povredu i molimo vas da upozorite kolege da je pojedinačna rasprava, a ne opšta rasprava, to smo juče završili i da se drže dnevnog reda. Hvala.
Hvala vam. Istine radi, uopšte nisam čula poslednju diskusiju, ni jednu jedinu reč, zato nisam bila u mogućnosti da reagujem, a drugi poslanici mi nisu skretali pažnju da se izašlo iz teme na amandman 1. Pozivam poslanike da govore samo o amandmanu na član 1. Inače, postoje mere u Poslovniku da se oduzima vreme od poslaničke grupe ako povredite Poslovnik i nešto drugo radite a ne ono što je predviđeno. Ko se javlja za reč po amandmanu na član 1? Reč ima narodni poslanik dr Branko Đurović.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Ministarstva zdravlja, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, juče smo pričali u načelu vezano za promenu člana 184. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Na osnovu diskusije, stekao sam utisak da tu praktično niko nije protivan promeni tog amandmana, vezano za član 184. Ono što je bitno i juče u sklopu načelne priče o promeni ovog člana, postavio sam pitanje da li će promena ovog člana imati pozitivnu reperkusiju na naše rangiranje, vezano za Evropski zdravstveni potrošački indeks ili „European Health Consumer Index“. Na osnovu te analize, došli smo do zaključka apsolutno da će imati pozitivnu konotaciju i pozitivni rezultat. Ni jednog trenutka nismo sakrili da smo na osnovu rangiranja ove studije, odnosno ovog projekta, na poslednjem mestu. Ono što je meni lično dalo veliku nadu da je promena ovog člana samo uvod u jednu potpunu reorganizaciju zdravstvenog sistema Republike Srbije to je ono što nam je juče ministar zdravlja rekao, da je izvršni direktor „European Health Consumer Index“, gospodin Arne Bjornberg, prisutan i pozvan od strane Ministarstva zdravlja Republike Srbije. Mi smo se suočili sa istinom. Izvršni direktor Evropskog zdravstvenog potrošačkog indeksa je tu, u Srbiji. To je osoba koja treba da nam pomogne u rešavanju i uz sveobuhvatnom rešavanju problema zdravstvenog sistema. Promena ovog člana Zakona o zdravstvenoj zaštiti je samo početak, i to je moje duboko mišljenje, jedne sveobuhvatne reorganizacije zdravstvenog sistema. Nije sporno da svako od nas kaže gde je problem. Ja sam neurohirurg u Kliničkom centru Srbije, redovni profesor Medicinskog fakulteta Univerziteta u Beogradu. U zdravstvenom sistemu Srbije postoji jedna kovanica koja kaže – referentna zdravstvena ustanova. Ako imamo više neurohirurških klinika u Republici Srbiji, referentna zdravstvena ustanova zna se koja je i po definiciji referentne zdravstvene ustanove zna se šta treba ta zdravstvena ustanova da radi. Ako imamo, malopre je kolega spomenuo, tzv. transvenoidalnu hirurgiju tumora hipofize, odnosno tumor jednog malog organa na bazi mozga koji se …
Doktore, uvažavam vaše znanje. Molim vas da prihvatite sugestiju i da govorite tačno o amandmanu, dakle, o mogućnosti stručnog usavršavanja po uslovima iz sadašnjeg zakona i predloga zakona koje mi usvajamo. Tako možemo onda svi.
Pričam o tome da je ovo početak jedne sveobuhvatne reorganizacije i tako i tretiran. Dokaz je to da je izvršni direktor praktično ovog projekta u Srbiji. Mi možemo da pričamo ovde satima koji su problemi vezani za zdravstveni sistem Srbije i manje-više svi će biti u pravu, ali ovo je početak nečega, a početak se sastoji u suočavanju sa istinom, a u nekoj sledećoj fazi treba da krenemo u reorganizaciju. Hvala.
Imam sugestiju od poslanika da napravimo pauzu ako ne žele poslanici da govore o amandmanu i da se malo dogovorimo kako da završimo. Daćemo šansu još nekim poslanicima. Iz svih poslaničkih grupa mi sugerišu da se ne govori o temi. Reč ima dr Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Poštovana predsednice Skupštine, gospodine ministre, članovi ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, ja sam protiv amandmana koji je podnela koleginica iz DS. Smatram da predlog izmene člana 184. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji je predložilo ministarstvo i ministar, treba snažno podržati, jer je cilj ove izmene vrlo jasan, a to je pružanje kvalitetne i dostupne zdravstvene zaštite, omogućavanje bržeg i efikasnijeg obnavljanja kadrova. Da ne dužim. Na kraju bih rekla da sam vrlo zadovoljna što su moje kolege iz DS tako puni sugestija i ideja. Govorim o funkcionisanju zdravstvenog sistema. Pitam se koji su oni doprinos dali od 2008. do 2012. godine u tom pogledu, a neki od njih su mnogo duže participirali u vlasti, a neki od njih su se recimo za četvorogodišnji mandat svega četiri puta javili za skupštinskom govornicom i od toga svega dva puta govorili o sistemu zdravstvene zaštite. Toliko o njihovoj brizi.
Zahvaljujem. Reč ima dr Dragana Barišić.
Uvažena predsednice, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da ovaj amandman ne trebamo prihvatiti jer smo tokom jučerašnje rasprave u načelu jasno čuli koji su razlozi za donošenje ovog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Jednostavno, nisam želela da se javljam po ovom amandmanu, ali me je kolega Milisavljević izazvao time što je rekao da se brine i oseća strah koje ćemo kriterijume preduzeti prilikom dodele specijalizacija. Ja bih samo rekla da SNS je jasno dosad pokazala da je najbitnija stručnost. Kao lekar 2002. godine sam bila jedina na listi čekanja, jer nisam želela da budem član stranke direktorke koja pripada baš…
Molim vas o amandmanima.
Ovaj amandman nećemo prihvatiti ni ja ni moje kolege iz SNS, a kažem da sam bila žrtva upravo direktorke koja je pripadala njegovoj stranci i bila jedina na listi čekanja za posao 2002. godine. Stoga nemaju potrebe kolege iz DS da se brinu …
Neću dozvoliti više, ne zato što imam protiv, nego zato što ne možemo da prepoznamo diskusiju o amandmanima. Ne odnosi se ni na koga pojedinačno, nego na problem da vodim sednicu, jer ja ne znam kada dam reč šta će neko da kaže unapred, a nemamo mogućnost pismenih diskusija. Reč ima narodni poslanik dr Slobodan Gvozdenović.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, suština amandmana se odnosi na to da prilikom dodele specijalizacija se ne znaju kriterijumi na koji način će one biti dodeljivane. Kriterijumi za dodelu specijalizacija mogu biti različiti. Može to biti dužina studiranja, može biti prosek koji ste imali na studijama, a isto tako svi smo svesni da uglavnom o tome ko će dobiti specijalizaciju najčešće odlučuju načelnici službi kod kojih su izabrani lekari proveli jedan deo svog staža ili to rade direktori bolnica zdravstvenih centara ili kliničkih centara. Ono što je ostalo posle 10 godina upravljanja profesora Milosavljevića srpskim zdravstvom, može se nazvati samo jednom rečju – Hirošima. Stoga se od vas, gospodine ministre, očekuje pravi podvig. Neće vam biti nimalo lako, ali ovakvi mentalno anoreksični amandmani opozicije za SNS su potpuno neprihvatljivi.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Amandman o kome je rasprava je moj amandman i u njemu nema ni reči o kriterijumima, nikakvim. Kratak je, lako se da pročitati. Kaže se: „U Predlogu zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti, član 1. briše se.“ Mnogo bi nam svima bilo lakše da pročitamo ono o čemu želimo da razgovaramo. Ali, koristim vreme poslaničke grupe zbog komentara koje je ministar imao i smatram izuzetno važnim da otklonimo svaku sumnju zašto sam obrazlagala strategiju podnošenja ovakvog amandmana i zašto sam rekla rečenicu – videćemo se na kraju 2015. godine. Jer, na kraju 2015. godine moramo imati neki merljiv rezultat. Sa punom svešću o tome da vreme specijalizacije od četiri, pet ili šest godina, ali, ako sledeće godine nemate nikakav merljiv rezultat o tome da po bilo kom kriterijumu imamo više onih koji su počeli specijalizaciju, onda nema pet ili šest godina, onda imate šest ili sedam godina. Kada vam govorim o kontroli takve vrste ili o pritisku, to nije smišljeno kao napad, kao osporavanje, to je, pre svega, naša ustavna nadležnost, a proizilazi iz činjenice da ne možete menjati sistem koji prvo ne izmerite. Ne pomažu velike reči. Ne pomažu opšta mesta. Kada je u pitanju izmena ovakvog sistema koji je sasvim merljiv, pomaže samo da znamo koliki broj specijalizanata ćemo imati više na kraju 2015. godine da su počeli specijalizaciju, da su počeli subspecijalizaciju i da je to garant da ćemo za pet ili šest godina onda pokriti mrežu specijalističkih usluga na način kako vi predlažete i obrazlažete da će biti. Nemam ja razloga da sumnjam da će tako biti, ali za vas je dobro da na kraju 2015. godine napravimo presek. Zašto govorim o kraju 2015. godine? Pred nama i pred vama je rebalans budžeta. Ako ga bude, ako ministar finansija ne odluči kao 2013. godine da spoji rebalans za 2014. i novi budžet za 2014. godinu. To vam je prvi trenutak kada možete sve ono što je manje-više na opšti način rečeno o potrebi da bude zapošljavanje lekara, o potrebi da se menja rad RFZO-a, o potrebi da se budžet vašeg ministarstva promeni tako što ćete u iznosima pokazati da za rebalans ili za 2015. godinu vi kažete – mi hoćemo da zaposlimo lekara zato da bi mogli onoj komisiji koja služi tome da se ne primeni Zakon o zabrani zapošljavanja, kao spomenuti primer u Smederevu, to ste vi morali doneti odluku da budu zaposleni, dakle, ako hoćemo da zaista menjamo sistem, a ja navijam za to da se sistem zdravstvene zaštite ljudi u Srbiji menja na bolje, onda vi i ja, ne mislim ja na mene lično, bilo ko od mojih kolega, na kraju 2015. mora da vam postavi pitanje: kako se stoji sa primenom ovog člana zakona koji ste izmenili u zdravstvenoj zaštiti? Ako nema nikakve izmene u odnosu na 2014. ili 2013. godinu, sve ono što želite dobro da se desi, povećanim brojem specijalizanata, većim zapošljavanjem lekara koji su diplomirani, koji imaju staž ili nemaju, bez promena, na primer, predloga za rebalans budžeta ili za budžet 2015. godine, neće se dogoditi. Nije meni cilj da osporim da vi imate pravo da pričate o tome da će se desiti šta god. Meni je cilj da vi i ja zajednički, zbog ljudi koji treba da budu korisnici zdravstvene zaštite, znamo da im kažemo jasnu informaciju, da zajedno izmerimo sistem, da bi mogli da ga menjamo. I zato je moj predlog amandmana ovakve sadržine. Jer, kada takav amandman napišete, onda vam on daje prostora da otvorite dijalog, ako sa druge strane za dijalog ima volje i spremnosti. Ako smo pažljivo slušali sve nas, onda je potpuno jasno koliko je ogromno prazno polje, bez dijaloga, kada je u pitanju zdravstvena zaštita u Srbiji i koliko bi vremena mogli da provedete ovde u javnim slušanjima, na okruglim stolovima, u razgovorima sa poslanicima o tome na koji način, sa kojim brojevima treba da budu sprovedene reforme koje ćete predložiti kroz izmene zakona ili kroz potpuno nove zakone. To sve ide u rečenici – pitaću vas, ministre, na kraju 2015. godine, koliko je novih specijalizanata, šta se promenilo na bolje, da bi moglo da se kaže da ih sada ima toliko, u tim i tim oblastima, sa tim i tim subspecijalizacijama, a to 2020. znači pokrivenost. Idemo onda korak dalje. Onda gledamo šta treba još da radimo, da bi se ostvarilo i sve ono drugo što se planira da bude poboljšanje u sistemu zdravstvene zaštite. Hvala vam.
Povreda Poslovnika ili trošite vaše vreme, pitam dr Dušan Milisavljević? Po Poslovniku. Izvolite.
Poštovana predsednice, hvala puno što ste mi dali reč. Reklamiram član 107, da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. I juče sam na zasedanju, a i danas ću poslati jedan apel. Kada kažete – mentalno anoreksičan amandman…
Ko je to tačno rekao, pošto to Gordana Čomić nije rekla?
Rečeno je na zasedanju – mentalno anoreksičan…
Ko?
Govornica pre nje. Ne želim da spominjem ničije ime.
Morate da budete jako konkretni kada je u pitanju povreda Poslovnika. Nema „an ženeral“ ništa.
Po stenogramu ćete videti. Nije bitno koja je govornica. Rečeno je i pogledajte u stenogramu. Ovim što se radi ne krši se dostojanstvo Skupštine, krši se dostojanstvo pacijenata koji boluju od tih dijagnoza. Znači, niste vi uvredili nijednog poslanika, niti jednog političara. Političari imaju debeli đon, debeli obraz…
Nemaju.
… Ali vređaju se pacijenti koji boluju od teških bolesti.
Ne slažem se sa tim.
Apel je da ne dozvolite više nijednom poslaniku da koristi u vređanju nekog drugog neku dijagnozu, jer time ne vređa on njega, nego vređa pacijente koji boluju od tih dijagnoza.
Ne mogu da se složim sa tim da sam povredila Poslovnik, jer ste govorili nešto generalno i niste hteli da kažete ko. Ne znam šta znači „mentalno anoreksičan“. Ne mogu da reagujem. Morala bih da budem stručnjak u više oblasti. Gordana Čomić to nije rekla. Morate u momentu povrede Poslovnika da se javite. Nisam povredila Poslovnik ni u čemu. Da li želite da glasamo o tome? (Ne.) Reč ima narodni poslanik dr Branislav Blažić, po amandmanu.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, prilično sam se zabrinuo da će proći jedno skupštinsko zasedanje a da opozicija neće podneti amandman koji glasi – briše se. Briše se član 1, briše se član 2, briše se sve da se zaustavi, da se obriše, da se spreče reforme u svakom zakonu do sada. Šta to žele da se obriše? Možda potreba i želja da se mladi ljudi školuju, da mladi stiču specijalizacije, da dođemo u situaciju da ispravimo te nepravde koje su nastale, da imamo toliko stare specijaliste koji će za nekoliko godina otići u penziju, a neće biti nikog da ih zameni. Da li to treba da obrišemo? Šta se, gospodo, 12 godina radilo? Obrisali ste sve što ste mogli da obrišete. Obrisali ste i zdravstvo, moral i etiku. Obrisana je privreda.
Molim vas govorite o amandmanu.
Radi se o tome da žele da brisanjem ovih članova spreče reforme u zdravstvu. Imali su priliku da planiraju kadrove, sve što je potrebno. Da li je bilo teško izmeriti kada će neki specijalista otići u penziju? Zar je bilo teško videti da će on za pet godina, pa na njegovo mesto raspisati novu specijalizaciju? Šta se to 12 godina planiralo sem haosa koji je nastao? Kupovala se oprema, a sada opozicija govori kako postoji silna oprema koju nema ko da koristi. Zašto se kupovala oprema? Oprema se kupovala da bi se moglo nešto iz te opreme uzeti, ali se kadrovi nisu školovali, a za školovanje jednog kadra treba 10 godina, a za kupovinu opreme treba pet minuta. Sada smo ušli u tu situaciju i sada se nama drže predavanja šta treba da radimo. Ostavite to. Reforme u zdravstvu su krenule i niko ih neće sprečiti. To je jedini način kako ovo zdravstvo da ozdravi. Nemamo drugog puta. Zdravstvo je skupo ono koje je bazirano na neznanju, zdravstvo je skupo onome ko je neorganizovano, zdravstvo je skupo ono koje bazirano na nekvalitetu, jer tu se onda bolnički dani produžavaju, tu se daju pogrešne dijagnoze, tu se pogrešno lečenjem i skupim lekovima radi, to je skupo zdravstvo. Zdravstvo koje se bazira na znanju, kvalitetu, koje je bazirano na usavršavanju naših mladih ljudi, to zdravstvo nije skupo i nikada neće biti, jer proizvodi zdravlje. Ovo ministarstvo i ova Vlada je krenula da radi nešto što isto niste radili 12 godina, to su transplantacije. Gde smo mi to u Evropi? Stigli smo na poslednje mesto. Ne od juče, stigli smo za poslednjih 12 godina. Nemojte nas više učiti šta treba da radimo, nego nas pustite da ova reforma krene i da se završi. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu doktor Milija Miletić. Izvolite.
Nisam baš doktor, nešto slična struka, veterina. Uvažena predsednice, poštovani ministre, kolege poslanici, građani Srbije, neću glasati za ovaj amandman zbog toga što kaže – briše se, jer mi želimo da naše zdravstvo krene na bolje. Dolazim, uvek ću to reći, dolazim iz jedne male Opštine Svrljig. Jeste možda najlepša opština u Srbije, jeste najlepša, koja ima velikih problema u zdravstvu, a kod nas nema vremena za čekanje…
Poslaniče, molim vas o amandmanu, o specijalizaciji.
… da, da zbog toga baš kažem, da se briše ovaj amandman baš zbog toga što je kod nas u opštini pod hitno potrebna specijalizacija interne medicine i zato nama treba ovaj predlog zakona da se usvoji da bi smo što pre dobili tamo internistu, čoveka koji će lečiti ljude, jer u Srvljigu, kao i u mnogo velikom broju tih malih opština ima velikih problema što se tiče zdravstva. Stvarno kao čovek imam poverenja u Vladu i premijera Vlade Aleksandra Vučića, u njegove ministre, baš zbog toga što sam siguran da ćemo ovim zakonom neke stvari poboljšati, a meni je bitno kao čoveku koji dolazi iz jedne male opštine, koji ima 500 kvadratnih kilometara, koji ima veliki broj starih ljudi koji treba da se leče, kojima je potreban internista, čovek…
Molim vas o amandmanu.
… još nešto, po amandmanu normalno, ja stvarno neću glasati za ovaj amandman, baš zbog toga što kaže – briše se. Nama je potrebno da se usvoji ovaj predlog zakona, jer stvarno imamo mnogo velikih problema. Čuo sam sada i od mog kolege Marjana kako i u Inđiji ima nekih problema sa vodom i tu treba neke specijalizacije.
Hvala vam. Moraću da napravim pauzu dva, tri minuta. Zaista ne može ovako da se radi, opšta je buka u sali. Ne vredi da kažete posle svake rečenice – evo o amandmanu. Najbolje je napravimo pauzu dva minuta, shvatićete mi svi, da bi mogli kvalitetno da radimo. Imamo još 20 prijavljenih. Javićete se posle pauze da nastavite. Pauza dva minuta da pokušamo da nastavimo da radimo o amandmanima, zbog čega je došao i ministar i svi smo se ovde okupili oko toga, da raspravimo pojedinosti na zakon. Samo dva minuta pauza da razmislimo svi i da popričamo sa šefovima poslaničkih grupa. [[Posle pauze, 17.32 časova]] Napravili smo dogovor, prelazimo na sledeći amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani ministre, poštovane gošće, moj predlog je da se usmerimo sada ka raspravi o sadržini našeg amandmana koji smo podneli na član 1. kojim se menja član 184. Predloga zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Imam sada jedno uverenje da ima šanse da danas ovde skupštinska većina usvoji ovaj amandman i to uverenje imam na osnovu jučerašnje načelne rasprave, a naročito nakon jutrošnje rasprave koju smo imali u Odboru za zdravlje i porodicu u okviru koje sam čuo mišljenja doktora iz raznih političkih stranaka, iz SPS na primer, iz SNS na primer, od gospođe Đukić Dejanović, dr Miletića, dr Radivojevića, dr Rakonjac, da postoji jasna, opravdana i dobra logika u našem amandmanu. Budući da to postoji, očekujem da danas ovde usvojimo naš amandman koji se tiče sledećeg. U Predlogu zakona koji je poslala Vlada, u stavu 2. piše – zdravstveni radnik sa visokim obrazovanjem može se posle završene specijalizacije usavršavati i u užoj specijalnosti pod uslovom da je obavljao poslove zdravstvene zaštite u skladu sa ovim zakonom kao specijalista određene grane medicine, stomatologije, odnosno farmacije, i to je u redu. Sledeći stav, to je stav 3. ovog člana, definiše nezaposlenog zdravstvenog radnika i mogućnost da ta osoba dobije ili se prijavi ili počne svoju specijalizaciju. Mi smatramo da na osnovu predloga Vlade zdravstveni radnik koji je zaposlen i zdravstveni radnik koji nije zaposlen, da nisu zakonski izjednačeni u pogledu izvesnih prava. Podneli smo amandman kojim dodajemo jedan stav u Predlog zakona, a to je stav 3. gde mi smatramo da ove dve vrste ljudi koji hoće da upišu specijalizaciju treba da budu zakonski izjednačeni. Upravo za tu ideju, ja sam tako razumeo, mi imamo jednu vrstu čini mi se razumevanja i od ministra, tako sam ja razumeo jučerašnju raspravu, od velikog broja članova i članica Odbora za zdravlje i ne bih mogao da predvidim da je moguće da se ovaj amandman danas ne usvoji i da po prvi put u ovoj Skupštini nastupimo kao zakonodavno telo nasuprot nečemu što je loš predlog ili nedovoljno dobar predlog izvršne vlasti u našoj državi. Hajde da porazgovaramo o tome. Hvala vam.
Doktor Slavica Đukić Dejanović.
Htela sam repliku pošto sam pomenuta. Očigledno na odboru nisam dobro shvaćena. Logika nije sporna i dobronamernosti i dobronamerne tendencije da lekari koji su bez posla, a imaju želju da se usavršavaju, trebaju da se usavršavaju i u tom smislu smo se složili, ali se Odbor takođe potpuno usaglasio sa izuzetkom predlagača ovog amandmana da to ne može biti bez nekakve sinhronizacija. Ne može stvoriti ogroman broj visoko specijalizovanih ljudi i stati iza toga, da iza toga nemaju posla, a onda posle kritikovati kako ih školujemo, a oni odlaze u inostranstvo. Dakle institucija za javno zdravlje i ministarstvo moraju imati plan koliki je to broj ljudi. Složili smo se da je sasvim u redu da do 31. decembra, kako stoji u Predlogu zakona ministar napravi spisak svih deficitarnih specijalnosti i da će u okviru njih biti volonterskih specijalizacija. Dakle, logika i dobronamernost stoje, ali opravdanost da se sinhronizuje sam ovaj proces. Do sada nije bilo uopšte volonterskih specijalizacija. Sada će ih biti za sve one koji mogu da naprave ugovor u privatnoj praksi ili u mreži zdravstvenih ustanova. Zahvaljujem.
Zoran Živković.
Na ovaj amandman smo dobili odgovor Vlade koji ću delimično da citiram. Kaže – odredbama člana 173a Zakona o zdravstvenoj zaštiti propisano je da ministar donosi kadrovski plan za zaposlene u zdravstvenim ustanovama iz Plana mreže, „p“ veliko, kojim se utvrđuje maksimalan broj zaposlenih u tim zdravstvenim ustanovama koji mora biti usklađen sa finansijskim sredstvima itd. Kakav je plan bio, to vidimo sada. Svi u Srbiji govore, i vlast i opozicija, i ministar, i lekari, i zaposleni, i nezaposleni da imamo problem sa odlaskom velikog broja lekara sa specijalizacijom, da neki odlaze u inostranstvo, neki su pred penzijom, i da smo suočeni sa manjkom ljudi sa specijalizacijom. Toliko o planu. Plan, kako još jedan izraz, kadrovski plan. To je rečnik sa polovine prošlog veka. Kakvi kadrovski planovi? U kojoj to državi imate kadrovske planove za zdravstvo? Ko može da spreči bilo koga ko ima dovoljno znanja i dovoljno sredstava i koji želi da specijalizira neku granu medicine, ko to može da ga spreči? Time se ne garantuje, naravno, radno mesto. Nikome se ne garantuje radno mesto, bez obzira šta piše ili šta je pisalo u Ustavu. Čovek može za svoju volju, za svoj kabinet ili možda time želi da sam osnuje neku privatnu zdravstvenu ustanovu. Ovde postoji veliki master plan, koji su i raniji ministri pravili, pa vidimo na šta to liči sada. Nadam se da novi ministar neće da upadne u tu zamku, da svojim planom ovu agoniju koju sada imamo produži na još duži period. Ono što je inicijacija našeg amandmana, to je da svako ko ima dovoljno znanja, ko se kvalifikuje kroz redovne studije prijavi na specijalizaciju, da prođe, naravno, apsolutno isti program kao i svi oni koji rade u državnom sektoru ili dolaze iz privatnog sektora, ili ne rade nigde, što je naš amandman i da mogu da dođu do specijalizacije. Time se povećava broj ljudi koji imaju specijalizaciju lekara u našoj zemlji. To se zove tržište. Ja znam da je to jedna opasna reč, da se mnogi plaše toga. Ali ako se to pominje u programima stranaka, ako se to govori na sva zvona u ekspozeu, pa daj da primenimo to. Nema bolje prilike nego što je pitanje zdravstva. Kome će to smetati? Rekli ste da nemate potencijala. Samo četiri fakulteta nemaju dovoljno prostora da prime ljude na specijalizaciju, stvorite zakonske uslove. Možda će kada se stvore takvi zakonski uslovi, fakulteti naći način kako da prošire svoj potencijal, možda će tu videti izvor novog finansiranja, bez snižavanja kriterijuma za specijalizante. Sve je to moguće uraditi, samo je potrebno malo volje i ja se nadam da svi mislimo dobro ovoj državi, a ako to mislimo, hajde da danas stvorimo zakonske uslove i naravno da nam to do kraja godine neće dovesti ljude sa specijalizacije, ona traje pet godina. Ako sačekamo sa ovom odlukom godinu dana, to će biti šest godina. Ako sačekamo da stvorimo sve uslove, biće deset godina i mi ćemo stalno imati problem sa tim da imamo nezaposlene lekare i manjak lekara u kliničkom zdravstvu. Sve ono što se dešava sada dok se ne donese jedna prava reformska mera kao što je ova, uz sve one druge koje sam pomenuo, uz promenu zdravstvenog osiguranja sistema, rekao sam da imamo jedan sistem koji ne radi realno već 15 godina, koji se zove Bizmarkov, po definiciji, da ga promenimo za jedan drugi gde ukidamo fond, ukidamo da osiguranje imaju samo zaposleni i privremeno nezaposleni, nego svi svojim rođenjem imaju osiguranje i to je jedan korak. Drugi korak, već sam juče govorio, a kolega je danas to ponovio da potencijale vojnog zdravstva, pre svega smeštajne, upotrebimo zajedno sa civilnim zdravstvom, da afirmišemo privatno zdravstvo, da mnoge investicije za koje država nema para privatni sektor bi našao pare, kada bi mogao kod fonda ili na ovaj drugi način kroz drugi sistem zdravstvenog osiguranja da dođe do toga da može da učestvuje na tržištu i da naplaćuje te usluge, ne papreno od građana …
Potrošili ste vreme od pet minuta. (Zoran Živkovi, sa mesta: Mislim da je sve jasno.) Da, sve je jasno. Reč ima najpre ministar, a potom narodni poslanik Marijan Rističević. Moraćete ponovo svi posle da se prijavite.
Nećemo da ulazimo sada, već ću reći da postoji tehnički problem. Noćas smo gledali da li postoji mogućnost da se uradi, a ne može iz jednog razloga. Dve trećine specijalizacije, postoji program specijalizacije i sada kako postoji, jer ne zavisi specijalizacija samo od ustanova, nego i od fakulteta, od svega. Nešto manje od polovine vremena morate da provedete u matičnu ustanovu. Kada dolazite, to mora tako, mora matična ustanova da garantuje za sprovođenje programa, ali kada dolazi čovek, nema predlog matične ustanove, dolazi od kuće. Ne može taj deo da odradi od kuće, a drugi onaj problem što u ovom momentu nemamo kapaciteta ni za ono što treba da krene sada od oktobra meseca. To je samo tehnički problem koji ne može da se izvede da manje od polovine vremena vi provedete kod kuće, jer je takva specijalizacija da morate, četrdeset i nešto procenata, zavisi od specijalizacije, da provedete u matičnoj ustanovi, a ono ostalo, ide kruženje jedno, kruženje drugo, potpisi ovi i oni, a vi imate ono što morate u matičnoj, a ona nije prepoznata kada dođete, to svako ko je trenutno u zdravstvu može da kaže. Moraju da se stvore preduslovi, ali to ne zavisi od Ministarstva zdravlja, nego i od medicinskih fakulteta, jer oni moraju da nađu načina gde će ti ljudi što je predviđeno da obavljaju u matičnoj ustanovi, da te ustanove dobiju kapacitet, da odobre sve. To je tehnički problem, da ne pričamo sada dalje, jer njega moramo da rešimo. Što se tiče odobravanja specijalizacije i svega, jasno piše, niti je diskreciono pravo ministra, niti bilo šta, ustanova sama po svom planu daje predlog, razmatra se u institutima koji se bave proračunima i sve. Samo dolazi na saglasnost, da ljudi ne misle, diskreciono pravo, sada ministar daje specijalizaciju, i to nema veze sa mozgom.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani predsedavajući, ja bi donekle mogao da se složim sa argumentima mog kolege poljoprivrednika da nam je potrebno što više specijalista. Dakle, s obzirom da nam je prosečna starost, posebno na selu, 59 godina, da smo stara nacija, da imamo sve više bolesnih, da imamo sve veće gužve pred čekaonicama, pred specijalističkim ordinacijama, ja bih u potpunosti mogao da se složim da svaki lekar koji je položio državni ispit ima pravo da se specijalizuje, ali ne mogu da se složim sa onim delom da se to radi bez plana. Čak i vinograd kada sadite, čak i vinograd kada kalemite, morate da imate neki plan. Dakle, ne možemo praviti specijaliste bez ikakvog plana zato što otprilike ministar ima pregled, on treba da donese neki pravilnik, neku uredbu po kojoj treba regulisati koliko kojih specijalista treba. Dakle, ne možemo praviti specijaliste pa, recimo svi budu specijalisti psihijatri. Ja verujem da po nekim izlaganjima da su nam potrebni. Recimo, svi budu, specijalizuju bez plana, budu psihijatri i onda nemamo dovoljno ortopeda, nemamo dovoljno hirurga itd. Neko mora da vodi o tome računa i ne možemo mi poljoprivrednici to da vidimo, ne možemo mi vinogradari to da vidimo. Znači, ministar za zdravlje je taj koji treba da propiše koliko kojih specijalista treba. On ima najbolji pregled o tome koliko ima obolelih, koje su vrste bolesti i na koji način ih treba lečiti i gde treba povećati broj specijalista, a gde smanjiti. On je taj koji može da proceni liste čekanja itd. Ja ne vidim da mi zemljoradnici možemo to da utvrdimo. Mi jesmo pacijenti, mi jeste da želimo da idemo preko reda, ali ne želimo toliko da čekamo, ali ne možemo imati uvid koji mogu da imaju oni koji odgovaraju za zdravstvo, a to je ministar zdravlja. Danas je to jedan čovek, sutra može biti sasvim neko drugi, a u nekom sledećem sazivu će biti sasvim neki drugi stručnjak iz medicine, neki drugi ministar zdravlja će na svoj način dopunjavati taj plan. Ja se ne slažem da se to radi bez plana. Takođe sam nezadovoljan zato što je kolega koji je govorio o vezanosti medicine i veterine, klasične medicine i veterine, mislim da nam trebaju stručnjaci koji će, i specijalisti, molim ministra da to prati, koji će pratiti, posebno specijalisti za zarazne bolesti, koji će pratiti bolesti životinja, posebno one koje se mogu preneti na ljude. Dakle, zdravlje životinja može da ugrozi zdravlje ljudi.Može da se prenese, recimo kju groznica, može da se prenese ebola. Ja verujem da način na koji ebola prelazi sa životinja na ljude, sa majmuna na ljude, da to zna i predlagač amandmana. Dakle, apsolutno nije sporno da kolega koji se bavi veterinom je pokušao da ukaže na to. Nama je poznat jedan stručnjak koji je bio afla toksičar, koji se toliko brinuo o zdravlju životinja i ljudi. Međutim desilo se da tom stručnjaku za afla toksin, a to je dokaz da preko mleka može da bude ugroženo preko životinja i zdravlje ljudi, recimo da taj koji je toliko vodio računa o zdravlju životinja i ljudi napravi na vodozahvatu u Inđiji, recimo napravi, to sam već govorio u ovom parlamentu, napravi reciklažu olova i olovnih akumulatora i time ugrozi zdravlje ljudi. Onda neko danas u Inđiji - zabranjeno korišćenje vode i za kuvanje i za piće. Sada imamo drugi problem. Taj poznati afla toksičar je na takav način ugrozio ljude još 2007. i 2008. godine iako je bio upozoren čak i od strane Dulića, ugrozio zdravlje ljudi i za nagradu je dobio mesto potpredsednika u jednoj stranci koja je sad opoziciona, a do nedavno je bila vladajuća jedna mala stranka, a on je avanzovao je postao potpredsednik u toj stranci. Ako mu je stalo do zdravlja ljudi i životinja, kako mu sad nije stalo da kaže da je zabranjeno vodu koristiti i za napajanje krava i životinja, jer ukoliko ima teških metala, a radi se o preradi olova, ukoliko ima teških metala u toj vodi zato što je neko na vodozahvatu napravio fabriku akumulatora i sada postao još potpredsednik stranke, a navodno se stara o zdravlju ljudi, onda se to zove licemerje. Ukoliko je ugrozio zdravlje ljudi, ukoliko je ugrozio zdravlje životinja, olovo će se taložiti u mesu i mleku…
Molim vas gospodine Ristivojeviću, vratite se odmah na amandman.
Naravno, evo vraćam se odmah na amandman. Zato tvrdim da nam trebaju specijalisti. Ministar to može da planira i ne slažem se da se to radi mimo plana, jer nam trebaju specijalisti za zarazne bolesti, toksikolozi u ovom slučaju, da procene da će mleko i meso od krava, odnosno olovo koje se taloži u tome ponovo doći u kontakt sa ljudima i na takav način će teški metali doći do ljudi, ljudi će oboleti trajno tako da preti opasnost da mi u Inđiji zasvetlimo, a on je nagrađeni postao potpredsednik demokratske, odnosno stranke bivšeg režima. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Ristivojeviću. Izvolite, narodni poslanik Borislav Stefanović po Poslovniku. Molim vas citirajte član.
Konstantan primer narušavanja članova 106. i 107. Naime, četiri minuta i 38 sekundi ste dozvolili prethodnom govorniku da potpuno bude van teme iako je on to naravno vešto ali ne zabavno činio. Onda 107. ste dozvolili da na najgnusniji način iznosi neistine i o stranci, o potpredsedniku stranke koji ovde nisu prisutni. Vi ste tek posle četiri i nešto minuta čoveka opomenuli, do duše blago i onda je on rekao sledeće, citiram: „vraćam se na amandman“, i nastavio da priča o toksikologiji, olovu i sličnim toksičnim materijama, koji, takođe moram da spomenem, postoje i u neispražnjenim silosima i u neisplaćenim porezima dotičnog poslanika. Kada se tako radi, onda isto može da se vrati i sa druge strane, a vi ste tu da takve stvari opomenete i prekinete na vreme, jer onda ćemo opet morati da pravimo pauzu zato što kada se kaže – evo sada ću na amandman, pa se nastavi. Molim vas da takvu praksu ne dozvoljavate bez obzira o kom poslaniku se radi.
Zahvaljujem se gospodine Stefanoviću. Malo je problem zato što je buka u sali i verujte da mi kao predsedavajući ne čujemo pola toga što govornik govori i ja u trenutku kada sam osetio da prethodni govornik govori o temi, ja sam ga upozorio tako da smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni?
Ne.
Hvala.
Poslovnik.
Po Poslovniku? Izvolite, reč ima dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, povređen je član 108. gde piše u stavu 1. - o redu, na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Gospodine predsedavajući, vis te malo pre rekli da ne možete dobro da čujete o čemu se govori u ovoj Skupštini, sada meni govorite da ne vidite ni šta vam pokazujem da se javljam po Poslovniku. Poštovani predsedavajući, vi ste sami sada potvrdili da ne postoje uslovi da vi vodite ovu sednicu jer ne možete da se starate o redu na sednici na osnovu člana 108. i molim vas…
Gospodine Pavićeviću, zašto sam vas pitao? Zato što ste se bili pre nego što je prethodni govornik govorio, vi ste bili u sistemu kao prijavljeni. U međuvremenu ste se prijavili po Poslovniku i ja sam samo pitao da li želite da iskoristite ono prvo pravo za koje ste se javili. Dobro, sada vidim da ste podigli Poslovnik. Izvolite, nastavite.
Dakle, evo ja ću da ponovim, pošto ste poštovani predsedavajući po mom sudu sada pokazali jedno nestrpljenje i jednu netoleranciju prema narodnim poslanicima koji dolaze iz opozicije. Zašto ste to uradili, ja ne znam, ali očigledno je da to nestrpljenje postoji. Imao sam pravo kada sam dobio reč da u dva minuta saopštim zašto smatram da ste vi povredili član 8. Poslovnika Narodne skupštine. Vi ste me prekinuli u tridesetom sekundu, niste mi dozvolili da argumentujem to što sam bio počeo da radim i ja mislim da ste vi samo nastavili da kršite Poslovnik Narodne skupštine. Poštovani predsedavajući Bečiću, ako vi sami priznajete da niste u mogućnosti da obezbedite red na sednici Narodne skupštine, što predviđa član 108. molim vas da prekinete ovu sednicu sada ovde, da date pauzu od sat i po vremena pa da neko drugi ko malo bolje i čuje i vidi vodi ovu sednicu Skupštine. Hvala.
Hvala. O tome odlučuje predsedavajući, a ne vi. Da li želite da se Skupština izjasni?
Naravno.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite. (Marijan Rističević, s mesta: Poslovnik.) Gospodine Ristivojević, ja vidim da vi dižete neki papir a ne Poslovnik. Kada budete podigli Poslovnik, onda ću vam dati reč. Izvolite gospodine Milisavljeviću.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, ja ću se vratiti na ovaj amandman koji je podneo prof. Pavićević i u kom je on predložio da svi završeni studenti medicine imaju pravo da apliciraju na volontersku specijalizaciju. Lično se sećam vremena kada je Slobodan Milošević bio u Srbiji, kada su svi mogli da upisuju volonterske specijalizacije. Ja tada nisam bio baš za takvu jednu meru zato što ona pokazuje slabost i nemoć države da vodi računa o svojim mladim lekarima. Mislim da je mnogo važnije da Ministarstvo zdravlja napravi plan koliko lekara treba državi Srbiji i koliko Medicinski fakulteti, koliko Medicinski fakulteti smeju da upišu studenata na prvoj godini. Podatak Ministarstva zdravlja je da svake godine 1.100 studenata upisuje Medicinske fakultete, ako sam ja dobio tačnu informaciju iz vašeg Ministarstva, mislim da jesam, a na birou imamo 2.500 zaposlenih i sada je problem oko specijalizacije, gde gospodin Pavićević traži da svi studenti imaju pravo da upišu specijalizaciju, a ja vam kažem – ne, to nije način da rešite problem. Problem se rešava tako što morate da napravite problem koliko državi Srbiji naspram obolelog stanovništva treba lekara i na tome tražite nakon toga da Medicinski fakulteti upisuju adekvatan broj, a ne da štancuju neki broj lekara i spomenuću fakultet u Kosovskoj Mitrovici koji školuje kadar za koju teritoriju naše zemlje. Dajte da budemo malo ozbiljni prema sebi. Trošimo mnogo velike pare, a pravimo zlu stvar našim mladim kolegama koje jesu pametne, a kada im omogućite da završe fakultet, deca traže da dobiju posao. Dajte da kažemo, problem je u broju koji treba da leči građane u narednih pet, deset ili dvadeset godina. Mislim da je to rešenje. Ovo rešenje trenutno jeste pomak nabolje, nije najbolje. Pomak jeste nabolje da imate pravo da dobijete specijalizaciju kako bismo malo zanovili kadar mladim lekarima, ali još uvek nismo našli rešenje koliko lekara. Treba plan za Srbiju koliko lekara treba na godišnjem nivou da školuju naši medicinski fakulteti i da to bude zakon za sve, a ne da na mala vrata mnogi medicinski fakulteti nađu načina da ubace 10, 20, 30, 50 studenata kako bi dobili neka sredstva za lične potrebe. Ovaj amandman jeste dobar. Ja sam ga danas podržao na Odboru za zdravlje i porodicu, ali konačno rešenje će biti kada nađemo načina da tim mladim lekarima kažemo - možete da studirate, možete da dobijete specijalizaciju i nakon specijalizacije, drage moje kolege, najvažnije da oni krenu da rade. Ako ne krenu da rade, nije bitna ni specijalizacija koju su završili. Najvažnije da nastave svoje školovanje, da pomažu građanima za tih 20 godina, koliko ulaže u svoju edukaciju. Hvala vam puno.
Zahvaljujem, dr Milisavljeviću. Gospodin Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram član 103. stav 1. i stav 4. u vezi sa članom 107. Dakle, to su neke obaveze propisane Poslovnikom i nigde ne piše da sam u obavezi da držim Poslovnik visoko. Mogu da prepišem deluje Poslovnika, mogu i da ga izgubim, ali je dužnost i obaveza da citiram odredbu Poslovnika na čiju povredu ukazujem. Prva povreda na koju ukazujem, gospodine predsedavajući, tek iz trećeg puta ste mi pogodili prezime. Ja nisam Ristivojević nego Rističević, a ovde smo svedoci da ste me dva puta prekrstili. Ja sam kršten sa mesec dana. Dakle, nema nikakve potrebe da me bilo ko prekrštava u ovoj sali. Povreda Poslovnika na koju ukazujem u vezi sa članom 107. jer ovde je iznet uvredljiv i neistinit izraz u vezi člana 107. Ovde je rečeno da moja firma duguje porez i da duguje nešto robnim rezervama. Evo, ja sam svečano izjavljujem u vezi sa delom govora poslanika jedne male opozicione stranke, vrlo male, da nemam firmu, da ne dugujem porez, a ako on ima dokaze za to, ja ću podneti ostavku na mesto narodnog poslanika ukoliko imam firmu ili ukoliko ta firma duguje porez, ali ako to nije tačno, voleo bih da taj narodni poslanik, koji iznosi neistine koje štampaju u „Blicu“ i objavljuju na B92, takođe podnese ostavku zato što iznosi jednu neistinu. Toliko zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima narodna poslanica dr Vesna Rakonjac, po amandmanu. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, čuli smo mnogo toga povodom ovog amandmana. Mislim da je dobro uvođenje volonterskih specijalizacija, ali one ne mogu stihijski da se uvode i ne možemo po našem nahođenju da se opredeljujemo za volonterske specijalizacije. Sve ozbiljne države imaju neke normative koliko je lekara potrebno na koji broj stanovnika i koji broj specijalnosti. Što se tiče volonterskih specijalizacija, i ministar je rekao da su potrebni kapaciteti u ustanovama gde bi se obavila stručna praksa. Prema tome, ne možete dobiti volontersku specijalizaciju van normativa. Jasno je propisano na 100.000 stanovnika koje specijalnosti kako se određuju i dobijaju. Sledeći postupak je kada jedna ustanova želi da nekog pošalje na specijalizaciju, šalje na stručno mišljenju Zavodu za javno zdravlje, koji pokriva tu teritoriju da li je to kadrovski opravdano ili nije. Nakon toga, taj dopis se šalje ministarstvu i tek uz odobrenje ministarstva se konkuriše u oktobru ili aprilu mesecu na određenoj visokoškolskoj ustanovi, odnosno medicinskom fakultetu i medicinski fakultet propisuje tačno koliko se specijalizanata na godini upisuje. Takav je posao i za redovne i za volonterske specijalizacije bio, takav će i biti. Što se tiče kadrova, planiranja kadrova, u prethodnom periodu članovi vaše stranke, profesori medicinskog fakulteta sa katedre za socijalnu medicinu, ne želim da spominjem ime profesorke koja je bila radnik Ministarstva zdravlja, je kadrirla ovako, tako i pravila planove, tako da imamo sad ovaj haos koji je tragičan u našem zdravstvu. Da ne pominjem o formiranju specijalizacije koja se zove specijalizacija iz javnog zdravlja, koja je trajala godinu dana i koja je trebala da zameni sve preventivne grane, a na toj specijalizaciji pravo upisa su imali i oni svršeni studenti organizacionih nauka, razni menadžeri, mašinski inženjeri, bukvalno svi profili, ekološki inženjeri, tako da smo dobili jedan haos na tržištu i prijem ne iz zdravstvenog kadra pod okriljem specijalizacije iz javnog zdravlja u zdravstvene ustanove. Hvala.
Zahvaljujem se, gospođo Rakonjac. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Imate još četiri minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane gošće, ja sam sada još ubeđeniji da postoji šansa da ova Skupština usvoji ovaj amandman i suprotstavi se konačno jednom predlogu Vlade za koji Vlada ne prihvata mogućnost poboljšanja, a za to postoje uslovi. Uslovi su obezbeđeni amandmanom koji smo mi podneli na član 1. kojim se menja član 184. Predloga zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Da podsetim narodne poslanice i narodne poslanike šta je ta suštinska izmena koju mi ovde predlažemo. Mi kažemo sledeće, to je naš predlog – nezaposleni zdravstveni radnik sa visokim obrazovanjem može se stručno usavršavati. To je naša poruka, sticati specijalizaciju iz oblasti deficitarnih grana medicine, stomatologije, odnosno farmacije o svom trošku (volonterski), pod uslovom da je završio pripravnički staž i položio stručni ispit. Gospodo, mi polazimo od toga da svaki pojedinac koji je upisao medicinski fakultet, koji sada hoće da upiše i neku specijalizaciju, koji ispunjava izvesne uslove,k sam može da odluči da li će da upiše specijalizaciju ako ima sredstava da nju plati, a ne da umesto tog pojedinca ministarstvo, Vlada ili država odlučuje šta će da bude sa njenim ili njegovim profesionalnim stažom ili karijerom. Gospodo, ja mislim da je to neka civilizacijska tekovina, da ne možemo ovde pojedince da tretiramo tako da mu ministar, a to sledi iz vašeg stava 3. jer kaže izuzetno od stava 1. člana, pa ministar određuje… Mi smatramo da to ne sme da se desi. Zamislimo, na primer, osobu A koja sada želi da upiše specijalizaciju, hoće da bude vrhunski kardiohirurg i ne može zato što postoji mogućnost da ministar, odnosno ministarstvo kaže – ne možeš. Gde to ima? Gospodo, mi vas pozivamo da tržište postane konačno merilo nečega. Ovde se često navodi primer Nemačke. Naši lekari, evo, svi smo to ovde zapazili, nema tu nikakve dileme, odlaze u tu Nemačku. Čuli smo, uči se nemački jezik. Oni odlaze tamo, a u Nemačkoj postoje neke grane medicine koje su, takođe, sada deficitarne. Zašto? Zato što lekari u toj državi, takođe, traže neke bolje uslove za ostvarenje svojih profesionalnih ambicija. Da li je Nemačka država, gospodo, sprečila bilo kog čoveka, lekara iz bilo koje grane medicine, da razvija svoju profesionalnu karijeru kako ta osoba želi? Nezamislivo je da država meni sada kaže – e, ti možeš specijalizaciju a ti ne možeš. Mi samo hoćemo da uradimo stvar na sledeći način – da pojedinac ima priliku u svojoj državi da definiše svoj život i svoju profesionalnu karijeru bez arbitriranja ministarstva, Odbora za zdravlje, Vlade ili države. Gospodo, moram samo još jedan dodatak ovde da vam kažem. Na osnovu ovih diskusija gospođe Rakonjac, gospodina Radivojevića, jutros, drugih ljudi i svih stranaka ovde, ja i dalje mislim da postoji šansa da usvojimo ovaj amandman i da ljudima pošaljemo poruku – usavršavajte se. Procenjujte da li će vam biti ovde bolje ili negde drugde, a naša država treba samo da stvori uslove da našim ljudima ovde bude najbolje. Ne prihvatanjem ovog amandmana naša država kaže – nas to ne interesuje, složeno je, dugo će da traje. Jedinu prepreku koju ja sada vidim, u pogledu mogućnosti usvajanja ovog amandmana, jeste što je amandman došao iz jedne od najjačih opozicionih stranaka u Srbiji danas. Ja smatram da to ne bi trebala da bude nepremostiva prepreka.
Reč ima gospodin Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Pavićević je izjavio kako je jutros na Odboru stekao utisak da su mnogi bili na njegovoj strani i da ima neku nadu da će ovaj amandman biti usvojen. Ne znam, verovatno nismo bili na istom odboru. On je možda bio fizički tamo prisutan, a ovako je bio na nekom drugom odboru. Od 14 prisutnih, 12 je glasalo protiv, a on i još jedan poslanik su glasali za. Sa njegova dva glasa, on je zaključio da tu ima neke nade da se ovakav amandman usvoji. Ovaj amandman je, otprilike, kako mali Perica zamišlja život. Morate shvatiti da pisati amandman o specijalizacijama, a ne znati o tome ništa je vrlo komplikovana stvar i često puta može da vas odvede na potpuno pogrešan put. Da bi se stekao na jednoj specijalizaciji potrebni su kapaciteti, potreban je mentor koji će voditi. Ako mi jednom profesoru univerziteta natovarimo sada neplanirane, prvo specijalizante koji su planirani, onda ako pustimo sve nezaposlene koji imaju pare i da mogu po nekom pravu da upišu tu specijalizaciju, pa i njih natovarimo, pa mu natovarimo studente, pa mu natovarimo subspecijaliste, pa mu natovarimo pacijente i što ima da radi, pa još da piše radove, pa još ako ima i švalerku, može da se ubije onda. Potpuno je fizički nemoguće napraviti takav sistem na kojem ćete vi kroz haos napraviti nešto i stvarati stručnjaka. Zamislite, sada da dođe 30 specijalizanata na kardiohirurgiju. Kada će oni videti srce? Oni neće moći da priđu stolu, da operišu i da vežbaju, ni da steknu nikakvo znanje. Završite specijalizaciju i nećete uhvatiti u ruke ni skalpel ni držač, ništa. Treba neke stvari znati. Ovo što pričamo ne govorimo onako, pa dajte ljudi, svi imaju pravo da upisuju specijalizacije, to je čist populizam. Napravićemo 300 kardiohirurga koji nigde neće da rade. Svaki plan i loš plan je bolji nego ne imati nikakav plan. Mi moramo napraviti planski život ovoj zemlji, a ne stalno demagoški ići na to – dajte svima pravo, dajte svako nešto da radi, šta ćemo, mi ćemo da galamimo, pa da pravimo od toga državu. Ne, država se tako ne pravi. Država se pravi smisleno. Država se pravi organizovano i država se pravi stručno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, po Poslovniku. Citirajte član Poslovnika i molim vas nemojte zloupotrebiti Poslovnik.
Gospodo, narodni poslanici, poštovani ministre, poštovane gošće, poštovani predsedavajući, naravno da ću citiram član Poslovnika, kao što uvek radim kada se javim po povredi Poslovnika. Molim vas da me ne opominjete na to. Ja sam pristojan čovek, znam pravila i uvek poštujem ta pravila. Povređeni su članovi 106. i 107. Član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi…
Izvinite, ali ipak moram da vas prekinem. Te članove Poslovnika ste već citirali, već su citirani. Po ovom amandmanu već su citirani ti članovi. Ne možete ponovo, i 103, i 104, i 107, i 108, i 106.
Mogu li da objasnim zašto grešite?
Ne možete po istim članovima, koji su već bili o ovom amandmanu.
Mislim da grešite.
Ne mogu da vam dam reč. Ne možete po istim članovima koji su citirani po ovom amandmanu. Ako poznajete Poslovnik, to morate da znate. (Vladimir Pavićević, sa mesta: Poznajem Poslovnik. Poslanik ima pravo…) Nemate po istim članovima koji su reklamirani. (Vladimir Pavićević, sa mesta: Ako nije isti osnov, poštovani predsedavajući, imam pravo. Pročitajte Poslovnik.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kanberi. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, u svom obrazloženju za donošenje ovog zakona i sami ste naveli da pokazatelji ukazuju na neophodnost da se zdravstvenim radnicima omogući upućivanje na specijalizaciju posle obavljenog pripravničkog staža i položenog stručnog ispita, a kako bi se u narednim godinama zdravstveni sistem obogatio stručnim specijalističkim kadrom, koji bi pružao kvalitetnu zdravstvenu zaštitu pacijentima. Ovim amandmanom je predviđeno da se omoguće specijalizacije i uže specijalizacije za nezaposlene zdravstvene radnike sa visokim obrazovanjem i položenim stručnim ispitom, koje bi zainteresovani zdravstveni radnici finansirali sopstvenim sredstvima. Ovim amandmanom daje se mogućnost većem broju zdravstvenim radnika da obave specijalizaciju koju bi finansirali sopstvenim sredstvima. Mi time, u određenoj meri, stvaramo jednake šanse za napredovanje u struci i otvaramo nove mogućnosti, ali i pravce u razvoju zdravstva. Do sada je broj specijalizacija zavisio od odluke ministra, odnosno od mogućnosti budžeta i države koje su jako skromne u odnosu na potrebe, čak i u mnogo razvijenijim zemljama, nego što je naša. Potpuno se slažemo sa konstatacijom predlagača zakona, kada je u pitanju potreba za unapređivanjem zdravstvenog sistema, a posebno u oblasti ljudskih resursa stvaranjem većeg broja stručnog specijalističkog kadra. Ujedno smatramo da je trebalo otići nekoliko koraka dalje. Jedan od tih koraka je upravo sadržan u ovom predlogu amandmana. Zdravstvenim ustanovama i pacijentima su potrebni stručni kadrovi koji su u mogućnosti da pruže adekvatnu i kvalitetnu zdravstvenu uslugu. Svesni smo da postoje problemi i druge vrste, a koji nisu kadrovske prirode i koji direktno utiču, kako na kadrove, tako i na kvalitet i efikasnost zdravstvenog sistema i zdravstvene zaštite. Složili smo se da su uslovi rada jako bitan preduslov za sve ono što ovim i ovakvim zakonima težimo. Želim da pohvalim vašu spremnost da se krene u stvaranje uslova za bolju i kvalitetniju zdravstvenu zaštitu u Sandžaku. U tome imate našu punu podršku i pomoć u svakom smislu, kako pomoć na terenu, tako i u kontaktu sa potencijalnim donatorima zato što zdravlje prevazilazi politiku i zato što je neophodno politiku istisnuti iz sistema zdravstva. U cilju otvaranja mogućnosti za svrsishodno određivanje specijalizacija, ali i u cilju pružanja adekvatne zdravstvene zaštite u Sandžaku, neophodno je hitno pristupiti osnivanju kliničko bolničkog centra u Novom Pazaru, a za šta postoje svi potrebni uslovi. To je nešto što je od životne važnosti za sve građane koji žive u Sandžaku. Takođe je važno i hitno otkloniti sve prepreke koje stoje na putu početka rada Zavoda za javno zdravlje u Novom Pazaru, kao i omogućiti da zdravstvena ustanova u Sjenici dobije status opšte bolnice. I da sumiram prateći duh…
Ja vas slušam, samo nastavite. I ministar vas sluša. Zamolite kolege da vas i oni slušaju.
Molim vas, kolega traži da ga slušate.
Izvolite.
To ste trebali vi da uradite, ne trebam ja da tražim. Vi predsedavate sednicom.
Ne mogu ja, stvarno. Osećam se kao neki upravnik.
Samo ću sumirati prateći duh i smisao ovog predloga zakona, amandman koji smo podneli ima za cilj da se ovim zakonom omogući i dobijanje tzv. volonterskih specijalizacija za one zdravstvene radnike koji imaju sopstvenih sredstava da mogu da finansiraju svoje dalje usavršavanje u okviru medicine, stomatologije, odnosno farmacije. Hvala vam.
Reč ima dr Dušan Milisavljević. Imate kao ovlašćeni jedan minut i 20 sekundi. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, diskutujem o amandmanu i svi amandmani su sa željom da se omogući mladim lekarima što pre da dođu do posla i što pre da dobiju specijalizaciju. Ja sam vas i juče pitao šta je Ministarstvo preduzelo da spreči korupciju u Srbiji, kako bi smo taj novac koji građani Srbije zarade, koji ide u budžet Republike Srbije, sprečili od korupcije. Jedno pitanje – šta je sa svim donacijama od 2000. godine do 2014. ili 12. godine? Gde idu novci koji bi mogli biti iskorišćeni za građane Srbije, za pacijente, za mlade lekare, za specijalizacije? Šta je bilo sa tenderom koji je poništen, koje je Ministarstvo zdravlja…
Ja ću morati da vam oduzmem reč. Rekli smo o amandmanima. Kakvi tenderi sad? Pa nemojte, molim vas. Pauza jedan minut, da se smire kolege koje imaju tendenciju da pričaju o nečem drugom i dobacuju iz klupe. Minut pauza. [[Posle pauze, 17.19 časova]] Možemo da nastavimo. Morate se ponovo javiti da bih vam dala reč. Molim vas, samo o amandmanu, prekidam svakog sada, bez obzira iz koje poslaničke grupe. Reč ima dr Dušan Milisavljević.
I ovaj amandman, i prethodni amandmani bili su sa ciljem da se omogući mladim lekarima što pre da dođu do specijalizacije. Pitam, kada ministar kaže – nemamo dovoljno para, nemamo dovoljno uslova da omogućimo mladim lekarima da vrše specijalizaciju, nemamo dovoljno para da tim specijalizantima pružimo zdravstvenu mogućnost u operacionim salama, nemamo instrumente, pitam, mnogo novca je nestalo u Srbiji, u tim velikim aferama, pa sam pitao šta je bilo sa tenderom koje je Ministarstvo zdravlja raspisalo a poništen je?
Oduzimam vam reč zaista. Reč ima dr Darko Laketić, po amandmanu. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, prvo da kažem da mi je jako drago zato što je veliki broj poslanika zaista uzeo aktivno učešće u diskusiji i vidim da je tema jako bitna i materija jako bitna, ne samo za poslanike, već smatram da je značajna i za građane države Srbije. Pre svega, zaista razumem napor predlagača da zajedno sa svima nama se nađe najbolje rešenje za određene probleme u ovoj oblasti o kojoj danas govorimo, ali reći ću svoj stav da lično smatram da ovaj amandman ne trebamo prihvatiti. Nadam se da ću imati adekvatnu argumentaciju. Predlog da se svim nezaposlenim zdravstvenim radnicima sa visokim obrazovanjem odobre specijalizacije lično mislim da nije dobar, evo zašto. Brižljiva analiza kadrova mislim da treba da bude ta polazna osnova i temelj tog zdravstvenog sistema o kome govorimo i upravo taj red, a ne anarhija, mora biti taj primarni postulat o kome danas pričamo. Ono što je vrlo bitno jeste da na ovaj način se ne bi zadovoljile potrebe zdravstvenog sistema, sada govorim ukoliko bi se amandman usvojio, ne bi se zadovoljile potrebe zdravstvenog sistema, a sa druge strane došlo bi do jednog neplanskog stručnog usavršavanja jednog broja lekara, što lično mislim da ne bi doprinelo unapređenju zdravstvene zaštite u našoj zemlji. Takođe, ovaj drugi deo amandmana koji govori o predlogu za specijalizaciju, o tome pre svega predlog je predlagača da predlog odluke o odobrenju specijalizacije i uže specijalizacije donosi direktor na predlog načelnika odgovarajućeg odeljenja. Lično mislim da je postojeći način više nego dobar i postojeće rešenje, a to je pre svega da predlog specijalističkog i subspecijalističkog usavršavanja polazi od stručnog saveta. Znamo da stručni savet predstavlja jedno telo koje je sastavljeno od najznačajnijih, najeminentnijih, najomiljenijih lekara u jednoj zdravstvenoj ustanovi i mislim da stručni savet zaista predstavlja merodavno telo za taj početni akt, za tu inicijativu. Tako da, upravo iz ovih razloga smatram da ovaj predlog, dakle ovaj amandman ne treba prihvatiti. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Gospodine ministre, zanimljiva tema, zanimljiva rasprava u kojoj nisam uživao danas popodne, verujem ni većina građana Republike Srbije. Nisam i nemam nikakve dodirne tačke sa zdravstvom, osim što jedan dobar deo moje familije i moje porodice su u zdravstvu, ali cenim posao koji ti ljudi obavljaju za jedno društvo, obavljaju za našu državu, jer bez ljudi, bez zdravih ljudi nemamo ni države, nemamo budućnosti. Bez lekara, bez specijalista čemu da se nadamo. Kakvu državu gradimo? Za SNS ovaj amandman nije prihvatljiv, nije prihvatljiv jer ga smatramo jednom vrstom zamagljivanja onog suštinskog pitanja, onog pitanja koje mogu da postavim kao građanin, kao građanin koji je zabrinut za ne samo lično zdravlje, nego i za zdravlje porodice, ali i zdravlje cele nacije. Niko danas nije postavio pitanje, a ja ću postaviti vama gospodine ministre – ko je odgovoran što smo došli u ovakvu situaciju, ko je odgovoran zato što nemamo dovoljan broj specijalista, ko je odgovoran što smo došli, vi ste veoma hrabro i odgovorno izašli pred javnost, izašli pred ljude i rekli – deficitarni smo sa tim i tim specijalistima? Jedan veliki broj građana naše države neće moći da ima blizu zdravstvenu zaštitu. Za mnoge ljude je odlazak do regionalnog centra gde verovatno postoje specijalisti je napor i finansijski i bilo koji drugi napor. Da i je ova tema, koja tangira jedan verujem mali broj ljudi u našoj državi koji su nezaposleni, a spremni su i sposobni su posle studiranja koje traje šest godina, a po proseku studiranja, recimo Medicinskog fakulteta u Nišu, je 8,6 godina. Imaju li finansijskih mogućnosti da sami finansiraju svoju specijalizaciju? Ovo je sudar različitih koncepata.
Trošite vreme grupe.
Da.
Zahvaljujem.
Ovo je sudar različitih koncepata, konceptorske napredne stranke da se napravi plan i to je ovo što radi Vlada Republike Srbije. Ja sam vam zahvalan, gospodine Lončar, na tome što radite. Ovo je koncept gde će tim ljudima, se poslati jasna poruka – nemojte gledati samo ka državi, formirajte svoje kompanije, formirajte svoje firme, napravite vaše ordinacije, pružajte uslugu, zaposlite se, potrebni ste ovom društvu. Ali, neću prestati, ni danas, ni u budućnosti, gledajući kako se jedna bitna tema rastače, razvodnjava. Govori se o lokalnim problemima kojih ima mnogo u našoj državi. Ko je odgovoran za ovakvo stanje? Ko je odgovoran zato što nemamo dovoljan broj specijalista? Ko je odgovoran i ko je primorao da dođemo u ovakvu situaciju da damo priliku ljudima koji ne moraju da prođu dve godine, ukoliko se ne varam, da uđu u postupak specijalizacije? Zašto mi danas šaljemo poruku građanima da budu zabrinuti? Specijalista se ne rađa preko noći. Lekar specijalista se pravi, kako su mi kolege rekle, od četiri do šest godina traje specijalizacija. Malo li je? Da li ćemo mi sada, od ovog trenutka, sada je 2014. godina, moći da razmišljamo tek o 2020. godini da imamo dovoljan broj specijalista? Ko je odgovoran? Ko je odgovoran za takvo stanje u zdravstvu? Ko je odgovoran zato što nemamo dovoljan broj specijalista? Ko je odgovoran zato što su specijalisti sada ili na putu ka inostranstvu, ili ka putu ka penziji? Ko je odgovoran zato što su ljudi u Srbiji zabrinuti? I zaposliće se, i zaradiće i u svakoj struci postoji greška. U zdravstvu, greška je najskuplja. Nedopustiva. Svako može da kaže – izvini, lekar ne može da kaže – izvini. Zbog toga imam ogroman respekt prema tim ljudima i odgovornosti i svemu onome šta je u njihovim rukama. Ovo pričam kao građanin, ali nemojte, zbog teme koja tangira, nekoliko ljudi ili nekoliko desetina ljudi u Srbiji, sa velikim znakom pitanja da li imaju posle iscrpljujućih studija koje traju šest, a neretko u proseku i devet godina, imaju li novca i da li razmišljaju da dodatno finansiraju narednih četiri do šest godina svoju specijalizaciju, ili gledaju kako će da započnu posao. Koncept SNS omogućiće im da se zaposle, ne u državi, u svojim kompanijama, svojim ordinacijama, da zaposle druge kolege. I treći put ću pitati i nastaviću da pitam i u ovom parlamentu i u našoj javnosti – ko je odgovoran zato što u prethodnih 12, 14 godina nije bilo plana? Ko je odgovoran zato što se nije razmišljalo o specijalistima? Ko je odgovoran za pogrešne planove? Ko je odgovoran zato što su svi naši građani u ovom trenutku verujem da dele moje mišljenje koje nema veze sa politikom, ali ima veze sa životom, da su zabrinuti? Da li će u njihovoj sredini, u jednom Leskovcu, Pirotu, jednoj Babušnici na jugu Srbije, gde se najteže živi, a živi se svuda teško, nemaju posla, nemaju budućnost, a sada nemaju ni zdravlje, nemaju lekare, specijaliste, čemu da se nadaju? Ko je odgovoran za takvo stanje u našem zdravstvu? Zbog toga nemojte da stavljamo teme koje će zamagliti realnost, pustimo ljude, odgovorne ljude i tu vas ubrajam i podržavam gospodine Lončar, i kao prijatelja i kao saradnika, kao odgovornog čoveka koji je odgovorno radio, da li u okviru kliničkog, odnosno urgentnog centra, da nastavite da radite planski, da bar možemo da kažemo našim građanima, ako smo sada ugroženi, imamo plan, mirnije spavajte, znamo koga školujemo, znamo u kojem broju, znamo gde će ti ljudi raditi, nije zdravstvo samo u Beogradu, zdravstvo je i u Kraljevu, i u Babušnici, u Somboru, bilo gde u ovoj državi. Ovo je plan i ovo je predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i to je jedan od tih koraka. Neću dozvoliti da se sa divljanjem tema skrene pažnja sa onoga što je suština ko je odgovoran zato što svi naši građani nemaju pristup specijalistima, ko je odgovoran zato što 12 godina nema plana ili je plan pogrešan, loš, a sada povrh svega toga, delegiranjem tema koje su nebitne za ovaj zakon ili manje bitne za ovaj zakon pokušava da se skrene tema sa suštine? Zbog toga će SNS dozvoliti korektnim i kraćim diskusijama da se ovaj zakon što pre izglasa i verujem da nas tokom dana kako bi nastavili odgovorno da radite svoj posao, gospodine Lončar i u tome ćete imati podršku poslaničke grupe SNS.
Reč ima Enis Imamović, imate vreme poslaničke grupe.
Imam samo nekoliko pitanja, ko će od danas biti odgovoran? Ko će biti odgovoran za budućnost? Problem političkih partija jeste u tome što državu posmatraju samo kroz svoj mandat. Ono što je bilo u prethodnom mandatu koriste kao izgovor, a to nije bilo u mom mandatu, mene to ne zanima, a ono što će biti u narednom mandatu, potrudiću se kada osvojimo vlast na izborima. Ono što građani osećaju jeste i prethodni mandat i onaj pre toga i onaj koji će doći nakon toga, a moje pitanje jeste ko će biti odgovoran za budućnost u kakvoj će živeti naši građani? Imam drugo pitanje, koju ordinaciju može da otvori student koji je tek završio medicinu? Mi u amandmanu ne govorimo ni o kakvom zamagljivanju, mi govorimo o suštini, ne govorimo o neplanskoj specijalizaciji, već o delu planske specijalizacije koji može da bude olakšica budžetu. Mi smo rešenje za deficitarne specijalističke kadrove natovarili samo na krhka leđa budžeta i specijalizante smo naterali da čekaju hleb od budžeta i od države, a dobro znamo u kakvom je stanju budžet, država i da ona ne može da odgovori svim potrebama zdravstva, odnosno potrebama specijalističkim kadrovima. Po ovom predlogu, rešenje kao što sam rekao, nakačeno je na krhka leđa budžeta. Ovde se govori o želji da se mladi ljudi zapošljavaju, da uzimaju stvari u svoje ruke, a sa druge strane se na indirektan način teraju da čekaju rešenje od države i da sede skrštenih ruku, čekajući da im ona omogući prostor za specijalizaciju i mogući prostor da konačno krenu onim putem koji su zacrtali onda kada su upisivali studije.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Blagoje Bradić i Biljana Hasanović-Korać. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu, nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan u nizu zakona po hitnom postupku, gde je Ministarstvo zdravlja, ne poštujući proceduru koja treba da važi u ovom visokom domu, bez javne rasprave, dalo predlog izmene člana 184, o kome ću nešto kasnije reći, a da sam u pravu, govori sledeće. U tački 9, u materijalu koje je Ministarstvo zdravlja dostavilo narodnim poslanicima, kaže se, na pitanje da li su zainteresovane strane imale priliku da iznesu svoj stav, Ministarstvo zdravlja daje narodnim poslanicima, vi koji ste pažljivo čitali materijal ste naišli na ovaj pasus, da „na osnovu člana 41. stav 2. tačka 3. Poslovnika Vlade, prečišćen tekst, itd, Odbor za javne službe Vlade doneo je zaključak 05 broj 011 od 22. jula 2014. godine kojim se prihvata predlog Ministarstva zdravlja da nije potrebno sprovoditi javnu raspravu o Nacrtu zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti.“ Vrlo interesantna rečenica i vrlo interesantna konstatacija za nešto što ide po hitnom postupku pred narodne poslanike da usvojimo izmenu zakona. Pošto vidim da će skupštinska većina izglasati ovu izmenu člana 184, ali i radi građana Srbije, da bi znali o čemu mi ovako žustro pričamo ovde, želeo bih da vam kažem šta je suština člana 184. Suština člana 184. je kako se dobijaju specijalizacije kod ustanove iz plana mreže i kod privatnih ustanova, znači, kako se odobravaju specijalizacije i put i način dobijanja tih specijalizacija, a povod za izmenu ovog člana je to što ja vidim da ste svi ispustili u diskusiji – deficitarne specijalizacije u srpskom zdravstvu, ako sam ja dobro razumeo, gospodine ministre. Znači, izmena člana 184. se bazira na potrebi određenih specijalnosti koje nedostaju srpskom zdravstvu. Da bi ljudima bilo jasnije kako se dobijaju specijalizacije, do sada, do izmene ovog člana, specijalizacije može dobiti samo onaj koji ima stalni radni odnos u ustanovama iz Plana mreže, a to su, prevedeno na naš jezik, da građani razumeju, državne zdravstvene ustanove. To su ustanove iz Plana mreže. Znači, da bi neko dobio specijalizaciju na osnovu plana specijalizacije koji pravi Institut za javno zdravlje „Batut“ i Ministarstvo zdravlja, mora da bude stalno zaposlen. Sve bi to bilo u redu da ne postoje tzv. čuveni kadrovski planovi koje daje Ministarstvo zdravlja i Institut za javno zdravlje „Batut“ svakog 1. januara, u okviru ugovora zdravstvenim ustanovama, gde se kaže koliko koja ustanova može da ima zdravstvenih radnika i saradnika. Sve ustanove u Republici Srbiji imaju višak kadra. Tako imate da, recimo, 95% radnika neke zdravstvene ustanove je plaćeno preko budžeta, tj. preko Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, a 5% iz tzv. ličnih prihoda koje ostvaruju zdravstvene ustanove i to je taj višak o kome se priča mesecima i godinama u srpskom zdravstvu. Ustanove se snalaze na razne načine zbog toga što kadrovski planovi ne uzimaju u obzir da se neko razboli, ne uzimaju u obzir godišnje odmore, ne uzimaju u obzir strukturu i raspored stanovništva na teritoriji te zdravstvene ustanove, nego se to radi tipski, tako da imamo situaciju da veliki domovi zdravlja, kao što je niški, ima po kadrovskom planu višak lekara a de fakto, na terenu, njemu nedostaju lekari zbog toga što ima razuđenu mrežu. Ima 54 sela gde ne može da pokrije lekarima, zbog toga što nema dovoljan broj pacijenata u tim selima, a oni su udaljeni od Niša i treba im zdravstvena nega. Te specijalnosti, naročito kako je Ministarstvo poslalo ovde nama, a deficitarne specijalnosti koje uzrokuju promenu člana 184. su hirurške grane, patologija, oftamologija, znači sve one grane gde imamo liste čekanja, i povod su za izmenu člana 184, gde se uvode dve nove kategorije: to je da dosadašnja potreba da se ima dve godine radnog iskustva kod stalno zasnovanog rada u zdravstvenoj ustanovi da bi se dobila specijalizacija, i to nije bez veze bilo do sada, jer tada, za tih dve godine, ljudi koji su starije kolege, tzv. mentori koji vode početnika kroz rad i uvode ga u rad sa pacijentima, oni procenjuju da li je on za neku specijalnost ili nije, za koju bi se on kandidovao, znači, to se briše, i drugo, uvodi se da studenti, tj. lekari koji su završili fakultet, obavili obavezni lekarski staž i položili stručni ispit, mogu da dobiju specijalizaciju ali samo, ako sam ja dobro razumeo, gospodine ministre, iz deficitarnih grana. Znači, ne sve specijalizacije. Vi ste to ovde lepo rekli – izuzetno od stava 1. ovog člana za oblast deficitarnih grana medicine, stomatologije odnosno farmacije, Ministarstvo može za nezaposlenog zdravstvenog radnika sa visokim obrazovanjem, koji je završio pripravnički staž i položio stručni ispit, da odobri specijalizaciju kao i užu specijalizaciju po položenom specijalističkom ispitu. To piše u članu. To znači da u Niškom kliničkom centru, gde nedostaju anesteziolozi i gde imamo 3.050 radnika ugovorenih i gde imamo, recimo, 200, ili 100, ili 50, ne znam tačan broj neugovorenih lekara koji mogu da dobiju specijalizaciju i imaju iskustvo i afiniteta za tu oblast medicine, neće moći da dobiju specijalizaciju, nego će dobiti oni koji su završili medicinski fakultet i koji su odstažirali i položili stručni ispit. To piše u vašem članu. Ja ne znam šta vi mislite, ali to ovde piše. Da bi lekar koji je u kliničkom centru prekobrojan, tj. nije ugovoren, dobio specijalizaciju, mora da ispuni jedan od uslova, a on kaže da mora da bude trajno zaposlen, a misli se da je ugovoren sa fondom zdravstva. To piše u vašem članu. Zarad zgrađana Srbije, moj amandman koji sam ja uložio na član, a pročitaću vam član koji je dalo Ministarstvo zdravlja, u izvornom obliku, kako bi ljudi mogli da vide o čemu se radi. Znači, član 184. glasi: „Zdravstveni radnik i zdravstveni saradnik sa visokim obrazovanjem, koji je zasnovao radni odnos na neodređeno vreme sa zdravstvenom ustanovom odnosno privatnom praksom, može se stručno usavršavati, sticati specijalizaciju, pod uslovom da je završio pripravnički staž i položio stručni ispit, osim ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Zdravstveni radnik sa visokim obrazovanjem može se posle završene specijalizacije usavršavati i u užoj specijalnosti, pod uslovom da je obavljalo poslove zdravstvene zaštite u skladu sa ovim zakonom, kao specijalista određene grane medicine, stomatologije odnosno farmacije. Izuzetno od stava 1. ovog člana – to je taj interesantan deo u ovom članu – za oblasti deficitarnih grana medicine, stomatologije odnosno farmacije, Ministarstvo može za nezaposlenog zdravstvenog radnika sa visokim obrazovanjem, koji je završio pripravnički staž i položio stručni ispit, da odobri specijalizaciju kao i užu specijalizaciju, po položenom specijalističkom ispitu.“ U prevodu, to znači da svi oni koji su završili medicinu ili stomatologiju ili farmaciju, obavili obavezan lekarski staž i položili stručni ispit, će morati o svom trošku da plate specijalizaciju i sami sebe da izdržavaju za svo vreme specijalizacije, dok oni ljudi koji su u stalnom radu i koji preko ustanove u kojoj su zaposleni dobiju specijalizaciju, dobijaće platu od Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, kao ugovoreni radnik i ustanova će im platiti specijalizaciju. Ministar za svaku kalendarsku godinu, najkasnije do 31. decembra tekuće godine donosi odluku u oblastima medicine, stomatologije, odnosno farmacije, koje su deficitarne u Republici Srbiji na osnovu mišljenja zavoda za javno zdravlje osnovanog za teritoriju Republike Srbije u skladu sa zakonom. Odobravanje specijalizacije i užu specijalizaciju vrši zdravstvena ustanova, odnosno privatna praksa u skladu sa planom stručnog usavršavanja iz člana 183. Odluku o odobravanju specijalizacije i uže specijalizacije u skladu sa stavom 5. ovog člana donosi direktor zdravstvene ustanove, odnosno osnivač privatne prakse. Ministar rešenjem daje saglasnost na odluku iz člana 6, itd. Zdravstveni radnik, odnosno zdravstveni saradnik dužan je da zaključi ugovor sa zdravstvenom ustanovom, odnosno privatnom praksom o pravima, obavezama i odgovornostima za vreme stručnog usavršavanja u toku specijalizacije, odnosno uže specijalizacije. Vrlo interesantan jedan deo ovog člana koji kaže – zdravstveni radnik, odnosno zdravstveni saradnik, dužan je da u zdravstvenoj ustanovi iz plana mreže provede u radnom odnosu dvostruko duži period od perioda trajanja specijalizacije, odnosno uže specijalizacije po položenom specijalističkom ispitu. To je bilo i do sada u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, ali se to odnosilo na ljude koji imaju stalni radni odnos u zdravstvenoj ustanovi i koja ustanova finansira da završe specijalizaciju. Po ovome kako je dato u ovom članu, to se odnosi na ove ljude koji će o svom trošku da se školuju, usavršavaju i sami sebi da plate specijalizaciju i faktički potpisaće sa ustanovom, kako kaže ovaj član, jer drugačije ja ne vidim da stoji u njemu, da će duplo duži vremenski period provesti u radu u toj ustanovi kada završi specijalizaciju. Pitam, kako će da provedu, kao neugovoreni ili ugovoreni? Ovde je osnovna suština problema u tome da država, tj. ministarstvo pokušava da sve ono što je trebalo da bude normalno zanavljanje zdravstvenog kadra prebaci na privatan trošak, jer ne može niko da me ubedi da jedan ortoped, koji je deficitaran, da jedan anesteziolog, kardiohirurg, vaskularni hirurg, patolog, jer zbog toga zato što neko nije lepo planirao, ne, nego zato što zdravstvene ustanove zbog kadrovskog plana koji imaju na početku godine i određenog broja plata koje dobijaju od RFZO nemaju mogućnost da prime završenog lekara koga će da pošalju na specijalizaciju. Ovim ministarstvo pokušava da nedostatak specijalnosti, koji će se javiti kroz određeni period, nadoknadi tako što će dobiti gotove specijaliste o svom trošku, a time opet pravimo građane prvog i drugog reda kod završenih lekara. Koliko njih će moći sebe da finansira četiri, pet godina i svoju porodicu i pri tome da plaća specijalizaciju? Da li oni najbolji ili oni koji su situirani? Zbog toga trebamo dosta dobro da razmislimo kod izglasavanja ovog člana. Predlažem, ako je Skupština raspoložena da prihvati moj amandman, koji glasi: „Zdravstveni radnik i zdravstveni saradnik sa visokim obrazovanjem, koji je završio pripravnički staž, položio stručni ispit i obavlja zdravstvenu delatnost dve godine po položenom stručnom ispitu, može se stručno usavršavati, sticati specijalizaciju za specijalnosti u skladu sa planom stručnog usavršavanja zdravstvene ustanove, a ako je u radnom odnosu, a ako je nezaposlen za deficitarne specijalnosti po rešenju ministra. Ministar za svaku kalendarsku godinu, najkasnije do 31. decembra tekuće godine donosi odluku u oblasti medicine, stomatologije, odnosno farmacije koje su deficitarne u Republici Srbiji, na osnovu mišljenja Zavoda za javno zdravlje osnovanog za teritoriju Republike u skladu sa zakonom. Zdravstveni radnik, odnosno zdravstveni saradnik može obavljati zdravstvenu zaštitu iz oblasti koju specijalizira samo pod nadzorom ovlašćenog zdravstvenog radnika, odnosno zdravstvenog saradnika ili ti mentora. Zdravstveni radnik sa visokom stručnom spremom koji je u radnom odnosu može se posle završene specijalizacije usavršavati u užoj specijalnosti u skladu sa planom stručnog usavršavanja zdravstvene ustanove, a zdravstveni radnik sa visokom stručnom spremom koji je nezaposlen za deficitarne uže specijalnosti prema rešenju ministra. Odobravanje specijalizacije i užih specijalizacija za zdravstvene radnike, odnosno zdravstvene saradnike, koji su u radnom odnosu vrši zdravstvena ustanova, odnosno vlasnik privatne prakse, u skladu sa planom stručnog usavršavanja iz člana 183. Odluka o odobravanju specijalizacije, uže specijalizacije za zdravstvenog radnika i zdravstvenog saradnika koji su u radnom odnosu, u skladu sa stavom 5. donosi direktor zdravstvene ustanove, odnosno osnivač. Rešenje ministra iz tačke 7. i 8. ovog člana je konačno i protiv njega se može pokrenuti postupak“. Ovim postižemo da predloženim amandmanom se predviđa da zdravstveni radnici, odnosno zdravstveni saradnici moraju obavljati zdravstvenu delatnost dve godine pre nego što se mogu stručno usavršavati, odnosno sticati specijalizaciju. Smatram, da je s obzirom na značaj zdravstvene delatnosti potrebno da zdravstveni radnik obavlja određeni period zdravstvene delatnosti kako bi se jasno utvrdilo u kojoj grani medicine može ostvariti najbolje rezultate i u skladu sa tim da bude i upućivan na odgovarajuću specijalizaciju. Na ovaj način, uz uvođenje dodatnih mera u pogledu stručnog usavršavanja imali bismo kvalitetnije kadrove u zdravstvu. Gospodine ministre, što se tiče tih dodatnih mera, predlažem da se otvore zdravstvene ustanove za volonterski rad i stručno usavršavanje u trajanju od dve godine po mentorskom modelu za broj lica u skladu sa planom prirodnog odliva svake pojedinačne ustanove iz plana mreže. Pod dva, da uredite zakonski okvir da se volonterski rad prihvati kao osnov za ispunjenje uslova od dve godine rada u zdravstvenoj ustanovi. Pod tri, u prvom aktu odobriti deficitarne specijalizacije shodno analizi kvota po delatnostima za određenu teritoriju statističkog regiona za nezaposlena lica, a koja su radom na određeno vreme stekla određeno radno iskustvo od najmanje dve godine, a po vašim podacima ima ih 900 u Srbiji, mislim lekara koji imaju rad na određeno vreme. Pod četiri, neophodno je uz analizu deficitarnih oblasti zdravstvene struke za ustanove iz plana mreže uraditi analizu kompetitivni mentori po specijalističkim oblastima, ispunjenost uslova u nastavnim bazama fakulteta zdravstvene struke za sprovođenje programa specijalističkih i uže specijalističkih studija. Na kraju, napred navedenim merama uspostavlja se program jasnih i preciznih kontrolisanih aktivnosti usmerenih na razrešenje problema deficita kadra određene specijalnosti. Mislim da bi ovaj predlog člana 184. koji sam dao kroz amandman bio daleko svrsishodniji, celishodniji i dao bi mnogo bolje rezultate nego član koji je predložila Vlada, jer stvarno je put nedorečenosti i stavlja završene studente medicine, stomatologije i farmacije naročito tamo gde su najkomplikovanije i najzahtevnije specijalnosti u neravnopravan položaj, jer ćemo dobiti da te specijalizacije dobijaju oni koji mogu da finansiraju, a ne oni koji su najbolji. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nada Lazić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, ja mislim da smo se juče u načelnoj raspravi manje, više svi složili da nam je u fokusu interesovanja pre svega pacijent, građanin, a danas čini mi se da slušamo dosta obrnutu priču. Mi smo, uvažavajući potrebu da se ubrza stvaranje novih kadrova, odnosno da se nadoknadi onaj deficit u kome smo se našli kada su u pitanju specijalisti, uložili smo amandman na dva stava ovog člana koji se odnosi na nadležnosti AP Vojvodine. Naime, predložili smo dopunu stava 4. u kome se kaže da ministar za svaku kalendarsku godinu najkasnije do 31. decembra tekuće godine donosi odluku o oblastima medicine, stomatologije, odnosno farmacije, koje su deficitarne u Republici Srbiji na osnovu mišljenja Zavoda za javno zdravlje, osnovanog za teritoriju Republike i tu smo dodali: uvažavajući zakonom definisane nadležnosti AP Vojvodine i rečenicu – iz Zavoda za javno zdravlje, osnovanog za teritoriju AP Vojvodine, u skladu sa zakonom. Da li možete da mi malo pomognete? Ne mogu da se nadvikujem.
Zvonim, ali ne odazivaju se na moje pozive.
Za predlog ovakve izmene, odnosno dopune ovog stava ta predložena dopuna data je u cilju da se na celovitiji i potpuniji način sagledaju potrebe za specijalizacijama u zdravstvenim ustanovama u javnoj svojini, koje su osnovane na teritoriji AP Vojvodine kroz ostvarivanje nadležnosti Zavoda za javno zdravlje za teritoriju AP Vojvodine, koji je osnovan u skladu sa odredbama Zakona o nadležnostima AP Vojvodine, kao i kroz društvenu brigu za zdravlje AP da prati zdravstveno stanje stanovništva i rad zdravstvene službe na svojoj teritoriji, kao i staranje o sprovođenju utvrđenih prioriteta u zdravstvenoj zaštiti koja je kao nadležnost AP propisana odredbama člana Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Takođe smo predložili dopunu stava 7. u kome se kaže da ministar rešenjem daje saglasnost na odluku iz stava 6. ovog člana. Podsećam, u stavu 6. se kaže da odluku o odobravanju uže specijalizacije donosi direktor zdravstvene ustanove, odnosno osnivač privatne prakse. Mi smo ovde predložili dopunu ovog člana i kažemo da ministar rešenjem daje saglasnost na odluku iz stava 6. ovog člana, a za zdravstvene radnike i zdravstvene saradnike sa teritorije AP Vojvodine po prethodno pribavljenom mišljenju starešine pokrajinskog organa uprave nadležnog za poslove zdravlja. Zašto smo to predložili? Naime, predloženim rešenjima obezbedilo bi se učešće AP Vojvodine u postupku davanja saglasnosti na specijalizacije i uže specijalizacije, budući da u ovoj oblasti nema za sada ni minimum informacija o tome koje se specijalizacije odobravaju i kojim ustanovama na teritoriji AP Vojvodine. Naime, ceo postupak se sprovodi između zdravstvenih ustanova osnovanih na teritoriji AP Vojvodine sa Ministarstvom zdravlja na koji pokrajina ne može da utiče, a od vitalnog su značaja za rad zdravstvenih ustanova, čiji je osnivač pokrajina i za koje ima izvorne nadležnosti, u skladu sa zakonom, kao i za primarne, čiji nije osnivač, ali je u obavezi, odnosno dužna da prati rad zdravstvene službe na celoj teritoriji pokrajine. Ako se pregledaju nadležnosti koje su definisane, odnosno date AP Vojvodini u oblasti zdravstva, recimo, vidi se da Pokrajinski sekretarijat za zdravstvo, socijalnu politiku i demografiju daje predlog ministru nadležnom za poslove zdravlja za utvrđivanje broja pripravnika u zdravstvenim ustanovama sa sedištem na teritoriji AP Vojvodine, daje predlog ministru nadležnom za zdravlje, plan razvoja kadra u zdravstvu za ustanove koje se nalaze na teritoriji Vojvodine itd, daje mišljenje na predlog za dobijanje naziva „primarijus“ za doktore medicine, doktore stomatologije i diplomirane farmaceute sa teritorije AP Vojvodine, pa nam je bilo sasvim logično da se u slučaju odabira specijalizanata isto tako da mogućnost da nadležni organ AP Vojvodine da mišljenje. S tim u vezi smo smatrali da je sasvim suvisno da se naš predlog amandmana usvoji. Međutim, ministarstvo je odbilo očigledno se pozivajući samo na odredbe Zakona o zdravlju, a ne uvažavajući odredbe Zakona o nadležnostima AP Vojvodine. Hvala lepo.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić i magistar Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Amandman, koji smo koleginica Aleksandra Jerkov i ja podnele, je posledični amandman amandmana na član 1. To je amandman na član 2. i on glasi da se taj član 2. briše. U predloženom tekstu zakona član 2. govori o stupanju zakona na snagu i kaže da on stupa na snagu osam dana od dana objavljivanja, kako to i Ustav propisuje. Ono što je zanimljivo kod ovog amandmana jeste da se u obrazloženju, koji je Vlada dostavila zašto ne prihvata amandman na član 2. kojim se briše stupanje na snagu, kaže – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za ne prihvatanje amandmana pod rednim brojem 5, a obrazloženje za taj amandman glasi: „ Amandman se ne prihvata iz razloga što će se predlogom zakona omogućiti povećanje broja stručnog kadra, specijalista i užih specijalista mlađih od 55 godina u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže, čime bi se poboljšala starosna struktura zaposlenih, povećao broj kadra iz deficitarnih grana medicine, stomatologije i farmacije, odnosno obezbedilo pružanje kvalitetnije i dostupnije zdravstvene zaštite. Predloženo zakonsko rešenje ima za cilj obezbeđivanje deficitarnog stručnog kadra u odgovarajućim oblastima zdravstvene zaštite“. Vi ste meni dali ovo obrazloženje za brisanje o stupanju zakona na snagu. O tome pokušavam da vam govorim kad god dobijem obrazloženje od Vlade koje se piše zato što je Vladi potpuno ne bitno kakvo će obrazloženje dati narodnom poslaniku. Dok ne budemo razumeli da je temeljitost u obrazloženju, koje mi dostavljate, neophodna, da bi se stvorila mrva poverenja uz sve ostalo što pričate, teško da ćemo imati pravi razvoj u oblasti za koju smo i vi i ja zainteresovani. Dakle, kada mi zbog površnosti kažete da je obrazloženje isto, onda ja imam prava da vam dam opasku da ili niko nije čitao amandman, ili nikog nije briga da poštuje sopstvene propise o tome na koji način je Vlada dužna da narodnom poslaniku dostavi obrazloženje. Ne može biti isto obrazloženje za amandman koji govori o stupanju zakona na snagu, kao i za tematski amandman kojim branite celu ideju zakona. Verovatno će nam trebati nepotrebno dugo vremena da razumemo da je ovo nedopustivo. Još duže vremena da bi razumeli koliko smo svi na dobitku da samo ovde u obrazloženju, zaista piše obrazloženje zašto Vlada smatra da ne treba da se prihvati posledični amandman koji govori o brisanju člana, koji govori o stupanju zakona na snagu. Taj posledični amandman moram da podnesem, ako hoću da poštujem Poslovnik Narodne skupštine i jedinstvena metodološka pravila. Ono što je problem zajednički jeste što ja znam da većina mojih kolega, koja je u ovom trenutku podrška vladajućoj koaliciji, ne razume da Vlada misli da ona nema iste obaveze kada je u pitanju poštovanje procedure. Ima. Dok tu prvu liniju procedure, a procedura je kultura, ne budemo zajedno dostigli, teško da će biti pravog dijaloga koji inače, čija je potreba sasvim očita u raspravi koja je tekla o jednom članu, izmeni jednog člana koji je trebao biti relativno bezazlen. Nećemo imati zajedničke radosti o zajedničkom uspehu u promeni na bolje u sistemu zdravstvene zaštite, ako ne čitamo amandmane ili smatramo – nema veze, ovaj ćemo amandman odbiti, pa ne moramo da pišemo obrazloženje. Da imamo svesti o tome da je to jednako toliko, deo pravne države, koliko i reči o potrebi da imate više specijalizanata i subspecijalista, da je to potpuno jednako, kada je u pitanju odbrana i izgradnja pravne države. Dakle, dok to ne budemo razumeli, teško da ćemo imati merljive uspehe napred. U meni ćete, bez obzira da li sam opozicija ili vas podržavam po nekom predlogu zakona ili u celini, uvek imati partnera za dijalog i imati nekoga ko će imati kritičku reč za tu vrstu površnosti da mi se na amandman kojim se briše član o stupanju zakona na snagupodmeće obrazloženje koje se tiče potpuno drugog člana zakona. Ako je nemar prisutan na tom nivou, sve što možete da smislite, kakvog li tek nemara ima van očiju poslanika koji čita papire. To je nepotrebno, jer je naš zajednički posao ovde izgradnja poverenja između dve različite institucije i da bi ljudi, zbog kojih svi sedimo ovde, imali poverenja u vašu ideju o većem broju specijalizanata, u vašu ideju o reformi zdravstva. Sa žaljenjem moram da konstatujem da se praksa i ove Vlade i mandata Vlade iz 2012. godine, Vlade 2008. – 2012. godine, Vlade 2007. – 2008. godine, Vlade 2004. – 2007. godine, Vlade 2001. godine, nastavlja. Ne treba Skupština da se menja. Vi morate da se menjate u svom odnosu prema onome što zajedno gradimo kao pravnu državu. Hvala vam.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, a imajući u vidu da je prethodno glasala o prve tri tačke dnevnog reda, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne Skupštine, određujem nedelju, 31. avgust 2014. godine, sa početkom u 19.05 časova, kao dan za glasanje o preostaloj tački dnevnog reda sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 163 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam od ukupno prisutnih 171 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, većinom glasova. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gordana Čomić i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – 14, uzdržanih – nema, nije glasalo 149 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – osam, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Kalimi i Šaip Kamberi. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 161 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Blagoje Bradić i Biljana Hasanović Korać. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gordana Čomić i mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – 22, uzdržanih – nema, nije glasalo 142 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 165, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo četiri od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbe člana 103. stav 6. i stav 10. Poslovnika, prema kojima ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 30. avgusta 2014. godine u 11 časova i pet minuta, ukazala je na povredu članova 96. i 108. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – 12, uzdržanih – nema, nije glasalo 136 od ukupno prisutnih 152 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 30. avgusta 2014. godine u 14 časova i pedeset minuta, ukazala je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – 15, uzdržanih – nema, nije glasalo 131 od ukupno prisutnih 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređeni navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 30. avgusta 2014. godine u 14 časova i 55 minuta, ukazao je na povredu članova 107, 108. i 109. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 136 od ukupno prisutnih 151 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 31. avgusta 2014. godine u 17 časova i 55 minuta, ukazala je na povredu člana 108. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – osam, uzdržanih – nema, nije glasalo 138 od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređeni navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Hvala vam.