Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 152 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 102 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Na osnovu člana 287. stav 2. Poslovnika, na današnjoj sednici narodni poslanici imaju pravo da traže obaveštenja ili objašnjenja. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Narodni poslanik Laslo Varga ima reč.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, želim da zatražim obaveštenje od Ministarstva pravde i Republičkog javnog tužilaštva i to u vezi primene Zakona o rehabilitaciji. Od ova dva organa zato što deo evidencije vodi Ministarstvo pravde, a deo podataka koji mene interesuju ima samo Republičko javno tužilaštvo. Godine 2006. donet je stari Zakon o rehabilitaciji. Zbog mnogih manjkavosti koje su se pojavile u praksi 2011. godine donet je novi Zakon. Cilj novog zakona je bio da se postupak rehabilitacije razradi, da ti postupci ne traju pola decenije. Novi zakon je uveo mogućnost zakonske rehabilitacije, uključivanje tužilaštva u ovaj postupak i mnoge druge novine. Prema mnogim informacijama postoji jedan suprotan trend želji zakonodavstva,suprotan u smislu da se postupci rehabilitacije nisu pojednostavili nego su postali komplikovaniji. Zato želim da zatražim nekoliko podataka. Svi ti podaci želim da se odnose samo na teritoriju Apelacionog suda u Novom Sadu, dakle na području Vojvodine. Želim da dobijem podatak pre svega o primeni starog Zakona o rehabilitaciji, dakle - koliko zahteva za rehabilitaciju je podneto na osnovu starog Zakona i za koji broj lica? Koliko zahteva je rešeno? Koji je broj rehabilitovanih, odnosno koji je broj onih zahteva koji su odbijeni? Sve to na osnovu starog Zakona o rehabilitaciji. Što se tiče novog Zakona o rehabilitaciji želim da zatražim podatak o tome koliko zahteva za rehabilitaciju je ukupno podneto i za koji broj lica i sve se to odnosi na teritoriju Apelacionog suda u Novom Sadu. Dalje, interesuje me podatak -koliko zahteva je podneto na osnovu člana 5. stav 2. tačke 1) Zakona o rehabilitaciji, odnosno koliko zahteva na osnovu člana 5. stav 4. Zakona o rehabilitaciji? To su dva osnova za zakonsku rehabilitaciju. Koliki broj zakona je podnet za sudsku rehabilitaciju? Interesuje me i to u koliko slučajeva su viša javna tužilaštva osporila zahteve, pre svega u odnosu na postupke zakonske rehabilitacije? Koliki je broj rešenih postupaka u prvom stepenu razvrstano po višim sudovima, i to na osnovu ovih odredaba koje sam citirao? U koliko slučajeva su viša javna tužilaštva podnela žalbe na prvostepene odluke o rehabilitaciji? Ovo pitanje se odnosi na one osnove koje sam citirao, dakle na dva osnova u vezi zakonske rehabilitacije i sudske rehabilitacije. Koji je broj pravosnažno rešenih predmeta? Koji je broj pravosnažno rehabilitovanih lica? Interesuje me dalje – koliko puta su viša javna tužilaštva iskoristila pravo da oni pokreću postupke za rehabilitaciju i tu mogućnost su imala priliku da koriste u onim slučajevima kada je došlo do teške povrede načela pravne države? Interesuje me i to – kada će biti dostupni podaci na sajtu Ministarstva pravde vezano za Zakon o rehabilitaciji, dakle vezano za podnete zahteve za rehabilitaciju, odnosno donete odluke? Interesuje me zašto se ne može pratiti tok predmeta koji se odnose na rehabilitaciju, pošto pored istražnih krivičnih postupaka ti su jedini postupci koji se ne mogu pratiti elektronskim putem? Na kraju, želim da kažem da ću sva ova pitanja dostaviti Službi Narodne skupštine i pismeno zato što je izuzetno bitno da se sva ova pitanja na najprecizniji mogući način formulišu. Stoga molim Službu, odnosno predsednika Narodne skupštine, da ona pitanja koja ću u pisanoj formi podneti dostavi Ministarstvu pravde, odnosno Republičkom javnom tužilaštvu. Hvala.
Narodni poslanik Olena Papuga ima reč. Samo se prijavite, molim vas.
Hvala. Poštovani predsedniče, kolege poslanici, postavila bih pitanje i tražila informaciju od Ministarstva policije. (Predsednik: Izvinite, molim vas, molim kolege da u miru saslušamo. Jedva čujem šta narodni poslanik govori.) Tražim obaveštenje i informaciju od ministra policije, takođe od njegovog resornog ministarstva. Interesuje me koliko se Ministarstvo policije bavi vandalizmom u Republici Srbiji i koliko sankcioniše vandalizam. Naime, desio se nemili slučaj u noći između subote i nedelje u jednom naseljenom mestu koje se zove Bikić Do u šidskoj opštini, gde živi polovina rusinskog stanovništva, druga polovina su pretežno Srbi, Mađari i druge nacionalne zajednice. Događaj se desio prilikom Nacionalnog dana Rusina. Naime, pripadnici rusinske nacionalne zajednice su tog dana bili na centralnoj proslavi svog nacionalnog dana u Sremskoj Mitrovici. Kada su se nazad vratili kući, dočekale su ih iškrabane table na ulasku, gde piše "dobrodošli" na rusinskom "vitajce". Takođe je bilo precrtano ime naseljenog mesta na rusinskom jeziku. Rusini inače pišu ćirilicom, tako da u toj ćirilizaciji ne verujem da je nekome smetalo što je napisano ćirilicom i naziv naseljenog mesta, nego najverovatnije smeta nacionalna zajednica koja već 250 godina živi u tom naseljenom mestu. Postavljam pitanje ministru policije i Ministarstvu policije – da li reaguje u takvim slučajevima gde je očigledno da su narušeni međunacionalni odnosi i kada će da reaguje? Hvala.
Narodni poslanik Dubravka Filipovski ima reč.
Imam pitanje za Vladu Republike Srbije, odnosno tražim od Vlade Republike Srbije da ovaj dom obavesti o koracima koje je preduzela u razgovoru sa međunarodnom zajednicom, da međunarodna zajednica zaustavi albanske ekstremiste na Kosovu i Metohiji koji su u noći između 20. i 21. januara srušili i uništili preko 50 nadgrobnih spomenika na Kosovu i Metohiji. Činjenica je da svaki zločin koji se ne kazni, da se on nažalost ponavlja i smatram da Vlada Republike Srbije treba da apeluje na UNPROFOR I KFOR, na predstavnike međunarodne zajednice - koja je to granica do koje se može trpeti i gde se podvlači linija da se albanski ekstremisti zaustave u ovom trenutku kada Srbija dobija međunarodni kredibilitet zbog pregovora koje vodi sa tzv. institucijama u Prištini? Drugo pitanje je takođe za Vladu Republike Srbije da iskoristi ovaj povoljan trenutak i da ne dozvoli da predstavnici tzv. institucija u Prištini na bilo koji način povezuju sever Kosova sa Preševom i Bujanovcem. Pohvalila bih Vladu Republike Srbije da je na pravi način donela odluku i primenila zakona kada je uklonila spomenik u Preševu i smatram da o tim koracima treba da obavesti Narodnu skupštinu Republike Srbije, kako bi ovaj dom bio upoznat i sa apelom i sa međunarodnom aktivnošću naše Vlade. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Predsedničke, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje, rekao bih je vrlo jednostavno - zašto Vlada misli jedno, a govori drugo, a ne radi gotovo ništa? Ili, da probam to da prevedem na srpski jezik – ko nas u ovom trenutku obmanjuje, ministarka energetike ili ministar rudarstva? Ministarka energetike je danas ovde pa će možda u nastavku moći da nas ubedi da je ona u pravu, ministar Bačević u ovom trenutku, koliko znam, zabija prvi pijuk za budući kanal Morava – Vardar – Solun. Dakle, ovih dana je javnost zatrpana tim pričama, spinovima, kako god hoćete, o jedinstvu ili nejedinstvu u vladajućoj koaliciji, ali opet na nekakvim, kakao se obično kaže nebeskim temema. Istovremeno ispod radara javnosti postoji ozbiljan rat ne u vladajućoj koaliciji, nego u okvirima najveće vladajuće stranke SNS. Pokazaću vam to na primeru. Ove godine 15. januara, gospođa Mihajlović je izjavila da je uvozna cena Ruskog gasa u razgovoru sa njegovom ekselencijom ambasadorom Ruske federacije u Beogradu, ako sam dobro shvatio, dakle, da je uvozna cena Ruskog gasa previsoka, ministarka je bila prisutna i nije htela da bude ekonomista, nego političar u tim razgovorima, pa je rekla – s obzirom na bratske odnose naših zemalja i tešku socijalnu situaciju u Srbiji. Ne mislim da je cena Ruskog gasa previsoka zbog toga, mislim da je previsoka zbog toga što je mi plaćamo više, nego što je plaćaju neki drugi, a i jedni i drugi i treći smo na tržištu i pokušavamo da zaključimo nekakav aranžman. Samo tri dana kasnije ministar Milan Bačević, visoki funkcioner iste SNS kaže da ministarka Mihajlović nije u pravu i da mi plaćamo gas jeftinije od drugih zemalja, u proseku 20 do 30 dolara jeftinije na hiljadu kubnih metara Ruskog gasa. Da bi građani shvatili o kojim ciframa se radi, posao uvoza Ruskog gasa je na godišnjem nivou vredniji, veći od milijardu dolara. Pošto ste iz političkog života u Srbiji izbacili novac kao mernu jedinicu i govorite samo u tim vašim simboličkim stvarima, to je više nego četiri čuvene emiraćanske investicije. Posao je vredniji od milijardu dolara godišnje. Pet godina LDP vodi borbu da utvrdimo zašto toliko skupo plaćamo gas i ko godišnje oštećuje građane i privredu Srbije za nekoliko desetina miliona dolara. Kada je ministar Bačević tako lakonski neprecizan pa kaže – 20 do 30 dolara jeftinije, samo na tih 10 dolara razlike, između 20 i 30 dolara godišnja šteta za građane Srbije je 20 miliona evra. Ukoliko gas plaćamo 50 dolara skuplje nego što je cena koju bismo inače mogli da postignemo, godišnja šteta je 100 miliona dolara. Da li su te razlike u ceni samo posledica neznanja, neiskustva, snishodljivosti u odnosima sa Rusijom ili tu ima i nekog kriminala? To je moje ključno pitanje za predstavnike Vlade. Naravno, ne mogu da ograničim svoje pitanje samo na Ministarstvo energetike i Ministarstvo rudarstva, predsednik Vlade Dačić, prvi potpredsednik Vlade Vučić, ne mogu da se drže daleko od ovog pitanja i da biraju sebi teme koje su im možda medijski atraktivnije. Zbog toga što je u opisu posla i premijera i prvog potpredsednika Vlade i ministra MUP što je Dačić i potpredsednika Vlade zaduženog za borbu protiv kriminala, što je očigledno Vučić, da daju odgovore na pitanja – šta je to toliko sporno i zbog čega imamo sukob u samoj vladajućoj stranci oko posla vrednog preko milijardu dolara godišnje? To je u ovom trenutku pitanje koje je važno za svakog građanina Srbije zbog previsoke cene gasa koji plaća, zbog enormnih gubitaka koje zbog razlike u ceni pravi "Srbijagas", zbog čitavog niza problema koji postoji u tim poslovima. Nije ovo pitanje za poslovodstvo "Srbijagasa" ili bilo koje druge kompanije. Da ne bi smo ostali samo na ovakvoj vrsti pitanja LDP će danas u toku dana uputiti zvanični zahtev predsedniče da se održi "hiring" saslušanje u ovom parlamentu i za ministarku i za ministra i za premijera i za prvog potpredsednika Vlade gde će svi pod zakletvom dati neke izjave i onda u odnosu, u budućnosti odgovarati ili će se pokazati da su bili u pravu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo, predsedniče, uvažene kolege i koleginice, postavio bih pitanje Ministarstvu prosvete da li ima nameru u budućnosti da pokrene inicijativu kako bi se razrešile neke dileme u vezi sa ćiriličnim i latiničnim pismom, pošto vidimo da se u poslednjem mesecu dešavaju stvari koje nisu u interesu ni Srba koji žive u Vukovaru, a čini mi se da nije ni u interesu zatvarati u Srbiji ćirilično pismo. Srpskim jezikom govori negde oko 20 miliona ljudi, Hrvati taj jezik nazivaju hrvatskim, Bošnjaci bosanskim, ali ne dvosmisleno da ceo nacionalni korpus, a gotovo polovina je van Srbije, govori tim istim jezikom. Ako bismo zatvorili srpski jezik u ćirilicu, onda bismo ćirilicu nametali samo građanima Srbije od kojih se i onako veliki broj služi latinicom. Ako možete da mi obezbedite uslove da govorim.
Molim još jednom sve kolege da samo obezbedimo da narodni poslanik može da iznese ono što želi. Izvolite.
Vuk Stefanović Karadžić stvorio je savremenu srpsku latinicu, izvršio prilagođavanjem latinice glasovnim osobinama srpskog jezika i pravilu da se piše kao što se i govori. On je to objavio u svom prvom srpskom bukvaru u Beču 1827. godine. Evo, neka svi znaju, oni koji se pozivaju na nacionalni identitet da je naše Lj, Nj, Ć, Dž, Đ, Č, Ž i Š, jer je tek 1830. godine, dakle, tri godine kasnije Ljudevit Gaj pokušao da uprosti hrvatsku latinicu uvodeći valovitu liniju tzv. "tildu", ali od toga je odustao 1836. godine i prihvatio Vukova rešenja. Đuro Daničić je predložio da se umesto DJ piše Đ. Prema tome savremena latinica je savremeno pismo srpskog jezika jer je napravljena isključivo prema njegovim glasovnim osobinama, jednako kao i ćirilica. Malopre je koleginica Olena Papuga na svoj način govorila o ovom problemu, a ja smatram da bi uz jednu inicijativu i objašnjenje i ljudima iz Hrvatske, kao što je to bilo moguće 1954. godine u Novom Sadu objasniti da i ćirilica je njihovo pismo i da nema potrebe niti oni kao za vreme Ante Pavelića, Adolfa Hitlera, Marije Terezije i vremena kada su na pogrešan način pokušali da guše jedno pismo, da je povaljska istina, recimo, hrvatski najstariji dokument pisan hrvatskom ćirilicom tzv. bosančicom iz 1250. godine. Dakle, mislim da bi Ministarstvo prosvete moglo u saradnji sa svojim kolegama iz Hrvatske da nađe najbolje rešenje, koji bi bili u interesu Srba koji žive u Hrvatskoj, a koje bi ujedno bilo i u interesu svih onih koji žele da koriste latinicu u Srbiji. Dobio sam informaciju od jednog medija, odnosno saznao sam u medijima, ovo je već drugo pitanje i upućujem ga Ministarstvu pravde, da je Evropska komisija tražila od Srbije da joj do 1. septembra dostavi odgovor dokle se stiglo i da li je Srbija spremna da donese zakon o otvaranju tajnih dosijea. Želeo bih da parlament bude obavešten o tome. Bilo bi poželjno takođe da se konsultuje poslanički klub SPO i DHSS u vezi sa tim pitanjem, pošto znate da smo jedini u ovom mandatu, da smo jedini u prošlom mandatu, da smo jedini u ovom veku, dakle, od 2000. godine na ovamo u tri navrata pokušavali da na dnevni red parlamenta stavimo na raspravu, a zatim i na usvajanje zakon o otvaranju dosijea. Mislim da je to materija u kojoj bi trebalo da budu konsultovani svi oni koji su se u prethodnom periodu za to zalagali. Malo ih je. Pravi eksperti su učestvovali u izradi zakona koji je SPO i DHSS hteo da uvrsti u dnevni red nekoliko prethodnih sednica u poslednjim godinama, pa vas molim da i vi kao predsednik parlamenta, da i vi kao neko ko će biti najodgovorniji za usvajanje tog zakona u ovom parlamentu, obavestite ili tražite od Ministarstva pravde da razgovara sa poslaničkim klubovima kako bismo došli do najboljeg mogućeg rešenja, da se dosijei ne bi otvorili na taj način, da za sva vremena budu zatvoreni. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slavica Saveljić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predstavnici Vlade, gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje ću uputiti ministru pravde. Naime, ovaj parlament je nedavno usvojio Zakon o amnestiji za koji smo prilikom donošenja koristili različite argumente. Jedan od njih bila je i činjenica da su srpski zatvori prepuni, da u takvim uslovima kaznena politika ne daje očekivane rezultate, da je za neke počinioce lakših krivičnih dela veća društvena opasnost da borave u zatvoru sa višestrukim počiniocima, te da je takav način zbrinjavanja ljudi jako skup za budžet Republike Srbije. Tom prilikom dobili smo i vrlo egzaktne podatke, da je planiranom amnestijom moguće u srpskom budžetu uštedeti 800 miliona dinara. S druge strane, već neko vreme se iz istih razloga i težeći da kaznena politika bude vrlo delotvorna, u našoj meri sprovode i alternativne mere i sankcije kako bi se osuđena lica što adekvatnije resocijalizovala i stavila u funkciju zajednica pre svega kroz društveno koristan rad, opet u cilju da se zatvori rasterete, a sa druge strane i budžet ne optereti. Moje pitanje se odnosi na jednu očigledno nedovoljno kontrolisanu oblast. Naime, dok mi donosimo zakone da oslobađamo one za koje se proceni da je amnestija celishodna, na drugoj strani se u Srbiji dešavaju potpuno suprotni procesi, te se građani hapse i zadržavaju u pritvoru do 30 dana bez pravih dokaza, po najrazličitijim sumnjama, a da se nakon toga ne potvrdi njihova krivica, te su često puta izloženi različitim samovoljama koje se zaklanjaju iza plašta zakona. jedan od očiglednih primera je hapšenje dvojice funkcionera stranke Zajedno za Šumadiju – Kragujevac. Država iz ovakvih procesa ima ogromnu štetu i po tužbama mora da obešteti građane za protivpravno lišavanje slobode. Da li Ministarstvo pravde ima podatke koliko je građana i koliko dana provelo u pritvoru a da nakon toga nije potvrđena njihova krivica i koliko smo novca dužni kao budžet da za ovakva obeštećenja obezbedimo? Šta je moguće preduzeti protiv zvaničnih državnih službi i odgovornih lica koji ovakve procese pokreću, naprave štetu državi i nastave da rade na svojim mestima i do nove prilike da postupe na isti način? Da li je i ovo nesavesno trošenje budžetskih sredstava? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, predsedniče parlamenta, prošle nedelje, 17. januara, održana je za sad poslednja runda razgovora premijera Srbije i premijera tzv. države Kosovo. Javnost je o tome saznala iz izjava učesnika u tom razgovoru, Ivice Dačića i Hašima Tačija iz jednog saopštenja koje je došlo iz Kabineta Ketrin Ešton, osobe koja je posredovala u tim razgovorima. Otvorila se i javna diskusija oko toga i svako je mogao da se poziva na ono što mu je bilo drago, da je rekao i da se navodno dogovorio u Briselu. Dakle, i beogradski predsednik i prištinski predsednik je učinio tako. Osnovno pitanje je da li će Vlada obezbediti da neposredno posle ovih razgovora javnost bude verodostojno obaveštena o tome o čemu se razgovaralo i kakvi su rezultati postignuti. Tako se može izbeći bar nesporazum u javnom razgovoru o tim stvarima. U krajnjoj liniji, ako se pažljivo i te izjave posmatraju, proizilazi da su se Dačić i Tači ipak složili oko nekoliko stvari. Prvo oko granice. Ona je dodatno učvršćena time što je dogovoren navodno režim naplate poreza, tj. PDV i nekih drugih poreskih nameta za robu koja će iz Srbije odlaziti u Pokrajinu Kosovo, bar u ovaj severni deo Kosova. Mi imamo reakciju Srba sa Kosova sa jučerašnjeg sastanka odbornika četiri skupštine opštine na severu Kosova, gde su oni jasno i decidirano rekli da to ne prihvataju. Za njih taj aranžman, koji podrazumeva izvestan fond, izvesnu banku, pa onda distribuciju po nekom trojnom dogovoru itd, ne važi. Oni ga ne prihvataju iz prostog razloga što se time učvršćuje i legitimiše, na sramotu Srbije, granica između Srbije i Kosova. To je sasvim jasno. Drugo što se moglo videti iz razgovora Dačića i Tačija jeste da je otvoreno pitanje institucija države Srbije na Kosovu i Metohiji. Konkretno, na severu Kosova i Metohije. To je prva stvara koju je Tači slavodobitno izjavio posle tog razgovora. Rekao je – mi počinjemo razgovor o institucijama. Razume se, misli na institucije Kosova na severu. Dačić je na to odgovorio da te institucije treba da budu srpske, a ne Srbije i da će na taj način bolje da se zaštiti interes Srba na severu Kosova. Time je ipak rečeno da su se oni ipak složili oko nekih stvari, a to je ono što je u ovom momentu možda i najvažnije, da se demontiraju sadašnje institucije države Srbije na Kosovu i da se umesto njih uspostave neke druge, najverovatnije po ugledu na plan Martija Ahtisarija. Rekao sam na početku da jedino što liči na dokument sa tog sastanka jeste saopštenje iz Kancelarije Ketrin Ešton. U tom saopštenju se jasno kaže da EU nema nikakve obaveze prema Rezoluciji koju je pre neki dan usvojila Skupština Srbije, da EU ima obavezu jedino prema zaključku sastanka Evropskog saveta od 15. decembra prošle godine. Ako čitate taj zaključak biće vam sasvim jasno da tu piše da je glavna stvar koja se sada mora postići na narednim razgovorima jeste ukidanje institucija Srbije na Kosovu. Toga će se držati i taj nepristrasni posrednik u ovom razgovoru Tačija i Dačića, Ketrin Ešton i njena ekipa. Sve su to katastrofalni rezultati, ali pre svega moramo biti obavešteni verodostojno o onome o čemu se radi i to je moje pitanje. Još jednu ću stvar samo započeti, pošto mi je ostalo malo vremena. Danas se prenose posmrtni ostaci poslednjeg kralja Jugoslavije i Srbije, Petra II Karađorđevića. Nije jasno da li je to privatna aktivnost jedne porodice ili je to aktivnost države. Po onome što mnjenski vidi i medijski, to je privatna stvar porodice. Dakle, oni prenose svog člana u svoju grobnicu i država sa tim nema mnogo zajedničkog, sem što mediji to prate kao jedan kuriozitet. Tako ne treba da bude. Dinastija Karađorđevića je jedna od dve narodne dinastije Srbije, država koja je u XIX – XX veku imala svoju dinastiju, a ne tuđu, kao većina evropskih država. Treba i prema dinastiji i prema svojoj prošlosti imati odgovarajući stav. Ovo su povodi kada država mora da pokaže svoju ozbiljnost, da pokaže da poštuje svoju tradiciju i sebe kao viševekovnu državu na ovom tlu i kao narod koji je svoju državu gradio sam, svojom mukom i svojim rukama kroz vekove. Dakle, država se ovde mora uključiti na pun način i dostojno obeležiti ne samo ovaj današnji datum, nego i ono što sledi u vezi sa ovim nesrećnim događajima iz naše istorije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala predsedniče. Danas je ministar Bačević u Kini i mi iz DS postavljamo sledeće pitanje – šta će biti sa ovom zemljom ako on bude uspešan? Čujemo da želi da zaduži Republiku Srbiju za dodatnih 12 milijardi dolara, da bi se izgradio kanal do Soluna. Ova Vlada nas je zadužila već za više od dve milijarde evra, za samo šest meseci njenog rada. Po budžetu koji je usvojen ovde, ne sa našim glasovima, predvideli ste dodatnih 4,5 milijardi evra. Tako da do kraja godine može nam se desiti da se Srbija zaduži pet milijardi evra. To je više od polovine naše ekonomije, dodatnog zaduženja. Demokratska stranka traži od Vlade i od predsednika Vlade, da pod hitno se podnese izveštaj, jer više ne želimo da slušamo prazne priče ministra finansija i privrede, da nam se objasni za šta se Srbija zadužuje, kakve će to imati efekte i da li ćemo mi uopšte biti u stanju da vratimo takve dugove. Ekonomija je i dalje u padu, situacija je ozbiljna i ovakvi nerealni projekti moraju biti po svaku cenu zaustavljeni. Ovo je Vlada gde ministar finansija potpisuje Sporazum za zaduženje sa Ruskom Federacijom od 800 miliona dolara i onda po povratku u Beograd, dovodi u pitanje ono što je sam potpisao. Čujemo da će tražiti da se Vlada ponovo izjasni oko nekih pitanja. To nije ozbiljno. Ruska Federacija je ozbiljna država. Šta će biti ukoliko ministar zaduži Srbiju za 12 milijardi dolara, da li to znači da ćemo sutra ponovo morati da se izvlačimo iz nekog aranžmana koji je neko potpisao u naše ime? Rusija i Kina su ozbiljne države, one su deo naše ekonomske i državne budućnosti i nedopustivo je da se neko igra sa reputacijom Republike Srbije na velikoj svetskoj sceni. Uz to, dovodi u ozbiljnu opasnost ekonomsku budućnost naše zemlje. Tražimo od predsednika Vlade, da u najkraćem roku dođe i kaže nam šta se tu dešava i da naši građani znaju da li će sutra ući u dužničko ropstvo? Isto želim da pitam Vladu, šta će uraditi da ministar pravde podnese odgovornost za ono što je poslednjih meseci uradio? Ovim se pridružujemo apelu civilnog sektora i svih onih političkih snaga, koje kažu da nije dostojno Republici Srbiji da ima ministra pravde koji defiluje sa ekstremističkim organizacijama ispred ovog doma. Ovaj dom brani, ne samo zakonitost, nego i ustavnost. "Obraz" je zabranjena organizacija, Ustavni sud je zabranio, a imamo ministra pravde koji defiluje ispred ovog doma, koji treba da brani Ustav, sa ustavno zabranjenom organizacijom. Šta reći o njegovom nastupu u nedelju, u "Utisku nedelje", gde je rekao da neće samo biti čupani jezici, nego leteti glave pripadnicima civilnog sektora. Govorio je o tome da je to nešto što je sasvim prihvatljivo, ali ministar pravde koji je to slušao, tj. pripadnik "Naši" je to rekao, nije dobio kontru od ministra pravde. Ministar pravde nije samo predstavnik neke političke opcije, on ne brani samo određenu ideologiju. Od onog momenta kada postaje ministar Republike Srbije, on mora da brani zakonitost i mora da obezbedi bezbednost svih građana Republike Srbije. U nedelju, ministar pravde, gospodin Selaković je to na najspektakularniji način odbio da uradi. Nije zaštitio pripadnike civilnog sektora, nije zaštitio zakonski i Ustavom jemčana prava svih građana i to slušajući pripadnika jedne organizacije, za koju i neki članovi njegove partije kažu da sada ima novih elemenata zbog kojih bi ona mogla da bude zabranjena od strane Ustavnog suda. Zbog toga DS traži od predsednika Vlade, da traži odgovornost ministra pravde za njegovo skandalozno ponašanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prethodnom mandatu sam u više navrata postavljao pitanja vezana za poslovanje narko klana Darka Šarića u Srbiji, pranje novca, razne privatizacije, kupovinu zemljišta, ulaganje u građevinu i moram reći da sam najmanje pet pitanja, vezanih za tu temu, postavio i nikada, ponavljam još jednom, nikada od Vlade Mirka Cvetkovića, kome god da sam uputio pitanje, nisam dobio ni jedan jedini odgovor. Međutim, nikada se takve stvari ne mogu ni zaustaviti, tako da, danas imamo situaciju da saznajemo da je taj novac, već je pokrenuta istraga u Holandiji, oko toga kako je oko 100 miliona evra uloženo u neke građevinske projekte, pre svega Belvil od tog novca. Govorili smo više puta, postavljao sam pitanje za privatizaciju, recimo firme iz Beograda IKL, dokle se stiglo, šta se uradilo u istrazi? Niko nije ni na ta pitanja odgovorio. Kupovina zemljišta, došli smo do frapantnog podatka da je u jednom trenutku preko kupovine zemljišta, taj klan posedovao 10% teritorije Vojvodine. To je više od 10% obradivog zemljišta, kroz privatizaciju raznih poljoprivrednih kombinata ili direktnom kupovinom zemljišta. Sve se to dešavalo u periodu između 2008. i 2010. godine. Nikada nisam ni na ta pitanja dobio odgovor. Postavljao sam pitanja na to ko je finansirao, ko je omogućavao, ko je davao bankarske garancije, ko je čak davao i neke kredite? Povezivao sam, govorio argumentovano i o tome šta je radila "Metals banka", pominjao čak i imena. Nikada nisam dobio odgovor. Na kraju je ta "Metals banka" rado te, po mom mišljenju, najlošije i najneodgovornije vlade u istoriji Srbije, postala "Razvojna banka Vojvodine". Tada sam govorio da je sve to nemoguće, a sada vidimo da se radi o cifri od oko dve milijarde evra, koji su oprani kroz takve sisteme u Srbiji i na taj način, tako nešto nije moglo biti urađeno bez političkog kišobrana. Znači, bez nekih u sistemu države Srbije, a deo sistema Srbije je i administracija AP Vojvodine, da bez nekih koji su u tome učestvovali, apsolutno ne bi bilo moguće sve to uraditi. Danas imamo primere kritike za neke investicije. Konkretno, za investiciju Ujedinjenih Arapskih Emirata, vezano za kupovinu nekih poljoprivrednih kombinata, zemljišta itd. Sada se odjednom, neko u AP Vojvodini setio da na primer, štiti paore. Gde su bili tih godina kada su prodavali zemlju narko klanu Darka Šarića? Ko je tada koga štitio u zemlji Srbiji? Tada su kupovane iste firme za mnogo manje novca, ali niko nije uložio novac ni u zalivne sisteme, ni u čišćenje kanala. Svaki ozbiljni ekonomista u zemlji Srbiji zna da je potrebno ovo što radi Vlada Republike Srbije, ušteda, borba protiv kriminala i korupcije, ozbiljnije vođenje monetarne politike, ozbiljnije vođenje javih finansija itd. Svaki ozbiljniji ekonomista zna da Srbija može privredno da krene i da može biti bolje samo novim investicijama. Zbog toga su čudna ovakva pitanja vezana za investicije iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. Sve investicije treba da podržimo ako rade za dobrobit naših građana, pre svega one koje se tiču infrastrukture, poljoprivrede i IT tehnologije, pošto tu najbrže možemo da razvijemo te oblasti. Moje pitanje može da se uputi celoj Vladi ali postaviću ga predsedniku Vlade i ministru unutrašnjih poslova, gospodinu Dačiću - kada će i hoće li se pojačati, ubrzati istraga povodom pranja novca, privatizacije, kupovine zemljišta, gradnje, saradnje sa bankama u Srbiji i svega ostalog što je radio klan Darka Šarića? (Predsednik: Vreme.) Moje pitanje je hoće li se to ubrzati i kada ćemo imati optužne predloge?
Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miloš Aligrudić, Nataša Vučković i Vesna Marjanović. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda koji je određen u Zahtevu 138. narodnih poslanika za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pored predstavnika predlagača: Gorana Kneževića, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prof. dr Zoran Mihajlović, ministarke energetike, razvoja i zaštite životne sredine, prof. dr Milana Bačevića, ministra prirodnih resursa, rudarstva i prostornog planiranja i prof. dr Slavice Đukić Dejanović, ministarke zdravlja, pozvao da sednici prisustvuju i: Danilo Golubović, državni sekretar u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, dr Srđan Belij, državni sekretar u Ministarstvu prirodnih resursa, rudarstva i prostornog planiranja, prof. dr Vladimir Đukić, državni sekretar u Ministarstvu zdravlja, Miloš Milovanović, pomoćnik ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Ivan Živkov, šef Kabineta ministra poljoprivrede, Ružica Tripić, načelnik u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Aleksandra Došlić, šef Odseka u Ministarstvu prirodnih resursa, rudarstva i prostornog planiranja, Milena Savić Ivanov i Jasmina Miljković, samostalni savetnici u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Slavica Stojanović, rukovodilac grupe u Ministarstvu prirodnih resursa, rudarstva i prostornog planiranja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2013. godini, koje je sazvano na Zahtev 138. narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Drugog vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite određen je sledeći: D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o državnoj pripadnosti i upisu plovila, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o dopuni Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o trgovini, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o žigovima, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Konzularne konvencije između Republike Srbije i Crne Gore, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Specijalne Administrativne Regije Makao Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza, koji je podnela Vlada; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja njihovih doplomatsko-konzularnih predstavništava, koji je podnela Vlada; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Namibije o saradnji u oblasti odbrane, koji je podnela Vlada; 11. Predlog zakona o potvrđivanju Međunarodnog ugovora o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu, koji je podnela Vlada; 12. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti i održivom korišćenju biološke i predeone raznovrsnosti uz Okvirnu konvenciju o zaštiti i održivom korišćenju Karpata usvojene u Kijevu 22. maja 2003. godine, koji je podnela Vlada; 13. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera iz 1992. godine, koji je podnela Vlada; 14. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između država članica Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope o aranžmanu sa zemljom domaćinom o sedištu Sekretarijata Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope, koji je podnela Vlada; 15. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o merodavnom pravu za obaveze izdržavanja, koji je podnela Vlada; 16. Predlog zakona o dopuni Zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada o radu pomoraca, 2006, koji je podnela Vlada; 17. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o ograničenju odgovornosti za pomorska potraživanja i Protokola iz 1996. godine o izmenama i dopunama Konvencije o ograničenju odgovornosti za pomorska potraživanja, koji je podnela Vlada; 18. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o drumskom prevozu putnika i stvari, koji je podnela Vlada; 19. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Letonije o međunarodnom drumskom saobraćaju, koji je podnela Vlada; 20. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti vazdušnog saobraćaja između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore, koji je podnela Vlada. Narodni poslanik Meho Omerović, na osnovu člana 92. stav 2. člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha, Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodnog ugovora o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti o održivom korišćenju biološke i predeone raznovrsnosti uz Okvirnu konvenciju o zaštiti i održivom korišćenju Karpata, usvojene u Kijevu 22. maja 2003. godine, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera iz 1992. godine i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između država članica Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope o aranžmanu sa zemljom domaćinom o sedištu Sekretarijata zdravstvene mreže jugoistočne Evrope, dakle, kao prvi zajednički načelni jedinstveni pretres. 2. Zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona održavnoj pripadnosti i upisu plovila, Predlogu zakona o dopuni Zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada o radu pomoraca, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o ograničenju odgovornosti za pomorska potraživanja i Protokola iz 1996. godine o izmenama i dopunama Konvencije o ograničenju odgovornosti za pomorska potraživanja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o drumskom prevozu putnika i stvari, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Letonije o međunarodnom drumskom saobraćaju i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti vazdušnog saobraćaja između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore. 3. Zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Konzularne konvencije između Republike Srbije i Crne Gore, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Specijalne Administrativne Regije Makao Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja njihovih doplomatsko-konzularnih predstavništava, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Vlade Republike Namibije o saradnji u oblasti odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o merodavnom pravu za obaveze izdržavanja. Da li narodni poslanik Meho Omerović želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na odlučivanje, da utvrdimo kvorum, pošto je za odlučivanje potrebno najmanje 126 narodnih poslanika. Pošto imamo kvorum, molim narodne poslanike da se izjasne o predlogu narodnog poslanika Mehe Omerovića. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 25 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1. 3, 11, 12, 13. i 14, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 5 časova,kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Detalje o vremenu za svaku poslaničku grupu ste dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinili, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha, Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodnog ugovora o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti i održivom korišćenju bioloških predeone raznovrsnosti uz Okvirnu konvenciju o zaštiti i održivom razvoju Karpata, donete u Kijevu 22. maja 2003. godine, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera i amandmana na čl. 25 i 26 Konvencije o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između država članica Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope o aranžmanu sa zemljom domaćinom o sedištu Sekretarijata Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.) Reč ima ministar Knežević. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, Dame i gospodo poštovani poslanici, govoriću o zakonu o podsticajima u poljoprivredni i ruralnom razvoju. Poljoprivreda učestvuje sa 11% agrobiznisa preko 20% u BDP Srbije. Retke su privredne grane, kao što je to poljoprivreda, koje u spoljnotrgovinskoj razmeni ostvaruju pozitivan bilans, i to u kontinuitetu još od 2005. godine, sa najznačajnijim spoljnotrgovinskim partnerima Srbije, kao što su zemlje EU i zemlje CEFTA. Prošle godine je taj suficit iznosio 1,2 milijarde evra, iako struktura izvoza može i mora da bude mnogo bolja, jer Srbija i dalje izvozi višestruko manje poljoprivrednih proizvoda po hektaru od zemalja EU. Još iz ekspozea premijera, prilikom formiranja aktuelne Vlade, bilo je jasno da je poljoprivreda jedan od prioriteta ove vlade. U skladu sa tim opredeljenjem, Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva je u četvorogodišnjem mandatu ove vlade sebi postavila tri krovna cilja.Prvi je da konstantno povećava agrarni budžet, da bi on u 2014. godini dostigao najmanje 5% od ukupnog budžeta. Drugi je da pronađe strateške partnere za realizaciju investicija, jer bez investicija nema ni razvoja, ni napretka. Treći krovni cilj je da obezbedimo jasne uslove i predvidivost za poljoprivredne proizvođače, da bi oni lakše mogli da planiraju svoju proizvodnjui da jačaju konkurentnost poljoprivrede. Prvi cilj – veći agrarni budžet, već se ostvaruje u 2012. godini, preko rebalansa budžeta, pomoći poljoprivrednicima nakon katastrofalne suše. Budžetom za 2013. godinu su predviđena još 40% veća sredstva, tako da agrarni budžet u 2013. godini treba da bude negde oko 46 milijardi dinara, ili 4,5% ukupnog budžeta, što pokazuje da smo na dobrom putu da ostvarimo svoj krovni cilj, da u 2014. godini imamo agrarni budžet od 5% nacionalnog budžeta. Kada kažem agrarni budžet, isključivo mislim na direktna davanja u poljoprivredi, ruralni razvoj i investicije, a ne sve ono što sleduje – plate, materijalni troškovi i sve ostalo. Drugi cilj – kapitalne investicije se ne mogu brzo isplanirati, ni realizovati, jer za njih nema dovoljno sredstava u nacionalnom budžetu. Potrebno je tražiti strateške partnere na drugoj strani, pre svega, u inostranstvu. Na tom polju za ovih pola godine su ostvareni određeni rezultati. Na Novosadskom sajmu treba da potpišemo ugovor sa Kuvajtskim razvojnim fondom, a kao što ste informisani, ovih dana će uskoro biti potpisan i Međudržavni sporazum između Srbije i UAE, gde očekujemo velika sredstva koja će biti upotrebljena, pre svega, za rekonstrukciju i izgradnju zalivnih sistema, za nabavku steonih junica, za gradnju velikih skladišta za voće i povrće. Ali, o tom potom, kada dođu na red te investicije. Treći prioritet ministarstva na čijem sam čelu je da stvori bolji ambijent za poljoprivrednu proizvodnju. Taj bolji ambijent znači da svako ko želi da se bavi poljoprivredom, unapred mora da zna šta može da očekuje od države, i to u dužem vremenskom periodu. U takvom ambijentu je svakom poljoprivrednom proizvođaču lakše da proceni da li mu se i koliko isplati određena vrsta proizvodnje. Do sada nije postojao takav ambijent. Iz godine u godinu se lutalo različitim vrstama podsticaja. Nije postojao zakon koji precizno definiše tu oblast, pa se dešavalo da Vlada godišnje donese i preko 40 uredbi koje se odnose na podsticaje u poljoprivredi. Morate priznati da ni pravnici, ni stručnjaci u toj šumi uredbi nisu mogli lako da se snađu, a naročito kada govorimo o poljoprivrednicima, za koje takođe moramo priznati da nisu populacija koja se često bavi Službenim glasnicima i koji imaju pravne savetnike za određene oblasti, pa se dešavalo da poljoprivrednici zbog te nedovoljne informisanosti zakasne sa ostvarivanjem svojih prava. Drugo, u situaciji kada se podsticaji u poljoprivredi regulišu uredbama, uvek ostaje otvoreno pitanje – da li su određeni podsticaji usvajani zbog opšteginteresa, ili zbog interesaodređenih pojedinaca, grupa ili lobija? Upravo je, kao što znate, aktuelna afera oko nabavki đubriva, prema jednoj od uredbi, a osnovno pitanje čitavog slučaja jeste – u čijem interesu i sa kojim motivima je ta uredba bila predložena i bila usvojena? Vlada Republike Srbije, predlaganjem ovog zakona, suštinski umanjuje svoju ulogu u kreiranju agrarne politike i daje jedan sistemski okvir koji važi za sve u državi, pa i za samu državu. Time se umanjuje mogućnost da se na Vladu vrši pritisak, da uredbama vrši podsticaje prema željama određenih pojedinaca ili interesnih grupa. Prethodna Vlada je znala da poklekne pod pritiscima i menja politiku podsticaja u toku iste proizvodne godine, i to smo bili svedoci u 2012. godini. Nakon usvajanja ovog zakona, to više neće biti moguće. Dame i gospodo narodni poslanici,u Izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije u 2012. godini, jedna od ozbiljnih primedbi koja se ponavlja iz godine u godinu je upravo nepredvidiv ambijent za poljoprivrednu proizvodnju i vođenje "ad hok" politike subvencija u poljoprivredi. Ovaj zakon otklanja tu primedbu i uvodi sistem subvencija u okvire koje imaju sve ostale razvijene zemlje. Što se tiče pojedinih konkretnih rešenja u ovom zakonu, nadam se da ćemo ih tokom ovog skupštinskog pretresa sve obuhvatiti. Skrenuo bih pažnju na nekoliko stvari koje mi u ministarstvu smatramo za izuzetno važne i značajne. Prvo, podsticaji su predviđeni i za pravna i za fizička lica. Dakle, i za poljoprivrednike, i za zadruge, i za preduzeća, verske zajednice, druge organizacije, ukoliko se bave poljoprivrednom proizvodnjom i ukoliko su registrovani u Ministarstvu poljoprivrede. Podsticaji su predviđeni jednako i za one koji su vlasnici i koji su zakupci zemlje. Drugim rečima, svako onaj ko želi da se bavi poljoprivredom može na zakonom propisan način da ostvari pravo na podsticaj iz budžeta bez obzira na pravni ili vlasnički status. Govorim o zakonu, ovim zakonom garantovani su minimalni iznosi podsticaja za svaku godinu, a Vlada će svake godine zavisno i posle usvajanja zakona o budžetu donositi i usvajati maksimalne iznose podsticaja. Dakle, iznosi koje zakon pominje npr. 6.000 dinara po hektaru ratarske proizvodnje ili premija za proizvodnju mleka od sedam dinara po litri su zakonom zagarantovani minimumi koje ni Vlada ne može da umanji, ali može da iz uveća ukoliko za to bude sredstava u budžetu. Treće što smatramo izuzetno važnim je da ovim zakonom agrarna politika i politika ruralnog razvoja postaje jedinstvena za čitavu teritoriju RS, ali i omogućuje da se autonomnim pokrajinama i lokalnim samoupravama sami utvrđuju sopstvene mere podrške na svom području i to kroz lokalne strategije, plaćanje premija osiguranja, regrese za skladištenje u javnim skladištima, regrese za reproduktivni materijal, kreditnu politiku itd. Zakon je ostavio pravo ministru poljoprivrede samo da pravilnicima propisuje način i tehniku realizacije podsticaja, a uslovi su definisani samim zakonom. Treba skrenuti pažnju i na sledeće novine koje donosi ovaj zakon. Korisnik podsticaja na osnovu direktnih plaćanja može ostvariti ukupan iznos od 10 miliona dinara. Na iznos preko 10 miliona dinara do 20 miliona dinara biće mu umanjeni podsticaji za 5%, a za iznose preko 20 miliona biće umanjeni za 10%. Takođe, zakonom predviđamo i podsticaje za organsku proizvodnju koja će biti uvećana za 40% u odnosu na konvencionalnu proizvodnju bez obzira da li se radi o periodu konverzije ili se radi za one koji već imaju sertifikovanu biljenu i stočarsku organsku proizvodnju. Zakon predviđa i mogućnost da se premije za mleko uvećaju za one proizvođače koji proizvode mleko ekstra klase, čime se stimulišu proizvođači da proizvode takvo mleko, jer prema podacima koje mi imamo svega 35% mleka koje se proizvodi u Srbiji je ekstra klase i odgovara EU standardima. Značajna je novina što zakon predviđa i čitavu paletu podsticaja kada je u pitanju ruralni razvoj i otvara mogućnost da Ministarstvo poljoprivrede u sinergiji se autonomnim pokrajinama i sa lokalnim samoupravama realizuje mnoge projekte. Na Nacrtu ovog zakona radila je radna grupa sastavljena od predstavnika više ministarstava uz konsultacije sa partnerima iz EU i predstavnicima relevantnih udruženja poljoprivrednih proizvođača. Pre usvajanja Nacrta zakona od strane Vlade održali smo opštinu javnu raspravu zakona sa svima onima koji su bili zainteresovani za nju. Rasprave su održane u Zrenjaninu, Kragujevcu, Čačku, Somboru, Trsteniku, Valjevu, Sjenici, Sremskoj Mitrovici, Bačkoj Palanci, Kraljevu, Vrnjačkoj Banji i Beogradu. Takođe je na adresu Ministarstva stiglo više desetina predloga i sugestija koje smo razmatrali, a neke i uvrstili u finalnu verziju ovog zakona. Jedna od prihvaćenih sugestija je to da se podsticaji opredeljuju za ratarsku proizvodnju na površinama do 100 hektara, što predstavlja jednu vrstu socijalne korekcije potpuno liberalnog pristupa, a u interesu je tržišne konkurentnosti manjih poljoprivrednih proizvođača. Takođe smo prihvatili da u tekstu zakona stoji odredba da budžet za poljoprivredu bude najmanje 5% od ukupnog državnog budžeta, s tim što ova odredba važi od 2014. godine, jer kao što znate Zakon o budžetu je usvojen pre nego što smo došli do ovog zakona. Takođe smo prihvatili sugestiju oko proširenja ingerencija autonomnih pokrajina i lokalnih samouprava. Prihvatili smo sugestiju da se subvencioniše proizvodnja sadnog materijala. Prihvaćeno je da se minimalna količina mleka kao uslov za podsticanje po kvartalu smanji sa 3.000 na 1.500 litara u područjima sa otežanim uslovima rada u poljoprivredi, a kod podsticanja za stočarstvo dodate su mere podrške za proizvodnju jagnjadi. Prihvatili smo takođe, i to će biti deo zakona, amandmane koji govore o podsticajima za ribarstvo i živinarstvo. Poštovani poslanici, pravnici obično kažu da je bolje imati bilo kakav zakon nego nemati ga uopšte. Ako idemo tom logikom, samo zakonsko regulisanje ove oblasti predstavlja već veliki korak napred, pogotovo što je pred vama zaista dobar zakon. Kao što sam rekao, osnovna namera Ministarstva poljoprivrede jeste stvaranje jednog predvidivog ambijenta za poljoprivredu proizvodnju. Osim ove predvidljivosti ovaj zakon donosi još nekoliko stvari, a to su lakše planiranje srednjoročnih i dugoročnih investicija, unapređenje konkurentnosti, uvođenje jedinstvene evidencije o podsticajima, bolje planiranje budžetskih sredstava i usaglašenost sa propisima EU. Ukupan cilj predvidljivosti ambijenta za poljoprivrednu proizvodnju se ne može postići samo ovim zakonom jer je potrebno usvojiti bar još tri opšta akta i to strategiju poljoprivrede i ruralnog razvoja RS, nacionalni program za poljoprivredu i nacionalni program za ruralni razvoj. Ove opšte planske dokumente je po Zakonu o poljoprivredi u ruralnom razvoju trebala da usvoji prethodna vlada još tokom 2010. godine, ali to nije uradila iz nepoznatih razloga. Da li zbog nezainteresovanosti ili nekih drugih stvari, potpuno je nebitno. Tokom ove godine ćemo usvojiti strategiju poljoprivredi i ruralnog razvoja i tako zaista stvoriti jedan stabilan i predvidljiv okvir za dugoročnu poljoprivrednu proizvodnju u ovoj državi. Hvala vam. Za sada toliko.
Pre nego što nastavimo sa radom, dozvolite da obavimo jednu administrativnu stvar koja će omogućiti da Narodna skupština radi u punom kapacitetu. Primili ste ostavke narodnih poslanika Milana Markovića, Janka Radakovića i Aleksandre Jerkov na funkcije narodnih poslanika u Narodnoj skupštini RS i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupi slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. U skladu sa tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na Predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje su izabrani narodnim poslanicima Milanu Markoviću, Janku Radakoviću i Aleksandri Jerkov danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo sa radom. Po Poslovniku gospodin Đurić.
Član 128. stav 2. Najmanje desetak kartica poslanika SNS u ovom trenutku je ubačeno. To je posebno skandalozno jer su dvoje ministara iz Vlade ovde, pa ukoliko poslanici vladajuće koalicije, pre svega SNS ne žele da slušaju svoje ministre mogu makar da nauče to elementarno pravilo. Ne mogu da verujem da je sedam meseci problem naučiti pravilo. Slobodan izlazak iz sale. Kada se iz sale krene uzme se kartica i nosi se sa sobom. Molim vas gospodine Stefanoviću da obezbedite da se to u ovom parlamentu poštuje. Imali smo pauzu tri nedelje i očekivao sam da se makar za te tri nedelje ta jednostavna radnja savlada. Hvala.
Molim službu Narodne skupštine da kartice narodnih poslanika koji nisu prisutni u sali budu izvađene i molim narodne poslanike da kada napuštaju salu svoje kartice nose sa sobom. Mislim da je tako najbolje da ne bi došlo do bilo kakve vrste zloupotrebe. Ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Poštovani poslanici, ispred vas su izmene Zakona o zaštiti vazduha. To je zakon koji je donet 2009. godine. Imajući u vidu da su neke pravne osnove prevaziđene i da pored direktive EU iz 2001. godine sa kojom je Zakon o zaštiti vazduha usklađen. U međuvremenu imamo i nove regulative o supstancama koje oštećuju ozonski omotač. To je jedan od osnovnih razloga zbog kojih smo izvršili izmene i dopune Zakona o zaštiti vazduha. Navešću samo nekoliko bitnih stvari koje predstavljaju izmene i dopune Zakona o zaštiti vazduha. Naravno, posle toga sam tu da odgovorim na sva vaša pitanja. Ono što je možda prva stvar koja je rešena članom 1, a to je da je ispravljena greška u godini koja se uzimala kao referentna godina, bila je stavljena 2001. godina, a potrebno je da prema direktivama bude 1990. godina. Između ostalog, to je jedan od razloga što su ove izmene i dopune Zakona o zaštiti vazduha date po hitnom postupku. Veoma je važna referentna godina za donošenje strategije o zaštiti vazduha. Nažalost, Srbija još uvek nema strategiju o zaštiti vazduha. Ona je trebala da bude gotova prošle godine. Ovim izmenama i dopunama o zaštiti vazduha taj datum smo, koji je bio u zakonu za strategiju, morali da promenimo. Druga stvar koja je značajna jeste izmena čl. 2. i 3. Tu smo pokušali da obezbedimo uslove da se donesu dve nove uredbe gde će se mnogo preciznije i jasnije odrediti nivo zagađenja i to iz dve vrste postrojenja. Jedno su hemijska postrojenja, odnosno stacionarni izvori. Drugo su postrojenja i sagorevanja iz elektrana. Pored toga, u samom zakonu je postojala jedna vrsta greške. Naime, ranije je EU određivala maksimalne emisije. Jasno je da svaka zemlja mora da odredi maksimalne emisije zagađenja. To će uraditi i naša zemlja. Na osnovu toga će se napraviti program kako ćemo te emisije u narednom periodu da smanjujemo. Ono što mislim da je značajno, a u zakonu je bilo predviđeno, da je ministar taj koji pravilnikom određuje postupanje sa određenim gasovima sa efektom staklene bašte. Danas je to ovim izmenama i dopunama zakona uređeno da to radi Vlada. Mislim da je to mnogo preglednije i bolje nego u prethodnom periodu. Imajući u vidu novu direktivu, odnosno regulativu koja je doneta, a vezano za florove gasove, prošireno je sa gasovima koji oštećuju ozonski omotač. Ono što će verovatno sve zanimati, a to je da rok koji je postojao u Zakonu o zaštiti vazduha, da se sa jednokratnih rezervoara krene na višekratne rezervoare. To smo morali da sklonimo kao rok, jer naša privreda i naši emiteri nisu u mogućnosti da takav rok ispoštuju. Sa njima smo razgovarali. Nismo jedina zemlja, možda smo jedna od retkih zemalja koja je imala takav rok. Neke druge države nemaju takve rokove, odnosno napisano je da onog trenutka kada uđu u EU moraju da pređu sa jednokratnih na višekratne rezervoare. Suština izmena Zakona o zaštiti vazduha jeste da imamo kvalitetnije okruženje, da imamo kvalitetniji vazduh i da budemo potpuno usklađeni sa onim što se zovu direktive EU. Ono što sam posebno naglasila na samom početku za nas je od značaja, jer nam ove izmene i dopune Zakona o zaštiti vazduha dajumogućnost da u što kraćem roku završimo strategiju zaštite vazduha. Strategija zaštite vazduha nije pitanje samo ovog ministarstva. Tu će biti obuhvaćeni i energetika i saobraćaj i sve ono iz čega imamo emisije štetnih gasova. Mislim da je za sada dovoljno. Tu sam da odgovorim na sva pitanja.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani ministri i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, želim da iznesem sugestije SVM u vezi Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, a to je prva tačka dnevnog reda. Prvo što želim da kažem jeste da pozdravljamo odluku o donošenju ovog zakona, jer znamo šta je bilo proteklih godina u vezi subvencija. Izuzetno je važno što ćemo imati zakon, a ne uredbe i što će ubuduće poljoprivredni proizvođači znati unapred šta ih čeka u narednoj godini. To je važno za njih, jer znamo da u poljoprivredi moramo da planiramo, moramo da znamo na šta možemo da računamo i na kakve podsticaje možemo računati. Želim da kažem nekoliko pozitivnih stvari o ovom zakonu. Mi iz SVM sebe vidimo kao konstruktivnu opoziciju, pa zbog toga konstruktivno prilazimo ovom predlogu zakona. Sigurni smo da će se donošenjem ovog zakona stvoriti povoljniji uslovi za planiranje budžetskih sredstava potrebnih za realizaciju mera agrarne politike u svakom budžetskom periodu, a na osnovu preciznijih potreba krajnjih korisnika. Mi iz SVM smatramo da se svaki uloženi dinar koji je namenjen poljoprivredi dvostruko vraća. SVM se proteklih nedelja, odnosno meseci ozbiljno bavio ovom temom i na izborima u našem programu je ključna tačka bila donošenje ovog zakona. Mi iz SVM u novembru 2012. godine smo organizovali javnu raspravu u vezi ovog zakona. Na taj skup se odazvalo više od 30 poljoprivrednih organizacija, bili su prisutni predstavnici struke, kao i čelnici nekih opština koji su zaduženi za poljoprivredu. Na tom skupu je pohvaljeno što država konačno želi da uobliči transparentnu politiku podsticaja u poljoprivredi. Mi sa svoje strane, konstruktivnim prilazom Predlogu zakona iz te oblasti, za cilj postavljamo pomoć i podsticaj malim i srednjim poljoprivrednim gazdinstvima. Pozitivno je da su poljoprivredni proizvođači imali priliku da se izjasne o ovom zakonu, mada nije puno predloga usvojeno i posle javne rasprave nije bilo daljeg usaglašavanja. Ipak je pozitivno što je Ministarstvo poljoprivrede pitalo poljoprivredne proizvođače šta žele i da su zainteresovane strane imale priliku da se izjasne o nacrtu zakona. Ovim zakonom se realizuju zahtevi poljoprivrednih proizvođača koji postoje duži niz godina, a odnose se na uspostavljanje sistema dugoročne, predvidive, konzistentne i transparentne poljoprivredne politike. Strateški je jako važno da imamo predvidivost u poljoprivrednoj proizvodnji. Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju stvoriće se stabilna, dugoročna i predvidiva poljoprivredna politika koja se neće često menjati. Napravljen je iskorak u pravednijoj raspodeli agrarnog budžeta time što su pravna i fizička lica izjednačena u pravu na subvencije po ovom predlogu zakona, kao i površine pod voćnjacima i vinogradima koji će takođe biti uzeti u obzir pri ostvarivanju prava na direktna plaćanja. Veliki broj učesnika na ovom sastanku, koji smo organizovali, je tražio da se poveća budžet za poljoprivredu, odnosno da iznosi najmanje 5% od nacionalnog budžeta. Od izuzetnog je značaja to što je ovaj predlog prihvaćen i unet u tekst Predloga zakona. Dobro je i to da su predviđeni posebni podsticaji za organsku proizvodnju, kao i to što će Ministarstvo subvencije deliti samo do 100 hektara. Veliki broj primedbi se odnosi na to da su poljoprivredni penzioneri preko 65 godina, automatski razvrstani kao nekomercijalno gazdinstvo, a proizvođači koji su penzioneri iz radnog odnosa imaju priliku da biraju. Od izuzetno je značaja je to, s obzirom da se radi o neravnopravnom tretmanu, što su primedbe uvažene i unete u Predlog zakona, tako što će se za vreme registracije svaki poljoprivredni proizvođač izjasniti po tome. Traženo je da se propiše mogućnost AP i lokalnim samoupravama da mogu da utvrđuju i druge mere podrške za sprovođenje poljoprivredne politike, a ne samo za kreditnu podršku. Prvobitno je u nacrtu zakona planirano da ovi subjekti ne mogu da sprovode mere cenovne podrške, već samo investicione i kreditne. Obzirom da se radi o sredstvima AP i lokalne samouprave koje imaju prihode od zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta, uz uslov da su mere u saglasnosti sa agrarnom politikom državne, predlog je prihvaćen i delimično unet u predloženi tekst. Ipak, naša poslanička grupa sa svojim amandmanima želi da proširi ovaj krug podsticaja. Nadam se da ćete imati razumevanja za to. Pozitivno je što će lokalne samouprave moći da računaju na neki podsticaje. Takođe je za pohvalu da će biti dostupni za javnost podaci o vrsti i visini ostvarenih podsticaja po korisniku podsticaja. Ovim predlogom zakona je predloženo da pored pravnih lica, manastiri, odnosno druga crkveno-pravna lica imaju pravo da ostvare pravo na subvencije, i to na celokupnoj svojoj imovini. To je izuzetno pozitivno. Međutim, ima jednopitanje u vezi ovoga za vas, gospodine ministre. Interesuje me – da li srednje poljoprivredne škole, kao pravna lica, mogu da računaju na podsticaje? To su škole koje imaju svoje ekonomije. Na primer Srednja poljoprivredna škola u Bačkoj Topoli, koju sam i ja pohađao, ima svoju ekonomiju koja gazduje na 110 hektara poljoprivrednog zemljišta. Izuzetno bi bilo značajno da ta srednja škola dobije neku podršku. Interesuje me, gospodine ministre, na šta mogu da računaju srednje poljoprivredne škole po ovom predlogu zakona? Pozitivno je što ima kreditne podrške. Kreditna podrška predstavlja vrstu podsticaja kojom se poljoprivrednim gazdinstvima omogućava olakšani pristup korišćenju kredita i na taj način se stvara povoljniji pristup izvorima finansijskih sredstava za unapređenje poljoprivredne proizvodnje. Pozitivno je i da postoji podrška za pripremu i sprovođenje lokalnih strategija ruralnog razvoja, tj. predstavlja vrstu podsticaja koji doprinose lokalnim akterima ruralnog razvoja, da dugoročno poboljšaju potencijale svojih lokalnih sredina kroz izradu i podršku u sprovođenju lokalnih strategija održivog ruralnog razvoja. Naravno, pored pozitivnih stvari, imamo i neke primedbe na predloženi zakon. Podneli smo neke amandmane, a imamo i neka pitanja za vas, gospodine ministre. Ono čime nismo zadovoljni je to što ponuđeni tekst zakona ne sadrži u potpunosti rešenja prema kojima bi pokrajina ili lokalne samouprave mogle da obezbede sredstva za gazdinstva i što će sistem podsticaja biti centralizovan. U zakonu stoji da organi autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave mogu da utvrđuju mere podrške za sprovođenje poljoprivredne politike i politike ruralnog razvoja za područje teritorije autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, to je u redu, međutim, ono što stvara problem je da program podrške donosi nadležni organ autonomne pokrajine, odnosno nadležni organ jedinice lokalne samouprave, uz prethodnu saglasnost ministarstva. Postavlja se pitanje – šta ako na programe lokalnih samouprava i na programe AP Vojvodine se ne da zeleno svetlo iz Beograda? Organi AP Vojvodine, kao i brojne lokalne samouprave, imaju različite programe podrške poljoprivrednim proizvođačima koje bi želeli da nastave i u daljem periodu. Stoga smatramo da i u budućem periodu treba omogućiti svim nadležnim organima da, ukoliko žele da pomažu poljoprivrednike, to mogu da urade, kako na pokrajinskom, tako i na lokalnom nivou. Problem dalje predstavlja i to što će ministar određivati koja su nerazvijena područja koja, prema politici podsticaja, imaju veća prava. Od diskrecionog prava ministra će zavisiti koje će opštine biti označene kao takve. Šta predlaže zakon? Područja sa otežanim uslovima rada u poljoprivredi su područja kod kojih, zbog prirodnih, socijalnih ili zakonskih ograničenja, ne postoje uslovi za intenzivan razvoj poljoprivredne proizvodnje. Ministar nadležan za poslove poljoprivrede propisuje područja za period od tri godine. Smatra da pojam područja sa otežanim uslovima rada u poljoprivredi nije dovoljno transparentan i precizan. Pod nerazvijenim poljoprivrednim područjima, prema dosadašnjoj praksi, najčešće su se podrazumevala područja sa centra i sa juga Srbije, iako se zna da takvih područja ima i na teritoriji AP Vojvodine. Gospodine ministre, od 45 opština koje se nalaze u Vojvodini, samo su jedna ili dve opštine bile tretirane kao nedovoljno razvijene po pitanju poljoprivredne proizvodnje. Međutim, gospodine ministre, vi vrlo dobro znate da nisu uslovi isti u Severno-bačkom i Severno-banatskom okrugu. Interesuje me – da li ćete, pored nadmorske visine, kao kriterijum uneti i kategorije poljoprivrednih zemljišta pre odlučivanja i kakve kriterijume ćete imati po ovom pitanju? Takođe stvara problem to što po predlogu zakona se daje mogućnost ministru da umanjuje podsticaje za poljoprivredno zemljište. Šta piše u predlogu zakona? U zavisnosti od raspoloživih sredstava, propisanih zakonom kojim se uređuje budžet, ministar može ograničiti površinu za koju se ostvaruju osnovni podsticaji i podsticaji za biljnu proizvodnju. Predložili smo da se ovi stavovi brišu iz zakona, pa sa timeskraćuje se diskreciono pravo ministra da smanji podsticaj. Usvajanjem našeg amandmana poljoprivredni proizvođači će imati sigurnu podršku preko osnovnih podsticaja i preko podsticaja za biljnu proizvodnju do 100 hektara poljoprivrednog zemljišta. Sledeća tema kojom želimo da se bavimo jesu regresi. Kada je reč o regresima za nabavku osnovnih proizvodnih inputa, kao što su seme, gorivo i đubrivo, ova mera doprinosi smanjenju cene biljne proizvodnje za koju su podsticaji namenjeni i to oko smanjenja varijabilnih troškova nabavke inputa za proizvodnju. Svaka godina je bila različita po ovom pitanju. Jednom su samo bili regresi, prošle godine samo deo subvencija je bio preko regresa. Po predlogu zakona, regresi za gorivo ili đubrivo ili seme isplaćuju se u minimalnom ukupnom iznosu od 6.000 dinara po hektaru za istu površinu za koju je ostario pravo na osnovne podsticaje. Međutim, zbog malverzacije sa računima, kao što ste i vi rekli malopre, gospodine ministre, regresi nisu popularni među poljoprivrednim proizvođačima. Svakom poljoprivredniku više odgovaraju osnovni podsticaji umesto regres. Bilo je malverzacija i sa regresiranjem mineralnog đubriva. Javna tajna je da na benzinskim pumpama NIS može da se kupi račun za naftu. Problem je i to što regresi za gorivo mogu da se kupe samo na pumpama NIS. Ovde je problem udaljenost NIS pumpi od naseljenog mesta gde poljoprivredni proizvođač živi. Na primer, u opštini iz koje ja dolazim, u Bačkoj Topoli, to je ogroman problem. Neki proizvođači moraju da putuju čak 20 kilometara do NIS pumpe. Interesuje me – kako ćete ovih 6.000 dinara podeliti, da li će to biti potrebno i koliko računa treba poljoprivredni proizvođač da preda za gorivo, koliko za đubrivo, a koliko za seme? Iz ovih razloga smatram da treba da povećamo osnovne podsticaje. Smatramo da iznosi same subvencije po hektaru nisu dovoljno visoki za efikasno podsticanje poljoprivredne proizvodnje. Po predlogu zakona, osnovni podsticaji ostvaruju se po površini biljne proizvodnje i to u minimalnom iznosu od 6.000 dinar po hektaru. Smatramo da je izuzetno važno da se ovim zakonom povećaju podsticaji po hektaru. Po našem mišljenju, sredstva za regrese treba da se smanjuju, a istovremeno treba da se povećaju sredstva za osnovne podsticaje koje poljoprivredni proizvođači direktno dobijaju kao subvenciju. Interesuje me, gospodine ministre, i dinamika plaćanja subvencija. Šta možete da kažete o tome? Kakvi su planovi Ministarstva poljoprivrede? Nije svejedno do kog datuma će Ministarstvo poljoprivrede isplatiti sredstva poljoprivrednim proizvođačima. Sledeći problem predstavljaju podsticaji u stočarstvu. Svi govorimo o važnosti stočarstva. Dobro znamo da su stočari u izuzetno teškoj situaciji, pa zbog toga predlažemo povećanje sredstava za njih. Predlažemo da premija za mleko iznosi najmanje 10 dinara i da podsticaje dobije svako ko proizvodi mleko. Mala poljoprivredna gazdinstva koja npr. imaju samo dve krave, automatski ne mogu da ostvare premije za mleko, jer ne mogu da proizvedu najmanje 3.000 litara mleka po kvartalu. Smatramo da taj limit treba da smanjimo, ne samo za one teritorije gde se u otežanim uslovima bave poljoprivredom. Podsticaji za mlečne krave su 2012. godine iznosili 25.000 dinara. Smatramo da taj iznos ne sme da se smanjuje, isto tako i za krave dojilje, pa smo i tu predložili da se poveća sa 20.000 na 25.000 po grlu. Po pitanju stočarstva postoji još jedan ogroman problem i to u vezi prodaje tovnih junadi i svinja. Podsticaji se ostvaruju ako je tovno grlo, namenjeno za proizvodnju mesa, prodato klanici ili je namenjeno izvozu. Predlažemo da stočari mogu da ostvare podsticaje i u onim slučajevima kada nisu predali robu direktno klanicama, već su to uradili preko otkupljivača. Do sada je predstavljalo ogroman problem što jedan broj proizvođača ne dobija subvenciju za tov junadi i tov svinja zbog toga što ni su u mogućnosti da robu direktno predaju klanicama. Ovaj problem najviše dotiče male i srednje poljoprivredne proizvođače. U praksi otkupljivači kupe stoku od poljoprivrednog proizvođača, pa oni predaju robu direktno klanicama i ostvare podsticaje za tovno grlo, ne proizvođač koji je gajio stoku. Nadam se, gospodine ministre, da ste čuli za ovaj problem. Naravno, predlažemo da podsticaje dajete samo u onim slučajevima gde stoka preko otkupljivača stvarno završi u klanici. Sledeći problem koji želimo da rešimo jeste što nije ograničena veličina subvencija i želimo da se to ograniči. Po predlogu zakona korisnik sredstava u toku kalendarske godine, po osnovu direktnih plaćanja, osim po osnovu kreditne podrške, može ostvariti ukupan iznos od više od 20 miliona dinara. Smatramo da treba ograničiti iznos koje gazdinstvo može da dobije i to u iznosu od pet miliona dinara. Naime, podsticaji koji su veći od ovog iznosa ne dovode do izjednačenja tržišne utakmice, već naprotiv, ubrzaju jačanje velikih poljoprivrednih proizvođača, a cilj ovog zakona bi trebalo da bude jačanje malih i srednjih poljoprivrednih gazdinstava. Problem je i to da ne postoje konkretni podsticaji za mlade proizvođače. Potrebno je predvideti mere podsticaja za mlade poljoprivrednike koji ostaju na selu. Naš predlog je davanje posebnih podsticaja onim mladim proizvođačima koji žele da se bave poljoprivredom, to smo i predložili preko amandmana. Interesuje me i vaš stav, gospodine ministre, po ovom pitanju, gde ima mesta u zakonu za njih. Ministarstvo poljoprivrede preko Predloga zakona nije predvidelo ni konkretne subvencije za mehanizacije. Interesuje me, poštovani ministre, šta planirate u vezi ovog problema pošto, kako znamo, zemlje u okruženju to rade već niz godina unazad, npr. Mađarska, gde se to radi više od 10 godina. Kad smo kod mehanizacije, samo jedno pitanje za vas, gospodine ministre. Da li imate informaciju o tome da se poljoprivredni proizvođači kažnjavaju od strane saobraćajne policije zbog neregistracije priključnih mašina, npr. kao što su velike tanjirače i kao što su prese? Ove priključne mašine imaju točkove, pa po Pravilniku o registraciji moraju da se registruju. Šta je problem? Problem je da poljoprivredni proizvođači nemaju svu dokumentaciju za ove mašine, a problem je i to da ove mašine nemaju vazdušne kočnice, pa u skladu sa tim ne mogu da se registruju jer ne prolaze tehnički pregled. Znači, ne može da se registruje priključna mašina ako to poljoprivredni proizvođač želi, a uprkos tome saobraćajna policija kažnjava poljoprivredne proizvođače. Najviše primedbi za ovo inače dolazi iz severno-banatskog okruga, pa vas molim da proverite šta može da se uradi po ovom pitanju. Na kraju još jednom želim da istaknem da je dobro što će konačno doći do sigurnog subvencionisanog sistema, što je bilo javne rasprave, da će Ministarstvo subvencije deliti do 100 hektara, da je ugrađen u zakon predlog da 5% ukupnog budžeta bude namenjen poljoprivredi i da će ubuduće svako poljoprivredno gazdinstvo, bez obzira da li plaća PIO ili ne, da računa na subvencije po hektaru. Takođe je izuzetno važno da će zadruge, pravna lica i verske zajednice dobiti podsticaje na poljoprivredno zemljište koje poseduju. Našim amandmanima smo predložili da se prošire nadležnosti AP Vojvodine, odnosno lokalnih samouprava i to je od izuzetnog značaja. Naravno, smatram da treba povećati sredstva za podsticaje da bi naši poljoprivredni proizvođači, mala i srednja poljoprivredna gazdinstva ojačala, da bi bila spremna na tržišnu utakmicu koja ih čeka u EU. To su samo neke primedbe, gospodine ministre, na predlog zakona. Želim da kažem da poslanička grupa SVM, u zavisnosti od toga da li će nam biti prihvaćeni najvažniji amandmani, odlučiti o tome da li ćemo da podržimo ovaj zakon. Nadamo se da ćemo biti u mogućnosti da to učinimo, pošto smo vodili razgovore sa vama prošle nedelje i nadamo se prihvatanju našeg amandmana. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Međunarodnog ugovora o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu, možete da računate na našu podršku. Na kraju očekujem i vaše odgovore na neka postavljena pitanja. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Olgica Batić. Hvala.
Poštovani predsedniče, ministri, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, pre svega, pažljivo proučavajući predmet ovog zakona, ali isto tako i obrazloženje za njegovo usvajanje po hitnom postupku imam dva pristupa koja su u osnovi suprotstavljena, ali u svakom slučaju dobronamerna. Pre svega, nemam dilemu da je ovaj zakon neophodan, kao i cela poslanička grupa SPO i DHSS i da je uložen napor i u tom smislu, sav raspoloživi kapacitet Ministarstva da se ova oblast uredi. Takođe, nemam dilemu da je bolje usvojiti ovaj tekst zakona sa amandmanima koje kako je podnela moja poslanička grupa, tako i nekim dobrim drugim predloženim amandmanima drugih poslaničkih grupa, nego nemati ovaj zakon. Kako ste sami naveli, pravnik sam, pa upravo to i kažem, time se pruža mogućnost da naš seljak u onom najpozitivnijem značenju te reči, koji treba da bude stub ovog našeg društva, konačno dobije nešto što mu pripada, a da to bude prvenstveno zakonski regulisano. Dakle, sve pohvale u pogledu pristupa i hrabrosti za zakonsko regulisanje ove materije. Moj drugi pristup biće sa druge strane kritičan, ali opet dobronameran. Odnosi se na preciznost, odnosi se na selektivnost, odnosi se na predvidivost mera i efekata i naročito na kontrolnu funkciju, što smatram da sve nije najsrećnije rešeno upravo ovim predlogom zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Bilo je prilika da se sve dobro analizira, bilo je mogućnosti da se uključe još neke službe, kao što je to recimo veterinarska služba, da se obavi još šira rasprava od one koja je obavljena, da se uključe još neki gradovi, još neka područja, osim onih 10 do 15 koji se vide i koji su navedeni na strani 15 i na strani 16 obrazloženja. Kada kažem preciznost, mislim na sledeće. Sami ste naveli da je do sada donošeno godišnje čak preko 40 uredbi koje se odnose na podsticanje u poljoprivredi, na ruralni razvoj, što svakako nije dobro jer je uvek pitanje takođe, pokušaću da vas interpretiram, da je od podsticaja u poljoprivredi pitanje da li interes imaju određene kategorije ili pak imaju određeni pojedinci. Upravo da bi se takva preciznost uvrstila jednim zakonom i učvrstila, onda mogu da postavim sledeće pitanje. Ukoliko zakon, kao što ovaj predlog zakona ima 52 člana, u cilju njegovog sprovođenja podrazumeva donošenja 15 podzakonskih akata, a to se može videti na strani 17 upravo ovog predloga zakona, smatram da je to odsustvo hrabrosti, možda donekle i ideja, a možda i realnosti da se celokupna ta oblast sistematski uredi samo jednim zakonom, a ne podzakonskim aktima koji su kao takvi podložni čestim promenama i vrlo često neprimenjivi u samoj praksi. Kada govorim o selektivnosti, vi ste npr. u članu 17. ovog zakona predvideli podsticaje za priplodne ovce i za koze, za tov jagnjadi, ali ne i za tov jarića ili jaradi. Za konzumente ili za ljubitelje ovih vrsta životinja zaista je teško napraviti razliku između jagnjadi ili jarića, čak bi većina poželela upravo da jede jare, ali za tako nešto podsticaja nema. Ukoliko napred navedenu preciznost ili selektivnost pokušam da zanemarim, a mislim da ne mogu, onda predvidivost mera i efekata, isto kao i kontrolnu funkciju sigurno ne mogu. Iz kojih razloga? Evo zašto. Vi ste ovim zakonom za pojedine kategorije životinja odredili podsticaje i regrese. To se vidi iz člana 22, člana 23, 24, 25, sve do člana 29, i to u fiksnom dinarskom iznosu. Za vas imam takođe i nekoliko pitanja. Prvo, šta će se desiti ukoliko vrednost podsticaja i regresa, kako će se ona regulisati ukoliko, recimo, evro bude 120 dinara ili 130 ili 140 dinara? Da li ste predvideli mogućnost da se isforsira jedna vrsta proizvodnje, npr. proizvodnja svinja, a da se zanemari neka druga, npr. proizvodnja junadi? Drugo moje pitanje jeste da li ste predvideli ciklus proizvodnje po kategorijama životinja? Da li ste predvideli dovoljno sredstava za sve podsticaje i za regrese koji su navedeni i koji su obuhvaćeni ovim predlogom zakona? Da li ste predvideli minimalne i da li ste predvideli maksimalne rokove plaćanja? Da li ste predvideli ravnomernost u plaćanju i bez privilegije da neko nešto dobije odmah, da neko čeka, a da neko uloži u proizvodnju, a da na kraju ne dobije ni podsticaje niti regrese? Da li ste predvideli, da li ste isključili subjektivnost svih onih odgovornih koji odlučuju upravo o isplati regresa ili isplati podsticaja? Na kraju krajeva, ono što je meni posebno zasmetalo u ovakvom predlogu zakona jeste zašto o ostvarivanju prava na podsticaje odlučuje direktor Uprave za agrarna plaćanja, što se takođe vidi u članu 7. stav 3. ovog zakona, a ne vi, kao ministar poljoprivrede? Onda se postavlja pitanje – nije li otuda u tom čoveku skoncentrisana veća moć nego vas, kao nekog ko upravlja nadležnim resorom i u čijoj je nadležnosti Ministarstvo poljoprivrede? Ono što je najvažnije i ono zbog čega sam podnela samo dva amandmana, verujte mi, imala sam želje da podnesem i mnogo više, ali ova dva smatram ključnim, i to na član 15. i na član 20. ovog predloga zakona. To je pre svega kontrolna funkcija i sigurnost države pri isplativosti premija za mleko, to je amandman na član 15. i pravna korišćenja podsticaja u stočarstvu, amandman koji sam podnela na član 20. Pokušaću da vam dočaram i slikovito. Ukoliko želite da ostvarite premiju za kola ili za kasko osiguranje, ta kola moraju proći tehnički pregled, neko za to mora platiti takse, taj neko jeste vlasnik i onda tek ona mogu biti ispravna ili još bolji izraz, primenljiv ovom zakonu, moraju da budu zdrava. To upravo "zdrava" mora se pre svega odnositi na životinje.Da bi se dobila premija, da bi se dobio regres, da bi se ostvarili podsticaji, to znači da svako ko želi da ostvari pravo na premiju ili na podsticaje u stočarstvu mora podneti dokaz da je na svojim životinjama izvršio sva preventivna, što znači da je životinja zaključena, kao i sva dijagnostička ispitivanja, znači da je životinja zdrava, iz mnogobrojnih razloga: radi tova, radi proizvodnje, radi mleka, radi reprodukcije itd. Sve ove mere su besplatne za vlasnike, sve to država plaća, vodi se precizna evidencija u svakoj veterinarskoj stanici. Potvrda za tako nešto izdaje se za minut. Imala sam mogućnost da to vidim kako se radi u Obrenovcu, budući da sam ja Obrenovčanka, pa tako znam da se potvrda izdaje za jedan minut. Na ovaj način država kontroliše i promet i vrstu stoke i kategoriju životinje i isplatu sredstava i ono što je najbitnije plaća samo zdrava grla. Bez ovoga sigurno je da niste u mogućnosti da pravilno i sigurno pratite kako proizvodnju, tako i proizvode. Da se vratim na onaj svoj primer kojim sam pokušala da slikovito dočaram ono što smatram da se ovim zakonom treba bolje urediti. Kada policijska uprava registruje i izdaje saobraćajnu dozvolu ona to čini za ispravno, znači, za zdravo vozilo i to je osnov za dobijanje premije osiguranja. Sada sve to implementirajte na ovaj zakon i mislim da znate o čemu govorim. Da vas obavestim samo o jednoj činjenici, a to je da sam tražila i da sam vršila uporednu pravnu analizu kako je nešto ovako uređeno zakonima u Hrvatskoj i zakonima u Sloveniji, da bez potvrde, kako je tamo rešeno o zdravlju životinja i to upravo od strane veterinarske službe u kom cilju sam i podnela amandmane, nije moguće ostvariti ni regres, nije moguće ostvariti ni podsticaj, niti je moguće dobiti premije. Mislim da sa predloženim amandmanima koje je poslanička grupa SPO kao i DHSS podnela dobijaju svi, mislim da bez njihovog usvajanja, po mom skormnom mišljenju, gube svi, država svakako najviše, a svi proizvođači usvojenim amandmanima kako naše poslaničke grupe tako i pojedinih amandmana koji zaista zaslužuju da budu usvojeni i to nije hir već potreba. Stavljaju se svi u ravnopravan položaj, a pre svega potrošač usvajanjem onih potpuno opravdanih amandmana. Jeste u potpunosti zaštićen jer zna da konzumira zdravo meso, zna da konzumira zdravo mleko i sve druge proizvodeživotinjskog porekla. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Velimir Stanojević.
Hvala. Gospodine predsedniče, uvaženi predstavnici Vlade Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da se vodi rasprava o jedinstvenom načelnom pretresu o nekoliko predloga zakonskih akata, u ime poslaničke grupe NS pre svega ću se osvrnuti na Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, obzirom da se jedan ovakav dokument po prvi put pojavljuje u parlamentu. Naime po procentu obradivih površina, po broju stanovnika koji se direktno bave poljoprivredom, zatim što je posebno važno, po učešću poljoprivrede u stvaranju BDP od preko 10%, po svim tim kriterijumima, naravno, može se slobodno reći da je Srbija tipična agrarna zemlja. Međutim u merama ekonomske politike od strane države to se često nije moglo prepoznati. Naime, kao što i sami znate u protekloj deceniji u proseku je agrarni budžet tek negde jedva oko 4% ukupno od nacionalnog budžeta, pri tome imajući u vidu, uprkos činjenici da agrobiznis, znači, poljoprivreda i prerađivačka, prehrambena industrija učestvuju u stvaranju BDP sa celih 20%. Nivo izdvajanja kroz protekle godine kada je agrarni budžet u pitanju je bio vrlo raznolik, tako da smo imali slučaj da je 2004. godine to iznosilo iznad 5% od ukupnog budžeta, samo pet godina kasnije to je bilo duplo manje, odnosno subvencije za poljoprivredu u 2009. godini nominalno padaju na nivo od prethodnih pet-šest godina, a naravno realno zbog kursa dinara, rasta cena energenata i drugih imputa u proizvodnji, realno su postale manje za najmanje 30%. Pored toga naravno treba imati u vidu i da, kao što ste vi gospodine ministre rekli – poljoprivreda i prehrambena industrija su jedina grana srpske privrede koja ostvaruje suficit u spoljno-trgovinskoj razmeni, a što posebno treba podvući jedina delatnost u nekim delovima Srbije koja može podići rast zaposlenih i prihode u relativno kratkom roku. Zbog svega toga poljoprivreda zaslužuje da konačno postane najpovlašćenija grana privrede, a njen ekonomski napredak se može očekivati samo ako se obezbedi ubrzana obnova mehanizacije, ukrupnjavanje poseda, realizacija poljoprivredne proizvodnje, zatim konkurentski otkup uz garantovane cene, subvencije za strateške proizvode koje će pratiti trendove njihovih kretanja pre svega sa zemljama okruženja. Naravno, ostvarenje ovih ciljeva je moguće jedino uz permanentno odvajanje za agrarni budžet na daleko veći nivo nego što su dosadašnja izdvajanja bila jer ona su zaista mala kada se pogledaju budžeti u regionu, a da ne govorim o Evropi. Naravno, raduje to što je strateško opredeljenje Vlade Republike Srbije, Ministarstva poljoprivrede, Ministarstva finansija da u 2014. godini taj iznos bude 5%, ali ćemo se tek tada vratiti na onaj nivo koji smo imali pre deset godina. To je sve iz razloga da bi se uopšte mogla kreirati jedna stabilna i dugoročna politika o poljoprivredi i da bi se konačno uspostavila konstantna politika podsticaja koja će trajati godinama ispred nas. Međutim, ako u budžetu EU se najveća sredstva, mislim da je to negde preko 50 milijardi evra godišnje izdvaja za poljoprivredu, upravo zbog njihovog saznanja, odnosno činjenice da njen ekonomski potencijal uopšte ne dozvoljava da se bez subvencija proizvode dovoljne količine kvalitetne hrane po prihvatljivim cenama, onda to naravno mora važiti i za Srbiju zemlju koja je u ovakvoj ekonomskoj, socijalnoj i svakoj drugoj situaciji. Znači, samo pod tim uslovima ona može postati najpovlašćenija grana privrede u Srbiji, pre svega to treba da se reflektuje, naravno, kroz, još jednom kažem, veća sredstva u nacionalnim finansijama. Naravno, ta podrška ne sme biti zavisna samo od obrađivane površine, ona treba biti usmerena i na premiranje, regresiranje, a posebne mere treba usmeravati na jačanje infrastrukture proizvođača, odnosno na investicije. Kao što rekoh, u Srbiji do sada nije postojao zakon o podsticajnoj poljoprivredi kojim bi se na jedan duži period definisala dugoročna agrarna politika zemlje i pre svega obezbedila predvidljivost u poljoprivrednoj proizvodnji. Naime, dosadašnji mehanizmi u vođenju agrarne politike u Srbiji nisu doprinosili uspostavljanju jedne predvidljive i konzistentne agrarne politike iz više razloga. Često su se menjale vrste i obimi podsticaja, menjali su se kriterijumi čak i u toku jedne godine, često su bile i neusaglašene sa propisima EU i uopšte kada pričamo o poljoprivrednim proizvođačima, odnosno krajnjim korisnicima oni su prosto imali jedno otežano praćenjezbog donošenja više desetina uredbi u toku jedne godine. U tom smislu ovo je jedan veoma važan dokument koji treba bez obzira na neke eventualne manjkavosti koje ćemo danas čuti, treba da predstavlja jedan od nosioca nacionalne strategije u agrarnoj politici. Ovaj zakon treba zapravo da u narednom periodu obezbedi sigurnost, odnosno praktično da poljoprivrednici znaju koje će to poteze država činiti ne samo u jednoj kalendarskoj, nego i u narednim godinama kako bi mogli da planiraju svoju proizvodnju i prilagode pre svega svoje investicione aktivnosti, jer bez dorade, prerade, bez investicija u poljoprivredi, bez unapređenja tehnologija gajenja svakako ne možemo da postignemo ono što želimo kada je agrar u pitanju. Mere koje su do sada, znači manje-više postojale, a sada su uokvirene u ovaj zakon i što je vrlo važno one postaju obavezujuće. Naravno jedna od novina je uvođenje registra podsticaja, odnosno baze podataka o tome ko su ti korisnici, u kom iznosu su dobili sredstva, za koje namene i na taj način pretpostavljam da će se stvoriti baza podataka i osnova za strateško planiranje i finansiranje poljoprivrede u budućnosti. Sami znate da u toku javne rasprave su se često mogle čuti oprečna mišljenja o Predlogu ovog zakona od onih koji smatraju da on odgovara potrebama i stanju poljoprivrede, uz pohvale da ovo pravo sada imaju pravna i fizička lica koja imaju registrovano aktivno gazdinstvo, uključujući i zadruge, naravno i do onih koji smatraju da su predložena rešenja loša, jer se favorizuju veliki poslovni sistemi, a pri tom marginalizuju klasična mala porodična domaćinstva. U svakom slučaju, cilj ovog zakona treba da bude uspostavljanje i predvidivosti, ali i stabilnosti agrarne politike kroz direktna plaćanja, mere ruralnog razvoja, posebne podsticaje, s tim što bih posebno se osvrnuo na direktna plaćanja, kroz premije podsticaja za biljnu i stočarsku proizvodnju, regrese i kreditnupodršku, koji bi svakako, u meri koliko trenutno to država može da čini, trebali da doprinesu i unapređenju kvaliteta mleka, stabilnosti sirovinske baze za industriju mleka, ali i da u određenoj meri pomognu u smanjenju cene koštanja proizvoda i njihove veće konkurentnosti, kao i za unapređenje prinosa po jedinici površine, kao i unapređenje rasnog sastava i opšte povećanje jednog oslabelog stočnog fonda. S tog aspekta posebno mislim da su značajne ove mere koje se tiču stočarske proizvodnje. To će, pre svega, kroz kreditiranje, kroz regresiranje pomoći proizvođačima u određenoj meri, sad zavisno koliko kome, o tome će kasnije sigurno biti reči, da mogu da predvide svoje investicione aktivnosti, a pre svega da bace akcenat na privredu i doradu poljoprivrednih proizvoda. Inače, smatram da je posebna vrednost ovog akta što na jedan pozitivan način tretira određena područja u Srbiji u kojima su prisutni otežani uslovi obavljanja poljoprivredne aktivnosti. Da li zbog prirodnih, socijalnih ili ekonomskih ograničenja, prosto, u ovim područjima nije moguće intenzivno bavljenje poljoprivredom, tako da se oni na neki način ovde posebno tretiraju, što mislim da je za svaku pohvalu. Inače slažem se da u Srbiji treba voditi jedinstvenu agrarnu politiku, ali definitivno uslovi bavljenja poljoprivredom u ovoj zemlji, ma koliko mala bila, uopšte nisu isti. Sami znate da potpuno jedni uslovi i što se tiče veličine parcela i uslova gajenja i poseda su sasvim drugačiji u Vojvodini, potpuno različiti u centralnoj Srbiji, čak i u centralnoj Srbiji, zavisi po regionima, definitivno i kroz ovaj zakon, ali pre svega mislim kroz donošenje ovih strateških dokumenata posebnu pažnju treba obratiti na neka područja koja na neki način ovaj zakon dovoljno i ne tretira ili se to bar tako meni čini. Nadam se da će donošenje ovog zakona stvoriti povoljne uslove za razvoj poljoprivrede. Jedna od sugestija, naravno, uz pozdravljanje onoga što najavljujete, da će se ove godine usvojiti strategija razvoja poljoprivrede, možda bi trebalo uz donošenje ovog zakona i razmisliti o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivednom zemljištu i Zakona o registraciji poljoprivrednih gazdinstava. Čini mi se da u pojedinim njihovim delovima oni mogu ugroziti sprovođenje ovog zakona koji je pred nama, odnosno na neki način devalvirati njegovu primenu. Na kraju, ono što je primedba, što će se primena ovog zakona kreirati dalje kroz donošenja većeg broja podzakonskih akata, odnosno njima precizirati neke važne odredbe ovog akta. Smatram da je trebalo implementirati ga u osnovni tekst zakona, jer bi odmah po njegovom donošenju krajni korisnici imali direktan uvid šta mogu da očekuju donošenjem ovog dokumenta. Plašim se da se tu taj proces ne bude usporio. Još jedna primedba. Možda je trebalo uvrstiti u Zakon i konkretnu gransku raspodelu sredstava – na voćarstvo, vinogradarstvo i ratarsku proizvodnju. Čini mi se da se voćarsko-vinogradarska proizvodnja u Predlogu ovog zakona pojavljuje tek na par mesta. Voćarstvo je najvažnija poljoprivredna grana jednom dobrom delu centralne Srbije. Vinogradarstvo je verovatno primer dobre prakse kako se od jedne potpuno posrnule delatnosti, intervencijom države subvencijama, mogu stvoriti i te kako napredna poljoprivredna gazdinstva koja se bave preradom grožđa. Što se voćarstva tiče, gospodine ministre, znate izuzetno dobro kakvi problemi u toku godine mogu da se stvore i naprave sa, na primer, proizvođačima malina. Da ne ponavljam da je to naš izvozni artikal broj jedan. Da pomenem da čitave porodice u ovoj zemlji, pre svega u zapadnoj Srbiji, svoju egzistenciju zasnivaju na nekoliko stotina stabala šljiva ili nekoliko desetina ari malina i uz potpuno slaganje da treba voditi razvojnu politiku Predlogom ovog zakona, ipak ova zemlja je u takvoj socijalnom stanju da na neki način se mora voditi računa, znam ima u Predlogu zakona, odnosi se to i na nekomercijalna domaćinstva, ali se mora voditi računa i o toj socijalnoj komponenti. Svakako smatram da je odlično da se ovaj Predlog zakona pojavio pred parlamentom. On će se u narednom periodu primenjivati, implementirati u praksi. Verovatno će se vremenom i dorađivati. Poslanička grupa NS, obzirom da je jedno od naših načelnih opredeljenja revitalizacija sela, oživljavanje sela i poljoprivrede, u danu za glasanje će podržati zakon. Još samo da vrlo kratko prokomentarišem o Predlogu zakona o potvrđivanju međunarodnog ugovora biljnim i genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu. Naravno, cilj ovog ugovora je prvenstveno očuvanje i korišćenje biljnih i genetičkih resursa koji su stvarani u vekovnom procesu odabiranja i gajenja i prosto se nameće jedna globalna potreba za njihovo očuvanje i korišćenje kao nosioca niza kvalitativnih osobina. Na primer, otpornost na niske temperature, otpornost na suštu itd. što je posebno aktuelno kod nas poslednjih godina. Takođe, proces stvaranja novih sorti je dugotrajan i skup. Potpisivanjem ovog ugovora Srbija će postati zemlja koja pristupa sistemu razmene biljnih i genetičkih resursa neophodnih za stvaranje novih tipova hibrida sorti. Na taj način će se promovisati integralni pristup istraživanju. Uradiće se popis biljnih genetičkihresursa, konvencionisanje istih, tako da će poslanička grupa podržati Predlog ovog zakona, kao i sve druge koji su u okviru ove načelne rasprave. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slavica Savić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanice i poslanici, poštovani ministri i predstavnici Vlade, narodni poslanici SDPS izražavaju zadovoljstvo što je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine predlog zakona kojim se utvrđuju i uređuju subvencije i podsticaji za poljoprivrednu proizvodnju, jer samo zakon može biti garancija veće stabilnosti i predvidivosti za naše poljoprivredne proizvođače. Kada se mere agrarne politike uređuju samo uredbama veća je mogućnost da Vlada trpi pritiske i pokušaje različitih uticaja. Jedan stručnjak Svetske banke za poljoprivredu nedavno je rekao da je Srbija za deset godina imala pet ministara poljoprivrede i da je svaki od ministara vodio drugačiju agrarnu politiku od svog prethodnika. Moramo se složiti sa njime da takva praksa nije dobra, a razloge bi trebalo tražiti u tome što nije bila utvrđena dugoročna strategija razvoja poljoprivrede. Postojali su trogodišnji nacionalni programi, ali zbog velike finansijske nestabilnosti nisu postojali uslovi za dugoročnije planiranje. Donošenje strategije za period od deset godina je potrebno iz više razloga. Prvo, zbog novih finansijskih uslova, a zatim zbog najave da će od 2014. godine naši poljoprivrednici biti izloženi inostranoj konkurenciji. Podaci govore da je u spoljno-trgovinskoj razmeni domaća poljoprivreda zabeležila suficit, ali i da je u poslednjih deset godina izgubila nekoliko stotina hiljada potrošača, oko polovine izvoza domaće poljoprivrede na tržištu EU. Srbija se tradicionalno mora vraćati i na tržište SAD i Rusije, kao i na druga tržišta. U uslovima jake konkurencije to nije moguće, ako Srbija ne poveća svoju poljoprivrednu proizvodnju i ako ne obezbedi bolji kvalitet i viši nivo prerade poljoprivrednih proizvoda, kao i veću produktivnost. Produktivnost po radnom angažovanju radnika u Srbiji kod žita 2,2 puta manja, a kod mleka 6,2 puta manja u odnosu na prosečnu produktivnost u EU. Podaci iz društva agrarnih ekonomista kažu da u Srbiji jedan poljoprivrednik hrani 15 stanovnika, a u Nemačkoj 156 stanovnika. Srbija ima 4,2 miliona hektara obradivog zemljišta. Ključni problem je navodnjavanje. Investicije za navodnjavanje zemljišta nisu nikada skupe, jer je prihod po hektaru koji se navodnjava uz primenu agrotehničkih mera četiri do pet puta veći. Kritična tačka za naš razvoj je prehrambena industrija jer mi nemamo odgovarajuće prerađivačke pogone, kao i dovoljan broj fabrika za preradu voća. Iz Privredne komore takođe upozoravaju na narušene paritete na štetu poljoprivrednih proizvođača. Nekada se kilogram đubriva plaćao sa 800 grama pšenice, a sada sa tri kilograma pšenice. To je dovelo do pada upotrebe đubriva, a samim tim i do smanjivanja samih prinosa. Našu poljoprivredu karakteriše usitnjenost i sparcelisanost. Poljoprivredna mehanizacija je zastarela, prosečna starost mašina je oko 15 godina. Zbog svega toga i bez obzira na to da li ćemo zajedničku agrarnu politiku EU doživljavati kao oslonac ili kamen spoticanja, moraju se dostići zahtevi i standardi u pogledu prosečne produktivnosti, primene agrotehničkih mera, proizvodnje zdrave hrane, očuvanja prirodnih resursa i zaštita životne sredine. Iskustva zemalja u procesu pregovora i pristupanja EU su različita. I dobra i loša, i mi moramo biti dovoljno mudri da ih na pravi način iskoristimo. Potrebna je strategija koja će nas opredeliti koju hranu želimo da proizvodimo. Da li želimo proizvodnju konvencionalne hrane, organske hrane i autentični domaći proizvod ili genetski modifikovane proizvode. Na evropskom tržištu organske hrane nema dovoljno. Isto tako, da bi proizvod u višoj fazi prerade bio dominantan u izvozu, moraju se formirati zadruge ili klaseri. Zbog navedenih problema, predlog zakona koji je danas na dnevnom redu od suštinskog značaja za dalje planiranje i to kako za državu tako i za poljoprivredne proizvođače. Ovim zakonom uvodi se predvidivost i sigurnost za poljoprivredne proizvođače, a ja ću samo zbog izuzetnog značaja i interesovanja naših građana posebno poljoprivrednih proizvođača ponoviti samo najvažnije mere iz ovog predloga zakona. Predlogom zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju predviđeno je sledeće - tri vrste podsticaja: direktna plaćanja, podsticaj merama ruralnog razvoja, posebni podsticaji. Vrste direktnih plaćanja su premije, podsticaj za proizvodnju, regres, kreditna podrška. Premije se isplaćuju za isporučene poljoprivredne proizvode i to kvartalno za kravlje, ovčije, kozje i sirovo mleko i to najmanje za tri hiljade litara kravljeg mleka po kvartalu, a 1.500 litara na području sa otežanim uslovima rada u poljoprivredi. Minimalni iznos premije je sedam dinara po litri mleka, a do sada je bio pet dinara. Podsticaji za proizvodnju su, za biljnu proizvodnju i u okviru njih osnovni podsticaji po površini biljne proizvodnje, minimalno šest hiljada dinara po hektaru, a najviše 100 hektara obradivog zemljišta i to jednom godišnje. Proizvodno vezani podsticaji se ostvaruju po površini biljne proizvodnje, uz minimalno ostvaren prinos po hektaru za određenu vrstu biljne proizvodnje i određene kulture do 100 hektara. Podsticaji za stočarstvo se ostvaruju u minimalnim iznosima od, za krave 20 hiljada dinara po grlu, koze, ovce i svinje četiri hiljade dinara po grlu, junad 10 hiljada, jagnjad 1000, za tov svinja 1000, za košnice pčela 500 dinara po košnici. Regresi za kupljeno gorivo, đubrivo i seme se isplaćuju u minimalnom iznosu od šest hiljada dinara po hektaru, za iste površine za koje je proizvođač ostvario pravo na osnovne podsticaje, dok premije osiguranja iznose minimalno 40% od plaćene premije za useve, plodove, višegodišnje zasede, rasadnik i životinje, kao i za troškove skladištenja u javnim skladištima i to minimalno 40% od troškova za skladištenje. Predlogom zakona propisana su i određena umanjenja isplate direktnih plaćanja i to tako da u toku godine, korisnik sredstava može ostvariti iznos od deset miliona dinara umanjenja. Ako ostvari iznos od deset do 20 miliona dinara, sredstva se umanjuju za 5%. Ako iznos prelazi 20 miliona dinara, umanjuje se 10%. Način umanjenja je takođe propisan ovim predlogom zakona. Druga velika grupa podsticaja su podsticaji za mere ruralnog razvoja i oni se odnose na investicije u poljoprivredi za unapređenje konkurencije i bolje standarde kvaliteta, i to: za poljoprivrednu proizvodnju, jačanje proizvođačkih grupa, preradu poljoprivrednih proizvoda i marketinga. Podsticaj za održivi ruralni razvoj i to za sprovođenje agroekoloških mera, organsku proizvodnju, očuvanje biljnih i životinjskih genetičkih resursa, nadoknadu propuštene dobiti usled dobre poljoprivredne prakse. Kod organske proizvodnje plaćanja obuhvataju premiju, podsticaj za proizvodnju i regres za gorivo, đubrivo, seme i to uvećano za 40% za proizvođače u periodu konverzije i čekanja na sertifikat. Podsticaji za unapređenje ruralne ekonomije obuhvataju podsticaje za razvoj ruralne infrastrukture, podrška nepoljoprivrednim aktivnostima na selu, dodavanja vrednosti poljoprivrednih proizvoda, sertifikacija bezbednosti i kvaliteta hrane, organska proizvodnja i proizvodnja sa oznakom geografskog porekla i za sprovođenje obuka. Podsticajima će biti obuhvaćeni i priprema i sprovođenje programa lokalnih strategija ruralnog razvoja. Posebni podsticaj iz grupe direktnih podsticaja se odnose na marketing i informacione sisteme u poljoprivredi, sistem računovodstvenih podataka u poljoprivredi, za savetodavne poslove, za naučno-istraživačke projekte, za odgajivačke programe u stočarstvu, za proizvodnju sadnog materijala. Pravo na podsticaje ovim zakonom će imati poljoprivredna gazdinstva, poljoprivredna porodična gazdinstva upisana u registar, komercijalna i nekomeracijalna, jedinice lokalnih samouprava, druga lica i organizacije pod uslovima iz zakona. Pravo će se ostvariti na osnovu zahteva koji se podnose u Upravi za agrarna plaćanja, sa podacima registra, na dan 31. marta, kao i na osnovu konkursa preko banaka. Korisnik podsticaja je dužan da namenski koristi sredstva, da se strogo pridržava propisa, s tim da ako tako ne postupa donosi se rešenje o smanjenju dodeljenih podsticaja u procentu koji odgovara stepenu odgovornosti. U registar podsticaja, u poljoprivredi i ruralnom razvoju, upisuje se vrsta i visina ostvarenih podsticaja po korisniku i oni su javni. Ministar poljoprivrede priprema godišnji izveštaj o radu koji podnosi Vladi i u okviru njega je godišnji izveštaj o stanju poljoprivrede, u prethodnoj kalendarskoj godini koji je nazvan "Zelena knjiga". Nadzor nad primenom ovih propisa sprovode poljoprivredni inspektori koji imaju odgovarajuća ovlašćenja iz člana 44. predloga zakona. Svoje izlaganje zaključiću sledećim. Vlada je ostvarila svoj cilj da agrarni budžet raste i to u budžetu za 2013. godinu. Kada se ovaj zakon usvoji, kojim se sistemski utvrđuju vrste podsticaja, način korišćenja i uslovi za ostvarivanje podsticaja može se pristupiti izradi novih nacionalnih programa, kao i izradi strategije poljoprivrednog razvoja za period od 10 godina. Tek tada možemo sa sigurnošću reći da je Srbija na dobrom putu da poveća i poboljša svoju poljoprivrednu proizvodnju, i to kako na koristpoljoprivrednih proizvođača, tako i na korist celokupne privrede na koju se poljoprivreda neophodno mora oslanjati.U tom smislu, naš poslanički klub podneo je nekoliko amandmana, za koje se nadamo da će biti prihvaćeni i poboljšati tekst zakona. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, poštovana gospođo ministarko, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo bih htela da napomenem, iako nisam htela da se javim po povredi Poslovnika, a to je onaj famozni član 128. stav 1. Poslovnika, koji predviđa da su narodni poslanici u obavezi da prilikom napuštanja sale ponesu sa sobom evidencione kartice. Dakle, nije dovoljno da se te kartice samo izvuku iz elektronskog sistema, da se nakrive, nego moraju biti iznete iz sale i da narodni poslanici budu u posedu tih kartica, upravo zbog nekih mogućih zloupotreba koje mogu nastati na taj način ako one ostanu. Ovo ne govorim iz razloga da želim nekoga na bilo koji način da omalovažavam, vas gospodine predsedniče ili poslanike vladajuće koalicije, ali prosto je nedopustivo da se još uvek nije savladao taj član 128, iako je gospodin Đurić pre sat, sat i po vremena govorio upravo o tom članu. To je povreda dostojanstva parlamenta, kada se poslanici toliko ne potrude da bar pročitaju jedan član Poslovnika i onda u skladu sa tim Poslovnikom i da postupaju. Dakle, ovo je bila samo jedna napomena, bez ikakve ambicije sa moje strane da očekujem od vas da poštujete ovaj član 128. stav 1. Poslovnika. Naravno, kada govorimo o ovim zakonima i o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju i zakonu koji se odnosi na zaštitu vazduha, i uopšte o svim zakonima koji su danas na dnevnom redu, prosto moramo da se izjasnimo da mi kao poslanička grupa nismo protiv investicija, nismo protiv toga da se na bilo koji način pozitivno unapredi zakonodavstvo i da se nešto uradi u smislu poštovanja zakona. Međutim, ne možemo da damo blanko podršku ni ovim zakonskim predlozima ukoliko oni ostanu u ovakvoj formi sa ovakvom sadržinom koja je data na rad ovom parlamentu. Mi smo podneli određene amandmane i zaista očekujemo da se u toku rasprave u načelu i rasprave u pojedinostima postigne određena politika od strane vladajuće koalicije u smislu da razmotri sve one dobre amandmane, dobra rešenja iz tih amandmana, koji će se uneti u zakone, dakle da poboljšaju zakone i onda u tom smislu možemo da razgovaramo, da damo podršku i zakonima koji su na dnevnom redu, a posebno se ovo odnosi na ova prva dva zakona: Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju i Zakona o vazduhu i zaštiti vazduha. Niko normalan u ovoj Srbiji ne može biti protiv stranih investicija, ne može biti, gospodine ministre, protiv subvencija poljoprivrednicima i poljoprivredi. To je alfa i omega opstanka poljoprivrede, agrara, a i sami ste rekli koliko je agrar bitan, koliko taj agrobiznis procenata čini BDP i koliko ipak ovaj agrobiznis nosi taj suficit za razliku od industrije. Dakle, oko toga se slažemo. Slažemo se i oko toga da su nam potrebne i strane investicije, normalno, pored domaćih. Međutim, ne možemo da se složimo oko toga na koji način vi mislite da vodite poljoprivrednu politiku, da je unapredite, ukoliko je ne upodobite sa zemljišnom politikom. Poljoprivredna politika je u suštini zemljišna politika, a na način na koji se u poslednje vreme pokazuje u kom smeru se kreće ta poljoprivredna politika ne možete da poentirate i ne možete da postignete dobre rezultate u korist ove države i svih građana Srbije. Zašto vam ovo govorim?Prvenstveno se ova moja tvrdnja odnosi na ovaj pravni posao koji je u toku, koji je započet očigledno još u toku prošle godine sa stranom privatnom kompanijom u vezi prodaje, davanja u zakup, sklapanja neke poslovno-tehničke saradnje, gde je predmet u stvari poljoprivredno zemljište. Zaista sam pokušavala da na sajtu Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede pronađem tekst predugovora koji je zaključen. Nisam ga naša. Netačna je ta tvrdnja da tog predugovora ima na sajtu. Ukoliko nisam u pravu, gospodine ministre, unapred vam se izvinjavam. Zaista sam pokušavala i nisam našla. Dakle, ništa lično. Iz onoga što se u javnosti govori, iz onog što se prezentira kao sadržina tog ugovora proizilazi sledeće. Proizilazi činjenica da se krše odredbe Ustava, krše se odredbe nekoliko zakona, dakle, pozitivnih propisa, Zakona o poljoprivredi, Zakona o restituciji, Zakona o privatizaciji. Dakle, imamo tu već jedan problem jednog pravnog nesklada oko jednog pravnog posla koji se radi. Dakle, to je jedna od najbitnijih zamerki koje ja imam da vam kažem. Zašto je potrebno da jedan zakon, odnosno jedan pravni posao da bude u skladu sa Ustavom, konkretno, kada se govori o prodaji poljoprivrednog zemljišta? Zato što je poljoprivredno zemljište definisano Ustavom kao prirodno bogatstvo. Kao prirodno bogatstvo ne može da se proda stranim investitorima, ne može da se na ovaj način na koji je započet ovaj pravni posao realizuje otuđenje ili davanje zakupa ili davanje na korišćenje, ma šta ono značilo, poljoprivrednog zemljišta. Dakle, to je neustavno. Ni Zakon o poljoprivredi ne dozvoljava prodaju poljoprivrednog bogatstva, odnosno prirodnog bogatstva stranom pravnom licu, kompaniji, fizičkom licu ili kome god. Dakle, to je nedopustivo. Prirodno bogatstvo, u ovom slučaju zemljište je neobnovljivo. Dakle, tog momenta kada vi poljoprivredno zemljište prodate, vi ste se, na neki način, odlučili da to zemljište više ne bude u ingerenciji ove države. Na neki način, gubite suverenitet na zemljištu. O tome mogu dosta da vam kažu vlasti Mađarske, koje su u jednom momentu izgubile suverenitet na teritoriji zapadnog dela Mađarske, s obzirom da su tako ubrzano i u velikim površinama prodavali poljoprivredno zemljište. Kada su to shvatili, onda su krenuli sa otkupom istog tog zemljišta, normalno, po mnogo višim cenama od onih cena po kojima su prodavali. Prosto, to je jedna boljka tranzicionih država – šta raditi sa poljoprivrednim zemljištem, šta raditi sa prirodnim bogatstvom koje je neobnovljivo, da li tu staviti u prvi plan investicije? Reći ću vam nešto i u vezi tendera koji je i te kako potreban, ukoliko mislite kao ozbiljna država da na ozbiljan način zaključite jedan pravni posao i da dobijete najbolju ponudu i da na najbolji mogući način steknete sredstva iz investicija. Ovo je nedopustivo. Prvo, postavlja se pitanje – na koji način ste došli do ovog investitora? Da li ste ga vi tražili? Da li je on došao do Vlade Srbije? Velika je razlika kada vi želite nešto da prodate ili kupite, da li vi nudite, jer u tom slučaju smanjujete manevarski prostor u postizanju najbolje cene, najboljeg rešenja u tom pravnom poslu. To je od izuzetnog značaja da se raščisti. Zato je potrebno da na transparentan način budemo informisani od početka tog pravnog posla, šta se dešava sa prodajom poljoprivrednog zemljišta - osam poljoprivrednih kombinata u restrukturiranju, dakle, propalih poljoprivrednih kombinata, od kojih se šest nalazi na teritoriji Vojvodine? Znate, to su kombinati koji su prošli kroz jedan postupak privatizacije i očigledno je da ta privatizacija nešto i nije uspela, a jedno od tih poljoprivrednih kombinata je bilo čak kupljeno i od strane kompanije Karić, pa očigledno da ta privatizacije nije uspela, s obzirom da je poljoprivredni kombinat, jedno od ovih osam, dospeo u ovu situaciju, da više ne može da opstane na tržištu i u poslovnom svetu. Dakle, šest ovih poljoprivrednih kombinata, sa svojim kapitalom, a diskutabilno je da li i poljoprivredno zemljište ulazi u kapital poljoprivrednih kombinata? Zato je to problem sa ovim poljoprivrednim kombinatima, kako je bilo moguće da se poljoprivredno zemljište pojavljuje kao osnovni predmet te privatizacije, neuspele privatizacije. Razumem da je tu bilo određenih pravnih tumačenja, da poljoprivredno zemljište predstavlja deo kapitala. U tom smislu, kada se prodaje kombinat, faktički se prodaje i zemljište. Poenta je u tome da, dok je ova skupština donosila jedanaestu po redu Rezoluciju o Kosovu i dok su se najviši zvaničnici ove države zaklinjali oko toga da nikada neće priznati nezavisnost Kosova, da se bore za teritorijalni integritet, suverenitet države Srbije, a istovremeno u inostranstvu ministar finansija i privrede zaključuje jedan diskutabilan predugovor, gde nekih najmanje 16.000 hektara prvoklasnog poljoprivrednog zemljišta ustupa stranom pravnom licu, privatnoj kompaniji i šta sad, o čemu pričamo? Postoji jedna profana činjenica da je Srbija, faktički, između ostalog, izgubila suverenitet na Kosovu i tog momenta kada su se prodala srpska imanja na Kosovu, a imanja podrazumevaju i poljoprivredno zemljište, vi iz vladajuće koalicije imate tolike zamerke i radite sve na tome da se ta autonomija Pokrajine Vojvodine na sve moguće načine dovede u pitanje, smanji, minimalizuje i slično, i istovremeno prodajete poljoprivredno zemljište, prodajući osam poljoprivrednih kombinata stranom pravnom licu. Vi se lišavate prirodnog bogatstva, poljoprivrednog zemljišta, lišavate se, bukvalno, suvereniteta na jednoj, dozvolićete, ipak velikoj površini zemljišta. Očigledno je da ćete pronaći načina da uskladite te manjkavosti oko tendera, oko stranog pravnog lica kao kupca i slično, tako što ćete, u stvari, ovaj ugovor upakovati u jedan međudržavni sporazum, međunarodni ugovor koji ima prioritet u odnosu na ostale zakone u pravnom poretku Srbije, ali vas to ne može spasiti od odgovornosti, iako je očigledno da želite da odgovornost za prodaju poljoprivrednog zemljišta prebacite na ovu Skupštinu, koja će ratifikovati te međunarodne ugovore. Gde vam je taj međunarodni element kada prodajete privatnoj kompaniji, stranoj kompaniji, odnosno gde vam je taj državni element kada prodajete privatnoj kompaniji poljoprivredno zemljište, da biste napravili taj međudržavni sporazum ili ugovor? Dakle, vi državno zemljište, koje je apsolutno prema našem Ustavu van prometa, dajete u zakup na 30 godina po izuzetno niskim cenama od 250 evra po hektaru, što je tri puta manje od one prosečne cene. Vi poljoprivredno zemljište u društvenoj svojini prodajete po 10 do 12 hiljada evra po hektaru, iako cene tog zemljišta imaju neverovatan potencijal što se tiče cena za ubuduće. U Italiji se poljoprivredno zemljište prodaje za 50.000 evra po hektaru, u Holandiji za 70.000 evra po hektaru, a pri tom, vi ste u obavezi da sve te kompanije počistite od dugova kada ih budete prodavali stranoj privatnoj kompaniji. Nemamo ništa protiv investicija i stranih investicija. Nemamo ništa protiv te privatne kompanije, ali moramo da poštujemo Ustavi zakone. Ironija sudbine je da mi koji smo bili protiv donošenja ovakvog Ustava, moramo da branimo taj Ustav jer smo pozvani da branimo ustavni poredak. Zato bismo vas zamolili da vi koji ste toliko bili za Ustav i toliko se kleli i u tu preambulu Ustava, malo razmislite o tome šta radite kada prodajete poljoprivredno zemljište, koje se čak kosi i sa SSP koji je predvideo da se poljoprivredno zemljište može prodavati strancima četiri godine nakon stupanja na snagu SSP. Iako su, recimo, Hrvatska, Slovenija i Mađarska postigle daleko bolje aranžmane oko toga kada će moći da se poljoprivredno zemljište prodaje strancima, a to je bilo od 10, 15 do 20 godina nakon ulaska u EU, a mi smo i pre ulaska u EU predvideli da možemo da prodamo poljoprivredna zemljišta. Još nešto, gospodin predsednik parlamenta nije tu, pa ću predsedavajućem postaviti jedno pitanje – da li ste svesni toga da predsednik parlamenta kao visoki državni zvaničnik je u obavezi, a on je inače drugi po snazi, po funkciji u ovoj državi, da kada god primeti ugrožavanje ustavnog uređenja ove države na pravi način reaguje? Nisam primetila da je predsednik Skupštine RS uopšte komentarisao ovaj pravni posao u smislu ugrožavanja ustavnog uređenja, a kada jedan pravni posao je u neskladu sa Ustavom to jeste ugrožavanje ustavnog uređenja.
Zahvaljujem se. Celo vreme ste bili van teme. Po Poslovniku, reč ima Jožef Šandor.
Gospodine predsedavajući, ako mi dozvolite da reklamiram član 106. Poslovnika. Koleginica Judita priča o poštovanju Ustavu, poštovanju zakona, a ne poštuje ovaj osnovni pravilnik ovog doma. Smatram da u ovih 20 minuta i pet sekundi što je govorila nije ni blizu bila teme koja je danas tačka dnevnog reda. Naime, ako je nas 250 dobro obavešteno, a to je da je na dnevnom redu Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi, a ne Kosovo koje smo završili pre nedelju dana, a ne prodaja ili neprodaja zemljišta, koja će možda jednog dana biti tema, mislim da ste dužni da je opomenete. Hvala lepo.
Što se tiče povrede Poslovnika, dozvolite da sam tek počeo da predsedavam i ne bi bilo korektno da odmah govornika prekidam. Svestan sam da je bila van teme. Uvažavam vašu primedbu. Reč ima ministar Knežević.
Hteo sam to što je i rekao gospodin Jožef Šandor. Ovaj međudržavni sporazum uopšte nije predmet ovog zakona. Na kraju, kada se završi diskusija, ću svima pojedinačno odgovoriti na pitanja koja ste postavili. Ovde moram da reagujem jer ste izrekli dosta stvari koje pretpostavljam znajući koliko ste studiozni ste iz neobaveštenosti rekli neke stvari koje nisu nažalost istinite. Pre svega, ovaj nacrt predugovora imate na sajtu Ministarstva finansija, a imate i na sajtu Vlade, jer je 9. januara usvojen na Vladi i ovlašćeni su ljudi koji treba da potpišu predugovor. Dalje, govorite o prodaji zemljišta. Znate li koliko se sada zemljišta u Vojvodini nalazi u vlasništvu mađarskih, hrvatskih i irskih građana? Nisam čuo nijednog trenutka da ste podigli glas protiv toga. Nisam čuo da ste podigli glas protiv toga kada je Šarić imao 10% obradivih površina u Vojvodini. Sve te privatizacije su rađene uz saglasnost AP Vojvodine i njihovih vlasti. Za tih sedam kombinata plaćeno je 23 miliona evra i oni su devastirani kompletno. To znate vrlo dobro. Sada će biti plaćeni 100 miliona evra. Po hektaru će biti prosečno 13.300 evra plaćeno. Prosečna cena u Vojvodini po zvaničnim podacima je 5.000 evra. Ti kombinati trenutno duguju 30 miliona evra a investitori, ako se bude ostvario taj međudržavni sporazum, su dužni da ulože još 100 miliona evra samo u tih sedam kombinata i plus su obećali da će u 2013, 2014. godini uložiti još 300 miliona evra u poljoprivredu Srbije. Prema tome, mislim da je to jedan sjajan posao, a možda i najbolji posao koji je Srbija uradila u poslednjim decenijama. Doći će taj sporazum sigurno na dnevni red ove skupštine pa ćemo razgovarati o tome. Za sada mislim da to nije tema. Izvinjavam se što moram da vam odgovorim.
Hvala gospodine ministre. Judita Popović traži repliku. Nemate pravo, jer ste izazvali repliku. Bili ste van dnevnog reda. Tolerisao sam, a sada neću dozvoliti da se vodi rasprava van teme. (Narodni poslanik Judita Popović, s mesta: Po Poslovniku.) Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Znate šta, gospodine predsedavajući, i vi kršite dostojanstvo ovog parlamenta. To je član 107. Poslovnika, s obzirom da ste dužni da date narodnom poslaniku priliku da u slučaju da nije dobro shvaćen kada je diskutovao i nemate pravo da uskratite tu mogućnost da se odgovori. Kada se radi o gospodinu ministru koji je odgovorio na moju diskusiju, najnormalnije je da pružite šansu da i ja kažem nešto u kom smislu me je pogrešno razumeo. Posebno bih istakla, gospodine ministre, da niste odgovorili na moju osnovnu dilemu – šta će Vlada uraditi kada zna da krši toliko zakona i Ustav…
Gospođo Popović, neću vam dozvoliti van Poslovnika da se ponašate. Reklamirali ste povredu Poslovnika i nemojte sada da vodite repliku.
Da li to znači da vi meni uskraćujete mogućnost da govorim u ovom parlamentu o jednoj osetljivoj temi koja je…
Neću sa vama da vodim raspravu. Javili ste se po povredi Poslovnika i o tome možete da govorite. Odgovoriću vam na tu vašu reklamaciju o povredi Poslovnika. Mislim da nisam povredio. Ministar je bio jasan. Odgovorio je na vašu diskusiju koja nije bila u skladu sa temom. Ni u čemu vas nije povredio. Imao sam pravo kao predsedavajući da ocenim i procenim da li imate pravo na repliku. Procenio sam da nemate pravo i mislim da nije povređen Poslovnik. Reč ima Olena Papuga.
Poštovani predsedavajući, ministre Kneževiću, predstavnici Vlade, kolege poslanici i poslanice, poljoprivredni proizvođači su do sada u velikoj meri bili u neizvesnosti i činjenici da je ovaj zakon stavljen u proceduru koja je veoma važna, imajući u vidu da je agrarna politika donošena iz godine u godinu, a znamo da agrar ne trpi vrstu neizvesnosti. Do sada se vladalo uredbama koje su menjane od sezone do sezone tako da se aktuelnom ministru čini da će se budžet prilagoditi dnevno političkim dešavanjima. Očekivanja od ovog zakona su velika i poljoprivrednici su bili uvereni da će kada se on jednom donese agrarna proizvodnja biti daleko izvesnija i sigurnija. Dobre namere ovog predloga zakona su da se u korisnike subvencija uvrste sva poljoprivredna gazdinstva. Činjenica da su u korisnike subvencija prvi put uvrštena i pravna lica dovodi do straha individualnih poljoprivrednika da sredstava neće biti dovoljno i za jedne i za druge. Sledeća velika primedba ovog predloga zakona o podsticajima jeste i ta da je zakon nedorečen i u većini članova čini samo pravni okvir koji možda i neće biti primenjiv. Čak u 15 slučajeva ministar bliže propisuje uslove, načine i postupke za ostvarivanje prava na subvencije. Znači, ko god bio ministar u ovom ili u sledećem mandatu, na njemu je sva volja i prepuštena je sudbina 450 registrovanih gazdinstava u RS. Do sada je bilo tako i znamo da te uredbe u kojima je odlučivao ministar nisu bile dobre. Ono što poljoprivrednike najviše zanima su vrste podsticaja. Imali smo prošle godine i svake godine da se dešavaju neki protesti poljoprivrednika, a ove godine su poljoprivrednici protestvovali zbog toga što su iznosili svoje mišljenje da direktna davanja treba da se odnose po hektaru, što je ovaj zakon i predvideo. Mere ruralnog razvoja su prvi put uvrštene u ovakav vid pravne regulative. To je veoma važno u procesu pridruživanja EU da bi u nekoj bližoj budućnosti imali priliku da koristimo fondove EU. Međutim, ukoliko ministar lično propisuje, ne samo vrste mera ruralnog razvoja, nego i maksimalne iznose podsticaja po korisniku i po vrsti pojedine mere, onda je neizbežna sumnja u dobru nameru zakonodavca. Liga socijaldemokrata Vojvodine ima neka svoja mišljenja o Predlogu zakona o podsticajima. Glavna zamerka je u tome što kod donošenja ovog predloga zakona nisu poslušane zamerke raznih asocijacija poljoprivrednika iz Vojvodine. Te asocijacije su uglavnom govorile da iz Predloga zakona treba brisati član koji omogućava dodelu podsticaja i za parcele veće od 100 hektara, jer poljoprivrednici smatraju da treba da se stimuliše proizvodnja na manjim parcelama. Takođe, stav različitih asocijacija je taj da treba izbrisati član 16. Predloga zakona koji se odnosi na hektare kako bi se podsticala biljna proizvodnja. Na taj način treba da se stimuliše to koliko je proizvedeno. Mišljenja smo da subvencije treba da iznose minimum 200 evra, što je u našim uslovima previše, u dinarskoj protivvrednosti, odnosno da pravna lica i preduzetnici ne mogu biti korisnici subvencija i regresa. Pretpostavlja se da iz budžeta neće biti dovoljno sredstava i za paore, i za pravna lica. Treba naći načina da se subvencionišu autohtone rase i biljna proizvodnja, odnosno da u delu zakona koji se odnosi na ruralni razvoj treba kao korisnike izbaciti pravna lica i preduzetnike i dodati nerazvijene opštine, devastirana područja i pogranične oblasti. Naša zamerka u ovom zakonu jeste da se daju velika diskreciona prava ministru koji čak na 14 mesta propisuje i naknadno donosi odluke i ograničenja šta će se dešavati sa tim podsticajima. Htela bih da pitam ministra, čitamo danas u medijima da se na sajmu u Nemačkoj naša zemlja, naša poljoprivreda, predstavila sa nekoliko teglica cvekle, ajvara i krastavaca i jednim vinskim podrumom, da li će taj zakon o podsticajima brinuti o tome da mi budemo konkurentni na inostranom tržištu? Taj sajam poljoprivrede u Nemačkoj, na koji dolazi oko 400.000 ljudi, ne pokazuje da Ministarstvo poljoprivrede na neki način brine o našoj konkurentnosti na tržištu EU.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jožef Šandor.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministri, članovi Vlade, poštovane kolege, u ovih par nedelja obišao sam bivše radno mesto gde sam radio do 16. jula, a to je Zemljoradnička zadruga u Gornjem Bregu pored Sente. Imao sam mnogo sastanaka i susreta sa mojim bivšim poljoprivrednim proizvođačima. Istina je ono što je kolega, koji je sedeo ovde iza mene, iz SVM rekao da su oni bili na terenu i da su propagirali ovaj zakon. Istina je da je ministar bio na terenu i da je propagirao zakon. Istina je da su se mediji bavili ovim zakonom. Moram da kažem da posebnih problema nisam imao. Jednostavno smo vodili razgovore o tome da li to njima odgovara, da li je to to zašta smo se zalagali u poslednjih 20 godina. Naime, sa njima sam bio od 1992. godine do 16. jula prošle godine, pa smo prebrodili ratove, velike inflacije, plaćajući ogroman danak poljoprivredi, gubili ogroman novac i kapital u poljoprivredi. Konačno, ono što sam čuo ovih dana od direktora, imaćemo stabilnost, sigurnost, predvidivost. Naime, proizvođači u Vojvodini i proizvođači u Srbiji su to očekivali. Niko od njih ne tvrdi da ove stvari o kojima mi danas razgovaramo nisu bile u nekom smislu uređene. Niko od njih ne tvrdi da se država nije njima bavila, ali jedno tvrde – nije bilo plana, nije bilo strategije, nije bilo zakona, nije bilo sigurnosti, nije bilo predvidivosti, nisu znali šta će biti iduće godine. Bili su izloženi milim ili nemilim dešavanjima nezavisno od toga da li smo u izbornoj ili neizbornoj godini. Svake godine, mesec dana smo se svađali, davali predloge koliko da budu subvencije za ovo, za ono, da li da bude po hektaru, da li da bude po kilogramu. Drago mi je što danas raspravljamo i pričamo o ovom zakonu. Drago mi je da konačno sve ono što je rađeno unazad desetak godina, sve što je pomalo stavljeno u tu košaru, sada je uokvireno i dobilo pravni okvir. Naši poljoprivredni proizvođači sada mogu da kažu da je država napravila korak napred, odnosno napraviće ako ovaj zakon prihvatimo. Odmah se postavlja pitanje – da li su oni zadovoljni sa ovim? Naravno da nisu zadovoljni. Nivo subvencija od 6.000 dinara njima ne odgovara. To je malo. Da li mi trenutno možemo više da uradimo? Nažalost, ne možemo. Mi smo svi sretni, zajedno sa vama, koji smo uspeli da izguramo onih 4,5% iz budžeta za agrar, da uradimo nešto u odnosu na ranije godine, da vratimo sjaj iz 2004. godine kada smo imali 5% ili približno 5% 2004, 2005. i 2006. godine. Nakon toga su počele te subvencije da padaju. Mislim da smo konačno na dobrom putu. Da li ćemo i kada ćemo moći više para da damo našim poljoprivrednim proizvođačima? Ostavljena je mogućnost u ovom zakonu. Znači, svake godine nadležni ministar će doneti svoju odluku da li može shodno budžetskim mogućnostima da proširi, da poveća ove iznose ili ne. Bez obzira na to da li su poljoprivredni proizvođači zadovoljni sa ovim iznosom ili nisu, odgovorno vam tvrdim da su mnogo sretniji, jer je ovo barem sigurno. Ono što bi trebalo uraditi, opet kažem u razgovoru sa njima, pregledali smo ovaj zakon, oni bi više voleli da mi preciziramo taj datum kada ćemo dobiti. Mi smo rekli da će morati do 31. marta prethodne godine da prijave sve podatke i da će ministarstvo uzeti te podatke u obzir, pa ćemo raspisati uslove uredbom, odnosno ministar će to urediti uredbom. Oni bi ipak voleli da znaju otprilike koliko je to. Da li je to 30 dana, 60 dana, 90 dana? Moram da vam kažem da sam u razgovoru sa njima rekao da je teško predložiti ministru, jer mi sada stabilizujemo budžet Republike Srbije. Sada imamo podatke iz prethodne godine, sada veoma teško možemo da uđemo u neko obećanje koje kasnije možda nećemo moći da održimo. Međutim, kao preporuku bih preneo gospodinu ministru, ali i on veoma dobro zna da su to mišljenja svih naših proizvođača. Šta smo mi sa ovim zakonom, pored stabilizacije, uradili? Definisali smo osnovnu premiju za poljoprivrednu proizvodnju, definisali smo regres za stoku. Moram da vam ispričam, pošto 20 godina radimo, 1992, 1993. i 1994. godine kada je veoma teško bilo zbog tadašnjeg stanja, u ovom maloj zadruzi je bilo 4.000 svinja u tovu. Svaki dan smo otkupljivali 6.000 litara mleka. O ostalim podacima neću da pričam. Ono što je donelo narednih 20 godina jeste do da danas nema više uslužnog tova u zadrugama, jedva pojedina zadruga radi, uopšte nema zadruga. Proizvodnja mleka je opala, sada imamo 600 litara dnevnog otkupljenog mleka. Prema tome, da li je potreban ovaj zakon, da li je potrebna stabilnost? Mislim da o tome ne treba razgovarati. Napomenuću samo, pošto sam spomenuo stopu, podneli smo osam amandman na ovaj predlog zakona. Mislimo da tu i tamo bi moralo malo pregledati, računajući na male proizvođače uglavnom. Gospodin ministar i Vlada najverovatnije su te amandmane pogledali, kasnije će moje kolege to da obrazlažu. Uglavnom se odnose na otkup stoke, svinja, odnosno jagnjadi, u tom delu kada kažemo da minimum 10 komada moraju predati, da bi bio priznat njima regres. Na žalost, u seoskim uslovima u celoj zemlji, ne samo u Vojvodini, veoma je teško držati tih 10 komada, isto kao što je veoma teško držati to da direktno seljaci predaju stoku klanicama. Veoma dobro znate da u celoj Srbiji, pa tako i u Vojvodini, samo tu i tamo imao direktnih otkupnih mesta, otkup uglavnom rade zadruge, otkup uglavnom rade ovlašćene firme u ime tih klanica koje raspolažu sa adekvatnim papirima, tako da smo u tom smislu mi podneli određeni broj amandmana za koje verujem da će biti razmotreni i mislim da će biti predviđena dobrobit proizvođača. Rekao bih jednu stvar koju kolege danas još nisu izrekle, a veoma je bitno, to smo svi zajedno odradili, bez obzira ko je predlagač zakona, bez obzira da li je iz SVM, da li je iz DS, da li odavde, da li odande, a to je jedno obećanje koje smo svi mi proizvođačima dali svojevremeno u kampanji, a to je da neće biti vezana subvencija za PIO. Svi oni koji su bili u poslu oko poljoprivrede i oni koji nisu, koji su se bavili politikom, veoma dobro znaju koje je pometnje u prethodnim godinama izazvala ova uredba koja je vezala sticanje prava na subvenciju za uplatu PIO. Ne samo da veliki broj proizvođača nije uspeo da ostvari, ne samo da su počeli nagomilavati još veće dugove prema penzijsko-invalidskom fondu, nego smo napravili ljudima ogromne probleme i u planiranju i u strategiji i u ulaganju. Jednostavno, veliki broj njih nije mogao da ostvari te pare. Drago mi je što smo to sada uzeli u obzir, svima njima je drago i svi su se olakšali, isto kao što je drago što smo ostali pri odluci da idemo za subvencije na osnovu postojećih hektara, a ne na kilograme. Naravno, za to postoji stručno obrazloženje, zašto je tako bolje. Neću sad u to da ulazim. Bitno je da je predlagač zakona to ispoštovao i da smo mi u tim odlukama otišli u dobom pravcu. Veoma je važno za mene, kao čoveka koji je 20 godina radio i živeo u malom mestu, u Gornjem Bregu, da smo se posebno posvetili i ruralnom razvoju, jer mnogo takvih malih mesta ima u Srbiji, još manjih i još napuštenijih, i ovo selo, kao i ostala, sve manje i manje stanovnika imaju. Polako prestaju da se bave stočarstvom, više nema proizvodnje mleka, mladi odlaze sa sela. Jedino kako država, društvo, pokrajina, opština može njima da pomogne legalno, jesu sredstva za podsticaj, za ruralni razvoj. Da li su to letnji putevi, da li su to kanalizacije, da li je to mali mostić preko kanala, da li je to popravka grobnice, crkve, svejedno je da li je popravka kulturnog doma, u ovaj projekat sve to spada. Mislim da možemo da pomognemo tim ljudima koji su u tim malim naseljima i mislim da je veoma dobro što smo otišli u tom pravcu. Druga stvar koja je za mene isto veoma značajna, živeći među njima, mi smo u proteklih 10 godina napravili veliku razliku, strateški je to napravljeno. Mnogo malih proizvođača je propalo, prodalo svoje zemlje, ostavilo svoj posao, oni manji koji su mogli da se udruže, udružili su se, kupili su nešto zemlje. Hoću da kažem da su se ojačali. Sada imamo jedan sloj koji je nešto jači nego što je nekada bio, pet, 10, 15, 20 hektara i stvorili smo jedan sloj veoma jakih proizvođača. Šta hoću sa tim da kažem? Hoću da kažem da ona mera oko investicije koje smo u ovom zakonu ostavili i predvideli, mislim da je veoma dobro što je urađeno. Opet moram da se vratim i kažem da je bilo par godina u proteklih 10 godina, kada smo te mere koristili. Dao je proizvođač jedan dinar, dala je država još jedan dinar, pa je mogao sebi da napravi ambar, pa je mogao da napravi sebi štalu, pa je eventualno mogao čak i silos da podigne. Mislim da, ostavljajući ovu mogućnosti u zakonu i ostavljajući prostor ministru da uredbom reguliše stvari oko toga, puno ćemo pomoći ovim novim proizvođačima koji su uspeli da opstanu sa tim malim hektarima i njima praktično pružamo budućnost, da budu konkurentni sa ovim velikim koji su već prerasli u veoma velike proizvođače. Nije u ovom zakonu, ali moram da kažem, nevezano za ono gde pripadam i u čije ime pričam, mislim da u sklopu ovoga povećanje PDV nadoknade, još u vreme kada smo radili te poreske zakone, isto je velika pomoć bila našim proizvođačima, pa kada sve ovo gledam u sklopu, mislim da je ova država i ova vlada sada napravila jedan veliki i ozbiljan iskorak prema svojim proizvođačima, da ojačamo kapacitete svojih proizvođača. Veoma pažljivo sam slušao gospodina ministra šta se planira za ovu godinu. Ako sam dobro razumeo, planiramo da napravimo nacionalnu strategiju, da napravimo nacionalni plan. Ako mi to ove godine stavimo na sto i ako sve ove putne pravce, koje smo ovim zakonom trasirali, budemo ispoštovali, mislim da ćemo steći jedno veliko poverenje kod onih proizvođača koji su stvarno u zadnjim par godina bili u zabludi, da li će biti pomoći, neće biti pomoći, da li će biti subvencija ili neće biti subvencija. Naravno, u ovoj našoj zemlji subvencija od ovih dva puta 6.000 dinara, plus oni sitni dodaci, nije adekvatna. Nećemo mi biti konkurentni sa onima iz EU i ja, kao i koleginica koja je spominjala Mađarsku, veoma dobro znam kakva je situacija u Mađarskoj, jer sam u ovih 20 godina pomno pratio, dosta često bio kod njih. Znamo kakva je situacija u Hrvatskoj. Međutim, konačno, institucionalno donositi ovaj zakon, krenuli smo na taj put, na tu trasu, da i mi polako stabilizujemo i ojačamo naše poljoprivredne proizvođače. Ima nekoliko stvari koje ovaj zakon ne rešava, ima nekoliko stvari u poljoprivredi koje, po mom mišljenju, odnosno mišljenju velike većine nas, trebalo bi staviti na astal. Nije rešeno zapošljavanje u poljoprivredi, nije rešen status žena poljoprivrednika koji nemaju osiguranja, porodilja. Još mnogo toga ima. Ja sam svestan, kao najverovatnije i svi vi, da je sve to za rešavanje. Ima tu još kapaciteta da se nešto uradi. Nažalost, ova godina izgleda nije za to. Ove godine moramo kaiševe da stegnemo i da stabilizujemo ono što može da se stabilizuje. Moje izlaganje ne bih nastavio dalje. Sve kolege koje su do sada govorile, sem jedne, koja nije bila pri temi, mislim da pričamo o istom, želimo isto, da guramo našu poljoprivredu u onom pravcu gde je zaslužila da ide. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, od šest važnih predloga zakona koji su predmet objedinjene rasprave, uz svo poštovanje i uvažavanje predloženih zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, protokola i sporazuma, koji svakako treba da budu prihvaćeni i potvrđeni od strane Narodne skupštine, ja ću govoriti o jednom predlogu zakona, o Predlogu zakona o podsticajima u poljoprivedi u o ruralnom razvoju. Predlog zakona o podsticajima u poljoprivedi u o ruralnom razvoju je izuzetno važan Predlog zakona i zavređuje posebnu pažnju, obzirom da će usvojena rešenja značajno odrediti buduće pravce razvoja naše poljoprivrede i našeg sela. Ovaj predlog zakona u velikoj meri oslanja se na Zakon o budžetu kojim je, između ostalog, određena visina i struktura agrarnog budžeta. Kako je najveći deo agrarnog budžeta predviđen za razne vidove podsticaja i pomoći našim poljoprivrednim proizvođačima, to Vlada i resorno ministarstvo ovim predlogom žele da zakonom urede vrste i minimalne iznose podsticaja, kao i kriterijume za sticanje prava na njihovo korišćenje. Zbog toga mislim da, posle usvojenog većeg agrarnog budžeta za ovu godinu, je ovo novi izuzetno važan i pohvale vredan korak Vlade i resornog ministarstva u pravcu podrške našoj poljoprivredi i našem selu. Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju važan je za sve učesnike u lancu poljoprivredne proizvodnje i prehrambene industrije. Važan je za celokupno ruralno stanovništvo naše zemlje koje čini skoro polovinu stanovništva Srbije. Ovaj zakon važan je i za naše društvo u celini, za koje nam je cilj da proizvedemo dovoljne količine zdravstveno bezbedne hrane. Ali, ovaj predlog zakona važan je i sa aspekta obezbeđivanja robe za izvoz na inostrana tržišta sa ciljem sticanja deviznih sredstava neophodnih za funkcionisanje naše društvene zajednice. Iako se na osnovu važnijih pokazatelja stanje u našoj poljoprivredi može oceniti kao teško, a naša poljoprivredna proizvodnja, u celini gledano, kao nedovoljno razvijena, ipak značaj poljoprivrede za Srbiju danas je izuzetno veliki. Da je to tako, jasno je ako se ima u vidu da poljoprivreda danas kod nas učestvuje u stvaranju BDP-a sa preko 17% i da je ona jedina grana naše privrede koja u dužem nizu godina obezbeđuje pozitivan spoljno-trgovinski bilans. Naime, podaci govore da poljoprivreda i prehrambena industrija učestvuju u ukupnom izvozu Srbije sa oko 21%, a u uvozu sa oko 6,8%. Polazeći od navedenog, pri tome imajući u vidu potencijale, neiskorišćene ili nedovoljno korišćene, kojima naša zemlja raspolaže, jasno je da se poljoprivreda u Srbiji u narednim godinama i može i mora i unaprediti i uvećati. Da bismo to postigli, moramo pre svega nastojati da obezbedimo veću produktivnost u radu, tj. da dobijemo veće prinose po jedinici obradive površine i više proizvoda od gajenih životinja. Za ostvarivanje ovog cilja posebno je važno poznavanje i primena savremenih tehnologija gajenja bilja i domaćih životinja, stalno praćenje i implementacija naučnih dostignuća, kao i u tom smislu adekvatna stručna podrška i pomoć. Moramo smanjiti neobrađene i zakorovljene poljoprivredne površine, moramo zaustaviti u dužem nizu godina prisutnu tendenciju smanjivanja broja svih vrsta domaćih životinja i stvoriti uslove za postepeno povećanje našeg stočnog fonda. Moramo smelije i znatno više koristiti prirodne predispozicije za razvoj organske proizvodnje i proizvodnje mesa, mleka i jaja posebnog i garantovanog kvaliteta. Moramo znatno više uvažavati i koristiti stručna znanja naših diplomiranih inženjera poljoprivrede. Takođe, moramo obezbediti podršku održivom razvoju sela kroz unapređenje životnog standarda seoskog stanovništva. Jasno je da je za ostvarivanje navedenih ciljeva izuzetno važna podrška i pomoć države. U tom smislu, zakonska rešenja o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju su dobra polazna osnova. Ona pre svega znače stabilnu i na duže staze predvidivu agrarnu politiku. Naime, Vlada i resorno ministarstvo žele da zamene dosadašnje uredbe relevantnim zakonima. Praksa je pokazala da uredbe u uređivanju pitanja vezanih za podsticaje u poljoprivredi i ruralnom razvoju imaju niz nedostataka. Ti nedostaci u značajnoj meri mogu usporiti i dovesti u pitanje ostvarivanje postavljenih ciljeva u oblasti poljoprivrede. Osnovna slabost uredbi je veliki broj istih, njihova nepredvidljivost i promenljivost iz godine u godinu, kako u pogledu vrste i obima podsticaja, tako i u smislu kriterijuma za ostvarivanje prava na njihovo korišćenje. Zbog toga Vlada i resorno ministarstvo, kao znatno bolje, korektnije i sigurnije rešenje za podršku države našim poljoprivrednim proizvođačima, predlažu zakon kojim bi se na jednostavan, prepoznatljiv i krajnje transparentan način uredili: vrste i načini korišćenja podsticaja, uslovi za ostvarivanje prava na njihovo korišćenje i registar za vođenje jedinstvene evidencije o davanjima podsticaja u poljoprivredi. Uz to, registrom bi se uspostavio efikasan mehanizam za kontrolu trošenja sredstava namenjenih podsticajima u poljoprivredi. Najveći deo sredstava agrarnog budžeta kroz ovaj predložen zakon bio bi plasiran u vidu direktnih plaćanja našim poljoprivrednim proizvođačima. Tu su: premije za mleko, podsticaji za proizvodnju biljnu i stočarsku, osnovni i proizvodno vezani podsticaji, regresi za nabavku proizvodnih inputa, osiguranje, skladištenje u javnim skladištima i, naravno, kreditna podrška. Predlog zakona definiše minimalne subvencije, što znači da one mogu biti znatno veće ukoliko u agrarnom budžetu u narednim godinama bude više novca, što svi mi ovde i želimo i očekujemo. Ovim predlogom zakona u biljnoj proizvodnji, podsticaji bi bili isplaćivani prema obradivoj površini, i to u minimalnom iznosu od šest hiljada dinara po hektaru. Međutim, ovi proizvođači mogu računati na ukupno 12 hiljada dinara po hektaru, s tim što bi polovinu dobili u novcu, a drugu polovinu kao regres za kupljeno gorivo, seme, đubrivo. Predlog zakona ograničava davanje na najviše 100 hektara obradivog poljoprivrednog zemljišta, što smatram da je opravdano iz razloga što bi u suprotnom vlasnici malih poseda u raspodeli raspoloživih sredstava bili značajnije oštećeni. Stočarima je namenjena, kao direktna podrška, premija od sedam dinara po litru mleka predatog mlekarama, kao i plaćanja po grlu stoke, i to za svaku kravu 20 hiljada dinara, june 10 hiljada dinara, krmaču, kozu ili ovcu četiri hiljade, a jagnje ili svinju po hiljadu dinara. Iz kratkog pregleda navedenih podataka o proizvodnim podsticajima u stočarstvu, jasno je da su predviđena izdvajanja za uzgoj pojedinih kategorija životinja u oblasti govedarstva, ovčarstva, svinjarstva i kozarstva. Praktično, među velikim producentima najvažnijih animalnih proizvoda – mleka, mesa i jaja, u Predlogu zakona izostali su samo proizvodni podsticaji u oblasti živinarstva. Smatram da i ova grana stočarstva zavređuje podršku i pomoć države, i to iz više razloga, od kojih ću navesti samo neke. Živinarstvo je kod nas izuzetno važna grana stočarstva jer se uzgojem živine obezbeđuju značajne količine mesa i jaja. Tako u ukupno proizvedenoj količini mesa kod nas, živinsko meso učestvuje sa oko 20% i po tome dolazi na drugo mesto, odmah iza proizvodnje svinjskog mesa. Inače, živinsko meso je meso posebnih nutritivnih karakteristika koje ga čine izuzetno vrednom namirnicom u ishrani stanovništva, i to svih kategorija stanovništva, kako dece, tako i odraslih i starih. Uz to svakako treba istaći da je živinsko meso u poređenju sa drugim vrstama mesa, jeftinije te da je samim tim lakše, dostupno i nižim socijalnim slojevima našeg društva. Naše živinarstvo u prethodnim godinama je opstajalo, iako su svi ekonomski pokazatelji dovodili u pitanje ekonomsku opravdanost ulaganja u proizvodnju živinskog mesa i jaja. Ne sumnjam da Vlada, resorno ministarstvo, kao i svi mi ovde i u buduće od naših odgajivača živine očekujemo veliku proizvodnju mesa i jaja, dobar kvalitet proizvoda i za naše građane prihvatljive cene. Zbog toga, smatram da u kontekstu predloženih proizvodnih podsticaja u stočarstvu svakako treba uvrstiti i živinarstvo. U tom smislu, predložila sam odgovarajuće amandmane, nadam se će ministar održati obećanje i da će ovi amandmani biti i usvojeni. Na taj način, verujem da bi ovaj, inače dobar Predlog Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju bio još bolji. Uz živinarstvo dobro je da se među ovim podsticajima nađu i proizvodi podsticaja u oblasti ribarstva, što je ministar takođe najavio kao prihvatanje amandmana. Ribarstvo je veliki i nedovoljno korišćen potencijal naše poljoprivrede. Zaslužuje više pažnje, pre svega zbog izraženih znatno većih potreba domaćeg tržišta za ovom vrstom mesa, od količina koje smo, inače do sada uspevali da obezbedimo sopstvenom proizvodnjom. Naime, njom smo do sada podmirivali tek oko 30% naših potreba. S druge strane, velike su mogućnosti za izvoz. Ovde, pre svega, treba imati u vidu tržište EU, koji je veliki uvoznik ove vrste mesa. Pored direktnih podsticaja, Predlog zakona predviđa i mir mera ruralnog razvoja, kao što su na primer podrška investicijama u poljoprivredi za unapređenje konkurentnosti i dostizanje standarda kvaliteta, podrška održivom ruralnom razvoju, podrška unapređenja ruralne ekonomije i slično. U okviru mera, za podršku održivom ruralnom razvoju želim posebno da istaknem i pohvalim predloženu podršku za razvoj organske proizvodnje. Ova proizvodnja u našoj ukupnoj poljoprivrednoj proizvodnji učestvuje u vrlo malom procentu, iako raspolažemo izuzetno povoljnim prirodnim resursima za njen razvoj. U tom smislu, kao veliku mogućnost za pokretanje i razvoj ove proizvodnje vidim u brdsko-planinskim područjima naše zemlje u kojima značajne poljoprivredne površine godinama nisu obrađivane. Upravo one ispunjavaju najvažniji uslov za započinjanje ove proizvodnje, a to je da zemljište najmanje pet godina unazad nije tretirano hemijskim sredstvima. Uz pokretanje organske proizvodnje na ovim područjima stvorili bi se povoljni uslovi za oživljavanje u nekim slučajevima već zamrlih naših sela, osim ovim predlogom zakona predviđenih sredstava, mišljenja sam da treba predložiti i druge mere za podršku organskoj proizvodnji sa ciljem njenog pokretanja i afirmacije u široj poljoprivrednoj praksi. Jedna od mera mogla bi da bude posebno i značajno veće stimulisanje mladih stručnih ljudi koji bi bili spremni da svoja znanja i umenja primene u praksi i to upravo u ovoj proizvodnji. Mi svake godine na Agronomskom fakultetu u Čačku, sa koga dolazim, ali i na drugim našim poljoprivrednim fakultetima odškolujemo značajan broj diplomiranih inženjera poljoprivrede. Njihova stečena stručna znanja odgovaraju zahtevima savremene poljoprivredne proizvodnje, a ja verujem da među njima ima mnogo onih koji bi mogli i koji bi hteli da sami uz podršku društva i praktično realizuju i unovče svoja znanja. To bi bilo dobro i iz razloga što je ova proizvodnja za naše poljoprivredne proizvođače i farmere često i još uvek nedovoljno poznata. S toga, započinjanje i širenjem organske proizvodnje od strane stručnih ljudi iz oblasti poljoprivrede bilo bi odlično rešenje. U tom smislu, mogućnost dodatnih podsticaja vidim već kod utvrđivanja pratećih pravilnika ovog zakona. Inače, organska proizvodnja zaslužuje veliku pažnju, a da je to tako, nedvosmisleno govore sva istraživanja koja kažu – da će ova proizvodnja sve više dobijati na značaju u narednim godinama i da će biti sve više onih koji su zarad ishrane organskom hranom tj. hranom dobijenom na prirodan, tradicionalan način, spremni da plate višu cenu proizvoda. Predložen zakon predviđa i niz posebnih podsticaja među kojima je podrška stručnim i savetodavnim poslovima, kao i podrška za sprovođenje naučno istraživačkih, inovativnih i razvojnih projekata u oblasti poljoprivrede. Ove podsticaje, želim posebno da istaknem i da podržim, jer nema sumnje 21. vek je vek znanja. Kritičan momenat održivog ekonomskog razvoja i poboljšanja životnog standarda stanovništva je u sposobnosti društva da proizvodi, komercijalizuje, prilagođava i koristi znanja. S toga, ulaganja u nauku i struku i u oblasti poljoprivrede su neophodna i nemaju alternativu. Na kraju, u celini gledano, može se već zaključiti da se radi o jednom dobrom Predlogu zakona, da je ovaj predlog zakona u interesu budućeg rasta i razvoja naše poljoprivrede i da je u najširem interesu naših poljoprivrednih proizvođača. Zbog toga, moj poslanički klub, poslanički klub SPS će podržati Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Sa uloženim amandmanima za koje očekujemo da će biti usvojeni želimo da ovaj zakon učinimo još boljim. Mi znamo kakav je značaj poljoprivrede danas. O tome je naš premijer u svom ekspozeu dosta govorio. Mi u potpunosti podržavamo njegova obećanja i opredeljenost ove Vlade da poljoprivreda u narednim godinama bude prioritet razvoja našeg društva i spremni smo da u tom pravcu damo svoju punu podršku. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ružica Igić.
Poštovani ministre, gospođa ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, meni je žao što je današnja rasprava objedinjena, odnosno što o jednom ovako važnom zakonu o podsticajima i razvoju sela zajedno raspravljamo sa važnim međunarodnim ugovorima koji su na dnevnom redu i što smo ovu raspravu objedinili i imamo jako kratko vreme da o tome pričamo. Drago mi je da su gospođa ministarka i ministar tu jer govoriću i o ovom ugovoru koji se tiče genetičkih resursa u poljoprivredi i hrani, pa je bitno i da ministarka bude prisutna ovde. Što se tiče ovog zakona o poljoprivredi i razvoju sela, on je dočekan od javnosti vrlo dobronamerno, sa željom da se nešto krene u poljoprivredi i da zaista ova poljoprivreda koja je dovedena na rub propasti krene da funkcioniše i da imamo neki boljitak našeg sela. Naravno, rasprava javna je bila vrlo transparentna i mi kao opoziciona partija, moramo da kažemo da smo vrlo zadovoljni sa 12 mesta koje ste prošli, sa nekim stvarnima koje ste uvažili, pa čak i nekim našim primedbama koje smo imali na ovaj zakon o podsticajima. Međutim, nije to jedini period, u stvari ovaj period nadamo se da će biti bar onakav kakav je bio i onaj period između 2000. godine i 2008. godine kada razvoj sela krenuo na bolje, kada se video neki boljitak u smislu i biljne i životinjske, odnosno stočarske proizvodnje. Tada su formirane mnogobrojne porodične farme. Samo u Vojvodini je formirano oko 120 farmi sa preko 50 krava, što je zaista jedan veliki broj. Većina domaćinstava u centralnoj Srbiji imali su negde između 15 i 20 krava. U to vreme, postojali su podsticaji, postojalo je razmišljanje da moramo raditi tako. Kao predsednik vlade dr Vojislav Koštunica u to vreme je dao 7% Vojvodini i ovo što već mesecima slušamo kako tih 7% Vojvodina ne dobija, dobijala je u tom periodu kada je dr Vojislav Koštunica bio predsednik vlade. Svemu tome je doprinela i država, obezbeđivanje podsticajnih sredstava i nadamo se da će i ova sredstva na isti način biti plasirana. Nažalost, 2008. godine imamo promenu vlasti i do tada smo imali mnogobrojna obećanja kako ministra tako i vlade, ali je načinjeno malo pomaka, tako da mnogi potezi ministarstva nisu ispunili očekivanja. Došlo je do promene politike, naravno, kreditne politike, zatim komplikacije razvojnih fondova i taj proces je zaustavljen. Loša agrarna politika te četiri godine dovela je do toga da smo i ono što smo proizvodili, mi uvozili. Pa smo tako uvozili negde i do 100 tona sirovog i prerađenog mleka, a Srbija može to da proizvede. Može se reći da je agrarna politika prethodne vlade i resornog ministarstva stvorila konfuziju u poljoprivredi, da je još više obespravila male i srednje proizvođače i da je na neki način izvesnost u agraru svela na, ako ćemo već porediti, kockarnica u Las Vegasu, odnosno da su se menjala pravila u subvencijama u toku proizvodnog procesa, što je bilo veoma loše za poljoprivredu. Sve to je dovelo da su poljoprivrednici više vremena provodili na putevima, protestujući, nego u njivi koju su trebali da određuju, ali da se vratimo na zakon koji je prednama i da kažemo neke našeprimedbe. Primedbe DSS na ovaj zakon nisu velike, ali su suštinske. Ministar u svom ekspozeu je rekao da zakon treba da obezbedi da subvencije idu u prave ruke, da se obezbedi predvidljivost, sigurnost poljoprivredne proizvodnje. Mi imamo jedno pitanje, a vi ste o tome pričali, 15 članova regulišete na sledeći način – ministar bliže propisuje u čak 15 članova. Znači, ministar bliže propisuje koja su to područja kod kojih postoje ograničenja za intenzivan razvoj poljoprivrede, zatim, koje vrste podsticaja ostvaruje u nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva, uslove i način za ostvarivanje prava na premiju za mleko, način ostvarivanja prava na osnovne podsticaje. Za koju vrstu biljne proizvodnje, za koje kulture i pod kojim uslovima se mogu ostvariti proizvodno vezani podsticaji? Uslovi i način za ostvarivanja prava na regrese i kredit, vrste podsticaja za seoski razvoj, ruralni razvoj, koji je to maksimalni iznos po korisniku i po vrsti pojedine mere, način ostvarivanja prava na posebne podsticaje itd? Kako na ovakav način proizvođači da krenu u proizvodnju, da li se može garantovati izvesna i sigurna proizvodnja da ministar bliže propisuje i koliko podzakonskih akata treba da donesemo da bi ovo moglo da funkcioniše? Znači, na 15, verovatno 15 podzakonskih akata. Šta je to što nije dobro? To je to da ta podzakonska akta ne mogu da se donose odmah. To će trajati jedno vreme a, proizvodnja ne može da stoji. Mi moramo krenuti sa poljoprivrednom proizvodnjom. Zato je savet da možda negde pokušate da to ne bude, da ne bude ta rečenica i da se na neki način to reguliše kroz ovaj zakon. Sledeća primedba DSS jeste da je kvalitetan priplodni materijal izostavljen, kako u govedarstvu tako u svinjarstvu. Smatramo da je potrebno da se premiraju i muška priplodna grla. Uglavnom se premiraju krave dojilje, mlečne krave, a nemate muška priplodna grla ni u jednoj rečenici. Ovim zakonom su obezbeđena podsticajna sredstva za te krave i da se zaobilaze priplodni bikovi. Rekli ste nam da ste ubacili podsticaj za živinarstvo, za ribarstvo, što je jako dobro i smatramo da je ribarstvo jedna od naših velikih izvoznih grana i da treba da bude velike izvozna grana i da moraju imati podsticaje. Prolazeći pored silnih ribnjaka koji se nalaze u Bačkoj, pre svega u selu Mošorin imate hektare i hektare ribnjaka. Mnogi od njih su zatvoreni. Mnogi ne rade, a sami vlasnici su profesori Univerziteta i predaju o ribarstvu. Zar je moguće da ljudi koji su u struci ne mogu da funkcionišu u ovim ribnjacima i da rade? U celom predlogu zakona o podsticajima nema reči o povrtarstvu. Predlagač se setio, to je naša primedba, da su vrtače poljoprivredno zemljište, ali je zaboravio kompletnu povrtarsku proizvodnju. Ne znam da li su vrtače poljoprivredno zemljište, to mi baš ne liči da je to. Voćarstvo se spominje samo u članu 2, gde se definišu pojmovi poljoprivrednog zemljišta i obradivog poljoprivrednog zemljišta, to je sve, a malina? Naš glavni poljoprivredni proizvod, a malinari protestuju na ulici. Da li ćemo ga ostaviti bez voćarstva ili da ga treba ubaciti? Naravno, i vinogradarstvo koje se sve više razvija i o kojem takođe treba voditi računa. Dakle, naši amandmani idu u prilog onim malim poljoprivrednim proizvođačima koji su oslonac ukupnog agrara. Oni koji imaju malu površinu obradivog zemljišta i relativno mali broj grla stoke i takvih je u Srbiji 85%. Ovi ljudi svoje tržišne viškove obezbeđuju za domaće potrebe i naročito za izvoz. Ne zaboravimo da jedinu agrar ostvaruje suficit u izvozu i ta tendencija treba da se nastavi. Zalažemo se da se vodi računa da plaćanja moraju da idu neposredno proizvođačima, što je više mogućei da se izbegne prelivanje državnih sredstava uloženih kroz subvencije, u džepove onih organizatora proizvodnje kojima ta sredstva nisu namenjena, da se sredstva što brže distribuišu i da se smanji mogućnost malverzacije sa ovim sredstvima. Takođe je bitno da se zadrže subvencije po hektaru. Ne sporimo stimulativnu vrednost subvencija po proizvodnji, ali ne sada, kada je jedan mali deo zemljišta i agrara tajkunizovan i kada je ogroman deo iscrpljen, osiromašen i na usitnjenom posedu. Subvencije po proizvodnji možemo da uvodimo kada svi imaju bar koliko-toliko jednake pozicije, odnosno start i kada sredimo zakon o zemljištu i ojačamo male i srednje proizvodnje kvalitetnim repromaterijalom i mehanizacijom. Kada donesemo kvalitetan zakon o zadružnom udruživanju i obnovimo štednju kreditne zadruge onda možemo da se takmičimo u prinosu. Ovako, onaj ko ima više, dobiće i od države više. Zbog toga smatramo da pored ovog kvalitetnog zakona treba pod hitno raditi na zakonu o zadružnom udruživanju i pitamo se kome nije odgovaralo to udruživanje, da se mali i srednji udružuju i organizuju i ko je taj koji je imao moć da pet godina provlači ovaj važan zakon o zadružnom udruživanju, kroz pripremu zakona i peti nacrta. Nadamo se da će ovo ministarstvo i ovaj zakon uskoro ponuditi Skupštini na usvajanje i da će imati više sluha za male i srednje proizvođače. Takođe, nadamo se da će resorno ministarstvo, pored napora da pravilno rasporedi pare, domaćinski voditi računa o svakom dinaru poreskih obveznika i da će ispratiti realizaciju uloženih subvencija do krajnjih korisnika i očekivanih rezultata. Situacija u agraru je dovedena do krajnjih granica, tako da više ne možemo da se delimo na poziciju ili opoziciju, već nam je svima u interesu da Ministarstvo poljoprivrede dobro radi. Nošeni takvim namerama, bez obzira što smo opozicija izlazimo sa nekoliko amandmana, koji su vrlo bitni, u želji da popravimo zakon koji je pred nama i sa nadom da će resorni ministar vrlo pažljivo razmotriti i uvažiti naše amandmane. Na kraju, pošto je bilo nekoliko kolega koji su diskutovali o ovoj okolini zemljišta u Vojvodini, neću puno o tome, jednu rečenicu. Krajnje je vreme da se prekine sa prepucavanjem Republičke i Pokrajinske vlade. Govorim o kupovini zemljišta od strane Ujedinjenih Arapskih Emirata, ovo mi liči na prepucavanje između DS i SNS. Demokratska stranka Srbije traži od ministarstva i od ministra da Odboru za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu dostavi sve ugovore i predloge ugovora koji su u pripremi, koji će se štampati, da ne dođemo u situaciju da mislimo da se nešto radi ispod žita. Ako već mislite da je transparentno, ostavite to resornom odboru, neka o tome raspravi. Nastaviću svoju diskusiju o Međunarodnom ugovoru o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu. Srbija je ovaj ugovor potpisala 2002. godine. Čekali smo 10 godina, 2012. godina je, da ovaj ugovor dođe na ratifikaciju, jedan veoma važan ugovor koji se nadovezuje u suštini na mnogobrojne ugovore koje je Srbija potpisivala. Na Konferenciji koju su UN organizovale u Rio de Žaneiru 1992. godine predstavljena je Konvencija o biološkoj raznovrsnosti i ovu Konvenciju je potpisalo 198 država. Srbija je bila 153. država potpisnik i ratifikovala ga je 2001. godine. Posle Konvencije o biološkoj raznovrsnosti usledilo je nekih 16 ugovora koje je Srbija potpisala i ratifikovala. To su međunarodni sporazumi koji su detaljnije razrađivali pitanje očuvanja biološke raznovrsnosti i koji su se bavili korišćenjem genetičkih resursa. Ovaj ugovor ne treba mešati sa GMO. U tom smislu, hoću da kažem nekoliko reči o samom ugovoru. Od početka razvoja poljoprivrede u svetu se koristilo ukupno oko 10 hiljada biljnih vrsta za ishranu. Danas najveći deo ljudske populacije za ishranu koristi samo oko 150 vrsta, a od tog broja 12 vrsta daju 70% prehrane. Kad pogledamo dalje, pirinač, kukuruz, pšenica i krompir obezbeđuju oko 50% hrane. Znači, mi smo se sveli na pet do 12 proizvoda koje koristimo u ishrani. S obzirom da je došlo do ubrzanog, pazite, od 10 hiljada ubrzana erozija biološke raznovrsnosti u ishrani i genetičkih resursa, probudila se svest o potrebi očuvanja ovog vrednog genetičkog resursa. Ne mislim da ovim treba da se bavi samo Ministarstvo poljoprivrede. Mislim da ovim ugovorima u velikoj meri treba da se bave i Ministarstvo za zaštitu životne sredine, u jednom i drugom ministarstvu koje delimično pokriva ove delove. Bitno je takođe istaći da je Srbija jedan od centara biološke raznovrsnosti i da, poređenja radi, u celoj Evropi raste 11 hiljada vrsta, a u Srbiji imamo trećinu ukupnog evropskog fonda. Preko 3,5 hiljada biljnih vrsta raste u Srbiji. Ovo je uzrokovano i istorijskim faktorom i raznim drugim faktorima, ledenim dobima. Mi smo na jugu Evrope, bili smo zaštićeni od nestanka tih vrsta. Ali, kad pogledate da Nemačka ima 2000 vrsta, Engleska ima negde oko 1700 vrsta, a Srbija oko 3500 biljnih vrsta, onda je to zaista jedno veliko bogatstvo sa kojim u EU možemo da mašemo time šta Srbija ima. Mnoge od tih vrsta mogu da se koriste kako u poljoprivredi, tako u medicini, kao lekovite biljke, tako u oplemenjivačkoj struci, gde možemo npr. da uradimo, pošto smo stepsko područje, oplemenjivanje na otpornost prema suši sa mnogim vrstama koje su u prirodi i koje rastu kod nas autohtono. Srbija je jedan od centara biološke raznovrsnosti sa indeksom biodiverziteta 0,718. Naš je nacionalni interes da ovo očuvamo i da se revitalizuje i obogati. Što se tiče jedne interesantne stvari, među tim vrstama, među tih 3500 vrsta, jako je bitno zašto očuvati. Mi smo na području Srbije imali pet vrsta koje su nestale iz svetske flore. U Crvenoj knjizi, kada pogledate, u Srbiji je raslo pet vrsta koje su nekada bile prisutne na našoj teritoriji. Danas ih nemate kompletno u celom svetu. Da ne pričam o vrstama koje se u na krajnjoj granici nestanka i koje su vrlo interesantne. Zato javnost Srbije treba da se zabrine, zbog toga što država Srbija u 2010. godini za potrebe očuvanja biološke raznovrsnosti nije izdvojila ni jedan jedini dinar, nula dinara za očuvanje biološke raznovrsnosti. Treba da se zabrinemo jer nemamo razvijeno zakonodavstvo i usklađenu strategiju, pa ne znamo šta nam radi desna a šta leva ruka. Treba da se zabrinemo što nam odlično pripremljeno Odeljenje za genetičke resurse u Batajnici zvrji prazno i što imamo dva čoveka koji čuvaju ovo odeljenje i što tamo nema nikoga, a pre 20 godina je jako lepo zamišljeno da se tu smeste svi naši genetički resursi i da se tamo čuvaju. Imamo zgradu, imamo prostor. Zvrji prazno sa dva čoveka koji ga čuvaju. Država zbog toga mora aktivnije, snažnije da se založi u očuvanju biološke raznovrsnosti, posebno genetičkih resursa koji imaju potencijalnu vrednost. Političari koji odlučuju, a među njima svi mi ovde, o ovome treba da imamo dovoljno znanja i svesti da se radi o veoma važnim nacionalnim resursima. Javnost treba da prati i ovakvu oblast, a ne samo da prati GMO, nego i ono šta imamo kao resurse. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas su na dnevnom redu dva zakona i nekoliko konvencija, Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, Zakon o izmeni Zakona o zaštiti vazduha i, kao što sam rekao, nekoliko konvencija. Prvo ću nešto reći o Zakonu o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Demokratska stranka ne može podržati zakon u ovoj verziji. Ne kažem da je on jako loš, ali je loš. I od činjenice koliko će Vlada imati sluha za naše amandmane, takavće biti odnos DS prema ovom zakonu. Šta je cilj ovog zakona? Postavljam i ministru i sebi pitanje. Da li je on u ovom momentu bio neophodan? Ministar je u uvodnom izlaganju rekao da je bolje da imamo bilo kakav zakon nego da nemamo nikakav zakon. Podsetio bih ministra da mi ovu oblast imamo uređenu Zakonom o poljoprivredi i ruralnom razvoju, da se posebno poglavlje odnosi na podsticaje. Naravno, svaka Vlada ima svoju politiku, pa i u oblasti poljoprivrede i ne sporim činjenicu da je Vlada mogla da izmeni taj deo zakona kroz izmene i dopune, ali bi onda imali jedan zakon koji bi na celovit način uređivao oblast poljoprivrede i ruralnog razvoja, pa bi tu imali podsticaje i našim poljoprivrednicima bi bilo svakako jednostavnije da se snađu u jednom zakonu, da iščitavaju odredbe u jednom zakonu, nego da imamo dva zakona iz jedne oblasti. Međutim, možda ovaj zakon ima cilj da između ostalog ispromoviše novu politiku Vlade, odnosno ministarstva, da utvrdi neki diskontinuitet u odnosu na prethodno vođenu politiku u oblasti poljoprivrede i onda je to nešto sasvim drugo, onda je to jedna priča za glasače, za poljoprivrednike, kako bi im se predstavilo nešto što u stvari ovaj zakon ne donosi. Zbog toga je on po nama loš. Možda treba da na neki način zamagli i priču koja je ovih dana veoma aktuelna, a koja se tiče prodaje, izdavanja u zakup. Pre pet minuta sam taj predugovor imao u svojim rukamai nisam uspeo da ga pročitam, tako da ne znam šta u njemu stoji. Upravo jeste ključni problem i ključna primedba, ključna zamerka DS u činjenici da je taj posao prodaje poljoprivrednog zemljišta, zakupa netransparentan. Koliko je on ekonomski, pravno problematičan, to treba da se utvrdi. Da bismo to utvrdili, trebalo je o tome povesti određenu raspravu, jer bi poljoprivrednike svakako to interesovalo, i u Vojvodini, i van Vojvodine i u drugim delovima Srbije, a zemlja jeste resurs koji imate ili nemate, koji je u vašem vlasništvu ili nije u vašem vlasništvu, i u tom smislu jeste ozbiljna primedba na netransparentnost ovog postupka. U tom smislu smatram da ovaj današnji zakon, odnosno rasprava o njemu treba da skrene pažnju sa te veoma ozbiljne teme. O tom postupku privatizacije, ili davanje u zakup, mogli bismo da pričamo jako dugo. Kažete da će ta tema biti u Skupštini kao posebna tema, kao ratifikacija. Iz ovoga što sam video, ugovorne strane kod ovog ugovora su država i privatno lice. Nisam siguran kako jedan takav ugovor može da uđe u Skupštinu na ratifikaciju, ali o tom potom. Ne bih više o toj temi, jer se slažem da ona može biti predmet posebne skupštinske rasprave. Međutim, ne mogu da se ne osvrnem na činjenicu da je neko danas spomenuo da su poljoprivredna dobra, da je zemlja privatizovana, od Šarića i ne znam koga sve ne, u prethodnom periodu, optužujući za to Vladu u kojoj je učestvovala DS. Podsetiću sve da je najveći broj privatizacija realizovan u periodu od 2003-2007. godine i da u tom periodu DS nije bila na vlasti. Postupak protiv … (Predsedavajuća: Gospodine Veselinoviću, molim vas da se vratite na temu, s obzirom da je to o čemu govorite bio predmet poslaničkih pitanja. Vratimo se, ipak, na ovu tačku dnevnog reda.) Predsedavajuća, ministar Knežević vam se obratio sa ciljem da prekine moju raspravu. Vi ste njega poslušali. Rekao sam samo jednu rečenicu, da ću se osvrnuti na … (Predsedavajuća: Ministar Knežević mi se uopšte zbog toga nije obratio. Molim vas, nemojte, jer niste mogli da čujete šta mi je rekao.) … Posle tog obraćanja, krenuliste da me prekidate. Dakle, Vlada Mirka Cvetkovića, i završiću sa ovom temom, vratiću se na zakon, samo zato što je to danas bilo pomenuto – Vlada Mirka Cvetkovića je krenula u obračun u poznatoj akciji "Balkanski ratnik", protiv klana Darka Šarića. U tom periodu je donet Zakon o oduzimanju imovine stečene organizovanim kriminalom. To zemljište i imovina je vraćena državi. Toliko o tome i hvala vam što ste mi dozvolili da to kažem. S druge strane, kada je u pitanju sam zakon i ono zbog čega DS ne može podržati zakon u toj formi, gospodine ministre, jeste iz sledećih razloga. Predvideli ste u zakonu da 5% od budžeta Republike Srbije ide za podsticaje, odnosno za poljoprivredu. Smatram da je to malo i da bi to moglo biti i 6%-7%, i oko toga bi mogli ili ne bi mogli da se složimo. Koliko znam, ove godine je budžetu predviđeno 4, 6-4,7% i ne znam kako ćete uskladiti ovaj zakon sa već donetim budžetom i Zakonom o budžetskom sistemu? Odnosno, šta hoću da kažem? Mislim da ovo nije materija za zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Naime, jedan niži zakon, da ga tako nazovem, pravne snage, ulazi u materiju Zakona o budžetskom sistemu. Po tom principu bi u Zakonu o obrazovanju, nauci itd, bili predviđeni procenti za učešće tih oblasti u budžetu Republike Srbije. Opet kažem da nemam ništa protiv toga što je taj iznos definisan, ali mislim da nije mesto ovde. Suštinska primedba jeste činjenica o kojoj ste vi govorili, rekao bih afirmativno, a to je da Vlada više nema tolika ovlašćenjapo pitanju podsticaja u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja. Ne bih se sa tim složio. Nismo nikakvog usaglašavanja imali sa poslaničkom grupom DSS, a i oni su to malopre istakli, i rekao bih da je to suprotno, da ministar, odnosno sada ministarstvo, ima ozbiljne mogućnosti da utiče i kreira politiku podsticaja. Sam zakon, odnosno zakonodavac propušta priliku da detaljnije uređuje neke oblasti i zbog toga vam se svako poglavlje završava sa – bliže uslove, načine i obrasce, urediće ili doneće ministarstvo. Dakle, nije intervencija ministarstva u tom smislu smanjena, odnosno smatram da je ona na neki način verifikovana i potvrđeno je da će ministarstvo biti to koje će donositi nepredvidive mere podsticaja kroz podzakonske akte, za koje će opet trebati vreme, i šta će poljoprivrednici znati kakve mereće ministarstvo sprovoditi. Međutim, ključni nedostatak ovog zakona, rekao bih, jeste u činjenici da se ne stimuliše obrada poljoprivrednog zemljišta. Naime, ovaj zakon predviđa da pravo na podsticaje imaju i poljoprivrednici koji obrađuju zemlju i oni koji je ne obrađuju. U tom smislu, ministre, molim vas, podneli smo amandmane, da se to precizira, da se dopuni, tako što će biti predviđeno da pravo na podsticaje imaju samo poljoprivrednici koji tu zemlju i obrađuju. Naš cilj, a nadam se i vaš cilj, nije da zemlja bude u parlogu, da se ne obrađuje. Naš cilj je sigurno da se zemlja obrađuje i da to bude imperativ ne samo ovog zakona, nego svih zakona koji se odnose na ovu oblast, pa i da postoji obaveza poljoprivrednika da zemlju obrađuju. Druga ozbiljna zamerka jesteneizvesnost koja proističe iz ozbiljnih ovlašćenja koje je dobilo ministarstvo, odnosno ministar, u pogledu mera podsticaja. Nismo sasvim sigurni šta će u tim podzakonskim aktima pisati, ko će imati pravo na podsticaje, dakle, subjekti koji će imati prava na podsticaje i kaže se – fizička, pravna lica. Jeste, sve je to tačno, ali ne znamo koje će vrste biljne imati podsticaj a koje neće. S druge strane, smatram da bi pojedine biljne vrste trebale da imaju veći podsticaj, druge biljne vrste manji podsticaj itd, da bismo došli do stimulacije biljnih vrsta koje odgovaraju ozbiljnoj državnoj politici. Ovaj zakon se donosi na neodređeni period. Smatram da to nije dobro. Ovaj zakon je trebao biti ograničen do 2014. godine, kada će EU doneti svoju strategiju iz oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja. Tada bi mi trebali da kreiramo novu politiku, koja bi bila prilagođena EU i kretanjima na tržištu poljoprivrednih proizvoda. U tom smislu smatram da i činjenica da fiksirani iznos u dinarima može biti obezvređen inflacijom koja je danas veoma ozbiljna, koja će u narednom periodu verovatno biti slična kakva je trenutno pod kormilom ove vlade i da će hiljadu dinara za, recimo, uzgoj svinja pojesti cena gasa, da će deset svinja otići za gas, deset svinja će otići za električnu energiju – je li tako, gospođo ministar? Tako da, u tom smislu smatram da fiksiranje ovih iznosa nije dobro. Gospodine ministre, nejasno je i ko će imati pravo na podsticaje? Sada se vraćam na subjekte, ali i na biljne vrste. Postavljam vam pitanje u ime jednog voćara iz Srema. Da li ću ja, evo, ja sam taj voćar, imati pravo na podsticaje za deset hektara podignutih zasada jabuke, kruške, nije bitno, ili maline u drugim delovima Srbije? To iz ovog zakona ne možete iščitati. Da li ću imati veće podsticaje ako te zasade natkrijem i na manjem delu sam zavistan od oblaka i onoga što pada sa neba? Da li ću ja kao neko ko želi da se bavi uzgojem vinove loze imati podsticaje? Voćarstvo je u totalno neizvesnom položaju. Iz ovog zakona se to ne vidi. Možda je to vama jasno, ali meni nije jasno i tim ljudima sigurno ne može biti jasno. U tom smislu treba posebno pojašnjenje. Da li će neko imati podsticaje ako želi da podigne klanicu za bavljenje živinarstvom itd? O ruralnom turizmu ni reči. Bez kompleksnijeg pristupa razvoju sela koje će uključiti u sebe sve aspekte, a ne žele i ne znaju svi da se bave svinjogojstvom, ne znaju i ne žele svi da se bave uzgojem neke druge biljne ili životinjske vrste. Možda neko želi da se bavi ruralnim turizmom. Možda želi da se bavi nekim drugim poslovima. Znate li kako izgleda evropsko selo? Svaka kuća je mala fabrika. Neko pravi zdravu hranu. Neko se bavi ruralnim turizmom, prima goste i prodaje poljoprivredne proizvode. Bavi se onim čime zna. Na taj način se sprečava odliv sa sela u gradove i na taj način sela postaju privlačna koliko i gradovi. Mislim da ste ovu oblast ispustili. U amandmanskom smislu smo reagovali i molim vas da i to imate u vidu. Sa druge strane, smatram da ste trebali da maksimizujete iznos sredstava koji se daju kroz podsticaje. U jednom članu ste rekli da posle 20 miliona se proporcionalno smanjuju podsticaji. Smatram da to u ovom ograničenom budžetu nije dobro. Nemamo dovoljno sredstava u budžetu da svi budu zadovoljeni, i tajkuni, kako ih zovete, i sitniji i srednji proizvođači. Mišljenja sam da je maksimalne subvencije potrebno ograničiti. Recimo, da 20 miliona bude gornja granica koju neki poljoprivrednik, bio fizičko ili pravno lice, može da dobije kao podsticaj. Smatram da subjektima koji ostvaruju prava na veće podsticaje, bili oni naši građani, bio to Kostić, bio to Matijević ili šeik, nemaju toliki interes koliki je interes malog i sitnog proizvođača. Ne možemo ih staviti u isti koš. U tom smislu smatram da ste nominalno trebali ograničiti maksimalan iznos koji se tiče podsticaja i da na taj način stavimo u povoljniji položaj male i srednje poljoprivredne proizvođače. Nešto o drugom zakonu ne manje bitno, ali koji je objedinjen u ovoj raspravi, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha. Mislim da smo napravili, odnosno Vlada nekoliko veoma pogrešnih koraka, pre svega ukidanjem Fonda za ekologiju. Sva sredstva su usmerena u budžet RS. Trošenje tih sredstava ne bih rekao da je netransparentno nego ona idu za sve namene a najmanje za ekologiju. Ukinut je povraćaj takse za zagađivače lokalnim samoupravama za 40% i sada lokalne samouprave neće moći da ispune zadatke iz oblasti ekologije i zaštite vazduha koja se od njih očekuje. Imam podatak da većina uređaja za merenje zagađenosti vazduha nije servisirana ili su u lošem stanju. Imam podatak da se manje sredstava ulaže u ključne stvari kada je u pitanju zaštita životne sredine. U tom smislu smatram i pozivam ministarku da nađe način da sredstva koja se ubiraju sa ciljem zaštite životne sredine budu namenski korišćena za svrhu zaštite životne sredine. Demokratska stranka će se u tom smislu odnositi prema ovim zakonima. Ako budete uvažili naše ključne amandmane, to bi svakako popravilo ove zakone i na neki način možda promenilo naše mišljenje koje sada imamo prema ovim zakonima, ali su bitni poljoprivredni proizvođači i koristi koje će oni imati iz ovih zakona. Hvala.
Reč ima ministarka Mihajlović.
Poštovani poslaniče, ovo što ste govorili vezano za Fond o zaštiti životne sredine nema baš apsolutno nikakve veze sa izmenama i dopunama Zakona o vazduhu, ali bez obzira na to, naravno da ću vam odgovoriti vezano za Fond za zaštitu životne sredine. Ovom prilikom mogu da kažem da će sva dokumentacija Fonda za zaštitu životne sredine u narednih 10 dana biti predata Tužilaštvu. To ne znači da one obaveze koje su po ugovorima napravljene neće biti ispunjene, ali javnost će biti obaveštena o tačnom datumu i svih 1.500 ugovora, od kojih postoje indicije da bar polovina ugovora ima ozbiljnih problema biće predmet Tužilaštva. Sa vama se potpuno slažem da mnogi uređaji nisu servisirani i da se najmanje vodilo računa o zaštiti životne sredine, a Fond za zaštitu životne sredine je postojao upravo zbog toga. Kada govorite o lokalnim samoupravama, mi smo u Ministarstvu vrlo svesni da su postojali različiti načini namene u lokalnim samoupravama onoga što se zove – novac namenjen za zaštitu životne sredine. Morala bih da se ovom prilikom vratim na izmene i dopune Zakona o zaštiti vazduha, zato što mi danas ovo radimo i menjamo unutar ovog zakona u stvari ima za cilj da u najkraćem mogućem periodu u naredne dve godine donesemo ono što prethodna Vlada nije donela, a imala je obavezu, a to je recimo strategija za zaštitu vazduha, to je nacionalni program za postepeno smanjivanje godišnjih maksimalnih nacionalnih emisija. To su sve stvari koje su morale da se donesu, a da ne govorimo o šest uredbi koje su takođe morale već 2011. godine da budu donete. Razumem vašu brigu verovatno vezano za Fond za zaštitu životne sredine i sve one ugovore koji su zaključivani na različite načine. Verujem da će nadležni organi dati poslednju reč o tome, ali bih takođe volela da i vi razumete koliko je životna sredina zaista značajna, a ne da o tome pričamo medijski, kako se radilo u prethodnom periodu, nego da istinski učinimo da živimo u zdravoj životnoj sredini, da imamo kvalitetan vazduh koji udišemo.
Hvala. Gospodin Veselinović, replika.
Ministarka, vrlo ste maliciozni. Pitao sam vas za sredstva koja sada idu u budžet Republike Srbije. Vi mi pričate o ugovorima Fonda za zaštitu životne sredine. Ne žalim za ukidanjem Fonda za zaštitu životne sredine, niti sam vas to pitao. Interesuje me – da li sredstva koja idu u budžet Republike Srbije, a namenski su ubrana, kako bi štitila životnu sredinu, da li će biti trošena u ime građana Republike Srbije za zaštitu životne sredine? Ujutru kada se probudim u Novom Sadu vidim crn sneg, a ne beo. To mene zanima. To zanima građane Srbije, Novog Sada, Pančeva itd. Sneg kada padne, posle 24 sata je crn. To ima veze sa izmenom i dopunom zakona o zaštiti vazduha. U tom smislu smatram da treba da razgovaramo o temama koje građane interesuju. Nemam ništa protiv da se svaki ugovor u prethodnom periodu stavi na uvid, da se istraži itd. Nikakvih problema u tom smislu nemam. Pitam vas – da li ćete preduzeti mere, u drugom delu vašeg odgovora ste rekli da hoćete, koje bi ispravile ove stvari koje jesu problem, a to je da se ulože u namene koje su potrebne, da ne govorim o ekologiji u širem smislu. Nisam imao nikakvu političku tendenciju da vas kritikujem iz razloga kritizerstva, nego da postavim pitanja – kako će se ta sredstva koristiti?
Reč ima ministarka Mihajlović.
Tako i razumem da nije bilo nikakve politike ovde i da je ovde u pitanju samo kvalitet vazduha i kvalitet životne sredine. Ono što se u prethodnom periodu pokazalo jeste da se o tome nije vodilo računa. Taj sneg o kome pričate nije posledica rada ove Vlade, nego je posledica prethodne Vlade i silnog novca. Između pet i sedam milijardi je bilo u tom fondu i trebalo je da budu namenjeni zdravoj životnoj sredini. Zakonom o budžetu i ukidanjem Fonda novac jeste centralizovan u smislu budžeta i mi, kao ministarstvo, imamo projekte koji će svakako biti finansirani na način da zajedno sa Ministarstvom finansija izvršimo plaćanja, odnosno da obezbedimo da se određeni projekti životne sredine realizuju. Dodatno sam morala da vam odgovorim. Ovo je drugi deo. Mislim da javnost Srbije, a i vi, treba da bude informisana. Nije dobro stanje životne sredine, a novca je, verujte, bilo previše, a rezultat je ovakav kakav jeste da mi kada govorimo o emisijama štetnih supstanci po nekoliko puta imamo više, nego sve zemlje u regionu. Prema tome, šta se radilo u prethodnom periodu?
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu koja će trajati do 15,15 časova. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Pošto su se stekli uslovi za rad, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini na upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je odluka RIK o dodeli mandata narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Vladimiru Gordiću, Jovanki Petrović i Draganu Andriću, izabranim sa izborne liste Izbor za bolji život – Boris Tadić. Na osnovu odluke RIK, izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Vladimiru Gordiću, Jovanki Petrović i Draganu Andriću. Pozivam narodne poslanike da pristupe polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakletve, a narodni poslanici ponavljaju za njom.) ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI. Čestitam narodnim poslanicima. Molim da pristupite potpisivanju zakletve. (Narodni poslanici potpisuju zakletvu.) Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Milorad Stošić, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi predstavnici ministarstva, Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, PUPS smatra da je set ovih zakona o kojima danas raspravljamo veoma bitan jer se njime rešavaju pitanja i problemi iz raznih oblasti života i rada. Žao mi je što danas možda neću moći govoriti na osnovu principa i načela koje je proklamovao naš poznati knjaz Miloš, koji je svojim zakonopiscima dao zadatak da zakone pišu narodnim jezikom. Ovi današnji zakoni biće razumljivi ako konsultujemo Vujakliju ili neku drugi literaturu. Nešto bih govorio o Zakonu o podsticaju poljoprivredi i ruralnom razvoju. Poljoprivredna ruralna područja imaju važnu ulogu u proizvodnom razvoju Republike Srbije, posebno u procesu sprovođenja reformi i tranzicije, kao i to da će ova privredna oblast u narednom periodu bitno uticati na privredna kretanja zemlje u celini. Značaj poljoprivrede nije istovetan u svim razvojnim stadijumima, već podleže stalnim promenama u vremenu. Sagledavanje promena u razvoju poljoprivrede treba da bude u funkciji efikasnog funkcionisanja ruralnog područja, a tradicionalna poljoprivreda, kao okosnica razvoja sela, treba ustupiti mesto integralnom ruralnom razvoju. Jedan od naših ciljeva je da bude opredeljenje da sledimo evropski put i evropske principe, kao i da uvažavamo opredeljenje onih koji su u razvoju poljoprivrede i sela otišli daleko ispred nas, uz uvažavanje specifičnosti i dostignutog nivoa razvoja zemalja EU. Naši ostvareni dometi u razvoju poljoprivrede su nedovoljni zbog činjenice da je poljoprivreda tokom celog razvoja bila zapostavljena privredna delatnost, kao i njen mali udeo u stvaranju društvenog proizvoda, zbog krupnih slabosti agrarne politike kojoj je nedostajao kompleksan pristup rešavanja agrarnih problema, odnosno kratkoročnih orijentacija delovanja od slučaja do slučaja i nezavidnog ekonomskog položaja zemlje. Donošenjem ovog zakona stvoriće se povoljni uslovi za planiranje budžetskih sredstava, a potom i za realizaciju mera za svaki budžetski period, kao i mogućnost uvećanja navedenih iznosa kroz akta Vlade. Pojedine vrste podsticaja za organsku proizvodnju, regres i za premiju, osiguranje za useve, plodove, višegodišnjih zasada, rasadnike i životinje, kao i podrška ruralnog razvoja doprineće unapređenju poljoprivrede i sela u celini. Zato ovaj zakon prilikom glasanja treba podržati. Napomenuo bih samo podatak da, po evidenciji, 44% stanovništva Srbije živi na selu, odnosno u seoskim uslovima ili rečeno ovim modernim jezikom - u ruralnom delu zemlje. Konkretno bih se osvrnuo i na Nišavski region, odnosno Niš kao grad. Niš ima 92 naseljena mesta koje pokriva, od toga 70 naseljenih mesta su seoskog tipa, što znači da bi ovim zakonom verovatno podstakli da se to stanovništvo seosko, odnosno ruralno uveća, a samim tim bi doprineli boljim uslovima života svih nas. Drugi zakon o kome bih diskutovao je zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha. U odnosu na Zakono zaštiti vazduha iz 2009. godine, ovim izmenama i dopunama zakona, na jedan sveobuhvatni način, Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem zaštite i unapređenja životne sredine. Način organizovanja i kontrola sprovođenja zaštite i poboljšanja kvaliteta vazduha, kao prirodne vrednosti, od opšteg je interesa i uživa posebnu zaštitu. Izmenama i dopunama određenih članova, pre svega članova 2. i 3. zakona, izmenjena su ovlašćenja za donošenje podzakonskih akata kojima se propisuje detaljnije uređenje ove oblasti. Takođe, izmenama pojedinih članova koji su regulisani članom 4, 5, 6. i 7. dat je mandat Vladi da donosi podzakonske akte kojima se uređuje smanjivanje potrošnje supstanci kojima se oštećuje ozonski omotač, kao i obaveze određenih fizičkih i pravnih lica, u smislu pribavljanja i obnavljanja određenih sertifikata za rad u ovim oblastima. Ovim predlogom zakona planirana su sredstva za finansiranje zaštite i unapređenja kvaliteta vazduha i ona se obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije i budžetima lokalne samouprave, što je posebno dobro jer se time nalaže lokalnim samouprava da one direktno razmišljaju o ovom delu zaštite životne sredine. Kao bitan element ovog zakona je da se članom 10. propisuje donošenje strategije o zaštiti vazduha koja će biti doneta najkasnije do 1. januara 2015. godine. Duboko verujem da neće ta strategija proći kao i ostalih 78 strategija, samo na papiru, već da će zbog svih nas ta strategija doprineti da živimo u nekom zdravijem svetu i zdravijoj okolini. Tokom primene Zakona o zaštiti vazduha doneće se podzakonski propisi potrebni za njegovo sprovođenje. Podzakonski akti koji definišu konkretne mere su osnov za uspešno sprovođenje određenog zakona ili strategije. Zakon o potvrđivanju Međunarodnog ugovora o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu. Mi smo danas malo slušali o ostalim zakonima koji su u sklopu ovog seta zakona koji razmatramo danas, ali ću pokušati da o svim zakonima ponešto kažem, da bi se znalo o čemu se radi. Ovim zakonom potvrđuje se Međunarodni ugovor o biljnim genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu, usvojen u novembru 2001. godine na Konferenciji organizacije za hranu i poljoprivredu Ujedinjenih nacija FAO. Savezna Republika Jugoslavija je potpisala međunarodni ugovor o biljnim genetičkim resursima 1. oktobra 2002. godine na inicijativu Saveznog zavoda za biljne i životinjske genetičke resurse. Mi danas treba da potvrdimo ovaj ugovor čiji je cilj očuvanje i održivo korišćenje biljnih genetičkih resursa za hranu i poljoprivredu i pravednu i jednaku raspodelu koristi koje proističu iz njihovog korišćenja. Ovaj ugovor odnosi se na biljne genetičke resurse za hranu i poljoprivredu. Ovim ugovorom svaka ugovorna strana obavezuje se da uskladi svoje zakone, propise i procedure sa obavezama predviđenim ovim ugovorom. Znači, posle potvrđivanja ovog međunarodnog ugovora u obavezi smo da kao država uskladimo svoje zakonodavne delove po ovom pitanju. Sledeći zakon koji je u današnjoj raspravi je Zakon o potvrđivanju Protokola o zašiti i održivom korišćenju biološke i predeone raznovrsnosti uz Okvirnu konvenciju o zaštiti i održivom razvoju Karpata, donete u Kijevu 22. maja 2003. godine. Ovim zakonom potvrđuje se Protokol o zaštiti održivom razvoju, upravo donetom u Kijevu 22. maja 2003. godine. Protokol o zaštiti i održivom korišćenju od biološke i predeone raznovrsnosti uz okvirnu Konvenciju o zaštiti održivom razvoju Karpata, usvojen na drugom sastanku Konferencije održane 19. juna 2008. godine u Bukureštu. Ovim protokolom predviđeno je jačanje saradnje država članica na konzervaciji, obnavljanju, održavanju i održivom korišćenju prirodnih i poluprirodnih staništa. Pored opštih mera, protokol sadrži i čitav niz odredbi koje se odnose na specifične mere koje bi države ugovornice trebalo da preduzmu na ovom planu, te odredbe o implementaciji, monitoringu i proceni. Ovo govori o neophodnosti prekogranične saradnje i zajedničkim naporima usmerenim na postizanje ciljeva i aktivnosti u pravcu zaštite i održivom razvoju. Sledeći zakon koji je danas u raspravi, to je zakon o potvrđivanju Protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i korišćenju prekograničnihvodotokova i međunarodnih jezera. Ovim zakonom danas potvrđuje se Protokol o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera, sačinjen 17. juna 1999. godine u Londonu.Republika Srbija je 2010. godine ratifikovala Konvenciju o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera. Ratifikacija ovog protokola je važna sa stanovišta činjenice da je Republika Srbija bogata prirodnim izvorištima voda i da ima razvijen i očuvan ekosistem. Cilj Protokola je da se na svim nivoima promoviše zaštita zdravlja ljudi, kao i da se podrži održivi razvoj kroz zaštitu ekosistema i obezbeđenje vodosnabdevanja, prevenciju, kontrolu i smanjenje bolesti povezanih vodom. Takođe, cilj ovog protokola je obezbeđivanje pristupa vodi za piće svakome i obezbeđenje sanacije, sanitacije za sve u okviru integrisanih vodovodnih sistema usmerenih na održivu upotrebu vodnih resursa, na kvalitet okolnih voda i zaštitu okolnih ekosistema. Zadnji zakon koji je u ovoj raspravi prvoj danas, to je Zakon o potvrđivanju Sporazuma između država članica zdravstvene mreže jugoistočne Evrope o aranžmanu sa zemljom domaćinom o sedištu Sekretarijata Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope. Ovim zakonom takođe potvrđujemo ovaj sporazum između država članica Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope o aranžmanu sa zemljom domaćinom o sedištu Sekretarijata Zdravstvene mreže Jugoistočne Evrope, koji je potpisan 9. novembra 2010. godine u Tirani. Zdravstvena mreža jugoistočne Evrope predstavlja udruženu inicijativu Ministarstva zdravlja Republike Albanije, Bosne i Hercegovine, Republike Bugarske, Republike Hrvatske, Republike Moldavije, Crne Gore, Rumunije, Republike Srbije i Republike Makedonije. Iz ove mreže vidi se da Srbija zauzima centralno geografsko mesto što joj posebno daje neku specifičnost u saradnji sa okruženjem. Ova regionalna organizacija oformljena je Dubrovačkom poveljom iz 2001. godine od strane Svetske zdravstvene organizacije sa ciljem unapređenja saradnje država članica kao i unapređenja zdravstvenog stanja stanovnika regiona jugoistočne Srbije. Zemlje članice potpisale su u aprilu 2009. godine Memorandum o razumevanju o budućnosti zdravstvene mreže jugoistočne Evrope u kontekstu procesa saradnje u jugoistočnoj Evropi. U skladu sa Skopljanskom poveljom iz 2005. godine sekretarijat kao administrativno telo zdravstvene mreže biće sa sedištem u Skoplju Republike Makedonije. Potvrđivanjem ovog sporazuma doprinelo se da ova zdravstvena mreža omogući Srbiji određene pozicije u jugoistočnoj Evropi. Poslanička grupa PUPS nakon ove rasprave i rasprave u pojedinostima i eventualnog poboljšanja određenih zakona koji se mogu poboljšati amandmanom, kroz te amandmane, u Danu za glasanje podržaće sve ove zakone i glasaće za usvajanje seta ovih zakona. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, primili ste ostavku narodnog poslanika Ivice Tončeva na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatsko-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ove stavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlažem da Narodna skupština u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. U skladu s tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stav 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatsko-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Ivici Tončevu, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo sa radom. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Nevena Stojanović. Izvolite.
Hvala poštovana potpredsednice. Uvaženi ministri, uvaženi predstavnici Vlade, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto je na današnjem redu više zakona, a vreme za diskusiju je veoma ograničeno, baziraću se prvenstveno na Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha, ali na početku ću se kratko osvrnuti na Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju gde zaista želim da pozdravim mere podsticaja organske proizvodnje i time pohvalim ministarstvo jer je dalo šansu našim srpskim poljoprivrednim proizvođačima da se pozicioniraju na tržištu organske hrane koja je svuda u svetu u trenutnoj ekspanziji i time daju šansu za ekonomski oporavak. Iskoristiću još i priliku što je gospodin Knežević prisutan da mu se zahvalim što je u određenom roku, odnosno propisanom roku, odgovorio na moje poslaničko pitanje koje se tiče zaraženog kukuruza flatoksinom i da izrazim nadu i želju da se takva dobra komunikacija ubuduće i nastavi. Sa još jednim malim apelom, da ako postoji mogućnost da i Odbor za zaštitu životne sredine dobija pravovremeni izveštaj o tome šta se dešava po tom pitanju kako bi mogli da vršimo svoju poslaničku funkciju, a to je monitoring Vlade Republike Srbije. Poslanički klub Jedinstvena Srbija će glasati za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti vazduha, iz prostog i jednostavnog razloga jer je detaljniji, sveobuhvatniji i primenljiviji od trenutnog postojećeg, važećeg zakona donesenog maja 2009. godine u sklopu seta Zakona o zaštiti životne sredine. Smatramo da je pitanje zaštite životne sredine od izuzetnog značaja i da je u uskoj korelaciji sa onim za šta se mi kao JS zdušno i dokazano borimo, a to je metaforički rečeno, ozdravljenje našeg naroda kroz povećanje nataliteta, jer smatramo da samo kroz ostvarenje rezultata na tom polju Srbija ima razlog da nastavi sa progresom u drugim, raznim pravcima. Lično smatram da je jedino borba o kojoj Srbija treba da razmišlja, borba koja obnavlja stanovništvo ili barem vodi tim putem, a to je upravo borba protiv bele kuge. Da se vratim na temu, ono što zabrinjava, a može se saznati iz Izveštaja o stanju kvaliteta vazduha za 2011. godinu jeste da je vazduh u najvećim gradovima Srbije: Beogradu, Novom Sadu, Nišu, Boru bio treća kategorija, tj. da su prekoračene tolerantne vrednosti za jednu ili više zagađujućih materija. Istina je da je ta prekomerna zagađenost vazduha proistekla od industrije koja još uvek živi u tim gradovima, a što je dobra strana ove medalje, ali ne smemo lečiti jedan deo problema, a dozvoljavati da drugi eskalira. Dakle, Srbija je trenutno zemlja koja je u trećoj kategoriji zagađenosti vazduha što znači da njen narod ne diše čist i zdrav vazduh. Dakle, smatramo, Jedinstvena Srbija smatra da se ovim problemom treba zaista detaljnije pozabaviti, jer želimo da stvorimo zdrave uslove u kojima ćemo živeti i u kojima će naša deca rasti. Ono što me dodatno zabrinjava, posle ne tako svetlih rezultata Izveštaja da postoji mogućnost da sledećeg Izveštaja i ne bude. Na nadležnom odboru, Odboru za zaštitu životne sredine smo imali prilike da čujemo podatak da je od trenutka ukidanja Fonda za zaštitu životne sredine nemoguće vršiti održavanje svih stanica za automatsku kontrolu vazduha, te da ćemo ukoliko se t aj trend nastavi imati 30% manje podataka od potrebnih 90 i da samim tim Izveštaj neće biti moguće ni realizovati. Ali, iskreno verujem u obećanje predstavnika nadležnog ministarstva koje je dato na istom odboru, da do toga neće doći i da će se prevazići sve posledice koje je ukidanje Fonda, odnosno rekonstruisanje Fonda za zaštitu životne sredine prouzrokovalo i da će se pronaći mehanizmi za finansiranje ekoloških projekata, a samim tim i za finansiranje automatskih stanica za monitoring kvaliteta vazduha. Dobre stvari koje nam još ovaj predlog zakona donosi su ispravke grešaka trenutno aktuelnog zakona koje su po mom mišljenju bitne i nisu samo tehničke prirode, što vidimo u članu 1, kojim se menja član 37. i stav 2. gde je za referentnu godinu za kvantifikovanu procenu mera i politika bila uzeta 2000. godina što nije bilo usklađeno sa zahtevima EU, što se sada menja i ispravljamo i za istu se uzima 1990. godina. Prihvatanjem ovog zakona još ćemo stvoriti i dobre pravne uslove za donošenje podzakonskih akata koji će omogućiti ovom zakonu i veću primenljivost, što je veliki pomak u odnosu na zakon iz 2009. godine. Još jednom da ponovim, jedan od glavnih razloga zbog čega će poslanički klub Jedinstvena Srbija glasati za ovaj zakon uz apel, naravno najdobronamerniji, ministarstvu da se što pre pronađu odgovarajući instrumenti za održavanje sistema provere kvaliteta vazduha, jer bez tog i sličnih sistema stvorenih u svrhu praćenja kvaliteta uslova života pre svega, u našoj životnoj sredini, ne možemo ići putem stvaranja zdrave Srbije, što nam je naravno svima u interesu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zaharije Trnavčević. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, predsedavajući, svi koji su do sada govorili podvukli su da je ovaj zakon izuzetno važan. Međutim, tako ne misli 190 poslanika ovog doma koji su ovog časa odsutni, a ovaj zakon koji se tiče ne samo onih koji proizvode hranu, rade u poljoprivredi, nego i potrošača, svih građana Srbije, jer je poljoprivreda najvažnija obnovljiva privredna grana ove zemlje. Zameram i šefovima poslaničkih klubova što se nisu postarali da u punom sastavu učestvuju u ovoj veoma važnoj raspravi. Ovo je koliko ja znam negde osma godina kako se razgovara i vodi politika podsticaja bržeg razvoja poljoprivrede. Kada napravimo bilans i podvučemo crtu, onda možemo da vidimo razne rezultate. Mi imamo manje krupne stoke, naročito goveda. Mi nemamo, kao što se zna, dovoljno utovljene stoke da ispunimo preferencijalnu kvotu od osam hiljada tona za evropsko tržište. Mi nemamo dovoljno mleka koliko bi mogle naše mlekare da prime, prerade u sireve, kiselo-mlečne napitke. Mi uvozimo tovljene svinje. Mi nemamo jagnjećeg mesa za izvoz u islamske zemlje, a postoje, to vrlo dobro znam, zahtevi i mogućnosti da se proda ta roba koja bi se gajila, proizvela na onim siromašnim brdsko-planinskim područjima ove zemlje. Mi imamo obilje vode, a imali smo ogromne štete od suše koje nisu zvanično procenjene, ali verovatno je da je suma od dve milijarde evra štete u 2012. godini itd. Ovaj zakon je važan i zbog toga kako će on biti napisan i sročen, jer će oni koji ga primenjuju, a zovu se Uprava za agrarna plaćanja i druge ustanove pri Ministarstvu poljoprivrede, donosiće odluke koje su u najmanju ruku smešne. Toma Perić iz Zemun polja, negde na putu prema Batajnici je odbijen, jer nema pravo da naplati i dobije novac, premiju za utovljeno june, zbog toga što je ono oteljeno 2011. godine, a stiglo je za isporuku od 600 kilograma u 2013. godini. Onaj ko je pisao taj zakon ili tu odredbu ne zna elementarnu stvar, da jedno tele od telenja pa do 600 kilograma mora da živi najmanje 13 meseci da bi dobilo tu težinu koja je danas komercijalna, uobičajena. Dragica Petaković iz Klenka posadila je na pola hektara 4.700 krušaka. To je najgušći zasad krušaka u Srbiji urađen po sličnim modelima u Italiji, ali ona nije dobila ni jedan jedini dinar za sadnice koje je kupila u Italiji zbog toga što u nekom pravilniku, uredbi piše da na hektaru treba da bude 2.500 sadnica. Da ne pričam o Miroslavu Gavriću, iz Subotice, koji je odbijen od prava na podsticaj zbog toga što je svoj zahtev doneo lično, predao na šalter. Rečeno je da se uzimaju u obzir samo oni koji su poslati poštom, a službenik Uprave za agrarna plaćanja mu je to primio i dao mu potvrdu, umesto da ga je uputio i rekao – prijatelju, idi u poštu, pa to uradi. Prema tome, veoma je važno kako će ovaj zakon da glasi, da se izbegne mogućnost dvojakih, dvosmislenih tumačenja koja mogu samo da zbune, da oštete građane i da istovremeno umanje ugled i ministarstva, ministra, pa i same Vlade. Mislim da svaki zakon treba da cilja na slabe tačke, tako da se to stanje kojim nismo zadovoljni, promeni. Šta je to kod nas slaba tačka? Prvo, imamo oko 500 hiljada hektara. Doduše, taj podatak nije nigde oficijelno odmeren. Neplodno zemljište na kome ništa ne rađa… (Predsedavajuća: Gospodine Trnavčeviću, isteklo vam je vreme. Imate prava da govorite pet minuta.) Dobro, onda ću da ubrzam, samo da kažem još dve, tri bitne stvari zbog kojih sam i ustao da govorim. Jedna se odnosi na premiju za mleko. Predlažem da se u članu 15. briše "1500 i 3000 litara mleka", da se samo kaže – premija za mleko se isplaćuje za mleko ekstra klase i na taj način će se postići ono što je danas loše, slaba tačka, a to je da ljudi primenjuju higijenu muže i da imamo mleko ekstra klase bez somatskih ćelija i mikroorganizama. Jedna druga loša odredba je u članu 13, gde je lokalnim samoupravama zabranjeno da daju direktna plaćanja. Svugde postoje trostepeni sistemi podsticanja poljoprivrede – lokalna, pokrajinska i savezna, to je u Austriji, Nemačkoj itd. Za to sam da se to ohrabri i da se nastavi, a da se briše prema tome ova reč "ne mogu". Jednostavno, mogu svi, jer opština Svrljig, po čijem ovlašćenju i nalogu ovde govorim, je zbog suše u 2012. godini morala da, pored premije od sedam dinara, poveća premiju još za pet dinara da bi ljudi preživeli. Zašto? Kilogram sena je porastao na 30 dinara i bez tih pet dinara bilo bi opet opadanja broja krava itd. Još jednu stvar da kažem. Hvala vam na ovom popustu. Član 30. gde se govori o kreditnoj podršci, po mom predlogu, gospodine ministre, regresirane kamate i kreditna podrška treba da bude jedan od glavnih instrumenata Vlade, vašeg ministarstva i u ovom zakonu. Zašto? Tako da probudimo interesovanje ljudi da ulažu svoj novac sa povoljnim kreditom, gde će biti regresirana kamata, ali ne 6,5% kako se zamišlja, nego negde oko 3% i onda da oni nose odgovornost. Onda će biti manje zloupotreba, manje nadzora i svega ostalog o čemu danas moramo da vodimo računa. Hvala vam lepo.
Hvala. Molim vas da ubuduće svoje izlaganje ograničite na vreme od pet minuta zbog ostalih narodnih poslanika. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovana predsedavajuća, poštovana javnosti Srbije, složila bih se sa kolegama koji su pre mene govorili, da je ovo jedan od najvažnijih zakona koji može da se raspravlja u ovom visokom domu i jedan od najvažnijih problema o kome ovaj visoki dom treba da raspravlja i da donese zakon kojim će biti uređeno pitanje poljoprivrede i pitanje podsticanja u poljoprivredi. Do sada smo uglavnom bili svedoci da u izbornim kampanjama da se političari zalete među seljake, na oranice, u štale i sve tamo gde se ljudi bave poljoprivrednom proizvodnjom i posle toga, do sledećih izbora, ništa više tu ne ostane, osim onih obećanja koje niko ne ispuni. Kao poslanička grupa smatramo da je ovo jako dobar korak Vlade u uređenju i stvaranja atmosfere stabilnosti i sigurnosti pre svega poljoprivrednim proizvođačima u Srbiji. Oblast podsticaja u poljoprivredi i ruralnom razvoju je do sada bio uglavnom bio regulisan uredbama Vlade ili drugim podzakonskim aktima, što je za posledicu imalo ne konzistentnost u primenama i samim tim nesigurnost i nepredvidljivost planiranja poljoprivredne proizvodnje. Bez ozbiljnog planiranja poljoprivredne proizvodnje nema ni ozbiljne proizvodnje ni ozbiljnih rezultata. To devastira svaku vrstu proizvodnje. Samim tim, neiskorišćenost dobrog dela srpskog poljoprivrednog potencijala je bila vrlo uočljiva i mi danas imamo devastiranu poljoprivredu proizvodnju. Ovim zakonom se konačno na sistemski način propisuje i definišu sve vrste podsticaja u poljoprivredi, bez kojih poljoprivreda ne može da opstane kao i uslovi za ostvarivanje prava na podsticaj i korišćenje istih. Uređivanje ove oblasti apsolutno je neophodno kako bi poljoprivredni proizvođači na vreme bili upoznati sa mogućnošću subvencionisanja svoje proizvodnje od strane države, što bi u krajnoj liniji moralo da dovede do povećanja obima poljoprivredne proizvodnje, kao i poboljšanje kvaliteta poljoprivrednih proizvoda, naravno, jer odnos države i poljoprivrednih proizvođača ovim zakonom će biti vrlo jasan, prava i obaveze međusobno uređeni, jer poljoprivredna proizvodnja se mora dalekosežno planirati i u nju se ulaže na daleke staze. Moram ponovo reći da je neshvatljivo da ova vrlo izuzetno važna oblast nije u prethodnom tranzicionom periodu, recimo od 2000. godine, regulisana zakonom, već, rekoh, do sada su uglavnom bile na snazi razne uredbe. One su se brzo donosile i isto tako brzo prestajalo njihovo važenje i samim tim stvarale su atmosferu nesigurnosti u poljoprivrednu proizvodnju. Ovo posebno ističem, jer se imaju u vidu sledeći podaci, koji manifestuju ogromnu disproporciju između sredstava uloženih u poljoprivredu i na novostvorene vrednosti u ovoj poljoprivrednoj grani. Učešće ukupnog agrarnog budžeta u budžetu Republike Srbije u proteklih 10 godina u proseku iznosi samo 4,21%. S druge strane, agrobiznis u celini učestvuje u stvaranju društvenog proizvoda sa preko 20%. Još je upečatljiviji podatak da poljoprivreda sa prehrambenom industrijom predstavlja jedinu granu srpske privrede koje od 2005. godine na ovamo u kontinuitetu ostvaruje suficit u spoljno-trgovinskoj razmeni, jer učešće poljoprivrede sa prehrambenom industrijom u ukupnom izvozu Republike Srbije 21%, a ukupnom uvozu manje od 7%. Pri tom, u strukturi ovakvog izvoza i dalje dominiraju primarni poljoprivredni proizvodi u odnosu na one sa višim stepenom prerade što ostavlja ogroman prostor za dalje unapređenje u ovoj oblasti. Naravno, i svakako podsticaj da se razviju nove industrijske grane. Iz napred navedenog jasno je da država konačno na ovakav način morala da se pozabavi uređenjem oblasti podsticaju u poljoprivredi kako bi u narednom periodu agrarna politika Republike Srbije dobila karakteristike predvidivosti, stabilnosti i konzistentnosti. Da ne naglašavam posebno činjenice da ovaj zakon predstavlja iskorak ka usklađivanju agrarne politike Republike Srbije sa zajedničkom poljoprivrednom politikom EU, što treba da na duži rok gledano pripremi naše poljoprivredne proizvođače za pravni okvir koji će u punoj meri postati aktuelan na ovom prostoru sticanjem punopravnog članstva u EU. Takođe, na ovaj način i država može da u narednom periodu dugoročno preciznije planira budžetska sredstva potrebna za realizaciju mera agrarne politike. Samim tim, ugovori su omogućeni da budu planirani na duže staze, obaveze, ugovorne obaveze, isporuke su takođe na taj način predviđene da se mogu planirati na duže staze. U registar poljoprivrednih gazdinstava upisano je oko 450 hiljada gazdinstava, što je nešto više od polovine ukupnog broja gazdinstava u Republici Srbiji. Uzimajući u obzir ovaj impozantan broj smatram da je jako dobro što je u članu 6. ovog zakona definisana razlika između komercijalnog i nekomercijalnog porodičnog poljoprivrednog gazdinstva, što je opet rezultat sugestija, koliko sam shvatila u iznetoj opsežnoj raspravi, i ovakvo rešenje treba da doprinese pravednom i nediskriminatorskom tretmanu svih poljoprivrednih gazdinstava. U tom smislu, izjednačavanje fizičkih sa pravnim licima, odnosno preduzetnicima, treba napomenuti i da zakon propisuje da ministar bliže određuje vrste podsticaja koje mogu ostvariti nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva. Mislim da bi na ovaj način u stvari, bavljenje poljoprivrednom proizvodnjom i mogućnost ozbiljnog i stabilnog prihoda u poljoprivrednoj proizvodnji bilo prava stimulativna mera za otvaranje i novih radnih mesta. Neko će videti svoju budućnost i budućnost svoje porodice upravo u ovoj vrsti posla. U članu 4. precizira se da Vlada ima rok od 30 dana od dana stupanja na snagu Zakona o budžetu da propiše obim sredstava kaoi vrste i maksimalne iznose po vrsti podsticaja što apsolutno doprinosi predvidivosti i mogućnosti blagovremenog planiranja proizvodnje u poljoprivredi. Član 9. predviđa da sredstva ostvarena po osnovu podsticaja ne mogu biti predmet prirodnog izvršenja, što je takođe dobro rešenje, koje ide u pravcu unapređenja proizvodnje, dok član 10. precizira da je korisnik podsticaja dužan da ova sredstva koristi isključivo u svrhu u koju su i dodeljena. Dakle, strogo namenski u sankcionisanju drugačijih postupanja, na ovaj način i jedna i druga strana su zaštićene. Jedna i druga strana će imati uzajamno poslovno poštovanje. Član 12. propisuje da Ministarstvo poljoprivrede u okviru godišnjih izveštaja o radu, Vladi podnosi godišnji izveštaj o stanju u poljoprivredi u prethodnoj kalendarskoj godini, tzv. "Zelenu knjigu". To je takođe jedna od novina koju pozdravljamo i smatramo da će na ovaj način poljoprivreda i poljoprivredni proizvođači doći u žižu interesa javnosti, preko medija, na onaj način na koji to zaslužuju i na onaj način koji će poljoprivredu favorizovati, u ovom trenutku kao jednu od naših osnovnih privrednih grana. Članom 13. razgraničene su nadležnosti organa AP, odnosno jedinica lokalne samouprave i republičkih organa po pitanju utvrđivanja mera podrške za sprovođenje poljoprivredne politike. Pri tom, zakon propisuje da ovaj program na lokalu ne može biti u suprotnosti sa nacionalnim programima. Članom 16. propisano je da je pravno lice, odnosno preduzetnik dužan da u roku od tri dana, od dana uplate sredstava, transformiše korisniku premije za mleko, tj. primarnom proizvođaču koji ovo pravo ostvaruje preko tog pravnog lica, odnosno preduzetnika, a u kaznenim odredbama predviđena je i sankcija za nepoštovanje ovog roka. Ova vrsta oročenja novčanih obaveza je vrlo stimulativna za proizvođače. Član 22. odredbom u stavu 3. predviđa zloupotrebe kada su u pitanju podsticaji za krave dojilje. Član 31. propisuje procentualno umanjenje isplate direktnih plaćanja ukoliko se po više različitih osnova stekne pravo na podsticaj u apsolutnom iznosu, koji prelazi zakonom definisane granične vrednosti i na taj način amortizuje pritisak na budžet i doprinosi ravnomernijoj ukupnoj raspodeli isplate podsticaja. Posebna novina su članovi od 32. do 38. Definisani su podsticaji za mere ruralnog razvoja, čiji je osnovni cilj unapređenje kvaliteta života celokupne ruralne zajednice, koja bez obzira na dramatična migraciona kretanja, još uvek čini oko 44% ukupne populacije u Republici Srbiji. Posebno bih naglasila član 35. stav 1. tačka 4), koji predviđa sredstva koja treba da nadoknade propuštenu dobit kao posledicu sprovođenja dobre poljoprivredne prakse, dobrobiti životinja i ukupnog očuvanja životne sredine. Kao posledica usvojenih inicijativa, u toku javne rasprave o nacrtu zakona i rešenju u članu 33, koji uvažava specifičnosti poljoprivredne proizvodnje u određenim područjima i regijama sa otežanim uslovima rada, kao i odredbe člana 15. stav 3, kojem je uslov za ostvarivanje prava za premiju za mleko na tim područjima dvostruko ublaženo na ostatak države. Ove članove treba još detaljnije razraditi u toku prihvatanja, podnošenja i razlaganja amandmana, dopuniti ih i ovaj zakon učiniti još kvalitetnijim u odnosu na tekst koji je pred nama. Sve u svemu, kao što sam napomenula, ovakav zakon bi bio apsolutno neophodan, smatram da je kvalitetno urađen, što ne znači da ne treba prihvatiti jedan broj izuzetno kvalitetnih amandmana i da će doprineti podizanju obima i kvaliteta poljoprivredne proizvodnje. Poslanička grupa NS će kao stranka koja po svom programskom opredeljenju izuzetno uvažava srpsko selo i srpskog domaćina, kao osnovnu i nažalost u velikoj meri nagriženu supstancu ove države, u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPO je dugo očekivao ovaj zakon zbog toga što je zaista bilo krajnje vreme da se nešto po ovoj temi nađe u Visokom domu. Mi smo odavno formirali naš stranački Odbor za razvoj poljoprivrede, čiji je rukovodilac dr Nada Kosanović iz Martinaca kod Sremske Mitrovice i doneli smo čitav niz strategija i akcionih planova koji mogu biti nekad i od koristi ministru i ministarstvu. Ono što smo očekivali od ovog zakona je već i preciznost. Očekivali smo da mnogo problema koji su na selu da ovaj zakon na bolji način i detaljnije reguliše. Bez patetike da je srpski poljoprivrednik hranilac i branilac, on je danas zaista u teškoj situaciji. Jako je teška demografska situacija u srpskim selima. Sela su opustošena, domaćinstva stare, mehanizacija je stara. Prosečna starost traktora je preko 15 godina. U zemljama EU po jednom poljoprivrednom proizvođaču se ulaže 130 dolara na godišnjem nivou, a kod nas 29. Mi nikako sa ovakvom državnom strategijom ne možemo biti konkurentni na evropskom tržištu. Stočni fond je na nivou Stočnog fonda Kneževine Srbije. Danas Srbija ima između 12% i 15% površina pod vinogradima, u odnosu na površine zasađene pod Kraljevinom Srbijom. Kraljevina Srbije je sa svojom strategijom i Kneževina Srbija, u pogledu poljoprivrede bila država i po, za državu u kojoj mi sada živimo. Sela EU imaju svoje domove zdravlje, staračke domove, osnovne i srednje škole, turističke organizacije, centre za razvoj sela, a kod nas se sela gase, zapuštena su, zanemarena itd. Osnovni razlog je odsustvo državne strategije, odsustvo ozbiljne dugoročne strategije i državne vizije pomoći poljoprivredi. Imamo ogroman vodni potencijal, a navodnjavamo samo 2% površina, što dokazuje da nemamo pameti da iskoristimo to što nam je priroda dala. Imamo nepovoljne i nedovoljne kredite, prezaduženost poljoprivrednika, slabu stočarsku proizvodnju, nerazvijen zadružni sektor. Holandija i Danska proizvode, jedan poljoprivrednik proizvodi hrane za 140 potrošača, a mi za šest ili sedam. Šta je zdrava hrana i ogromni potencijal Srbije? Pa budućnost Srbije. Da li će ovaj zakon rešiti brojne probleme? Oni nisu samo problemi ekonomske prirode, oni su problemi demografske prirode, problemi budućnosti zemlje, problemi razvoja sela, problemi opstanka države. Zbog toga se moja diskusija neće u velikoj meri razlikovati u odnosu na diskusije kada smo bili predstavnici vladajuće koalicije. Složio bih se sa nekima od narodnih poslanika koji su rekli da na ovim temama mi ne treba mnogo da se bavimo politikom, već da vidimo kako možemo sadašnje stanje da poboljšamo. Subvencije po hektaru obradive površine, 6000 dinara nije isto ako tu subvenciju dobije neko u ravničarskompodručju ko ima zemlju prve klase i neko u brdsko-planinskom području ko obrađuje zemlju šeste, sedme, osme ili devete klase. Zbog toga je evropski princip stepenaste subvencije - onaj ko živi na neplodnom tlu, ko je u brdsko planinskom području, on dobija znatno, znatno veće subvencije od države u odnosu na onog u povoljnijim geografskim uslovima, ali jednostavno, to su evropski principi kojih se ovaj zakon nije pridržavao. Hrvatska i Slovenija, nama susedne zemlje, nekada i zemlje zajedničke države, su mnogo toga uradile u pripremi njihove poljoprivrede za tržište EU. Oni su upravo iskoristili ovaj sistem stepenastih subvencija. Mi ćemo sa vrlo nejasnim kriterijumima, sa jako širokom lepezom subvencija, ali sada kada bi, izuzev ovoga što se tiče obradivih površina od 6000 i nekoliko još novčanih iznosa koje ovaj zakon precizira, ako bi neko sve narodne poslanike koji se bave živinarstvom ili voćarskom proizvodnjom, ako bi pitao – dobro, evo vi usvajate Zakon o podsticaju poljoprivrede, koliko ja dobijam po sadnici, po hektaru, po jednoj živini itd, niko ne bi znao da da taj odgovor. Verujem da ćete vi podzakonskim aktima to regulisati, ali ako je ovo već Zakon o podsticaju poljoprivrede, onda bi zakon trebalo pre svega da sadrži jasne kriterijume na osnovu kojih će se eventualno samo podzakonskim aktima nešto precizirati. Zbog toga i zbog svega onoga što je koleginica Olgica Batić rekla, mi smo zaista u najboljoj nameri, a ja sam postavio i poslaničko pitanje – kada će se ovaj zakon naći u skupštinskoj proceduri, mnogo smo više očekivali od ovog zakona. Nismo želeli da ponavljate greške nekih prethodnih Vlada i da parcijalno rešavate ovako složenu problematiku, kao što je jako težak položaj srpske poljoprivrede, za koji vi niste odgovorni jer ste ga nasledili, ali ono što smo očekivali, to je da se hrabrije i sveobuhvatnije uhvatite u koštac sa rešenjima, da bismo zaista rešili 1001 nagomilan problem koji se može rešiti uz ozbiljnu strategiju i ozbiljnu pomoć države. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Dobro je to što će budžet za poljoprivredu biti veći, ali kažem, čini mi se da je zakon jako neprecizan i zbog toga ćemo mi tek po raspravi o amandmanima doneti našu odluku o podršci ovom zakonu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, poslanička grupa SDPS je već napomenula da će dati punu podršku ovom zakonu, jer smatra da je ovo značajna korak napred u odnosu na stanje u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Zašto je značajan korak napred? Zbog činjenice da je selo u veoma teškoj situaciji, da imamo sela koja su osiromašena, da ih napuštaju mladi ljudi, a da se stanje u poljoprivredi ne menja. Zašto se ne menja? Iz prostog razloga što smo imali podsticaje u poljoprivredi koji nisu išli u prave ruke. Dešavalo se da je selo u tranziciji mnogo toga izgubilo. Izgubilo je mogućnost da se dalje razvija. Mali poljoprivrednici, srednji poljoprivrednicu su u potpunosti nestali. Bio sam nedavno upravo u ovom selu koje je kolega Čikiriz spomenuo, jedno bogato sremsko selo Martinci, koje se nalazi pored autoputa, pored železnice, koje se nalazi pored reke Save, gde imate da ljudi napuštaju selo koje ima sve predispozicije jednog grada. Ja ću vam reći kakvo je selo u Vojvodini. Dolazim iz Vojvodine, a i sam sam rođen na selu, a mi koji smo rođeni na selu, mi jako mnogo mi volimo da pričamo o selu, a napustimo selo i odemo da živimo i radimo u gradu. Zašto to kažem? Zato što sadašnje vojvođansko selo ovako izgleda. Vi imate tri bogata zemljoradnika koji imaju nekoliko stotina hektara zemlje ili čak hiljade hektara zemlje, svi ostali su siromašni i ono malo što je imalo dvadeset, trideset hektara, polako nestaje, jer cena poljoprivrednih proizvoda, zatim pariteti koji se nalaze, jednostavno takve ljude siromaše i mladi ljudi zato napuštaju selo. Mi smo imali takve podsticaje da su najviše dobijali ti koji najviše i imaju. Neko je dobio za hektar zemlje 14 hiljada, pa ako ima hiljadu hektara, vidite, on ne ulaže to u poljoprivredu, već kupuje stanove u velikim gradovima, kupuje poslovne prostore, niko ga ne kontroliše. Dalje, mi imamo poljoprivredno zemljište koje je vrhunac mešetarenja i manipulisanja. Državno poljoprivredno zemljište dobijaju ljudi koji su bili bliski lokalnim vlastima, lokalnim partijama, pa najčešće dobijaju oni koji se ne bave poljoprivredom. Upravo ti ljudi, tu zemlju dalje daju u arendu. U Vojvodini, da vam kažem odmah, za jedan hektar možete da dobijete 200 evra, što nije mala cena, plus podsticaj, a ti isti ljudi tu zemlju daju dalje u podzakup i lepu rentu koju imaju koriste. Znate kako ide podzakup? Ide tako da ovaj podsticaj od države sedam hiljada dobija onaj koji je dobio državno zemljište, a sedam hiljada se daje onome ko je radi. Postavljam pitanje – koga mi to stimulišemo? U jednom selu gde sam ja rođen, a zove se Erdevik, s ponosom to kažem, tamo imate 50 mladih ljudi koji su osnovali porodice, ostali da žive na selu. Ti ljudi zbog toga što nemaju sredstava, nemaju političku moć i uticaj, ne mogu da dođu do te državne zemlje. Mi podržavamo ovaj zakon, i isto tako, govorim ministru, da se slažemo sa činjenicom da je granica 100 hektara, granica koju treba stimulisati. Preko toga mi smatramo da ne treba stimulisati. Ja bih čak uveo i dalje neke mere, naravno dajem predlog, hajde da razgovaramo o zemljišnom maksimumu, ma koliko to izgledalo sada nešto prevaziđeno. Znate, kada smo uveli tranziciju u svim oblastima, mi smo i u selu uveli tranziciju i rekli - da, treba jedna krupna poljoprivredna imanja, treba poljoprivredna gazdinstva da budu velika itd. Postavljam pitanje – zašto mi da stimulišemo nekog ko ima više od 100 hektara, a pri tom ne zapošljava ljude? Ljudi na selu nemaju gde da zarade i to je jedan od velikih razloga zašto se ljudi sa sela sele u gradove. Jednostavno, mehanizacija, hemija, više nema manuelnog rada i ljudi na kraju moraju negde da prežive, dolaze i postaju gradska sirotinja. Zašto mi ne bismo uveli poreze koji bi bili takvi da neko ko ima više od 100 hektara, on se više ne stimuliše ni državnim parama, a isto tako mora da ima veće poreze? Jedno od pitanja koje moram ovde da spomenem, to je Zakon o nasleđivanju. Dosta ljudi nasleđuje zemlju. Postavljam pitanje – zašto zemlju da nasleđuje neko ko se ne bavi zemljoradnjom? On se nalazi u situaciji da onda tu zemlju daje u arendu, dobro živi, a ljudi koji se bave poljoprivredom, koji žive od poljoprivrede ne mogu da zarade sredstva da bi mogli da žive. Znam da je privatna svojina neprikosnovena i SDPS smatra da ta svojina treba da ostane neprikosnovena, ali hajde da stimulišemo, da onaj ko se ne bavi poljoprivredom, na tu nasleđenu zemlju mora da plati mnogo veći porez. Ako da u neki fond, odnosno da mogućnost da mladi čovek koji se zaista bavi poljoprivredom, koji živi od poljoprivrede, da radi tu zemlju, onda da tog čoveka oslobodimo poreza, a on će i ovako dobiti nadoknadu za onu zemlju koju je dao mladom čoveku koji će raditi, živeti i njegova porodica u budućnosti ostati na selu, živeti na selu i razvijati selo. Vi imate situaciju u tim našim vojvođanskim selima, koja su infrastrukturno izvanredno uređena, koja imaju sve, da je za deset godina jedno selo od 3.500 stanovnika sada spalo na 2.500, a nalazi se na 80 kilometara od Beograda i 50 kilometara od Novog Sada, pored auto puta sa svim infrastrukturnim objektima koji postoje, novom školom koja će se zatvoriti, novim domom zdravlja koji ćemo morati proširivati, jer je mnogo starih ljudi koji traže lečenje i koji traže mogućnost da žive. Zbog toga smatram da na selu moramo da pokažemo dosta veliki oprez, oprez koji će se ogledati u činjenici da zaista stimulišemo one ljude koji se bave poljoprivredom, a da sprečimo sva moguća mešetarenja. U ovom zakonu koji predlažete, vidim jedan korak napred, gde sređujete stanje u kojem je dosad bilo zloupotrebe. Mogu da vam pričam o zloupotrebama koliko god hoćete. Razgovarao sam sa dosta ljudi koji kažu da zasade neke dugoročne, a u suštini nema ništa i jednostavno uzmu sredstava, ulažu u neke svoje sopstvene biznise, tako da im država daje značajna sredstva, a poljoprivredu, na drugoj strani, ne razvijamo na onaj način na koji želimo. Naravno, poljoprivreda je naša razvojna šansa i o tome i govorimo. U Vojvodini gde zaista imamo kvalitetnu zemlju i te kako moramo voditi računa kako da tu zemlju maksimalno iskoristimo. Ne treba bežati od te činjenice da zaista uprosečimo, da vidimo gde je taj maksimum koji može neko da obrađuje, da jedna porodica može normalno da živi, a sve preko toga oporezovati, dati mogućnost da drugi rade i žive na toj zemlji, jer to je naša zemlja i moramo je maksimalno iskoristiti. Taj podsticaj mladim ljudima zaista treba davati, jer su veoma zainteresovani da ostanu na svom imanju, da ga dalje razvijaju i šire. Isto tako smatram da i ta mehanizacija, a naše selo je imalo, posebno u Vojvodini u ono zlatno vreme, zaista dobru mehanizaciju, širilo se i razvijalo. Sada toga vi nemate. Treba staviti podsticaje za mehanizaciju. Imamo i naš IMT, imamo i ostale fabrike koje mogu da daju i koje možemo da na neki način podstičemo, da bi mogli da rade i da žive na taj način. Isto tako imamo i naša velika poljoprivredna imanja. Ne mogu a da ne kažem uvek, i ovde ću reći, to je PIK Bečej. Već sam se ministru Kneževiću obraćao oko njega, a i prethodnim ministrima i svim budućim ministrima ću se obraćati, jer smatram da je to najveći resurs koji imamo u našoj Vojvodini i u Srbiji. To znači najveći resurs, to su generacije stvarale i, pored Dunava i Fruške Gore, smatram da je na trećem mestu PIK Bečej. Kako je moguće jedan takav kombinat dovesti do ovakvog stanja? Neću o tome lamentirati, ali hoću da kažem da moramo uraditi sve za te velike kombinate koji i te kako zapošljavaju ljude. Kada govorimo o poljoprivredi, teško i retko kažemo – da, to je šansa i za zapošljavanje. Zašto ne bismo nekom ko ima sto hektara rekli – ako hoćeš da radih 200 hektara državne zemlje, onda imaš obavezu da zaposliš 5-6 ljudi, da ljudi mogu da imaju egzistenciju. Ako radiš hiljadu hektara, da, obavezan si da zaposliš 50 ljudi, sto ljudi. Ovako, imamo malo zaposlenih, a u selu se to vrlo brzo obradi – mehanizacija, kombajni, više nema potrebe za radnom snagom i šta ćemo s tim ljudima? Zato ljudi i napuštaju sela. Možete donositi bilo kakve podsticaje u ruralnom razvoju, ali ako se ne vratimo na malog čoveka, na onog koji živi na selu, ako mu ne date šansu, on će morati da napusti svoje selo, da ide u velike gradove gde će biti na rubu egzistencije. Upravo u tom smislu smo dali neke amandmane i nadam se da će oni biti usvojeni, a u danu za glasanje ćemo podržati ovaj zakon. hvala.
Hvala. Narodni poslanik Bojan Kostreš nije tu. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministre Kneževiću i ostali članovi Vlade, većina ovde prisutnih kao i ja, posredno ili neposredno je vezana za zemlju i sela. Kako je selo uništavano, zapostavljeno i zaboravljeno, to svi znamo i o tome neću ni govoriti. Opredeljenost na rečima za poljoprivrednu proizvodnju, kao stratešku privrednu granu, bila je ključna tačka programa svake vlade u protekle dve decenije. Nažalost, svi smo svedoci da poljoprivreda još uvek nije zadobila svoj neophodni položaj u našoj ekonomiji, što zbog brojnih problema vezanih za sam način poljoprivredne proizvodnje kod nas, usitnjenih zemljišnih poseda, stare agromehanizacije, nedostatka savremenih agrotehničkih mera, što zbog objektivnih okolnosti u kojima se naše društvo nalazilo u proteklom periodu, nasleđeno stanje iz prošlosti. No, i pored toga, naša poljoprivreda je uspela da svojom proizvodnjom zadovolji potrebe našeg stanovništva za hranom i sirovinama. Opstanak i ekonomski napredak naše zemlje je vezanza poljoprivredu kao stratešku privrednu granu i moramo učiniti sve što je u našoj moći, a u skladu sa ekonomskim prilikama u zemlji, da pomognemo poljoprivredi. U savremenom svetu ne postoji ni jedna poljoprivredna proizvodnja koja nije dotirana i podsticana od strane države. Upravo ti podsticaji su predmet ovog zakona, čime se ova važna materija izdvaja iz osnovnog krovnog Zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju. Prvi krupni korak ovog zakona je da se poljoprivredni podsticaji određuju prema područjima gde se poljoprivredna proizvodnja obavlja. Kriterijume gde se otežano obavlja poljoprivredna proizvodnja će određivati ministar poljoprivrede.Ovo je daleko pravednije i pravilnije rešenje od dosadašnjeg jednoobraznog za celu državu, jer se ovde uzimaju u obzir i regionalne specifičnosti, tako da će više sredstava dobiti oni kojima je to i potrebnije. Drugo veoma bitno rešenje koje će biti doneto ovim zakonom je ono koje je vezano za registraciju nekomercijalnih poljoprivrednih gazdinstava. Ovakva gazdinstva su obično staračka domaćinstva sa 2-3 člana, koja su u svom životu bila vezana za svoj sitan posed i u svojoj proizvodnji nisu stvarale nikakve viškove poljoprivrednih proizvoda. Zadnjih nekoliko godina se često dešavalo da podsticaji za ovakva gazdinstva budu vrlo mala, koji se mogu više tretirati kao pomoć nego kao podsticaji u pravom smislu te reči. Obeshrabrujući faktor da se više zemljoradnika registruje u ovoj kategoriji je zahtev da nosilac nekomercijalnog poljoprivrednog gazdinstva bude poljoprivredni penzioner. Nažalost, poznato je da ovaj sistem penzionog osiguranja nikako ne može da zaživi u praksi. U ovom slučaju se javlja kao smetnja za registraciju nekomercijalnog gazdinstva, jer se procenjuje da doprinose za poljoprivredne penzije plaća jedna petina onih koji se zaista bave poljoprivredom. Zato smatram da će ukidanje obaveznog poljoprivrednog osiguranja, kao uslova za registraciju nekomercijalnog poljoprivrednog gazdinstva, pozitivno delovati da se veći broj gazdinstava registruje, a samim tim će se povećati agrarni budžet i doći će i do povećanja sredstava koja će dobiti ova gazdinstva. Novim zakonom će biti zadržana osnova ranijeg sistema podsticaja sa velikim poboljšanjima. Podsticaji za biljnu i stočarsku proizvodnju će biti striktno definisani novim zakonskim odredbama, pa će se zameniti dosadašnje godišnje pojedinačne Vladine uredbe i time stvoriti stepen sigurnosti u planiranju razvoja poljoprivrede. Slično će biti sa regresima za naftu, seme i đubrivo, gde će takođe biti utvrđeni striktni iznosi po hektaru i grlu za koje će se oni skraćivati. Propisano je da jedan korisnik u jednoj kalendarskoj godini može ostvariti do 10 miliona dinara podsticaja, a iznosi preko toga će se umanjivati u određenom procentu, što je za jedan vid pravednija raspodela podsticajnih sredstava među korisnicima. Naposletku, ovim predlogom zakona propisane su i oštrije kaznene mere za zloupotrebe i prekršaje prilikom korišćenja podsticajnih sredstava. Predlog ovog zakona vidim kao veliki korak na putu ka čvrstim temeljima strateškog opredeljenja Vlade, a nadam se, ovog i budućeg saziva parlamenta, kao stabilna izgradnja poljoprivredne proizvodnje, poljoprivrednih proizvođača a na dobrobit građana naše zemlje. Imajući sve ovo u vidu, poslanička grupa PUPS smatra da se radi o zakonskim rešenjima koja će stvoriti dobru osnovu za uređenje sistema poljoprivrednog podsticaja i ruralnog razvoja. Stoga će poslanička grupa PUPS u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala na pažnji.
Narodni poslanik Radmila Gerov.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas u objedinjenoj raspravi govorimo o šest zakona i to je za nas u LDP neprihvatljivo jer većina poslaničkih grupa ovde u parlamentu ima svega tri minuta da kaže nešto o svakom pojedinačnom zakonu. Mi u LDP smatramo da je podjednako važan Zakon o zaštiti vazduha, kao što je važan i Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Baš zbog nedostatka vremena i zbog toga što je vladajuća većina na čelu sa SNS objedinila ove zakone, danas smo imali veoma malo prilike da čujemo od poslanika u ovoj sali nešto o Zakonu o zaštiti vazduha. Na početku ću govoriti o tom zakonu. Na osnovu izveštaja o stanju životne sredine u 2011. godini koji smo dobili, imamo prilike da vidimo da se u periodu od 2000. do 2010. godine konstantno beleži porast emisija sumpora i azota. Taj porast dobijamo od termoelektrane "Nikola Tesla" iz RTB Bor iz proizvodnih pogona u Kostolcu, Kolubari i Pančevu. Samo u Boru su dnevne koncentracije sumpor-dioksida u 2011. godini bile veće od graničnih vrednosti u 40% slučajeva i to 162 dana na mernom mestu u gradskom parku u prethodnoj godini. Slična situacija je i u ostalim gradovima u Srbiji, pa je tako prekomerno zagađenje vazduha u Novom Sadu, Pančevu, Beogradu, Kostolcu, Obrenovcu, Smederevu i Boru. Iz ovog izveštaja kada pogledamo ocenu kvaliteta vazduha konačnu možemo da vidimo da je konačna ocena kvaliteta vazduha u zoni Srbija tokom 2011. godine treća kategorija prekomerno zagađenog vazduha. To znači da živimo u lošim uslovima i da imamo lošu životnu sredinu i iz tog razloga je dobro što ovaj zakon danas imamo na dnevnom redu Skupštine. Zakonom se definišu stacionarni izvori zagađivanja i posebno postrojenja za sagorevanje, ali je potpuno nejasno i zaista mi je žao što je otišla ministarka Mihajlović, zbog čega u ovom zakonu postoji ovaj član 3. koji kaže da se član 42. menja i glasi, da ne bih nabrajala, kada je istovetan tekst postojao u starom zakonu bukvalno do zareza? Nijedno slovo, nijedan zarez ovog člana nije promenjen. Zbog čega je to promenjeno u ovom novom zakonu? Ako znamo da je ovako teško i loše stanje životne sredine, onda za nas u LDP je apsolutno neprihvatljivo da podzakonske akte, odnosno uredbe po ovom zakonu treba da donese Vlada u narednih godinu dana. Smatramo da je dovoljno primeren rok od šest meseci za donošenje tih uredbi i verujemo da će predlagač prihvatiti taj amandman. Što se tiče Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, gospodine Kneževiću, na početku ste rekli da je bila sprovedena javna rasprava pa ste citirali u kojim gradovima u Srbiji ste sproveli javnu raspravu i to je tačno. Neću da sporim da javna rasprava nije sprovedena. Ministre, mogu da vam kažem da javna rasprava nije sprovedena u više od jedne trećine opština na teritoriji Srbije. U skoro jednu polovinu teritorije Srbije, u tim gradovima i opštinama niste išli u javnu raspravu. Da li smatrate da poljoprivredni proizvođači, ljudi koji se bave, bez obzira da li su to komercijalna ili nekomercijalna gazdinstva ili su to zadruge ili su to privatne firme u Nišavskom okrugu, Topličkom, Pčinjskom, Jablaničkom, Pirotskom, Borskom, Zaječarskom, Braničevskom, Pomoravskom, Podunavskom, nemaju šta da kažu o ovom zakonu? Kada krenemo od Beograda prema Nišu, od auto-puta levo skroz do Vranja, Leskovca, apsolutno niste sproveli javnu raspravu. Ne mislim vi kao ministar. I tamo se, ministre, ljudi bave poljoprivrednom proizvodnjom, doduše pod jako težim i lošijim uslovima nego što se poljoprivredom bave poljoprivrednici u Vojvodini. Ne bih da upotrebim neku lošu reč pa da kažem da namerno niste išli u te delove Srbije, ne želim to tako da kažem, ali problemi sa kojima se poljoprivrednici sreću u tom delu Srbije su dijametralno suprotni onim problemima koji postoje u Vojvodini. Mislim da znate da su parcele u tom delu Srbije 30 ari ili 40 ari. Složićete se da to za te poljoprivrednike znači da je njihov proizvod daleko skuplji, jer oni svoju mehanizaciju moraju da sele sa jedne parcele na drugu. Iz tog razloga smatramo da ste trebali da sprovedete javnu raspravu i u tom delu Srbije, pogotovo što ovaj zakon predviđa i ruralni razvoj. Pirotski i Knjaževački okrug i deo istočne Srbije sigurno podrazumeva i potrebe za investiranje u ruralni razvoj. Mislim da biste na terenu od tih ljudi koji se bave poljoprivredom, koji žele da se bave nekim drugim stvarima vezanim za ruralni razvoj mogli da čujete kakvi problemi postoje, pa biste neke od tih problema mogli da rešite ovim zakonom. U svakom slučaju smatram da je dobro što danas donosimo ovakav zakon, jer ste u pravu kada ste rekli da su se u ranijem periodu podsticaji delili tako što je Vlada donosila niz uredbi tokom godine i da poljoprivrednici nisu imali predvidljivost poljoprivredne politike. U tom smislu ovaj zakon daje predvidljivost, a to je za nas u LDP delimično. Ovaj zakon čak ima i previše članova, gospodine Kneževiću, i to je skoro jedna četvrtina članova ovog zakona, gde se predviđa da ministar nadležan za poslove poljoprivrede propisuje nešto. Da li su to područja sa otežanim uslovima rada u poljoprivredi ili su to načini ostvarivanja podsticaja ili obrasci, manje je važno. Bitno je da to može uvek da se promeni. Ne mislim da ćete vi lično propisivati obrasce. Radiće to vaši stručni timovi, ali smatram da ste neke stvari mogli dodatno da eliminišete ovim zakonom, a ne da postoji kasnije potreba da nešto ministarstvo naknadno radi, a da samim tim za poljoprivredne proizvođače to bude nepredvidivo. Takođe u nekim članovima stoji da u zavisnosti od raspoloživih sredstava ministar može ograničiti površinu zemlje za osnovni podsticaj i vezani podsticaj za biljnu proizvodnju. Smatram da je to loše. Slažete se sa mnom. Ukoliko se to ne obriše… Kažete da će se to obrisati i slažete se sa mnom da je to loš deo zakona. Mogu da pohvalim to što ćete prihvatiti da se taj član briše. Članom 4. se kaže da Vlada propisuje za svaku godinu obim sredstava, vrste i maksimalne iznose po vrsti podsticaja. Zaista smatram da je to loše. Ovde su određeni minimumi ispod kojih ne mogu da postoje podsticaji. Dobro je da ako ima više para u budžetu, ti podsticaji budu veći. Loše je što se u ovom članu 4. stav 2. kaže da ukupna vrednost za podsticaje nije manja od 5% republičkog budžeta. Slažem se da treba da bude 5%, možda čak i više od 5%, ali u trenutnom Zakonu o budžetu Republike, to je vaša izjava, to svi znamo ovde, je 4,5% za poljoprivredu. Da li to znači da očekujemo rebalans budžeta Republike u narednih mesec dana? Ako to ne znači, pošto odmahujete glavom, onda znači to da ćete možda biti u situaciji da nemate dovoljno sredstava da date onoliko podsticaja koliko biste možda želeli. Smatram da nije loše uraditi rebalans budžeta, ispoštovati da ovaj zakon ne bude suprotan Zakonu o budžetu Republike Srbije. U svom uvodnom izlaganju ste rekli da će se zakon primenjivati, tih 5%, od 1. januara naredne godine, ali to nigde ne stoji u prelaznim odredbama. Jedino ako Vlada nije dala neki dodatni amandman. Pretpostavljam da ste to uradili nakon mog izlaganja na Odboru za poljoprivredu, pošto sam na to skrenula pažnju. To je praktično četiri milijarde dinara manje, nego što poljoprivrednici od vas očekuju. Loše je, ministre, da ograničite mere podrške koje će davati autonomna pokrajina ili lokalna samouprava. Reći ću vam iz kog razloga. U članu 13, to je stav 2, kažete da lokalna samouprava može koristiti mere za direktna plaćanja, pa je taksativno nabrojano zašto lokalna samouprava može iz svog budžeta izdvojiti sredstva. To je potpuno nepotrebno. Vi ne možete znati, niti bilo ko od nas ovde, za koje namene će sve lokalnim samoupravama tj. njihovim poljoprivrednim proizvođačima biti potrebna sredstva tokom godine. U tom istom članu, stav 5, imate mogućnost koja kaže da se mere koje daje lokalna samouprava donose uz prethodnu saglasnost ministra. Ukoliko smatrate da neka lokalna samouprava predlaže neke mere, koje nisu u skladu sa ovim zakonom ili nisu u skladu sa merama agrarne politike, vi možete toj lokalnoj samoupravi da ne date saglasnost na program i da ih vratite da to isprave. Vi ovako ograničavate lokalne samouprave samo na pojedine mere, a u praksi će se desiti da još neke mere budu potrebne i lokalne samouprave neće moći za to da izdvoje sredstva, a da ne prekrše zakon. Iz tog razloga smatramo da treba u članu 13. obrisati drugi stav koji govori o ograničenju lokalnim samoupravama za koje namene mogu da troše sredstva. Složićete se da pojedine lokalne samouprave možda smatraju da treba da daju subvenciju za deo mehanizacije ili deo nečega što nije predviđeno ovim zakonom. Takođe, mi iz LDP smatramo da premije za mleko, koje su ovim zakonom predviđene da se isplaćuju kvartalno, treba da se isplaćuju mesečno. To ne iziskuje nikakva dodatna sredstva iz budžeta Republike. Iziskuje samo to da, mlekare i oni koji kupuju mleko, ministarstvu na vreme dostavljaju izveštaje i da vi praktično prenosite sredstva iz republičkog budžeta jednom mesečno. To je dobro za poljoprivredne proizvođače. Oni će svaki mesec dobiti određena sredstva. Mislim da biste time stimulisali proizvodnju mleka, jer znamo da su mnogi proizvođači u prošlosti bili jako razočarani. Neću da pričam demagogiju da cena mleka i podsticaj treba da bude, umesto 7, 9 ili 10 dinara. Smatram da treba da učinite napor da jednom mesečno vršite ta plaćanja, jer ako uzmemo u obzir činjenicu da su mnogi poljoprivredni proizvođači, pre nekoliko godina, hteli da naprave svoje sopstvene farme, kada je bila dobra cena mleka, ušli su u kredite, a onda ih je država prevarila tako što je uvezla mleko u prahu, pa su oni te krave zaklali, prodali itd. Zato danas imamo loš stočni fond. Sami ste u svom uvodnom izlaganju rekli da imamo svega 35% visokokvalitetnog mleka. Da biste to stimulisali nisu potrebna dodatna sredstva, potrebno je da prihvatite naš amandman i da mesečno isplaćujete premiju za mleko. Smatramo da podsticaji koji se ovim zakonom predviđaju za krave, ovce, koze, krmače, treba da budu po svakom kvalitetnom grlu i da ne treba da važi pravilo da ako imate minimalno pet krava ili ovaca, možete da dobijete taj podsticaj. Mislim da time činite i pomažete sitnim poljoprivrednim proizvođačima, pogotovo u tom delu istočne i južne Srbije gde su ljudi uglavnom stari. Zašto neko sa jednom ili dve krave ili ovce ne bi mogao da dobije taj podsticaj koji nije, složićete se, toliko veliki? Rekli ste da ćete ovo ograničenje subvencija ukinuti, pa o tome neću govoriti. Smatramo da treba povećati podsticajne mere za ruralni razvoj u minimalnom iznosu od 40%. Ovde je zakonom predviđeno 30%. Smatramo da to treba da bude više i da treba da iznosi 40%, kao i da treba da se urade subvencije za proizvode i proizvođače koji prave proizvode sa geografskim poreklom. Činjenica je da ovoj zemlji nedostaje brend. Smatram da ukoliko bismo stimulisali takve proizvođače, nekim dodatnim subvencijama, imali bi šanse da naprave proizvod koji je konkurentan na tržištu i dobar za izvoz. Ako ne, onda ćemo proći kao što smo prošli sa šljivovicom i sa nekim drugim proizvodima. To jesu proizvodi u preradi, ali ako pogledamo vidimo da postoje autohtone sorte u vinogradarstvu i u nekim drugim oblastima. Smatramo da ukoliko bi se zaštitilo geografsko poreklo, ukoliko bi se davale posebne subvencije za to, to bi pospešilo razvoj poljoprivrede. Na kraju želim da kažem da mi je žao, što ste kao Vlada dali amandman da u ovoj godini neće važiti 5%, nego 4,5%. Po tom osnovu, jedno četiri milijarde dinara ići će manje poljoprivrednicima iz budžeta. Nadamo se, pošto ovaj zakon predviđa da je to minimalno 5%, da ćemo Zakonom o budžetu Republike subvencije za poljoprivredu ostvariti u nekom procentu od 6% ili 7%. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, poštovani ministre, mene, kao nekog ko potiče iz poljoprivredne porodice i ko dolazi sa teritorije opštine Žitište, opštine u kojoj se 70% stanovništva bavi poljoprivredom, raduje što danas razgovaramo o Predlogu zakona o podsticajima i ruralnom razvoju. Ono gde ja nalazim posebno zadovoljstvo i satisfakciju jeste ova odredba 5% budžeta za poljoprivredu, što je ministar za finansije i privredu najavio prilikom usvajanja budžeta za narednu godinu. Raduje činjenica što je agrarni budžet ove godine 4,5% nakon nekog, nazovimo ga, istorijskog minimuma od 2,4%. Naravno, Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo finansija i Vlada zaslužuju pohvale kada je reč o isplatama subvencija za period od 2012. godine, jer da nije bilo rebalansa obećane subvencije ne bi bile isplaćene. Ono što bih takođe volela da naglasim jeste da usvajanjem ovog zakona vidim deo onoga što su URS govorili u predizbornoj kampanji, a to je upravo 5% od budžeta, investiciona podrška, predvidivost. Usvajanjem jednog zakona kojim se sublimiraju sve one mere, koje su se nekada koristile i koje se koriste u Republici Srbiji, jeste jasan pokazatelj da će poljoprivrednici moći da računaju na određeni minimum od koga se neće odstupati. Jasno je da postoje osnove za razvoj agrarne politike i transparentniji način na koji će se sredstva dodeljivati. Dobro je da postoji jedinstvena evidencija o podsticajima. Ono što želim da kažem, tačno je da će se raditi podzakonski akti i pravilnici, ali isto tako treba naglasiti da će obim sredstava, vrstu i maksimalne iznose određivati Vlada Republike Srbije u roku od 30 dana od stupanja na snagu budžeta za tekuću godinu, da se podsticaji dele na direktna plaćanja, mere ruralnog razvoja i posebne podsticaje. Podsticaje treba definisati kao instrument agrarne politike, da se u određenim oblastima poljoprivrede utiče na povećanje konkurentnosti, a ne kao pomoć poljoprivrednicima. Poljoprivrednici kada imaju jasnu politiku, koja nije promenljiva od ministra do ministra, onda mogu da planiraju i umeju da planiraju. Isto tako bih iskoristila ovu priliku da ukažem ministru šta to u prethodnom periodu nije bilo u redu, a verujem da je i sam upoznat sa tim. Stvaralo je skladištenje nafte po domaćinstvima veliki problem poljoprivrednicima. Birokratija je svakako komplikovana i verujem da ministar ima rešenje u narednom periodu za to. Isto tako, svesna činjenice da isplata zavisi u dobroj meri od budžeta koji smo usvojili od njegovog punjenja, ali sigurna da će se u budućem periodu gledati da se poljoprivrednicima, tj. u narednim godinama, kada kažem u budućem periodu, pomogne upravo u trenucima kada oni imaju najveća ulaganja, a to je s proleća. Sa druge strane želim da pohvalim i deo koji se odnosi na mere ruralnog razvoja, jer prosečna naseljenost u Republici Srbiji je 97 stanovnikapo kilometru kvadratnom. Rularno stanovništvo zauzima 63 stanovnika po kilometru kvadratnom, dok urbano 289 stanovnika. Jasna je činjenica da je sve manji broj stanovnika na selu, ali isto tako raduje što ovo ministarstvo ima plan i razmišlja o tome kako podstaći mlade i kako podstaći da život na selu ne bude ugašen. Stoga, ja lično nemam razloga da ne podržim ovaj predlog zakona i da ubuduće, na jedan aktivni način koji institucionalni mehanizmi dozvoljavaju, utičem na poboljšanje svega u ovoj oblasti. Isto tako, institucionalno, podneli smo amandmane, ali ćemo u danu kada se bude razgovaralo u pojedinostima, razgovarati o tome. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Gorica Gajić.
Hvala gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege poslanici, svi se mi slažemo da je poljoprivreda naša velika šansa, da u njoj leže veliki potencijali i da treba da joj posvetimo posebnu pažnju, pogotovo što smo svi mi, odnosno većina vas, ovde spominjali da agrobiznis učestvuje sa 20% u stvaranju BDP, da učestvuje sa 20% u izvozu Srbije i da je to jedna od retkih grana, ako ne i jedina, koja ima pozitivni bilans u spoljnotrgovinskoj razmeni. Sama najava i ideja da će ovo ministarstvo doneti zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom ili seoskom razvoju, ja bih to pre rekla, je izazvao veliku pažnju i poljoprivrednih proizvođača i njihovih udruženja i same stručne javnosti. Naravno, najviše zbog toga što se unazad godinama poljoprivredna politika vodila kroz uredbe, od godine do godine, od vrste podsticaja do vrste podsticaja, tako da, većina se ovde danas složila, nije bilo te toliko potrebne predvidivosti, stabilnosti, izvesnosti koja bi pratila razvoj agrara. Samo donošenje ovog zakona je pozitivan pomak u radu ovog ministarstva. Ali da li baš ovakav predlog zakona donosi tu neophodnu predvidivost, izvesnost i stabilnost u poljoprivredi? Pre svega, od godine do godine razlikovaće se visina agrarnog budžeta. Dobro je da on ne bude manji od 5%, da bude makar oko pet, ako je moguće i nešto više, nikako ispod pet, ali to će se od godine do godine razlikovati. Isto tako zakon predviđa minimalne podsticaje, taj neki nivo ispod koga se neće ići, ali zato je vama dato u nadležnost da propisujete te maksimalne ili od minimalnog do maksimalnog iznosa podsticaje, bar za određene vrste po podsticajima, tako da tu ne možemo baš reći da imate predvidivosti, sem kada su u pitanju ti osnovni podsticaji. Po zakonu, pravo na podsticaj prvi put imaju pravna lica, pa onda zadruge, preduzetnici i naravno registrovana porodična poljoprivredna gazdinstva. Vrste podsticaja, direktnog plaćanja, ruralni razvoj i posebni podsticaji, to su te tri glavne grupe. Kod direktnih plaćanja, to je ono što je do sada uvek bilo pod lupom i poljoprivrednih proizvođača i javnosti, gde su premije, gde su podsticaji za biljnu i stočarsku proizvodnju, gde su regresi i gde je kreditna podrška, prosto postoji, ali mi recite da li je tako ili nije, opravdana bojazan porodičnih poljoprivrednih gazdinstava, relativno malih proizvođača, gde će veliki deo budžeta agrarnog pojesti, uslovno rečeno, velika, odnosno pravna lica koja će najviše para i povući. Da li će nešto ostati i koliki će deo ostati za ta individualna porodična poljoprivredna gazdinstva? To je jedna velika zamerka i individualnih proizvođača i njihovih udruženja. Dalje se ovde u zakonu tretira, i naravno deli, porodična poljoprivredna gazdinstva na komercijalna, odnosno tržišno orijentisana i nekomercijalna, koja su se prilikom registracije ili obnove registracije opredelila da su nekomercijalna. Komercijalno će imati mogućnosti da koriste sve ove podsticaje, za nekomercijalna tek ćete vi naknadno odrediti uredbom, pravilnikom, kako god, vrste podsticaja, uslove, način korišćenja itd. Znate tako, unazad su se mnogi poljoprivredni proizvođači registrovali kao nekomercijalni. Jedno od kolega ili koleginica su govorili da su postojali određene zakonske prepreke, da nisu mogli svi da se registruju kao komercijalna, tako da imamo još uvek 30% nekomercijalnih porodičnih gazdinstava i za njih ovaj zakon, u ovom momentu, je apsolutno nepotreban, jer će tek naknadno čekati koliki će podsticaj za njih da se izdvoji. Mi smo tu reagovali amandmanom, da se bar oroči za koje će se vreme doneti uredba, pravilnik ili šta god, koji će se odnositi na nekomercijalna porodična gazdinstva. Dobro je, ministre, što će biti zelene knjige i što će biti registra za podsticaje. To je jedna novina i dobro je da imamo evidenciju koliko smo podsticaja dali, ali se bojim i prosto i vas pitam – da li će to biti samo jedan registar statističkih podataka koji će služiti ministarstvu i koliko ćete vi, ili koliko će ministarstvo uspeti da izgladi mehanizam, kako ćemo meriti efekte datih podsticaja? Pod uslovom da 5% iznosi od ovog budžeta koji smo usvojili za 2013. godinu, pod uslovom da to sada važi za ovu godinu, to je skoro 50 milijardi dinara. Mi ćemo te podsticaje dati po ovim osnovama i ove vrste podsticaja ovim korisnicima. Kako ćemo utvrditi merljivost efekata na produktivnost, efikasnost, konkurentnost naše poljoprivredne proizvodnje? Da li postoji način da mi merimo koliki će ti efekti biti? Postoji li način da korisnik podsticaja veže se ugovorom, da makar deo svojih proizvoda, šta god i koji god da su, veže ugovorom sa Ministarstvom, da deo svojih proizvoda, u vrednosti dobijenih podsticaja, proda robnim rezervama, pa da tako obavežemo da jednim delom pune robne rezerve, koje mogu da intervenišu kada zatreba, a da imaju, na neki način, sigurnost da mogu da plasiraju deo svojih proizvoda. Kod nadzora, nadzornih organa, oni su, u stvari, i jedini ti koji na terenu kontrolišu i sprovode ovaj zakon. To je poljoprivredna inspekcija. Odgovorno vam kažem, a vi znate koliko poljoprivrednih inspektora ima, da jedan inspektor drži teren, recimo, od Kruševca, Kraljeva, do Požarevca, Petrovca na Mlavi, uključujući i opštinu Svilajnac, odakle ja dolazim. Sigurno vam kažem, poljoprivredni inspektor ne dođe i po godinu i po dve dana na teren određene opštine, tako da pouzdano možemo da kažemo da mi ne znamo da li je stvarno toliko površina pod određenim kulturama zasejano u jednoj od tih opština, da li je stvarno toliko tovne junadi i svih ostalih životinja toliko koliko je traženo u zahtevu za podsticajem. Tu se otvara ogroman prostor za zloupotrebu tih para, tako da ne znamo da li će oni stvarno te podsticaje utrošiti da povećaju produktivnost, konkurentnost ili će za polovinu od tih para kupiti plazma televizore ili nove nameštaje. To danas, odgovorno vam tvrdim, niko ne kontroliše. Ako već dajemo ovoliki novac za podsticaje, vi sigurno znate, svi mi razgovaramo sa poljoprivrednim proizvođačima u svakoj prilici, oni uvek istaknu, koje probleme – skup repromaterijal, skupi rezervni delovi i problem sa plasmanom svojih proizvoda. Isto vam tako naglašavam i kažem, celo Pomoravlje, Resava, pa i šire, ima ovde poslanika i iz drugih delova uže Srbije, za tovne bikove ne postoji organizovan otkup i organizovana prodaja. Osamdeset, devedeset, ako ne i sto posto, napraviću tu rezervu, otkupljuju trgovci sa KiM. Oni imaju svoje ljude koji rade na terenu, utovare stoku, dobiju novac na ruke i tako se obavlja trgovina u celoj Resavi i Pomoravlju, verovatno i u celoj Srbiji i to svi znamo. Kako ćemo mi da napravimo most između tih proizvođača i njihovih proizvoda i prerađivačkih kapaciteta? Verujem i dobre su ove mere ruralnog razvoja i dobri su ovi posebni podsticaji, prosto se nadam, iz razgovora sa ljudima iz agrarnog fonda moje opštine, da bi trebalo možda napraviti program gde ćemo pri opštinama imati službe koje će biti most, od proizvođača, koji će, pre svega, napraviti bazu šta jedna opština može da ponudi tržištu, koliko koje vrste biljne proizvodnje, koliko stočarske proizvodnje, da mi na kraju imamo objedinjenu bazu podataka – šta to Srbija nudi u smislu gotovih proizvoda. Ovde uglavnom pričamo – daćemo podsticaje, u redu je, ne može poljoprivreda bez podsticaja, ali efekte merljivosti samih podsticaja. Na kraju, DSS vas podseća, SSP znamo koje će posledice doneti našim poljoprivrednim proizvođačima. Jesu li ove mere dovoljno jake da mogu naši poljoprivredni proizvođači da konkurišu proizvođačima iz EU? Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Zoran Kasalović ima reč.
Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, SPS smatra da su poljoprivreda, selo i proizvodnja hrane veliki potencijal privrednog i društvenog razvoja, kao i izvozna šansa Srbije, ali samo uz potrebnu pažnju i određenu podršku u njihovu modernizaciju i restrukturiranje. Smatramo svojim važnim političkim ciljem poboljšanje životnog standarda i društvenog uticaja ljudi na selu. Rad na selu mora da se isplati jer u suprotnom imaćemo negativne demografske tokove, pražnjenje čitavih područja, a srpski seljak, poljoprivrednik želi i zahteva od svoje države i svoje Vlade domaćinsko ponašanje i zbog toga ne sme više biti praznih obećanja, a u prošlosti ih je bilo, ne sme više biti vođenja socijalne politike na uštrb sela i poljoprivrede, a bilo je, ne sme više biti improvizacije, a takođe je bilo u prošlosti. Potrebna je iskrena i osmišljena podrška. Zbog toga na samom početku želim da kažem da je jako bitan upliv javnosti i transparentnost u načinu korišćenja podsticajnih sredstava. Želim da istaknem da je jako bitno što su u čl. 10. i 11. predviđeni otvaranje namenskog računa i registar vođenja podsticaja, što će obezbediti javnost u utrošku ovih podsticaja, takođe i isplatu podsticaja strogo propisanih u određenim rokovima, kakav je npr. predviđen u članu 16, kada su u pitanju premije za mleko, gde se kaže da u roku od tri dana od dana isplate mora se izvršiti isplata na namenski račun. Naravno, nakon toga jako je bitna i kontrola trošenja podsticajnih sredstava i dobro je što su široko postavljena ovlašćenja inspektorima u članu 44. koji ima ovlašćenja da podnese i krivične prijave za privredne prestupe, a takođe i prekršajne prijave. Složio bih se sa prethodnom koleginicom iz DSS da zaista očekujem da ministarstvo i nadležne službe u tom smislu se i operativno pripreme, i brojčano i kvalitativno, kako bi se ovaj ceo proces mogao do kraja ispratiti. Selu je potreban razvoj moderne privrede, privredne, saobraćajne i društvene infrastrukture. To je zaista jedan od načina za prevazilaženje dramatičnog upozoravajućeg trenda koji prema podacima iz 2010. godine govore da od 4706 naselja ili negde oko 25% ukupnih naselja, u 1140 nije se rodilo nijedno dete, a od 165 opština, bez Kosova i Metohije, svega u osam je zabeležen pozitivan prirodni priraštaj, što zaista govori o negativnim demografskim tokovima. Zbog toga želim da jasno podržim definisanje u ovom predlogu vrsta podsticaja za mere ruralnog razvoja u članu 32. i posebno predložene podsticaje za unapređenje ruralne ekonomije, gde se predviđaju i investicije za unapređenje i razvoj infrastrukture u ruralnim područjima jer je to pre svega osnov i pretpostavka za razvoj ovih područja, a i stvaranje pretpostavke za zajedničko delovanje Republike Srbije, odnosno države, autonomne pokrajine i lokalne samouprave. Predstavljajući okvire politike Vlade Republike Srbije, premijer Dačić je u svom ekspozeu krajem jula meseca dao okvire politike u kojem je rečeno da Srbija mora imati jasnu strategiju ekonomskog razvoja zasnovanu na svojim komparativnim prednostima, a to su pre svega poljoprivredna i prehrambena industrija, energetika i infrastruktura. U tom kontekstu, premijer je najavio i povećanje agrarnog budžeta, ove godine je on 4,5%, kao što smo čuli, sa ciljem da u 2014. godini bude i celih 5%, naravno, i utvrđivanje agrarne politike na dugi rok, kako bi se poljoprivrednici mogli dugoročno pripremiti i planirati svoju proizvodnju jer je to jedini i pravi put kako bi Srbija bila veliki izvoznik hrane ili ono što bi mogao biti cilj jednoga dana – svojevrsna bašta Evrope. Logično, u skladu sa ovako definisanom politikom premijera, mi danas na dnevnom redu imamo Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Zaista, resorno ministarstvo je vrlo brzo reagovalo, na čelu sa gospodinom Kneževićem, koji je čovek koji potiče iz Banata, i siguran sam da dobro prepoznaje potrebe poljoprivrede i značaj podsticaja. Nesumnjivo je da se predlogom odredbi zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju vrši jedan prekid promenljive i nekonzistentne agrarne politike jer se ovim zakonom na jedan sistematski način uređuje jedan okvir i uređuju vrste podsticaja, uslovi za ostvarivanje prava na podsticaje i korišćenje podsticaja u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Podsticaji o kojima je dosta ovde bilo reči kada su u pitanju direktna plaćanja, gde su predviđene premije, podsticaji za proizvodnju, regresi, kreditna podrška, mere ruralnog razvoja, o nekima sam već nešto i rekao, naravno i poslednji podsticaj, kojih ima sedam, uveren sam svakako da će doprineti uspostavljanju predvidljivosti, stabilnosti i konzistentnosti agrarne politike jer na ovaj način će se, kao što je i sam ministar u svom uvodnom obraćanju rekao, na minimum svesti ili ukinuti uredbe koje su bile osnovni izvor vođenja ad hok agrarne politike, što je podrazumevalo i određene pritiske na Vladu i sve druge negativne posledice koje smo imali u prethodnom periodu. U obrazloženju predlagača govori se da poljoprivreda predstavlja jedinu granu srpske privrede koja ostvaruje pozitivan bilans u spoljno-trgovinskoj razmeni u kontinuitetu od 2005. godine i to je zaista dobro. S druge strane, ono što nije dobro jeste struktura koja nije naročito povoljna, ako se ima u vidu da dominiraju primarni poljoprivredni proizvodi niže dodatne vrednosti, naravno, u poređenju sa finalnim proizvodima koji imaju višu dodatnu vrednost. To svakako predstavlja jedan određeni prostor za razvoj naše poljoprivrede u budućnosti. Upravo zbog toga na ovom mestu želim da kažem da mi nije jasno zbog čega u osnovnom Predlogu zakona i u Nacrtu zakona nisu predložene podsticajne mere za živinarstvo. Mi smo zbog toga, poslanički klub SPS, podneli određene amandmane kada je u pitanju tretman podsticaja u živinarstvu. Želim da kažem pre svega da postoji više razloga zbog čega smo to učinili. Živinarska proizvodnja je veoma značajna, pre svega zbog ishrane stanovništva bitnim namirnicama kao što su meso i jaje, a već je bilo reči da je meso koje potiče iz živinarske industrije nešto jeftinije i dostupnije širokom sloju stanovnika. Ako pogledamo podatak da u istoriji živinarstva nikada nije bio manji broj roditelja, dakle, roditeljskih kokoški, to svakako zabrinjava i govori o nebrizi i nepažnji u nekom prethodnom periodu, a ujedno sve nas upozorava da ukoliko bi se ovaj trend u budućnosti nastavio, bukvalno bi došlo do drastičnog pada proizvodnje ili nestanka proizvodnje u živinarstvu. Naša država bipostala apsolutno zavisna od uvoza, što sigurno niko od nas i ne želi. S druge strane, živinarstvo predstavlja značajne potencijale za izvoz od traženih namirnica na vrlo atraktivna svetska tržišta. Potrebno je usaglasiti određene odredbe sa standardima EU. Potrebne su i određene investicije u modernizaciju zastarelih kapaciteta u živinarstvu zbog čega se u potpunosti ne mogu iskoristiti genetski potencijali svetskih proizvođača živine. S druge strane, treba reći da bi se podsticajima u živinarstvu svakako suzbio promet i proizvodnja u sivoj zoni i na taj način se pospešila svakako zdravstvena bezbednost namirnica, a samim tim i zdravlje konzumenata, odnosno stanovnika u državi Srbiji. Mi smo imali ideju nekog šireg obuhvata, ali između jednako važnih grana u živinarstvu, zaista opredelili smo se za ono što je moguće i cenim da to može biti prihvatljivo za ministarstvo i Vladu. Dakle, kada su u pitanju roditelji, jer je to baza i osnova buduće proizvodnje. Uvaženi gospodine ministre ceneći vašu dosadašnju podršku i razumevanje problematike kada je u pitanju poslovanje naše najznačajnije kompanije u oblasti živinarstva "Agroživ" iz Žitišta koje zahvaljujući izuzetno produktivnoj podršci države preko javnog preduzeća "Srbijagas" je u vrlo kratkom roku uposlila negde oko 1.300 radnika. To su vrlo obučeni radnici sa dugačkom tradicijom rada u živinarstvu. U periodu od dve godine je ova kompanija osvojila negde oko 60% domaćeg tržišta, a negde oko 15% proizvodnje izvozi se u Makedoniju, Bosnu i Hercegovinu, Crnu Goru. Uz određene investicije u novu klanicu mogu se poboljšati i kvalitet proizvoda, naravno, samim tim i stvoriti perspektive za finalizaciju svojih proizvoda, što sam, shvatam uvideo da je cilj i samoga ministarstva, dakle, finalizacija proizvoda, veća dodatna vrednost i potencijali izvoza. Dakle,predstavlja jedan značajan potencijal u našoj državi i zbog toga sam uveren da svakako prepoznajete značaj živinarstva i opstanak pre svega domaćih proizvođača poput kompanije "Agroživ" iz Žitišta koja mora da dobije uveren sam podršku i u budućem periodu, jer je ona značajna pre svega za domaće tržište, a naravno i drugi naši mali i velikiproizvođači iz oblasti živinarstva i da ćete dobro razmotriti, prihvatiti predlog amandmana SPS i da ćete na taj način, odnosno da ćemo zajedno na taj način stvoriti dugoročne podsticaje u živinarstvu i izbeći realnu opasnost da naša zemlja u tom domenu postane potpuno uvozno zavisna država. Na kraju, uvažavajući zaista sve iznete argumente i pre svega ciljeve ovog zakona, u ostvarivanju predvidive i stabilne agrarne politike na dugi rok, poslanički klub SPS u načelu će podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre, kolege iz ministarstva, narodni poslanici, građani Republike Srbije, niko se neće žaliti zbog činjenice da mi danas raspravljamo o poljoprivredi. To je verovatno jedan od retkih elemenata konsenzusa u našoj zemlji, građana ali i dobro namernih prijatelja u svetu koji kažu da možemo mnogo više sa resursima koje imamo. Resursima koji nisu samo ti 3,9 miliona hektara obradivog zemljišta visokog kvaliteta i koji ne bi trebalo da bude previše pogođen klimatskim promenama koje su neizbežne. To je pre svega određena tradicija, znanje i stanovništvo koje je spremno da se angažuje. Zbog toga moram da kažem da mi danas ne želimo da kritikujemo ovaj zakon da bi ga kritikovali, nego više da kažemo da smo razočarani možda zbog manjka ambicija ovoga što nam se danas predstavlja. Ovo je ključna branša u našoj ekonomiji. Iskreno govoreći mi ćemo reći da je dobro, da imamo zakon, čak tu ima i elemenata oko ruralnog razvoja koji se po prvi put nalaze u zakonu, zakonskoj materiji i to je nešto što daje više izvesnosti. Pogledajmo na razini od 12 godina i tačno je da šest vlada, ovo je šesta vlada posle petooktobarskih promena, a bilo je mnogo promena u agrarnoj politici i to ne samo u radu prethodne Vlade, nego i onih prethodnih vladapre njih. To nije bilo dobro i zato imali bi podršku od DS ukoliko bi išli ambiciozno na jedan dugoročni plan razvoja našeg poljoprivrednog sektora. Mogao bih da se našalim, da je možda naše razočaranje veće zbog toga što mi demokrate uvek više očekujemo od naših članova, pa bogami i od naših bivših članova. Zbog toga, ministre, mi želimo danas da vas ohrabrimo da i u raspravi oko ovog zakona, ali i generalno oko ove materije pokažete više ambicije. Nemojte da date da vam se drugi mešaju u resor koji znaju mnogo manje. Nemojte da date drugim ministarstvima koji možda imaju drugačije ciljeve da ulaze u vaš atar, ako smem tako da kažem. Sad nekoliko pojedinosti. Mislim da će moje kolege u ovoj raspravi obrazložiti amandmane koje smo pripremili i kao što sam rekao nemaju nikakvu političku primesu, nego samo da pokažu da je moguće uraditi bolje i sa jednim ovakvim tekstom. Ključni problem ovog teksta je sledeće. On u suštini duplira jedan drugi tekst, jer već postoji Zakon o poljoprivredi, mogao je da se taj zakon upotpuni i imali bi isti efekat. Taj zakon ima i programe koje ste jutros spomenuli ministre kada ste obrazlagali i vi ste uzeli elemente iz tih programa i stavili ih u zakon i neke elemente uredbi i to je možda dobro, da vidimo šta će se planirati kod nas, ali tu ste stali. Dali ste minimalne cene koje su odavno postignute, sa izuzetkom sedam dinara po litru mleka i to neće biti lako postignuti, mislim da ste svesni toga. Onda ste sve drugo ostavili vama i Vladi da odluči. Tako da od neke sigurnosti koja je ovde najavljena nema baš mnogo šta. Mislim da ono što fali u ovome zakonu uz određene tehničke probleme koje ću sada napomenuti jeste nedostatak vizije i jasnog opredeljenja gde treba da ide naš strateški sektorpoljoprivrede. Tehnički problemi su to što imamo premije i sada govorimo o zakonu, nema više uredbi, koja kao što znamo se lakše promeni, dovoljna je jedna sednica Vlade, ovde imamo premije koje su u dinarima i koje nisu indeksirane. Dobro znamo da je guvernerka rekla da ćemo ići na 5,5 inflacije ove godine i to ćemo tek videti, ali je već ona rekla da će se minimalno obezvrediti u evrima premija za 5,5% od momenta kada se izglasa ovaj zakon, pa do sledećeg budžeta za 2014. godinu. Imamo iskustvo, evo poreski zakoni imaju ugrađene sisteme indeksacije, ne u evrima, ali bar za ono što će biti inflacija za predstojeću godinu. Nema nikakvog razloga da resorni odbor odmah usvoji na sednici indeksaciju za inflaciju koja bude konstatovana na kraju godine i da na taj način pokažemo da u realnom iznosu premije koje su ovde naznačene neće biti obezvređene. Drugi element, ja danas slušam kolege poslanike koliko puta smo čuli tu debatu, resorni ministri žele da imaju deo budžetskog kolača. Poštovani ministre, poštovane kolege i građani Republike Srbije, nije dobro za one koje žele dobro nekom sektoru da žele da imaju procenat budžeta iz veoma jednostavnog razloga. Naši budžeti, ma ko ih pravio, su pre svega budžeti iz kojih se isplaćuje subvencija tj. dotacija našem penzionom fondu, dosta plata i u suštini taj procenat budžeta skoro u potpunosti zavisi ne od agrarne politike Vlade, nego od politike plata i penzija koje Vlada želi ili može da sprovede u datom momentu. Zamrznite plate i penzije kao što je slučaj u ovom budžetu koji ste predložili i izglasali i lakše ćete doći do većeg procenta budžeta jer subvencija za penzije neće biti tolika, neće rasti onoliko koliko treba da raste da se pratila inflacija za naše penzionere i one koji imaju plate iz budžeta. Dođite u momenat kada postoji socijalna tenzija za povećanjem budžetskih plata i mehanički će taj procenat budžeta pasti. Razmislite o tome i kažem vam odgovorno da je jedini način da mi svi, ma kojoj partiji pripadali, možemo da pratimo koliko stvarno izdvajamo za određeni resor, ovde poljoprivredu, jeste učešće u BDP, nema boljeg. Jer, BDP je kolač koji proizvedemo svi mi zajedno i na tom kolaču se vidi, na podeli tog kolača se vidi koji su pravi prioriteti naše nacije. U tom slučaju nema više tih eksternih faktora poput povećanja i zamrzavanja plata i penzija. Napokon, moram da vam kažem to sad više nije tehnika, mada vidite da ovo baš nije bezazlena tehnika za ovo što se predstavlja kao višegodišnje i dugoročni budžet, vidimo veliki problem iz iskustva, iz vaše odluke da se vratite na premiranje hektara, ma šta se na tom hektaru radilo. Parložen, ne parložen, intenzivan, ekstenzivan, prisutan, ne prisutan. Godine 2007. ja sam jedan od autora te mere koja je bila veoma bitna, a to je uvođenje te mere premiranje po hektaru. Setite se, to je bila jedna od ključnih mera koje je DS predložila za izbore 2007. godine. Ona je primećena sa razlogom i ona jeste doprinela, sa tim ćete se složiti, povećanju naše proizvodnje i ovih rezultata, uprkos suši kojom smo posegnuti prošle godine. Mi smo imali sada i nekoliko godina iskustva i zato je Ministarstvo poljoprivrede, razmatrajući efekte te mere, videvši da ona počinje da ima neke nelogične posledice, možda neće ići do onog momenta kao što je jedanput imao jedan bugarski ministar poljoprivrede koji je morao u Evropskoj komisiji da objašnjava da snimci satelitski za neke premije koje je očekivao iz evropskog budžeta su išle sa nečeg što su parkinzi i ni na koji način poljoprivredna zemlja koja se obrađuje. Postoje ozbiljni problemi sa tim, ali da ne kažemo i da ne pričamo o potencijalnim zloupotrebama, ni o nepravdi, gde neko dobija istu cenu radio ili ne radio. Suštinski problem je da je EU uvela premije po hektaru u momentu kada je imala hiperprodukciju, a istovremeno je želela da očuva kapacitet sela. Zato nisu gurali u prinos. Ministre, jutros smo čuli od vas i mi dobro znamo da je to nama potrebno. Nama treba prinos i nama treba kvalitetan prinos, pre svega tamo gde kultura donosi najviše, jer poljoprivreda od svih grana u našoj zemlji jeste ona koja je najmanje uvozno zavisna i koja u najkraćem roku može da doprinese ne samo spoljnom bilansu, blagostanju našoj zemlji, nego zbog toga što je malo uvozno zavisna doprinosi stabilnostima makroekonomije dinaru i mogu isto da kažem da je to još jedan nusproizvod poljoprivrede o kojem se malo priča. Ona kroz biomasu i neke druge nusproizvode može doprineti energetskoj efikasnosti i ekologiji. Ono što nama fali u ovom zakonu su ključna pitanja koja ću samo izlistati, jer verujem da mi danas tokom ove debate moramo o njima pričati. Prvo, gospodine ministre, moramo se odrediti prema EU. To vam kažem i kao potpisnik Sporazuma o pridruživanju. Zbog Haga, Kosova i danas krize u Evropi spremni smo, gospodine ministre, da podržimo vaše napore, aktiviranje zaštitnih mehanizama, jer rokovi o kojima se govorilo 2002-2003. godine, kada su počeli pregovori, pa sve do 2008. godine, kada su se završili, su probijeni sa strane EU. Verujem da mi ovde možemo da postignemo nacionalni konsenzus oko tog pitanja. Imamo svo pravo da tražimo da neki prelazni periodi budu produženi, da neke naše kulture budu zaštićene. To je nešto što je veoma bitno za veliki broj naših poljoprivrednika i tražim od vas, ministre, da se angažujete. Čuli smo da ste napisali neko pismo u tom pravcu. Dajte nam to pismo i hajde da svi zajedno radimo na tom bitnom pitanju. Drugo pitanje – zašto, kada smo svi složni da moramo obrnuti proporciju između ratarstva i stočarstva, ne vidimo nikakav iskorak ovde da u mnogo većoj meri naša poljoprivreda bude prosvećena stočarstvom? Treba li pomenuti da kvota za izvoz "bebi bifa" nikad nije ispunjena više od 18%, a za taj proizvod i za mnoge druge iz tog programa postoje i te kako solventne potražnje na tržištu EU? Želim još samo da kažem da ne vidimo ovde što se tiče ruralnog razvoja mnogo štošta, osim organske proizvodnje. Hajde da se malo našalim, nije valjda zbog toga što je šef ove stručne grupe koja je pisala ovaj zakon i te kako lično aktivan u tom domenu, činjenica da se nalazi toliko napisanog oko samo tog programa? Bilo bi dobro da sve to bude predstavljeno na pravi način. Ima još mnoga toga što želimo da kažemo. Na kraju želim da kažem nekoliko reči o zemljištu. Sa 3,2 hektara u proseku Srbija je daleko ispod minimuma onoga što može biti velika produktivnost, ono što nam treba da dođemo do šest, sedam, deset milijardi dolara suficita u našoj razmeni. Moramo se pitati šta će biti sa ovih nekoliko stotina hiljada zakasnelih ostavinskih rasprava koje nikako da se završe. Gde su mere da objedinimo na jedan dobrovoljan način, uz podsticaj te posede? Gospodine ministre, jutros ste rekli da nam je potrebna jedinstvena politika. Niko oko poljoprivrede neće deliti Srbiju. Svi od Subotice do Vranja se slažu da je to šansa. Govorili ste i o nestabilnosti agrarne politike. Iza te nestabilnosti ne stoji samo politikanstvo, postoji nešto suštinsko, a to je da imamo bar tri područja koja su topografski, sociološki i po istoriji podosta različiti od Vojvodine, centralne Srbije i brdsko-planinske poljoprivrede. Moramo imati regionalizaciju ove agrarne politike. To će DS predložiti. Ne delimo tako Srbiju. Ono malo što piše ovde o ulozi pokrajine nije dovoljno. Verujemo da ćemo samo na taj način imati mir u kući kada se priča o poljoprivrednom zemljištu. Na kraju, DS nije protiv aranžmana o kojem je vaš kolega i vi ste pregovarali sa Arapskim Emiratima. Tu postoji problem komunikacije, a verovatno i strategije. Poljoprivredno zemljište nije samo osetljivo pitanje u Srbiji. Poštovani poslanici, malo severnije, u mađarskom parlamentu pre nekoliko nedelja Mađarska, makar bila punopravna članica EU od 2004. godine, donela je zakon kojim zabranjuje poljoprivrednog zemljišta strancima. Mi ne kažemo da trebamo ići u tom pravcu, ali kada znamo da neke od naših zemalja suseda nemaju samo domaća sredstva, nego imaju često dupliranje njihovog agrarnog budžeta, poput Hrvatske, koja već danas ima 400 miliona domaćih evra i koja će kroz koju godinu, kada dođu i direktna davanja iz evropskog budžeta, imati skoro milijardu evra godišnje za agrar, makar imali i tih 5% u budžetu, bićemo tri do četiri puta manji. Ne treba uvesti nacionalizam tamo gde nema mesta, ali moramo biti svesni da oko pitanja poljoprivrednog zemljišta može nam se nehotice pojaviti ogroman politički problem sutra. Naša odgovornost kao narodnih poslanika i vas, nosioca izvršnih vlasti je da anticipiramo i da donesemo mere i da imamo jednu nacionalnu raspravu o poljoprivrednom zemljištu, nacionalnom blagu i da vidimo pod kojim uslovima mi koji još nismo članica EU, želimo da raspolažemo njim sve do ulaska u tu istu Uniju, a dobro znamo da će to potrajati. Zbog toga nemojte se ljutiti ukoliko vojvođanska Vlada danas formira ekspertsku grupu sa osam izuzetnih stručnjaka. Znam da ih vi poznajete. Nek daju svoje mišljenje. Hajde da svi dobro pogledamo šta je u tom sporazumu i da on ne bude kamen spoticanja, nego da se unapredi tamo gde treba, da se unapredi, da bude taj prvi korak u onome sa čime se slažemo. To je način da uz domaću snagu imamo mogućnost da privučemo velike investicije u ono što će biti, ma ko bio na vlasti, u to sam uveren, jedna velika šansa za našu zemlju. Hvala puno na vašoj pažnji.
Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Hvala. Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, u dosadašnjoj raspravi koja se vodi u načelu o Predlogu zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, tj. u razvoju sela, nije se čulo da je ovaj zakon nepotreban i da je ovaj zakon loš. To je verovatno zato što je zakonski predlog dobar i potreban za pokretanje i razvoj poljoprivrede, prerađivačke industrije i ukupne privrede i države u celini. Čuli smo primedbe na ovaj zakonski predlog, kao i dobronamerne predloge u cilju poboljšanja zakona, što je normalno, jer svaki poslanik želi da da svoj doprinos u pisanju zakona kojim će se pokrenuti poljoprivreda i od čega će imati koristi ne samo poljoprivredni proizvođači, nego i društvo u celini. Ukoliko su ti predlozi poslanika dobri i od koristi za razvoj poljoprivrede, verovatno će ih ministarstvo prihvatiti. Postavlja se pitanje da li je visina podsticaja dovoljna za unapređenje poljoprivredne proizvodnje. Treba imati u vidu da se ovde govori o minimalnim iznosima podsticaja koji mogu biti i viši kada se za to stvore uslove. Danas kada nam je privreda i poljoprivreda razorena kao ekonomija zemlje, teško je očekivati više izdvajanja za poljoprivredu. Poštovane kolege narodni poslanici, ovaj zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, odnosno razvoju sela treba da doprinese uspostavljanju dugoročne stabilnosti, predvidivosti i transparentnosti agrarne politike. Ovim zakonom treba da se izbegne promenljivost i nestabilnost poljoprivredne politike. Ovaj zakon treba da omogući poljoprivrednim proizvođačima srednjeročno i dugoročno planiranje proizvodnje, tj. da omogući poljoprivrednim proizvođačima da svoju proizvodnju usmere, odnosno specijalizuju proizvodnju gde će ostvariti najbolje rezultate, a ne da svaštare. Ovim zakonom se definišu mere agrarne politike koje će se primenjivati kroz definisanje vrste podsticaja, načina njihove primene, definišu se korisnici podsticaja, uslovi korišćenja podsticaja, definiše se vođenje evidencije o podsticajima, određuje se i inspektorski nadzor u korišćenju podsticaja. Ovaj zakon treba da stvori uslov za planiranje potrebnih budžetskih sredstava za realizaciju agrarne politike u svakom budžetskom periodu. Poštovane kolege postavlja se pitanje šta je cilj podsticaja u poljoprivredi? Da li je cilj da na osnovu vlasništva nad zemljom država isplaćuje poljoprivredniku podsticaj i da poljoprivrednik živi od tog podsticaja? Ako je tako, onda je podsticaj jedna socijalna kategorija. Svakako da to nije cilj države. Podsticajem, država treba da utiče na porast poljoprivredne proizvodnje i na taj način na poboljšanje položaja poljoprivrednika i poljoprivrede. Gde se danas nalazi poljoprivreda Srbije? Srbija raspolaže sa 5,6 miliona hektara poljoprivredne površine, od čega 4,2 miliona hektara obradive površine. Od obradive površine, oko 90% je u privatnom sektoru. Najveći deo obradive površine je plodan, ali zbog nedovoljnog obrazovanja i lošeg korišćenja zemljišta, u centralnim područjima Srbije postoji problem zakišeljavanja zemljišta, a u severnim delovima problem zaslanjenja, što utiče na visinu prinosa i na troškove obrade. U Srbiji se malo koriste sistemi za navodnjavanje iako ima velike vodene potencijale, tek 1-1,5% se navodnjava. Sa navodnjavanjem površina smo na poslednjem mestu u Evropi. Zašto smo poslednji u Evropi po korišćenju sistema za navodnjavanje? Zato što se u navodnjavanje nije ulagalo. Zašto se nije ulagalo? Nije se ulagalo zato što nije bilo para, a ni volje, ni sposobnosti ministra da se dođe do para za kapitalnu investiciju u poljoprivredi. Kao što je poznato, radnici u Srbiji imaju najniže plate u regionu, imamo najveću inflaciju u regionu i najveću nezaposlenost. Cilj naše Vlade i Ministarstva za poljoprivredu je da promene na bolje ovo stanje u Srbiji i zato su nam potrebne kapitalne investicije sa strateškim partnerima. Jedna od kapitalnih investicija će biti investicija u navodnjavanje, mehanizaciju, hladnjače, skladištenje itd, koja će proisteći iz sporazuma sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Najvažniji deo tog sporazuma je klauzula u kojoj se govori o investiranju u srpsku poljoprivredu, oko milijardu i 250 miliona evra, što će biti ubedljivo najveća pojedinačna investicija u Srbiji. Koliko ćemo to iskoristiti to svakako zavisi od sposobnosti naše vlade i ministarstva. Od te investicije, 2013. godine i 2014. godine je predviđeno 300 miliona evra, od čega će se polovina koristiti za navodnjavanje. Prosečan prinos u biljnoj proizvodnji kod nas u Srbiji je značajno niži nego u razvijenim zemljama Evrope. Ništa bolje nije ni u stočarstvu. Imamo 0,3, uslovno, grla stoke po hektaru. U evropskim zemljama to je duplo više. U Srbiji ima oko 16% poljoprivrednog stanovništva u strukturi ukupnog stanovništva. U seoskim oblastima živi oko 40% stanovništva, od čega se trećina bavi poljoprivredom. Poljoprivredno stanovništvo značajno stari. Imamo veliki broj staračkih domaćinstava, uz nizak nivo obrazovanosti poljoprivrednog stanovništva. Udeo primarne poljoprivredne proizvodnje, u BDP iznosi 10-12%, dok u izvozu, poljoprivreda sa prerađivačkom industrijom čini oko 40%. Udeo stočarske proizvodnje u ukupnom prihodu poljoprivrede je veoma nizak, iznosi oko 30%, dok je u razvijenim zemljama to 60%. Iako je za nas izvoz poljoprivrednih proizvoda veoma značajan, izvoz po hektaru obradive površine u Srbiji je među najnižim u Evropi. Toliko o Srbiji koja može da hrani pola Evrope. Moje kolege i ja smo obišli sve opštine Srbije, pa i salaše u Srbiji i potpuno se informisali o stanju poljoprivrede, poljoprivrednim proizvođačima i o celoj Srbiji. Izradio se program agrarne politike, koji će biti u funkciji razvoja moderne, tržišne poljoprivrede, usklađen sa agrarnom politikom EU. Postavili smo ciljeve i zadatke, koje naša Vlada, odnosno Ministarstvo poljoprivrede i sprovodi. Jedan od ciljeva koji se treba postići je da se osigura zadovoljavajući nivo dohotka za poljoprivredne proizvođače. To znači povećanje ekonomske motivisanosti poljoprivrednih proizvođača. Bez ispunjenja ovog cilja, dugoročno posmatrano, sigurno neće biti stabilizacije i povećanja poljoprivredne proizvodnje, kao povećanje produktivnosti rada. Drugi cilj je osigurati prehrambenost u Republici Srbiji, zatim povećati produktivnost i ukupnu poljoprivrednu proizvodnju. Jedan od ciljeva je očuvanje životne sredine od uticaja negativnih efekata poljoprivrede. Veoma važno za Srbiju je očuvanje i revitalizacija sela kao i ravnomerni regionalni razvoj poljoprivrede u Republici Srbiji. Naše Ministarstvo poljoprivrede je problem poljoprivrede veoma ozbiljno shvatilo, to im je i posao i ide ka rešavanju tog problema, što pokazuje ovaj predloženi zakon o podsticajima i ruralnom razvoju. Ovaj zakon neće rešiti sve probleme poljoprivrede, ali je veoma dobar početak. Ova Vlada treba da podstiče obrazovanje poljoprivrednika, posebno mladih poljoprivrednika u školama, gde će naučiti sva nova dostignuća, nova saznanja i sve ono što zahteva savremna poljoprivreda, što od svojih roditelja ne mogu naučiti. U cilju smanjenja broja nezaposlenih, za one koji su se školovali i opredelili se da setrajno bave poljoprivredom na svom imanju, treba omogućiti da ostvare naknadu, odnosno podsticaj od Ministarstva poljoprivrede i ekonomije u visini od nekoliko hiljada evra, za zasnivanje radnog odnosa na svom imanju. Iz predloga zakona vidimo da se Ministarstvo poljoprivrede zalaže za značajno povećanje organske proizvodnje, jer naša zemlja ima ogromnu šansu u ovoj proizvodnji. Naše zemljište, voda, vazduh su značajno manje zagađeni nego u zemljama u EU i drugim razvijenim zemljama. Ovaj zakon predviđa subvencije za organsku proizvodnju, što je za pohvalu. Veoma su važni i podsticaji za razvoj sela, posebno ako želimo da nam mladi ostanu na selu i da nam sela ne nestanu. Ruralni razvoj podrazumeva jedan celokupni razvoj seoskog područja, koji obuhvata sve oblasti, oblast ekonomije, ekologije, zdravstva, školstva, komunalnu izgradnju i sve drugo što određuje nivo kvaliteta života. U seoskim područjima je koncentrisana većina prirodnih resursa. Da bi mladi ljudi ostali na selu i bavili se poljoprivredom, kao i da se mladi iz urbanih sredina vrate u porodična domaćinstva, potrebno je kreditima i podsticajima da se obnovi ili izgradi putna mreža, odnosno putna infrastruktura, obezbedi kvalitetna snabdevenost strujom, pijaćom vodom, telefonom i ostalim komunikacijama. Poštovane kolege, ovaj predlog zakona je dobar i u interesu poljoprivrednika, poljoprivrede i cele Srbije. Veoma je važno pomenuti i šesto poglavlje ovog zakonskog predloga, a to je inspekcijski nadzor nad primenom odredaba ovog zakona i propisa. Inspekcijskim nadzorom treba sprečiti zloupotrebe u korišćenju podsticaja u poljoprivredi. O kakvim zloupotrebama se radilo kod izdavanja zemlje u zakup i korišćenju podsticaja, i Ministarstvo to zna i zbog toga su stavili ovo poglavlje. Po mom mišljenju, imamo pred sobom dobar Predlog zakona. Vidi se veliki trud ministra i Ministarstva kod pisanja ovog zakona. Dakle, poštovane kolege, imajući sve prethodno rečeno u vidu, ovaj zakon o podsticajima i ruralnom razvoju treba da obezbedi dugoročnu, predvidivu i transparentnu agrarnu politiku. Ovaj zakon treba da poveća motivisanost korisnika podsticaja za zasnivanje i unapređenje poljoprivredne proizvodnje. Ovim zakonom će se obezbediti povećanje zarade, produktivnosti i efikasnosti u poljoprivredi, a time će se povećati i konkurentnost naše poljoprivrede. Jednom rečju, ovo je dobar početak za ovu Vladu i Ministarstvo poljoprivrede.
Hvala. Narodni poslanik Kenan Hajdarević nije tu. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u 17,40 časova narodni poslanik Milica Vojić Marković je tu, ali nijedan ministar o zakonima o kojima sam htela da pričam nije tu.
Izvinjavam se, gospodin Knežević je izašao samo na trenutak. Ceo dan je tu.
Dobro. Prvo moram da kažem da sam jako razočarana načinom na koji spajate tačke, jer između zaštite životne sredine, kojih je četiri i ove dve koje se tiču poljoprivrede, nisam uspela da pronađem tačku koja bi ove stvari spojila, a da ne govorim da ste nam na taj način oduzeli mogućnost da vrlo ozbiljno pristupimo i jednoj i drugoj oblasti i da damo svoj skromni doprinos tome. Počeću sa tim što sam evo iznenađena, slušajući kolege iz DS, da su danas oni rekli ono što DSS priča već nekoliko godina, a to je o tome da smo mi predložili klauzulu koja štiti poljoprivredne proizvode Srbije do 2014. godine. To je moja koleginica Gorica Gajić jako dobro obrazložila. Volela bih da su to ljudi iz DS ranije shvatili. Hajdemo po redu. Uzeću nekoliko segmenata da posmatram. Jedan od njih je ovo što se tiče poljoprivrede, genetički resursi biljnih sorti. Što se nas tiče, to su tzv. banke semena. Nije u tome ništa problematično. Jako mnogo ljudi nas zove i smatra da treba da obratimo pažnju da li se ovde radi o genetski modifikovanoj hrani koja ulazi u Srbiju. Ne radi se o genetski modifikovanoj hrani. Ovo nema veze sa tim. To su tzv. banke biljnog semena. Treba Srbija zaista da zaštiti svoje staro autohtono seme, naročito neke autohtone vrste. Ali, što se nas tiče, ovde su sporne dve stvari. Jedna od tih stvari je da mi svoje biljne resurse treba da damo bez naknade i u nekom jako kratkom roku i zaista nema potrebe za tim. Srbija to ne treba da radi. Ona treba da sačuva svoje staro i autohtono seme. Samo onda ima samostalnost kada to sačuva. Druga stvar je što u postojećem objektu u Batajnici rade dve osobe, zaposlene dve osobe koje treba da sačuvaju celokupan posao koji je ogroman i onda govorimo o tome da smo neozbiljni. Nemam više vremena da se bavim ovim, a jako bih volela da imam. Volela bih da sad malo porazgovaram sa Ministarstvom za energetiku, razvoj i zaštitu životne sredine, jer mi smo 2009. godine u maju mesecu u paketu, kako se to u parlamentu kaže, mada je to više trgovački izraz, usvojili 16 zakona iz oblasti zaštite životne sredine i među njima je bio Zakon o zaštiti vazduha. Kako smo usvojili u paketu, tako smo propustili mnoge stvari da primetimo, da zaključimo i te stvari sad polako dolaze na naplatu. Posle četiri godine evo nama zakona ponovo u parlamentu i on mora da se menja. Doduše, postojalo je još nekoliko činjenica koje su prethodile tim izmenama i dopunama. Jedna od tih činjenica je bila i to što smo morali, zakonom koji je donet u jesen 2012. godine su ukinute naknade i ovaj zakon je u tom smislu morao da se prilagodi novonastaloj situaciji. Novonastala situacija, zatečena, kako bih rekla, bila je i ukidanje Fonda za zaštitu prirode, koji je bio vrlo važan za rad u ovoj oblasti. Kako je on ukinut, tako smo morali, tj. Ministarstvo da pronađe druge mehanizme. Očigledno, ovaj zakon je morao da bude prilagođen tome. Interesantno je još nekoliko činjenica koje prate ovaj zakon, a koji je i te kako važan, jer govori o tome kakav vazduh građani Srbije imaju na svojoj teritoriji, kakav dišu i zbog čega su bolesni. Praktično 27 bolesti koje su u okvirima granice Srbije su posledica zagađenja životne sredine. Jedna od tih jako izraženih bolesti su bolesti disajnih organa. Danas imate u gradovima svako treće dete koje je bolesno. To je posledica toga što mi ovako usvajamo zakone, a nemamo pojma šta usvajamo, ni koliko se ozbiljno time bavimo. Naravno, malo je naopaka procedura bila 2009. godine. Usvojen je prvo Zakon, a strategija o tome nije bila ni na pomolu. Ovim zakonom, ovim izmenama, ona se najavljuje za 2015. godinu. Živi bili pa videli, da li ćemo onda kada dobijemo strategiju menjati zakon po treći put, ako se ne bude menjao i u nekom međuvremenu. Hvala bogu da menjamo neke stvari u ovom zakonu, koje su bile potpuno iracionalne. Mi smo se, donoseći taj zakon 2009. godine, ponašali kao da smo uvažena članica EU, pa smo postavljali te vrste standarda, kao što su taj čuveni član 53, odnosno 8. u izmenama zakona, gde smo zabranili uvoz, odnosno izvoz, stavljanje u promet i korišćenje rezervoara za jednokratnu upotrebu, kojima se skladište supstance koje oštećuju ozonski omotač i fluoro gasovi sa efektom staklene bašte. Izvinjavam se, malo slabije vidim. Već sam i umorna. Ali, o čemu se radi? Građani znaju da su ovi gasovi sa efektom staklene bašte i te kako odgovorni za promenu klime i za ovo strašno stanje u kome dišemo preko leta na tempereturi od preko 40 stepeni, iako to niko ne proglašava. Za klimatske promene, naravno, i mi sami treba da znamo mnogo više nego što znamo i bila je prilika da se govori o zakonu u tom pravcu, ali očigledno nije dobro da o tome govorimo na taj način, pa ćemo preskočiti tu oblast i bavićemo se drugim. Interesantno je bilo da se tom prilikom kažu i mnogi detalji koji se odnose na izveštaj Evropske agencije za životnu sredinu, a koji se tiču Srbije. Ni o tome nećemo mnogo da govorimo, jer nemamo vremena. Šta za svakog građanina ove zemlje znači sve ovo što ćemo propustiti da kažemo? To što neće znati da se ponaša i da doprinese tome da ipak možemo i mi da utičemo na promenu klime u svojoj zemlji. Da se vratim još na ovaj zakon, pa ako se pojavi vreme da govorim o tome, vratiću se na temu. Ove promene su praktično posledica ovog što sam unapred navela. One ne donose ništa specijalno novo, osim toga što sada Vlada postaje neko ko je vrlo aktivan činilac u donošenju odluka koje se tiču zaštite kvaliteta vazduha i stanja vazduha u Srbiji. Smatram i to sam amandmanima koje je podnela DSS pokušala da popravim, da procedura zaista mora da bude potpuno jasna kako bi se zakon sprovodio i da je u tom smislu potrebno naše amandmane prihvatiti. O tome ću govoriti kasnije. To se naročito odnosi na određivanje maksimalnih vrednosti emisija i donošenje podzakonskih akata. Kad smo već kod podzakonskih akata, otvara se pitanje da li je moguće, naravno, ne sporim da su oni i te kako važni za sprovođenje zakona, za efektivno sprovođenje zakona, i naravno, u ovoj oblasti je doneto samo nekoliko, nedostajalo je jako mnogo, ali predlagač kaže da će do 2013. godine, a to je još nekoliko meseci, doneti podzakonska dokumenta za članove 2, 3, 5, 6. i 7. To je pet podzakonskih dokumenata, a do kraja 2015. godine će doneti još jedan, što je jako mnogo i što zaista predstavlja problem. Ostaje mi užasno malo vremena da progovorim nekoliko reči o izveštaju koji je Agencija za zaštitu životne sredine dostavila Odboru za zaštitu životne sredine koji je jako važan i elementi tog izveštaja su jako važni za građane Srbije, a mi ćemo, praktično, izmenama ovog zakona i izmenama toga što nema fonda, doprineti tome da nećemo moći da radimo monitoring ni vazduha, a kad nemate monitoring, nemate odgovor države na to kako ćemo popraviti stanje. Predložili smo amandmanima da je najbolje da vratite Fond za zaštitu životne sredine i on je najbolji mehanizam da se zaista sprovode projekti iz ove oblasti, a monitoring vazduha je taj projekat, monitoring voda je taj projekat, agencija lagano izumire, nemate više stručnjake, sofisticirana skupa oprema prestaje da radi, sve što je napravljeno kao mreža polako odumire. Pronađite modus, to je jako važno. U koncept ne ulazim. Jako je važno pronaći modus. Predložili smo vam za početak da imate budžetski fond gde će se sredstva od toga što zagađivač plaća ponovo videti i ponovo slivati u ekologiju. Ako to ne uradite, ako se dešava ovo što se danas dešava, bojim se da Srbija koju vi jako brzo vodite prema EU tamo neće stići, jer će vas tamo pitati i kakav vam je vazduh i šta radite sa zagađivačima poput termoelektrana, sa grejanjem, sa saobraćajem i sa svim drugim. Molim vas, vratite fond ili pronalazite nove načine. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Slobodan Jeremić.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju je stručno dovoljno koncipiran, daje novi kvalitet na dugoročne staze i prvi je od zakona ove vrste u poljoprivredi, iako još uvek nije doneta strategija razvoja poljoprivrednih i seoskih područja u celini. Imamo jednu primedbu odmah na početku, a to je naziv zakona. Ministre, zamolili bi da nas uvažite. Daćemo i amandman na to. Smatramo da zakon treba da glasi - Zakon o podsticajima u poljoprivredi i obnovi sela. Iz zakona, po nama, trebalo bi izbaciti - ruralni razvoj, ruralne oblasti i umesto njih napisati - obnova sela i seoska područja. U pretprošlom veku knez Miloš dao je smernice kroz zapovesti, kako se pišu zakoni. Druga zapovest od tih glasi - hoću da se sve strane reči sasvim izostave i neka se traže srpske reči. Mi ovde ne treba da tražimo srpske reči. Mi ovde imamo sasvim dovoljan rečnik da to možemo iskoristiti. Zašto ne bi srpsko selo i srpskog seljaka uveli u Evropu, kao naš identitet i naš doprinos. Zakone mi pišemo za građane, pišemo ih za Evropu, a prvenstveno ih pišemo za građane. Ovo smo dali i u amandmanu i zamoli bi vas da još jednom razmotrite. Valjalo bi da se ponovo vratimo našem jeziku izvornom. Davne 1993. godine, na jednom zadružnom zboru u Užicu, jedan poznati zadrugar reče - na brdsko-planinskim selima seljaci trče poslednji krug. Mislim da je 2013. godine došlo vreme da kažemo da seljaci u celoj Srbiji trče poslednji krug, ako ovu šansu ne iskoristimo. Tekstopisac zakona kaže - 44% žitelja države živi u selima, ali nije kazao starosnu strukturu, a mi je ovde dobro znamo, pogotovo u brdsko-planinskim predelima, nije kazao o usitnjenosti parcela, rekli su ovde poslanici pre mene, i nije rekao kakvo nam je stanje ukoliko je stara mehanizacija i koliko je imamo. Ukratko da kažem, potrebna nam je i nužna revitalizacija sela u celosti. Kad razgovaramo sa ljudima na terenu, po selima, ja živim, sticajem okolnosti, u selu, totalno je nepoverenje prema državnoj vlasti, jer do sada seljaci su jedino ovoj državi bili dobri u ratu, kad je kriza, što je sadašnje vreme, i u vreme izbora. Tada svi trče, svi političari i ostali, po selima i objašnjavaju. Došlo je vreme da se istinski pozabavimo selom. To, gospodine ministre, moramo menjati odmah. Šta predlažemo? Izraditi hitno strategiju razvoja sela u celosti i poljoprivrede. Sa tom strategijom, to je probni dokument iz kojeg proističu svi ovi zakoni i jedan od tih zakona je i ovaj zakon. Ima ih još. Nije samo bavljenje poljoprivredom osnovni uslov života na selu. Treba stvoriti opšti ambijent, ono o čemu ste vi na početku pričali, da bi mogli normalno da živimo na selu. Potrebno je brzo donošenje uredbi, što piše u ovom zakonu, odmah po usvajanju zakona i ostalih podzakonskih akata. Na kraju, potrebno je stalno praćenje efekata koji proizilaze iz ovog zakona i pravovremeno i brzo uticati na njihovu promenu, u cilju poboljšanja života u seoskim sredinama. Hvala.
Narodni poslanik Teodora Vlahović.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, kada govorimo o oblasti poljoprivrede, ovde je više puta i sam ministar rekao, i kolege poslanici, da je ova materija uređena. Imamo Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju, imamo Program razvoja poljoprivrede i Program ruralnog razvoja do 2013. godine. U pripremi je, kako je ministar rekao, program ili strategija koja treba da obuhvata period od 2014. godine. Znamo da je u pripremi. Ono što očekujemo je taj program koji bi nam trebao definisati mere, postupke i finansiranje naše poljoprivrede iz budžeta EU. Kada se donosi ovakav jedan specifičan zakon, vezano isključivo za podsticaje u poljoprivredi u ruralnom razvoju, onda je normalno da su od njega očekivanja velika. U Predlogu zakona su navedene brojne mere podsticaja u poljoprivredi, kao i u ruralnom razvoju, ali jedan od ciljeva, što je rečeno u obrazloženju, a što je i ministar naveo, da je donošenje ovakvog zakona zapravo stvaranje jasnih uslova i predvidivost za ljude koji se bave poljoprivredom. Ono jeste i najveći zahtev poljoprivrednika, a to je uvek i zahtev privrednika. Mnogo je lakše privređivati kada znaš unapred kakvi te uslovi očekuju. Ono što ipak ovim zakonom ne dobijamo u dovoljnoj meri, to je upravo ta predvidivost, jer brojne mere, biće uredbi, biće pravilnika, biće raznih uputstava, koje su ostavljene da donese ministar i Vlada. Znači, određeni su minimumi, na nekim delovimaodređen je maksimum podsticaja, ali ostaje veliki prostor koji se iz godine u godinu može promeniti i to nije dovoljno za neke kulture. Svi znamo, većina nas, ako ne potiče iz poljoprivrednih porodica ili se ne bavi poljoprivredom, živimo pored porodica koje se bave poljoprivredom, svakodnevno imamo prilike da se susrećemo sa tim ljudima, znamo da za neke kulture, kada vam dođe februar, mart, to je suviše kasno da vi možete da planirate, jer to planirate prethodnog leta, jer znamo da se mnoge kulture seju i u jesen. Da bi imali potpunu predvidivost, ovaj zakon je morao još više da precizira uslove, da ti uslovi ne budu ostavljeni na određivanju od godine do godine, praktično od sredstava u budžetu. Ako su planirana sredstva u budžetu koja su najmanje u iznosu od 5% od ukupnog budžeta, onda je za očekivati da iz godine u godinu imamo sve više sredstva rezervisana za oblast poljoprivrede, što znači da bi sve manje trebalo da dođemo u probleme, u smislu da ne možemo te podsticaje i da ispoštujemo. S druge strane, neki elementi su se u stvaranju uslova i preciziranju i možda mogli i kombinovati. Znači, da li je samo površina dovoljna da se odredi podsticaj? Da li se moglo kombinovati površina i prinos? Kad govorim o prinosu, mislim o kvalitetu i kvantitetu. Drugo što bi ukazala jeste da Predlog zakona govori o podsticajima za obradivo poljoprivredno zemljište. Mi smo svojim amandmanima, i u mom govoru insistiram da se razmišlja o tome da se definiše kao o obradivom, ali i o obrađenom poljoprivrednomzemljištu. Znači, nacionalni interes nije samo da se podstiče obradivo zemljište, jer onda dolazimo do toga da imamo parlog, a to nije u interesu, najmanje u nacionalnom interesu i uopšte nije u interesu razvoja ove tako bitne oblasti za našu zemlju. Sledeće na šta bi ukazala jeste upravo ovo što sam i spomenula, a to su kombinovani podsticaji. U Predlogu zakona se praktično podsticaji baziraju na, podsticanju tržišne proizvodnje, što nije sporno. Pri tome je izuzeta ona proizvodnja koja se smatra proizvodnjom za lične potrebe.Veoma je bitno da kada jedno samozadovoljno seosko domaćinstvo proizvodi za svoje potrebe i sa malim nevažnim tržišnim učešćem, doprinosi izdržavanju svoje porodice, jer na taj način doprinosi, u stvari, smanjivanju od liste čekanja na zapošljavanje i imamo zapravo rešenu egzistenciju određenih porodica. Posebno bih ukazala u ovom delu sopstvene proizvodnje i kombinovanog načina podsticaja na lanac poljoprivredne proizvodnje. Ako mi ovde podstičemo samo krajne proizvode, a znamo istovremeno da u svetu veoma dobre rezultate u poljoprivrediupravo daje ona poljoprivreda koja je u lancu. Ako, primera radi, neko proizvodi krvno bilje, istovremeno ima svoju stoku, što po našim propisima spada uproizvodnju radi sopstvene koristi, ali se istovremeno i na kraju dobije i konačan proizvod, i sve zajedno doprinosi jednom uspešnom bavljenju poljoprivrednom proizvodnjom. Iz tog razloga i iz razloga da se ne napravi razlika između onih proizvođača koji rade samo za prodaju biljnih proizvoda i onih koji ih istovremeno i koriste za dalje unapređivanje svog poljoprivrednog domaćinstva, bilo bi dobro razmišljati o nekim kombinovanim podsticajima, upravo za ovakva gazdinstva. Posebno bi ukazala na član 13. Predloga zakona. Meni lično nikada nije bilo jasno zašto, u stvari, imamo potrebe da nešto zabranimo? Zašto je urađena zabrana direktnih podsticaja od strane lokalnih samouprava i pokrajine? U okviru javne rasprave je bilo dosta primedbi i od toga je delom uvaženo. Uvaženo je kod premija za osiguranje, kod regresiranja u nekim delovima i kod kreditne podrške. Ako je poljoprivreda naš nacionalni prioritet, ako unapređivanjem poljoprivrede najbrže možemo da popravimo naš spoljnotrgovinski bilans, s druge strane, imamo veoma dobru lokalnu i regionalnu politiku podsticaja poljoprivrede, zašto smo imalipotrebe da ograničimo izvore za podsticaje poljoprivrede? Na taj način bi samo dobili više sredstva, a pri tome je normalno da pri podsticaju poljoprivrede svi treba da vode računa o nacionalnoj strategiji ili o nacionalnom programu i normalno da treba da postoji jedna evidencija o podsticajima u poljoprivredi i jedna saradnja, komunikacija i koordinacija, da bi se što bolje sva sredstva koja nikada nisu dovoljna, iskoristila. Drugi deo ovog pitanja jeste i pitanje i ministru. Možda nisam dovoljno mogla da nađem u tekstu zakona, s obzirom da nisam poljoprivredni stručnjak. Recimo, u ovom delu za lokalni podsticaj, veoma je interesantno voćarstvo, vinogradarstvo, cvećarstvo, da li u okviru ovih mera, direktno ih nisam našla, se podstiče kupovina sadnica i ostalo što je potrebno za razvoj voćarstva, vinogradarstva i cvećarstva? Upravo su to neki lokalni i regionalni prioriteti gde bi se onda, ako negde nije nacionalni interes, mogla iskoristiti sredstva lokalnih i pokrajinskih fondova za te prilike da imamo i treba ih što bolje iskoristiti. Drugi deo zakona se odnosi na ruralni razvoj. Složila bih se sa svim kolegama koje su ovde govorile da je to izuzetno važna oblast. Moram da kažem da su u ovom delu moja lična očekivanja, ali i očekivanja ostalih koji žive na selu, bila veća od onog što smo dobili ovim predlogom zakona. U ovom delu Predlog zakona je suviše uopšten. Tu ima sve, ali se jako teško u njemu možete snaći, jer je na suviše velikom nivou uopštenosti. Trebalo je to više konkretizovati i pretvoriti drugačije. Znači, u ovom delu je više u fazi deklaracije, nego što je u fazi zakona pripremljeno. Govorimo o unapređenju infrastrukture od strane lokalnih samouprava, a istovremeno ne dajemo jedan cilj, ili da bi videli kakva će biti ta infrastruktura, definitivno treba da izjednačimo infrastrukturu u selu sa infrastrukturom u gradu, da bise ostajalo na selo. Zatim, kod obezbeđivanja istih uslova za decu na selu kao za decu u gradu, kada se radi o predškolskim ustanovama, o zdravstvenoj zaštiti. Ono što ovde nedostaje a što je isto veoma bitna oblast su žene na selu. Položaj žena na selu je praktično veoma težak. U ovom delu o podršci, o ruralnom razvoju nema planirane posebne podrške ženskom preduzetništvu. Takođe, nedostaje mi podrška tradicionalnoj proizvodnji koja bi bila veoma značajna za našu promociju i za naš razvoj poljoprivredne proizvodnje. Mislim da smo zemlja koja ima šta da ponudi u tom smislu. Istovremeno, u delu ruralnog razvoja je veoma bitna izgradnja prerađivačkih kapaciteta, podsticaj za proizvodnju vina, za preradu voća, za preradu mesa itd, a ovde su neke kolege govorile o preradi živinarskog mesa itd. To je veoma bitno. Ono gde smatram da nam trebaju posebno strateški partneri, što je ministar rekao da je jedan od ciljeva, pored povećanja agrarnog budžeta, jasnih uslova, predvidivosti, nalaženja strateških partnera i što je za mene mnogo bitnije je da nađemo strateške partnere upravo u izgradnji prerađivačkih kapaciteta, nego u preradi poljoprivrednog zemljišta. Na kraju bih govorila o stručnim poljoprivrednim službama, odnosno edukaciji poljoprivrednika više bih rekla. Što se toga tiče edukacija poljoprivrednika je sada mnogo bolje organizovala nego što je bila, ali svakako nedovoljna. Ono što se očekuje jeste da te stručne poljoprivredne službe koje su savetodavne za poljoprivrednike im budu dostupne, odnosno da imaju bolju disperziju u celoj zemlji. Kada govorimo o edukaciji, svakako nešto što bih spomenula jeste da je bitna edukacija ne samo sa čistom nastavom nego sa oglednom proizvodnjom. Dobre rezultate daju kada poljoprivredni proizvođač na licu mesta može da se upoznaje sa načinom proizvodnje. To je mnogo efikasnije od literature. Jako dobre rezultate svakako u edukaciji poljoprivrednika, pored tih naših oglednih proizvodnih parcela jesu i njihova mogućnost da putuju i odu i u druge zemlje i na konkretnim primerima vide kako se drugi ljudi bave poljoprivredom na savremen način. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Slavica Saveljić.
Gospodine ministre i predstavnici ministarstva, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, URS odlučili su da zbog značaja teme i različitog stepena razvijenosti i zastupljenosti poljoprivrednih kultura u različitim delovima Srbije o Predlogu zakona o podsticaju u poljoprivredi i ruralnom razvoju govore i predstavnici različitih regiona, Vojvodine, Šumadije i istočne Srbije. Bez obzira iz kog regiona dolazimo zajedničko nam je to što u ovom predlogu zakona vidimo jedan ambiciozni poduhvat i pokušaj da se uvede stabilnost u agrarnoj politici i da se ova oblast konačno sistemski uredi. Srbija je zemlja sa jako mnogo velikim potencijalom u poljoprivredi i to predstavlja našu veliku razvojnu šansu, ali nažalost tu šansu, imajući u vidu kakvo je stanje u poljoprivredi, nismo baš nešto naročito iskoristili. Za poslednjih nekoliko godina ne možemo da kažemo da smo imali neku doslednu agrarnu politiku, više da se ona menjala kako su se menjali i ministri poljoprivrede. Takvo stanje uticalo je da se poljoprivredni proizvođači osećaju nesigurno jer gotovo nikad u momentu planiranja svoje proizvodnje nisu znali šta mogu da očekuju od države. Sa druge strane, iako se mnogo priča o selu, o njegovom razvoju, o planovima činjenica je da su nam sela sve siromašnija, sve starija sa sve manjim brojem stanovnika, da mnoga područja izumiru. Naši prinosi su među najnižima u Evropi. Naša poljoprivredna proizvodnja je skupa. Nije rentabilna. Nije konkurentna. Jako je nizak nivo prerade poljoprivrednih proizvoda. Mehanizacija je zastarela. Male su površine koje se navodnjavaju, a parcele za proizvodnju su jako usitnjene. Zato URS u ovom predlogu zakona vide prvi korak u uspostavljanju jedne predvidive agrarne politike u dugoročnom periodu. On definiše prilično bogat set mera i podsticaja od značaja za poljoprivrednike, a posebno se to odnosi na planiran obim sredstava koji se sada jasno ovim zakonom precizira na minimum 5% od republičkog budžeta. Sa druge strane, orijentacija da se ulaže u stočarstvo kao jednu od primarnih grana naročito ako se zna kakvo je stanje u ovoj oblasti i koliko je osiromašen stočni fond i da je stočarstvo najviše ugroženo, mi moramo da ocenimo kao pozitivnu meru predlagača da se ovoj oblasti daju posebni podsticaji. Zakon predviđa i dve vrste podsticaja za biljnu proizvodnju po tačno utvrđenom minimalnom iznosu po površini zasada, ali očekujemo od ministra da nam malo preciznije i detaljnije da informaciju na koje se vrste biljne proizvodnje ovo odnosi, zapravo – da li se odnosi na sve, jer mislim da bi za poljoprivrednike bilo vrlo važno da u momentu planiranja svoje biljne proizvodnje moraju da imaju potpuno jasnu sliku da li za svoju kulturu mogu da računaju na subvencije od države. Kada to govorim posebno mislim na oblast voćarstva, vinogradarstva, povrtarsku proizvodnju, proizvodnju cveća i pečurkarstva. U mnogim regionima, takva je pre svega Šumadija iz koje ja dolazim, upravo je voćarstvo najperspektivnija grana poljoprivrede koja čak ostvaruje i vrlo značajne prihode od izvoza, a pod voćnjacima u Srbiji nije mala površina. Nalazi se preko 239.000 hektara. Ulaganje u ove grane može i te kako da doprinese ravnomernom regionalnom razvoju i da učini da se ovi krajevi pokrenu, krajevi koji su danas manje ili uopšte nisu razvijeni, a po geografskim, klimatskim i zemljišnim uslovima imaju priliku da razvijaju ove grane poljoprivrede. Ono što se pokazalo jako dobro jeste spremnost predlagača da prihvati predloge i sugestije iz javne rasprave i to se posebno odnosi na ulogu autonomnih pokrajina i lokalnih samouprava. Prvobitni predlog nije dozvoljavao da ove jedinice mogu da vrše direktna plaćanja nego da samo daju investicionu i kreditnu podršku. Iz Kragujevca kao grada koji je još 2005. godine krenuo u ekspanzivnu agrarnu politiku ulaganja na seosko područje potekla je inicijativa, a verujem da je takvih inicijativa bilo i na drugim mestima, da se prošire ovlašćenja lokalnih samouprava i da svako u svojoj sredini može da sagleda potrebe i perspektive i da u skladu sa svojim mogućnostima i planovima razvoja izdvoji sredstva i ulaže u one grane koje su najperspektivnije u tom regionu. To jeste i izvorni deo programa stranke Zajedno sa Šumadiju, koja je među prvima svom lokalnom budžetu ovakva sredstva i pozicionirala. Sada će i lokalne samouprave koje su se opredelile za podsticajnu agrarnu politiku moći da utvrđuju mere podrške za premije osiguranja useva, plodova, višegodišnjeg zasada, rasada i životinja, regresa za troškove skladištenja, veštačko osemenjavanje i kreditnu podršku, ali bi mi voleli da su te mogućnosti lokalnim samoupravama data i više. Ako podrška države poljoprivrednicima bude adekvatna, a to znači da se uvaže i regionalne razlike i da se u potpunosti ispoštuju sitna gazdinstva i mali proizvođači, lokalna samouprava koja želi da ulaže u agrarnu politiku svoja sredstva može da usmeri i u druge projekte koji unapređuju život i standarde ljudi na selu. Podsetiću da u Srbiji ima preko 750.000 seoskih domaćinstava, a da je preko 90% malih sa najgušćom zastupljenošću južno od Save i Dunava koje nikako ne bismo smeli da zapostavimo. Na kraju, mislim da je zaista jako dobro što se uspostavlja ovaj registar podsticaja u poljoprivredi jer se time stvaraju uslovi ne samo za kvantitativno praćenje podataka nego se stvara mogućnost i za suštinsku analizu efekata datih podsticaja, kao i za definisanje planova za naredni period, čime se stvara dugoročna i predvidiva agrarna politika, što nam je izuzetno potrebno. Gospodine ministre, poslanici URS podržaće donošenje zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Narodni poslanici, ministre, srpska poljoprivreda i prehrambena industrija je jedina grana srpske privrede koja već godinama u kontinuitetu ima pozitivan spoljnotrgovinski bilans i preko 21% učestvuje u izvozu RS. Nažalost kao i ova država i poljoprivreda je već dugi niz godina u neprekidnoj tranziciji i ako se setimo perioda od 2004. do 2007. godine činjenica je da su investicione kreditne mere, kao i podrška ruralnom razvoju dale izuzetne rezultate. Nakon tog perioda koncepcija Ministarstva poljoprivrede se menja u tom smislu što podsticaji i subvencije, odnosno sistem plaćanja se sprovodi prema površini obradivog zemljišta i po broju grla stoke. Ovaj zakon poznaje direktna plaćanja, a činjenica je da 80% sredstava u agrarnom budžetu ide na premije za mleko, na regrese, na kredite, na subvencije za biljnu i stočarsku proizvodnju. Hajde da vidimo ko je dobija te subvencije, kako ih je ulagao, koliko ih je trošio, da li je bilo zloupotreba u svemu tome. U Srbiji ima oko 500.000 muznih krava. Od toga 170.000 je na teritoriji AP Vojvodine, a 330.000 u ostatku Srbije. Ovim zakonom predviđate podsticaje od 20.000 pojednoj kravi. Dobro je što se to odnosi na svaku. Nije kao u prethodnom periodu bilo potrebno da gazdinstvo ima četiri krave da bi mogli da dobiju određene subvencije. Ako to uporedimo sa šest godina koliko je bila ta praksa, onda znamo da seljaci koji nisu imali u gazdinstvu četiri krave imali ogroman gubitak, odnosno nisu mogli da ostvare određene subvencije. U Predlogu zakona, u članu 15, predviđate da za premije za kravlje mleko lice mora da preda najmanje 3.000 litara kravljeg mleka po kvartalu. Matematika kaže da je to 1.000 litara mesečno. Statistika kaže, ne znam da li je to tačno, da umatičene krave daju 4.500 litara mleka godišnje u Srbiji, što jeste katastrofalno loš rezultat, ali je tako. Da bi proizvođač ostvario pravo na premiju u iznosu od sedam dinara po litru, on mora da proizvede 1.000 litara mleka mesečno, odnosno 35 litara mleka dnevno. Da bi to ostvario, on mora da ima najmanje tri krave, pod uslovom da nijedna nije steona, pod uslovom da znamo da period laktacije traje 305 dana, da nema nekih drugih problema. Ukoliko sve to postoji, on mora da ima pet krava. Prosek u Srbiji, u ostatku Srbije, van Vojvodine, je između dve i tri krave, što znači da je vrlo teško da se ta subvencija ostvari. To znači da naš seljak u Šumadiji gubi, recimo, 30.000 dinara godišnje za subvencije, odnosno za premije za mleko plus onih 20.000 koje nije ostvario zato što nema dovoljan broj grla stoke puta šest godina i to je negde oko 300.000 dinara. Znači, blizu 3.000 evra godišnje puta šest godina. To je jedan ozbiljan iznos koji on nije mogao da ostvari i da dobije iz budžeta. Takođe, u ovom članu vi predviđate 1.500 litara kravljeg mleka po kvartalu na područjima sa otežanim uslovima proizvodnje. Pravilnik, mislim da ističe u februaru ove godine, se donosi na tri godine. Tu ima različitih kriterijuma. Pojedini gradovi, pojedine opštine se taksativno nabrajaju ovde. Nije mi jasno zašto Arilje, zašto Kraljevo, zašto Užice, zašto Žitorađa. Da li je tu bilo politike ili su zaista postojali opravdani razlozi da se ovim opštinama pomogne? Mogu da razumem za Bosilegrad, za Rašku, za Vladičin Han, za Kuršumliju, za neka mesta koja nemaju mogućnosti da sprovedu poljoprivrednu proizvodnju onako kako to treba. To se jasno vidi iz tabele koju ste dali u obrazloženju. Prema količini predatog mleka, znači u milionima litara, 2011. godine 191 milion, a premirano mleko 136 miliona. Pedesetpet miliona litara mleka nije premirano. U prošloj godini predato je 200 miliona, a 159 je premirano. Znači, 41 milion litara mleka je predato na osnovu čega poljoprivredni proizvođači, odnosno naši seljaci nisu dobili, da li je to izlaz od pet dinara, šest dinara ili sedam, potpuno je nebitno. Vlada propisuje za svaku budžetsku godinu određeni obim sredstava, vrstu podsticaja, njihovu visinu. Hajde da pokušamo da drugačije razmišljamo, da se taj iznos podeli jednako na sve, da damo svima jednaku šansu. Ne mora premija za mleko da bude sedam dinara. Može da bude šest dinara, pet dinara, ali da ga svako dobije. Mislim da će na taj način ostvariti određena sredstva, dobiti podsticaj, pa čak i kvartalno da se isplaćuje, da ne ide mesečno. Znam da je komplikovana procedura, ali mislim da bi to značilo svakom proizvođaču. Ne znam kada u prodavnicu dođem, kupim mleko jeftinije sedam dinara zato što je određeni proizvođač ostvario premiju na litar mleka. Ovaj zakon ima neka dobra rešenja. On treba da poboljša poljoprivrednu proizvodnju, on treba da poveća efikasnost, on treba da podigne konkurentnost srpske poljoprivrede, ali on ni u jednoj svojoj odredbi ne predviđa zaštitni mehanizam za srpskog seljaka zbog štetnih posledica koje će imati zbog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji će 2014. godine pogubno delovati na srpsku poljoprivredu. Niko ne može da me ubedi da će srpski seljak biti konkurentan bilo kom proizvođaču iz Evropske unije i da će moći tu jednakim relacijama da konkuriše na ovom tržištu. Danas smo čuli i od Demokratske stranke, koja je donedavno bila zagovornik primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju 2014. godine. To će biti velika šteta za srpsku privredu. Spremni smo da pomognemo u tome. Mi smo kao poslanička grupa DSS podneli niz amandmana sa najboljom namerom da popravimo ovaj tekst zakona, da sprečimo šverc, nemojte da se lažemo da ne znamo da hiljade kamiona dnevno Srbijom kruži sa određenom količinom stoke. Znate za Draginje kod Šapca, 152 "tamića" se svako jutro pali u tom mestu i kreće po Srbiji sa švercovanim mesom. Znate koliki problem imaju veterinari. Hajde da zaštitimo jednu profesiju, njen dignitet i struku. Znate li u kom smislu? Tako što ćemo zaštiti zdravlje građana Srbije, da uvedemo obaveznost pregleda, kontrole svih životinja. To i sada postoji. To ništa ne košta, ali postoje ljudi koji ne žele da dozvole da se tako nešto obavi i onda imamo situaciju da se pojedine bolesti, kao što su bruceloza, leukoza, tuberkuloza kod krava prenose na ljude. Zato vas još jednom pozivam, uz punu podršku DSS, da se konačno srpska poljoprivreda, najveća razvojna šansa naše zemlje, stavi na stabilne noge, dugoročno da da dobre rezultate. Prihvatite naše amandmane kako bi popravili ovaj predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Stepić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz Mačve, iz izrazito agrarnog područja i želim da se osvrnem na Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Srbija je izrazito agrarna zemlja, sa velikim brojem poljoprivrednih gazdinstava. Oko 450.000 poljoprivrednih gazdinstava upisanih u registar, što je nešto više od polovine ukupnog broja gazdinstava koje koriste mere podsticaja. Ostala poljoprivredna gazdinstva su nekomercijalna. To su uglavnom staračka domaćinstva koja nisu u mogućnosti da prate savremenu poljoprivrednu proizvodnju i nisu tržišno orijentisana. Skoro tri četvrtine poljoprivrednih gazdinstava imaju mali posed, od tri do pet hektara zemlje. Veličina parcela poljoprivrednog zemljišta se kreće oko 30 ari. Dugoročno gledano mora se vršiti ukrupnjavanje poseda kroz razne mere agrarne politike, nasleđivanjem, promenom fiskalne politike, uslovima kreditiranja poljoprivredne proizvodnje, izgradnjom infrastrukture, izgradnjom malih prerađivačkih kapaciteta. Prilikom donošenja ovih podsticajnih mera treba voditi računa o malim gazdinstvima kako bi oni mogli u ovim teškim ekonomskim uslovima da se bave intenzivnom poljoprivrednom proizvodnjom. Tu pre svega mislim na povrtarsku proizvodnju, stakleničku i plasteničku proizvodnju, gajenje intenzivnih voćarskih i vinogradarskih kultura, podizanje malih prerađivačkih kapaciteta, malih vinarija, izgradnjom sistema za navodnjavanje i bavljenje seoskim turizmom. To su samo neki vidovi koji omogućavaju uspešan rad malih poljoprivrednih gazdinstava. Mnoga ruralna područja imaju nepovoljnu demografsku strukturu, često su vrlo udaljena od velikih gradova sa nepovoljnom saobraćajnom infrastrukturom, tako da bi se selo revitalizovalo i time postalo privlačnije za mlade koji će se baviti preduzetništvom i formiranjem porodičnih preduzeća koja zapošljavaju prvenstveno svoje članove porodice, a posebno razvoje seoskog turizma. Razvojem seoskog turizma, sa jedne strane, mladi bi ostajali na selu da žive i formirali bi svoje porodice, a sa druge strane, svoje poljoprivredne proizvode bi prodavali turistima uz savremen marketing i savremen dizajn svojih proizvoda sa motivima karakterističnim za područje gde se nalaze. Sa takvom unapređenom poljoprivrednom proizvodnjom i sa novim investicijama, domaćim, a i stranim, stalnom edukacijom poljoprivrednika o novim dostignućima u poljoprivredi i proizvodnji omogućili bi opstanak i povratak mladih na selo, povećan natalitet stanovništva, uvećan dohodak po jedinici površine uz smanjenje troškova proizvodnje, kao i povećanje konkurentnosti naših proizvoda na svetskom tržištu hrane. Svaki dinar uložen u poljoprivredu u istoj godini višestruko se vraća. Svake godine Republika Srbija izgubi oko četiri do šest hiljada hektara poljoprivrednog zemljišta u izgradnji infrastrukture, a to su saobraćajnice, železničke pruge, prigradska naselja, građevinski objekti i drugo, što se može nadoknaditi jedino povećanim ulaganjem u poljoprivredu kako bi se nadoknadili prinosi zbog izgubljenog poljoprivrednog zemljišta. Vlada Republike Srbije u izuzetno teškim vremenima čini ogromne napore da izdvoji značajna sredstva iz budžeta za razvoj poljoprivrede i sela kroz agrarni budžet. U dosadašnjem radu prethodne Vlade uglavnom su se donosile uredbe koje vrlo često nisu bile ispoštovane, ali prvi put nova Vlada Republike Srbije ozbiljno i odgovorno predlaže zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, gde se na drugačiji način prilazi ulaganjima u poljoprivredu. Osim toga Vlada Republike Srbije ide u dva pravca. Prvi će da obezbeđuje sredstva iz sopstvenog budžeta kroz agrar i budžet, a drugi je ulaganje stranih sredstava. Vlada sklapanjem aranžmana sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima obezbeđuje sredstva za ulaganje u zalivne sisteme i za obnovu poljoprivredne mehanizacije, što će znatno doprineti poboljšanju uslova za izvoz i konkurentnost poljoprivrednih proizvoda. Zato smatram da treba podržati predložene mere zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju i sve druge mere koje Vlada preduzima u cilju da daljeg unapređivanja i razvoja naše poljoprivrede. Kao poslanik, apsolutno podržavam sve ove mere jer govorim kao agronom i kao član porodice koja se više decenija bavi poljoprivrednom proizvodnjom. Pošto sam često sa poljoprivrednim proizvođačima imala sam priliku da čujem njihove reakcije i sa velikim zadovoljstvom prihvataju i traže da predložene mere što se pre usvoje, jer je na pragu prolećna setva, kako bi predložena sredstva što brže došla do poljoprivrednih proizvođača da bi nam setva što kvalitetnije i na vreme se obavila, da bi nam godina bila što berićetnija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljuban Panić. Izvolite.
Poštovani ministre, uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, građani i građane Srbije, počeću svoje izlaganje kratkim osvrtom na oblast koja se uređuje Zakonom o zaštiti vazduha, a kao član Odbora za zaštitu životne sredine, gde smo na pretposlednjoj sednici odbora od strane Agenciju za zaštitu životne sredine informisani o tome da je odlukom o budžetu Vlade Republike Srbije, gašenje Fonda za zaštitu životne sredine dovedeno u pitanje merenje kvaliteta vazduha za 2013. godinu. S obzirom da je vladajuća većina jedinstveno podržala ovo, takođe jedinstveno odbacila čak i predlog da se napravi budžetski fond kojim bi se pratio tok zelenog, tzv. zelenog novca, ekološkog novca u Srbiji, pa su se onda iz tog fonda finansirale aktivnosti. Između ostalog i Agenciju za zaštitu životne sredine. S obzirom da su povezane tačke dnevnog reda možemo to povezati sa poljoprivredom, možemo reći da davanjem toliko velikih ovlašćenja ministru finansija u ruke, možda smo ugrozili i građane Srbije, odnosno uskratili ih za informaciju o tome kakav je kvalitet proizvedenog voća i povrća, odnosno kako je vazduh uticao na kvalitet poljoprivrednih proizvoda na kraju godine. Ne treba trošiti reči oko toga koliko je važna poljoprivreda Srbije za našu ekonomiju, za naše građane, za sve ljude koji se njome bave i zato ova rasprava sa strane poslanika DS i neće biti tako partijski obojena, nego ćemo gledati da amandmanima, a amandmanima i gledamo da pomognemo ovaj tekst zakona da on bude što bolji. Ukratko ću, a da građanima bude jasno proći kroz zamerke koje sam pronašao. Član 13. zakona određuje način na koji autonomne pokrajine i lokalne samouprave sprovode poljoprivrednu politiku. Tu se u principu pokrajini daje saglasnost da sprovodi poljoprivrednu politiku ali uz prethodnu i naknadnu saglasnost. Mislim da je uslovljavanjem nekog na prethodnu saglasnost ustvari u neku ruku i nastavak tendencije koju možemo da vidimo u pojedinim zakonskim predlozima gde se obesmišljava autonomija AP Vojvodine, jer nije tu sad stvar samo o odnosu prema organima ili ljudima koji čine organe AP Vojvodine, već prema biračima koji te organe biraju. Ako nemamo poverenja u to da autonomna pokrajina izabrana voljom građana i građanki AP Vojvodine nije u stanju bez i prethodne i naknadne saglasnosti da sprovodi određene mere u poljoprivrednoj politici, mislim da je to pre svega atak i da nije dobar odnos prema građanima. Možda je bilo bolje, s obzirom da naravno treba da bude važno da svi delovi Republike Srbije sprovode zajedničku politiku, da je možda bilo bolje da ste dali rok od 15 dana da date naknadu saglasnost na određene mere, a ne i prethodnu. Podneli smo i amandmane vezano za to, a obrazložiću i prostim primerom, zašto mislim da je važno da se ministru ne daju toliko velika ovlašćenja. Mislim da je bolje da je Vlada uredbom donosila određene mere u poljoprivrednoj politici, a onda ministarstvo dobilo dozvolu da te mere sprovodi, iz prostog razloga što sam pripremajući se za ovaj zakon i čitajući ga, kada je on došao u koverte nama ovde kao materijal, pretraživao i forume koji se bave tom oblašću, pa smo mogli da vidimo i predstavnike nekih drugih političkih partija koji su danas deo vladajuće koalicije, a koji kritikuju ovaj zakon. Tu pre svega mislim na gospođu Ivanu Dulić Marković koja je u kampanji bila, ako se ne varam, kreator politike URS u poljoprivredi. Danas poslanici URS kažu da će glasati za ovo. Mislim da je bolje ili Vlada i jedan kontrolni mehanizam za poljoprivrednu politiku i nju čine različite političke grupacije i možda je bolje da je Vlada uredbom propisivala mere koje vi kao ministar i vaše ministarstvo sprovodite, upravo iz kontrole i toga da to ne bude u nadležnosti samo jednog ministra. Gubi se važna stvar za poljoprivedu, a to je predvidljivost, možda se i neće izgubiti ali kada ministar sam može da propisuje uslove, to jeste opasnost koja stoji pred svima nama. Nadamo se da ćete usvojiti naš amandman kojim se pobliže definiše način upisa u registar čime će se sprečiti da neko dobije subvenciju samo zato što je prijavio određeno poljoprivredno gazdinstvo. Za kraj, neću dalje dužiti, mislim da je ovde danas provučena tema toga da je neko protiv, a sve ovo je pratilo i atmosfera oko potpisivanja ugovora sa kompanijom iz Ujedinjenih Arapskih Emirata, da je neko protiv velikih inostranih investicija. To je ozbiljna kompanija i niko normalan u Srbiji ne može da bude protiv toga. Ono što je moja sugestija vama kao ministru i kao Vladi jeste da se sumnje u određene postupke otklone transparentnošću određenog postupka kao što smo na nekom bliskom primeru u prošlosti, kada je u pitanju Rezolucija o Kosovu i Metohiji isto imali raspravu koja je mogla biti završena mnogo ranije da su sve činjenice vezane za tu raspravu bile javne. Prosto, imaju pravo naši poljoprivrednici da pošto se poljoprivredom bave od svoje države brzo i nedvosmisleno u jednom javnom postupku dobiju odgovor na to zašto i oni ne mogu konkurisati ili mogu, a pod određenim uslovima za zemlju, jer time se na desetine i stotine porodica po raznim selima u Srbiji ljudi obezbeđuju svoju egzistenciju i naravno da imaju pravo da iskažu određene rezerve. Ono što je takođe ovde rečeno DS jeste, a nisam sklon da kažem da je bilo kojoj političkoj stranci u Srbiji bez obzira na političke razlike koje postoje među nama bilo drago u određenim trenucima da neko sumnjive prošlosti, kriminalne prošlosti upravlja određenim kombinatima. Prosto, javnosti radi 2010. godine je Agencija za privatizaciju poništila privatizacije određenih kombinata. Formiran je tzv. "zeleni pul" gde je mehanizacija, nabavka i mnoge druge stvari bile zajedničke i 2011. godine je upisana dobit u tim kombinatima. Tako da što se DS tiče imaćete maksimalnu obzirnost i ozbiljnost sa naše strane kada je ova tema u pitanju. Računam da kao i Banaćanin znam važnost poljoprivrede za naše građane i nadam se da ćete naše amandmane u raspravi u pojedinostima prihvatiti. Prosto još jedan apel za vas, a vezan je za početak moje diskusije za Zakon o zaštiti vazduha. Mi smo bili svedoci činjenice da se predsedništvo vaše političke stranke sazivalo kada je određeno kadrovsko pitanje dovedeno u pitanje od strane vašeg koalicionog partnera. Mislim da je mnogo važnije da predsedništvo vaše političke stranke sazovete kada u toku ove godine postane jasno da Srbija zbog nedostatka sredstava i samovolje ministra finansija ne bude u mogućnosti da izmeri zagađenost vazduha čime će između ostalog i vaš posao kao ministra poljoprivrede, kada je u pitanju kontrola hrane, biti doveden u pitanje. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Biljana Ilić Stošić.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, uvažene kolege poslanici, namerna sam da težište svoje današnje diskusije u vezi sa raspravom o Predlogu zakona o podsticanju poljoprivrede usmerim ne toliko na sama predložena rešenja, koliko na to da skrenem pažnju na neka od događanja koja upečatljivo objašnjavaju pojavu koja može da pojasni zašto do sada nismo uspeli da realizujemo opšte prihvaćenu ideju o poljoprivredi kao našoj najznačajnijoj strateškoj grani i najvećem izvoznom projektu, mada je uvek postojao konsenzus svih političkih faktora o tome. Biće da je to opredeljenje najviše ometalo način na koji su se prethodna ili, još bolje reći, prethodne vlasti odnosile prema njoj. Ukratko, izgleda da je poljoprivreda bila šansa samo za neke, bilo da su oni sedeli direktno u nekom od organa vlasti ili su zastupali interese onih koji su u agraru videli samo jedan od načina da uvećaju svoje i onako enormno bogatstvo na uštrb sve siromašnijih poljoprivrednika i propadanja te grane, kao i društva u celini. Kako inače drugačije objasniti napade visokog intenziteta na projekat sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, koristeći svoje političke pristalice i sledbenike koji zlonamerno veruju da je svaki napad na potez ove vlade dobra prilika da se oni politički eksponiraju i poentiraju. Dojučerašnji centri moći pokušavaju da sabotiraju svaki iole pažnje vredan pokušaj da se u agraru pokrenu stvari sa mrtve tačke, makar to bilo i sa tuđim novcem, odnosno sredstvima za to raspoloženih inostranih ulagača. Pravom medijskom hajkom pokušavaju se odvratiti investitori zainteresovani za ulaganje u našu poljoprivredu. Što bi narod rekao, kolje se vo za kilo mesa. Pošto već vole da sebe predstavljaju kao konstruktivnu opoziciju, zar ne bi bilo bolje da se uključe i pomognu oko načina kako se neki projekat može realizovati, umesto da samo zanovetaju zašto nešto ne može zato što im je jedino važno ko predlaže, a ne šta može da se uradi, kao i da sačuvaju interese svojih sakrivenih gospodara, a to iznad svega. Ovakvih primera sabotiranja opštedruštvenih interesa biće verovatno i nažalost sve više kako se bude radilo u pravcu ukidanja monopola koji su pojedinci i interesne grupe godinama stvarali u oblasti poljoprivrede, kao i u ostalim granama naravno. Uopšte, mišljenja sam da je ključna stvar da se jednom i zauvek prestane sa pogubnom praksom da je interes pojedinaca i grupa iznad interesa društva i države, pri čemu je za to najgrublje koristila vlast, a sve to garnirano floskulama o zaštiti nacionalnih interesa, poštovanja zakona i sličnih paravana isključivo namenjenih za prikrivanje zakulisnih radnji na kojima su dosadašnje vladajuće garniture dominantno bazirale svoje vođenje državnih poslova. Ovu priliku sam htela da iskoristim da vas upoznam sa jednim isto tako flagrantnim primerom podređivanja opšteg interesa posebnim i pojedinačnim interesima. Naime, krajem prošle godine obratio nam se gospodin Miodrag Stanković iz Valjeva, inače najveći srpski izvoznik činčila, koji, osim u Srbiji, ima registrovana preduzeća u Češkoj i u Argentini. Gospodin Stanković kaže da su farmeri činčila jedni od žrtava prethodne vlasti koja ih nikada nije ni primećivala, a kamoli subvencionisala, a da su ih se setili… (Predsedavajuća: Molim vas, vratite se na temu.) U vezi sa temom je, gospođo predsedavajuća.… a da su ih se setili samo kada su se odlučili da ih ukinu, iako oni od države nikad nisu ništa tražili, sem da ih puste da rade. Sve srpske farme činčila podignute su iz vlastitih sredstava, bez kredita, a posao funkcioniše zahvaljujući sposobnosti samosnalaženja i naročito zahvaljujući performansama samog posla, koji je potpuno izlazno orijentisan, a baziran na potpuno domaćim resursima sa neograničenim mogućnostima plasmana i vremenski po količinama sa funkcionalnim kooperantskim ugovorima i kratkim rokovima za naplatu plasmana, pravi porodični biznis od koga žive stotine srpskih porodica kao osnovne ili dopunske delatnosti, a bilo ih je mnogo više dok im prethodna vlast nije postavila žutu gredu od 2019. godine. Dalje tvrde da je interes srpskih farmera činčila nadjačao interes grupice ljudi koji su iz inostranstva veoma dobro plaćeni da vole životinje… (Predsedavajuća: Gospođo Stošić, molim vas da se vratite na temu.) Ako alternativno stočarstvo nije tema, onda ne znam o čemu možemo da pričamo? Znate, i ja sam bila zatečena. Ni ja nisam znala ništa o ovome, ali ovo je zaista stvar koja je vrlo bitna… (Predsedavajuća: Nema potrebe da se raspravljate, molim vas da se vratite na temu.) Prava istina je ovde izbegnuta čistom zamenom teza, velikim rečima i humanošću, uz izbegavanje podatka da su najveći proizvođači krzna upravo zemlje EU i stare i nove i da gajenje krznašica ničim ne ometa napredovanje ka evrointegracijama, kao što ni predugovor sa Emiratima ničim ne krši zakon. Da se razumemo, nije ovde u prvom planu priča o šeikovom novcu, ni o činčilama, ni o agraru, ni o agraru kao usamljenom primeru, ovde je reč o principima, bolje rečeno o ukidanju principa koji su diktirali dosadašnju praksu, gde je vlast isključivo interesima nekolicine moćnika i njihovoj sviti koja je za poslušnost dobijala ostatke sa prebogatih trpeza uvek alavih moćnika, pri čemu su običnom narodu ostavljene tek mrvice uz mogućnost da prođu kao beogradski vrapci ili kao srpsko selo. Na kraju to dođe slično. Zato je danas teško naći pravu meru za uređenje oblasti podsticaja u poljoprivredi. Zbog svega toga možda je najbolje paralelno raditi na uništavanju korova i štetočina koji se sami oglase čim osete da im pod nogama izmiče plodno tlouzurpirane moći. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Janko Veselinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, kada sam pomenuo temu koja je zaista imala veze sa dnevnim redom, opomenuli ste mi dozvolili ste mi da završim rečenicu. Prethodna govornica nijednom rečju nije pomenula zakon koji je danas na dnevnom redu. Pozivam se na član 106. i 107. Govorila je o činčilama, Emiratima, prethodnoj vlasti i ne znam kakve to veze ima sa zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Predsedavajuća, imate nejednake kriterijume prema poslanicima. Poslanica je govorila o temi van dnevnog reda i na taj način je urušavala ugled Narodne skupštine. Ako je opozicija mogla da ovu jednu vrlo delikatnu temu, moguću za zloupotrebu Poslovnika, prevaziđe i na neki način govori o temi dnevnog reda, zašto vi dopuštate poslanicima pozicione stranke, čiji ministar sedi ovde, da priča o činčilama i o Emiratima koji nemaju nikakve veze sa Poslovnikom? Zbog čega niste izrekli opomenu poslanici? Hvala.
Hvala. Gospodine Veselinoviću, nisam ni vas opomenula, vas sam upozorila, kao što sam upozorila i prethodnu govornicu, tako da mislim da sam jednako postupila sa jednim i sa drugim narodnim poslanikom. Prema tome, mislim da nisam povredila Poslovnik. Ukoliko želite, možemo se u Danu za glasanje izjasniti o tome. Hvala. Narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 108. u vezi člana 106. Član 108. u svom 1. stavu kaže – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Član 106. u svom 1. stavu kaže – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Prethodni kolega je zloupotrebio povredu Poslovnika tako što je sebi uzeo za pravo da on vodi red na sednici i da on oceni šta je tema dnevnog reda. Dakle, odgovorno tvrdim da Poslovnik niste povredili s obzirom da ste koleginicu opomenuli, bez obzira što se ona držala teme i rekla da uzgajivači činčile ne traže nikakve subvencije, a da je uzgoj činčila neka vrsta stočarstva. Dakle, ona je o tome govorila i mislim da je to bilo u skladu sa dnevnim redom i sa temom. Vi ste je opomenuli i ja sam smatrao da to baš i nije u skladu sa Poslovnikom, a prethodni kolega je dao sebi za pravo da se on lično postara i da on lično oceni ko je to prekršio Poslovnik, ko je govorio o temi, a ko nije govorio o temi. Dakle, mi smo ovde svedoci da opozicija grubo zloupotrebljava povredu Poslovnika, da time nadoknađuje neko svoje vreme. Nemam ništa protiv pozitivne diskriminacije opozicije, ali u svemu tome se mora imati neka mera, a svedoci smo posebno da dva poslanika iz jedne manje poslaničke grupe gotovo polovinu svog vremena svojih nastupa su koristili povredu Poslovnika. Dakle, nemam ništa protiv toga da se pozitivno diskriminiše opozicija, ali mislim da se često Poslovnik tumači na štetu većine. Mislim da se moja koleginica držala sasvim teme, da je uzgoj činčila predmet ovog zakona, s obzirom da je rekla da uzgajivači ne traže nikakve subvencije. Jednostavno, traže da se bave svojim poslom. Hvala.
S obzirom da i opozicija i pozicija smatraju da sam prekršila Poslovnik, imam utisak da izgleda dobro obavljam svoj posao, pošto i sa jedne i sa druge strane izaziva nezadovoljstvo ono kako ja vodim sednicu. Neću vam dozvoliti repliku gospodine Rističeviću, idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić.
Da li možete da nas obavestite o preostalom vremenu.
Preostalo vreme je 25 minuta i 30 sekundi.
Zahvaljujem se uvažena predsedavajuća. Delim vaše oduševljenje vašom nepristrasnošću i zahvaljujem vam se na tome. Poštovane koleginice i kolege, danas ovde možemo da razgovaramo o nekoliko različitih aspekata, sličnih i različitih tema, ali kada su već objedinjene, tako ćemo i da razgovaramo o njima. Kada govorimo o Zakonu o potvrđivanju Međunarodnog ugovora o biljnim i genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu, smatramo da donošenjem nacionalne strategije očuvanja genetičkog poljoprivrednog fonda je od veoma velikog značaja. Vlada tj. nadležno ministarstvo treba da odredi parametre pružanja te strategije, opis sadašnjeg stanja Fonda, dati smernice razvoja sistema očuvanja genetičkog fonda, pre svega kao dobra od nacionalnog značaja. Donošenjem zakona o genetičkom fondu za poljoprivrednu proizvodnju, trebalo bi da obuhvati sve organizme i biljene i životinjske, koji potiču sa ovih prostora i predstavljaju autohtone sorte. Zatim, opis načina pohranjivanja, čuvanja genetičkog materijala, nadležne ustanove za prikupljanje i čuvanje, neophodne uslove za čuvanje i finansiranje ustanove, a ne da dolazimo dotle, kao što je uvažena koleginica iz DSS rekla da u toj ustanovi rade samo dve osobe. Raduje nas predlog ovog ugovora zato što "zeleni" se zalažu za zabranu gajenja genetski modifikovanih organizama i ovo je jedan međunarodni okvir koji samo ide u prilog tome da Srbija verovatno neće nikad se baviti GMO i da neće podleži velikim pritiscima multinacionalnih kompanija. Ono što je posebno važno je nacionalna banka za čuvanje originalnih nacionalnih genetičkih resursa i smatramo da bi ta banka trebala da bude poput NBS, da bude veoma dobro obezbeđena, da odnos prema takvoj banci mora da bude na zadovoljavajućem nivou, a ne dve žene koje nemaju ni dovoljne uslove za rad. U ovom smislu "zeleni" će podržati ovu konvenciju jer je vidimo kao pozitivan korak u borbi protiv GMO i na taj način umirujemo glasove koji su zabrinuti zbog te teme. Kada govorimo o Zakonu o zaštiti vazduha, da kažem jednu dobronamernu sugestiju koju su "zeleni" uočili, da će pravilnik o tehničkim i drugim zahtevima za tečna goriva naftnog porekla, moći da se ta goriva koriste do kraja 2015. godine i uglavnom imaju visok procenat sumpora. Međutim, to ulazi u koliziju sa podzakonskom regulativom Zakona o zaštiti vazduha, uredbu o graničnim vrednostima zagađujućih materija u vazduhu. Ona zabranjuje upotrebu ovakvih goriva zbog visokih sadržaja sumpora u emisiji, što može da izgleda kao da znači, možeš da kupiš gorivo da bi rasteretio lager ali imaćeš problem ako te uhvatimo da ložiš to gorivo. Uslove za obavljanje delatnosti kod supstanci koje oštećuju ozonski omotač, trebalo bi da propisuje Vlada. Tu smo saglasni, međutim, mislimo da bi usledio preveliki pritisak ukoliko bi se predlog koji je dala Vlada, da dozvole, takođe treba da izdaje Vlada, mislimo da bi bio suviše velik pritisak malih operatera, na nacionalnom nivou nedovoljno značajnih. Ti ljudi bi mogli sve te poslove da završe u opštinama ili u gradovima. Na taj način bi pokazali da ono što smo obećavali kada je u pitanju decentralizacija, a mi radimo suprotno, krajnjom centralizacijom svega, stvorićemo veliki problem našim građanima i privrednim subjektima, kao i malim preduzetnicima koji se budu bavili ovim poslovima. Na kraju krajeva svakim svojim zakonom iznova, na žalost obesmišljavate postojanje lokalnih samouprava. Vlada ne može da propisuje kontrolu merenja i kalibracije, jer bi to trebalo da bude propisano akreditovanom metodom, ako govorimo o analizama. Može da stoji da metod merenja mora da bude akreditovan od nadležnog tela za akreditaciju, ali nikako Vlada ne može da izdaje sertifikate i akreditacioana ovlašćenja ljudima koji se bave merenjem emisija ili merenjem imisija u vazduhu. Sertifikate daju sertifikaciona tela a ne Vlada i u Srbiji trenutno ima nekoliko sertifikacionih tela, tako da nam ovo sa sertifikatima liči kao zahvat van normi, osim ukoliko neko udruženje već nije predviđeno za izdavanje sertifikata, koji bi se naplaćivali. Kada govorimo dalje o Zakonu o zaštiti vazduha, u stvari ovde dolazimo u problem sa nemogućnošću finansiranja zaštite vazduha, finansiranja monitoringa vazduha i praćenja kvaliteta vazduha i to je dostupnost i pravo građana da saznaju informaciju o stanju životne sredine. Mi mu to pravo uskraćujemo. Ove godine od 20 automatskih monitoring stanica, 18 nije servisirano i to nije bila u stanju da uradi Agencija za zaštitu životne sredine i na žalost sredstva koja se koriste i koja se ubiraju od naknade za zagađivača, 40% bi trebala da budu vraćena kontrolnim samoupravama. To se ne dešava već sedam ili osam meseci i ozbiljno su dovedeni sistemi za praćenje kvaliteta vazduha u Obrenovcu, Lazarevcu, u Kostolcu, Smederevu, Boru i Pančevu. Ako ne budemo imali sisteme za praćenje kvaliteta vazduha u ovih sedam gradova, imaćemo verovatno životnu sredinu i kvalitet vazduha u prvoj klasi, a izveštaj agencije za 2011. godinu pokazuje da u svim ovim gradovima i regijama oko gradova ta zagađenost je u trećoj klasi. Na žalost ovog trenutka lokalne samouprave mogu samo da koriste lokalne budžete za naknadu za unapređenje životne sredine, a dosadašnju naknadu koju su plaćali zagađivači, na žalost ne dobijaju. Sve vaše priče o nenamenskom trošenju sredstava Fonda za zaštitu životne sredine padaju u vodu, s obzirom da od kada ste ukinuli Fond za zaštitu životne sredine apsolutno sva sredstva koja ulaze u budžet po osnovu naknade za zagađenje se verovatno nenamenski troše, jer to nisu budžetska sredstva već su to namenska budžetska sredstva koja moraju biti iskorišćena za otklanjanje štetnih uticaja, za unapređenje, za poboljšanje životne sredine, a monitoring vazduha je jedan od najvažnijih stavki u tom sistemu. Namenska sredstva znače da morate imati program o korišćenju tih sredstava, mi ga na žalost nismo videli ni kada je u pitanju vazduh ni kada je u pitanju voda, ni kada je u pitanju zemljište. Za razliku od Republike, grad Beograd, a to nema veze samo sa DS, grad Beograd takve programe ima i radi i o namenskom korišćenju sredstava budžetskog fonda stalno obaveštava i izveštava osnivača. Izbacili ste u članu 71. finansiranje iz Fonda, koje i sada ide u budžet, a izvestilac na Odboru za zaštitu životne sredine nam je rekao kako ministar od njega očekuje da realno planira budžet. Namenska budžetska sredstva nisu sredstva budžeta. Namenska budžetska sredstva moraju biti potrošena za zaštitu životne sredine, za zaštitu i poboljšanje kvaliteta vazduha. U tom smislu morate voditi računa da već sedam, osam meseci nenamenski trošite sredstva koja plaćaju veliki zagađivači, pre svega termoelektrane u Obrenovcu i u Lazarevcu, da se tih 40% nije vratilo ni u Obrenovac, ni u Lazarevac, da građani Obrenovca i Lazarevca s pravom pitaju kada će dobiti 40% novaca koji se ubira na teritoriji tih opština. Zašto tih novaca nema i ko ih troši za bazene, ko ih troši za skijališta i gde se ti novci troše, a ne troše se za otklanjanje štetnih efekata zagađenja po životnu sredinu? Mi imamo samo jedan SO2 automatski monitoring u Kostolcu, u Lazarevcu nemamo nijedan, PM10 nema nijedan u Kostolcu, nema nijedan u Požarevcu, nema nijedan u Lazarevcu i dovešćete nas do toga da zbog toga što ne finansirate sistem zaštite životne sredine, da jednog trenutka imamo savršenu životnu sredinu, zato što nećemo nigde meriti stanje životne sredine i vi ćete reći kako nemamo pokazatelja da je životna sredina u Srbiji užasno loša, a istraživanja pokazuju o tome. Evo, ovde ću samo kratko da ilustrujem 23. oktobar 2012. godine - ne radi još uvek, nije tako hladno, još uvek ne rade individualna ložišta. U Obrenovcu ih i nema. Postoji samo jedan veliki zagađivač i sistem daljinskog grejanja. Ova linija pokazuje maksimalno dozvoljene koncentracije, 24 sata je maksimalno dozvoljena koncentracija iz sata u sat veća, duplo veća i četiri puta veća jednog trenutka. Imajte u vidu da se u Obrenovcu gotovo svako treće dete rađa sa respiratornim problemima, da je vrlo teško otkloniti štetne efekte i štetne uticaje na životnu sredinu. Izrazito je teško otkloniti te štetne uticaje na kvalitet vazduha. Postoje druga istraživanja. Postoji neki drugi dani 11. i 12. takođe više od 12 časova, to se vidi lepo na ovom grafiku, između četiri i pet puta je povećana vrednost PM10 čestica, koje mogu biti veoma štetne po respiratorne organe i koje mogu ugroziti zdravlje najmlađih u Obrenovcu, u Lazarevcu. Naravno, kada govorimo o Boru, ti rezultati su kada je u pitanju SO2 još katastrofalniji i još teži. Mi apelujemo na vas da ovim zakonom o zaštiti vazduha, a govorićemo u danu o amandmanima detaljno gotovo o svakom članu, da povedete računa o tome da veliki zagađivači plaćaju naknadu za zagađenje, da ta sredstva moraju biti trošena namenski. Najveći deo vaše kampanje pošto ste postali Vlada je zasnovan na kritikama kako su nenamenski trošena sredstva Fonda. Vi već sedam meseci nenamenski trošite sredstva Fonda, trošite sredstva Obrenovca, Lazarevca, Pančeva, Bora, Smedereva i nažalost, ulažete u projekte koje nećete nikad završiti, projekte koji neće nijedno dete učiniti zdravijim. Ako vas ništa drugo ne zanima, imajte u vidu decu koja žive u ovim gradovima, decu koja se rađaju sa opstruktivnim bronhitisom, decu koja se rađaju sa astmom i imajte u vidu roditelje koji ne spavaju noćima, jer slušaju kako njihovo dete diše. Ja sam jedan od roditelja takvog deteta i svaku noć slušam kako to dete diše, jer živim u Obrenovcu i isto tako ljudi koji žive u Kostolcu, Požarevcu, Lazarevcu. Najlakše je potrošiti novce za bilo šta, samo ne za zaštitu životne sredine. Nažalost, već šest meseci vi to radite. Sutra će biti jedan veliki sastanak lokalnih samouprava u Paraćinu, Stalne konferencije gradova i opština, koji će razgovarati o urušenom sistemu finansiranja zaštite životne sredine u lokalnim samoupravama. Ako ste želeli da me shvatite dobronamerno, izvući ćete neke pouke. Ako, kao što ste do sada radili, odbijate sve amandmane opozicije, životna sredina će postati sve gora. Ali, uticaj "Zelenih Srbije" u Srbiji će rasti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ana Novković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, iz Vojvodine sam, iz jednog malog mesta čiji se stanovnici pretežno bave poljoprivrednom. Mene veoma raduje što je Zakon o podsticajima u poljoprivredi danas na dnevnom redu. Celu prethodnu godinu provela sam na terenu, razgovarajući sa poljoprivrednicima o njihovim problemima i predstavljajući im problem URS -Ujedinjeni za poljoprivredu. Biće mi zadovoljstvo da glasajući za ovaj zakon glasam za ono što sam tim poljoprivrednicima obećala i ono što su URS obećali u predizbornoj kampanji, a to je da će 5% ukupnog Republičkog budžeta biti odvojeno za poljoprivredu, što će se ostvariti, da će se doneti zakon o podsticajima, koji će poljoprivrednicima dati predvidivost, sigurnost, ali i sa druge strane, obezbediti i transparentnost u trošenju sredstava za podsticaje, da će se vratiti podsticaji države za investicije u poljoprivredi i da će se dati podrška upravo malim i srednjim poljoprivrednicima. Danas u Srbiji svi o poljoprivredi pričaju kao o velikom resursu, kao o razvojnoj šansi, o tome da je samo Vojvodina velika žitnica, da može da hrani pola Evrope ili ne znam koji deo Moske ili Rusije. Nažalost, ostali smo samo na tome da imamo resurse i da imamo potencijale. Prethodnih pet godina imali smo tri ministra, tri agrarne politike. Poljoprivrednici su nam više bili na putevima, nego na njivama. Vladalo se uredbama. Videlo se čak da neke uredbe nisu bile namenjene poljoprivrednicima, već da su čak omogućile pljačku države i da novac završi u privatnim džepovima. Krajnje je vreme da samo sa priče o tome da nam je poljoprivreda resurs i razvojna šansa pređemo i na delo. Ovaj zakon koji je danas pred nama jeste prvi korak ka tom putu. O pozitivnim efektima ovog zakona danas se dosta govorilo i na to se neću vraćati. Istakla bih samo neke segmente, a to je da će ovaj zakon omogućiti podsticaje za ruralni razvoj, što je veoma važno, jer ako želimo da se ljudi bave poljoprivredom, oni moraju da ostanu da žive u selima, a moramo da im obezbedimo dobre i kvalitetne uslove za to. U opštini Kovin sam, i prijatno sam iznenađena, srela veliki broj mladih ljudi poljoprivrednika, koji žele da ostanu da žive na selu, da se tu bave poljoprivedom. Naša dužnost i obaveza je da im tamo omogućimo pristojan život. Predlogom ovog zakona vratićemo investicije u poljoprivedu, što znači da oni poljoprivrednici koji npr. žele da naprave silos, farmu ili da kupe zalivni sistem, dobiće bespovratna sredstva od države. Ono što je veoma važno u ovom zakonu je da će organi pokrajine i lokalne samouprave dobiti mogućnost da sami podstiču poljoprivrednike na svojoj teritoriji, što je dobro. Pozivam i Pokrajinu Vojvodinu i ostale lokalne samouprave da u svojim budžetima odvoje veća sredstva i podstiču poljoprivrednike na svojoj teritoriji, jer oni najbolje znaju koja vrsta poljoprivredne proizvodnje je karakteristična za njihovu teritoriju. Oni će dobiti i mogućnost da osnivaju pravne subjekte za podršku poljoprivredi. Ovo je veoma važno, jer svaki poljoprivrednik u svojoj opštini treba da dobije informaciju o tome kada su raspisani konkursi, da im se pomogne da popune aplikacije, formulare, da konkurišu kod različitih fondova, pa i za dobijanje sredstava kod evropskih fondova, što nas uskoro očekuje. Dasu podsticaji mali, stoji primedba. Međutim, u ovom momentu oni ne mogu da budu veći. Iskreno se nadam da će ekonomskim razvojem Srbije ti podsticaji biti veći i ono što bih zamolila i ministra i čitavu Vladu jeste da se donese takozvani kalendar plaćanja, i da poljoprivrednici tačno znaju kada će dobiti sredstva koja su im namenjena. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Kuntić. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, posle čitavog dana i raznih razmišljanja o ovom zakonu o podsticanju i ruralnom razvoju, teško je sada nešto govoriti a da se ne ponavljam. Pokušaću barem nešto od toga što do sada nismo čuli o ovome zakonu. Naime, rečeno je ovde više puta da je dugo očekivan ovaj zakon i da se kostur toga zakona uglavnom nazirao u nekim ranijim ministarstvima. Ali nije rečeno da su ovo ministarstvo i sva ranija ministarstva egzistirala u vrlo nepovoljnim uslovima u kojima se obavlja čitava ta poljoprivredna proizvodnja. Naime, obzirom da se ovaj sistem podsticaja uvodi da bi naši poljoprivedni proizvođači i svi ostali koji su u lancu poljoprivredne proizvodnje bili konkurentniji na tržištu, a ti koji su zapravo na tržištu i zbog kojih se i ovo i radi, imaju visoko razvijenu produktivnost u industriji. Visoka produktivnost u industriji odbacuje dohodak i profit. Taj profit, raznim zahvatanjima, realno se vraća nazad u njihov budžet i onda putem tih podsticaja imaju jeftiniju hranu za te radnike koji stvaraju taj profit, a takođe su i konkurentni kod izvoza i svaki put sve više i više šire tu proizvodnju. Nažalost, kod nas je situacija takva, izlazimo iz tranzicije, privreda ne radi, i mi to zahvatanje koje moramo dati onima koji proizvode, zapravo, radimo iz budžeta. A budžet, videli smo i bili smo svedoci kako se puni kada smo usvajali ovaj budžet. Malo je toga iz realnog sektora. Zato je sigurno velika razlika između onoga što je zakonodavac tj. ministarstvo predvidelo ovim zakonom, otprilike 6000 po hektaru i onoga što je recimo, krovna organizacija poljoprivrednika ovde u Srbiji. Asocijacija poljoprivrednih proizvođača predviđa 17 hiljada. To je 17 hiljada kada bi oni bili u nekoj situaciji da se takmiče sa poljoprivrednicima visokorazvijenih zemalja. Sada, jedno vreme to mora ići tako zbog svega ovog što sam ranije rekao. Poljoprivrednici imaju jedan dobar izraz za ovakvo stanje. Kažu - mi biciklom, oni automobilom, na isto tržište idemo i sada je samo pitanje ko će se pre umoriti, a nije uopšte pitanje ko će se pre umoriti. Zna se ko će se pre umoriti. Međutim, sada je tako kakvo je. Hteo sam postaviti pitanje oko ovih 5%, ali dobili smo već odgovor. Prema tome, o tome neću ni govoriti, mada u zakonu nisam pročitao da će važiti tek od sledeće godine. Rekli smo da u sistemu podsticaja postoje poljoprivredna gazdinstva jedinica lokalne samouprave i druge organizacije u poljoprivrednim gazdinstvima, komercijalni i nekomercijalni. Međutim, svi imaju iste šanse na taj jedan poljoprivredni budžet, koji je sada nešto i povećan, ali ne vidim u tim jednakim šansama kako ćemo dignuti to naše selo.? Dakle, bez obzira da li krenemo banatskom magistralom, od Đale preko Zrenjanina, Kovina, sva ta sela, ili krenemo bačkom magistralom, od Bajmoka pa do Novog Sada, ista je situacija. Velika je neperspektivnost, veliko je nezadovoljstvno na selu jer se nema novca. Najlakše je podignuti naše selo i zaustaviti odlazak mladih i onih sredovečnih da dođu do novca. Do novca mogu doći samo ako budu konkurentni na tržištu, a to ovako kada se 3,9 miliona hektara, puta 6000, to je više od polovine poljoprivrednog budžeta, a sa toliko malo novca nećemo moći ostvariti ciljeve da dignemo naše selo. Nemojmo zaboraviti da jedna, a to nije uopšte za upoređivanje, Holandija koja je samo malo veća od Vojvodine, ima priliv od 65 milijardi godišnje. Zapravo, to treba da su naši ideali, a ne da kukamo kako se može i kako se ne može. Ne vidim ovde u ovome zakonu tu nit kako da se digne to selo i ta situacija po selima koje nije dobro, a verovatno vi to vidite drugačije. Isto tako, mislim da će primena ovog zakona izazvati određene socijalne reakcije na selu, jer je jako puno ljudi ostalo bez posla, jako puno ljudi je uspelo da kupi jednu ili dve krave i sa tom nekom malom proizvodnjom je neku svoju porodicu zadovoljavalo sa tim nekim malim novcem, a sada oni više neće moći prodavati svoje proizvode. U stvari, oni će moći prodavati ako se udruže preko zadruge itd. Međutim, šta tamo gde nema zadruge? Puno je propalo zadruga. Pripremajući se za ovu sednicu sam video da je jedna poslanička grupa predala amandman da ako i predaju ti mali proizvođači preko nekog udruženja ili preko zadruge, da se podsticaji ostvaruju na imena. Ako to budete uplaćivali zadrugama, zadruge su blokirane, pola njih je privatno i pitanje je da li će taj novac, koji je namenjen za te proizvođače, uopšte doći u njihove ruke. Takođe, interesuje me, a to isto danas nije bilo spominjano, možda će to biti u uredbi – da li će poljoprivredni proizvođači, ili svi oni koji učestvuju u ovom sistemu poljoprivredne proizvodnje morati ponovo plaćati PIO, da bi bili u sistemu i da bi mogli dobiti dobro? Mislim da je to jedna dobra novost. Isto tako je rečeno da podsticaji mogu biti direktna plaćanja, mere ruralnog razvoja, posebni podsticaji itd. i predviđene su kazne za one koji to ne budu koristili onako kako je predvideo zakon. Međutim, interesuje me šta će biti ako država bude kasnila sa isplatama podsticaja, što je bila praksa? Da li ćemo postupiti po onom zakonu koji smo doneli pre izvesnog vremena ovde u Skupštini, da će poljoprivredni proizvođači dobijati određenu kamatu za taj novac koji im na vreme nije stigao? To je isto važno pitanje, jer svaki put se Vlada nađe u situaciji da za nešto drugo treba novac, a isplate premija i subvencija su na kraju. Na kraju bih hteo da vas pitam, ne ulazeći u politički aspekt ove današnje dileme – Arapi ili paori, već isključivo nekoliko tehničkih segmenata. Naime, s obzirom da je predviđeno mešovito preduzeće 80:20, da li je u pitanju 100% strani vlasnik? Sasvim sigurno je da on ne bi imao prava … (Predsedavajuća: Molim vas, to nije tema dnevnog reda. Ne možete sada postavljati poslaničko pitanje. Danas pre podne je bilo postavljanje poslaničkih pitanja.) … U vezi toga mi još jedno pitanje nije jasno danas. Predsedavajuća, mislim da se danas dosta diskutovalo oko ovoga i ne zalazim u politički aspekt ovoga, jer mene interesuju tehničke stvari. Govorilo se da se prodaje državna zemlja. Znači, sva ta preduzeća su privatizovana i kada se ide u sistem privatizacije, dolazi do razdvajanja u ono P1, E1 obrascu na društvenu i državnu zemlju. Koliko sam shvatio prodaje se društveni deo, a državni se izdaje u zakup. Tako treba i kazati. Ne prodaje se državna zemlja, jer to ne može da se prodaje. Žao mi je što mi niste dozvolili da vas pitam, jer ovo je ključno pitanje ovog zakona. Ako njima dozvolite da kao komšije koje imaju pravo preče kupovine kada se prodaje neko zemljište kao mešovito preduzeće… Biće regulisano bilateralnim sporazumom koji iznad domaćeg zakonodavstva i mislim da će tu sve biti jasno i onda to možda neće biti loše. Na tih nekoliko pitanja bih želeo odgovor. Sa tim bih završio. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Poštovani ministre, uvažene kolege, osvrnuću se samo na Zakon o podsticaju u poljoprivredi i to sa jednog drugog ugla u odnosu na dosadašnje govornike i probaću da priča onim jezikom, koji, kako su to izrazile moje kolege, su paori, a ja ću reći srpski seljak. To je srpski jezik i pričaću o subvencijama, o parama koje njemu država treba da da da bi on više hrane proizvodio jer je srpski seljak iznedrio i sačuvao ovu državu i ishranio je, a boga mi neretko i odbranio. Kad god su se ratovi završili ili kada su počinjali srpski seljak je bio taj koji je mobilisan i nije bilo pitanja kako će on to da iznese, kako će njegova porodica i njegova zemlja koja je u njegovom vlasništvu da se izdržava sama od sebe dok on brani državu, a kada se vrati ostajao je u zapećku. Tako je to i danas. Zakon je dobar kao početak sprovođenja jednog procesa približavanja Zakona o poljoprivredi zakonima EU i velikim subvencijama za poljoprivredne proizvođače tj. za srpskog seljaka. Međutim, imamo jedan problem – šta će subvencionisati jednom seljaku ova država kada su naši poljoprivredni proizvođači jednostavno prestali da se bave tovom stoke, prestali da se bave obradom svoje zemlje jer nisu imali sredstava do sada da se time bave pa su davali zemlju u rentu, stoku su klali i prodavali u bescenje nakupcima. Sada ponovo treba podići taj istočni front. Treba ponovo podići sve ono što je zamrlo u proteklih desetak ili više godine i dovesti u neko pravo stanje kako bi ovaj Zakon o podsticajima imao pravi smisao te reči, a to je da subvencioniše proizvodnju. U prethodnih desetak godina rađene su mnogobrojne privatizacije. Tu bi se osvrnuo pre svega na privatizacije zemljoradničkih zadruga koje su bile okosnica upravo takvim proizvođačima koji su unapred otkupljivali gotovo čitave rodove i poljoprivredne useve i stoku od seljaka. Privatizacijama to je došlo u ruke tajkunima, to je došlo u ruke pojedincima pa neretko i stranim firmama koje su bez obzira na to da li su imale pravo da kupe firmu kod nas ili ne one su to radile. Država se polako obračunava i sa takvim stvarima i ovde danas niko nije spomenuo takvu vrstu obračuna, a to je da se ta zemlja vrati tamo gde joj je namena, a to je akcionarima i pre svega zemljoradnicima koji su stvarali te zemljoradničke zadruge. Pre svega, prednjačila je u tome Agencija za privatizaciju koja je gazila sve ono što su mali akcionari stvarali decenijama. Poništavali su svakakvi pokušaj da se nešto izvede na lice pravde, da se zemlja i sve ono što su ljudi stvarali vrati tamo gde im je mesto. Verujem u Vladu Srbije i njene organe da će oni u narednom periodu doći na red, i takve službe i takvi državni organi jer nije mogao taj jedan koga su ovde svi spominjali da kupi deset posto zemlje u Vojvodini sam. Njemu je to omogućio verovatno neko iz državnih organa, a tu apostrofiram Agenciju za privatizaciju koja se svugde pojavljivala bilo da je u pitanju kao stečajni upravnik, bilo da je u pitanju kao potpisnik ugovora itd. Malobrojni koji su ostali da proizvode, da rade na ono malo zemlje koje su sačuvali a da ne rentiraju gazdama, oni će se obradovati ovom zakonu. Verujem da će Ministarstvo u narednom periodu izdvojiti te malobrojne i dati im veći podsticaj kako bi oni mogli da se bave svojom poljoprivrednom i da od toga žive i pre svega stvaraju hranu za ono što se zove građani Srbije. Sela su prazna. Gradovi su puni. Treba neko da proizvodi. Treba neko to da radi. Tehnologija je stara. Verujem da Ministarstvo i o tome vodi računa i da će neki od narednih zakona koje bude donosio i predlagao ovde imati i tu vrstu podsticaja, tj. kreditiranja ako je moguće kroz grejs periode bespovratnih kredita za obnavljanje mehanizacije, kako bi ljudi koji će koristiti ovaj Zakon o podsticaju imati više motiva i razloga da se ozbiljnije bave poljoprivredom i hranu dovedu na onu meru koja jeste, a to je da imamo jeftinu hranu u Srbiji a ne da je plaćamo mnogo skuplje nego u Evropi. Približavamo se ulasku u EU. Koliko je to dobro ili loše, to će proceniti sami građani kada za to dođe vreme. Definitivno EU i savremeni svet savremenim tehnologijama stvaraju jeftinu hranu. Hrana u Srbiji je veoma skupa. Ministre, pred vama je ozbiljan zadatak, zadatak da zajedno sa Vladom Srbije i sa nama ovde omogućimo srpskom seljaku da stvori jeftinu hranu, da stvori onu hranu koja će da zadovolji i radnike i da pospeši razvoj. To može samo ovakvim zakonima, podsticajnim zakonima i u skladu sa time svoj glas ću vam dati, a i poslanički klub će glasati za ovaj zakon, kao i za ceo set zakona koji je u ovoj raspravi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo,danas je na dnevnom redu Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, što je oblast u kojoj postoji veliki prostor za delovanje. Moram najpre da se osvrnem na situaciju u kojoj se Srbija nalazi, naročit srpska privreda i kao što je moj uvaženi kolega rekao – srpski seljak. Naime, zahvaljujući tom nesalomivom srpskom seljaku država Srbija uspela je da pregura i ratove i sankcije i da pomaže braću preko Drine da formiraju svoju državu i da izdrži nalete 17 najmoćnijih zemalja sveta 78 dana. Taj srpski seljak je uz pomoć države Srbije, kada je na vlasti bila SPS na čijem se nalazio Slobodan Milošević, uspeo je da na svojim nejakim plećima iznese sve nedaće kojima su nas opteretili oni koji su želeli da Srbija nestane. Srbija nije nestala iako je u velikim problemima bila i posle 2000. godine. Nažalost posle 2000. godine desilo se još gore. Do 2000. godine imali smo jasnu situaciju ko nam je neprijatelj, a posle 2000. godine dešavalo se to da smo imali nejasnu situaciju, totalno zamagljenu koja je dovela do katastrofalnog stanja u poljoprivredi. Da je tako govori i podatak da su svi oni poljoprivredni kombinati koji su nekada izdržavali većinu srpske poljoprivrede bili privatizovani po osnovu novog Zakona o privatizaciji po modelu DS, koja je dovela do apsolutno devastiranja svih poljoprivrednih kapaciteta onih kombinata i onih poljoprivrednih struktura koje su godinama predstavljale osnov za prehranu i ishranjivanje ove Srbije i u tim najgorim periodima. Kada danas sa ove vremenske distance pogledamo šta je to što se najgore dešavalo u ovom periodu ne možemo da se ne podsetimo da je recimo država Srbija preko Ministarstva poljoprivrede, a naročito želim da istaknem uvaženim kolegama iz DS da kada kritikuju bilo šta najpre pogledaju malo unazad i da kažu da li je to realna politika koju je vodila DS bila ona kojom je država Srbija preko Ministarstva poljoprivrede dodeljivale nepovratne subvencije od 41 milion dinara u toku 2007. godine bivšem premijeru Zoranu Živkoviću. Da li je to ta politika koja je ostvarivala mogućnost da pojedinci, možda je gospodin Živković jedan od tih uspešnih eksperata iz te oblasti bio zaslužan da mu se da jedna takva bespovratna subvencija. Da li je to kriterijum po kome je trebala da se razvija srpska poljoprivreda? Ne, nije. Zbog svega toga i bez da se previše vraćamo u prošlost, donošenje jednog ovakvog zakona koji je u skladu sa nacionalnom strategijom ruralnog razvoja koja je neophodna i zbog činjenice da se u ruralnim predelima Srbije danas živi 90% teže nego što se živi u gradskim delovima ili u razvijenijim delovima Srbije, zaista je neophodno da se kroz jedan ovakav zakon unapredi stanje u toj oblasti. Kao poslanik Pokreta socijalista, apsolutno podržavam ovakve napore, u nadi da će ti napori rezultirati u najkraćem vremenskom periodu poboljšanjem stanja i u sredini iz koje dolazim, dakle, u Pirotu, i da će ovaj zakon predstavljati osnov i za subvencije i za poboljšanje stanja i poboljšanje života i rada svih poljoprivrednih proizvođača i u kraju iz koga ja dolazim. Ovim zakonom, kao što se već više puta danas isticalo, treba da se doprinese uspostavljanju predvidivosti, stabilnosti i konzistentnosti agrarne politike Republike Srbije. Ukoliko tih nekoliko kriterijuma nisu mogla da budu obezbeđena u onom periodu kada smo imali sankcije, ratove, pitam ja vas – zbog čega i šta je sprečavalo da srpski seljak nema stabilnu situaciju u kojoj bi znao u prethodnih 12 godina koliko će ga koštati, tačnije koliko će zaraditi od proizvodnje žita, kukuruza, malina i bilo čega? Upravo taj cilj koji se ovim zakonom teži da postigne je osnovna vrednost ovog zakona. Zbog svega toga, moram da istaknem da su dobre vrste podsticaja kroz direktna plaćanja, mere ruralnog razvoja i posebnih podsticaja koja su predviđena ovim zakonom. Naime, nadam se da ćete se složiti da je namera ovih zakona da do onih najsitnijih proizvođača dođu subvencionirana sredstva, a da se članovi vladajuće većine, bilo da se vladajuća većina sada sastoji od članova SNS, SPS ili bilo koga ili do juče je bila koncipirana od strane DS, ne mogu preterano okoristiti ili ne mogu pohvaliti time da će biti korisnici sredstava iz nepovratnih subvencija od 41 miliona dinara kao što je to radio Zoran Živković. O tome će verovatno gospodin Rističević pričati malo više. Ono zbog čega sam se ja najviše opredelio da zaista podržim ovaj zakon jeste predviđena mogućnost da kao posebna vrsta direktnih plaćanja su propisani podsticaji za proizvodnju i da ta vrsta direktnih plaćanja predstavlja novčane iznose koji se isplaćuju po jedinici mere za posejan usev i višegodišnji zasad. Dakle, oni poljoprivredni proizvođači koji se bave proizvodnjom i koji imaju konkretne rezultate, bez obzira na partijsku pripadnost, kao što je do sada bio slučaj za vreme prethodne vlasti, ne moraju da budu premijeri da bi dobili bespovratna sredstva. Ali, moraće da imaju konkretan rezultat. Nažalost, ta negativna epizoda sa bivšim premijerom se završila 2011. godine pa je čovek bio u velikim problemima i tražio je pomoć od svojih partijskih drugova. Za kraj iz koga dolazim vrlo je bitna mera, tačnije, vrlo je bitan set mera iz ruralnog razvoja, što predstavlja podsticaje koji imaju za cilj jačanje konkurentnosti i dostizanje standarda u okviru primarnog poljoprivrednog prehrambenog sektora u ruralnim oblastima. Kao što sam rekao, zaista se danas u unutrašnjosti Srbije mnogo teže živi. Oni koji su bliži Beogradu, lakše i brže dolaze do centra moći, mi koji smo malo dalje, to činimo malo teže. Vrlo je teško da se oni ljudi koji se zaista bave poljoprivrednom proizvodnjom bez dobrog posredovanja lokalnih samouprava i detaširanih organa ili okruga na adekvatan način povežu i budu korisnici ovih sredstava. Zbog toga, među ovim merama koje obuhvataju podršku programima koji se odnose na investicije u poljoprivredi za unapređenje konkurentnosti i dostizanje standarda kvaliteta, održivi ruralni razvoj, unapređenje ruralne ekonomije i pripremu i sprovođenje lokalnih strategija ruralnih razvoja, odlučujuću a možda i najbitniju ulogu treba da imaju lokalne samouprave. S obzirom na to da se na lokalu danas u velikom broju opština nalaze, najblaže rečeno, ljudi kojima nije baš mnogo stalo da se tim problemima bave, lično ću insistirati i kod ministarstva, kao poslanik ispred Pokreta socijalista u okviru vladajuće većine koju predvodi SNS, da se posebno obrati pažnja i na ovu meru, jer je zaista kroz ovu meru moguće poboljšati uslove života u onim sredinama u kojima se zaista ti uslovi ne mogu uporediti sa uslovima života u centralnoj Srbiji. Moram da kažem da je među merama i podrška investicijama u poljoprivredi za unapređenje konkurentnosti i dostizanje standarda kvaliteta ona koja može da predstavlja okosnicu ovih mera. Ukratko ću pokušati da predstavim da je jedan od subjekata koji mogu da budu korisnici ove mere i lokalna samouprava i da je to jedna od mera koja zaista može da predstavlja značajan napredak u ovoj oblasti. Takođe, posebna prednost ovog zakona jeste što na dobar i odgovarajući način tretira područja u Republici Srbiji u kojima su prisutni tzv. otežani uslovi obavljanja poljoprivredne aktivnosti i da i ovom prilikom istaknem da je Pirot ili pirotski kraj jedan od tih krajeva na koji posebno treba obratiti pažnju. Evo jednog konkretnog primera. U Pirotu je postojala i dan danas postoji pirotska mlekara koja se bavi proizvodnjom tradicionalnog pirotskog brenda – pirotskog kačkavalja. Ne znam ko od prisutnih ili odsutnih poslanika ne zna za taj brend ili ko nije probao taj brend. Ali, vrlo malo vas zna da je pirotska mlekara koja ima kapacitete proizvodnje ili prerade 60 hiljada litara mleko dnevno. Nakon treće privatizacije, i dan danas je ona praktično nefunkcionalna. Svi oni vajni eksperti za privatizaciju, pa i uvaženi kolega koji je rodom iz Pirota iz DS, koji se sada bavi organizovanjem vlade u hladovini od strane DS, nisu uspeli da pokrenu proizvodnju u toj pirotskoj mlekari. Propala je. Jedino radi Mlekarska škola koja brani čast proizvodnje tradicionalnog pirotskog kačkavalja. To je jedna konkretna slika stanja u kome se danas donosi jedan ovakav zakon. Apelujem zaista na sve vas da racionalno razmislite i podržite jedan ovakav zakon, kako bismo unapredili stanje, pre svega u ovim ruralnim oblastima i pokrenuli ponovo proizvodnju u onim oblastima koje su tradicionalno izdržavale Srbiju. Hvala lepo.
Hvala. Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Taman sam se ponadao da je gospodin nosilac čuvenog imena i prezimena u stanju da kaže bilo šta suvislo ovde a da se ne očeša o DS, ničim izazvan, ali, eto, čovek me je demantovao. Kakve mi veze imamo sa bivšim premijerom? Kakve ova stranka ima veze sa bilo čijim kreditom? Ja razumem vas koji ste napustili SPS pa sada baštinite stranku, naslednik JUL-a. Nama je premijer bio Zoran Živković. Ko je vama bio? Mira Marković? Vodite računa gospodine Todoroviću, druže Todoroviću. Ne možete u ovoj skupštini da kažete, baš bilo šta i da svaki put spomenete DS u najgorem svetlu i spominjete vladu u hladovini. Vi ste ovu zemlju stavili u hladovinu. Stranka koju, čije nasleđe vi baštinite, je ovu zemlju bacila u najdublje blato. O kojim subvencijama vi pričate? U vaše vreme, vaše vlasti, ljudi nisu imali hleba da jedu. Ova zemlja je bila u karantinu. (Predsedavajuća:Gospodine Stefanoviću, molim vas da se obraćate narodnom poslaniku.) Namerno ovako pričam, jer sam želeo da unesem malo, nekog života u ovu, zaista beskrvnu raspravu. Jer, ako ovako gospodin namerno i smišljeno izaziva DS mora da dobije. Danas smo slušali salvu laži od strane SNS, ovde u holu. Pa jel vi stvarno mislite da vam niko neće odgovoriti? Treba da odgovorite, zašto je problem i šta je problem u ovom zakonskom predlogu. Da odgovorite na ono što smo mi lepo, argumentovano pitali. Kojim subvencijama? Koji premijeri? Pa, nemojte mi vašu prošlost da otvaramo. O čemu vi pričate? Čije vi nasleđe nosite na svom reveru? Zaista je ovo ispod svakog nivoa. Zašto ovako reagujemo? Zato što ste, gospodo, danas preterali. Kada vas neko pita – zašto se zadužujete? Vi ste nervozni. (Predsedavajuća: Vreme.) Kada vam podnesu krivičnu prijavu protiv Cvijana, vi ste nervozni. Pa, nećemo tako pričati.
Hvala. Dragan Todorović, replika. Izvolite.
Očigledno da me je uvaženi gospodina Stefanović nije dobro razumeo. Uvaženi gospodin Borko, može tako? Nije me dobro razumeo. Moja namera nije bila da vređam DS. Moja namera je bila da istaknem ono negativno što se dešavalo u vreme vlasti DS, što je imalo dalekosežne posledice, ili zaista veliki odraz na obične građane koji su rukama i nogama, noktima, grebali pred Ministarstvom poljoprivrede, tražeći mogućnost da dobiju nekakvu subvenciju, ili bespovratna sredstva za razvoj poljoprivredne proizvodnje. Ne da nisu hteli, ne da zemlju nisu imali, ne da nisu želeli da rade, nego jednostavno niste im dali. Ukoliko želite da se vređamo, ja ne baštinim nikog, ja sam Dragan Todorović, isto kao što sam bio i 1990. i 1999. godine i 2001. i dan danas, i ako uporedite kakvo je stanje u 2000. godini kada ste, kao DS došli na vlast i danas 2012. godine nećete dobiti sjajne rezultate. Dakle, niti želim da vređam DS, niti želim da se nadgovaram sa vama, niti želim da sad uplićem JUL, Mirjanu Marković, gospođu ili neću da se spustim na taj nivo da odgovaram na taj način na koji ste vi govorili o nekim prethodnim subjektima na političkoj sceni Srbije. Dakle, moja intencija je bila da istaknem stanje, ili da opišem stanje u kome se nalazi poljoprivreda danas, nakon 12 godina vladavina političkih principa, koje je kreirala DS. Nemojte sada da se nađete uvređenim i da kažete da nisu politički principi koje je diktirala DS. Nemojte da kažete Zakon o privatizaciji, nešto što je palo sa Marsa, nešto što su smisli vanzemljaci, ne to ste vi iz DS smislili. To je imalo devastirajući odraz na poljoprivredna preduzeća, gazdinstva itd. Hvala.
Hvala. Reč ima Borislav Stefanović. Izvolite.
Ako je sve to tačno, ne shvatam zašto i dalje spominjete DS. Zato što i vi negde u dubini znate da to nije istina. Prvo ti principi, ako ćemo o poljoprivredi vi to morate malo i URS da pitate, ovi što sad sede sa vama u Vladi, oko tih mnogih principa. Da ne idemo od toga ko je prvi kreirao Zakon o privatizaciji, to je vaš pokojni gospodin Marjanović. Čekaj te, da li ste vi stvarno isti onaj čovek iz devedesetih i 2000-ih? Ja mislim da niste isti čovek. niti ste isti čovek, niti ste u istoj partiji, a to znaju ovi što sad ovde bi svašta rekli, al neće, ove vaše kolege iz koalicije. Znači, nemojte da idete toliko daleko. Šta su principi? Demokratska stranka je uvela subvencije u naš sistem, mi smo toliko radili da smo vam dali i sadašnjeg ministra poljoprivrede. Morate da vodite računa o čemu pričate gospodine Todoroviću. Hvala.
Hvala. Zatvaramo repliku. Reč ima narodni poslanik Nenad Kitanović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz jedne male sredine, iz opštine Doljevac, inače se i sam bavim 30 godina voćarstvom i poljoprivredom. Ne gledam nikada iza sebe, nego gledam samo ispred sebe i dajem punu podršku gospodinu Kneževiću i članovima Vlade na ovom zakonu o poljoprivredi. Ono što bih istakao jeste dugoročna politika i predvidljivost u poljoprivredi, mada bih lično izbacio reč politika, mislim da je strategija nešto što je konkretnije. Ta strategija bi trebala da se vodi u narednih 10 do 15 godina. Ako bi danas jedna voćar zasadio svoj voćnjak, pet godina je potrebno da taj voćnjak može da rodi. Zato je veoma bitno da znamo šta radimo u narednih pet ili šest godina. Ovom prilikom se lično zahvaljujem gospodinu Kneževiću na realizaciji programa "Fruts and Beris" na jugu Srbije, koji se trenutno realizuje i prenosim pozdrave svih voćara iz pet okruga na jugu Srbije. Mislim da taj program je izuzetan, da je od izuzetnog značaja za jug Srbije, za sve voćare i kompletno stanovništvo jer ako nemamo dovoljnu svest šta nas očekuje u narednih 10 godina ili 15, mi smo onda slepi. Hoću da kažem da smo pre neki dan razgovarali o Kosovu, Metohiji, a već sutra Priština će biti u Leskovcu. Znači, to je veoma važno pitanje voćarstva i povrtarstva i veoma značajna sredstva treba uložiti u te krajeve. Moram da ukažem na probleme koji nas pogađaju na jugu Srbije. Lično činim sve što mogu i radim edukacije, seminare, ne tražeći nikakva sredstva, znači, drago mi je da pored mene budu još uspešniji ljudi, međutim, poljoprivredne stručne službe i opštinske uprave za poljoprivredu ništa na tome nisu uradile. Na ovaj način iskazujem svoje nezadovoljstvo. Nadam se da ćemo u budućnosti ostvariti bližu saradnju Ministarstvom poljoprivrede, imam neka konkretna rešenja koja su veoma primenjiva u budućnosti i na taj način da poboljšamo sam pristup u realizaciji programa, ono što mi danas budemo izglasali. Samo još nešto, ako imate još jednog šeika molim vas, dovedite ga na jug Srbije znaćemo šta da radimo sa tim parama. Hvala.
Reč ima Aleksandar Senić. Vašoj poslaničkoj grupi je preostalo 30 sekundi. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da su prethodni govornici potrošili vreme koje dodeljeno našoj poslaničkoj grupi želim samo da kažem da smo mi svojim amandmani pokušali da popravimo ovakav predlog zakona, pa vas molimo da ih pažljivo razmotrite, a svoju diskusiju ću vam gospodine ministre proslediti u pismenoj formi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS je danas jasno iskazala svoj stav u raspravi, kada je u pitanju Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, dajući punu podršku tom predlogu zakona, dajući neke dopune šta još sve da obuhvati, a o čemu je danas bilo govora. Imajući u vidu da je to značajan zakon koji daje, da tako kažem, sigurnost i koji govori o dugoročnom saznanju ljudi kako i na koji način će moći da se bave time. Dakle, veoma visok potencijal te privredne grane, ali i veoma neiskorišćen taj potencijal i veliki prostor za njegovo iskorišćavanje. Imajući sve to u vidu, dali smo punu podršku. Smatrali smo da je to, između ostalog, politika, jasna politika, ove vlade koja je promovisana još od ekspozea gospodina premijera, Ivice Dačića, u julu mesecu da Srbija ulaže u oblasti poljoprivrede, kao veliku razvojnu šansu Srbije. Dajemo vam punu podršku da istrajete na ovome. Takođe, dali smo punu podršku i predlogu zakona koji potvrđuje međunarodni ugovor o biljnim i genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu. Imajući u vidu da se radi o očuvanju i održivom korišćenju biljnih i genetičkih resursa za hranu i poljoprivredu, i to onih koji su stvoreni u vekovnom procesu odabiranja i gajenja, onih koji su otporni na sve bolesti i suše, oni koji su karakteristični za svaku sredinu, pa pre svega i u Srbiji sa ciljem da se oni zaštite, evidentiraju i naravno omogući njihovo dalje razvijanje. Ono što sam želeo posebno, to smo podržali i, naglašavam, to nema veze sa genetski modifikovanim organizmima. Dakle, puna podrška i tom predlogu zakona. Ono što sam hteo kratko samo da upozorim, pošto je danas očigledno ova tema dominirala, tražim od Vlade Srbije, moje Vlade, da onoliko snage i energije koliko je uložila, a ulaže mnogo, ni jedan problem ne stavlja pod tepih, nego se suočava sa njim, da u svim onim oblastima o kojima smo već govorili, da isto toliko snage i energije uloži i u zaštitu životne sredine, konkretno, zaštitu od zagađenja vazduha. Ovaj zakon je danas bio na neki način u podređenom položaju. Nije moglo, zbog značaja ove prve teme da se o njemu mnogo više govori, ali najmanji je problem koliko ćemo mi o njemu govoriti, a mnogo je važnije da ova Vlada do kraja godine donese uredbu o graničnim emisijama zagađivanja vazduha, posebno iz postrojenja za sagorevanje, da donese nacionalnu emisiju godišnju do kraja 2015. godine i da donese, ono što je najvažnije, nacionalni program kako da smanji zagađenje iz vazduha. Najbitnije je da se dođe do tih mera i da se mere preduzmu. Smatram da je nedopustivo da još uvek ne postoji strategija zaštite od zagađivača i zaštita od zagađivanja iz vazduha. Dakle, prosto sam želeo da ukažem na to. Mi ćemo podržati izmene i dopune zakona, ali tražimo i insistiramo da se tome posveti mnogo veća pažnja iz prostog razloga što je vazduh najvažniji, najneophodniji prirodni izvor života ljudi. Njega treba da čuvamo da bi sačuvali ljude, da bi sačuvali i zdravlje. Prošli put sam govorio o jednom snažnom termo-energetskom sistemu KolubareTNT i pet opština koje on obuhvata – Lazarevac, Obrenovac, Lajkovac, Ub i Ljig, jedan ogroman sistem koji pola proizvodnje u Srbiji, odaje im priznanje za to, ali upozorio i javnost i Vladu da je to područje sa oko 200.000 stanovnika istovremeno i područje degradirane životne sredine gde je zagađena i voda i zemljište i vazduh. Četvrto nema. Dakle, ovde govorimo o vazduhu kao najvećem zagađivaču kada su u pitanju ta postrojenja. Molim da se tu do kraja pokaže i snaga i energija da se ta pitanja uzmu u rešavanje. Samo kratko kada su u pitanju sredstva, pošto se ovde govori – sredstva iz budžeta. Sredstva od operatera po principu zagađivač plaća i naravno sredstva od pokrajine i lokalne samouprave. Ono na čemu insistiram su dve stvari. Jedna je da ta sredstva koja pripadaju lokalnim samoupravama moraju da dođu u lokalnu samoupravu. Druga je da ta sredstva moraju da budu uložena u rehabilitaciju tog područja i ne samo to. To nije dovoljno. To je lečenje posledica. Želim jedan pohvalan primer baš kada je Obrenovac u pitanju, da je opština odvojila sredstva da sva deca od prvog do četvrtog razreda imaju besplatno klimatsko lečenje preko jedne renomirane kuće, Centar dečjih letovališta Grada Beograda. Ali, to je lečenje posledica. Pored korišćenja tih sredstava, mora da se mnogo više kroz mere koje će preduzimati Vlada, onaj ko je zagađivač, preduzima sve da to bude što manje. Dakle, podržaćemo zakon, a pozivamo Vladu da posveti veliku pažnju ovom problemu u ovoj oblasti, jer u pitanju je zdravlje. Veoma cenimo i podržavamo da se ulaže u razvoj, da se otvaraju tu radna mesta, da se zapošljavaju ljudi. Nema dileme. Ali isto tako, paralelno, mora da se odvija. Nemojte da ih zaposlimo, a ovamo da ih imamo bolesne. Mora se i u zdravlje ulagati. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, SNS kao jedno od svojih strateških opredeljenja proklamovala je unapređenje poljoprivrede, poljoprivredne proizvodnje, prerađivačke poljoprivredne proizvodnje, ali i unapređenja kvaliteta života ljudi na selu. Razlika između SNS kao okosnice ove Vlade i mnogih prethodnih vlada upravo jeste u tome što SNS između proklamovanog i učinjenog stavlja znak jednakosti. U tom smislu je i potvrda međudržavnog sporazuma sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima koji kao najznačajniju klauzulu predviđa podršku poljoprivrednom razvoju i čija je ukupna investicija milijardu i 250 miliona evra. Samo u 2013. i 2014. godini trebalo bi da bude uloženo 300 miliona evra i to u sistem navodnjavanja i modernizaciju mehanizacije. Sa ovim novcem 300 hiljada hektara bilo bi pod navodnjavanjem, odnosno imalo bi sisteme za navodnjavanje. Osvrnula bih se kratko i na Predlog zakona o podsticaju u poljoprivrednoj proizvodnji i ruralnom razvoju i to posebno na onaj aspekt koji se tiče podrške merama ruralnog razvoja, odnosno želim da se pre svega zahvalim Ministarstvu, posebno na razlikovanju onih razvijenih krajeva koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom i onih nerazvijenih krajeva koji zbog prirodnih, zakonskih, socijalnih ili drugih ograničenja nisu u mogućnosti da imaju adekvatnu poljoprivrednu proizvodnju. Upravo i ja dolazim iz jednog takvog kraja. To je brdsko-planinsko područje, opština Priboj. Zašto ovo naglašavam? Zato što su podsticaji merama ruralnog razvoja dati u procentualnom iznosu, zato što su oni 30%, a za ova područja, posebno ne razvijena područja, su 45%. Nadam se da će i opština Priboj, iz koje dolazim, kao i okolne opštine koje pripadaju brdsko-planinskom području, naći se među opštinama sa posebno otežanim poljoprivrednim razvojem. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovim Predlogom zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju Vlada Republike Srbije želi u prvom redu da kodificira sve vrste podsticaja u poljoprivredi i ruralnom razvoju, što nije do sada činjeno. Isto tako, Vlada Republike Srbije i Ministarstvo poljoprivrede želi ovim Predlogom zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju propisati uslove za ostvarivanje prava na podsticaje i korišćenje sredstava. Vlada Republike Srbije želi da uspostavi jedan transparentan mehanizam implementacije podsticaja u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja u budućnosti, što do sada nismo imali, kako u bližoj, tako i daljoj prošlosti. Gledano u celini, ovaj zakon doneće višestruk, nemerljiv doprinos srpskoj poljoprivredi u budućnosti, a koja se danas nalazi u jako teškom stanju. Zato je Vlada Republike Srbije i Ministarstvo poljoprivrede ohrabrili građane Republike Srbije činjenicom da je Vlada prepoznala da su energetika i poljoprivreda strateške grane koje mogu da pokrenu novi investicioni ciklus i ukupni privredni razvoj Republike Srbije. Zato Vlada Republike Srbije se opredelila u 2013. godini za malo izdašniji agrarni budžet. U tu svrhu prvi potpredsednik Vlade Republike Srbije i ministar odbrane, gospodin Aleksandar Vučić je predvodio delegaciju Vlade Republike Srbije u radnu posetu Ujedinjenim Arapskim Emiratima, a od strane istih je vrlo brzo poseta uzvraćena, kako ste videli. One su rezultirale dogovorom o zajedničkim projektima za investiranje u oblasti poljoprivrede, obrade i poljoprivredne infrastrukture. Posebno ističem projekat zajedničkog ulaganja u poljoprivredu sa kompanijom "Al Dahra", koja će postati većinski vlasnik u osam srpskih poljoprivrednih kombinata. Radiće se i projekti infrastrukture, navodnjavanja i odvodnjavanja, ne samo u Vojvodini nego u celoj Republici Srbiji. To je dame i gospodo i poštovani građani Srbije jedan od najvećih projekata u poslednjih dvadeset godina, ali nažalost i našu nesreću, ima i onih koji su organizovali hajku protiv predugovora sa kompanijom "Al Dahra". Tu hajku uvode oni koji čuvaju svoje fotelje iz bivše vlasti, bivšeg režima, jer se plaše uspeha nove Vlade. Šokiran sam tim saznanjem da im nisu na prvom mestu državni interesi. U tom smislu, gospodine ministre, dajemo punu i bezrezervnu podršku Vladi Republike Srbije, da nastavi sa ovim poslom. Građani Srbije su to oduševljeno prihvatili. Na kraju gospodine ministre Kneževiću, u ime velikog dela prognanog srpskog stanovništva iz Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine, posebno onog dela, tog ekonomskog, najugroženijeg dela našeg naroda, koji je sebe pronašao u poljoprivredi. Prenosim vam zahvalnost što ste ovaj zakon dostavili Narodnoj skupštini Republike Srbije na donošenje, jer će oni konačno bar jedan deo njih, njegovom primenom pokušati da reše svoj osnovni egzistencijalni problem, bar jedan deo. Ovaj zakon je veoma dobar. Mi ga zaista pozdravljamo, a u tu svrhu pozivam sve poslanike, bez obzira na stranačku pripadnost, da u Danu za glasanje damo svoj glas ovom zakonu, jer ćemo tim pokazati da smo za što brži izlazak iz ekonomske krize, jer je poljoprivreda jedan od kotača razvoja i motora ove zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo ću nešto o zakonu o potvrđivanju ugovora o genetskim resursima. Veoma je čudno što je ovo ugovor od 2001. godine, a potpisan od Savezne vlade 2002. godine, čekao do današnjeg dana na ratifikaciju. Jako je čudno. Pažljivo sam pročitao i ne dopadaju mi se određeni članovi. S obzirom da se na ovaj zakon ne mogu ulagati amandmani, ne znam kako ću glasati, s obzirom da postoji član 12, 12.1, 12.2, 12.3. On govori da smo u najkraćem roku u obavezi da ustupimo hitno, bezuslovno i bez naknade svoje genetske resurse. Dakle, sve sorte semena i vrsta koje smo proizvodili kao semenski sadni materijal uključujući i samonikle. To što ćemo mi obrnuto imati neka prava, ništa nam neće pomoći. Mislim da je namera onih koji će imati koristi od ovakve vrste ugovora, pre svega da se domogne naših genetskih resursa, s obzirom da su svoje upropastili. U kontri, mi možemo da to tražimo od njih ali ćemo i naići na GMO. Bez konsultacije sa Institutom za ratarstvo i povrtarstvo Novi Sad, Institutom za kukuruz iz Zemuna, koji tvrde da nisu obavešteni o ovom zakonu, neću glasati dok se ne izvrši to konsultovanje, s obzirom da po njih mogu nastati nenadoknadive štete. Ne želim u tome da učestvujem ukoliko ovim zakonom o potvrđivanju ratifikacije ovog ugovora, po naše semenarske kuće bude šteta koja će biti manja od koristi. Razlog je i to što je taj ugovor iz 2001. godine, potpisan od Savezne vlade 2002. godine, čekao do dana današnjeg na ratifikaciju. Time je moja sumnja malo veća. Ostalo iz tog zakona nije sporno, ali taj član 12, 12.1, 12.2, 12.3, odeljci a), b), c), d) i f) bi mogli da budu veoma štetni za oba instituta sa kojima ću se konsultovati. Što se tiče zakona o podsticajima, kao predsednik Narodne seljačke stranke, kao jedini zemljoradnik u ovoj skupštini, sa registrovanim poljoprivrednim gazdinstvom, koji je prošle godine obrađivao 450 hektara, od toga je preko 400 bilo državni zakup, mogu da kažem da je ovaj zakon korak napred. Ovde danas od zemljoradnika sam samo ja. Nisu nam krivi ni lekari, ni ekonomisti, ni psihijatri. Krivi smo mi, sami seljaci što se nismo sindikalno udružili, nismo se politički udružili. Svoje glasove smo prepustili olako onima koji sada nama sole pamet a nemaju ni jednog zemljoradnika u svojim redovima. U kampanji su bili kravoljubci. Bik im je bio na prvom mestu, krava im je bila na drugom, a seljak na izbornoj listi je bio, čini mi se sto prvi. Kao jedini zemljoradnik, ne sporim pravo da drugi komentarišu ovaj zakon, ali mi je žao što nemam više svojih kolega zemljoradnika, time bi ova diskusija bila malo plodotvornija. Mogu seljaci bežati od politike, ali oni koji gledaju ovaj prenos treba da znaju da politika i političari nikada neće bežati od njih. Ni od njih ni od njihovih imanja. Kada daju olako svoje glasove i kad ne razmišljaju, iza glasova ide sve drugo. Sindikalno, politički i neudruženi, uvek će biti lak plen za one koji će manipulisati njihovim glasovima, a samim tim i njihovim imanjima. Što se tiče devedesetih, svi znamo da je to tehnološki zaostatak, da te posledice još uvek vučemo zbog zastarele mehanizacije i opšte tehnologije. Što se tiče 2000. godine, a ministar je tada učestvovao u tome, svi smo očekivali da ono što smo izgubili dok smo nosili teret socijalnog mira, da se to nadoknadi dvehiljaditih godina. Nažalost to se nije desilo. Subvencije, odnosno podsticaji su uvedeni tek 2008. godine, na veliki pritisak kada su određene stranke videle da će izgubiti glasove, onda su te subvencije uvedene, ali bile su neredovne, selektivne. Uvođenjem uredbi nisu bile dugoročne, nisu mogle da kreiraju poljoprivrednu politiku, a posebno nisu mogle toj evropejskoj snazi da daju doprinos da iskreiraju zajedničku poljoprivrednu politiku, kako se to vodi u EU od 1962. godine, a koja je dogovorena Rimskim ugovorima iz 1957. godine. Zajednička politika Evropske unije, kojoj su oni težili, ali nisu težili da sprovode tu poljoprivrednu politiku i doživela je više reformi, osamdesetih i devedesetih godina i agendom iz 2000. godine i 2007. godine je utvrđena politika koja važi do 2013. godine. Ovo što imamo u zakonu o podsticajima je sasvim u skladu zajedničke poljoprivredne politike Evropske unije. Gotovo da je prepisano, a s obzirom da je program moje stranke sličan tome nemam razloga da zbog teksta zakona, da zbog premija podsticaja, da zbog regresa kreditne podrške ne podržim ovaj zakon, jer je on u skladu sa zajedničkom poljoprivrednom politikom Evropske unije. Ono što je problem, a bio je problem i ranije, daleko izraženiji, a to je visina tih podsticaja. Naša poljoprivreda se takmičila sa okruženjem koje je imalo tri i po do četiri puta veću premiju po hektaru, a kod nas su gospoda tu premiju vodili selektivno. Zavisila je od volje ministra. Ti podsticaji nisu bili redovni i jednom su čak pred predizbornu kampanju 2012. godine, tri puta promenjena poljoprivredna politika za mesec dana. Kada promenite podsticaje, onda ste promenili poljoprivrednu politiku, način na koji su oni to hteli, pa po kilogramu, pa po hektaru, pa napred, pa nazad, pa protesti, pa ubeđivanje. Dakle, to je govorilo o njima da nisu vodili dovoljno pažnje o poljoprivrednoj politici. Njihova namera je po meni bila sledeća – da posle seljaka koji su lustrirani iz fabrika i seljaci budu lustrirani sa njiva. To je jedina lustracija koju su oni 2000. godine sproveli i imali nameru da sprovedu. Dokaz za to su i olako prodata imanja Mađarima, Hrvatima, tu ne govorim o nacionalnosti već o državnosti. Vlasnici tih imanja gotovo na 50.000 hektara postali su čak Irci i Britanci na poluskrivene i skrivene načine. Danas oni prigovaraju za Arape. Lično nisam ni za Britance, ni za Irce, ni za Hrvate, ni za Mađare, a nisam ni za Arape, ja sam za Srbe i srpske seljake. Ali, tehnološki zaostatak koji je nastao, bojim se da će se morati nadoknađivati nekim drugim investicijama, s obzirom da njihova agrarna politika nije dala neki rezultat. Ovaj zakon je nekoliko koraka napred ispred njihove poljoprivredne politike, zato što se može reći da je dugoročan, ukoliko ga ne budemo menjali svake godine, da poljoprivrednici mogu da planiraju poljoprivrednu proizvodnju, da sasvim dovoljno govori i o proizvodnji i o zašiti životne sredine i u ruralnom razvoju i o zaštiti nekomercijalnih malih gazdinstava, dakle, obuhvatio je sve elemente poljoprivredne politike, čak i reformu koja će obuhvati, odnosno koja će stupiti na snagu u poljoprivrednoj politici EU od 2013. do 2020. godine. Pored ovoga, mi moramo da izvršimo i zemljišnu reformu, da se ne bi svađali ko je šta prodao, šta je koliko prodao, ko je kome prodao, već da se svađamo oko toga ko je koliko kupio. Dakle, mi moramo sprovesti neku zemljišnu reformu i dati šansu mladim poljoprivrednicima da svoja poljoprivredna gazdinstva uvećaju za po 20 do 30 hektara i da to bude neka vrsta državne kreditne podrške, državni krediti koji će oni otkupljivati i da hektar košta 10.000 evra. Neka ga otplaćuju na 30 godina po 350 evra godišnje, biće zadovoljna i država i oni i tako će oni svojim rukama, svojim radom izdržavati sebe i svoje porodice. Takođe, treba pažnju posvetiti, s obzirom da živim u Vojvodini, vojvođanskom rukovodstvu. Ja sam hiljadu puta govorio da Vojvodina i Vlada Vojvodine nisu ista stvar. Dakle, kad govorite i kad se govori o tome kako su nešto Vojvođani protiv ovog zakona o podsticajima i nekih investicija, treba da znate da to govori Vlada Vojvodine, a Vlada Vojvodine i građani Vojvodine nisu jedno isto, ma koliko neko od nas ili neko od njih mislio da može da se poistoveti vlast sa narodom. Dakle, mislim da ovaj zakon vredi podržati, ali visina subvencija mora da bude veća da bi mogli da se takmičimo sa visoko subvencionisanim poljoprivredama koje su oko nas, a vrlo brzo će proći i 2013. godina, doći će 2014. godina. Tada će poljoprivredni proizvodi sasvim slobodno ulaziti u ovu zemlju. Za četiri godine od ratifikacije SSP, stranci će moći da kupuju zemlju na teritoriji Srbije. Dakle, doći ćemo u poziciju da nećemo moći da se sa ovom visinom subvencija nosimo sa poljoprivredom stranih zemalja Još jedna zabluda koja važi u javnosti, a voleo bih da to ministar potvrdi, subvencije nisu poklon zemljoradnicima. Kad subvencionišete i premirate poljoprivredu, vi subvencionišete potrošače i prerađivačku industriju, zato što je ona sigurna da pod poznatim uslovima, pod jeftinijim uslovima mogu da nabave sirovinu, da naprave konkurenti prehrambeni proizvod i da nam poljoprivreda i prehrambena industrija budu konkurent. Što se tiče malog prinosa po hektaru, tvrdim da ni u okolini nije puno veći, a što se tiče izvoza od samo 500 evra po hektaru, za to nije krivo ni ovo ministarstvo, ni ova Vlada. Jednostavno, uvozom po damping uslovima poljoprivrednih proizvoda sa visokim subvencijama uništeno je domaće stočarstvo. Sada će trebati godine da se to oporavi. Zato je moj apel da Ministarstvo posebno pokloni pažnju malim seljačkim gazdinstvima po Srbiji i da, bez obzira što Dragan Marković Palma nije tu, ako treba poklanjamo po tri, četiri krave po domaćinstvu, da se ta sitnija gazdinstva od tri do četiri hektara ožive kroz stočarstvo, kroz povrtarstvo jer ova zemlja izvozi kukuruza, soje i raznu drugu stočnu hranu u vrednosti od 700 miliona evra godišnje. Time direktno na manjoj proizvodnji mesa gubimo daleko više od tih 700 miliona, gubimo jednu milijardu, na proizvodnji mleka i mlečnih proizvoda gubimo još 300 miliona evra. Dakle, izvoz poljoprivrednih proizvoda, ako oživimo stočarstvo i prehrambenu industriju, biće dve do tri hiljade evra po hektaru i približiće se standardima zemalja EU. Dakle, za sve to nije kriva Vlada ova. Kriva je bivša. Još nešto. Meni se dopada što će biti izvršen nadzor nad podsticajima što će poljoprivredna inspekcija morati da radi svoj posao. Dosta je bilo. Ovo je dokumentacija. Ovde ima ljudi koji žive u Erdeviku, pa neka kažu da li ja lažem. Ovo je dokumentacija o isplaćenim subvencijama od milion i 600 hiljada evra za vinograde u Erdeviku. Sada pitam ljude koji žive u Erdeviku – da li, sem nekoliko hektara tog vinograda, postoji ikakav drugi vinograd na tom mestu? Šta tužioci, šta policija radi, ne znam, ali ova dokumentacija jasno govori da je bivša Vlada isplatila milion i 600 hiljada podsticaja za vinograde koji ne postoje. Evo, sasvim odgovorno tvrdim, mislim da ovde rade neki ljudi koji žive u Erdeviku i koji ove moje tvrdnje mogu potvrditi, a ova dokumentacija može da se prekontroliše. Što se tiče pomenutog premijera, ovo je moja fotografija od 20. jula u vinogradu koji je već postojao.
Gospodine Rističeviću, molim vas.
Govorim o zloupotrebama subvencija i o nadzoru i nemojte me prekidati. Sasvim sam jasan. Za ovaj vinograd je isplaćeno podsticaja 525.000 evra. Ovu fotografiju za naslovnu stranicu sam pravio ja, a ovo sam im poslao kao dokaz, kao izvor informacija da mogu da tuže mene ukoliko sam govorio neistinu. Govorim o podsticajima, o 41 milion. U tom trenutku je bilo 525.000 evra. Ti su podsticaji isplaćeni na zemljištu koje 20. jula još nije bilo zakupljeno, za vinograd koji je postojao i koji je Kole ustupio jednokratno bivšem premijeru, da bi ovaj u decembru zemljište zakupio na pet godina i zbog zakupa zemljišta na pet godina dobio subvencije za vinograd koji će saditi navodno za pet godina. Koja država i koji propisi, pitam ministra, mogu da daju podsticaje za sadnju vinograda… [[isključen mikrofon.]]
Moram da vas prekinem iz prostog razloga, tu dokumentaciju što imate predajte nadležnim organima. Vi ste možda 100% u pravu, ali sada optuživati Janka, Marka i otišli ste van teme. Molim vas, vratite se na temu.
Ja sam u temi. Govorim o nadzoru. Ovaj zakon o subvencijama, ministar je tu, govori o tome da će biti povećan nadzor da se ove stvari više ne dešavaju, da se nekom ne isplati 525.000 evra za sadnju vinograda koji će saditi na pet godina. Mislim da sam bio dovoljno jasan. Taj ministar koji je isplatio premiju subvenciju za vinograd koji će trajati pet godina treba da ide u zatvor zajedno sa onim koji im je dao subvenciju. Da ne bih dobio još neku opomenu od vas, završiću svoju diskusiju sa jednom rečenicom – zemlja pripada onima koji je obrađuju i nadam se da će se to u Srbiji jednog dana desiti i da neće pripadati onima koji su nas obrađivali. Hvala.
Hvala i vama. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jedno od predizbornih obećanja SNS je bilo da ćemo učiniti sve da izvršimo revitalizaciju naše poljoprivrede, da poboljšamo stanje u poljoprivredi, da obezbedimo investicije, pomognemo poljoprivredniku, pomognemo selu. Ovim zakonom i agrarnim budžetom od 4,5%, a isplaćivanje svih dugova iz 2011. i 2012. godine očigledno su prvi koraci u ispunjenju tog obećanja, koje već polako počinje da se ostvaruje. Dobro je što je ministarstvo najzad počeo da vodi čovek koji je odrastao i živeo uz tu muku paorsku uz taj težak život, uz taj rad, uz tu ljubav, uz tu brigu, tako da je to mogao da oseti i zna to. Znaće da pomogne i ima svakako i potrebu i odgovornost da tim ljudima pomogne i obezbedi im uslove da mogu da rade i ostvare ono što žele. Najzad, mislim da je došlo vreme i kraj onim ministrima koji su po partijskoj liniji dodeljivali subvencije i podsticaje i kredite i da je došao kraj ministrima koji su slikali na televiziji kako utovaraju džakove sa đubrivom a posle se ispostavi da su to njihovi kamioni. U tom postrevolucionarnom tornadu je sve stradalo. Sve su odneli i uništili pa tako ni poljoprivreda nije mogla da pobegne. Sa svim uredbama i stvaranjem haosa u poljoprivredi godinama, koji su činjeni i rađeni u Srbiji, i sve se činilo da Srbija ne bude poljoprivredna zemlja, da ne bude ono što jeste i što je uvek bila, demokratska vlast nas je dovela, a to znači nigde. I pored svih udara na poljoprivredu ona je nekako izdržala pa BDP učestvuje sa 11%, a agrarni biznis učestvuje sa 20% u BDP. Čak je i pozitivan spoljno-trgovinski bilans, što je jako teško danas naći u Srbiji. Selo ipak nije izdržalo taj tornado iz 2000. godine. Selo je opustošeno, devastirano, ostarilo. Selo je ispražnjeno. Ne zna se ko je stariji, da li ljudi, da li traktori. Nekada je bila jedna emisija koja se zvala "Selo veselo". Ne znam da li ta emisija još uvek postoji, ali znam da selo u Srbiji više nije veselo. Čak niko neće ni da ga zove selom. Sada ga zovemo nekim ruralnim naseljem kao da tu žive neki ruralisti jer je nama to postalo sramota. Kažu da nema bogate države bez bogatog seljaka, a seljaku su uvek uzimali. Za vreme komunista prvo su im uzeli, a posle im nisu dali da rade. Od 2000. godine u ovom novom sistemu koji ne znam kako se zove jer nauka još nije dokazala kako se ovaj sistem zove, daju mu da radi, ali mu posle opet uzmu. Ova vlada je povećala izdvajanja i to je 4,5% sa željom da prođe i 5% budžeta. Da li je to dovoljno? Nije. Da li je trebalo više? Jeste. Da li je moglo više? Jeste. Zašto nije? Nije zato što u ovom momentu država očigledno nije bila spremna da rigorozno uđe u štednju i racionalizaciju, da se oslobodi balasta birokratije i administracije i da na takav način svaki zarađen dinar prebaci u poljoprivredu. Verovatno će 2014, ako 2013. to nije uradila, jer drugog izbora neće imati. Ovo treba podržati. Do sada se sve nekim uredbama uređivalo i to je stvaralo potpuni haos u poljoprivrednoj proizvodnji. Drugo što vredi kazati i podržati su veća sredstva za stočarstvo, jer njegovo učešće u BDP je marginalizovano. To gledaju druge zemlje u okruženju. Kod nas je stočarstvo na nekim marginama, a moglo bi jako mnogo da se uradi. To što se sada obezbeđuju dodatna i povećana sredstva je za svaku pohvalu. Treća stvar na koju želim da ukažem kao podrška je javna rasprava koja je bila korektna i kvalitetna i u kojoj su uzeli učešće svi relevantni činioci u ovom društvu koji mogu nešto da kažu o ovoj oblasti, a posebno što je ministarstvo imalo sluha da sve to shvati, podrži i mnogo toga prihvati da bi se dobio jedan tekst koji je u interesu poljoprivrede. Četvrto, najzad je to prekid jedne kolebljive i nestabilne politike u poljoprivredi gde ćemo sada imati situaciju da će svako znati šta treba da radi, šta mu je činiti, kako da planira i kako da se u ovim teškim vremenima snađe i nađe najbolje rešenje za sebe. Planovi su nešto što je neophodno ovoj zemlji. Sedam godina EU planira, a mislim da ćemo mi nešto raditi između pet i deset godina. Svaki plan je bolji. Loš plan je loši od nečega čega nema. Kritičari kažu da neće biti novca za realizaciju ovog zakona. Novca će biti ako se želi, ako se oseća potreba i ako se shvati značaj koliko je važno uložiti u poljoprivredu. Ovo nisu subvencije za poljoprivredu. Ovo su subvencije za život. Ovo su subvencije za Srbiju. Šta je možda još trebalo uraditi? Možda neku analizu dati zajedno sa ovim zakonom da vidimo kakvi će ekonomski efekti biti, da se proceni koje su prednosti ovakvih podsticaja i subvencija u odnosu na prethodni sistem i kako će se to odraziti u granama poljoprivrede kada je u pitanju povrtarstvo, stočarstvo, voćarstvo itd. Kako će se na kraju krajeva to odraziti na teritorijalni okrug i neke opštine, kako ćemo pomoći selu, možda bi jedna takva analiza mogla da dođe. Nadam se da će uskoro nešto slično doći. Ono što bih još želeo da kažem je da se sećam vremena kada su u pitanju investicije kada su sa Surčinskog aerodroma leteli avioni sa telećim i goveđim mesom prema arapskom svetu svaki dan i to je bio jedan izuzetan izvozni program. Na tome je mnogo toga u poljoprivredi bilo razvijano. Tako da i ovo što dolaze investitori iz arapskog sveta i donose 100 miliona evra samo za kupovinu nekih propalih kombinata može da bude jedna izvanredna odskočna daska za druge poljoprivredne proizvođače da pokrenemo tu proizvodnju i da ponovo otvorimo tu liniju prema arapskom svetu kako bi mnogo toga mogli tamo da prodamo. Poljoprivreda je dugo bila u mraku. Dugo se oralo u mraku pod mesečinom. Ovaj zakon upalio je neka svetla. Ovo je neko premoštavanje sa svetlima do jednog jutra. Nadam se da će uskoro to jutro osvanuti nad Srbijom i da će doći neko novo vreme.
Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Imate pet minuta.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, program stranke Demokratske akcije Sandžaka, onaj koji zastupamo vidi Srbiju kao jedan veliki agroindustrijski kompleks gde se u najvećoj mogućoj meri za ekonomski razvoj čitave zemlje koriste njeni prirodni kapaciteti. Da bi ostvarili ovaj cilj neophodno je pospešiti poljoprivrednu proizvodnju u svim delovima Srbije i sistematski se suočiti sa specifičnim razlikama između regija u našoj zemlji. Poljoprivredna proizvodnja u Sandžaku je jedan važan deo naše tradicije i sve vreme pored teških uslova je uspela ostati sinonim za kvalitet. Problem sa kojim se suočavaju poljoprivredni proizvođači širom Srbije nije ostavio posledice na kvalitet njihovih proizvoda, što je u jednu ruku dobro. Ostavio je trag na proizvedenu količinu, što pred nas postavlja zadatak koji ovaj zakon treba da reši. Ovo se posebno tiče naših nerazvijenih i devastiranih opština i sela u kojima je poljoprivreda dominantna grana delatnosti. Kancelarija za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja na čijem čelu se nalazi ministar Ugljanin se u ovom i u proteklom mandatu tesno bavila podsticajima u poljoprivredi kroz razne aktivnosti kao što su program podrške poljoprivredi, zatim program agrobiznis za žene itd. Nažalost ni u ovom, kao ni u prošlom mandatu budžet ove kancelarije nije dovoljan kako bi se realizovali neki veliki projekti u poboljšanju uslova poljoprivrednicima, ali i pored te činjenice ona je na konkretan način pomagala poljoprivrednike i svojim programima ih usmerava na smanjenje siromaštva i postizanje održivog razvoja. Ovaj zakon treba podržati jer se njime jasno definišu vrste podsticaja u poljoprivredi i definišu se njihovi minimalni garantovani iznosi. Ovim će se stvoriti ambijent stabilnosti i sigurnosti u kojem će poljoprivrednici tačno znati kakvu i koliku podršku države mogu da očekuju. Zahvaljujući tome će poljoprivrednici moći dugoročno da planiraju svoju proizvodnju, što bi trebalo da rezultira većim iskorišćenjem poljoprivrednih potencijala, unapređenju i povećanju poljoprivredne proizvodnje. Ovo do sada nije bio slučaj. Podrška u poljoprivredi se utvrđivala uredbama koje su jako često menjane. Značajna primedba Evropske komisije u oceni napretka ka EU se odnosila upravo na ovu problematiku, nestabilnih i često promenjivih mera podrške poljoprivredi. Zakon treba podržati i zbog toga što će se određena područja zbog prirodnih, socijalnih ili zakonskih ograničenja definisati kao područja sa otežanim uslovima u radu u poljoprivredi, za koje će nivo podsticajnih sredstava biti viši. Ovde mislim na brdsko planinska područja, devastirana područja i slično. Ovim dodatnim sredstvima se na direktan način podstiče naseljavanje ovih područja i efikasno pokretanje poljoprivredne proizvodnje, umesto napuštenih sela i bespotrebnog i neefikasnog prenaseljavanja velikih gradova. Ovo je posebno važno za opštine u Sandžaku, ali i za sve druge u Srbiji iz kruga nerazvijenih i devastiranih područja. Od implementacije ovog zakona očekujemo da će na terenu i na konkretan način pomoći bivšim velikim poljoprivrednim kombinatima, kao što je, npr, PIK "Pešter". Očekujemo da će pomoći i zadrugama, proizvođačima na Pešteru, ali i drugih delova naše zemlje, da će pomoći obnavljanju i povećanju stočnog i ribljeg fonda. Ovaj zakon je za nas prihvatljiv i zbog toga što se njime podstiče veći stepen usaglašenosti sa evropskim propisima, posebno u pogledu obaveze korisnika podsticaja, da poštuju propise vezane za zaštitu životne sredine, poljoprivrednog zemljišta, bezbednosti, zdravlju ljudi, zaštitu životinja i biljaka. (Predsedavajući: Vreme.) Dobro je što se omogućilo lokalnim samoupravama da mogu osnivati pravna lica za podršku u sprovođenju poljoprivredne politike i politike ruralnog razvoja. Smatramo da ovaj zakon uređuje sistem … (Predsedavajući: Molim vas, vreme vam je isteklo.) Završavam. Smatramo da ovaj zakon uređuje sistem, tako što uzima, standard, preporuke Evropske komisije, te i standarde EU i zbog toga ćemo mi u danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Borislav Kovačević. Imate na raspolaganju još pet minuta.
Hvala vam gospodine predsedavajući. Poštovani ministre, uvažene koleginice i kolege poslanici, obzirom na malo vremena kojim raspolažem, redukovaću ono što sam mislio da govorim. Hteo bih da kažem, čini mi se, neke stvari koje ovde danas nisu pomenute. Ovo je zakon o podsticajima koji se ogledaju kroz oblike plaćanja. Ovde o ovome što ću govoriti, mislim i na neke druge oblike podsticaja i nadam se da to ova Vlada ima u svojim razmišljanjima i da će verovatno to najaviti, odnosno ugraditi u predviđenu, kako je ministar rekao, buduću strategiju u poljoprivredi i razvoja poljoprivrede. Pre svega mislim na zadrugarstvo kao takvo u poljoprivredi. Naravno, ono ovde nije moglo u ovoj fazi naći mesto, jer to je jedan krupan projekat koji verovatno Vlada ima u vidu i ovo ministarstvo, pre svega, ali i Vlada u celini, jer zadrugarstvo ne treba da bude samo u poljoprivredi, i da će to naći mesta u tom budućem dokumentu koji će se raditi. Druga stvar koju bih hteo da pomenem je sledeće. Ovaj zakon je predvideo podsticaje u biljnoj proizvodnji. Mislim da je trebalo, kao što su ovde kolege predložile, s pravom, da se posebno izvuče živinarstvo kao takvo u stočnoj proizvodnji i mislim da bi povrtarstvo trebalo u biljnoj proizvodnji, u budućoj strategiji i u budućem sagledavanju razvijati. Zašto? Zato što ova zemlja raspolaže toplim vodama, kao što znate, raspolaže sa dosta voda za zalivanje i raspolaže kvalitetnim zemljištem. Tri stvari koje su kod povrtarske proizvodnje dovoljne za celogodišnju proizvodnju. Navešću samo jedan primer gde se ove tri stvari zajedno nalaze. Primera radi Mačva. Ona leži na toploj vodi, kao što je dokazano, kvalitetna zemlja, oivičena dvema velikim rekama. Naravno, to sada predstavlja ono što je ministar govorio, politiku u poljoprivredi, dugoročnu, odnosno bih pre rekao ovu strategiju. Mislim da bi o tome trebalo razmišljati i nadam se da ćemo u ovom četvorogodišnjem mandatu doći u priliku da razgovaramo o takvoj strategiji koja bi i ovo obuhvatala. Sledeće što bih napomenuo, mislim da bi u ovom zakonu, jednostavno nisam mislio da treba podnositi amandman, ali mislim da bi u ovom zakonu trebalo u celini, bilo bi preciznije, ovaj termin obradivo zemljište možda zameniti u ovom tekstu zakona, gde god je to moguće, sa obrađenim zemljištem, ili bih rekao hektarima obrađenog obradivog zemljišta, da ne bismo dolazili u situaciju kakvu smo imali u prošlosti, da su ljudi pledirali na to da dobiju subvencije za obradivo zemljište, a polovinu od toga samo obrade. Druga stvar na koju bih ukazao, gospodine ministre, mislim da treba obratiti veliku pažnju kod organizovanja ove uprave za agrarna plaćanja, i kadrovski i organizaciono postaviti dobro, jer u suprotnom, bojim se da bi mogla postati usko gro u celom ovom sistemu. Mislim da je to jako važna karika u svemu ovome, da bi ljudi mogli blagovremeno obavljati sve ono što im je zakonom dozvoljeno. Na kraju, sledeća stvar oko ovog zakona. Mislio sam i ranije oko nekih zakona na to da ukažem, ali je ovde sada baš dosta prisutno, da dobijamo zakone u Skupštinu koji bi trebalo da budu stilski, načinom predlaganja, jezički u daleko kvalitetnijem obliku i sadržaju. Odmah ću vam reći da sam mislio nekih 19 amandmana iz tog pravca da uputim na ovo. Četiri su od tih već kolege koje su predložile amandmane obuhvatili. Od ovih ostalih sam odustao, jer mislim da ne treba da budemo kao poslanici dovođeni u situaciju da ovde u tom smislu ispravljamo tekst zakona. Za to ne okrivljujem ni ministre, ni članove Vlade. Mislim da su za to krive stručne službe u Vladi i Ministarstvu. Hvala vam.
Reč ima ministar Goran Knežević, izvolite.
Hvala vam. Ne bih vam mnogo oduzimao vremena. Družili smo se danas čitav dan. Hvala vam na strpljenju, hvala vam na jako puno predloga od kojih su mnogi bili korisni. Iskoristio bih priliku, iako možete zadržite strpljenje još par minuta, iz jednog jedinog razloga, jer mislim da će nam to koristiti kada u ponedeljak budemo vodili raspravu u pojedinostima, pa ćete otprilike znati neko opredeljenje i odgovore na pitanja koja ste postavili. Naravno, neću odgovarati na pitanja tipa – voleli bi da agrarni budžet bude 6, 7, 10, 15%. Voleli bi da premija za mleko bude 15 dinara, ili za junice 4,40, 50 ili 60.000. Voleli bi da premija zamleko bude, ne znam, 15 dinara ili tamo za junice 40, 50 ili 60 hiljada. Voleo bih da imam budžet, bar, mađarskog ministra poljoprivrede koji samo od EU ima 2,5 milijarde evra. Situacija je takva kakva jeste. Prema tome, koliko para toliko muzike i moramo se uklopiti u to. Gospodin Arpad je pitao nekoliko pitanja. Da li škole mogu biti nosioci subvencija? Ne mogu, zato što nisu tržišno orijentisane i zato što se finansiraju iz Ministarstva prosvete. Sledeće pitanje postavili ste o Pravilniku o područjima sa otežanim uslovima, da to određuje ministar, pa da ministar ima tu velika prava. Tu postoje vrlo jasni kriterijumi. Taj pravilnik je istekao 31. decembra. Pravićemo novi pravilnik. Uticaće na to, znači, objektivni uslovi i nagib terena, nadmorska visina, poplave grad, klizišta, socijalno stanje terena i svega onoga ostalog i mislim da ćemo doći do objektivnih podataka koja su to područja pod otežanim uslovima poslovanja. Dinamika plaćanja, vi ste čak i predložili svojim amandmanom da plaćanja budujedna do 31. marta, druga do, valjda čini mi se 30. oktobra. Znate da to ne zavisi samo od Ministarstva poljoprivrede. Zavisi uopšte od stanja budžeta, od Ministarstva finansija, a pogotovo što imamo i odredbu u zakonu da je ponovno prijavljivanje od 31. marta, pa ne bi stigli sigurno da nešto nadoknadimo. Inače, da vam kažem, mi smo u 2012. godini isplatili sve kompletne obaveze iz 2011. godine i 99,6% obaveza iz 2012. godine. Prema tome, mislimo da ćemo ustaliti to, napravićemo sa Ministarstvom finansija dinamiku i mislimo da ćemo određene subvencije isplaćivati baš u ono vreme kad treba. Čini mi se da će prvo na redu biti isplata regresa za dizel gorivo koje će početi čim se završi pravilnik. Mislim da će to biti negde oko 1. marta. Podsticaji za mlade proizvođače. To je isto jedan od vaših amandmana. Da, biće implementirano kroz zakon, kroz investicionu podršku, tako što će povratak investicija za mlade poljoprivredne proizvođače biti veći nego za ostale. Za ostale će biti 30%, ovde će biti najmanje 40%, a pričali smo o tome da možda bude i 50%. Olena Papuga je izrazila bojazan da neće biti sredstava u budžetu. Izračunali smo tako i takva je računica da će biti sredstava za kompletnu isplatu svih ovih subvencija koja su implementirana kroz zakon. Ona je takođe predložila da uvažimo predloge poljoprivrednih proizvođača. Uvažili smo većinu predloga poljoprivrednih proizvođača od kojih je jedan bilo ograničenje do 100 hektara, drugi je bio da smo prihvatili očuvanje biljnih i genetičkih resursa i to se nalazi u članu 35. ovog zakona. Jožef Šandor je ukazao na status žena, dečiji dodaci, penzije. To ne spada u ovaj zakon. Namerno smo hteli da razdvojimo ekonomske mere od socijalnih mera. Znači, ovo što imamo danas zakon o podsticajima su isključivo ekonomske mere koje imaju za cilj podizanje poljoprivrede i poljoprivredne proizvodnje. Ovo sve spada u socijalu i verovatno će biti u nekom drugom zakonu i nekom drugom ministarstvu. Snežana Bogosavljević, SPS, je tražila da se uvrsti živinarstvo. Da, usvojili smo taj amandman i biće i živinarstvo i ribarstvo uvršćeni u zakon o podsticajima. Ružica Igić, DSS, je pitala u vezi sa voćarstvom i ratarstvom – da li imaju pravo na podsticaje? Da, imaju pravo na podsticaje, pre svega, po hektaru, a naročito su predviđene mere za investicionu podršku. Pitali ste za zakon o zadrugama. Zakon o zadrugama nije u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Njega će predložiti Ministarstvo privrede i finansija. Mislim, pošto zajedno radimo na nekim stvarima, a pitali su nas za konsultacije, da će brzo biti u opticaju. Gospodin Veselinović, nažalost, ili nije bio prisutan kada sam ja govorio ili nije uvažio neke stvari, pošto me je pogrešno citirao kod nekih stvari, ali u redu je. Ispravićemo neke stvari. Rekli ste da je za 2013. godinu onih 5% malo, pošto je 4,5% od budžeta. Da, amandmanom ćemo to ispraviti. Znači, tih 5% važi od 1. januara 2014. godine, jer je budžet za 2013. godinu već usvojen. Govorili ste o tome da ministar ima puno prava. Međutim, ministar samo bliže određuje tehniku, obrasce. To mora neko da radi. To je i do sada radilo Ministarstvo. To je doduše išlo na Vladu, ali oni koji znaju kakva je tehnologija Vlade, to je do sada radilo ministarstvo, pa mora neko da radi. Naravno, ne očekujete da će to raditi ministar. Već smo oformili pojedine segmente u poljoprivredi, oformili smo radne grupe. Tu su, ne samo radnici ministarstva, nego su i ljudi koji su van ministarstva, poljoprivredni proizvođači, ljudi iz nauke, ljudi koji se razumeju u to i koji će odlučivati o tim pravilnicima, tehnici i obrascima. Uvažićemo taj vaš amandman i sami smo to primetili. To je još neko rekao, čini mi se, da pravo na podsticaje imaju oni koji obrađuju na obrađenu zemlju. Vrlo je teška kontrola. Imamo jako malo ljudi. To je opet problem para i finansija, ali ćemo to uvažiti i pokušaćemo da organizujemo, barem dva puta godišnje, satelitsko snimanje, koje je najbolje, ali koje košta nešto više. Pokušaćemo iz donacija da obezbedimo neke pare, već smo razgovarali o tome. To je najbolji način da se sagleda čitava površina i da znamo šta je obrađeno, šta nije obrađeno. Time ćemo dobiti još nešto. Dobićemo prave podatke o tome šta imamo, kojim kulturama su zasejane površine i koliko toga imamo. Ove godine smo imali dosta sumnjivih podataka, a moje lično mišljenje je da sumnjam da će ovaj popis dati tačne rezultate. Mislim da će tu biti jako puno problema. Pitali ste za seoski turizam. Da, seoski turizam se nalazi u članu 37. – unapređenje ekonomskih aktivnosti kroz podršku nepoljoprivrednim aktivnostima. To je to, gde u saradnji sa lokalnim samoupravama to može da se implementira. Božidar Đelić, nažalost nije tu. Za njega bih imao par stvari. Ne bih se mešao u ove stručne stvari oko hektara. Znate li kako je bilo oko hektara, oko prinosa, na koji način se vratila ta mera oko hektara? To su oni čuveni traktori, one barikade i sve ono što se dogodilo, ali hajde da ne pričamo o tim stručnim stvarima koliko ide za stočarstvo, koliko ide za ratarstvo. Ono što je meni važnije, a to su dve stvari, a to je ono što je rekao gospodin Đelić, nedostatak vizije i određivanje prema EU. Znate, postoji nekoliko diskutanata iz DS koji su govorili o tome, postoji Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju, da ga je možda samo trebalo dopuniti, ali znate šta u Izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije u 2012. godini i ranijim godinama postoji u dva poglavlja, izričito rečeno nedostatak strategije, razvoja poljoprivrede i druga stvar ad hok mere u subvencijama. Prema tome, mi smo bili dužni da dovedemo, ne dužni, nego to je zbog nas, hteli smo da napravimo ta dva zakona i da ih pustimo, odnosno jedan zakon i strategiju. Ova strategija treba da da viziju, a zakon je tehnika kojom treba da se te subvencije koje se daju. Što se tiče određivanja prema EU i aktiviranja zaštitnih mehanizama – da. Ako se sećate ja sam to rekao odmah posle formiranja nove Vlade, nije prošlo možda ni par dana, pa sam dobio i "ribanje" od nekih stranih ambasadora, ali čvrsto stojim iza toga da Srbija mora da napravi neke zaštitne mehanizme jer 1. 1. 2014. je jako blizu. Neko je u prethodnom vremenu, nema veze ni ko ni zašto, ni kako, napravio pogrešnu procenu. Naša poljoprivreda neće biti spremna do tog trenutka da bude konkurentna. Prema tome, svi zajedno se moramo izboriti za neke stvari da zaštitimo konkurentnost, da zaštitimo naše poljoprivredne proizvođače. U tom smislu gospodin Đelić je pomenuo jedno pismo. Jeste, ja sam još 1. oktobra 2012. godine potpredsednici zaduženoj za evropske integracije napisao jedno pismo u tom smislu. Urađena je analiza u Ministarstvu poljoprivrede koju zaštitu za koje proizvode treba da radimo i mislim da svi zajedno moramo insistirati da zaštitimo te proizvode, jer oni neće izdržati strogu konkurenciju, odnosno veliku konkurenciju koju ćemo imati od sledeće godine. Ljuban Panić, on se malo udaljio od teme. Transparentnost ugovora sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, mislim da je transparentnost bila potpuna, a ono što je zasmetalo u čitavoj stvari je način na koje je reagovalo rukovodstvo AP Vojvodine. Znači, ako su mogliu hiljadu stvari da se jave telefonom, i da zakažu sastanak, mogli su i ovog puta da kažu – ljudi nešto nam nije jasno, hajte dođite. Reagovati preko medija, lobirati medije, lobirati udruženja poljoprivrednika, praviti demonstracije, mislim da nije dobro ako želimo saradnju. Na osnovu toga mi smo reagovali i kao Vlada i ja lično kao ministar poljoprivrede. Ivan Karić, DS je rekao da se ovim zakonom obesmišljava teritorijalna autonomija. Mislim da to nije tačno, ne ukida ni jedno pravo koje su AP Vojvodina, ni lokalne samouprave do sada imale u oblasti agrarne politike. Zakon jedino štiti državu od mogućnosti da se u nekom njenom delu vodi politika koja bi bila u suprotnosti sa nacionalnom strategijom i zato je za lokalne programe potrebna saglasnost ministarstva. Znači, potrebna je saglasnost ministarstva, a to je bilo i u dosadašnjim zakonima, i kao što Ministarstvo poljoprivrede ima Zelenu knjigu, pa izveštava Vladu, tako su dužni i svi ostali niži organi da pošalju izveštaje. To je jedna kontrola koja je normalna svuda u svim normalnim državama. Na kraju samo, gospodin Petronijević nije tu, on je rekao jednu stvar, poručio je Vladi da ne stavljamo probleme ispod tepiha. Ova Vlada i ovo ministarstvo neće stavljati probleme ispod tepiha, nego će te probleme rešavati. Hvala vam na strpljenju i čini mi se da se vidimo u ponedeljak.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički načelni pretres i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 3, 11, 12, 13 i 14. dnevnog reda. Završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u 10.00 časova.