Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Predrag Umičević, Vojislav Mihailović, Meho Omerović, Milan Vučković, Miloš Jevtić, Aleksandra Jerkov, Nenad Čanak, Nikola Novaković, Balint Pastor i Riza Halimi. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VLADI (nastavak u pojedinostima) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Delom je vreme iskorišćeno. Ostalo je još tri minuta za narodnog poslanika Zorana Krasića. Da li želite po ovom amandmanu reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNOJ UPRAVI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Šajn, zajedno Laslo Varga i Balint Pastor, Petar Cvetković, Nemanja Šarović i Raša Radovanović. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Srđan Šajn podneo je amandman, sa ispravkom, kojim predlaže unošenje novog člana 1. Pošto su Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović. Izvolite.
Dame i gospodo, smatramo da amandman koji je Srpska radikalna stranka podnela na ovaj član bitno pomaže zaštitu zakonitosti i sprečava mogućnost bilo kakve zloupotrebe od strane državnih organa i nosilaca raznih ovlašćenja. Naime, u originalnom, bazičnom zakonu član 57, koji se u Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona briše, stav 2. glasi... Pročitaću čitav član 57. da vam bude jasno o čemu se govori, a radi se o nadzoru nad zakonitošću propisa imalaca javnih ovlašćenja: "Imalac javnih ovlašćenja dužan je da pre objavljivanja propisa pribavi od nadležnog ministarstva mišljenje o ustavnosti i zakonitosti propisa, a ministarstvo da njemu dostavi obrazloženi predlog kako da propis usaglasi sa Ustavom, zakonom, drugim propisom ili opštim aktom Narodne skupštine i Vlade." Stav 2. kaže: "Ako imalac javnih ovlašćenja ne postupi po predlogu ministarstva, ono je dužno da Vladi predloži donošenje rešenja o obustavi od izvršenja propisa...", ovde Vlada predlaže da stavimo tačku, a dosadašnji deo koji kaže "i na njemu zasnovanih pojedinačnih akata i pokretanje postupka za ocenu ustavnosti i zakonitosti propisa" da se briše. Mi svojim amandmanom ostavljamo prethodno rešenje koje je važilo u originalnom zakonu, odnosno bazičnom zakonu, jer smatramo da se na ovaj način mnogo preciznije i bolje vrši zaštita zakona. Zbog čega? Kada neko donese akt i propis koji nije u skladu sa Ustavom i zakonom, nadležno ministarstvo mu dostavi obrazloženje, odnosno dostavi mu uputstvo kako treba da postupi, mi ćemo po ovom zakonu imati situaciju da obustavljamo izvršenje, odnosno zaustavljamo dejstvo samo osnovnog akta koji nije bio u skladu sa Ustavom i zakonom. Ali, šta se dešava sa svim ostalim aktima koji su derivat osnovnog akta? Šta se dešava sa onim bočnim aktima koji će i dalje biti na snazi, iako su faktički doneti na osnovu rešenja za koje je ministarstvo nadzorom utvrdilo da nije Ustavom ili zakonom predviđeno, odnosno da je protivno Ustavu ili zakonu. Imamo situaciju da možemo ući u nezakonit postupak, da možemo imati nezakonit akt kojim mi, faktički, ukidamo mogućnost nadzora. Jedna nepotrebna stvar, štetna po državu. Jednostavno, mislimo da je bolje da ministarstvo ima ovlašćenja i da treba da ima ovlašćenja da zaustavi sve bočne akte, odnosno sve akte koji su nastali iz osnovnog akta za koji je utvrđeno da nije u skladu sa zakonom. Mislimo da je na takav način mnogo veća mogućnost da se spreči bilo kakva zloupotreba i da se omogući značajniji i bolji nadzor nad zakonitošću propisa koji se donose. Voleo bih da čujem mišljenje ministra o ovom našem amandmanu. Mislim da je amandman korektan, a i u prethodnom zakonu je postojalo to rešenje. Mislimo da je ono bolje od onog koje se predlaže izmenama i dopunama Zakona. Time potvrđujemo zaista volju i spremnost da se, bez obzira ko vrši vlast ili nadzor, vrši ozbiljna kontrola nad ustavnošću i zakonitošću. Naravno, u našoj zemlji mnogo toga nije moguće izvršiti, zato što mi nemamo institucije koje bi to uradile. Mi nemamo Ustavni sud, nemamo vrhovni, kasacioni sud, nemamo drugih zakona i propisa koji bi trebalo da omoguće normalno, ustavno i zakonito postupanje države. Nemamo ih, jer ne postoji ozbiljna volja ni države, ni većine. U ovom trenutku moje kolege se bave raznim drugim stvarima, ali retko ko će izaći da nešto kaže o ovom zakonu. Izaći će poslanici opozicije. Voleo bih da čujem i kolege iz pozicije koji će izaći da kažu nešto o ovom o čemu danas govorimo, jer mislim da je važno za državu. Naravno, mnogo bi bolje bilo da na dnevnom redu imamo da govorimo o Kosovu i Metohiji, da govorimo o ozbiljnim i velikim problemima koji muče državu i da pokušamo da pomognemo da građani Srbije žive bolje. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vidoje Jovanović, pa potom po amandmanu narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku član 225. i 226. Juče je moj kolega Ninoslav Dimitrijević ispred poslaničke grupe SPS ovde pokrenuo pitanje odnosa Vlade sa sindikatom radnika zaposlenih u organima uprave, pravosuđu i društvenim organizacijama. Mi smo svedoci da je sindikat organa uprave, pravosudnih organa i društvenih organizacija organizovao 11. 10. jedan sastanak u Domu sindikata, a posle toga javni protest ispred Vlade Republike Srbije, i to 23. 10. U pitanju je materijalni status radnika zaposlenih u državnoj upravi, odnosno lokalnoj upravi, pravosudnim organima i društvenim organizacijama. Vi ste svedoci, mi smo doneli Zakon o Vladi, doneli smo izmene Zakona o državnim službenicima, zatim Zakon o državnoj upravi itd. Osnovni cilj je bio depolitizacija, profesionalizacija i modernizacija državne uprave, odnosno lokalne samouprave. Postavljam jedno logično pitanje, da li se lokalna samouprava u sadašnjim uslovima nalazi u ravnopravnom položaju sa ostalim institucijama i javnim ustanovama u Republici Srbiji? Sigurno ne, iz razloga što se Zakon o platama u državnim organima i javnim službama i uredbe kao podzakonska akta ne poštuju. Na sastanku koji je održan u Domu sindikata predstavnik Ministarstva finansija je rekao da 60 opština ne poštuje taj zakon. Iz tih razloga, a i zbog ovog protesta i obraćanja sindikata SPS-u sa zahtevom da ovo pokrenemo u Narodnoj skupštini, postavljam pitanje - da li posle ovog protesta, a nezvanično znamo da niko od predstavnika Vlade nije primio predstavnike sindikata uprave, pravosuđa i društvenih organizacija... Postavljam pitanje da li će Vlada uspostaviti dijalog sa sindikatom, da li će izvršiti analizu primene Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i da se, samim tim, postigne ravnopravnost u odnosu na postojeće stanje, kada su u pitanju primanja radnika, kako u lokalnoj samoupravi, tako u državnim organima i drugim ustanovama? Hoću da kažem da su razlike velike. Jedno pitanje upućujem Ministarstvu finansija - da li će Ministarstvo finansija imati fleksibilniji odnos prema zahtevima lokalnih samouprava kada je u pitanju povećanje obima sredstava na pozicijama plate i zarade radnika u organima opštine, iz jednog prostog razloga što imamo saznanje da takve zahteve Ministarstvo finansija odbija i daje negativan odgovor, iako za to postoje zakonski osnovi, postoje i zaključci Vlade o utvrđivanju osnovice i mogućnosti korišćenja sredstava. Ljubovija je podnosila jedan takav zahtev i dobila je negativan odgovor, a ima prostora za korišćenje tih sredstava. Zato upućujem to pitanje Ministarstvu finansija i koristim prisustvo ministra, s obzirom na to da su se predstavnici sindikata obratili i Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Ministarstvu finansija i samoj vladi.
Reč ima ministar.
Pitanje koje je pokrenuo kolega je veoma bitno. Hteo bih za dva minuta da kažem nekoliko informacija. To da niko nije primio gospodina Potežicu i predstavnike sindikata jednostavno nije tačno. Verujem da je gospodin Potežica, kada je davao tu izjavu, bio malo uzbuđen, ali je prevideo nešto što želim sada da kažem. Prvo, 11. septembra 2007. godine, državni sekretar Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu je prisustvovao sednici Republičkog odbora sindikata. Zatim, 17. 09. 2007. godine ja sam razgovarao sa gospodinom Potežicom o svim ovim pitanjima i stvarno smo imali jedan izuzetno korektan razgovor. Praktično, složili smo se o svim temama, dogovorili se kako bi dalje trebalo da se radi da bi se rešili problemi zaposlenih. Razgovarao sam 24. septembra sa gospođom Slavicom Živanović, predsednicom Sindikata zaposlenih u pravosuđu; zatim, sa predsednicom Sindikata za državnu upravu Milenom Jović; 11. oktobra 2007. državni sekretar Ministarstva je prisustvovao protestnom skupu koji je održan u Domu sindikata, a koji je držao Samostalni sindikat. S obzirom na to da ste mene pitali, kažem vam, imali smo četiri sastanka, dogovorili smo neke zajedničke korake. Problematika i nije baš jednostavna. Sa druge strane, vi znate da ova tema, bez obzira na naziv mog ministarstva, shodno Zakonu o ministarstvima, nije u nadležnosti Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Nisam mogao to da rešim. Dakle, nisam nadležan da rešavam pitanje plata zaposlenih. Postoje drugi organi. Postoji pregovarački tim, upravo ga vodi Sekretarijat za zakonodavstvo, koji jeste direktno nadležan za ova pitanja. U svakom slučaju, i gospodin Potežica i sindikat su dobili punu podršku Ministarstva, jer mi smatramo neodrživim njihov materijalni status i mislimo da u najkraćem roku mora da se reši pitanje plata državnih službenika i nameštenika, imajući u vidu da nameštenici u ministarstvima Vlade Republike Srbije rade za 15 ili 16 hiljada dinara, što je zaista neodrživo. Nemojte misliti, bar kad je u pitanju Ministarstvo za državnu upravu, da mi ne vidimo taj problem i da ne pokušavamo da ga rešimo. Opet kažem, čak smo sa gospodinom Potežicom zajednički razmatrali određene akcije koje bi dovele do toga da se taj status uravnoteži, odnosno da se raspon zarada smanji sa jedan prema devet na jedan prema šest. Prosto, malo sam ljut na gospodina Potežicu. Pokušao sam da ga dobijem, ali on je otputovao u inostranstvo. Nadam se da ću u direktnom razgovoru sa njim razrešiti ovo pitanje, jer, kažem, držim da je bilo nekorektno. Što se tiče uvaženog kolege, on je potpuno u pravu. Predlogom zakona je došlo do toga da pojedinačni akti nisu obuhvaćeni nikakvim nadzorom. Nama je to signalizirano čim je ovaj predlog stigao u proceduru. Gospodin Petar Cvetković je uradio amandman kojim je obuhvatio, praktično, ovo što ste vi sada rekli. Dakle, vaša primedba je potpuno opravdana. Prihvatili smo amandman gospodina Cvetkovića, koji se odnosi na pojedinačne akte imalaca javnih ovlašćenja koji su zasnovani na opštim aktima. Slažem se sa vama, već je prihvaćen amandman gospodina Cvetkovića, koji je to obuhvatio. Ispravno ste primetili, odnosno kolega Šarović je primetio da treba uneti i nešto čime bi bili obuhvaćeni pojedinačni akti.
Reč ima poslanik Miroslav Petković.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, novi Ustav Republike Srbije predviđa da poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave. U stvari, jedina suštinska promena ovog Zakona o državnoj upravi odnosi se na odnos ministarstava i Vlade prema organima autonomnih pokrajina u Republici Srbiji. Kolega Šarović je podneo amandman na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, koji se odnosi na član 57. važećeg Zakona o državnoj upravi, s tim da je on predložio da se ovaj član briše. Podsetiću vas šta stoji u članu 57. Zakona o državnoj upravi: ''Imalac javnih ovlašćenja dužan je da pre objavljivanja propisa pribavi od nadležnog ministarstva mišljenje o ustavnosti i zakonitosti propisa, a Ministarstvo da njemu dostavi obrazloženi predlog kako da propis usaglasi sa Ustavom, zakonom, drugim propisom ili opštim aktom Narodne skupštine i Vlade. Ako imalac javnih ovlašćenja ne postupi po predlogu ministarstva, ono je dužno da Vladi predloži donošenje rešenja o obustavi od izvršenja propisa...'', sada ono o čemu je ministar govorio i uvaženi kolega Stefanović, ''...i na njemu zasnovanih pojedinačnih akata...''.To je stajalo. Predloženo je da se u ovom članu to briše. Nastavak drugog stava glasi: ''i pokretanje postupka za ocenu ustavnosti i zakonitosti propisa''. U trećem stavu se kaže da se to objavljuje u ''Službenom glasniku Republike Srbije''. Ustav ovlašćuje Vladu da se, prvo, stara o ustavnosti i zakonitosti opštih akata opština, gradova i grada Beograda i imalaca javnih ovlašćenja. Vlada je dužna da obustavi od izvršenja opšti akt opštine, grada i grada Beograda, za koji smatra da nije saglasan Ustavu ili zakonu i da u roku od pet dana pokrene postupak za ocenjivanje njegove ustavnosti i zakonitosti. To jasno piše u Ustavu Srbije u članu 192. stav 1. Prema tome, Vlada nije nadležna da od izvršenja obustavi pojedinačne akte koji su zasnovani na opštim aktima. Kao što ste čuli ministra, zahvaljujući amandmanu uvaženog kolege gospodina Petra Cvetkovića, koji je Vlada prihvatila, praktično se ova situacija potpuno razrešava, tako da će i pojedinačni akti biti usvojeni. Mislim da je to dobro rešenje, tako da predlažem Narodnoj skupštini da u danu za glasanje ne glasa za amandman gospodina Šarovića, s obzirom na to da je gospodin Cvetković već to svojim amandmanom obuhvatio.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani gospodine ministre, hteo sam da izađem da vam na neki način repliciram, odnosno da kažem još neke stvari na koje mislim da niste obratili pažnju. Lepo je to što ste vi raspoloženi, lepo je to što ste se sreli i razgovarali, ali pitanje je da li ste nešto konkretno postigli u tim dogovorima. Razgovor može da traje i da traje, može da traje mesecima. Svesni smo da će ići i predlog budžeta za sledeću godinu, da sve to treba da se uklopi u budžet, planirano povećanje plata, a inače ste naveli da ćete zamrznuti plate. Taj sindikat je formirao jedan konkretan predlog, da Vlada formira odbor za saradnju sa sindikatom i to u paritetnom broju članova sindikata i članova Vlade. Da li ste to konkretno uradili? Znači, svaki konkretan dogovor mora da ide sa nekim konkretnim zaključcima. Kažite nam konkretno šta je zaključeno, da li ćete inicirati izmenu i dopunu Zakona o platama, jer ako se sećate, Socijalistička partija Srbije je upravo u prethodnom sazivu imala takav amandman na Zakon o platama državnih službenika i nameštenika i htela da prevenira da dođe do ovakve situacije da odnos koeficijenata bude 1 : 6. Da je tada bilo dobre volje do ovoga ne bi došlo. Da li ćete staviti van snage postojeći zakon i inicirati izmene i dopune tog zakona koji će rešiti ovo pitanje? Hoću da kažem još nešto, mora se brže raditi, jer sledi zakon o budžetu, a s obzirom da je ovaj sindikat najavio sledeći protest za kraj meseca, ako se ne varam 31. oktobra, dajte da o tome malo popričamo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedniče, javljam se po članovima 225. i 226. Želeo bih da iskoristim prisustvo gospodina ministra i da skrenem pažnju na jednu vrlo neprijatnu situaciju koja se dešava u Skupštini opštine Medveđa. Gospodine ministre, molim vas za malo pažnje jer je jako važno, zato što je došlo do narušavanja međunacionalnih odnosa između Srba i Albanaca u opštini Medveđa, a sve to potiče iz rada Skupštine opštine. Javili su mi se ljudi, više puta sam pominjao probleme koji nastaju u Skupštini opštine Medveđa, ali reći ću vam sada nešto konkretno i videćete da nemio događaj koji se desio pre dva dana ima pozadinu u tome, pa vas molim da u skladu sa svojim nadležnostima pogledate šta se to dešava u radu Skupštine opštine Medveđa. Na sednicama Skupštine opštine Medveđa pojedini odbornici albanske nacionalne manjine vrlo često prete odbornicima srpske nacionalnosti upotrebljavajući reči - nećete se nanositi glave na ramenima, mi ćemo motkama i noževima rešiti sve probleme koje imamo. To se odnosi čak na određene poslanike iz reda srpskog naroda. Naime, šta se desilo? Ne znam da li ste o tome čitali u novinama, 20. oktobra 2007. godine gospodin Goran Simić je pretučen na pragu svoje kuće i nanete su mu teške telesne povrede drškom sekire. Samo sticajem srećnih okolnosti gospodin Simić je ostao živ. Naime, da je to posledica nekih pretnji sa sednice Skupštine opštine vidi se jer su na osnovu osnovane sumnje uhapšeni Jaha Burim i Nazim Muratović i lišeni su slobode. Molim vas da zaista pokušate u domenu svoje nadležnosti da vidite šta se dešava u radu Skupštine opštine Medveđa i da vidimo da to rešimo. Drugi deo se odnosi na ministra unutrašnjih poslova, gospodina Jočića, kome sam već dostavio neka dokumenta da tamo određena grupa Albanaca vrši teror nad srpskom većinom. Jedan od tih Muratovića napao je vlasnika samostalne radnje Draganu Trajković 24. oktobra i naneo joj teške telesne povrede, odbijajući da izmiri svoja dugovanja prema njoj. Šta je tu još važno? Važno je da ova gospoda Muratovići, koji su u opštini izgleda glavni teroristi, imaju podršku predsednika opštine i uz njegovu pomoć pišu predstavnicima OEBS-a, međunarodnim institucijama i pokušavaju da zamenom teza predstave da se nad njima vrši teror. Mislim da bi gospodin Jočić zaista imao razloga da se malo pozabavi ovim pitanjem.
Reč ima narodni poslanik Vidoje Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, hoću da razumem gospodina ministra da direktno nema neke odgovornosti za ovo stanje koje jeste, ali gospodinu ministru mora da bude interes da se založi za rešavanje tog pitanja kako bi državna uprava, pravosudni organi i lokalna samouprava funkcionisali u skladu sa zakonom i obavljali poslove koji su im povereni zakonom. S druge strane, doneli smo Zakon o budžetu Republike Srbije i ja sam ovde ukazivao povodom jednog člana Zakona, a radilo se o povećanju za 2007. godinu od 10% u odnosu na obim sredstava iz 2006. godine, kada su u pitanju primanja i zarade radnika, i rekao sam da će to da proizvede problem. Šta želim da kažem? Ministarstvo finansija je imalo ustaljenu praksu da je dozvoljeni obim povećavalo polazeći od 2005. godine, a opštine su se nalazile u različitim situacijama. Neke su realno planirale sredstva za zarade radnika. Neki su mnogo više planirali nego što im je bilo potrebno i kada je došao zakon zamrzli su ta sredstva i našli se u različitim situacijama. Zato apelujem na Vladu, iz prostog razloga što su možda nagrađeni neki koji nisu poštovali zakon, a kažnjeni oni koji su poštovali decidno zakon, da razmotri, sagleda primenu zakona u sadašnjoj situaciji i pokuša da razreši pitanje da bismo izbegli posledice u organima lokalne uprave, u pravosuđu i društvenim organizacijama. Apelujem, jer sam dobio informacije da će ponovo doći do protesta 30. ovog meseca. Želim samo da kažem da je radnicima u organima uprave najniža plata 12.000, a najviša, sa visokom stručnom spremom, 22.779 dinara. Isto tako ističem da je cena korpe 17.000 dinara. Gde se nalaze ovi ljudi koji imaju platu od 12.000? Zato apelujem na Vladu i Ministarstvo finansija da ponovo, pre nekih poteza od strane sindikata i poziva na štrajk koji najavljuju, iako zakon ne dozvoljava radnicima u organima uprave i pravosuđa da štrajkuju, sagledaju ovu mogućnost i preduzmu mere.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Pošto su Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege poslanici, poštovani ministre, predlažem da Narodna skupština ne prihvati amandman narodnog poslanika Radovana Radovanovića na član 3. Predloga zakona o državnoj upravi, jer je besmislen. Pre svega želim da kažem da je Ustavom Republike Srbije, članom 186, dato pravo Vladi da može pred Ustavnim sudom pokrenuti postupak za ocenu ustavnosti i zakonitosti odluke autonomne pokrajine pre nego što odluka stupi na snagu. Članom 3. Predloga zakona predlaže se da se naslov iznad člana 71. i član 71. menjaju tako što će glasiti - Staranje o zakonitosti odluka koje donose autonomne pokrajine u svom delokrugu. Član 71. u stavu 1. govori o tome da ministarstva prate ustavnost i zakonitost odluka koje donose autonomne pokrajine u svom delokrugu, a u stavu 2. kaže da je organ autonomne pokrajine dužan da odluku koju donese dostavi u roku od 24 sata nadležnom ministarstvu, koje je dužno da u roku od 48 sati predloži Vladi da pokrene postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti odluke ako smatra da ona nije u skladu sa Ustavom ili zakonom. Naravno, stav 3. kaže: "Ako Vlada u roku od 72 sata pokrene pred Ustavnim sudom postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti odluke, Ustavni sud može do donošenja svoje odluke da odloži stupanje na snagu osporene odluke." Besmislenost je u tome što se ovde predlaže brisanje jednog naslova, a da se pri tom ne predloži izmena tog naslova. U tehničkoj primeni bilo kog zakona i bilo kog pravnog akta uvek se koristi ta pravna tehnika da se naslov navede, iz razloga da se u praksi bolje primenjuje. Što se tiče stava 2, koji kaže da je organ autonomne pokrajine dužan da odluku dostavi nadležnom ministarstvu u roku od 24 sata, stvar je u tome da bi ministarstvo uopšte moglo da prati rad organa autonomne pokrajine i donošenje tih akata, ministarstvo bi moralo da taj akt i dobije. Dakle, ovde je sasvim jasan osnovni motiv predlagača da se odredba Ustava Republike Srbije, koja se tiče prava Vlade da prati zakonitost i ustavnost akata koje donosi autonomna pokrajina, u stvari spreči na indirektan način tako što iz tehničkih razloga neće biti u mogućnosti da primenjuje odredbe Ustavnog zakona.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Pastor Balint. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona je predviđeno da je organ autonomne pokrajine dužan da odluku koju donese dostavlja u roku od 24 časa nadležnom ministarstvu. Mi smatramo da je to uvođenje tutorstva nad AP Vojvodinom. Stoga su poslanici Saveza vojvođanskih Mađara, a i kolege iz poslaničkog kluba Vojvođanski poslanici predložili da se stavovi 2. i 3. ovog člana brišu. Mislim da propisivanje ove obaveze pokrajinskim organima stavlja AP Vojvodinu u potpuno podređeni položaj. Propisivanje ove obaveze je nepotrebno, i to iz razloga što ukoliko bilo koje ministarstvo želi kontrolisati zakonitost ili ustavnost odluka AP Vojvodine to može ako prati ''Službeni list AP Vojvodine'' u kome se svi akti AP Vojvodine objavljuju. Vlada nije prihvatila ovaj amandman sa obrazloženjem da bi odsustvo roka u kome je organ AP Vojvodine dužan da odluku koju donese dostavi nadležnom ministarstvu dovelo u pitanje mogućnost Vlade da razmotri odluku organa AP Vojvodine pre nego što ta odluka stupi na snagu. Moram da kažem da ni predloženo rešenje ovo ne obezbeđuje, ali, naravno, predloženo rešenje ni nema to za cilj. S jedne strane Vlada, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i DS, G17 plus, DSS, koji će glasati protiv ovog amandmana, imaju jasan cilj da pokažu AP Vojvodini, građanima Vojvodine ko predstavlja u Srbiji autoritet, gde se u Srbiji vlast nalazi, ko je kome nadređen. Sa druge strane, podrška ovom rešenju od strane ovih stranaka jasno pokazuje koju težinu imaju pojedine izjave Bojana Pajtića, predsednika Izvršnog veća AP Vojvodine ili potpredsednice G 17 plus Ivane Dulić-Marković kada oni govore o autonomiji Vojvodine. Naime, očigledno je da se njihovi stavovi ne podudaraju sa zvaničnom politikom njihovih stranaka. Ovo se mora jasno i glasno za ovom govornicom reći. Sa treće strane, i to je najjači dokaz za to da namera zakonopisca nije bila da se obezbedi kontrola zakonitosti i ustavnosti odluka AP Vojvodine, predloženo rešenje samo po sebi sadrži jednu očiglednu pravnu prazninu. Naime, prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti, kao i opšti akti autonomnih pokrajina, stupaju na snagu najranije osmog dana od objavljivanja, ali mogu da stupe na snagu i ranije, ako za to postoje naročito opravdani razlozi. Dakle, ukoliko organ autonomne pokrajine predvidi stupanje na snagu iste odluke danom objavljivanja i istu objavi odmah pre dostavljanja nadležnom ministarstvu, Vlada na ovaj način ne bi mogla da pokrene bilo koji postupak pre stupanja na snagu ove odluke, jer je ta odluka već u tom trenutku na snazi. O ovom problemu, o ovoj evidentnoj pravnoj praznini je bilo reči na Odboru za pravosuđe i tamo su se svi članovi Odbora saglasili sa ovom mojom konstatacijom. I ministru sam signalizirao da ovaj problem postoji. On, naravno, nije preduzeo nikakve korake. Mislim da još nije kasno da se na ovaj način, prihvatanjem ovog amandmana, reši ovaj problem. Kada u ozbiljnim državama ministar predloži rešenje koje evidentno sadrži pravnu prazninu, onda podnosi ostavku ili prihvata amandman kojim se problematično rešenje ispravlja. Dakle, ja pozivam gospodina ministra da iz ovih razloga prihvati ovaj amandman, jer će ovo rešenje u praksi biti jednostavno neprimenjivo.
Reč ima ministar Marković, a potom su se javili po ovom amandmanu narodni poslanik Branislav Nedimović, pa narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine predsedniče, mi smo već imali jednu diskusiju o ovoj temi i ja moram da ponovim ono što sam tada rekao. Za razliku od prethodnog zakona, kada je Vlada mogla da obustavi od izvršenja opšti akt autonomne pokrajine, to više ne može Vlada. Ovo je toliki korak napred, korak u pravcu zaštite autonomije Vojvodine, da meni zaista nije jasno zašto vi govorite da je ovo neka vrsta tutorstva. Nema šanse, ne može više Vlada da obustavlja, a evo, pre i dan-danas praktično bi Vlada mogla da obustavi od izvršenja akta AP Vojvodine, ali mi to ne želimo. Mi želimo da kažemo da ne može da obustavi i shodno odredbama zakona ne može da obustavi. Mi samo tražimo jedno, a to je, ne znam da li je to toliko teško, da organ autonomne pokrajine kada donese taj opšti akt o tome obavesti Vladu. To stvarno nije neki problem. Zašto vi kažete da je to nemoguće u praksi? Nemoguće je samo ako neko neće da obavesti o takvom aktu. Pravo da vam kažem, mislim da u praksi to neće biti problem ukoliko smo svi demokratski nastrojeni, normalni ljudi, hoćemo da sarađujemo. Prema odredbama ovog zakona, samo Ustavni sud može, do donošenja odluke, da odloži stupanje na snagu te osporene odluke, ali to važi i za svaku drugu odluku. Ustavni sud može da odloži stupanje na snagu svake odluke u ovoj državi. Ne postoji ta odluka koju Ustavni sud ne može... To važi sada i za AP Vojvodinu. Stvarno sam iznenađen ovom argumentacijom. Ponavljam, ukoliko Narodna skupština usvoji ovaj zakon, niko izuzev Ustavnog suda neće moći da suspenduje, odnosno da odloži od izvršenja opšti akt AP Vojvodine. Ukoliko se ne usvoji ovaj zakon, ostaje rešenje koje je sada na snazi, a to je da Vlada Republike Srbije može da suspenduje opšti akt AP Vojvodine. Mislim da je ovo veliki korak unapred. Zaista mi je žao što ste spomenuli predsednika pokrajinske vlade gospodina Pajtića. Upravo je i njegova zasluga u ovome što više ne postoji mogućnost da Republička vlada pokrajinskoj vladi, pokrajinskim organima ukida opšte akte, odnosno da ih suspenduje od izvršenja. Mislim da je to veliki pomak, da je ovo u skladu sa Ustavom i mislim da zaista ne treba prihvatiti vaš amandman. Bez obzira što vi mislite da je to tako strašan problem sada, eto, obaveštavati se međusobno, ja ću da verujem da ćemo mi imati dobru saradnju, kao što imamo i sada i da ćemo i sutra, ako vi budete sekretar ili predsednik pokrajinskog veća ili bilo šta drugo, imati dobru saradnju, kao što imam sada i sa predsednikom pokrajinske vlade, sa gospodinom Korhecom, koji je, ako se ne varam, iz vaše stranke i sa gospodinom pokrajinskim sekretarom za lokalnu samoupravu. Zaista ne mogu da verujem da neko misli da će biti problem da prosto obavestimo jedni druge o nečemu što radimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, potom narodni poslanik Jovan Palalić, pa potom narodni poslanik Goran Rakovac.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedavajući, povodom Predloga izmena i dopuna Zakona o državnoj upravi, vezano za član 71. i amandman koji su podnele kolege Laslo Varga i Balint Pastor, ja bih hteo odmah na početku da kažem kakvo je rešenje predviđeno izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi. U članu 71. kaže se da ministarstva prate ustavnost i zakonitost odluka koje donesu autonomne pokrajine u svom delokrugu. Stav 2. kaže da je organ autonomne pokrajine dužan da odluku koju donese dostavi u roku od 24 sata nadležnom ministarstvu, koje je dužno da u roku od 48 sati predloži Vladi da pokrene postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti odluke ako smatra da ona nije u skladu sa Ustavom ili zakonom. Isto tako se kaže da ako Vlada u roku od 72 sata pokrene pred Ustavnim sudom postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti odluke, Ustavni sud može do donošenja svoje odluke da odloži stupanje na snagu osporene odluke. Postojeći Zakon o državnoj upravi na jedan drugačiji način je regulisao čitavu ovu materiju stavljanja van snage odluka organa autonomne pokrajine. Mislim da je novi Ustav Republike Srbije otišao korak dalje, a konkretno ove izmene i dopune zakona idu još jedan korak dalje u čitavoj ovoj materiji. Zamislite situaciju da izbrišemo stav 2. i stav 3. člana 71. Sada ću vam reći kako bi glasio taj član 71 – ministarstva prate ustavnost i zakonitost odluka koje donesu autonomne pokrajine u svom delokrugu. I ništa više. Šta ćemo onda, šta možemo da radimo? Nemamo nijednu odredbu koja govori o rokovima, onda to može da se desi za 100 godina, čitava stvar. Ukoliko bi bio prihvaćen amandman kolega Balint Pastora i Lasla Varge, ostala bi jedna ogoljena norma koja ne bi imala svoju konkretizaciju. Ja apsolutno ne sporim činjenicu da to dopisivanje može da bude eventualni problem, ali to je neophodno. Mora postojati saradnja između Vlade Republike Srbije i organa teritorijalne autonomije, odnosno, konkretno u ovom slučaju vi govorite o AP Vojvodini, odnosno o opštim aktima koje donese Skupština AP Vojvodine. Jednostavno, ja ne mogu da prihvatim tu činjenicu da bez rokova mi možemo da funkcionišemo u ovom delu. Imam još jedan predlog za ministarstvo, da ubuduće eventualno razmotri još jednu situaciju, a ona se može javiti kao ekstremna, a to je da možda, ukoliko se donese odluka koja stupa na snagu odmah, tu može doći do eventualnih problema. Treba razmišljati o tome. Ja ne kažem da će to biti pravilo i da ekstrem treba uvek sankcionisati u startu, jednostavno, treba da pustimo da ove odredbe koje su predviđene izmenama i dopunama Zakona o Vladi zažive i da vidimo kakva će biti praksa, pa ako treba, Vlada će da predloži, a to mogu i poslanici, i mi ćemo predložiti jedan takav amandman, odnosno izmenu i dopunu odluke o Vladi koja će rešavati tu konkretnu situaciju. Mislim da u ovom konkretnom slučaju nema mesta strahu koji ste vi izneli, odnosno kojim želite da obrazložite ove amandmane, jer Ustavni sud je taj koji može da odlučuje o ustavnosti i zakonitosti ove odluke, a Vlada samo služi kao neka vrsta tehničkog servisa koji prosleđuje čitavu ovu stvar Ustavnom sudu. Pozvao bih sve kolege poslanike, iz svih poslaničkih grupa, vidim da mi neki klimaju glavom, verovatno će glasati i oni kada dođe vreme za to. Mislim da je ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o državnoj upravi u ovom delu korak napred i dajte da pustimo da idemo napred, a ne da ostavljamo normu koja nam ne znači ništa. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Neka se pripremi narodni poslanik Goran Rakovac, a potom narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovo vrlo važna diskusija povodom amandmana koji su podneli narodni poslanici, naše uvažene kolege, jer se na neki način konkretizuje ono ustavno načelo, tačnije, pravo građana na pokrajinsku autonomiju, ali i važno načelo nadzora nad ustavnošću i zakonitošću opštih akata, kako pokrajine, tako i lokalnih samouprava. Suština ove diskusije je u tome na koji način Vlada, tačnije, nadležno ministarstvo može da ima saznanje da je pokrajina, odnosno da je nadležni organ pokrajine doneo akt i, s obzirom na značaj i nadležnosti pokrajine, u kom roku u slučaju da se oceni da je došlo do povrede ustavnosti i zakonitosti može da se pokrene postupak pred Ustavnim sudom. Suštinsko je pitanje kako bi sve to funkcionisalo da nema nikakvih rokova, kakva bi to bila obaveza nadležnog organa pokrajinske autonomije da dostavi ministarstvu odluku i kako bi se uopšte vršio taj nadzor. Odnosno, sama norma o nadzoru nad ustavnošću i zakonitošću postala bi praktično prazna norma bez mogućnosti efektivne primene i sprovođenja. Znači, pored onoga za šta smo se zajednički izborili tokom referendumske kampanje za usvajanje Ustava, da se proširi pravo građana na pokrajinsku autonomiju i da bude sveobuhvatnije, da se nadležnosti pokrajine prošire, a takođe i da bude u značajnom obimu veći pokrajinski budžet, samim tim značaj tog prava koje građani imaju povećava se; uticaj odluka koje se donose na nivou pokrajine na konkretan život građana takođe se povećava, i opasnost od nezakonitih i neustavnih odluka koje donosi takav jedan organ, ili takva jedna autonomija kao što je pokrajinska autonomija, postaje značajnija. U tom smislu su važni ovi kratki rokovi, da se eventualne nezakonitosti, koje bi proizvele štetne posledice po građane AP, u najkraćem roku spreče. U tom smislu vrlo je dobro rešenje koje je predloženo ovim izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi. Zna se konkretna obaveza nadležnog organa pokrajinske autonomije. Nadležno ministarstvo u vrlo kratkom roku reaguje, a onda, o čemu je govorio ministar s punim pravom, s obzirom na to na koji način smo postavili pitanje prava na autonomiju i u samom Ustavu, jedino Ustavni sud može da ceni pitanje ustavnosti i zakonitosti opštih akata pokrajinske autonomije. U tom smislu predlažem, bez obzira na mišljenja koja su ovde izneta da se ovaj amandman ne prihvati, da se ovako jedna dobra norma iz člana 71. zadrži u ovom obliku, jer će na najbolji mogući način, bez obzira što se podnosiocu amandmana čini da to nije tako, zaštititi pravo građana na pokrajinsku autonomiju koje im je dato u tom obimu u sada važećem Ustavu Republike Srbije. Hvala. PREDSEDNIK. Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moji prethodnici su sasvim jasno i dobro obrazložili zašto ovaj amandman treba odbiti i zašto je tekst koji je Vlada ponudila dobar, zašto ga ne treba menjati. Međutim, primetio sam nešto što mislim da treba istaći. Naime, imali smo dva amandmana na ovaj član Predloga zakona: onaj prethodni, narodnog poslanika Radovanovića koji je tražio da se briše samo stav 2. ovog člana i amandman o kome trenutno razgovaramo narodnih poslanika Lasla Varge i Balint Pastora koji su tražili da se brišu i stav 2. i stav 3. Dakle, imali smo dva amandmana u vezi sa brisanjem stava 2. Da li je to slučajnost ili ne, neka oni razmišljaju o tome, ali je indikativno da postoji jedno takvo zalaganje za brisanje stava 2. Ja bih skrenuo pažnju da je nemoguće prihvatiti ovaj amandman. Ako bi se ovaj amandman prihvatio, mi bismo lišili i Vladu i Ustavni sud njihovih obaveza koje proističu iz Ustava. Jasno je da je u članu 176. Ustava predviđen nadzor nad radom organa autonomne pokrajine i članom 2. i članom 3. se razrađuje način na koji se to vrši. Stav 1. je vrlo jasan – Vlada vrši nadzor, odnosno ministarstva koja prate ustavnost i zakonitost akata koje donose autonomne pokrajine, a što se tiče ovih rokova, to je ovde bilo sasvim dobro objašnjeno. Dakle, vaš amandman, čak i da postoji dobra volja u ovoj skupštini, ne može da se prihvati jer bismo na taj način lišili dve vrlo važne institucije u ovoj zemlji njihovih nadležnosti, što je potpuno nemoguće. Njihove nadležnosti proističu direktno iz Ustava i ovo je samo razrada ovih ustavnih odredaba. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre... Gospodine predsedniče, molim vas da prilikom računanja vremena uzmete u obzir da su to tri ili četiri replike koje bih sada imao. Naravno, neću to vreme iskoristiti. (Predsednik: Gospodine Varga, mogu vam reći da imate još 10 minuta. Izvolite.) Odlično, hvala. Imam repliku kolegama iz DSS-a. Mislim da neke činjenice moramo da razjasnimo. Sa jedne strane, Ustavom nije propisana obaveza pokrajinskih organa da dostavljaju ove odluke. To je pre nekoliko sekundi ili minuta, ako se ne varam, za ovom govornicom rečeno. To nije tačno. Sa druge strane, postavljeno je pitanje - kako bi Vlada ili Ustavni sud mogli da imaju saznanja o eventualnim nezakonitim ili protivustavnim odlukama AP Vojvodine? Ja sam na to dao odgovor. Jednostavno, sva nadležna ministarstva bi trebalo da čitaju "Službeni list AP" i na taj način bi mogli da prate zakonitost tih akata. Mi smo predložili da se ovaj preki postupak ukine. Naravno, na osnovu člana 168. Ustava Republike Srbije postoji redovan postupak. Jednostavno, ako bi se naš amandman prihvatio i ako bi se ova dva stava brisala, onda bi Vlada i Ustavni sud imali, na osnovu člana 168, dakle u redovnoj proceduri, mogućnost da ocenjuju ustavnost i zakonitost akata AP Vojvodine. Gospodin ministar je u svom izlaganju pokušao da da odgovor pre svega na politički deo obrazloženja ovog amandmana, ali nije odgovorio na taj pravni deo. Naime, nije govorio o tome da li se slaže sa činjenicom da ovo rešenje samo po sebi sadrži jednu evidentnu pravnu sadržinu. Naime, u slučaju da organ autonomne pokrajine donese odluku, predvidi stupanje na snagu odluke odmah, istu odluku odmah objavi, znači pre isticanja roka od 24 časa, šta se onda dešava? Mislim da bi predlagač zakona i na ovo pitanje trebalo da da odgovor, jer nije dobro donositi zakone koji su u praksi neprimenjivi. Naravno, ovo ministarstvo je više puta pokazalo da mu nije cilj da donese propise da bi ih kasnije primenjivalo. Naime, 24. septembra 2005. godine stupio je na snagu Zakon o državnoj upravi koji u svom članu 39. propisuje da je Vlada dužna da područja upravnih okruga odredi tako da se omogući racionalan i delotvoran rad podružnih jedinica organa državne uprave. Do izbora ove vlade ona prethodna vlada, prethodno ministarstvo je bilo odgovorno za sprovođenje ovog zakona, a od 15. maja za to je odgovoran direktno gospodin Marković. Naravno, ova odredba se ne sprovodi. Naime, tri bačvanske opštine - Ada, Senta i Kanjiža se i dalje nalaze u granicama upravnog okruga, sa sedištem u Kikindi, koji se zove Severnobanatski okrug. Nama nije poznata činjenica da je reka Tisa promenila svoj tok, dakle, mislim da je potpuno besmisleno da se ove opštine nalaze u granicama Severnobanatskog upravnog okruga. S druge strane, činjenica je da je to kršenje zakona. Nemojte nikome pokušati objasniti da ovo rešenje omogućava racionalan i delotvoran rad okružnih područnih jedinica organa državne uprave, kada neki građani, umesto da putuju desetak minuta do Subotice, sa teritorije opštine Kanjiža, Senta ili Ada, moraju sat i po ili dva da putuju do Kikinde. Mislim da je ovo potpuno evidentno kršenje ovog zakona. Postavljam ministru pitanje - kada će Ministarstvo, odnosno on lično predložiti Vladi izmenu Uredbe o upravnim okruzima da bi se ova evidentna nezakonitost otklonila? Hvala.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? (Da.) Izvolite.
Izvinjavam se što na kraju uzimam reč, samo sam hteo da kažem da se granice upravnih okruga ne određuju Zakonom o teritorijalnoj organizaciji. Dakle, granicu upravnih okruga utvrđuje Vlada svojom uredbom. Prosto, nemojte mi imputirati to pitanje. Takođe, što se tiče zakona koji su ovde na dnevnom redu, ja istupam u ime Vlade, ali vi znate dobro da javnost zna, nemojte opet meni imputirati vaš odnos prema zakonima, nisam ih ja pravio. Dakle, nije Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu nadležno za zakone koji su sada na dnevnom redu. Za to je nadležan Sekretarijat za zakonodavstvo i on je predlagač ovih zakona, odnosno Vlada je predlagač, ali je autor Sekretarijat za zakonodavstvo. Prosto vas molim, nemojte baš... Iako stojim u potpunosti iza ovih zakona, ali kada već želite da kažete da mi ne umemo da ih napravimo, ja vam kažem da ih mi nismo ni pravili. Prosto bih vas molio da o tome povedemo računa. Zaista se nadam, da završim, da odnosi Vlade Republike Srbije i republičkih organa i organa autonomne pokrajine idu jednom uzlaznom linijom. Zaista iskreno verujem da je ovo jedan veliki korak unapred, dakle, ovo rešenje koje je sadržano u Predlogu zakona o izmenama Zakona o državnoj upravi. Hvala.
Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O PLATAMA DRŽAVNIH SLUŽBENIKA I NAMEŠTENIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta i Aleksandar Martinović. Primili ste i mišljenje Vlade o pomenutim amandmanima. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o platama državnih službenika i nameštenika, kako ih je čuveni Balinovac u svom zakonskom projektu nazvao 2006. godine, ukazom Borisa Tadića je stupio na snagu 19. jula 2006. godine. Mi srpski radikali bili smo protiv tog zakona zato što smo u procesu donošenja ovde imali žučnu raspravu. To zna i kolega Marković. Kažem kolega, jer je u to vreme bio narodni poslanik i potpredsednik. Smatrali smo da se na ovakav način, donošenjem ovog zakona stvara mogućnost da se u budućim procesima sistematizacije, konkretno govorim o Narodnoj skupštini Republike Srbije, dese, i desile su se, mnogobrojne nepravde. Sada je prilika da amandmanom Vjerice Radete na član 53. Zakona uskladimo ovu izmenu i dopunu sa osnovnim tekstom zakona. Za razliku od nekih drugih koji se predstavljaju kao vajni legalisti, mi srpski radikali zakon poštujemo koji je na snazi i želimo da se onda svako prema njemu vlada i ponaša. To što smo mi imali jake i čvrste argumente (neke od njih ću izneti danas) da glasamo protiv tih zakona ne obavezuje niti nas, niti nas amnestira od odgovornosti sutradan dok ne promenimo taj zakon, dođemo na vlast; to nije hipoteza nego realnost, ali dok ne dođe na dnevni red, mesec ili dva dana dok ne budemo u situaciji da potpuno promenimo ovaj zakon, moramo, dakle, da primenjujemo sve postojeće zakone. Bićemo efikasni u stavljanju van snage mnogobrojnih zakona, i budite sigurni da građani Srbije to jedva čekaju, naročito iz oblasti ekonomije i socijalne politike, ovih štetočinskih zakona koji su ostavili preko milion ljudi bez posla, zakona koji su učinili da danas građani žive na ivici bede i siromaštva. Nemojte da pravimo, uslovno rečeno, bogalje od ljudi, visokokvalifikovanih i stručnih, koji su radili u službama kako Vlade tako i Narodne skupštine, primenom, i to selektivno, jer očigledno je tako, ovog zakona koji je projektovao Balinovac i koji je Narodna skupština izglasala tog jula 2006. godine. Koleginica Vjerica Radeta je kao narodni poslanik i pravnik pre svega pošla od činjenice da izmena i dopuna zakona mora da se uskladi sa osnovnim tekstom zakona, a ja moram da vam pročitam. U tom Zakonu o platama državnih službenika i nameštenika iz 2006. godine važno je da se podsetimo na član 21, pošto je vezan za ovaj član 53. i zahtev koleginice Radete da se on primenjuje od 1. januara 2007. godine. Dakle, ako je zakon izglasan u julu 2006, a mi danas vršimo izmenu i dopunu i menjamo ovaj član 53, zašto onda da se ne primenjuje od 1. januara, kada se i primenjuje osnovni tekst zakona. Taj član 21. kaže: "Državnom službeniku koji je sa položaja premešten na izvršilačko radno mesto zbog toga što je proteklo vreme na koje je postavljen ili zbog toga što je podneo ostavku ili zbog toga što je položaj ukinut", što su mnogobrojni slučajevi, "određuje se koeficijent najvišeg platnog razreda platne grupe u kojoj se nalazi radno mesto na koje je premešten." Onda, član 53. osnovnog zakona kaže: "Od 1. januara 2007. godine koeficijenti se određuju na sledeći način", i onda se govori o ovim licima: "1) postavljenim i imenovanim licima čija radna mesta postaju položaji - prema platnoj grupi u kojoj se nalazi njihovo radno mesto; 2) državnim službenicima na izvršilačkim radnim mestima - prema prvom platnom razredu platne grupe u kojoj se nalazi njihovo radno mesto; 3) rukovodiocima unutrašnjih jedinica - prema trećem platnom razredu platne grupe u kojoj se nalazi njihovo radno mesto; 4) nameštenicima - prema platnoj grupi u kojoj se nalazi njihovo radno mesto." Ovde se u izmeni i dopuni Zakona kaže da se posle ovog člana koji sam vam pročitala dodaje član 53a: "Državnim službenicima na izvršilačkom radnom mestu koji su imali status postavljenih lica", recimo, ranije zamenik sekretara Skupštine, "koja ne rukovode unutrašnjom jedinicom određuje se koeficijent prema osmom platnom razredu platne grupe u kojoj se nalazi njihovo radno mesto." Šta je sada problem? Potrebno je da se dodavanje ovog člana 53a uskladi sa 1. januarom, od kada se i član 53. i Zakon primenjuje. Kako sada da vršite izmenu i dopunu Zakona ovako selektivno, da ga dopunjujete, što je i bilo potrebno zbog ovih ljudi koji su ostali tako skrajnuti, da tako kažem, a da se ne rukovodite činjenicom od kada se primenjuje zakon? To je zaista neverovatno i nelogično. Šta smo mi dobili kao obrazloženje Vlade? Verujem, gospodine ministre, da vi to niste pisali, jer ako jeste, to je jedna rečenica koja ne znači ništa. Obrazloženje Vlade kaže – ne obuhvata sve slučajeve koji su se pojavili u praksi. Koje slučajeve? Hajde da pođemo od toga i da ih taksativno nabrajamo. Nije zakon, odnosno član 53, odnosno ovaj dodatni 53a obuhvatio sve. Zaista je velika pometnja napravljena posle usvajanja ovog zakona. Sistematizacija je urađena tako kako je i napravljena. Ljudi čekaju da se na neki način ova nepravda ispravi i da se primenom ovog zakona... Opet ponavljam, bili smo izričito protiv njega, jer smatramo da su raniji zakonski propisi bili sasvim dovoljni da se ova oblast uskladi, ali, eto, njima je, tom pomenutom Balinovcu i prethodnoj Koštuničinoj vladi, palo na pamet da se donese jedan ovakav zakon. U najvećem broju slučajeva su se poigrali sudbinama mnogih ljudi, koji su degradirani, što službenici, što nameštenici. Da ih pitate kolike su im plate i kako teško ti ljudi žive i u kom su rangu pojedini od njih, naročito oni koji imaju status nameštenika... Prema tome, nema nikakvog razloga da se ovaj član koji dodajete, 53a, gde se pojašnjava ovaj položaj ljudi, ne uskladi sa primenom Zakona od 1. januara 2007. godine. Inače, onda uopšte niste morali da dolazite sa izmenom ovog jednog jedinog člana. Šta to sada znači, menjamo ga, ali sada nema veze kad je onaj zakon usvojen; ili je to naknadna Balinčeva pamet pa se setio, pošto su se u praksi pokazali svi ti slučajevi? A u obrazloženju Vlada kaže – nisu obuhvaćeni svi. Opet vas pitam, koji to slučajevi nisu obuhvaćeni? Mislim da bi bio red da prihvatite ovaj amandman koleginice Radete, da se tek tako prešlo preko njega. Na kraju krajeva, vi kao pravnik i kao ministar za državnu upravu morate da znate, pošto se ovde ne govori o lokalnoj samoupravi, protiv koje ste inače, gospodine Markoviću, da je jedini način da jedan zakon u funkcionalnom smislu, u pravnom smislu, u pravom smislu ima svoju primenu ako se navede od kada se i ovaj član primenjuje. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Izvolite.
Poštovane kolege poslanici, SPS takođe želi da ukaže na mnogobrojne socijalne nepravde koje su izazvane upravo donošenjem jednog ovakvog zakona, odnosno ovakvim odredbama i članovima ovog zakona. Pre svega, hteli bismo da ukažemo na nešto što se i u kasnijoj praksi pokazalo, a to je da je u velikoj meri izvršena politizacija svih ovih radnika i svih ovih struktura radnika, a pod obrazloženjem i pod sasvim drugim objašnjenjem da se vrši depolitizacija. Naime, u dosadašnjoj praksi došlo se do saznanja da su sve ove izmene i dopune zakona donošene upravo u skladu sa najužim partijskim interesima vladajućih partija u državi, a nikada u skladu sa državnim interesima, interesima građana Republike Srbije. Interesi države su se uvek samo utoliko gledali i u toj meri ispunjavali ukoliko su se uklapali u uske partijske interese. Zašto to kažem? Pre svega, većina članova svih ovih zakona, ovog paketa zakona o kojima danas pričamo, nije primenjiva bez Ustavnog suda. Oni su praktično imaginarni. Mnogi od ovih članova su imaginarni jer je krajnja instanca Ustavni sud, koji treba da reši mnoge stvari. Ali, zato se pristupilo nagrađivanju političkih ljudi, i to je bilo ono što je bila poenta. Sećamo se letos kako je trebalo nagraditi onih 400 ljudi koji su bili verovatno politički zaslužni, nisu imali neke druge zasluge, pa ih je trebalo smestiti na nova radna mesta, ali nažalost, ne samo na nova radna mesta, nego i na radna mesta onih koji su po političkim aršinima bili dovedeni i u prethodnom sazivu, pa su neki od njih nestali privremeno ili trajno sa političke scene, videćemo, i neki koji nisu bili dovoljno po tim aršinima zadovoljeni. Postavlja se pitanje ko su ti posebni savetnici ministarstava, šta oni rade, da li oni treba da dolaze na posao i kako dolaze na posao i da li mogu samo korespondirati putem elektronske pošte sa svojim kancelarijama? Na taj način su, praktično, ispunjena predizborna obećanja, ali ne građanima Republike Srbije, već obećanja data ljudima koji su sprovodili određenu politiku za određenu partiju. Onda ste se dosetili, Vlada se dosetila, sve službenike je strpala u jedan koš, jer je trebalo mnogima iz ovih struktura radnika oduzeti da bi nekima dodali. Naravno, kako to kapitalistički zakoni nalažu, mali broj se nagrađuje, ogroman broj ljudi se obeshrabruje; zato imate i ovaj protest članova sindikata u upravi, pravosuđu i drugim javnim organizacijama. Pričao sam već, neću sad da ponavljam tu priču, ali činjenica je da su danas u ovim uslovima kakvi su u državi najčešće ti ljudi jedini koji u porodici prihoduju, donose prihod. Sa tako malim platama, koje vi hoćete još da zamrznete za sledeću godinu, oni su na ivici egzistencije, svi članovi njihovih porodica; čak je pitanje da li će i za hleb imati, jer znamo kolika je minimalna potrošačka korpa, koliko oni zarađuju, rekao je moj kolega Vidoje. Sa druge strane, imate one koji su previše nagrađeni i kojima je dovoljna i ta jedna plata da mogu lepo da žive. Najviše su obespravljeni oni ljudi koji čine srž jedne države, koji čine suštinu jedne države, oni ljudi koji direktno prihoduju u državni budžet. Ti ljudi ne rade samo u kancelarijama, ti ljudi rade i na terenu, i danju i noću, i po kiši, snegu i suncu, i u hladnjačama i na stovarištima, a vi ste njih najviše obespravili, njima ste najviše oduzeli od plata, dali im najniže koeficijente i tako ih suprotstavili onim bogatima koji su se obogatili uglavnom na račun obaveza prema državi. Drugim rečima, da bi građanima Srbije bilo jasno, onima koji izbegavaju obaveze plaćanja poreza državi. Zato redovno ispunjavaju obaveze prema političkim partijama ili njihovim predizbornim kampanjama. Sa druge strane, imate u tim istim službama one nagrađene, kojima su dati veći koeficijenti, veće plate. Umesto da im se da veći radni zadatak, složenije radne obaveze, njima su smanjeni radni zadaci; te norme su povećane upravo ovim drugima koji su obeshrabreni, i tako ukrug. Tako ste vi, u stvari, postali režim koji se prema jednima ponaša kao maćeha, prema drugima kao majka. Maćeha ste, da ne pominjem penzionere i sve druge, sad želite da budete maćeha i najvećem broju državnih službenika i nameštenika. Socijalistička partija Srbije je, kako sam rekao, i u ranijem sazivu uložila amandman zbog velikog raspona koeficijenata od 1:9, gde neko prima 12-13 hiljada, a neko mnogo više. Nažalost, i u ovom domu ima ljudi, radnika koji primaju ispod 12-13 hiljada dinara, ali ste zato deleći rešenja jedne oterali u careve, a većinu u prosjake. Vašim rešenjima, koja se nisu pisala po radnim zaslugama, nego po nekim drugim aršinima, po nekoj podobnosti, odredili ste ko će kupiti samo hleb za članove svoje porodice, a ko će kupiti hleb i meso. Ranije su svi govorili kako su prethodnici povećavali taj činovnički aparat, kako je on preglomazan, a šta ste vi uradili kada ste došli na vlast? Ima nekoliko desetina hiljada novih radnika u tom istom aparatu. Nažalost, to nisu nova radna mesta, malo je novih radnih mesta, više je onih radnih mesta koja ste oduzeli od onih koji su u zrelim godinama, koje ste primorali da uzmu socijalne programe jer su tehnološki viškovi. SPS smatra da to nisu socijalni programi, nego su to programi za omalovažavanje ljudi, način kako da se ti ljudi oteraju sa radnog mesta, jer je omalovažavajuće da ste im u najvećem broju slučajeva dali za godinu radnog staža 100 - 200 evra. Nekoga ocenjivati šta je radio i koliko vredi za godinu dana njegov rad, to je zaista sramno i sa tim Socijalistička partija Srbije ni tada nije mogla da se složi. Te ljude ste oterali u penziju, doveli ste neke mlađe, slažem se, ali ne da biste pomogli celokupnoj omladini, nego da napravite svoju političku omladinu. Nemam ništa protiv da se pravi politička omladina, ako treba, ali ne na račun ljudi koji su toliko godina, 20, 30 godina, radili i pred penzijom su, a onda su oterani sa radnih mesta, dovedeni su drugi, a pri tom su svesni da ih niko neće primiti na neko novo radno mesto. O tome treba voditi računa. Da li ste popravili efikasnost vaših službi? Niste. Imamo nove agencije, imamo nove kancelarije, ali efikasnost tih agencija i kancelarija, odnosno tog državnog aparata je sve manja. Navešću vam jedan primer, to je za kraj ovog izlaganja. Naime, svi smo mogli da pročitamo članak u "Kuriru" od 17. oktobra o tome da su novinari "Kurira" otišli u nekoliko desetina apoteka u Beogradu i našli lek koji je trebalo da bude povučen iz prometa, za koji je Ministarstvo zdravlja dalo saopštenje da se mora povući iz prometa i upozorilo građanstvo da taj lek ne kupuje. Na pitanje novinara zašto se lek nalazi u apoteci, radnici u apotekama su rekli da oni nemaju nikakav dokument da lek treba povući. Pitali su Ministarstvo šta se desilo. Ministarstvo je reklo - jeste, mi smo dali odluku o povlačenju na osnovu izjave Agencije za lekove da je lek u postupku za registraciju, ali da nije registrovan i da ne može da bude stavljen u promet. Rekli su da su se oni obratili Udruženju veledrogerija i tu je stala njihova ingerencija. Udruženje veledrogerija nije ništa reklo, a takođe su zadali i zdravstvenoj inspekciji zadatak da nadgleda povlačenje ovog leka. Pored svega toga, svih tih agencija, svih tih udruženja itd., lek se i dalje nalazi u upotrebi. To je poenta kako funkcionišu državni organi. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa potom narodni poslanik Vladan Batić. Imate sedam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, do sada smo mogli na velikom broju primera da se uverimo da se gospodin Milan Marković slabo razume u resor na čijem se čelu nalazi, ali pošto ga je Vlada odredila da predstavlja danas u Narodnoj skupštini zakon o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika, mene zanima jedno pravno pitanje. U Predlogu zakona se pominju neki državni službenici na izvršilačkim radnim mestima koji su nekada imali status postavljenih lica. Dok je važio stari zakon o radnim odnosima u državnim organima, status postavljenih lica imala su samo ona lica u državnoj administraciji koja je na funkcije postavljala Vlada Republike Srbije.Po novom konceptu radnih odnosa u državnim organima, državni službenici na izvršilačkim radnim mestima nisu nikakvi funkcioneri, pa me zanima na koji način je uspostavljena jedna paralela između državnih službenika koji su sada na izvršilačkim radnim mestima i onih koji su nekad imali status postavljenih lica. Državni službenici koji su nekada bili postavljena lica od strane Vlade Republike Srbije danas nisu državni službenici na izvršilačkim radnim mestima, nego su državni službenici na položaju. Mislim da ovo što piše u ovim izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika ne stoji, nije u skladu sa osnovnim konceptom Zakona o platama državnih službenika i, uopšte, sa novim konceptom radnih odnosa u državnim organima. Kasnije ću iskoristiti priliku da se javim i da diskutujem o amandmanu koji sam podneo na ovaj predlog zakona, pa ću da upoznam i narodne poslanike i građane Republike Srbije sa tim kako nam izgleda državna administracija od kada je DOS na neustavan način preuzeo vlast u Republici Srbiji 5. oktobra 2000. godine, pa do danas. Samo da vas upoznam, gospodine ministre, to nisu podaci Srpske radikalne stranke. Podaci su prilično objektivni i verovatno ublažavaju realno stanje koje postoji u Srbiji. To su podaci vašeg Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, to su podaci Svetske banke. Građani koji gledaju TV prenos i narodni poslanici moći će da vide kako je to rasla državna uprava, kako se povećavao broj državnih činovnika, a kako nam se zauzvrat država smanjivala. Juče sam rekao, DOS je sahranio dve države, SRJ i državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Umesto da se državna administracija smanjuje, shodno smanjivanju državne teritorije, državna administracija raste. Ukoliko bi gospodin Milan Marković uspeo da nam da neke suvisle odgovore, na tome bih mu bio zahvalan.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po amandmanu.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem, u ime DHSS-a, da se ovaj zakon ne može popraviti amandmanima. Njegov osnovni tekst je toliko loš da bi nam trebao potpuno novi zakon. To pokazuje odnos vladajuće koalicije prema državnim službenicima, prema jednoj oblasti, jednoj temi i brojnim ljudskim sudbinama koje zaslužuju mnogo bolji tretman i mnogo bolji status. Svedok sam toga svakodnevno u institucijama u domenu pravosuđa, u tužilaštvima, u sudovima, u ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija, u organima uprave; ljudi koji tamo rade su na ivici egzistencije. Njihova pozicija je mizerna. Njihov status je bedan. Kada kažete državni službenici, to bi trebalo gordo, ubedljivo i otmeno da zvuči. Tu imamo jedan paradoks do te mere... Znam da će to zvučati pomalo demagoški i da nije drastično bolja situacija bila ni u vreme kada sam, recimo, ja bio ministar pravde, ali u svakom slučaju je bila apsolutno i neuporedivo bolja. Svakog dana, bez želje za samohvalisanjem, svakog dana kada odem u sud, tužilaštvo, ljudi se sa nostalgijom sećaju tog vremena i kažu - ovo je katastrofa. Dakle, koliko para toliko muzike. Mladi kolega, zašto ste nestrpljivi? Možete da izađete; inače, kada kažete nešto, to je kao da Njegoš govori. To vam ne sprečavam, ali saslušajte. Dakle, to je vrlo ozbiljna stvar, ogroman broj ljudi, a mislim da su sve poslaničke grupe dobile ovaj dopis zaposlenih, organizovanih sindikata u organima uprave, u organima pravosuđa, svi se sa tim suočavamo. To je ozbiljna situacija. Međutim, čini mi se da ni ovde nema prave atmosfere. I inače u Skupštini nema prave atmosfere. Inače, a to sam pitao predsednika Skupštine, doduše nije u tom momentu bio tu, uvaženog gospodina ministra, mislim da je sve što se danas događa u Srbiji i u ovom parlamentu vezano za izbore i ponovo postavljam pitanje, a odgovor zaslužuju da znaju bar narodni poslanici, zaslužuju svi građani Srbije. Otprilike, ovo se svodi na protek vremena ili gubljenje vremena, a očito ispod površine glavna tema su izbori. Pitam, a za to je nadležan i odgovor očekujem od predsednika parlamenta, mi dobijamo nekakve odgovore preko sredstava informisanja, ali još uvek šture, nejasne, a kampanja je počela... Govorilo se - izbori do nove godine. Sada se ne zna da li će biti pre ili će biti posle nove godine. Da li će se menjati Ustavni zakon? Da li će biti donet set zakona koji prethode izbornim zakonima – o spoljnim poslovima, odbrani, vojsci, a onda zakoni o izboru predsednika Republike, gradu Beogradu, pokrajinski itd. Gospodine predsedniče, hajde da vi presečete tu situaciju. Znam da to ne zavisi u dobroj meri od vas i da zavisi od političke trgovine. Ovo je kao nekakvo nadvlačenje konopca. Sada mi ovde pričamo o jednoj temi koja je ozbiljna, ali vidimo da nema energije za ozbiljnu raspravu. Ili se to svodi na besomučno reklamiranje Poslovnika, ili ovako na jednu apatiju, da nam vreme prođe. Hajde da damo odgovor na to pitanje i da znamo šta da radimo. Inače, kada je reč o setu ovih zakona, kao bivši ministar i kao kolega ministra Markovića imam jednu dobronamernu sugestiju. Ne možete, gospodine Markoviću, da kažete, ako zakoni ne valjaju i nisu dobro napisani - nisam ih ja pisao, nego ih je pisao Balinovac. Onda u drugoj rečenici kažete - ali ja u svemu stojim iza ovih zakona. To je još gore. Bolje da ste prećutali, pa ako je loše i ako ste pisali, nije važno, nego vi priznajete da stojite iza nečega što ne valja. Mislim da vam je argumentacija malo manjkava. Ovo stvarno dobronamerno kažem. Čujem kolege koji sada drvlje i kamenje na Balinovca, a kada smo mi ovde diskutovali, reč nisu rekli; sada, Balinovčevi zakoni, projekti, njegova rešenja itd. Mislim da je naša greška; ne samo što smo oterali Balinovca, trebalo je da oteramo i njegove zakone. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo kako se ponaša gospodin Milan Marković, to je najbolja slika, ne treba ništa da se kaže; mogu odmah da napustim govornicu, on je rekao sam o sebi. Ali, pošto se ne obraćam samo ministru Milanu Markoviću, nego narodnim poslanicima, koje ću pokušati da ubedim u smisao svog amandmana, ipak ću da kažem nekoliko rečenica. Članom 196. stav 4. Ustava Republike Srbije propisano je da zakoni i drugi propisi i opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a mogu ranije da stupe na snagu samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Vlada Republike Srbije je predložila da zakon o dopunama Zakona o platama državnih službenika stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Srpska radikalna stranka smatra da nema pravnog osnova za ovakvu formulaciju i da i ovaj zakon, kao i svi drugi zakoni, treba da stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Vlada, kao predlagač zakona i ministar Milan Marković, kao ovlašćeni predstavnik Vlade, nisu nas ubedili da postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona od roka koji je propisan članom 196. Ustava Republike Srbije. Smatramo da zakon treba da stupi na snagu u onom redovnom ustavnom roku, a to je osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ne vidimo šta će se to dramatično desiti, pa da zakon mora da stupi na snagu ranije. Da li će biti ugrožena bezbednost, javni red i mir, bezbednost države? Da li će se desiti neka velika havarija, nesreća itd. ako zakon stupi na snagu u roku koji je propisan Ustavom? Dakle, Vlada nas u to nije ubedila i smatramo da nema mesta ranijem stupanju na snagu. Prilikom svog prethodnog javljanja rekao sam da ću pokušati ministru Markoviću da predstavim sliku državne uprave u Republici Srbiji, kako ona izgleda otkako je DOS preuzeo vlast. Moram da podsetim narodne poslanike i građane Republike Srbije koji prate ovaj prenos na obećanje koje su lideri DOS-a davali pre nego što su došli na vlast –kada dođemo na vlast mi ćemo da u potpunosti sredimo stanje u državi, mi ćemo na nov način da uredimo i državnu upravu, ona će da bude efikasna, racionalna, manje će da košta građane Srbije i država će bolje da funkcioniše. To su reči. Ako obratite pažnju na brojeve, onda ćete videti da je stanje sasvim drugačije od onoga kako ga predstavljaju svi ministri za državnu upravu od 2000. do danas. Prema podacima Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu... Kao što vidite, ovo nisu podaci SRS, to mi nismo pisali; dakle, stanje može da bude samo gore, nikako bolje od ovih brojeva koje ću vam sada pročitati. Prema podacima Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, na dan 31. avgusta 2001. godine, u republičkim organima uprave, izuzev MUP-a, i srodnim institucijama, generalnom sekretarijatu i službama Vlade i Upravi za zajedničke poslove republičkih organa radilo je 8.099 lica, od toga 171 postavljeno lice i 7.928 zaposlenih. Nepune tri godine kasnije, na dan 31. marta 2004. godine, dakle, neposredno nakon što je stupila na dužnost prva vlada Vojislava Koštunice, državna uprava u Republici Srbiji kadrovski je uvećana za nešto više od tri puta. Broj lica, postavljenih, pripravnika, zaposlenih na neodređeno i određeno vreme, koja su radila u državnoj upravi Republike Srbije, bez MUP-a, iznosio je 27.238. Ako se ovi podaci uporede sa podacima Svetske banke o broju zaposlenih u evropskim državama u periodu od 1999. do 2001. godine, dolazi se do nedvosmislenog zaključka da je srpska državna uprava kadrovski predimenzionirana, odnosno da je broj lica koja rade u državnoj upravi iznad evropskog proseka. Na primer, broj zaposlenih u državnoj upravi u Republici Srbiji veći je nego u Finskoj, Češkoj, Mađarskoj i Poljskoj, iako su sve te države, izuzev Finske, takođe države koje se nalaze u tranziciji. Uporedni podaci o učešću fonda zarada zaposlenih i funkcionera u državnoj upravi Republike Srbije i državama centralne i istočne Evrope u ukupnom obimu javne potrošnje takođe su nepovoljni po Republiku Srbiju. U Republici Srbiji tokom 2004. godine zabeleženo je veće učešće fonda zarada u ukupnom obimu javne potrošnje nego u Albaniji, Austriji, Bugarskoj, Rumuniji i Slovačkoj. Veći procenat od Srbije imale su samo Grčka, Hrvatska i Slovenija. Kao što vidite, dame i gospodo narodni poslanici, stanje državne uprave u Republici Srbiji je izuzetno teško. Državna uprava je glomazna, izuzetno mnogo košta, a pri tome je izuzetno neefikasna. Nema racionalnog opravdanja za činjenicu da nam se država smanjuje iz godine u godinu, a da se povećava državna administracija. Ovo su podaci iz 2004. godine. Da vas podsetim, tada je važio Zakon o ministarstvima iz 2004.godine, prema kome je u Republici Srbiji postojalo 17 ministarstava. Prema važećem Zakonu o ministarstvima iz 2007. godine, u Republici Srbiji postoje 22 ministarstva. Dakle, ukoliko bismo tražili nove, važeće podatke iz 2007. godine, oni bi sigurno bili daleko alarmantniji nego podaci iz 2004. godine. Sada se postavlja jedno osnovno pitanje – šta radi ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, šta rade njegovi državni sekretari, njegovi pomoćnici i gde je ta reforma državne uprave Republike Srbije o kojoj vi pričate već nekoliko godina? Da vas podsetim, prva vlada Vojislava Koštunice je krajem 2004. godine donela Strategiju reforme državne uprave u Republici Srbiji. Kada je prezentovan tekst te strategije u "Hajatu", onda je jedan od onih koji su pozitivno govorili o toj strategiji bio i tadašnji šef OEBS-a u Srbiji Mauricio Masari. Od 2004. godine do danas prošlo je pune tri godine. Ništa se ne vidi. Apsolutno ne postoji nijedan validan podatak da se stanje u državnoj upravi poboljšalo. Ne samo da se nije poboljšalo, nego se pogoršalo. Broj državnih službenika je sve veći i veći. Budžet za 2007. godinu to potvrđuje. Državna administracija je izuzetno neefikasna. Ono što je najgore, državna uprava u Republici Srbiji danas ne radi po Ustavu i zakonu, nego radi po partijskim nalozima šefova DS, DSS i G 17 plus. Kada Demokratskoj stranci odgovara da se poštuje zakon, onda se oni pozivaju na zakon. Kada im to ne odgovara, onda kažu - zakon ne važi. Mogli ste da vidite u prethodnim danima, dame i gospodo narodni poslanici, da je Srpska radikalna stranka insistirala na tome da se dosledno sprovede član 12. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Po tom članu predsednik Narodne skupštine ima obavezu da, u roku od 15 dana od prestanka mandata pokojnog Nenada Bogdanovića, raspiše izbore za gradonačelnika Beograda. Dobili smo tumačenje ministra Markovića kako nije jasno da li važi Zakon o lokalnoj samoupravi ili ne važi, da li važi u celini ili ne važi uopšte itd. Zakon o lokalnoj samoupravi važi. To jasno proizilazi iz člana 12. Prvi koji taj zakon treba da primeni jeste upravo gospodin Milan Marković, ali gospodin Milan Marković to ne želi. On održava u Beogradu vanustavno i vanzakonsko stanje. On neće da prizna u Narodnoj skupštini da Zakon o lokalnoj samoupravi, recimo, uopšte ne poznaje nekakvog zamenika vršioca dužnosti grada Beograda, da ne poznaje to da samo DS može da predloži predsednika Skupštine grada Beograda, a da to ne može SRS itd. Koristim ovo javljanje da upoznam narodne poslanike sa onim što se dešava u opštini Ruma. Jutros su u gradsku kuću, odnosno u Opštinu Ruma došla dva autobusa policije iz Šida i iz Sremske Mitrovice i pokušali su da uvedu u dužnost potpuno nelegalno izabranog tobožnjeg predsednika Skupštine opštine i njegovog zamenika, dvojicu iz Demokratske stranke. Pri tome, nisu dozvolili predsedniku opštine da uđe u gradsku kuću. Znači, sve je bilo blokirano, kao da se u gradskoj kući nalaze teroristi. Sa policijom je bila i jedna gospođa iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pokušao sam sa njom da razgovaram, kao narodni poslanik. Ona je to odbila. Ne znam kako se zove ta gospođa, a policajac koji je bio, navodno je neki starešina iz Beograda, na moje pitanje - kako se vi zovete, kaže - ja sam ovde niko. Gospodo, to je još jedan dokaz o tome kakva nam je državna uprava, jer i policija je sastavni deo uprave. Pokušao sam od te gospođe iz Ministarstva za lokalnu samoupravu da saznam koji je pravni osnov da dovode policiju u gradsku kuću i da ne dozvoljavaju predsedniku opštine da uđe u gradsku kuću. Naravno, ona na to nije htela ništa da odgovori. Pre toga je rekla sekretaru Skupštine opštine da je policija u gradskoj kući na osnovu nekakvog zaključka Vlade. Juče smo pričali o jednoj opasnoj pojavi, a to je da Vlada donosi neke akte koji neće biti nigde objavljeni. Građani Srbije sa takvim aktima neće moći da buduupoznati. Pitam ministra Milana Markovića, a i gospodina Jočića, kao ministra unutrašnjih poslova, koji je to zaključak Vlade koji dozvoljava policiji da upadne u gradsku kuću bez sudskog naloga i da ne dozvoljava predsedniku opštine i odbornicima da uđu u gradsku kuću? Koji je to zakon koji to dozvoljava? Da li je u pitanju neki drugi pravni akt? Uopšte, koji je pravni osnov za ovakvo delovanje policije? Razumem želju da se dođe na vlast. To je legitimna težnja svake političke stranke. Gospodo, uskoro će biti lokalni izbori. Izađite na izbore, pa ako građani Rume, Srema, Vojvodine, cele Srbije žele da budete na vlasti, vi ćete biti, ali nemojte da vas policija uvodi u dužnost. Ovo nije policijska država, mada očigledno vi imate žarku želju da Srbiju pretvorite u policijsku državu. Nemojte u to da uvlačite one poštene policajce, koji su danas gledali u zemlju od sramote, nemojte da ih brukate. To su pošteni ljudi. Oni imaju svoje porodice i nije im lako kada moraju da izvršavaju vaše političke naloge koji nemaju zakonskog osnova. Nemojte da brukate te čestite ljude. Onda izvolite, dođite vi, neka dođe ministar Milan Marković, neka uzme za ruku te svoje partijske drugove, pa neka ih on uvodi u dužnost. Nemojte da se krijete iza tih poštenih policajaca koji rade za malu platu i koje ste poturili kao živi štit. Nemojte to da radite. Pobedite na izborima, to je demokratski put. Sve ostalo može da izazove izuzetno opasne incidente. Pozivam Milana Markovića, on je verovatno demonstrativno izašao iz sale Skupštine Srbije, ali molim njegove partijske drugove da mu to pitanje prenesu, neka izađe za govornicu Skupštine Srbije i neka nam odgovori koji je pravni osnov da policija upada u gradsku kuću i da službenica njegovog ministarstva ne želi da pokaže pravni akt na osnovu koga se to radi. Ako se ministar Milan Marković ogluši o ovaj moj zaista dobronameran zahtev, bićemo prinuđeni da izlazimo po Poslovniku i branimo prava lokalne samouprave za govornicom Skupštine Srbije.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNIM I DRUGIM PRAZNICIMA U REPUBLICI SRBIJI (pojedinosti) Primili ste amandman koji su na Predlog zakona zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 3. doda novi član 4. Vlada predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, već sam u načelnoj raspravi rekao da nam je jasno da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim i drugim praznicima predstavlja usklađivanje sa Ustavom i sa činjeničnim stanjem, ali za nas predstavlja i mogućnost da se po pitanju praznovanja praznika nacionalnih manjina izađe u susret nacionalnim manjinama. Naime, prema Zakonu o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, nacionalni saveti nacionalnih manjina imaju pravo da utvrde nacionalne praznike nacionalnih manjina, koje kasnije Savet Republike Srbije za nacionalne manjine potvrđuje. Vlada je predložila da se amandman odbije, i to sa obrazloženjem da prema mišljenju Vlade ovo rešenje po svojoj sadržini predstavlja materiju sistemskog zakona kojim će se urediti prava pripadnika nacionalnih manjina. Mi smatramo, i mislim da je to činjenica, da postoji sistemski zakon kojim je uređeno pitanje prava pripadnika nacionalnih manjina; to je upravo Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Sa druge strane, sistemski zakon kojim se uređuje pitanje praznika je upravo Zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Iz tog razloga predlažemo da se ovaj amandman prihvati. Ovaj amandman, inače, sadrži identično rešenje kao što već sadrži Zakon u odnosu na verske praznike. Suština našeg predloga je da se kao i verski praznici nacionalnih manjina, tako i nacionalni praznici nacionalnih manjina jednostavno obeležavaju na dostojanstven način, to jest da pripadnici nacionalnih manjina tih dana ne rade. Inače, još da kažem, obrazloženje koje sam citirao je potpuno neargumentovano, jer ako pratimo tu odluku onda bi verske praznike trebalo utvrditi u Zakonu o crkvama i verskim zajednicama, ili Praznik rada u Zakonu o radu, tako da mislim da je regulisanju načina praznovanja praznika koji su utvrđeni u skladu sa tim sistemskim zakonom mesto upravo u ovom zakonu. Na kraju, još samo kratka replika ministru na njegovo poslednje izlaganje. Naime, rekao je da pitanje granica upravnih okruga nije utvrđeno, odnosno regulisano Zakonom o teritorijalnoj organizaciji nego Uredbom Vlade. To je za mene potpuno jasno. Postavio sam pitanje, i to pitanje i ovim putem ponavljam, kada će, u cilju zaštite zakonitosti, člana 39. Zakona o državnoj upravi, ne onog drugog zakona, nego Zakona o državnoj upravi, Ministarstvo za državnu upravu inicirati izmenu vladine Uredbe koja utvrđuje granice upravnih okruga i da se na taj način ispravi nepravda prema kojoj se opštine Ada, Kanjiža i Senta, inače bačvanske opštine, nalaze praktično u Banatu.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, videli ste da se juče desio jedan nezapamćen incident u međudržavnim odnosima među zemljama bivše SFRJ, gde je predsedavajući Predsedništva Bosne i Hercegovine Željko Komšić upozorio predsednika Vlade Republike Srbije – nije bitno ko je i iz koje političke partije dolazi, ali je predsednik Vlade Republike Srbije koja je po Ustavu ovlašćena da vodi spoljnu politiku – da drži prste dalje od Bosne i Hercegovine, inače će dobiti i po prstima i po nosu. Ako neko ovde misli da je time upozoren Koštunica, mislim da se duboko vara. Ovde je upozorena Republika Srbija, srpski narod i upozoreni su građani Republike Srpske i srpski narod u Bosni i Hercegovini da im slučajno ne padne na pamet da brane Dejtonski sporazum, da Srbija treba bez ikakvog podizanja glasa, da ne kažem nekog drugog organa ili nekog sredstva, neke institucije ili, ne daj Bože, oružane sile, mirno da gleda otimanje Kosova i Metohije i uništavanje Republike Srpske. Gospodine ministre, Vlada Republike Srbije mora najoštrije da reaguje na ovakvu izjavu. Ovo je pretnja Republici Srbiji koja dolazi od Bosne i Hercegovine, u liku predsednika Predsedništva Bosne i Hercegovine. Dokle ćete se više ulagivati i izvinjavati onima koji dan-danas prete Srbiji i srpskom narodu? Zato tražim od državnih organa da najoštrije reaguju povodom ovakvih izjava. Ne može najoštrija izjava povodom ovoga biti izjava savetnika predsednika Vlade za pitanja medija Srđana Đurića. Znači, molim vas da se uozbiljite, molim vas da radite ono što vam je ustavna obaveza, a to je da vodite računa o državnim i nacionalnim interesima. Obaveza Republike Srbije jeste da štiti Republiku Srpsku, jer postoje specijalne veze i specijalni odnosi sa njom. Ovde smo to usvojili pre nekoliko meseci, ovde smo glasali o tome. Danas Lajčak hoće da poništi Dejtonski sporazum. Danas se kaže da će SAD i druge države biti spremne da jednostrano prihvate i priznaju nezavisnost Kosova i Metohije, a mi kažemo da nam ne pada na pamet da osporimo jedinstvo Bosne i Hercegovine, odnosno to je rekao predsednik Republike juče, u isto vreme kada Komšić kaže i upozorava predsednika Vlade da će dobiti po nosu. Predsednik Vlade može da dobije po nosu, ali ova država i ovaj narod ne sme da ostane bez odgovora na takve tvrdnje i na takve pretnje, pa makar dolazile i od Crne Gore, Bosne i Hercegovine, od bilo koga iz našeg okruženja. Zato vas zaista pozivam da umesto raščišćavanja odnosa unutar vladajuće koalicije i nagađanja i naklapanja oko izbora... Mi imamo takvu situaciju da niko neće da reaguje povodom ovakvih pitanja. Znači, predsednik Vlade Vojislav Koštunica u ovom slučaju nije predstavnik Demokratske stranke Srbije, pa da se Demokratska stranka raduje što će ga Komšić udariti preko nosa. U svakom slučaju, on je predsednik Vlade za koga ste glasali vi iz vladajuće koalicije. Branite Vladu Republike Srbije u odnosima prema našim političkim protivnicima i onima, mogu da kažem, koji su neprijatelji srpskog naroda, zato što ćete time braniti Srbiju i srpski narod i branićete Republiku Srpsku. Ne može Milorad Dodik ovde izigravati Ahtisarija pa da obilazi državne institucije da bi od njih iskamčio to da će neko da brani Republiku Srpsku. Obaveza je vaša i naša da branimo Republiku Srpsku, po Dejtonskom sporazumu. Tako je završen rat. Ako se menja Dejtonski sporazum, ugrožava se mir u BiH. To svi moraju da znaju. Takođe, ukoliko se otima Kosovo i Metohija, ugrožava se mir i stabilnost na Balkanu. To treba da kažete, jer narod Srbije od vas to očekuje.
Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Javljam se po istom osnovu kao i prethodni govornik. S obzirom na ovo o čemu je bilo reči, prosto ne mogu da ne reagujem. Slažem se sa izlaganjem prethodnika. Zaista, reakcija gospodina Komšića se ne može nikako protumačiti ni kao diplomatska, a reći da je nediplomatska i to bi bio eufemizam. Znači, tu se radi o jednom agresivnom nasrtaju na prava i obaveze Republike Srbije, na način koji nema presedana u ovoj najnovijoj istoriji. Mislim da u tom smislu država Srbija ne može ostati bez reakcije. Ovo je možda jedan od vidova te reakcije, ali mislim da nije isključeno da i pojedini državni organi u Srbiji, kao što je i ovaj parlament, treba da imaju određenu reakciju. Ta reakcija nije možda dovoljna da bude samo sa govornice, moguće je da je neophodno da u jednom trenutku ova skupština izađe i sa određenim dokumentom. Mi smo na ovom zasedanju Narodne skupštine imali predlog deklaracije o Kubi; pa kada smo već imali predlog deklaracije o Kubi, prosto je neverovatno da ne bismo mogli da imamo predlog deklaracije o ovoj situaciji u BiH, koja je vezana za položaj Republike Srpske. Poštenja radi, reći ću da sam juče imao prilike da vidim jedan takav predlog, koji su pripremile kolege iz SRS. U ime poslaničke grupe DSS - NS mogu reći da to može biti dobar polazni osnov da se napravi jedan zajednički tekst na tu temu i to može biti odgovor ovog parlamenta. Jednostavno, obaveza Republike Srbije, to je ono što gospodin Komšić mora da zna, proističe iz Dejtonskog sporazuma. Država Srbija je garant sprovođenja Dejtonskog sporazuma i ima svako pravo da se meša onda kada smatramo i kada država Srbija smatra da su povređene odredbe Dejtonskog sporazuma i da je povređen ustavni okvir u BiH. Ovo što gospodin Lajčak sada radi, to je definitivno vređanje ustavnog okvira u BiH, to je pokušaj da se poništi postojanje Republike Srpske. Mi vrlo dobro znamo na koji način je sve to išlo, kako je rat završen i ko su garanti završetka tog procesa. Prema tome, u ovom trenutku ovo ima osnova, sve što smo čuli ima dubokog smisla i ova država jeste u obavezi da reaguje.
Zahvaljujem gospodinu Aligrudiću. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvinjavam se gospodinu Nikoliću, replika, gospodin Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim samo da iskoristim poslovničko pravo da u dve rečenice pojasnim ono o čemu sam govorio, pošto se gospodin Aligrudić nadovezao na moje javljanje po Poslovniku. Predlažem i pozivam Vladu Republike Srbije da predloži ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije donošenje jednog akta, dokumenta, rezolucije ili deklaracije, svejedno, o Republici Srpskoj. Apsolutno ste u pravu da naša skupština treba o tome da se izjasni. Naša skupština treba da donese deklaraciju u kojoj treba da jasno kaže da ukoliko albanski lobisti za nezavisnost jednostrano žele da priznaju nezavisnost Kosova i Metohije, van odluke Saveta bezbednosti, van međunarodnopravnog poretka, onda međunarodnopravni poredak ne važi ni za Republiku Srpsku i Srbija treba da prizna nezavisnost Republike Srpske. U svakom slučaju, na svako kršenje i ugrožavanje Dejtonskog sporazuma ova Narodna skupština mora da reaguje. To je u skladu sa Sporazumom o specijalnim odnosima. Ne može vrhunac naših reakcija biti izjava da se Srbija zalaže za celovitost i jedinstvenost BiH. Oni ukidaju Republiku Srpsku, a Srbija se zalaže za jedinstvenost i celovitost BiH! To je juče izjavio predsednik Srbije. Komšić kaže da će Srbija dobiti po nosu preko nosa premijera. Znate šta, i kada je bio Milošević nisu napadali Miloševića zato što je bio Milošević, nego su njega napadali zato što je štitio srpski nacionalni i državni interes. Ovde uopšte nije bitno ko je na čelu ove države i ove vlade. I da je vama neko zapretio uvek ova skupština treba da stane u odbranu svoga predsednika i predsednika Vlade. Ali, ukoliko ne razumete o čemu govorim i ukoliko mislite da se sve odnosi na personalna pitanja, ja se izvinjavam, nisam želeo nikome da nametnem da li će braniti ili napadati Koštunicu ili bilo koga drugog. Ovde je reč o Srbiji, srpskom narodu, građanima Srbije i pre svega onima koji žive u Republici Srpskoj i koji gledaju ovaj parlament i ne mogu da veruju da danas u ovom parlamentu niko neće o tome reč da kaže, da dolazimo u jednu apsurdnu situaciju da o tome treba da govore predstavnici opozicije. Ne smeta, mi smo državotvorna politička stranka i iznad svih partijskih interesa jeste interes ove države i ovog naroda.
Reč ima ministar Marković.
Kao predstavnik Vlade u ovom parlamentu danas osećam se pozvanim da uzmem učešće i u ovoj raspravi. Potpuno razumem zabrinutost gospodina Dačića i svih drugih narodnih poslanika. Treba dobro proceniti da li jedna takva izjava zaslužuje da se njome bave državni organi Republike Srbije. Karakter i kvalitet izjave gospodina Komšića je takav da jedva da zaslužuje da se nađe na stranicama žute štampe. Nažalost, postoji nešto drugo što je vrlo ozbiljno, a to je ideja koju sprovodi, koju ima ili koju zastupa gospodin Lajčak. To je ono što jeste naišlo na vrlo direktnu reakciju predsednika Republike i mislim da mi ovde, ako već želimo da govorimo o Srbiji, ne treba sada da na neki način izvodimo neke segmente iz nastupa predsednika Republike ili predsednika Vlade i da to koristimo za neku unutrašnju političku scenu. Dakle, predsednik Republike Srbije i predsednik Vlade Republike Srbije u saopštenjima su vrlo jasno istakli sledeće, a to je da je Srbija garant Dejtonskog sporazuma, da Srbija neće i ne može pristati na povredu prava Republike Srpske koja su utvrđena Dejtonskim sporazumom, odnosno srpskog naroda. Istovremeno su povukli paralelu i rekli da izuzev tog međunarodnog dokumenta, ugovora takođe štitimo i drugi dokument, a to je Rezolucija Saveta bezbednosti 1244. Mislim da su izjave predsednika Republike i predsednika Vlade Republike Srbije bile jedan pravi, uravnoteženi i komplementaran odgovor na ono što je ideja koju sprovodi ili zastupa gospodin Lajčak. Naravno, ukoliko Narodna skupština, Vlada ili predsednik Republike, državni organi procene da treba i drugačije reakcije, onda će se uzeti u obzir svi elementi u ovom slučaju i preduzeti neka druga reakcija. U svakom slučaju, molio bih da imamo u vidu da je predsednik Republike vrlo jasno i direktno rekao da je Srbija garant Dejtonskog sporazuma i da kao takva ne može dozvoliti da se dovode u pitanje prava srpskog naroda u Republici Srpskoj. Molio bih, ako već želimo o tome da pričamo, da ipak govorimo na jedan celovit način, da se ne bi u javnosti stekao pogrešan utisak, jer neko možda juče nije slušao saopštenje predsednika Republike.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Ponovo se izvinjavam gospodinu Nikoliću, po Poslovniku Ivica Dačić.
Samo želim da ne ostane nerazjašnjeno ono o čemu sam malopre govorio. Mislim da je tema o kojoj govorimo veoma ozbiljna i nije stvar za međusobno prepucavanje da li je nešto rekao predsednik Republike ili predsednik Vlade ili bilo koji drugi predsednik neke političke stranke itd. Reč je o obavezi Srbije iz Dejtonskog sporazuma, a naravno, i iz onoga što je doneto u ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije, a to je Sporazum o specijalnim odnosima i vezama između Srbije i Republike Srpske. U tom smislu Srbija treba da iskoristi sve političke mogućnosti da jasno kaže svima šta će uraditi ukoliko dođe do narušavanja Dejtonskog sporazuma, a do tog narušavanja dolazi. Zato mislim da su neuputne izjave ma kog državnog organa koje govore o tome da Srbija neće slati vojsku na Kosovo, da Srbija neće podržati nezavisnost Republike Srpske, da se Srbija jednostavno unapred na takav način deklariše da naši neprijatelji mogu da urade šta god hoće protiv nas, a mi ćemo dostojanstveno trpeti i nećemo ništa preduzeti. Mislim da su takve izjave pogrešne. Zato ne bi bilo daleko od političke ispravnosti da pokušamo i kroz dokument Narodne skupštine Republike Srbije da to osudimo. Ne kažem da treba da se vode neke dodatne i posebne rasprave, ali postoji takva praksa u mnogim parlamentima. Uostalom, i u samoj Srbiji, o bombardovanju Srbije, o svemu, kroz razne skupštine su usvajana zajednička saopštenja, deklaracije. Mislim da Narodna skupština Republike Srbije treba još jednom da istakne da će Srbija učiniti sve, baš sve za odbranu Republike Srpske, a ne samo na rečima i ne samo do one rečenice kada se kaže - ali ćemo braniti i jedinstvenu Bosnu i Hercegovinu. Znate šta, branićemo srpski narod u Republici Srpskoj. Ne mogu od svih međunarodnih dokumenata - Dejtonskog sporazuma, Rezolucije 1244, da budu važnije AVNOJ-evske granice bivše Jugoslavije. Srušen je komunistički sistem svuda u Evropi, ostale su samo međurepubličke granice u Srbiji, u bivšoj Jugoslaviji, kao najviši izraz pravednosti. Apsolutno mora da se stane u odbranu našeg naroda koji živi u ovom trenutku van teritorije Republike Srbije. Uostalom, to nije samo naša politika, to je i vaša politika koju ste vodili, to je politika onih stranaka koje ste podržavali i sa kojima ste sarađivali svih ovih godina od 1990. godine do danas. Hvala.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Pretpostavljam da ovo zahteva izjašnjavanje svake poslaničke grupe. U naš stav ne morate da sumnjate, iznosili smo ga uvek, iznosimo ga i sada. Za nas je i Bijeljina i Banja Luka Srbija, a jednog dana će srpski narod, odnosno svi građani Republike Srpske imati priliku da o tome donose odluku referendumom. Mislim da kada neko da izjavu o predsedniku Vlade ili o nekom članu Vlade treba da reaguje Vlada. Mislim da ovo nije za reakciju Narodne skupštine, mi nismo pomoćni organ Vlade, posebno nismo zaštitni organ Vlade. Ali, spreman sam da učestvujem u izradi dokumenta koji bi se zvao - rezolucija Narodne skupštine Republike Srbije o sprovođenju Dejtonskog sporazuma i ostvarivanju prava Republike Srpske na osnovu tog Dejtonskog sporazuma, pa da upozorimo ceo svet kakvu je obavezu preuzela tadašnja Jugoslavija u pogledu zaštite Dejtonskog sporazuma i na šta smo spremni ukoliko dođe do grubog kršenja, a ono je očigledno i evidentno. Dakle, Republika Srpska je ugrožena. U Republici Srpskoj na vlasti su ljudi koje direktno podržava sadašnja Vlada Srbije. Dogovorite se sa tim ljudima, dogovorite se sa Miloradom Dodikom šta treba da se učini da bi Republika Srpska opstala. Šta ćete ukoliko neko smeni Milorada Dodika ovih dana i zabrani mu, kao što je radikalima svojevremeno zabranjeno zbog takvih izjava, da se više bavi politikom? Da li u 21. veku neko može u jednoj državi čoveku da zabrani da se bavi politikom zbog ideja koje iznosi? Sada kada Savet Evrope ukida klevetu kao krivično delo, da li nekome zbog govora može da bude zabranjeno da ga narod bira? Hajde da ozbiljno branimo interese i Srbije i Republike Srpske i posebno interese Srbije na Kosovu i Metohiji. Ali, kako mi branimo Kosovo i Metohiju, tako će nam biti sa Republikom Srpskom i vi to vrlo dobro znate. Nastavite li ovako i dalje da pregovarate, a da se ne pripremate za samoproglašenje nezavisnosti, tako će nam otići i Republika Srpska. Nemojte da se ponašate kao da ne protiču dani, jer dani prolaze veoma brzo. Cinizam stranih visokih predstavnika je sve veći. Solana je na kraju izgovorio ono što je, u stvari, verovatno već rekao vašim predstavnicima, dakle - odustanite od stopostotnih zahteva i jedni i drugi. Ja vas sada pitam, kome je to upućeno, i Albancima i Srbima ili samo Srbima? Zašto bi Albanci odustali od stopostotnog zahteva, kada to Amerika govori i dan-danas? Zašto bi odustali od zahteva da budu nezavisni, kada to Amerika kaže danas, to kaže Nemačka danas, takođe i Evropska unija? Znači, to je poruka našim pregovaračima u Beču - odustanite od maksimalnih zahteva, odustanite od zahteva da Kosovo i Metohija ostane u sastavu Srbije. Znači, spreman sam za sednicu Narodne skupštine na kojoj ćete ponovo podneti izveštaj o tome šta se dešava na pregovorima. Zašto nas držite u blaženom neznanju, šta se to dešava na pregovorima? Imate li pravo da nas držite u blaženom neznanju na osnovu Rezolucije koju smo ovde usvojili jednoglasno ili ste dužni da nam podnosite izveštaje šta se na pregovorima dešava? Ukoliko želite saradnju Srpske radikalne stranke, moramo da budemo potpuno u toku. Ako je neko rekao da će Vojislava Koštunicu da lupi po nosu i po prstima, hajde da vidimo prvo reakciju Vojislava Koštunice, a ne da čeka pet ili šest meseci; neka odmah kaže – znate šta, on je mene, ne kao ličnost, nego kao predsednika Vlade Republike Srbije ugrozio i tražim da se Vlada o tome izjasni. Mi ćemo onda, naravno, i kao Narodna skupština da se izjasnimo. Hajde, ako hoćete da branimo državu, segment po segment, deo po deo da uđemo svi jedinstveno u tu odbranu, a ne da je vi branite da biste izvukli nekakve poene, pa da čak raspišete i izbore i da završimo i izbore pre nego što dođe do negativnih ili pozitivnih poena. Dakle, spremni smo da ovde učestvujemo u raspravi i spremni smo da donosimo rezolucije, ali zaista nisam spreman da učestvujem u izglasavanju nečega što će se zvati - nisi smeo da zapretiš Vojislavu Koštunici i Narodna skupština je zbog toga užasnuta. Baš me briga, ja hoću da vidim kako će on sebe da odbrani, da bih znao kao će da odbrani Srbiju kada Srbiji bude teško.
Repliku ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Ovo je replika na prethodno izlaganje. Dakle, mislim da se nismo baš najbolje razumeli, jer ja nisam govorio o potrebi da Skupština reaguje na Komšićevu izjavu, nego na ono što je Lajčak uradio. To su dve potpuno različite stvari. Na Komšićevu izjavu možemo reagovati kao političari na različit način. Što se tiče Lajčaka, to je predmet rezolucije. Dakle, ja sam rekao da sam juče imao priliku da vidim jedan inicijalni dokument Srpske radikalne stranke koji može poslužiti kao dobar osnov za reakciju Narodne skupštine povodom onoga što se dešava u BiH pod međunarodnim patronatom. Moramo imati u vidu da BiH nije obična država. Ona je jedna vrsta marionetske tvorevine međunarodne zajednice, na koju smo morali da pristanemo u ovom trenutku zbog toga što je to rešeno jednim sporazumom kojim je zaustavljen rat. To je za nas trenutno pravni okvir. Taj pravni okvir mora da se poštuje, jer smo mi garanti poštovanja tog pravnog okvira. U tom smislu ja mogu da shvatim i određene izjave određenih državnih zvaničnika. Znači, ne bih širio temu, zaista, ali je prosto nemoguće da državni organi Srbije ne reaguju na takve izazove. To mora da se uradi. Zaista ne mogu da prihvatim tezu da ako neko ko je zvaničnik jedne države, pa i takve kakva je Bosna i Hercegovina, u liku gospodina Komšića, prozove jedan državni organ Srbije, da se to tiče isključivo reakcije tog državnog organa. Za mene je to sa političkog stanovišta apsolutno neprihvatljivo. Po meni, država Srbija mora imati određenu reakciju, a obično je reakcija primerena onome što je izazvalo reakciju. Dakle, treba da se postavi pitanje ko je to rekao, u kom svojstvu, na koji način se obratio, da li je to diplomatski rečnik ili nešto što je sasvim drugačije, nešto što je skandalozno u diplomatskom i političkom smislu. Ja mislim da je ovo drugo u pitanju. Na kraju, na tako skandaloznu izjavu ide reakcija koja je takvoj izjavi, ne samo nivou sa kojeg je data, primerena. Prema tome, vi ćete moći vrlo jasno da čujete izjavu savetnika za medije predsednika Vlade o tome. Ona jasno, nedvosmisleno, decidno kaže da se radi o drskom, bezobzirnom ponašanju koje se na svakakav način može okarakterisati, samo ne kao diplomatsko, i da ono nije upereno nijednog trenutka protiv Vojislava Koštunice lično. Nemojte imati iluzije nijednog trenutka da je ono što je Komšić izjavio upereno lično protiv Vojislava Koštunice, jer se, bože moj, njemu nešto Vojislav Koštunica ne dopada. To jednostavno nije tačno. Ko tumači da je takav napad usmeren na ličnost u ovoj državi, taj očigledno nije u stanju da oseti na koji način se može i treba braniti državni interes Republike Srbije. Takve izjave su direktno uperene protiv Republike Srbije. Jer, oni ljudi koji se nalaze na funkcijama u ovoj državi reprezentuju i državu i državni interes Republike Srbije, a ne sami sebe na tim funkcijama. Bez obzira ko je za koga glasao na ovim izborima, ko je za koga glasao u ovom parlamentu kada je reč o ministrima ili predsedniku Vlade, ovo je, dakle, nešto što je zajednički interes. Kada se poziva na zaštitu zajedničkog interesa, gospodine Nikoliću, onda se mora biti do kraja dosledan u tome. Kada ovde govorite o nekim najavama da se možda mogu raspisati predsednički izbori u trenutku kada se zaista završava jedna izuzetno važna faza razgovora o budućem statusu Kosova i Metohije, koja će rezultirati 10. decembra podnošenjem izveštaja "trojke" Savetu bezbednosti i koja može lako rezultirati ostvarenjem najave za samoproglašenje nezavisnosti Kosova i Metohije, što može biti, opet u skladu sa najavama, praćeno unilateralnim priznanjem pojedinih država, u ovom slučaju to može lako da se desi da to bude od strane SAD... Radi se o kreiranju jedne izuzetno opasne situacije i velikog izazova za državu Srbiju, pa nije dovoljno samo reći - ha, postoje najave hoće li to biti, neće li to biti. Ovo je tema za naš zajednički razgovor. Kada je reč o rokovima za raspisivanje izbora po Ustavnom zakonu, to pada na teret svih nas. Srpska radikalna stranka možda nije glasala za ovu vladu, možda nije u vlasti, možda je ne interesuje uopšte sudbina ove vlade ili je interesuje u onom najgorem smislu - da ona padne, ali, u svakom slučaju, SRS ima interes i učestvuje u ustavnom procesu. Prema tome, do one mere i u onoj meri ukoliko su odredbe Ustavnog zakona i njihova neposredna primena važni za razrešenje ovog pitanja, utoliko postoji i odgovornost 81 poslanika Srpske radikalne stranke za ovu priču. Tako da apsolutno nije tačno i ne može biti tačno da se ova stvar svodi na političku odluku jedne političke stranke ili na pitanje nametanja ove političke odluke. O ovome moramo da imamo, dame i gospodo, zajednički politički stav, jer ako ga nemamo to je ogromna šteta za državu Srbiju. U tom smislu treba da se razumemo, a ne da ovde iznosimo politička stanovišta koja treba, zahvaljujući našoj veštoj retorici, da zvuče kako smo, bože moj, svi mi spremni da odbranimo državne interese Republike Srbije, ali kada dođe ključni momenat i kada se ispred nas postavi neki izazov, kao što je moguće raspisivanje izbora, onda šta? Verovatno se predlaže da svi jurnemo na te izbore. Odgovorite nam na to pitanje, gospodine Nikoliću, pa možemo da pričamo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Repliku je tražio narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Za razliku od vas, ja uvek imam odgovor. Dakle, ne postavlja se pitanje da li je možda SRS u Vladi, da li nije u Vladi – dakle, nismo u Vladi. Sprovođenje Ustavnog zakona je samo na vama, na ovom ministru i na vama. Vi ste Vlada Republike Srbije, vi ne sprovodite Ustavni zakon. Jedan deo Vlade raspisuje izbore, a drugi deo Vlade traži od SRS pomoć da izbori ne budu održani. Polako, da vidimo, ljudi, da li ste vi jedinstvena Vlada, da li vi jedinstveno delujete po najvažnijim državnim pitanjima, gde se to vi slažete, a gde se ne slažete. Ne slažete se oko načina odbrane Kosova i Metohije. Ne slažete se oko načina odbrane Republike Srpske. Ne slažete se oko najvažnijih stvari - hoće li biti izbora ili ne, hoćemo li završiti sve ustavne zakone u roku ili ne. Oko čega se slažete? Oko podele mesta direktora u javnim preduzećima, oko raspodele ministarskih mesta. I oko čega se još slažete? Znači, nemojte da mi se obraćate kao da je SRS deo vlasti i deo odgovornosti. Kad god je trebalo da SRS pokaže svoju odgovornost za državu imali ste podršku SRS. Da sam znao da ćemo donošenjem Ustava da obradujemo građane Srbije, a vama da prepustimo da ga bojkotujete, nikada ne bih uvukao poslaničku grupu SRS u donošenje Ustava. Potpuno iskreno, s punim srcem, možda i prelomno smo uticali onog dana, u nedelju, kada se lomio izlazak birača na birališta. Ne kajemo se mi zbog toga. Ali, koliko dugih meseci posle toga ništa po tom Ustavu niste uradili, ali baš ništa. Zašto? Jer vam se sukobljavaju interesi. Ne možete da glumite da ste jedna Vlada, a čim vam se interesi sukobe da to prebacite na građane Srbije. Građani Srbije su učestvovali u donošenju Ustava. Vi sada obmanjujete sve građane Srbije. Za vas su to besmisleni, bez lika, bez identiteta, oni koji moraju da zaokruže nešto kada ih vi pozovete. Kada to prepuste vama, onda to pada u vodu. Građani su od vas Ustavom zahtevali da im uredite državu. Šta je uređena država? Najpre Ustavni sud, gospodo. Nova demokratska vlast; sinoć sam čuo novi izraz, Karla del Ponte i ostali predlažu da se "novoj demokratskoj vlasti" pruži šansa. Koja, bre, nova demokratska vlast? Sedam godina slušamo o novim demokratskim vladama koje se smenjuju jedna za drugom. Dakle, šta? Da im izaberete Ustavni sud, da donesete zakone po kojima će da postupa Ustavni sud. Gde vam je taj Ustavni sud? Ko kontroliše vaše odluke, vaše ponašanje? Da donesete zakone kojima se uređuje ono najvažnije - lokalna samouprava. Ministra baš briga za lokalnu samoupravu. On o tome uopšte ne razmišlja. Kad god mu postavite pitanje, on će reći - donećemo novi zakon o lokalnoj samoupravi, a sada uopšte ništa po tom pitanju ne treba da radimo. Predsednika Republike je Ustav izdigao. Mora neko da mu reguliše način vladanja, način ponašanja, obaveze, zadatke, dužnosti. Ko? Zakon, a ne sam predsednik. Vama ne smeta što predsednik Republike postavlja generale, smenjuje generale, priča o odbrani, priča o spoljnim poslovima, priča o vojsci, o bezbednosti. Po kom zakonu? Kaže, po Ustavu, Ustav mu dao te ingerencije. Ne može bez razrade zakona. Sada ste došli u konflikt. Dogovor je bio da Vojislav Koštunica bude predsednik Vlade, a da da podršku Borisu Tadiću da bude predsednik Republike. Podržite Borisa Tadića. To je ispunjavanje dogovora. Ispunite bar jedan dogovor u životu. Evo, radikale je lako prevariti, dogovore sa nama ste zbog Borisa Tadića pogazili. Zbog Borisa Tadića ste pogazili dogovor sa Srpskom radikalnom strankom, zbog njegove želje da se odavde komanduje Srbijom, sa mesta predsednika Skupštine, zbog njegove želje da predsednik raspiše izbore kada kaže Boris Tadić. Vi ste to prihvatili, tu raspodelu ste prihvatili, sad podržite Borisa Tadića. Nema šta, čisto. Ista ste vlada, ista ideologija, sprovodite isti program Vlade, zašto ne biste podržali predsednika Demokratske stranke Borisa Tadića? Nama je svejedno, naš kandidat će dobiti više glasova i ako ga podržite i ako ga ne podržite. Samo, vama se te dve stolice na kojima sedite nešto razmiču. Sad morate da vidite šta ostaje u sredini, kolika je branjena zona, a kolika je nebranjena. Otprilike se tako stvari dešavaju. Ne znam da li ćemo ići na izbore, ne znam da li će ih raspisati Boris Tadić, a to ne znate ni vi. Zato nemojte mene da prozivate. Srpska radikalna stranka se samo po posledicama ponaša. Prepustite nama da mi odlučimo kada će biti izbori, pa nas onda optužujte zašto ima izbora, zašto nema. Pošto ste to ostavili sebi, delu Vlade da odluči, onda sačekajte našu reakciju pa me onda prozovite. Mislim da ćete me teško prozvati ako bojkotujemo izbore, mislim da ćete me teško prozvati i ako izađemo na te izbore. Da li ću ja vas da prozivam, to ostavite nekoj predizbornoj kampanji da odluči.
Zahvaljujem gospodinu Tomislavu Nikoliću. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Ovo je bio sjajan retorski način kako da se izbegne odgovor na pitanje koje je postavljeno. Zaista ne mogu da zamerim ničemu što ste vi rekli kada je reč o kritikama koje ste uputili vladajućoj koaliciji. Svaka opoziciona stranka bi to činila. Da li smo spori, da li nismo uradili ono što smo obećali, koliko to kasni, to su stvari koji se mogu ili ne mogu braniti. Ja sam postavio jedno sasvim drugo pitanje, nemojte da skrećemo s teme. Desetog decembra ove godine završiće se ova faza pregovaračkog procesa; može da se desi da bude zaključeno od strane pojedinih aktera da bude i poslednja, što naravno Srbiji ne može da odgovara. Podneće se izveštaj Savetu bezbednosti. Jedna strana, albanska strana na Kosovu i Metohiji će verovatno jednostrano proglasiti nezavisnost naše južne pokrajine. Jedna država u ovom svetu, to su SAD, već je najavila da je najverovatnije da će unilateralno priznati tu nezavisnost. Samim tim je više nego očigledno da će se posle tog datuma stvoriti određene okolnosti koje predstavljaju više nego izazov za ovu državu. S tim u vezi DSS - NS je iznela svoj politički stav javno, nevezano za to da li učestvuje u vlasti ili ne učestvuje u vlasti. Vi vrlo dobro znate da mi nijednog trenutka nismo istakli svog kandidata, Demokratska stranka Srbije nije istakla svog kandidata za predsedničke izbore, niti to, kako stvari sada stoje, imamo u planu da činimo, iz dva razloga: prvo, zato što predsednički izbori nisu raspisani, sa čim se svakako slažem; drugo, da bismo bili konzistentni u svom političkom stavu kada je reč o tome da ih sada ne valja ni raspisati. To je decidan i jasan politički stav. On je ovde potpuno jasno politički obrazložen. Ono što sam hteo da kažem nije, gospodine Nikoliću, da vi imate obavezu da učestvujete u ostvarivanju Ustavnog zakona i realizaciji Ustavnog zakona, svakako to nije vaša obaveza, niko to od vas ne očekuje. To je naša obaveza, i ako to loše radimo sve kritike idu na naša leđa, sigurno neće na vaša. Vaša obaveza nastaje u onom trenutku kada se za ovu zemlju stvori određeni izazov, koji je sada više nego lako predvideti, pa kada se to dogodi, a zaključimo svi zajedno to, na šta vas ja pozivam da zajedno o tome razgovaramo, a ne samo stranke vladajuće koalicije, za mene je neprihvatljivo da se u ataru vladajuće koalicije raspravlja jedno ovako važno pitanje. Ako neko sedi u ovom parlamentu, nek je i pet poslanika, nek je poslanička grupa od pet poslanika, ona je dužna da ovom pitanju posveti vrednu pažnju, a kada se dogodi izazov za ovu državu, i pre nego što se dogodi, ako ga možemo predvideti, zar nije glavna tema da raspravimo pitanje da li u tom trenutku treba ili ne treba da imamo izbornu kampanju. Da li treba sve građane Srbije da podignemo na noge da politički budemo za jednu ili za drugu unutrašnju političku poruku u trenutku kada imamo jedan ovakav izazov? Niko nije blesav da misli da će se pitanje Kosova i Metohije rešiti 10. decembra. Naravno da neće, neće se godinama rešiti, možda i decenijama, ali to nije momenat kada mi možemo i treba da se bavimo unutrašnjom političkom scenom. Što važi za predsednika Republike, važi i za gradonačelnika Beograda. U čemu je razlika između četvrtine biračkog tela i celog biračkog tela kada je reč o ovom argumentu? Ja ne vidim nikakve razlike između toga. Nemojte onda druge optuživati za političko kalkulantstvo i pominjati upravne odbore, javna preduzeća. Kalkulišu oni koji kalkulišu sa javnim političkim funkcijama, oni koji govore o tome da će možda učestvovati na izborima, možda neće, zavisno od procene ko će da pobedi, e Tomislav Nikolić sigurno pobeđuje. Svaka čast, nemam ništa protiv, ali to nije ono o čemu ja hoću sada da razgovaram. Hoću da vam postavim drugo pitanje, na koje mi niste odgovorili uprkos svoj vašoj retoričkoj veštini u svom izlaganju. Da li ćete vi, decidno mi odgovorite na to pitanje, pristati da razgovarate sa svima nama o tome da se eventualno izmene odredbe Ustavnog zakona i omogući raspisivanje izbora nešto kasnije ili mnogo kasnije od termina koji je ovde predviđen, kako bismo relaksirali političku scenu u Srbiji i dopustili da se Srbija na valjan način ponese sa izazovima koji je čekaju u decembru mesecu? Znam da ćete mi reći da se vama čini da postoji neslaganje između koalicionih partnera u Srbiji što se tiče tog pitanja. Možda da, možda i ne, ali to nije moje pitanje, moje pitanje je upućeno vama lično. Nemojte vi da merite šta će se desiti u vladajućem taboru. To pitanje može na različite načine da se razreši. Neslaganje između nas, kao što svi znamo, može da se razreši i na drastičan način, ali to nije pitanje koje sam postavio vama, gospodine Nikoliću.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Repliku je tražio gospodin Tomislav Nikolić. Izvolite.
Gospodine Aligrudiću, pre petnaestak dana sam vam predložio da predložimo zakon o izmenama i dopunama Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Nikada mi niste odgovorili. Čak sam vam rekao da smo spremni da mi budemo predlagači. Nikada mi niste odgovorili. To je prošlost. Idemo dalje. Da, pa prošlost je, bilo je vremena, sad se približio rok za raspisivanje izbora, dajte izađite sa novom idejom. Znači, ta ideja dok je bila moja nije bila prihvatljiva. Kad se niste dogovorili u Vladi sad tražite tu ideju, ali podnesite taj predlog zakona. Pričamo u magli. Idemo dalje. Situacija u vezi sa Kosovom i Metohijom je izuzetno teška. Da li se to vidi u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Ne vidi se. Da li mi raspravljamo o tome? Ne raspravljamo. Da li smo mi spremni za taj 10. decembar ili 12, kako ste rekli? Nismo. Šta će biti 10. decembra ako Kosovo i Metohija samoproglasi nezavisnost? Imamo li mi ovde rezoluciju kojom tada naređujemo državnim organima šta da rade? Nemamo. Znači, nismo spremni za Kosovo i Metohiju. Idemo dalje. Nemoralno je da budu raspisani izbori, apsolutno nemoralno. Nama radikalima je najlakše da trčimo tu predizbornu trku. Niste nas uključili ni u jednu obavezu u odbrani Kosova i Metohije. To ste preuzeli na sebe. Niste smeli. Je l' vam neko rekao - socijalisti, radikali, to ne sme da vam bude u pregovaračkom timu? Recite, nije važno. Time ste nas relaksirali da trčimo predizborni krug. Šta ćete reći svom koalicionom partneru, kad će svi ministri i predsednik Republike trčati predizbornu kampanju. I, konačno da vam odgovorim. Raskinite koaliciju, gospodine Aligrudiću. Nemojte vi od opozicije da tražite šta će ona da radi. Raščistite prvo sami sa sobom. Jesmo li se složili da je nemoralno raspisivanje izbora? Šta se radi sa onim ko je nemoralan u Vladi? Nećete valjda da sedite pored njega na stolici? To vam je odgovor na pitanje. Vi hoćete da imate Vladu, a da Srpska radikalna stranka drži pozicije te vlade. Znači, Vlada nam je dobra, jedan deo Vlade hoće izbore, pomozi SRS da ne bude izbora, pomozi SRS da bude izbora. Zašto vi prepuštate taj izbor nama? Ako Boris Tadić raspiše izbore, raskinite koaliciju, sednemo, razgovaramo, dogovaramo se, možda izbora u tom slučaju neće ni biti.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću. Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Iz vaših odgovora se jasno nazire obična politička kalkulacija ili političko kalkulantstvo, to je "strategija švrake". Dakle, ovo što vi govorite ja ne mogu da prihvatim. Jednostavno hoćete da kažete, i sve vreme to ponavljate, kako vi imate lagodnu poziciju opozicione poslaničke grupe, kao da otkrivate toplu vodu, a to je očigledno, jasno. U svakom političkom sistemu, u svakoj državi je ta stvar jasno postavljena. Nemojte to da pričate. Ja vas to nisam pitao. Vi ste i dalje veštim retorskim sposobnostima, na kojima vam čestitam, uspeli da izbegnete odgovor na pitanje koje sam vam postavio. Pitam vas da li postoji ta spremnost, a vi mi kažete da ste ponudili nešto pre 15-20 dana, čega se više niko ne seća. Pa ste onda rekli - puj pike ne važi, prošao rok, istekao rok. Kao jogurtu, kao kiselom mleku u samoposluzi, pogledate datum pa kažete - istekao rok, hajde da ga bacimo. Kakve to veze ima? O čemu vi, čoveče, pričate? Pitam vas jedno vrlo jasno i konkretno pitanje na koje mi niste odgovorili. Zašto mi niste odgovorili? Zato što je vama trka za predsedničke izbore važnija od onoga što sam vas pitao. Vama je važnija trka za gradonačelnika od onoga što sam vas pitao. Vama su važniji izbori, kako ćete na njima proći, nego ono o čemu sam govorio. To je ono što je suština. Kako će se razrešiti problem unutar vladajuće koalicije, da li mi imamo program sa egzistiranjem Vlade u slučaju da se pitanje ne reši na zadovoljavajući način, to je tok koji ide sam po sebi. Ja sam vama čvrsto izneo svoj politički stav, odnosno stav DSS - NS u pogledu raspisivanja izbora i u pogledu značaja tog čina, ako se to dogodi i ukoliko kampanja bude tekla u vreme rešenja onih problema i onih izazova koji se pred Srbiju postavljaju. Ako to nije jasan politički stav, onda ne znam šta je jasan politički stav. A ta priča - hajde da sačekamo da vidimo da li će to ugroziti Vladu, pa kad raskinete koaliciju, onda nam se javite... Na šta to liči? Ja vam uopšte o tome nisam govorio. Postavio sam vam jedno konkretno i decidno pitanje, na koje vi danas nemate odgovor, gospodine Nikoliću, a voleo bih da ga imate i da mi na to pitanje koje sam vam postavio odgovorite, umesto da idete ko kiša oko Kragujevca.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Za repliku se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa potom po Poslovniku narodni poslanik Ivica Dačić.
Nije me sramota što tvrdite da su mi izbori važniji od neke situacije. Nije me sramota što to tvrdite. Treba da vas bude sramota što ja tvrdim da vam je učestvovanje u Vladi važnije od neke druge situacije. Znači, na različitim smo pozicijama. Što se tiče lagodnosti u opoziciji, mislim da je bio dovoljno jasan znak da mi ne želimo da budemo u opoziciji kada smo se dogovorili da glasate da ja budem predsednik Narodne skupštine. To je bio potez kojim se govorilo da će SRS da preuzme onaj deo odgovornosti oko kojeg se budemo dogovorili. Znači, nije tačno i nemojte da govorite, kao ovi iz G17 i ovi "žuti", kako SRS jedva čeka da bude u opoziciji da ne bi imala odgovornost. Nije tačno. Želimo odgovornost, imali ste taj znak sa naše strane, vi ste ga tri dana prihvatali, četvrtog dana ste sa onima koji su vam namicali, šta su im ono nabijali na glavu, i skidali gaće, vi ste sa njima ušli u koaliciju. Sada će to da vam se osveti. Prekratko je to trajalo. Idila u koaliciji traje dok je država stabilna. Tada može svako sa svakim da bude u koaliciji. Kad dođe na red ideologija, tada padaju maske, otkrivaju se maske, tada se zna ko je ko u toj koaliciji. Lako biste vi vodili vlast da su svi ovi problemi rešeni. Tada može cela Skupština da bude u koaliciji. Sada je problem Republika Srpska i Kosovo i Metohija. Potpuno drugačije stavove imate po tom pitanju, apsolutno drugačije. Vi ustavobranitelji i vi koji se ponašate potpuno u skladu sa Ustavnim zakonom, je l' vam ne smeta ova neustavna situacija u zemlji? Je l' vama, gospodine Aligurudiću, koji predsedavate sednicama Saveta Evrope, ne smeta to što građani Srbije već godinu i po dana nemaju kome da podnesu ustavnu žalbu kad su mu ljudska ili manjinska prava uskraćena? Vi meni kažete: "O čemu vi, čoveče, pričate?" Ja pričam samo o onome što živi u Srbiji. Nemojte da me pitate šta će da radi SRS. Od nas ne zavisi ništa u Srbiji. Ja imam pravo vas da pitam - hoćete li da raspišete izbore, imam pravo vas da pitam - da li ćete da učestvujete na tim izborima, imam pravo vas da pitam - ako je nemoralno da raspišemo izbore, hoćete li da ostanete u toj vladi? Kakve optužbe na moj račun upućujete? Da sam neodgovoran? Gde ste me to doveli na neki sastanak na kome sam se neodgovorno ponašao? Je l' to bilo u vezi sa Kosovom i Metohijom? Jesam li ikad bio neodgovoran? Je l' bilo u vezi sa Ustavom? Jesam li ikad bio neodgovoran? Neodgovoran sam kad imate sastanke sa šefovima poslaničkih grupa, pa tandara-mandara, to me baš uveseljava. Kad je država u pitanju, nikad nisam neodgovoran, niti će ijedan radikal biti neodgovoran, ali nemojte od mene da tražite da vas vodim. Ne mogu, niste moji. Da ste moji, ja bih vas vodio, drage volje.
Po Poslovniku, narodni poslanik Ivica Dačić.
Mislim da je ovo o čemu govorimo trenutno najvažnije pitanje sa kojim se Srbija danas suočava. Zbog svega toga želim da iskoristim svoje poslovničko pravo i još jednom pitam Vladu Republike Srbije – hoće li dati potpune informacije o onome što se trenutno dešava na političkoj sceni Srbije? Da li je 10. decembar dan kada se očekuje da se podnese završni izveštaj pregovaračke trojke? Da li je to tako ili nije? Da li se očekuje da će posle toga tzv. skupština Kosova – za koju su raspisani izbori, a mi smo pozvali Srbe da ne učestvuju na tim izborima i opet će se naći neki Srbi da učestvuju da bi dali legitimitet toj skupštini – da proglasi nezavisnost? Da li će ta skupština Kosova proglasiti svojom deklaracijom nezavisnost Kosova (tako se oni zovu)? Hoće ili neće? Da li će SAD priznati jednostrano nezavisnost Kosova i Metohije, bez odluke Saveta bezbednosti UN? Da li će još neke države pored SAD pratiti tu politiku i odluke američke administracije? Da li će možda doći do ponovnog egzodusa Srba sa Kosova i Metohije povodom toga? Da li će Srbija 9. decembra imati predsedničke izbore, a 10. decembra ili 11. biti proglašena nezavisnost Kosova i Metohije, između dva kruga predsedničkih izbora? Molim vladajuću koaliciju da jasno i precizno kaže sada da li raspisivanje izbora od strane predsednika Narodne skupštine, bez dogovora sa DSS-om, znači pad Vlade Srbije? Ili ćete i dalje sedeti u istoj Vladi, a krišom jedni od drugih raspisujete izbore? Da li će Srbija 10. decembar dočekati bez predsednika, koji mora da podnese ostavku da bi bili raspisani izbori, bez Vlade koja će pasti zato što su raspisani izbori bez dogovora u vladajućoj koaliciji i da li će biti raspušten parlament jer nema parlamentarne većine? Odgovorite mi da li je tako ili nije tako i da li je to odgovor prema državi Srbiji i srpskom narodu, onima koji su sve nas birali ovde. Nisu nas birali da se raspoređujemo na određene fotelje, nego su nas birali da branimo nacionalni i državni interes. Zato mislim da je zaista vreme da otvoreno razgovaramo. Da li vi u vladajućoj koaliciji imate jedinstvo ili ne, to nas iz opozicije ne zanima, ali vaše nejedinstvo ugrožava nacionalne i državne interese. U ovom trenutku vi ste smetnja zaštiti nacionalnih i državnih interesa. Zato morate da bude odgovorni prema ovom narodu i ovoj državi, a ne da od opozicionih stranaka tražite... Mi smo spremni da raspravljamo. Stavite sutra na dnevni red pitanje Kosova i Metohije. Stavite pitanje Republike Srpske. Ako vi ne možete da se dogovorite kada će biti izbori, kako ćete se dogovoriti kada ćete i kako ćete zaštititi nacionalni i državni interes? Samo još jednu stvar da vam kažem: ako izbore raspišete do 5. novembra za 9. decembar, to je 30 i nešto dana, da li će vas biti sramota? Jer, da je Milošević raspisivao izbore za 30 dana, došlo bi deset komisija Organizacije za evropsku bezbednosti i saradnju, UN, svi redom bi unapred proglasili izbore za nelegalne. Raspišite izbore, sada za nedelju, imamo slobodne termine. Možda RTS ima termin da izveštava o izborima. Možda nije zakupio te termine. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Dačiću.) Hvala, gospodine Mrkonjiću. Ovde čitam, na B92 profesor Radivoje Stepanov kaže - Srbija može ostati i bez Vojvodine. A mi se ovde preganjamo i vi se preganjate o ovim pitanjima. Zaista vas pozivam, pozivam vladajuću koaliciju da u ime nacionalnih i državnih interesa... Tačka broj jedan oko koje su se okupili, navodno, jeste Kosovo i Metohija. Apsolutno se slažem da stvar izbora i Kosova treba da bude stvar dogovora svih stranaka. Pozovite nas na razgovor, pozovite nas da kažemo šta mislimo o tome. Ne mogu se u isto vreme rešavati status Kosova i održavati izbori. U isto vreme to ne može. Ako već hoćete izbore, otišao je ministar, zašto niste raspisali lokalne izbore, zašto niste raspisali izbore za gradonačelnika? Ne, oni su, kao, manje važni. Šta su oni? (Predsedavajući: Zahvaljujem, gospodine Dačiću.) Najmanje ugrožavaju državu? Ne, bitno je da se što pre raspišu izbori za predsednika. Mi se ne plašimo bilo kakvih izbora, nije u tome problem, ali nemojte Srbiju da dovedete u situaciju da se unapred zna da će u tom periodu Srbija ostati bez institucija. Upozoravam građane Srbije da shvate da se ovo ne radi slučajno. Ovo se radi isključivo zbog toga da bi Srbija u tom periodu bila oslabljena, da u Srbiji nema ko da kaže ne kada je bitno da se kaže ne. Hvala.
Hvala, gospodine Dačiću. Po Poslovniku, za reč se javila narodni poslanik gospođa Nada Kolundžija, pa potom po Poslovniku narodni poslanik Zoran Nikolić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u mnogim stvarima se razlikujemo, i to je prosto priroda stvari. Što se tiče nekih stvari, ne možemo čak ni da približimo stavove. Ono u šta ja ne sumnjam, zaista, jeste da svi ovde delimo brigu za izuzetno težak položaj zemlje u kome se sada nalazimo. Dakle, verujem da sva naša politička promišljanja, odmeravanja odluka polaze od činjenice u kakvoj situaciji se nalazimo i svi naši napori da nađemo rešenje jesu zapravo napori da nađemo najbolje rešenje u ovom trenutku. U to zaista ne sumnjam. Razlike se pokazuju, vezano za neka od tih pitanja, a mislim da ne može da se ospori da te razlike kada je u pitanju Kosovo i Metohija ne postoje suštinski. Dakle, postoji jedinstvo političkog sagledavanja, ali i političke strategije oko pitanja Kosova i Metohije. Takođe, postoji nepodeljen osećaj brige za to šta može da bude konačni ishod toga, bez obzira na sve naše zajedničke napore. Želim da kažem da pitanje koalicije nije pitanje nestanka razlika. Dakle, koalicije se ne prave samo ako razlike ne postoje. Koalicije se prave i kada razlike postoje, i kada se na različitim temama različito sagledavaju najbolji ishodi. Kada su u pitanju izbori, verujem da su sve naše argumentacije zapravo napor da izaberemo ono rešenje koje će biti najbolje. Možda uzimamo različite faktore kao ključne, možda uzimamo različite moguće scenarije kao najverovatnije, možda uzimamo argumente koji nama ili drugima izgledaju kao najvažniji argumenti. Ono što zaista verujem jeste da tražimo najbolje rešenje upravo imajući u vidu činjenicu da je Srbija u užasno teškom položaju, vezano za Kosovo i Metohiju, za položaj Republike Srpske, za našu evropsku budućnost takođe. Hoću to posebno da istaknem, zato što smatram da je za Srbiju to jedan od izuzetno važnih, strateških ciljeva. Dakle, mi ovde imamo ukrštene i izuzetno komplikovane okolnosti, ali normalan politički život ne sme da stane zbog toga. Dakle, Srbija mora da pokaže kapacitet da teče život u Srbiji; očekuje se da idu plate, da idu penzije, da zdravstvena zaštita i zdravstvo radi, da obrazovanje radi, to se prosto očekuje, kako god teška odluka pred nama bila, kako god komplikovan proces bio u kome sada učestvujemo. Prosto se očekuje da život normalno teče. Ljudi to očekuju od svih nas zajedno. Ovo jeste važna tema i smatram da je ovo danas možda najbolja rasprava koju smo imali, po mom dubokom osećaju, zato što se vodi o suštini, vodi se argumentima iz vizure svakog od nas koji možda, kažem, na različite načine osvetljava taj problem. Sigurna sam da svako od nas traži najbolje rešenje. Svejedno, apelujem, ako možemo da radimo posao, upravo i zbog toga što je pred nama zakon o Ustavnom sudu. Smatramo da je izuzetno važno da i taj posao obavimo. Nama je stalo da obavimo taj posao. Nama je stalo, kao i vama, da imamo Ustavni sud, da zemlja, u kakvu god krizu u sledećoj fazi uđe, ima Ustavni sud, da ima institucije od kojih će zavisiti stabilnost u jednom vremenu koje može biti vrlo nestabilno. Molim vas, otvoreni smo ukoliko treba da sedimo i da kao poslanički klubovi raspravljamo o tim temama i tragamo za najboljim rešenjima koja su vezana za pitanja, između ostalog, i izbora. Spremni smo za to. Dakle, nemamo nikakav otklon ni prema kome da o tome razgovaramo na najodgovorniji mogući način. Molimo vas, ako možemo da ipak radimo posao. Ako treba, nakon ovog rada možemo sedeti do duboko u noć i raspravljati ove teme i tragati za najboljim rešenjem. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Nadi Kolundžiji. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Zoran Nikolić.
Hteo bih da afirmišem jedno pitanje, zapravo šta Srbiju čini bitno različitom u odnosu na zemlje koje su jasno istakle ambicije da uđu u EU. Mi smo to pitanje od samog početka otvorili, odnosno pokušavali da javnosti saopštimo da Srbija jeste u tom pogledu specifična. Nijedna zemlja koja je ulazila u EU, po proceduri po kojoj se i mi njoj približavamo, nije bila opterećena problemima sa kojima se mi ovde suočavamo. Suočavamo se sa realnim problemima da jedan deo naše teritorije želi da proglasi nezavisnost i suočavamo se sa mogućnošću da jedna od velikih sila tu nezavisnost prizna. Napokon se suočavamo sa tim problemom, sa složenošću tog problema. Vrlo često smo slali vrlo jednostavne odgovore na složena pitanja našim građanima, zarad političkih poena. Kad-tad se sa tim problemom moramo suočiti i čini mi se da je ovo trenutak kada ćemo se svi sa tim problemom suočiti. Naravno da svaka stranka u ovom parlamentu ima pravo da gleda iz svoje stranačke vizure, ali do određene mere. Težina ovog problema nas sve obavezuje, stranke koje jesu u vlasti i one koje to nisu, da pokušamo da dođemo do zajedničkog rešenja šta je najbolje za državu u narednom periodu. Da li je to raspisivanje predsedničkih izbora? Ne mislim da je to. Zapravo, želim da iznesem jasan stav, mislim da onaj ko je spreman da raspiše izbore pre 9. decembra zabija nož u leđa državi Srbiji. Mislim da svako kome je stalo da Kosovo i Metohija ostane u sastavu Srbije, i ko je spreman da se do krajnjih granica za taj princip i to pravo bori, tako i misli. To je ono što je ovde važno i što mislim da treba da se istakne. U ovom prethodnom periodu smo imali više izazova ali smo pokazali da možemo da postignemo jedinstvo upravo oko Kosova i Metohije. U više navrata smo doneli rezolucije o kojima se ova skupština skoro jednoglasno izjašnjavala; da nema one jedne nesrećne partije koja je spremna da prizna nezavisnost Kosova i Metohije, ali hvala Bogu na marginama je političkog života u ovoj državi, skoro jednoglasno smo se opredeljivali prema tim rezolucijama. U njima smo jasno rekli da nećemo priznati i da ne priznajemo bilo kakav akt secesionizma od strane Albanaca na Kosovu i Metohiji. Tu prepreku smo zajednički savladali. Neću da otvaram pitanje ko je platio najveću političku ili stranačku cenu. Dakle, nama to nije ni bitno. Recimo da smo to platili mi iz DSS-a, ali u tom momentu, u ovom momentu i u budućem to nije bitno. Bitno je da postižemo konsenzus o najvažnijim državnim i nacionalnim pitanjima. Imali smo još jedan veliki izazov prošle godine. Ustav je bio veliko pitanje i tražio je zajedničku akciju i uspeli smo da se oko tog Ustava dogovorimo. Da nije bilo angažmana svih stranaka, Ustav ne bi bio usvojen. Danas bismo bili u znatno većim problemima da tog Ustava nema, ali, na svu sreću, imamo ga. Sada je potrebno da učinimo i ovaj završni korak, u najdelikatnijem momentu. Ovde je postavljeno pitanje da li postoji realna mogućnost da kosovski Albanci proglase nezavisnost posle 10. decembra. Treba otvoreno reći - naravno da postoji. Zarad toga, treba da se dogovorimo koji je najbolji momenat da se predsednički izbori održe. Nije pravi momenat da se predsednički izbori održe pre 9. decembra. Još jednom ću ponoviti svoj lični stav, a verujem da kolege iz DSS-a taj stav dele, ko bude raspisao izbore pre 9. decembra zabiće nož u leđa državi Srbiji.
Po Poslovniku, reč ima dr Žarko Obradović.
Moram reći da me je ovo što sam čuo u protekla dva sata stvarno ponukalo da izađem za ovu govornicu, jer ovaj mirni petak smo za protekla dva sata pretvorili, po meni, u najznačajniji deo rada Narodne skupštine na ovom zasedanju. Najznačajniji, iz prostog razloga što nam najznačajnija državna pitanja stoje na dnevnom redu i nije prilika sada da pojedinačno istupamo i iznosimo stavove, nego treba da se prisetimo šta smo govorili o ovim državnim pitanjima nekoliko meseci pre. Gospodin Ivica Dačić je, ne slučajno, pomenuo tri mogućnosti koje vise u vazduhu: da imamo raspisane izbore sa predsednikom u ostavci, da nemamo Vladu i da imamo raspuštenu Narodnu skupštinu. Da ne bi sa ove govornice predstavnici opozicije, jer tu je deo problema, mogli da kažu Srbiji šta misle, onda će svoj deo posla da odrade mediji, koji su, navodno, nestranački, ali su usmereni i zastupaju stavove određenih interesnih grupa, nažalost, ponekad i protiv interesa države Srbije. Mislim da je gospodin Nikolić u pravu kada kaže da ne treba nama, predstavnicima opozicije, stavljati na teret stvari vezane za rad Vlade Republike Srbije. Moram vas podsetiti, za one koji zaboravljaju, da je i prošlog novembra bilo da se po cenu života izađe na izbore, jer ako ne izađemo na izbore, nećemo ući u Evropu. Ljudi, setite se, danas je kraj oktobra 2007. godine i naš položaj u Evropi se nije promenio ni za jotu. Naprotiv, sada još bezočnije traže da se odreknemo Kosova i Metohije zbog te Evrope. Prošle godine je raspuštena Skupština i išlo se na izbore da bi se, navodno, ušlo u Evropu, pri čemu uopšte ne stavljam u drugi plan našu evropsku budućnost, ali da vidimo šta ona sa sobom nosi. Ako ta evropska budućnost nosi otimanje Kosova i Metohije, onda to treba odavde javno reći, pa da se građani Republike Srbije opredele i prema onim opcijama koje hoće evropsku budućnost bez Kosova i Metohije. Nemojte da pričate ''nismo mi za to, nećemo mi'' i slično, kada se suštinskiradi, neki od nas narodnih poslanika u Narodnoj skupštinski to suštinski rade. Ne treba zaboraviti da imamo političku opciju koja se zalaže za nezavisno Kosovo i Metohiju, i to ovde u Narodnoj skupštini. Oni su podržani, što kaže gospodin Nikolić, ispašće i više. Zato, pamet u glavu. Ako smo prošle godine u novembru svi pristali da pitanje Kosova i Metohije stavimo i u Ustav, da nam to bude ideja vodilja i preko toga na referendumu obezbedimo onu većinu potrebnu za usvajanje Ustava, valjda se ništa nije promenilo ni dan-danas, jedanaest meseci posle toga. Ne mogu bilo koji izbori biti važniji od državnog pitanja kao što je Kosovo i Metohija. Ako se pravi scenario kao prošle godine, onda to treba na vreme reći. Ako je to danas, danas. Setite se, prošle godine smo imali situaciju da smo imali Vladu u ostavci, tehničku, kako su se prozvali, pa Ahtisarijev plan nije imao ko da primi, doživljavao se, maltene, kao list papira, a određuje sudbinu države i dela teritorije. Zar stvarno ima u ovoj državi ljudi koji svoj lični interes i stranački interes mogu tako bezočno da stave u prvi plan u odnosu na državna pitanja? Ako ima, nema problema, recite nam, da znamo šta nas čeka. Nemojte da imate na umu da se položaj građana Republike Srbije i njihov način života drastično razlikuje. Neki ne znaju, niti su znali devedesetih godina šta se zbivalo, ni dan-danas ne znaju, ali najveći deo Srbije i te kako proživljava sve ovo što je deo sudbine Srbije: sankcije, izolacije, bombardovanje i dan-danas nizak životni standard, niska penzija i plata, velika nezaposlenost i nemanje mogućnosti da se kupi hleb. O tome treba voditi računa. Nama socijalistima, kao i radikalima verovatno, lako je u ovoj situaciji naći odgovor, što god učinili nećemo pogrešiti, ali pozivamo stranke vladajuće koalicije, one koje čine Vladu, da izađu zajedno (ako mogu, ako ne mogu, neka to objave) i da kažu šta im je na umu činiti sa Srbijom. Nemojte se pozivati na Ustavni zakon i nemojte se pozivati na neke druge stvari, jer prošlo je već više meseci i u praksi ste pokazali da vam do toga nije stalo. Reč je o vrlo konkretnim interesima i o onome što se može desiti Srbiji. Mi ne želimo da Srbija ostane bez Kosova i Metohije, da bi, navodno, bila deo evropske porodice, jer mislimo da takva Srbija ne treba Evropi, a ne treba ni nama.
Vraćamo se amandmanu. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Milica Radović.
Nema ministra, ali dobro. (Predsedavajući: Molim ministra, ako čuje, da uđe u salu.) Verujem da čuje, valjda je prošao neki zdravstveni pregled. Dame i gospodo narodni poslanici, trebalo je ovaj zakon, u obliku u kome je sada, nazvati zakon o državnim i verskim praznicima. U pravu su poslanici koji su podneli amandman. Da bi se zakon zvao zakon o državnim i drugim praznicima, trebalo je predvideti te druge praznike. Kad kažem te druge praznike, mislim na praznike nacionalnih manjina. Međutim, amandman je preuranjen, zato što i sami vrlo dobro znaju da je trebalo utvrditi te nacionalne praznike i da je te predloge praznika trebalo da potvrdi Savet nacionalnih manjina. To bi bio neki normalan postupak, tako da država poštuje nacionalne manjine i njihova prava, ali i nacionalne manjine poštuju zakone po kojima su uređena njihova prava. Znači, ovakvu odredbu upisati, da nacionalne manjine imaju pravo na obeležavanje svojih praznika, utvrđenih u skladu sa zakonom, to zaista ne može da uđe u ovaj zakon. U ovaj zakon mogu da uđu datumi ili dani kada se nešto praznuje. Unapred reći da će nacionalne manjine same odrediti svoje nacionalne praznike, ne može, to niko ne može. Upućujem predstavnike nacionalnih manjina da preko Saveta takav jedan predlog dostave Narodnoj skupštini. Poslanička grupa SRS neće imati ništa protiv toga da podrži takav predlog, tim pre što sam i sam u dilemi u vezi sa celokupnim konceptom zakona. Mislim da je trebalo napisati novi zakon. Istina, iniciran je ukidanjem zajedničke države koja je regulisala neke praznike zajedničke države. Nisam za to da članom 2. izdvajamo samo naše pravoslavne kao verske praznike u Republici Srbiji, a da verske praznike drugih religija krstimo kao neradne dane vernika tih religija. Mislim da bi poštenije bilo, čestitije da smo prvi dan Božića 7. januar i vaskršnje praznike svrstali u državne praznike, a onda da vidimo koji praznici dolaze u verske praznike. Ovako izdvojiti samo naše pravoslavne praznike u verske, čini mi se da nije u redu. Mi nismo država koja je na tom principu zasnovana. Istina je da smo država srpskog naroda i drugih građana, ali smo istovremeno i moderna građanska država, koja poštuje i druge narode i druge nacije i njihove običaje, a posebno njihovu veru i to treba zaista istaći. Uopšte nije problem, niti je sramota reći da su verski praznici i praznici pravoslavaca, muslimana i katolika, pa čak i Jom Kipur koji se pominje u starom zakonu. Šta je još trebalo uraditi? Zašto Praznik rada 1. i 2. maj, dva neradna dana? Vi ste obesmislili taj rad u Srbiji, obesmislili ste i Praznik rada, tako da bih pre prihvatio da neradno proslavimo Dan pobede, ali da piše - Dan pobede nad fašizmom, jer imali smo mnogo pobeda. Ovaj praznik bi zaista trebalo da se zove Danom pobede nad fašizmom, ali to teško sa vama mogu da ostvarim, pošto ste ukinuli naziv ulice maršala Tolbuhina, generala Ždanova, onih koji su 9. maja učestvovali zajedno sa našim građanima u oslobađanju naše zemlje od fašizma. Nešto su vam zasmetali, i ulice koje su 50 godina nosile njihovo ime odjednom se više tako ne zovu, dobile su nekakva nova imena, po nekim drugim vojskovođama, stranim. Pretpostavljam da je zbog tih vojskovođa trebalo i neki novi dan uzeti kao dan pobede, da vidimo šta je taj Makenzi doneo Srbiji, koju slobodu, pa da taj dan kada je doneo slobodu slavimo kao praznik. Ako je on kao ličnost više zaslužan za Srbiju od maršala Tolbuhina ili generala Ždanova, u redu, slažem se. Istorijski nam to ovde dokažite i onda taj dan u kome nas je on toliko zadužio neka bude dan pobede. Ako je Dan pobede 9. maj u odnosu na 9. maj 1945. godine, onda to ne može da se reguliše tako što ćete izbaciti ruske heroje koji su sa Crvenom armijom ratovali na našoj teritoriji, a ubacivati neke koji su u istom veku, eventualno, bili u nekakvoj vezi sa našim borbama. To je ono što imam generalno i što se tiče ovog amandmana. Dakle, očigledno da su delimično u pravu podnosioci amandmana, ali nisu poštovali put. Kada budu poštovali taj put i kada to bude potpuno pripremljeno, spremni smo apsolutno da podržimo ovaj amandman, ali sada zaista nismo. Zato kažem predstavniku Zakonodavnog odbora - Zakonodavni odbor nije mogao da donese stav da je amandman pravno moguć, on zaista pravno nije moguć, a opravdan je samo kada bude ispunio zakonske uslove.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović, po amandmanu.
Javila sam se povodom ovog amandmana, slažem sa da nacionalne manjine treba da imaju pravo da neradno slave svoje nacionalne praznike, ali takva ideja jednostavno ne zaslužuje da bude regulisana ovim zakonom. Kao što znate, u pripremi je sistemski zakon koji će se baviti pravima svih nacionalnih manjina i na sveobuhvatan način će regulisati i ovo pitanje. Međutim, moram da kažem da mi je jako drago što Republika Srbija spada u red onih retkih država koje i te kako vode računa o svojim nacionalnim manjinama. Podsetiću samo da smo doneli Zakon o izboru narodnih poslanika, gde smo predvideli upravo ukidanje cenzusa za predstavljanje nacionalnih manjina u parlamentu. Neophodno je da oni pređu samo prirodni prag da bi bili ovde predstavljeni kao poslanici. Takođe, moram da kažem da danas u Srbiji postoji oko 150 osnovnih škola gde se nastava izvodi isključivo na jezicima nacionalnih manjina. To je i te kako veliki napredak, i te kako velika briga države kada su u pitanju prava nacionalnih manjina. U Srbiji, isto tako moram da kažem, živi oko 15 različitih nacionalnih manjina i sada postavljam jedno logično pitanje - šta bi se desilo u situaciji da svaka od tih nacionalnih manjina traži da se svi njihovi nacionalni praznici uvrste u Zakon o državnim praznicima i da se praznuju kao državni? Pomenuću samo jedan primer. U Americi živi 10 miliona Meksikanaca i njima niko, ali niko, ne spori pravo da slave svoj praznik Sinko di maja (Cinco de Mayo). Znači, oni slave taj svoj praznik, ali se zna kako ga slave. Nikada im nije palo na pamet da traže da se taj praznik slavi kao državni, jer to Amerika nikada ne bi prihvatila i sasvim je prirodno i postoje razlozi za tako nešto. Upravo ovaj primer sam navela da bi predlagačima bilo jasno da materiju ovog amandmana apsolutno ne treba stavljati u ovaj zakon, već treba da ga reguliše jedan novi sistemski zakon koji će tek biti donet, a znam da je u pripremi i da se njegovo usvajanje očekuje.
Reč ima narodni poslanik Bojana Aleksić, po amandmanu.
Neću da ponavljam ono što je rekla moja koleginica Milica Radović, naravno, to podržavam, želim samo da postavim svima nama jedno pitanje. Jasno je da su sve stranke u ovoj skupštini za to da se pripadnicima nacionalnih manjina daju najveće moguće slobode i da postoji raspoloženje da se donese jedan zakon koji će regulisati materiju koja se tiče praznika koje će slaviti nacionalne manjine i to njihovo pravo niko ne spori. Samo smo govorili o tome da to nije materija koja je sadržana u ovom zakonu. Ono što je meni palo u oči kada govorimo o ovom amandmanu i što mi se čini čudno, to je da stranke koje predstavljaju nacionalne manjine, znači zvanične stranke koje predstavljaju nacionalne manjine, tu je Savez vojvođanskih Mađara, tu su muslimanske stranke, tu su dve romske stranke, nisu pokrenule ovo pitanje, nisu podnele ovaj amandman, pošto im je jasno da to treba da bude predmet nekog drugog zakona, a istovremeno poštuju sva prava i slobode koje im je država Srbija omogućila, jer to jeste i njihova država, isto koliko i naša, nego to pitanje pokreću članovi Lige socijaldemokrata Vojvodine, za koju se ipak ne može reći da je nacionalna stranka.
Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da moram da dam dosta veliki broj objašnjenja. Nažalost, mnoge stvari nisu kolegama poslanicima jasne. S jedne strane, ovaj amandman nisu podneli poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine, nego poslanik Pastor Balint i ja, kao poslanici SVM. Drugo, moram da kažem, i drago mi je što je gospodin ministar ušao u salu, nije u pripremi nikakav sistemski zakon o pravima nacionalnih manjina. Taj sistemski zakon postoji, Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, a u pripremi je zakon o nadležnostima, izboru i finansiranju nacionalnih saveta, što je jedan potpuno drugi propis koji će regulisati sasvim druge stvari. Nadam se da će ovo gospodin ministar potvrditi. Što se Meksikanaca tiče, to je za nas malo ponižavajuće, ne malo nego veoma, zato što su Meksikanci u Americi doseljenici, a mi u Srbiji to nismo, tako da vas molim, i sve kolege poslanike, da ubuduće ne upoređuju nas sa Meksikancima. Što se tiče praznovanja ovih praznika, mi nismo predložili da ovi praznici budu državni praznici, nego smo predložili da ovi praznici budu praznici nacionalnih manjina, isto kao što su verski praznici. Verske praznike praznuju samo građani koji pripadaju toj određenoj veroispovesti. Što se same procedure tiče, tu postoje izgleda neke stvari za razjašnjenje. S jedne strane, nisu nacionalni saveti ovlašćeni da utvrđuju nacionalne praznike nacionalnih manjina, nego samo da utvrđuju predloge. Te predloge potvrđuje Savet Republike Srbije, na čijem se čelu nalazi predsednik Vlade Republike Srbije; u tom telu se nalazi još pet ministara, a pored njih i predsednici nacionalnih saveta. Što se preuranjenosti tiče, prošlo je pet ili šest godina od usvajanja Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina na osnovu kojeg je dato pravo nacionalnim manjinama da utvrde svoje praznike. Nikako se ne bih mogao složiti da je današnji dan preuranjen za to da se ovo pravo njima i omogući. S druge strane, i to je važna informacija, veliki broj nacionalnih saveta je utvrdio predloge praznika nacionalnih manjina i ti predlozi su potvrđeni od strane Saveta Republike Srbije i objavljeni u "Službenom glasniku Republike Srbije". Nažalost, to se desilo još 23. 12. 2005. godine, kada je taj savet održao poslednju sednicu. Od tog dana do današnjeg dana su i drugi nacionalni saveti svoje nacionalne praznike utvrdili, potvrđivanje se čeka i nadamo se da će se desiti na narednoj sednici Saveta Republike Srbije za nacionalne manjine, ne znamo kada. Problem sa nabrajanjem je u tome što neke nacionalne manjine nisu formirale, za sada, nacionalne savete. Naravno, nadamo se da će to uraditi, ima i nekih naznaka da će se to uraditi u budućnosti, tako da bi ovo rešenje bilo najbolje, jer bismo ostavili otvorenim ovu proceduru i ne bi bilo potrebno menjati zakon da bi nacionalne manjine koje još nemaju nacionalne savete imale mogućnost da utvrde svoje nacionalne praznike i kasnije da ih praznuju neradno. Na kraju želim da vam kažem da je u ovoj skupštini kada se radi o pravima nacionalnih manjina najomiljenija reč ''ali'', u tom smislu da se svi zalažu za poštovanje i za široku lepezu prava pripadnika nacionalnih manjina, ali uvek postoji neki problem da se ta prava i obezbede.
Repliku ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
U ovoj državi i u ovoj skupštini nema tog ''ali'', niste u pravu. Ova država potpuno obezbeđuje prava svim nacionalnim manjinama. Ako mislite da nešto nije i da nešto potpada pod ''ali'', izađite za ovu govornicu i recite koje pravo vaše ili neke druge nacionalne manjine nije ostvareno i koje pravo ne možete da koristite. Te paušalne ocene o tome kako vam je neko pravo ugroženo, samo ne znate koje, ne mogu da budu predmet rasprave u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nemojte da vređate Meksikance. U Nju Meksiku su oni otprilike ono što ste vi u Srbiji. Tamo su rođeni, tamo su im preci rođeni, potpali pod drugu državu, treba im ostvariti prava. Vi ste rođeni u Srbiji, vaši preci u Srbiji, treba vam dati druga prava. To je potpuno isti odnos. Nemojte, čim dođete na teren da nekom drugom treba da sudite, da govorite potcenjivački. Dakle, i Meksikanci su narod koji vredi pominjati.
Reč ima, po amandmanu, narodni poslanik Predrag Mijailović Lune.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, draga braćo i sestre, hoću da kažem kolegi Varga i svim ostalim nacionalnim manjinama da nijedna zemlja u svetu nije dala više prava nego što je naša Srbija dala nacionalnim manjinama. Možda se nekome čini da je ovaj zakon o državnim praznicima nevažan. Važan je. Mi svi znamo da se jedna država u svetu prepoznaje po svojoj himni, grbu, zastavi i državnim praznicima. Pogledajte kako svi svečano proslavljaju svoj državni praznik. To i Republika Srbija, naša Srbija, mora i treba tako da čini. Mogla je da to učini zahvaljujući tome što je donet novi Ustav, jer u Ustavu je definisano sve, zahvaljujući Vladi Republike Srbije i strpljivom delovanju DSS-a, što je iz dana u dan polako, strpljivo dovela do nacionalnog konsenzusa i do toga da smo dobili Ustav koji je usvojen na referendumu. Zato, gospodine Laslo, ja ću ti pročitati prvi član Ustava Republike Srbije i dokazaću ti da nijedna zapeta, ni tačka, nije da nije ispunjena u ovom Zakonu o državnim i drugim praznicima. Evo, u članu 1. Ustava se definiše da je Republika Srbija država srpskog naroda i svih građana koji žive u njoj, zasnovana na vladavini prava i socijalnoj pravdi, načelima građanske demokratije, ljudskim i manjinskim pravima i slobodama i pripadnosti evropskim principima i vrednostima. Evo, gospodo narodni poslanici, građani Srbije, kako je kroz Zakon o državnim praznicima to Republika Srbija uredila. Uredila je tako shodno članu Ustava i u članu 1. Zakona o državnim praznicima u Republici Srbiji određeno je da državni praznik Republike Srbije jeste Sretenje, 15. februar. Gospodo, svi koji smo građani Srbije i koji osećamo da je država Srbija naša, a nadam se da svi to osećamo, bilo da smo manjinski ili većinski... jeste kada je 1804. Karađorđe podigao ustanak, kada je Otomansku imperiju sklonio sa ovih prostora. Gospodo, i tada se govorilo da je to demokratska revolucija, u to vreme. Gospodo, na dan Sretenja 1835. godine Kneževina Srbija donosi demokratski Ustav, koji se ne sviđa tadašnjoj Evropi i Kneževina Srbija mora da ga ukine. U tom ustavu, gospodo narodni poslanici, jasno se vidi da Evropa nije bila dorasla Srbiji. Evropa kaska za Srbijom od 1835, što se tiče demokratije, ljudskih prava i manjinskih prava. Hoćete reći da to nije tako, gospodo? Hajde, iznesite mi jedan argument. Da li biste tako smeli da se smejete u američkom parlamentu, engleskom ili slično? Meni je drago što možete tako da dobacujete i ja sam ponosan što sam Srbin, što živim u Srbiji i što je dato pravo nacionalnim manjinama. Šta ćete bolje u jednoj zemlji, nego ako si potpuno slobodan, a svi treba da budemo ravnopravni i slobodni. Zatim, u članu 2, u Srbiji se praznuju verski praznici: prvi dan Božića i Vaskršnji praznici, počev od Velikog petka zaključno sa drugim danom Uskrsa. U članu 4. ponovo se potvrđuje da Republika Srbija jeste demokratska država i da strogo pazi na manjinska prava, da ne bi nešto oštetila prava manjina, taman i na štetu većine, srpskog naroda. Evo kako je to uređeno. Uređeno je tako da pravoslavci ne rade na dan krsne slave, katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica na prvi dan Božića i dane Uskršnjih praznika, počev od Velikog petka zaključno sa drugim danom Uskršnjih praznika po njihovom kalendaru; pripadnici islamske zajednice na prvi dan ramazanskog Bajrama i prvi dan kurbanskog Bajrama; pripadnici jevrejske zajednice na dan Jom Kipura. Iz toga se može jasno videti da pravoslavni srpski narod, iako je većinski, nema nikakva veća prava u odnosu na druge verske zajednice. Na ovo sam ja kao Srbin i pravoslavac ponosan, što su ovde sve vere izjednačene. Ima li nešto, dame i gospodo, da mi kažete da tu nema, da je naša Srbija i srpski narod ili Pravoslavna crkva favorizovana? Ne možete to reći. Možete se samo kiselo smejati i drago mi je što možete tako da se smejete i da vam niko ne zamera, zato što ste u Srbiji. Da ste u drugoj zemlji, drugačije bi to bilo, ali hvala bogu da ste u Srbiji i da imate sva prava. U izmeni i dopuni Zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji predloženo je da međunarodni praznici Nova godina - 1. i 2. januar, Praznik rada - 1. i 2. maj, kao i Dan pobede 9. maj budu državni praznici. Zato, iz svega ovoga, gospodo koji ste podnosili amandmane, nađite nešto iz člana 1. Ustava, a da Srbija to nije ispunila; sve evropske norme i više od evropskih normi je ispunila. Zato smatram, gospodine Varga, da vaš amandman ne treba usvojiti. Dodaću ti još jedan razlog zbog čega ga ne treba usvojiti. U izmeni i dopuni Zakona o državnim i drugim praznicima... Recimo, vi svi znate da se Sveti Sava, praznik od velikog duhovnog, verskog, pravoslavnog i prosvetiteljskog značaja za Srbe, praznuje radno, a Vidovdan se isto praznuje radno. Niko vama od nacionalnih manjina ne brani da sutra odaberete svoj dan i uveče se veselite, pozovite, a na našeg Svetog Savu i na Vidovdan pozvaćemo vas, nadamo se da ćete doći; i hoćete doći, jer ovu državu osećate kao svoju državu, a ja ću doći na vaš praznik, jer osećam vas kao svoje najbliže sugrađane, kao braću, kao sestre. Na kraju da vas upitam, Varga, ima li ovo sve u Mađarskoj? Ne. Da ti pošteno kažem, da li imaju Srbi ovo što imate vi ovde u Srbiji? Nemaju. Zato ne treba, braćo, da dalje izmišljamo neke dodatne praznike, pa praznik za praznikom, kad ćemo onda raditi?
Zahvaljujem gospodinu Mijailoviću na iscrpnom govoru. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Laslo Varga, a potom, nadam se, poslednji govornik Srđan Šajn.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 104. stav 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine, prema kojem su narodni poslanici dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Mislim da obraćanje sa "ti" jednom narodnom poslaniku nije obraćanje sa uvažavanjem, tako da bih molio mog kolegu da ubuduće, bar u odnosu na mene, to ne radi. Sa druge strane, samo jedno pojašnjenje. Što se državnih praznika tiče, ja se u potpunosti slažem sa delom izlaganja mog prethodnika, ali ovaj zakon nije samo zakon o državnim, nego i o drugim praznicima, zakon o državnim, verskim i ako bi se prihvatio naš amandman bio bi i zakon o nacionalnim praznicima nacionalnih manjina. Ja ne vidim nikakvu koliziju u tom smislu i nikakav problem. To je drugo da li postoji politička volja da se ovaj naš zahtev ispuni. Naravno, to neće biti teško vama da objasnite, biće to, pre svega, teško objasniti članovima poslaničkog kluba DS-a i G17 plus koji su pripadnici nacionalnih manjina, a koji će biti primorani zbog partijske discipline da glasaju protiv ovog amandmana, a kada budu otišli u njihove zajednice, onda će to biti njihov problem da to objasne zašto su na takav način postupili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane kolege poslanici, ja bih samo zamolio sve poslanike, naročito one koji ponekad koriste pitanje nacionalnih manjina da bi se dodvorili ili svojim biračima ili nekada sami sebi, ne znajući šta, u stvari, birači Srbije misle, da pokušaju kada su teme kao što je ova koja je inicirana od Saveza vojvođanskih Mađara da o tome govore na jedan praktičan način i da analiziramo da li je ona potrebna ili nije, ne ulazeći u detalje, ako tamo neko nešto ima, onda neko ovde treba nešto da ima. Romi dolaze iz Indije i ja sam Rom. Ja nisam ovde predstavnik indijske države, niti njihov ambasador, niti neki ataše u indijskoj ambasadi, ja sam građanin Srbije. Ja prvenstveno jesam državljanin Srbije i nisam predstavnik nikakve druge države i samo to jesam. Smeta mi onda malo kada neko izađe za govornicu i kaže - pa neki predstavnici manjina tamo imaju to. Znate, ne interesuje me šta ko ima u drugoj državi. Mene interesuje ovde u Srbiji kakva prava imamo kao građani Srbije, kao predstavnici nacionalnih zajednica u Srbiji, a onaj koga interesuje nešto tamo pa da uspostavlja pitanje reciprociteta, ja zaista nisam pristalica toga. Druga stvar, mislim da niste ništa veći pripadnik SPC i te vere nego ja i mislim da bismo u tim stvarima morali malo da pomerimo određene stvari, da bismo morali u ovom parlamentu da pokažemo određen osećaj za tu nekakvu toleranciju. Dajte da ne koristimo uvek, čim se pomene manjina, da ne koristimo to da bismo dokazali da li je to veće ili manje... Sada bi najbolje bilo da ja kažem da je noćas u 23 časa u Požarevcu jedno dete ubijeno, da je ono, sticajem okolnosti, pripadnik romske nacionalne manjine i da je to urađeno na nacionalnoj osnovi; to dete ima 19 godina. Ne možemo da kažemo da je na nacionalnoj osnovi, jer moramo da sačekamo da državni organi ispitaju to, da tužilaštvo da odgovor na to. Sada bi najbolje bilo da ja pravim od toga politički problem u Skupštini. Ja kažem da treba da sačekamo, ja ne pravim to, već samo želim da odgovorim na ono... Ne, ja hoću da kažem, u novinama to piše, gospodine Nikoliću, piše da neki misle da je to na nacionalnoj osnovi. Znači, hoću da kažem, isto kao što sam protiv toga da se zloupotrebljavaju odnosi prema romskoj manjini, ja sam protiv toga da predstavnici romske nacionalne manjine zloupotrebljavaju takav događaj i da potpiruju takve stvari. Hvala.
Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Jovan Palalić. Obaveštavam prisutne narodne poslanike da ovom delu sednice prisustvuju učenici Sremskomitrovačke gimnazije, koji su gore na balkonu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da obavestim Narodnu skupštinu i javnost Srbije da je Okružni sud u Beogradu usvojio zahtev Srpske liberalne stranke, Udruženja pripadnika Jugoslovenske vojske u otadžbini, Udruženja političkih zatvorenika i žrtava komunističkog režima, Udruženja književnika Srbije, Advokatske komore Srbije, omladine Demokratske stranke Srbije i Nade Gomić-Vuković za rehabilitaciju sada pokojnog Slobodana Jovanovića. [[Aplauz.]] Utvrđuje se da je presuda Vrhovnog suda FNRJ, Vojno veće, sud br. 1/46, od 15. 7. 1946. godine, ništava od trenutka njenog donošenja i da su ništave sve njene pravne posledice, a rehabilitovano lice, sada pokojni Slobodan Jovanović, smatra se neosuđivanim. Smatram da je ovo važan čin ispravljanja nepravde prema jednom od najvećih političkih i pravnih mislilaca u istoriji Srbije, čoveku koji je razumeo političke procese i političku ustavnu istoriju Srbije 19. veka, koji je u teškim uslovima znao da definiše srpske nacionalne interese, i na koga svaki Srbin i u Srbiji i u rasejanju može da bude ponosan. Demokratska stranka Srbije baštinila je njegovo delo i ovom prilikom izražava veliko zadovoljstvo. Verujem da su ovom prilikom svi oni koji su učili na delu Slobodana Jovanovića ponosni i da smatraju da je ovo važan događaj. U tom smislu još jednom ističem da je Okružni sud u Beogradu doneo pravu i valjanu odluku, na radost svih poštovalaca dela Slobodana Jovanovića. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Jovanu Palaliću. Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, šef poslaničke grupe SRS. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Da portparolu Okružnog suda u Beogradu kažem da je ta presuda na mestu, kao što su na mestu mnoge presude o rehabilitaciji mnogih ljudi, pa niste ovde u Skupštini za govornicom iznosili kvalitet tih presuda. Da ste baštinili delo Slobodana Jovanovića, jeste, a da ga baštinite sada, ne baštinite ga. Jer, da ste išta od njega pročitali i da ste išta od njega razumeli, ne biste se igrali sa Ustavom i zakonima ove zemlje. Ako je nečemu moglo da vas nauči njegovo kapitalno delo, a ja sam ga kupio kad je krišom izdavano, kad nije bilo dozvoljeno ni da se izdaju dela, onda biste naučili da država počiva na Ustavu i na zakonima. Gospodine Palaliću, hvala vam na toj informaciji, dobili bismo je i iz novina. Možda je ovo bila vaša želja da kažete kako imate uticaja na Okružni sud pa ste insistirali da ta presuda bude doneta. Ne vidim drugi razlog da tako euforično neku presudu ovde objavljujete. Ponavljam, ponašajte se vi u skladu sa delom Slobodana Jovanovića i to će biti najveća nagrada Slobodanu Jovanoviću.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću. Pošto se više niko ne javlja po ovom amandmanu, završili smo pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOM PEČATU REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Slavko Jerković i Milorad Buha. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, ima reč gospodin Aleksandar Martinović, predlagač.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam podneo amandman na član 2. Predloga zakona o državnom pečatu Republike Srbije. Pre svega, moram da kažem da institut državnog pečata kao pravni institut nije do sada postojao u Republici Srbiji. Mi smo imali zakon o pečatu državnih i drugih organa. Sada nam Vlada Srbije predlaže Predlog zakona o državnom pečatu Republike Srbije. Koliko sam uspeo da shvatim, Vlada hoće da uvođenjem ovog vida pečata u pravni sistem Republike Srbije da određeni politički i pravni značaj odlukama koje donose najvažniji državni organi. U članu 2. Predloga zakona navode se određene državne institucije na čije odluke, odnosno na čije akte se stavlja državni pečat Republike Srbije. Naravno, državni organi na čije se akte stavlja državni pečat su izabrani po nekom kriterijumu koji je Vlada imala. Ja u te kriterijume ne želim da ulazim. Jasno je da je Vlada htela u članu 2. da naglasi da se državni pečat stavlja na akte najvažnijih državnih organa, dakle, na akte onih državnih organa čije odluke imaju najveći politički i pravni značaj. Ne mogu da razumem zašto u članu 2. Predloga zakona nije navedeno da se državni pečat stavlja i na odluke Ustavnog suda Republike Srbije. Vidite, Ustavni sud je krovna, odnosno vrhovna institucija koja u jednoj državi brani ustavnost i zakonitost. Koliko god da je važna Narodna skupština Republike Srbije koja donosi zakone, koliko god da je važna Vlada koja te zakone sprovodi, barem u istoj meri važan je i Ustavni sud Republike Srbije, koji treba da da poslednju reč o tome da li su određeni pravni akti u skladu sa Ustavom i zakonom ili ne. Kada Ustavni sud kaže da je određeni propis u skladu sa Ustavom, onda je tu kraj, onda tu nema rasprava ustavne prirode. Time se svaka polemika o tome da li je nešto u skladu sa Ustavom ili nije završava. Smatram da bi bilo potpuno ispravno da se član 2. Predloga zakona o državnom pečatu Republike Srbije dopuni tako što se posle reči "konzularnih predstavnika Republike Srbije" dodaju reči "odluke Ustavnog suda Republike Srbije". Dakle, mislim da bi bilo zaista suvislo i potrebno da se u Predlog zakona unese i odredba da se državni pečat stavlja i na odluke Ustavnog suda Republike Srbije. To pitanje je značajno ne samo u smislu ovog zakona, nego i u smislu toga da Republika Srbija, evo, na kraju 2007. godine još uvek nema formiran Ustavni sud. Čim jedna država nema Ustavni sud, a Ustavom je predviđeno njegovo postojanje, znači da je to država sa ozbiljnom pravnom manom. Da bi se ta mana konačno uklonila iz našeg pravnog sistema neophodno je podići autoritet institucije Ustavnog suda, najpre tako što će Vlada i predsednik Narodne skupštine konačno sprovesti Ustavni zakon za sprovođenje Ustava Republike Srbije i predložiti nam sudije Ustavnog suda Srbije, dakle, da formiramo tu instituciju. Na drugoj strani, kada je formiramo da je učinimo potpuno nezavisnom i samostalnom i da unesemo u Predlog zakona o državnom pečatu odredbu po kojoj će se državni pečat stavljati i na odluke Ustavnog suda Srbije. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da bi to izuzetno podiglo značaj Ustavnog suda Srbije, njegov autoritet. Istovremeno, to bi podiglo autoritet i odlukama koje će Ustavni sud Srbije da donosi. Da vas podsetim, Ustavni sud ne brani samo ustavnost i zakonitost. On ne odlučuje samo o tome da li je neki zakon u skladu sa Ustavom ili nije. Ustavni sud ima izuzetno važnu ulogu kada je reč o zaštiti ljudskih prava i sloboda. Ustavom Srbije je propisano - ukoliko je građanin iscrpeo sve pravne mehanizme u zaštiti svojih pojedinačnih prava i sloboda, poslednje sredstvo koje mu ostaje na raspolaganju jeste institut ustavne žalbe. Dakle, može da podnese ustavnu žalbu Ustavnom sudu Srbije, koji treba da da svoju reč o tome da li je povređeno neko pojedinačno pravo građanina ili ne. Mislim da bismo prihvatanjem ovog amandmana dali i taj značaj Ustavnom sudu, ne samo kao braniocu ustavnosti i zakonitosti, nego i kao braniocu pojedinačnih ljudskih prava i sloboda. U vreme kada svi govore o ljudskim pravima i slobodama, kada neko svojoj partiji daje osnovni predznak da se bori za ljudska prava i slobode, kada se čak i države bombarduju zbog navodne ugroženosti ljudskih prava i sloboda, mislim da bi bilo izuzetno važno da podignemo ugled Ustavnog suda Srbije, da ga formiramo i da donesemo takav zakon o državnom pečatu koji će da predviđa da se državni pečat kao simbol državnosti, kao simbol autoriteta državnih institucija stavlja i na odluke Ustavnog suda Srbije. Pozivam sve narodne poslanike, pozivam predstavnike vladajuće koalicije, gospodina ministra Markovića, koji opet nije tu, da prihvati ovaj amandman, jer mislim da je amandman u duhu predloženog zakona i da je, naravno, u skladu sa Ustavom Republike Srbije.
Zahvaljujem predlagaču ovog amandmana gospodinu Aleksandru Martinoviću. Nataša Jovanović, moja koleginica, javila se prethodno, pa potom gospođa Milica Vojić-Marković, narodni poslanik.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne samo da je to već po ko zna koji put uvaženi kolega Martinović rekao, nego je opšti problem u državi što mi u ovom trenutku nemamo Ustavni sud i nismo ga imali ni dugo vremena pre donošenja Ustava prošle godine. Zapravo, od dolaska DOS-a na vlast u višegodišnjem periodu nije postojao Ustavni sud, a onaj koji je postojao je bio političkog karaktera, na čelu sa tadašnjim predsednikom Ustavnog suda. Kako reče kolega Martinović, pošto je ovo potpuno nova oblast koja se uređuje zakonom, sasvim je u redu da razmišljamo racionalno i da razmišljamo na osnovu dosadašnje prakse. Svi građani Srbije znaju da kad dobiju odluku u nekom redovnom sudskom postupku pred opštinskim, okružnim, trgovinskim ili drugim nadležnim sudom (ovo govorim da bismo im pojasnili o čemu mi ovde razgovaramo i zbog čega insistiramo i da odluke Ustavnog suda budu overene državnim pečatom Republike Srbije) dobijaju tu odluku sa pečatom. Sad, može da se postavi pitanje otkud ideja kolegi Martinoviću, pošto je sledeća tačka dnevnog reda o pečatu državnih i drugih organa, da se u ovaj zakon o državnom pečatu Republike Srbije uvrsti Ustavni sud Republike Srbije. Tačno je da u članu 166. Ustav Republike Srbije kaže da je Ustavni sud samostalni i nezavisan državni organ koji štiti ustavnost i zakonitost ljudskih i manjinskih prava i sloboda. Dakle, mi ga nemamo, ali evo da sačekamo i da vidimo kada će da se konstituiše. Ali, zar nije logičnije, pošto je to najviša sudska instanca i Ustavni sud treba u svakom smislu reči da se poistoveti, kao jedna od tri grane vlasti, sa državom i sa Vladom Republike Srbije, sa Narodnom skupštinom, da u tom rangu i u ovom zakonu treba da bude mesto za pečat Ustavnog suda, a ne u sledećem, gde to čak nije ni predviđeno na precizan način? Nemate uopšte razloga da bežite od ovog amandmana ili da dajete ovakvo obrazloženje (odnosno Vlada, sada tu nije predlagač ministar Marković), koje nema nikakve veze ni sa malopre izrečenim argumentima kolege Martinovića ili sa ovim što ja pričam. Ako pogledate Ustav Republike Srbije, videćete da je jedino pravo mesto za pečat Ustavnog suda upravo u ovom zakonu. Razmislite malo o tome, ne morate apriori sve da odbijate zato što dolazi od poslanika Srpske radikalne stranke. Iako ste razmišljali da to bude u zakonu o pečatu državnih i drugih organa, to nije mesto za Ustavni sud, kao najviše sudske instance, koja treba da štiti sve ovo što je i navedeno u Ustavu. Žao mi je što u ovom trenutku, ali verovatno će da se vrati, ministar Marković nije ovde da čuje. Evo, prozivam i vas, kolege iz stranaka koji podržavate ovu vladu i činite je, u toj ste koaliciji, da kažete šta vam smeta i kakvo je vaše mišljenje o amandmanu kolege Martinovića. Ako već po prvi put na ovaj način određujemo kako treba da izgleda i kako treba da se koristi pečat Republike Srbije, zašto je onda sporno da se prihvati amandman kolege Martinovića. Jedino mu je mesto u ovom zakonu. Ili ste vi to propustili, pa sada nećete da priznate, kao što vidimo da su u prethodnom zakonu bili mnogobrojni Balinčevi propusti, kada je pisan onaj zakon o državnim službenicima i nameštenicima. Evo, sada se prvi put izrađuje zakon i nije nikakav problem da priznate da je to bila greška, da to niste uradili, ali tu je jedan vrsni pravnik, kolega koji vas je ispravio.
Zahvaljujem koleginici Nataši Jovanović, narodnom poslaniku, potpredsedniku Skupštine. Reč ima narodni poslanik gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospodine predsedavajući, narodni poslanici, drage kolege, državni pečat jeste pečat od izuzetnog značaja. Na kraju, to pokazuje i predlog ovog zakona koji se danas nalazi pred nama. On uređuje zapravo i njegov izgled, upotrebu i način čuvanja. Kao takav, državni pečat ne može da se stavlja na sve dokumente koji se pojavljuju, odnosno može se stavljati samo na one koji imaju državni značaj. U članu 2. Predloga zakona o državnom pečatu precizno je navedeno i nabrojano na koje se dokumente stavlja državni pečat. Sad citiram član 2: "Državni pečat stavlja se na: odluke Narodne skupštine o proglašenju Ustava Republike Srbije i Ustavnog zakona i akte o izboru funkcionera koji Narodna skupština vrši neposredno na osnovu Ustava; akte koje potpisuje predsednik Republike u okviru ustavnih ovlašćenja predstavljanja Republike Srbije u inostranstvu; ukaze o proglašenju zakona; ukaze o postavljenju i opozivu ambasadora Republike Srbije i akte o dodeli odlikovanja; međunarodne ugovore koje potpiše predsednik Vlade i akte Vlade o postavljenju i opozivu konzularnih predstavnika Republike Srbije, kao i na originale drugih akata za koje je to određeno zakonom." Amandman kolege Aleksandra Martinovića predviđa da se posle reči "konzularnih predstavnika Republike Srbije" dodaju reči "i odluke Ustavnog suda Republike Srbije". Naravno, Ustavni sud je svakako institucija od posebnog značaja i on, u okviru svojih Ustavom određenih obaveza, donosi razne odluke, ali nisu sve odluke koje on donese od državnog značaja. Znači, ne ispunjavaju one kriterijume koje predviđa predlog ovog zakona da bi bili državno značajni i da se na njih može staviti državni pečat. Recimo, radi se o nekim protokolarnim dokumentima. Oni nisu od državnog značaja i sasvim je u redu da ne bude na njima državni pečat. Uostalom, član 2. ovog zakona ne isključuje mogućnost da se na neka druga akta može staviti državni pečat, ali bi bilo dobro, i to je i zamisao Vlade, da se nekim drugim zakonom, posebnim, precizno uredi na koje odluke Ustavnog suda može i treba da se stavlja državni pečat Srbije. Dakle, kako sam ja razumela stvari, od karaktera, vrste i značaja akta zavisi naravno i vrsta pečata koji će se koristiti. Zbog toga mislim, evo i kolega Marković se saglašava, da je rešenje koje je ponudila Vlada bolje i da ovaj amandman ne treba prihvatiti.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Milici Vojić-Marković. Repliku je tražio gospodin Aleksandar Martinović, a onda Goran Rakovac, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa koja je govorila pre mene kaže da zakon o državnom pečatu sadrži neke kriterijume na osnovu kojih je Vlada odlučila da se državni pečat stavlja samo na akte koji su navedeni u članu 2. Predloga zakona, a to nije tačno. Zakon ne sadrži nikakve kriterijume na osnovu kojih je odlučeno da se baš samo na one akte koji su navedeni u članu 2. stavlja državni pečat. Možemo samo da pretpostavimo koja je bila intencija Vlade. Kriterijuma nema. Smatram da je intencija Vlade bila da se državni pečat stavlja na one akte, odnosno na one odluke državnih organa koji su za državu najvažniji. Nema sumnje da je Ustavni sud Srbije jedna od najvažnijih državnih institucija. Koliko god da je važna Narodna skupština koja donosi određene zakone, toliko je važan i Ustavni sud koji može da kaže - gospodo, doneli ste zakon, ali zakon nije u skladu sa Ustavom. Šta tu onda može Narodna skupština? Kao što vidite, Ustavni sud u procesu donošenja zakona i u procesu njegove primene može da ima čak i veći značaj nego Narodna skupština Republike Srbije, jer ne završava sve ovde kada se zakon usvoji. Neko može da postavi pitanje da li je zakon u skladu sa Ustavom. Na to pitanje onda ne odgovaraju narodni poslanici, nego Ustavni sud. Koliko god da je važan rad narodnih poslanika i akti koje oni donose, a pre svega zakoni, barem u istoj meri važne su odluke Ustavnog suda Srbije. Podsećam vas još jedanput. Mnogi zakoni koji su ostali mrtvo slovo na hartiji predviđaju mogućnost da građani apeluju na Ustavni sud u zaštiti svojih prava. Setite se samo koliko puta se pominje ona čuvena fraza - pa neka sud o tome kaže svoju reč; neka sud kaže da li je nešto urađeno po pravu ili ne. Kako sud da kaže svoju reč ako suda nema, u ovom slučaju Ustavnog suda Srbije? Sutra, ako se taj ustavni sud konačno formira, zašto da se na njegove odluke ne stavlja državni pečat? Gospođa kaže - Ustavni sud donosi neke protokolarne akte. Zaista ne znam kakvi su to akti. Postoji Ustav Republike Srbije koji propisuje šta Ustavni sud radi. Donećemo zakon o Ustavnom sudu. Ne može Ustavni sud da donosi sad neke akte koji nisu propisani Ustavom i zakonom o Ustavnom sudu. Jasno je šta Ustavni sud radi. Pre svega, njegova osnovna dužnost je da štiti ustavnost i zakonitost, da donosi odluke o tome da li je opšti akt u skladu sa Ustavom i zakonom ili nije, i na drugoj strani, da štiti ljudska prava i slobode kroz institut ustavne žalbe. Šta je strašno u tome da onda na takve odluke stavljamo državni pečat? Ne vidim razloga zašto bi ukaz o postavljenju ambasadora Republike Srbije bio važniji od odluke Ustavnog suda Srbije. Neću da vređam nijednu državu, neću da izazivam bilo kakve međunarodne skandale, ali zašto bi ukaz o postavljenju ambasadora tamo u nekoj zemlji, ko zna gde, na kojem meridijanu, gde možda i nema naših ljudi, bio važniji od odluke Ustavnog suda o tome da li je u skladu sa Ustavom zakon koji je donela Narodna skupština? Setite se, vladajuća većina je u ovoj skupštini pre nekoliko meseci, kada smo govorili o Zakonu o državnim službenicima, vratila vreme unazad, retroaktivno je primenila Zakon o državnim službenicima, iako za to nije bilo ustavnog osnova. Mnoga ljudska prava mogu da budu dovedena u pitanje. Vlada nam sad predlaže, kada govorimo o Zakonu o Vladi, da postoje neki akti koji se nikad ne objavljuju. Šta ćemo sa tim? Koja institucija će da brani ljudska prava? Niti građanin zna da li je Vlada donela neki akt, niti može da ga pročita. Još mu sad oduzmite i pravo da se obrati Ustavnom sudu, odnosno oduzmite pravo Ustavnom sudu da na svoje odluke stavlja državni pečat. To je urušavanje osnovnih institucija ovog sistema. Ne postoji u državi Srbiji samo Vlada i samo ministarstva. Postoje i građani, koji za zaštitu svojih prava treba da se obrate Ustavnom sudu. Zaista nema suvislog razloga, sem vaše puke volje, da kažete - mi nećemo da prihvatimo amandman zato što je došao iz Srpske radikalne stranke. Nema suvislog razloga da se član 2. Predloga zakona ne dopuni jednom sasvim korektnom odredbom, da se državni pečat stavi i na odluke Ustavnog suda Srbije.
Zahvaljujem gospodinu Martinoviću. Poslednji govornik, gospodin Momir Marković, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, da imamo Ustavni sud, kao što ga nemamo, onda bi Ustavni sud tumačio ustavnost i zakonitost pojedinih akata i onda ne bi bio problem gde bi državni pečat i ostali pečati bili stavljeni, na koji akt, na koji dokument, na koji papir. Pošto nema Ustavnog suda da tumači gde da se stavljaju pečati, tako danas nije mogao da bude stavljen pečat na papir, pa nije donet ni papir u opštinu Ruma, gde je grupa maskiranih, pretpostavljam da su policija, mada ne mora da znači, dva autobusa, jedan "Srem" - Šid i jedan "Lasta" - Stara Pazova, došla da na silu, demokratski zauzme zgradu opštine Ruma. Pošto nisu imali papir i pošto su predsednik opštine Ruma, narodni poslanik Martinović i predsednik SO Ruma insistirali da im se pokaže papir ili da se povuku, svih 60 ili 70, koliko ih je bilo,odbili su i otišli sa lica mesta. Sa njima je bila izvesna gospođa koja se lažno predstavljala da pripada "ministarstvu za rad protiv lokalne samouprave", jer nije pokazala papir kojim bi se legitimisala. Dame i gospodo narodni poslanici, džabe izbori Srbiji, ukoliko može "ministar protiv lokalne samouprave" da organizuje i da plati (jer, zašto bi išli džabe, osim ako ih ministar policije nije poslao) da se izvrši upad u jednu državnu instituciju, instituciju lokalne samouprave, da se otme vlast. Jer, ako ne može izborima, ako ne može rezultatima na izborima, ako ne može glasačkim listićima, može na silu. Kažu - sila boga ne moli. Ovog puta vam sila nije uspela. Pokušajte neki finiji metod, možda ćete uspeti da namolite odbornike SO Ruma da vam ustupe tu stolicu, bar na dva sata, da osetite kako izgleda, koje je zadovoljstvo vladati jednom radikalskom opštinom, naravno u slobodno vreme, jer ljudi rade negde do 6 - 7 sati uveče, od 7 do 9 ćemo moći da vam dozvolimo da sednete u tu stolicu.
Zahvaljujem gospodinu Momiru Markoviću. Nastavak sednice u 15.00 časova. Prvi govornik biće narodni poslanik Goran Rakovac. Po Poslovniku, kao prvi govornik posle pauze, javlja se narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad po amandmanu na član 2. koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Za reč se javlja narodni poslanik Goran Rakovac. Izvolite, gospodine Rakovac.
Uvažene kolege narodni poslanici, kolega Martinović (vidim da trenutno nije tu) podneo je amandman kojim je tražio da se posle reči "konzularnih predstavnika Republike Srbije" dodaju reči "odluke Ustavnog suda Republike Srbije". Gospodin Martinović je obrazlagao svoj amandman i u obrazloženju zašto treba prihvatiti ovaj amandman naveo je, između ostalog, da s obzirom na to da imamo tri grane vlasti, zakonodavnu, izvršnu, sudsku, da se zakonodavna ogleda pre svega u radu parlamenta kao najvišeg organa zakonodavne vlasti, izvršna u radu Vlade, kao najvišeg organa izvršne vlasti, te da je Ustavni sud, kao pandan, najviši, najznačajniji i najvažniji organ sudske vlasti i treba da koristi državni pečat prilikom donošenja svojih odluka, kao što to čini Vlada, odnosno kao što to čini parlament. Vlada je dala preporuku da se ovaj amandman ne prihvati i dala je vrlo jasno obrazloženje. Naime, Ustavni sud u okviru svojih Ustavom utvrđenih nadležnosti donosi tri vrste akata: odluke, rešenja i zaključke. Amandman traži da se za donošenje odluka koristi državni pečat. Međutim, postavlja se pitanje koje sve vrste odluka i kakve odluke donosi Ustavni sud, kolike su one važnosti i da li treba koristiti državni pečat baš i za ovakvu vrstu akata. Vlada je stala na stanovište da ne treba koristiti državni pečat Republike Srbije. Posebno bih skrenuo pažnju da je Predlogom zakona predviđeno da se zakonom mogu odrediti druga akta na koja se stavlja državni pečat Republike Srbije, što faktički omogućava da se u pojedinim slučajevima posebnim zakonom precizno uredi na koje bi eventualno odluke Ustavnog suda mogao biti stavljen pečat Republike Srbije. Činjenica je da je Ustavni sud jedna nezavisna i i te kako važna institucija ove zemlje. Činjenica je da je on samostalan i nezavisan državni organ koji štiti ustavnost i zakonitost, ljudska i manjinska prava i slobode. Činjenica je da su njegove odluke i konačne i izvršne i obavezujuće. Ali, sve ove činjenice ne upućuju na to da pečat države Srbije treba koristiti prilikom izrade odluka Ustavnog suda. Argumenti koje je dala Vlada su sasvim dobri i zadovoljavajući. Ovaj amandman, u svakom slučaju, ne treba prihvatiti.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na član 3. Predloga zakona o državnom pečatu Republike Srbije ne samo da je pravno moguć, nego ovaj zakon usvajanje ovog amandmana dovodi u ustavno stanje, u kakvom sada Predlog zakona nije. Član 3. Predloga zakona kaže: "Državni pečat je okruglog oblika, prečnika 60 mm. U sredini državnog pečata je veliki grb Republike Srbije. U krugu oko grba ispisuje se naziv Republike Srbije, tako što se reč "Republika" ispisuje iznad grba, a reč "Srbija" ispod grba. Predložila sam da se ovaj član briše, zato što je, kako stoji u obrazloženju, u članu 7. stav 5. Ustava Republike Srbije propisano da se izgled grba Republike Srbije utvrđuje zakonom. Nema pravnog osnova, kolege poslanici, da se donese zakon o državnom pečatu koji pominje termin "veliki grb Republike Srbije", a da prethodno materija državnih simbola nije uređena posebnim zakonom. U članu 7. Ustava Republike Srbije u poslednjem stavu se kaže: "Izgled i upotreba grba, zastave i himne uređuje se zakonom." To nije zakon o državnom pečatu Republike Srbije, to je zakon koji upravo treba da se zove zakon o upotrebi grba, zastave i himne Republike Srbije. Trenutno nemamo takav zakon i svakako ćete se složiti sa tim. Zato mi je neuverljivo, da ne kažem neverovatno, obrazloženje Vlade Republike Srbije zbog čega se ovaj amandman ne prihvata. Kaže Vlada: "Amandman se ne prihvata budući da se u članu 3. Predloga zakona uređuje izgled i sadržina državnog pečata. Brisanjem ovog člana izgled i sadržina državnog pečata ostali bi neuređeni." Onda dalje Vlada prepisuje ono što je već napisano u Predlogu zakona. Ako je argument Vlade da brisanje ovog člana znači da bi sadržina državnog pečata ostala neuređena zakonom, zašto onda niste u ovaj zakon stavili i Ustavni sud, i zakone iz oblasti pravosuđa, i zakon o promeni PDV i da brišete PDV na bebi opremu, što vam SRS predlaže od samog uvođenja PDV-a, itd. Znači, sve što nije regulisano nekim zakonom trebalo je da strpate u ovaj zakon i onda bi svaki amandman Vlada mogla da obrazloži da je neprihvatljiv, zato što bi ta materija ostala nepokrivena zakonom. Dakle, trebalo je da imamo ovde i predlog zakona o upotrebi državnog grba, zastave i himne i onda da u tom zakonu regulišemo postojanje velikog pečata, malog pečata itd. i tek na osnovu tog zakona imali bismo pravni osnov za donošenje ovakve odredbe, ili neke drugačije, koja bi bila regulisana ovim zakonom koji treba da prethodi ovom zakonu o državnom pečatu Republike Srbije. Dame i gospodo, da biste mogli da pričate priču kako Vlada mnogo radi i kako Vlada zatrpava Skupštinu predlozima zakona, u ovoj grupi od 34 tačke dnevnog reda, jer to zvuči kako je to vredna Vlada 34 ili 32 predloga zakona podnela republičkom parlamentu, vi ste izabrali zakone za koje ste procenili da će proći u ovom parlamentu bez rasprave, bez amandmana, ne toliko bitne da bi se narodni poslanici ne znam koliko bavili tim. Naravno, shvatili ste da to nije baš tako, da mi srpski radikali svaki predlog Vlade razmatramo ozbiljno. Ovaj zakon o državnom pečatuRepublike Srbije – bez koga smo komotno mogli još da funkcionišemo, a bez Ustavnog suda, podsećam vas, država ne može da funkcioniše – i ovaj član 3. bi, ako vi ne prihvatite amandman SRS, mogao bi da bude tema na Ustavnom sudu. Tvrdim vam, da imamo Ustavni sud, da bi Ustavni sud odredbu predloga ovog zakona, kada bude u konačnoj formi, proglasio nezakonitom. Ako ste već predložili ovaj zakon, mislimo da bi bilo dobro... Najpre, bilo bi neophodno da ministar sedi ovde da bismo mogli, eventualno, da ga ubedimo da prihvati ovaj amandman. Kada smo već dobili i uvrstili u dnevni red i ovakve zakone, mislimo da onda treba bar ove zakone da donesemo da budu u skladu sa Ustavom, u skladu sa zakonom. Nema tu nešto mnogo politike u ovim zakonima. Nema tu ni političkih programa. Državni pečat treba da postoji. Sada samo da vidimo da zakon bude takav da se ne pojavi potreba da neka buduća vlada mora da se bavi i tim da mora da menja ovaj zakon, jer bar ovakav zakon može da se donese i da bude trajnijeg, da ne kažem trajnog karaktera. Zato mislimo da bi bilo dobro da se naš amandman prihvati, da se zakon upodobi postojećoj zakonodavnoj regulativi i, u svakom slučaju, Ustavu Republike Srbije. Pošto smo dobili odgovor od Vlade, a nema ministra tu, očekujem da će kolege narodni poslanici shvatiti na pravi način ovaj naš amandman, pre svega kao konstruktivan, dobronameran. Već sam u trećem sazivu ovog parlamenta, hajde, dame i gospodo, da donesemo bar jedan zakon o čijim izmenama i dopunama nećemo raspravljati za nekoliko meseci. Kad nam budete predložili jednog dana ili kada neka druga vlada bude predlagala zakon o upotrebi državnog grba, zastave i himne, nije logično da se taj zakon upodobljava sa nekim zakonom koji je po logici nižeg ranga. Mi imamo već, pretpostavljam da će i to biti na dnevnom redu, potpuno apsurdna pravnička shvatanja. Recimo, nacrt zakona o Narodnoj skupštini ima nekoliko članova, verovali ili ne, gde stoji da je taj član usklađen sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Dakle, vi potpuno brkate redosled, brkate babe i žabe. Dozvolite, ako vam neko zaista pravnički argumentovano obrazloži neki predlog, prihvatite to. To vam apsolutno, ponavljam, ne dira ni u koncept zakona, ni u ideologiju predlagača. Jednostavno, jedino pravno moguće, ustavno i zakonito jeste upravo ovo rešenje koje sam predložila u ime poslaničke grupe SRS. Nema ministra tu. Imala sam nameru da iskoristim javljanje po ovom amandmanu da ga pitam i da ga podsetim, ali uradiću to i u njegovom odsustvu. Možda će doći upravo odande gde mislim da je trebalo odavno da bude, a to je da sagleda dokumentaciju iz Skupštine grada Beograda, da naloži Skupštini grada Beograda da stavi van snage ili ukine akt o imenovanju Zorana Alimpića za predsednika Skupštine Beograda i gospodina Perovića za zamenika predsednika. Da podsetim, pre svega, radi javnosti, to je bila ona trange-frange zamena između DS-a i DSS-a, potpuno nezakonita. Da razrešava takve stvari, po pravu nadzora, prevashodno je obaveza Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kada gospodin Milan Marković bude doneo odgovarajući akt, onda ćemo možda imati osnova da ga ubuduće oslovljavamo kao ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Dokle god u gradu Beogradu bude na snazi takvo neustavno i nezakonito stanje, za srpske radikale Milan Marković će biti "ministar za državnu upravu i protiv lokalne samouprave". Neko ko ovde predstavlja zakon o državnom pečatu morao bi da bude mnogo ozbiljniji, mnogo odgovorniji kada je u pitanju primena zakona. Naravno, upotreba ne samo državnog pečata, nego i pečata organa... A, gospodin Milan Marković je na čelu jednog organa koji je zadužen za funkcionisanje lokalnih samouprava u Srbiji, a podsećam vas da ništa nije uradio da se stanje u lokalnim samoupravama sredi, naprotiv, suprotno od toga, u 10 opština u Srbiji imamo privremenu upravu, koja je potpuno u suprotnosti sa zakonom i sa postojećim stranačkim odnosom u tim opštinama. Gospodin Milan Marković ništa ne čini da se tu stanje ne promeni, ne obaveštava Olivera Dulića da mu je odavno bila obaveza da raspiše izbore u svim tim opštinama, kao što nije ni reč rekao u javnosti o tome da je Oliver Dulić bio u obavezi još prošlog petka da raspiše izbore za gradonačelnika grada Beograda. Pošto je u prepodnevnom delu bilo rasprave na tu temu, da podsetim kolege koji su pokušali potpuno da izvrnu priču u korist svoje stranke, koja ne ume da se snađe u ovakvoj situaciji, da su izbori za gradonačelnika Beograda i izbori za predsednika Republike u ovom momentu potpuno različite stvari. Grad Beograd, u skladu sa važećim propisima, mora da ima gradonačelnika. Nema ga, nažalost. Nažalost, zato što je Nenad Bogdanović umro. Kamo sreće da nije i da ne raspravljamo o tome. Ali, kada se to desilo, onda Ministarstvo mora da učini određene korake, predsednik parlamenta mora da učini određene korake, a to je vrlo konkretno - raspisivanje izbora za gradonačelnika Beograda. Još samo jedna primedba. Čudi me da se o tome nije komentarisalo. Zapravo, neće ovo biti primedba, nego pitanje koje upućujem Vuku Jeremiću. Sa ovog mesta smo juče čuli da su u Novom Sadu Vuk Jeremić i Bojan Pajtić obećali Vojvodini, tako je rečeno, da će imati određeni broj ambasadora, da će biti iz Vojvodine određeni broj ambasadora u zemljama u kojima Vojvodina ima poseban interes. Koliko znam, Vojvodina je Srbija. Tražim od gospodina Vuka Jeremića da nam odgovori koji su to interesi gde Vojvodina u odnosu na celokupnu teritoriju Srbije ima neke posebne interese, koje su to zemlje, zašto baš u tim zemljama. Naravno, nemamo ništa protiv da imamo ambasadore iz Vojvodine, Šumadije, Kosovske Mitrovice, Pirota i da ne nabrajam, naravno, iz svakog mesta u Srbiji, ali ne zato što je to bitno zbog njihove teritorijalne rasprostranjenosti, već valjda zbog njihove stručnosti, zbog procene da ti ljudi mogu da predstavljaju Srbiju u određenim zemljama. Ta konstatacija gospodina Vuka Jeremića i njegovog partijskog kolege Bojana Pajtića, verujte, vrlo je opasna i insistiram da dobijem odgovor na to poslaničko pitanje.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović, po amandmanu.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, istine radi, ja ću da kažem da svi poslanici DSS veoma ozbiljno razmatraju predloge zakona koji stižu u Narodnu skupštinu, a isto tako ozbiljno razmatramo i amandmane koje uglavnom podnose poslanici iz opozicije. Razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su u potrebi da se uredi upotreba i izgled državnog pečata Republike Srbije. Po prestanku postojanja državne zajednice Srbija i Crna Gora ovu materiju potrebno je urediti zakonom, kako bi se stvorio pravni osnov da Republika Srbija ima svoj državni pečat. Zakon uređuje da se državni pečat stavlja na odluke Narodne skupštine o proglašenju Ustava i Ustavnog zakona, na akte koje potpisuje predsednik Republike u okviru ustavnih ovlašćenja, na akte i na ukaze o proglašenju zakona, na ukaze o postavljenju i opozivu ambasadora Republike Srbije, kao i na originale drugih akata za koje je to određeno zakonom. Kao kriterijumi za određivanje akata na koje se stavlja državni pečat uzeti su značaj odluka i drugih pravnih akata koje donose najviši državni organi, odnosno Narodna skupština, predsednik Republike i Vlada. Izgled, sadržina i način ispisivanja državnog pečata uređeni su članovima 3, 4. i 5. Predloga zakona. Prilikom uređivanja sadržine državnog pečata predviđeno je da u sredini državnog pečata stoji veliki grb Republike Srbije. Razlog za utvrđivanje upotrebe velikog grba u sastavu državnog pečata, a pre donošenja zakona kojim će se u skladu sa Ustavom urediti izgled i upotreba grba Republike Srbije, jeste u tome što državni pečat nije bio ustanovljen u vreme donošenja Preporuke o korišćenju grba, zastave i himne Republike Srbije. S obzirom na to, nije ni mogla biti uređena upotreba grba u sastavu državnog pečata. Sada ću i pročitati član 3, za koji koleginica Radeta predlaže da se briše, a on glasi: "Državni pečat je okruglog oblika, prečnika 60 milimetara. U sredini državnog pečata je veliki grb Republike Srbije. U krugu oko grba ispisuje se naziv Republike Srbije tako što se reč "Republika" ispisuje iznad grba, a reč "Srbija" ispod grba". Dakle, mislim da amandman uvažene koleginice Radeta ne treba prihvatiti jer predviđa brisanje ovog veoma važnog člana.
Reč ima narodni poslanik Bojana Aleksić, po amandmanu.
Samo bih htela da se nadovežem na izlaganje moje koleginice Donke Banović koja je govorila pre mene. Dala je sve argumente zbog čega ne treba prihvatiti ovaj amandman. Samo bih želela na neki način da repliciram gospođi Radeti, da kažem da ukoliko se državni grb ne koristi na državnom pečatu, na čemu će se onda koristiti? Valjda je to najosnovnija moguća upotreba državnog grba. Drugo, Narodna skupština je dala preporuku, kao najviša institucija u Republici Srbiji, da se za ovu svrhu, za izradu državnog pečata koristi državni grb. Prema tome, logično je da se tako nešto i uradi.
Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Slavko Jerković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slavko Jerković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o državnom pečatu da bi se konačno dao značaj tom Ustavnom sudu. Imamo član 9. Zakona o sprovođenju Ustava koji se do dan-danas nije ispoštovao u smislu izbora, odnosno imenovanja sudija Ustavnog suda, koji je trebalo da se izvrši najkasnije do prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. To do sada nije urađeno. Sećamo se predizbornih procesa, sećamo se predizbornih obećanja, sećamo se jačanja institucija, posebno se Vojislav Koštunica kleo u legalnost i legalitet institucija. Postavljam pitanje šta je sa Ustavnim sudom, koji je razlog da on do sada nije oformljen i zbog čega nisu izabrane sudije Ustavnog suda? Amandman koji sam podneo na član 4. odnosi se na to da se državni pečat izrađuje u četiri istovetna primerka za dobijanje otiska hemijskom bojom na papiru. Državni pečat, u četiri istovetna primerka, izrađuje se i za dobijanje otiska u pečatnom vosku, kao i za suvi otisak. U članu 2. Predloga zakona o državnom pečatu predviđeno je na šta se sve i na koje odluke stavlja državni pečat. Zašto se državni pečat ne stavlja i na odluke Ustavnog suda? Zašto se to ovim predlogom zakona nije predvidelo? To ostavljam kao pitanje za sve nas, a smatram da institucija Ustavnog suda nije zanemarljiva i da je neophodno da se ovaj amandman prihvati kako bismo išli ka vladavini prava i kako bismo konačno shvatili značaj tog Ustavnog suda.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, po amandmanu.
Poštovani predsedavajući, razlog za donošenje zakona o državnom pečatu Republike Srbije je to što je potrebno regulisati ovu materiju u pravnom zakonodavstvu Republike Srbije. Da vas podsetim da je postojao Zakon o državnom pečatu državne zajednice Srbija i Crna Gora od 2003. godine. Nakon prestanka postojanja državne zajednice ovaj parlament treba da uredi i ovu materiju. Koliko ozbiljno poslanici DSS-a razmatraju svaki zakonski predlog, sve podnete amandmane, bilo da dolaze iz redova opozicije ili iz redova DSS-a, a to je posvedočio je danas i gospodin Marković, ministar, time što je prihvatio amandman uvaženog kolege Petra Cvetkovića, govori činjenica da je Demokratska stranka Srbije imala poseban sastanak poslaničkog kluba posvećen amandmanima vezanim za čitav ovaj dnevni red, a posebno za zakon o državnom pečatu i za zakon o pečatu državnih organa. Tamo je bio prisutan i predstavnik nadležnog ministarstva da nam razjasni sve nedoumice koje smo imali povodom ovog zakona, s obzirom na to da je reč o novoj materiji i o novom zakonu Član 4, o kojem govorimo i na koji je podnet amandman, glasi: ''Državni pečat izrađuje se u tri istovetna primerka za dobijanje otiska hemijskom bojom na papiru''. Drugi stav je takođe vezan za tri istovetna primerka, samo što može biti za dobijanje otiska u pečatnom vosku, kao i za suvi otisak. Razumeo sam kolegu koji je podneo amandman na taj način da on predlaže da se ovaj pečat izrađuje u četiri istovetna primerka. Da bismo razjasnili te nedoumice ja ću, pošto se radi o boji, vosku i ostalim stvarima, da ne bih pogrešio slučajno, da pročitam jedan deo obrazloženja: ''Predviđeno je da se državni pečat izrađuje u tri istovetna primerka za dobijanje otiska hemijskom bojom na papiru, a može biti izrađen u tri istovetna primerka za dobijanje otiska u pečatnom vosku, kao i za suvi otisak. Takvo rešenje predloženo je s obzirom na to da akti na koje se stavlja državni pečat spadaju u nadležnost tri državna organa - Narodne skupštine Republike Srbije, predsednika Republike i Vlade Republike Srbije.'' U skladu sa tim, sekretar predsednika Republike, sekretar Vlade i sekretar Narodne skupštine podnose zahtev za izradu ovog pečata i dužni su da se staraju o upotrebi državnog pečata. Amandmanom kolege Jerkovića predlaže se da se izrađuju četiri istovetna primerka. U obrazloženju Vlade mi smo jasno dobilirazlog zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen. Ustavni sud, to ste čuli i od mojih prethodnika, poslanika iz DSS-a, u okviru svojih Ustavom utvrđenih nadležnosti može donositi i druge akte, na koje se ne stavlja državni pečat. Znači, mogu se zakonom odrediti i druga akta na koja se stavlja državni pečat Republike Srbije. Ja sam ovaj predlog shvatio kao zahtev da se izradi pečat koji će koristiti Ustavni sud. Mislim da je iz datog objašnjenja koje smo dobili od nadležnog ministarstva i po mišljenju Vlade potpuno jasno da nema potrebe za ovim četvrtim primerkom i da su ova tri primerka i organi koji su ovlašćeni zakonom i Ustavom da koriste državni pečat potpuno dovoljni da ovaj zakon nađe svoju primenu u praksi.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Kada sam pročitao Predlog zakona, odnosno kada sam dobio Predlog zakona o državnom pečatu odmah mi je pala na pamet asocijacija - evo još najmanje tri radna mesta za neke od demokratora koje nisu uspeli u svim ovim asocijacijama koje su izmislili da zaposle. Biće to čuvari državnog pečata, pa će u ćemeru, kao u doba Miloša Obrenovića, nositi pečat i samo u određenom trenutku otvarati onu kesu sa pečatom i lupati pečat. Razuverili su me u ovom obrazloženju, jer rekoše da će sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade biti zaduženi sa tim pečatima. Gospodin Slavko Jerković je svojim amandmanom tražio da se izbriše tri i stavi broj četiri. Dakle, četiri državna pečata. Naravno da četvrti državni pečat treba da bude u Ustavnom sudu; Ustavni sud je institucija iznad ovih institucija, jer će tumačiti sprovođenje zakona koje Narodna skupština donese. Obrazloženje je tako suvoparno i tako nemušto da se stvarno ne vidi razlog zašto nije usvojen amandman narodnog poslanika Slavka Jerkovića, osim ako nije zbog toga što je amandman narodnog poslanika Srpske radikalne stranke. Kaže ovako ... Uostalom, da ovoj vladi ovaj zakon nešto znači, danas bi "ministar protiv lokalne samouprave" sedeo ovde u prvom redu. Ponovo pozivam predsedavajućeg da posle moje diskusije prekine sednicu, napravi pauzu i privede "ministra protiv lokalne samouprave" da sedi ovde i sluša narodne poslanike. To mu je jedini posao, ukoliko negde ne ruši institucije lokalne samouprave, ukoliko nije pokupio neformalnu grupu i otišao negde da otima vlast tamo gde je SRS na vlasti. Da podsetim "ministra protiv lokalne samouprave" na još jedan podatak: nije 10 opština, 11 opština, jedanaesta je Ćićevac. Ako se ne varam, 24. 6. ove godine isteklo je četiri godine od poslednjih izbora i vi ste u obavezi... Odnosno, da je "ministar protiv lokalne samouprave" tu, danas bih mu rekao da je u obavezi da raspiše izbore. Naravno da ih neće raspisati, dame i gospodo narodni poslanici,jer tamo u Ćićevcu vladaju "žuti", a postoji latentna opasnost da ne budu ni u opoziciji posle lokalnih izbora. Postoji latentna opasnost po "žuto preduzeće" da imaju jednog ili nijednog odbornika. Doduše, i tog jednog će srpski radikali, ja im obećavam, držati kao malo vode na dlanu dok i on ne ispari. Da se vratimo na obrazloženje koje su dali narodnom poslaniku Slavku Jerkoviću. Kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju uz amandman 1. Pored toga, rešenjem sadržanim u Predlogu zakona obezbeđuje se personalna odgovornost" itd. i tu dolazi ono što sam pročitao na početku. Da vidimo šta je to u obrazloženju za amandman 1. Vlada blagoizvolela da kaže: "Amandman se ne prihvata. Ustavni sud ... " Molim predsedavajućeg da primiri malo poslanike vladajuće stranke. Jeste da je uhvatila panika, jeste da se ne da radikalska vlast u opštini Ruma, neće se dati nigde, smirite se; kada raspišete izbore, na izborima pobedite, ukoliko budete mogli, pa onda osvajajte vlast. Znam da postoji sad već tenzija, jer će se i drugi sada usprotiviti što tako nasilno i protivzakonito uzimate vlast. Molim vas, saslušajte, možda ćete nešto naučiti. Od pametnog čoveka uvek treba da slušate. Kaže: "Ustavni sud u okviru svojih Ustavom određenih nadležnosti donosi odluke, među kojima ima i onih koje ne ispunjavaju kriterijume na osnovu kojih su Predlogom zakona određeni akti na koje se stavlja državni pečat Republike Srbije." Koji su to akti koji ne ispunjavaju kriterijume, a izlaze iz Ustavnog suda? Koja su to niža akta koja Ustavni sud donosi a da ne zaslužuju da na njima stoji državni pečat? Baš me zanima da mi objasnite. Možda sam ja neuk u korišćenju tog državnog pečata, u važnosti državnog pečata, pa me poučite koji je to akt koji Ustavni sud izda, a ne treba da nosi pečat. "Predlogom zakona predviđeno je da se zakonom mogu odrediti i druga akta na koja se stavlja državni pečat Republike Srbije." Dakle, nisu određena ta akta na koja se stavlja, a druga na koja se ne stavlja, nego kaže - predlogom zakona predviđeno je da se zakonom mogu odrediti. Vi nešto unapred ovde određujete. Možda će Ustavni sud doneti neki akt na kome ne bi trebalo da stoji pečat države Srbije. Čiji je to Ustavni sud? Da li je to najviša sudska instanca? Je l' ima veće sudske instance od Ustavnog suda i zašto bi ta treća grana vlasti ostala bez državnog pečata, odnosno bez pečata koji ima najvišu vrednost? Zbog toga što možda neko od vas ne razume da to jeste treća grana vlasti ili zbog toga što se vama prohtelo, zbog toga što će Ustavni sud možda morati da donese neku odluku koja neće biti po volji Vlade. Uostalom, zbog toga nemamo Ustavni sud, evo, već više od dve godine, jer da ga imamo sigurno bi morao da ima pečat. Baš da vas pitam, koji će to pečat na akta Ustavnog suda dolaziti, ukoliko ne dođe ovaj državni pečat, koji će to pečat Ustavni sud stavljati? "Predlogom zakona predviđeno je da se zakonom mogu odrediti i druga akta na koja se stavlja državni pečat, što omogućava da se u okviru posebnog zakona precizno uredi na koje odluke Ustavnog suda bi se stavljao državni pečat Republike Srbije." Dakle, vi već priznajete da će postojati odluke na koje će se stavljati državni pečat. Zašto se onda državni pečat ne uradi u četiri primerka? Gde će to predsednik Ustavnog suda, sa aktima pod miškom, trčati - do Vlade, do Skupštine, kod predsednika države? Gde će on trčati da mu ovaj izlupa pečat? Prosto neverovatno, upetljali ste se, dame i gospodo, u kučine. Da je "ministar protiv lokalne samouprave" tu, ja bih mu predložio da ovaj amandman usvoji. Ja uvažavam gospođu, ali ona je tu samo da sasluša šta imaju narodni poslanici da kažu, ona niti može da izađe za govornicu da obrazloži zašto se amandman ne usvaja, niti može bilo šta, osim da pripiše i da kaže "ministru protiv lokalne samouprave" šta su poslanici govorili. Dame i gospodo narodni poslanici, usvajanjem amandmana narodnog poslanika Slavka Jerkovića mi poslanici opozicije omogućavamo ovoj državi, što ova neuka vlast nije shvatila, što je propustila, da država konačno dobije i taj četvrti pečat. Mi pomažemo i vladajućoj strukturi da se izvuče iz ovoga; a ne samo što oni ulaze, nego uvlače državu.
Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, SRS je predložila, odnosno naš kolega Milorad Buha, amandman na član 6, jer nemoguće je da je predlagač zamislio ovakav član 6. Predloga zakona o državnom pečatu Republike Srbije, zato što institucije u našem društvu treba da budu stabilne, zakoni treba da se izrađuju, po mišljenju nas srpskih radikala, ako je dobar zakon, što ovaj nije, za naredne generacije, za ljude koji će da ga koriste onako kako je to napisano i kako je usklađeno sa Ustavom Republike Srbije. Mi nikada nismo želeli da vezujemo za pojedinca bilo koji posao koji smo obavljali u organima državne vlasti, kada smo bili na vlasti u organima lokalne samouprave, jer to ne činimo ni u političkom ni u stranačkom životu, našim organima stranke. Znam ime i prezime čoveka koji će sam, kao neki inokosni organ, da radi šta god hoće i da se ponaša kako hoće. To nije dobra praksa i verujem da to nigde, ni u jednoj zemlji na kugli zemaljskoj ne postoji, a ako postoji, to onda nisu dobro uređene zemlje i sistemi. Zbog toga je gospodin Buha predložio da se ovaj član promeni, u smislu da ovlašćeni državni organi budu ti koji će da se staraju o izradi, čuvanju i upotrebi i evidenciji državnog pečata, a ne da to budu nosioci funkcija u tim organima državne vlasti. Naime, član 6. predloženog zakona predviđa da sekretar Narodne skupštine, u ovom slučaju i danas je to gospođa Tamara Stojčević, generalni sekretar predsednika Republike, a to je ovaj Branko Radujko, generalni sekretar Vlade Dejan Mihajlov podnose zajednički zahtev za izradu državnog pečata. U stavu 2. se kaže: "Lica iz stava 1. ovog člana", a to su sada ovi pojedinci koje sam nabrojala, koji vrše ove funkcije, ali to je promenljivo, "čuvaju državni pečat, odgovorni su za njegovu upotrebu i dužna su da obezbede vođenje evidencije o upotrebi državnog pečata koja sadrži podatke o datumu upotrebe državnog pečata, kao i o nazivu i broju akta na koji je stavljen državni pečat." Ovo je zaista neprihvatljivo. To ne mogu da budu ovi ljudi, odnosno funkcioneri u ovim državnim organima, jer to jednostavno mora da bude taj državni organ. Zamislite sada situaciju da je iz bilo kog razloga, zbog službenog puta, odsustva povodom godišnjeg odmora i drugih razloga, gospođa Stojčević odsutna iz Narodne skupštine. Gospodin Marko, koji je ranije bio sekretar, njen je zamenik. Ko će da se stara o upotrebi, čuvanju i vođenju evidencije? Hoćete da kažete ovim zakonom da dok se ona ne vrati niko ne sme da stavi pečat Narodne skupštine Republike Srbije? Ostao je kod Tamare, zaključan u fioci. Dulić treba da stavi pečat na svoju odluku, očigledno da raspiše predsedničke izbore, jer su to privatni izbori Borisa Tadića i njegovi, i kaže - dajte mi pečat, ja to moram da overim, a gde je Tamara, nema je, otišla žena na službeni put, otputovala negde u inostranstvo ili bilo gde. Dejan Mihajlov treba da da pečat Vlade Republike Srbije Koštunici da potpiše predlog ovog zakona, ili potpredsedniku Božidaru Đeliću. Nema Dejana Mihajlova, otišao nekim poslom, ima ročište sa Bebom Popovićem, ko zna gde je, otputovao je, pečat zaključan i ne može niko da stavi pečat. Da li je to vama normalno? Naravno da nije. Boris Tadić, kao predsednik Republike, ukazom treba da, što je njegova ustavna obaveza, proglasi zakon ili unapređenje nekog nesposobnjakovića kao što je taj Ponoš, bruka za oficire i za vojsku, u neki viši čin, traži pečat, otišao negde Branko Radujko. Šta će da radi? Ništa. Čekaju da se vrati. Sada valjda vidite na ovim primerima, a vi ćete valjda imati neku drugu argumentaciju, da je to potpuno besmisleno. Za nas je ovo jedino normalno rešenje, jer to su ljudi koji su imenovani na te funkcije, ali koji imaju svoje zamenike. Kada vi obavežete instituciju, odnosno državni organ, on mora da se stara o tome. Nema ovde, bilo šta da se desi sa ovim, nikakvu ličnu odgovornost; naravno, postoji u zakonskom smislu, ali je valjda državna ustanova, odnosno institucija ta koja mora o tome da vodi računa. To je ona vaša loša praksa koju ste preneli iz zakona, pa kažete - ministar će podzakonskim aktom da uradi ovo, ministar će da uradi ono. Ne, mi vas stalno ispravljamo i zbog toga je ta naša intencija i ovde prisutna: ministarstvo nadležno za, pa sada dalje koji je resor u pitanju. To je jedino normalno uređena država, gde ništa ne zavisi od jednog čoveka. Ja sam nabrojala neke primere i hipotetički može bilo šta da se desi, ne daj bože nešto loše, takvi neki opravdani razlozi, a vi sada ne možete da dovedete jedan državni organ u situaciju da neko ne raspolaže time. Vi možete da kažete da je posebnom odlukom tog državnog organa ili uređenjem odnosa u tom državnom organu određeno šta radi zamenik, šta radi neko drugi ko zamenjuje sekretara Skupštine Srbije, generalnog sekretara predsednika i generalnog sekretara Vlade. Kada već sve to znate, da postoji mogućnost da se ovo desi i ako stoji u odluci šta radi sekretar, a šta njegov zamenik, koja ovlašćenja ima, koja prenese sekretar na njega, zašto onda da se igramo toga. Onda lepo kažemo da ti organi, to su onda Narodna skupština, predsednik, Vlada Republike Srbije i Ustavni sud, podnose zajednički zahtev za izradu državnog pečata. Vidite da mi i u ovom amandmanu posebno stavljamo akcenat na Ustavni sud. Mislimo da Ustavnom sudu, kao najvišoj sudskoj instanci, nije mesto u ovom sledećem zakonu koji dolazi na dnevni red - državni i drugi organi, već ovde, gde se radi o upotrebi državnog pečata Republike Srbije. Mislim da nisu bile u pravu (ali, u 14 sati je bilo isteklo vreme za raspravu) kolege i koleginice kada su se branile argumentacijom da Ustavni sud donosi, kako su rekle, nebitne odluke, pa što tu Ustavni sud da stavlja državni pečat. Ne, član 166. i 167. Ustava Republike Srbije su jasno nabrojali koje su to odluke koje donosi, u kojim sporovima rešava Ustavni sud, a to nije nešto tek onako. Izvinite, molim vas, u sporu koji vodi neki organ ili organizacija ili kad se radi o poništavanju odluka organa lokalne samouprave, autonomne pokrajine, nekog drugog državnog organa, ili kod kršenja ljudskih manjinskih prava i sloboda, nije beznačajna odluka Ustavnog suda pa da vi kažete da su to neke odluke bez veze i ne treba da tu stoji pečat Ustavnog suda. Tu je posebno interesantno, vidite, kako vi imate dvostruke aršine u ovom zakonu. Trebalo je da kažete ili da se dogovore ovi vlastodršci, da se dogovore ministri u Vladi Republike Srbije, oni koji im izrađuju zakone, da se svi ponašaju kao pod matricom. Nemojte da budete različiti. Ako je ministar iz DSS-a, on ima neku svoju vizuru, ako je ministar iz DS-a, on će kako on hoće. To ima i te kako veze zbog činjenice da ste ovde jasno naveli... Što niste onda bili dosledni do kraja, pa da kao u prethodnim zakonima kažete - izgled pečata, odnosno ono što će da stoji na državnom pečatu će da propiše ministar, kao što ste radili u ranijim zakonima, posebni aktom. Zašto onda nismo uredili izgled pasoša i niste prihvatili amandman kolege Nemanje Šarovića na Predlog zakona o putnim ispravama, koliko pre 15 ili 20 dana? On je jasno precizirao kako izgleda pasoš, koje je veličine, tamnoplave boje sa grbom Republike Srbije, da piše na srpskom, na francuskom i na engleskom jeziku Srbija, kako treba da izgleda druga strana pasoša. Predložili smo da bude mapa Kosova i Metohije. Sada do najsitnijih detalja uređujete kako treba da izgleda državni pečat. To je u redu. Ali, onda nije bilo u redu što ste se tako nemarno odnosili prema onom delu posla koji je trebalo da uradi ministar, kad je u pitanju Zakon o putnim ispravama. Budite jednom dosledni i pravite zakone tako da ne moraju sledeći ministri... Mi ćemo zaista, ponavljam, jutros sam govorila o tome, morati veoma brzo da reagujemo po preuzimanju vlasti u Srbiji i mnoge zakone da stavimo van snage, ali u tom nekom vakuumu, pravo da vam kažem, mi ne želimo, zbog toga sada i reagujemo, da se sutra ministri iz redova SRS i naš premijer nađu u situaciji da zbog činjenice što će nam trebati određeno vreme moramo da radimo po ovim zakonima. Ali, moraćemo, jer očigledno je da do tog vremena, dok ih ne promenimo, vi nećete da nas slušate. Prema tome, uopšte nisu važni pojedinci. Oni su neko ko je izabran u organu državne vlasti i taj organ treba da vodi računa o čuvanju pečata, o upotrebi i o vođenju evidencije. Prihvatite ovaj amandman kolege Milorada Buhe. Reći ću vam i koji je njegov dodatni motiv bio da ovo napiše. Vi znate da je on predsednik Vlade Republike Srpske Krajine, koju je ustaška vlast okupirala, u izbeglištvu. Zamislite sada da se ne ponaša ovako i da on nije u situaciji da okuplja... Vi ste to zaboravili, mi smo, moram da vas podsetim na to, u Strazburu, prilikom zasedanja Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, izašli sa deklaracijom koju smo ponudili svim kolegama iz naše parlamentarne delegacije da osudimo zločine nad srpskim narodom i da zaštitimo pravo na to da u budućnosti branimo svim diplomatskim sredstvima Republiku Srpsku Krajinu. Vi hoćete da negirate činjenicu da je gospodin Buha bio legitimno i legalno izabrani predsednik Vlade u zapadnoj srpskoj republici koja je imala svog predsednika, svoju vladu i svoj parlament, je l' tako, sve izvršne organe vlasti. Sada zamislite da se desilo da on ne može, jer, nažalost, mnoge od svojih kolega iz Vlade ne može da okupi, a da se kod nekoga nalazi pečat ili ono što je evidencija ili što je živi dokaz o postojanju te srpske republike koja je sada pod okupacijom; ne, to je nešto što moraju da čuvaju i on i njegove kolege koji su, nažalost, proterani, kao i pola miliona naših sunarodnika, sa svojih vekovnih ognjišta, ali imaju tapiju na to, kao i svaki Srbin i svaki pojedinac, ali ne smeju tamo da se vrate na noge ustašama da ne bi preživeli strahote. Jer, svako ko to uradi, nažalost, doživi ponovo istu sudbinu kao Srbi 1941. godine ili Srbi od 1991. do 1995. godine. Razmišljajte malo o tome da se zakoni ne prave danas jednokratno, samo za ovo vreme, za jednu vlast, nego da u svakom trenutku državni organi vlasti mogu, i za 10, 20, 50 godina, kao što se i ovde prilikom izrade ovog zakona pozivate na raniju tradiciju Srbije, da se pozovu na taj zakon i da ga koriste, jer je pravljen dugoročno i za jedno vreme koje treba da svedoči o ljudima koji su bili na vlasti i o načinu na koji su tu vlast vršili. Hvala.
Zahvaljujem, reč ima narodni poslanik Milica Radović. Neka se pripremi poslanik Branislav Nedimović.
Javila sam se povodom amandmana. Naime, u ovom amandmanu se kaže da pored Narodne skupštine, predsednika Vlade i predsednika Republike i Ustavni sud podnosi zahtev za izradu državnog pečata. Već je rečeno da Ustavni sud ne mora da donosi samo odluke koje moraju da imaju državni pečat. Ukoliko sam ja dobro razumela svog prethodnika, odnosno podnosioca ovog amandmana, on ili ona, sada ne znam, gospođa Jovanović je obrazlagala, a gospodin Buha je podnosilac amandmana, ako sam ja dobro razumela, oni su tražili da se državni pečat stavi na odluku Ustavnog suda ukoliko se odlučuje o ustavnoj žalbi, ukoliko se odlučuje o kolektivnom ugovoru ili čak o zabrani političke stranke. To je prosto nemoguće. To je jedan od razloga zbog čega ovaj amandman treba odbiti. Drugi razlog zbog kojeg treba odbiti ovaj amandman jeste zato što on insistira na kolektivnoj odgovornosti. Čuvanje, izrada i upotreba državnog pečata je izuzetno važna stvar. Zbog toga treba primeniti i obezbediti personalnu odgovornost sekretara, naravno sekretara Narodne skupštine, generalnog sekretara predsednika Republike i generalnog sekretara Vlade, da bi se otklonila eventualna sumnja u odgovornost ako se, primera radi, taj pečat izgubi. To je još jedan klasičan primer zbog čega ovaj amandman ne treba prihvatiti. Hvala.
Ima repliku narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite. Kažite mi samo da li je vaša diskusija po Poslovniku vezana za ovo? Dobićete posle reč.
Repliciram koleginici Radović, zato što ja nisam ona, onaj ili ono, nego imam svoje ime, prezime i niste slepi, koleginice, niti gledate negde levo ili desno, gledali ste u mene. Dakle, nemojte da se pravite nevešti i da glumite Koštunicu kad to niste, on je uvek takav da je neobavešten. Bila sam za govornicom i rekla sam – kolega Buha, predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u izbeglištvu, podnosilac ovog amandmana (vrlo sam jasnu argumentaciju dala za 14 minuta govora), nije tu, pa sam ja izašla. Kao što ste vi izašli i vaše je pravo, i možda će neko od vaših kolega... Ne znam zašto je to sporno i što vam je trebala ta besmislena uvertira, ali mislim da niste u pravu, odnosno sigurna sam u to, jer politički legitimitet u jednoj državi nema uopšte pojedinac koji se imenuje na neku funkciju. Možemo da govorimo o političkom legitimitetu izabranog lica na neposrednim izborima ili ako ih biraju narodni poslanici, kao što biraju doduše sekretara, ali on ne može u svakom trenutku da odgovara, niti je to mogao sadašnji zamenik, a raniji sekretar, niti sada gospođa Tamara, za situaciju kada je potrebna upotreba pečata ili kad ona fizički nije u stanju da podnese zahtev. Što se tiče odluka Ustavnog suda i stavljanja pečata na odluke Ustavnog suda, mislim da smo to u prepodnevnom delu rasprave, ali ako hoćete možemo da nastavimo, toliko apsolvirali da je besmisleno da više o tome pričamo. Možemo samo da otvorimo sada diskusiju o tome zašto do današnjeg dana, 26. oktobra, a prošle godine je na Mitrovdan proglašen Ustav Republike Srbije, mi nemamo Ustavni sud. Nemamo zbog toga što je vlast neodgovorna, zbog toga što imate druga, preča posla, nego da birate one institucije i da radite posao iz Ustavnog zakona, ali to je već problem zbog kojeg će građani da vas kazne već na sledećim izborima.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Slobodan Maraš, pa potom narodni poslanik Miloljub Albijanić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre... Gospodine predsedniče, radi se o pitanju koje ste mi postavili dok sam sedeo na mestu; ne znam gde vi nalazite izvor za tako nešto, jer postavili ste pitanje da li je moje javljanje po Poslovniku u skladu sa diskusijom. Znači, kada pokažete koji je to član ja ću biti veoma zadovoljan da nešto naučim napokon od vas. Drugo, nekoliko članova je na taj način prekršeno. Prekršen je i član 100, znači, poslanik koji se javi u skladu sa povredom Poslovnika ili u skladu sa pravima i obavezama iz Poslovnika dobija prvenstvo u odnosu na one poslanike koji se nisu javili ili nisu dobili reč na taj način. Javio sam se jer je ovo retka prilika gde mogu nešto da vas pitam. Treba mi objašnjenje od vas i obaveštenje. Znači, pre nekoliko dana vi ste licitirali, odnosno najavili mogućnost predsedničkih izbora za 9. decembar. Juče smo čuli od predsednika države da on ne zna, odnosno da još uvek razmišlja; predsednik Vlade, odnosno oni koji su u njegovo ime govorili su rekli da će najverovatnije bojkotovati te izbore. Moram da vas pitam, i kao poslanik i kao građanin ove države, kako to da svi poslanici u ovoj sali, uključujući i vas, i svi građani ove države znaju kad su izbori za predsednika u SAD, znaju kad su izbori za predsednika Rusije, jedino ne znamo kad su izbori za našeg predsednika. Doneli ste Ustav, dva dana se glasalo, upregli ste sve moguće javne ličnosti da u spotovima od nekoliko minuta propagiraju donošenje Ustava. Koliko vidim u poslednje vreme, taj Ustav se veoma često krši, Ustavni zakon se veoma često krši i ovde pokušava, ne govorim naravno o vama, jedna stranka iz vladajuće koalicije, odnosno jedna stranka iz Vlade da plaši građane izborima. Mislim da je to nešto što je potpuno nedopustivo. Ne može stranka predsednika Vlade Koštunice da plaši građane izborima i da stalno pronalazi kao izgovor Kosovo. Mi već 20 godina čujemo od onih koji su na vlasti, pogotovo taj patriotski deo koji stalno viče - Kosovo, Kosovo, ali je meni potpuno nejasno zašto kažu Kosovo, a misle na upravne odbore. Nemojte da plašite građane izborima, izbori su prilika i šansa i za neku novu politiku, možda i staru, ali za neku novu politiku. Molim vas, predsedniče, da nam malo razjasnite to, živimo u ovoj državi, kao i svi građani hoćemo da znamo da li će biti izbora, kada će biti izbora i ko će sve na njima učestvovati. To nam vi nećete, naravno, reći, ali molim vas da nam pomognete. Hvala.
Zahvaljujem se. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Miloljub Albijanić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, odeljak Službe Narodne skupštine, član 240. Dakle, gospodine predsedniče, radi se o sledećem. Vrlo često, tj. svakodnevno svi mi narodni poslanici ovde u Skupštini imamo susrete i sa ljudima koji nama pripremaju odgovarajuće materijale, koji pripremaju sednice, koji rade u toku sednice, rade posle sednica Narodne skupštine. Radi se o njihovom pravu, ljudskom pravu, to je pravo nadoknade za rad. Dakle, ti ljudi ostaju i posle radnog vremena u Narodnoj skupštini Republike Srbije i rade određene poslove. Ti ljudi imaju pravo da dobiju odgovarajuću nadoknadu za prekovremeni rad. Verujem da će svi narodni poslanici sa tim ovde u Skupštini da se slože. To su i stenografi, to su i ljudi koji rade u odborima Narodne skupštine, u svim skupštinskim službama i imaju pravo da dobiju odgovarajuću nadoknadu. Kako sada stvari stoje, oni dobijaju sate i od tih sati slobodne radne dane, ali oni te slobodne dane ne mogu da iskoriste jer moraju da rade. To nije fer, to nije korektno i tražim od vas, gospodine predsedniče, od skupštinske službe, od sekretara Skupštine i od vas, da se to pitanje na pravičan i pravedan način za skupštinske službe razreši, a to znači da im se posle tri meseca, kao što je bilo i do sada po zakonu moguće, isplaćuje nadoknada za njihov rad. Zaista zahvaljujem. Neću više da dužim. Ovo nema veze sa politikom i političkom pričom, ali ima veze sa ljudima koji ovde rade. Lako je nama, možemo mi pričati o efikasnosti, neefikasnosti rada Skupštine, ali ti ljudi stalno rade u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala, izvinjavam se svima zbog oduzetog vremena.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, u Predlogu zakona o državnom pečatu Republike Srbije u članu 6. stoji: "Sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade podnose zajednički zahtev za izradu državnog pečata." Na ovaj član Zakona o državnom pečatu naš kolega poslanik Milorad Buha podneo je amandman da se član 6. menja i glasi: "Narodna skupština Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, Vlada Republike Srbije i Ustavni sud Republike Srbije podnose zajednički zahtev za izradu državnog pečata." Isto tako, u njegovom amandmanu stoji da su organi iz stava 1. dužni da čuvaju pečat, vode evidenciju, i ostale stvari koje su navedene u pomenutom amandmanu. Moja poslanička grupa, poslanička grupa DSS, misli da ovaj amandman ne treba prihvatiti iz sledećih razloga. Jedan od ovih razloga jeste taj koji je sadržan u stavu 1. predloženog amandmana, gde se i Ustavni sud Republike Srbije unosi u čitavu materiju koja je vezana za zakon o državnom pečatu. Čuli ste obrazloženje mojih kolega poslanika iz DSS-a zašto ne bi trebalo da se na sve akte koje donosi Ustavni sud Republike Srbije udare državni pečati. Postoji nekoliko razloga zašto je to tako. Prvi i osnovni razlog jeste da se državni pečat udara na ona dokumenta koja su od izuzetnog značaja za državu Srbiju. Sigurno da je Ustavni sud najvažnija državna institucija koja postoji u Srbiji i sigurno da na nekim dokumentima Ustavnog suda treba da stoje ti pečati. Tako da je predviđeno i posebnim zakonom, a videli ste sigurno da je i Predlog zakona o Ustavnom sudu u proceduri... Sigurno da ćete imati prilike i amandmanski da delujete i na ovaj zakon o Ustavnom sudu, pre svega iz nekoliko razloga. Ustavni sud donosi brojna akta, ali samo neka imaju karakter od posebne državne važnosti na koje treba da se stavi državni pečat. Ne može državni pečat da se udara na bilo koji dokument. Kolega Markoviću, zato postoje pečati drugih državnih organa koji se udaraju na neke druge akte. Nema potrebe za ovim najznačajnijim državnim pečatom. Isto tako, ovi državni pečati se stavljaju na ona dokumenta koja imaju protokolarnu formu, to smo se složili u prethodnim diskusijama, tako da mislim da ovde nema nekih velikih problema. Stav 2. amandmana koji je podneo Milorad Buha vezan je za to da su organi iz stava 1. ovog člana dužni da čuvaju državni pečat, odgovorni su za njegovu upotrebu i za evidenciju. Potrebno je postojanje personalne odgovornosti kod ovih lica koja drže ovaj državni pečat i koja su zadužena. Primenjivanje kolektivne odgovornosti sigurno da nije dobro. Zamislite samo situaciju da se nešto desi sa takvim državnim pečatom; kada postoji kolektivna odgovornost nikad ne možemo da utvrdimo ko je nadležan za njegovo čuvanje. Druga stvar koju sam hteo da kažem vezana je za vas, kolega Markoviću. U svom prethodnom izlaganju ste rekli nekoliko stvari. Pre svega, pomenuli ste naziv "ministarstva protiv lokalne samouprave". Mislio sam, kolega Markoviću, da ste vi pravnik po struci. Zakon o ministarstvima je donesen i postoje nazivi ministarstava, nisam čuo za "ministarstvo protiv lokalne samouprave" i ne znam da ono postoji. Ako mislite da postoji, molio bih vas da mi obrazložite o čemu se tu radi. Kao pravnik, mislim da treba da znate kako glasi Zakon o ministarstvima i mislim da to nije tema o kojoj danas treba da govorimo. Druga stvar o kojoj ste govorili u svom prethodnom izlaganju, pre petnaestak minuta, vezana je za čuvara državnog pečata. Govorili ste o njemu. Sigurno znate da u svetloj srpskoj tradiciji, u tradiciji pravnog sistema države Srbije još od Nemanjića postoji institucija čuvara državnog pečata. Ne bih želelo da se na ovaj način umanji značaj te institucije, a iz vašeg izlaganja nisam mogao da zaključim da ste vi govorili u pohvalnom smislu o ovoj instituciji. Mislim da to nije tema da sada govorimo o njoj. Na kraju svog izlaganja želeo bih da kažem da poslanici DSS-a neće glasati za ovaj amandman. Ovaj amandman možda ima mesta na drugom mestu, odnosno kada se bude govorilo o drugim zakonima, tako da pozivam sve kolege narodne poslanike da u danu za glasanje glasaju protiv ovog amandmana, a da onim temama kojima ovde nije mesto ne zaokupljamo pažnju narodnih poslanika i građana. Hvala puno.
Zahvaljujem se. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Slobodan Maraš, izvolite. Postoje replike i izlaganja koja su vezana za ovaj amandman, a postoje javljanja po Poslovniku koja verovatno nisu vezana za ovaj amandman, nego su vezana za izlaganje Miloljuba Albijanića, tako da ćemo to malo da kombinujemo.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zaista se izvinjavam što koristim priliku da se javim povodom izlaganja gospodina Albijanića, ali mislim da je krajnje, najblažu reč ću iskoristiti, nekorektno samo jednu službu, jednu instituciju u ovoj državi apostrofirati, odnosno situaciju koja se dešava, odnosno nemogućnost isplaćivanja nadoknade za prekovremene sate, odnosno nemogućnost korišćenja slobodnih dana. Moram da kažem da sam nekad radio u Poreskoj upravi, u vreme kada je ministar bio Mlađan Dinkić, i dobro se sećam da je tada 6.000 zaposlenih takođe imalo problem svaki put kada se primaju poreske prijave, da li su to pojedinačne poreske prijave, da li su u pitanju obračuni, odnosno predaja poreskih prijava za PDV itd; znači, ljudi su radili prekovremeno. Pretpostavljam da mnoge institucije, odnosno zaposleni u njima rade prekovremeno i, za razliku od gospodina Albijanića, založio bih se da se to poštuje u svakoj instituciji, a ne samo u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Svakako poštujem ljude koji tu rade prekovremeno, ali moramo voditi računa o svima. Samo bih hteo još nešto da kažem kolegama iz DSS-a. Zaista poštujem vašu predanost kada se povodom nekih predloga zakona ovako često javljate. Građani su sigurno svedoci da ste najaktivniji kada je u pitanju zakon o državnom pečatu ili kada je u pitanju naša saradnja i naša podrška Kubi. Mislim da je to krajnje neozbiljno. Imali smo mnoge važne zakone ovde kada nismo mogli da vas čujemo. Sve ovo meni liči na ljubavnu svađu unutar jednog ljubavnog trougla, gde je jedan učino prevaru, sve troje to znaju, onda dođemo u situaciju da se jedan od to troje ponaša za ovom govornicom kao da je sve u redu, građani su kao deca i onda hajde zbog te dece, odnosno građana, da se ponašamo kao da je sve u redu i da pričamo o državnom pečatu. Imamo mnogo značajnije teme o kojima treba da pričamo, a još uvek očekujemo odgovor na pitanje kada će građani ove države i poslanici znati kad će biti izbori za predsednika. Znamo kada će biti u SAD, znamo kada će biti u Rusiji, ali ne znamo kada će biti u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem se. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Todorović, pa potom narodni poslanik Vladan Batić i nadam da ćemo onda preći na raspravu o amandmanima, narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, nadam se da nikada više nećete pozvati poslanike Skupštine Srbije i da ćete se nadati da ćemo nastaviti raspravu po dnevnom redu. Jako mi je žao, gospodine predsedniče, vi niste bili juče, razumem da vi imate i obaveza koje zahtevaju od vas da ne budete prisutni na pojedinim sednicama Skupštine Srbije, ali, ništa iznenađujuće kada je u pitanju Skupština Srbije, došli smo do određenih problema, krenulo se po Poslovniku i normalno da smo izlaz zatražili u nekoj vrsti dogovora šefova poslaničkih klubova u Skupštini Republike Srbije. Između ostalog, prilikom razgovora mi smo na neki način pokušali da ukažemo da nisu poslanici ti koji su odgovorni za dešavanja u Skupštini Republike Srbije, ne samo u Skupštini Republike Srbije, nego uopšte i u državi, da postoji odgovornost vladajuće koalicije, pre svega mislim na Vladu Republike Srbije, na predsednika Republike Srbije, da bi oni morali da nađu način da se dogovore između sebe, po pitanju dešavanja u Srbiji, odgovora koje moramo da damo građanima, da bi uveliko doprineli da se rad u Skupštini Srbije odvija na način koji bi omogućio da se tačke dnevnog reda u što kraćem vremenskom periodu urade i da se to završava na neki obostrano zadovoljavajući način. Poštovali smo taj dogovor, rekli smo juče da ćemo izbeći, mada mislimo da nismo bili krivi za situaciju u kojoj smo se našli, ali smo rekli da ćemo u skladu sa dnevnim redom nastaviti rad Skupštine Srbije. Mada ministar nije bio sve vreme tu, što nema nikakve veze, mi smo nastavili da radimo po dnevnom redu. Juče se nismo ni jedan jedini put javili po Poslovniku, a mi smo od preostalog vremena možda deseti deo upotrebili na rad po dnevnom redu, ostalo su bila javljanja po Poslovniku. Danas, odnosno pre nekoliko trenutaka, izlazi vaš potpredsednik, vaš koalicioni partner, da vas upozori na neke stvari koje bi eventualno trebalo Skupština da uradi kada su u pitanju određene službe. Uopšte neću da diskutujem o tome da li to treba ili ne. Kao čovek mogu da kažem - treba, ali molim vas, dokle mislite da nas zaluđujete. Na šta to liči? Vi u koaliciji sedite za istim stolom, predsedništvo, a jedan od potpredsednika izlazi i vas proziva šta bi trebalo, po Poslovniku, da se uradi, potpuno van dnevnog reda. Izvinjavam se, samo da završim. Zbog toga vas upozoravam da vi vašim postupcima dajete legitimitet Srpskoj radikalnoj stranci da postupa na način za koji misli da joj politički odgovara. Molim vas, sledeći put kada se budete nadali da će diskusija teći u skladu sa dnevnim redom, uvek se setite ovoga, setite se vaše odgovornosti, jer vaša odgovornost kao vladajućih stranaka je na prvom mestu. O tome morate da vodite računa i nikada nas više nemojte pozvati da tok sednice bude u skladu sa dnevnim redom.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Gospodine predsedniče, molim objašnjenje kada će se na dnevnom redu naći set pravosudnih zakona, jer je po Ustavnom zakonu predviđeno da to bude do kraja godine. Da li će taj rok biti ispoštovan? Nama treba kredibilno pravosuđe, s obzirom na situaciju u kojoj se danas nalazimo. Srbija i dalje nema državnog tužioca. Imala je penzionera kao tužioca dve godine, sada ima vršioca dužnosti. Zašto to uopšte kažem? Zato što je, kao što je javnosti poznato, prekjuče stigao izveštaj FBI o stradanju gardista u Topčideru. Podsećam vas da je 49 vojnika u poslednje tri godine stradalo i svaki put usledilo je isto objašnjenje - samoubistvo. Ovde je poginulo više vojnika u miru nego u nekim ratovima. Za to neko mora da snosi odgovornost. Izveštaj FBI nije kao naš, jer je po anglosaksonskom pravu to drugačije. Nije dat odgovor po pitanju sudsko-medicinskog veštačenja. Potvrđeno je ono što je suština, izveštaj balističara nezavisne državne komisije to potvrđuje, da se gardisti Jakovljević i Milovanović nisu poubijali, niti je iko od njih izvršio samoubistvo. Dakle, ubijeni su. U ime njihovih porodica tražim od predsednika i premijera da daju odgovor ko je ubio njihovu decu. Tražim od gospodina Borisa Tadića, koji je u vreme rada nezavisne državne komisije i tadašnjeg Vrhovnog saveta odbrane, krajem 2004. godine, izjavio da zbog državne tajne ne može da kaže sve što zna o slučaju Topčider... Ne sme se niko kriti iza državne tajne. To je državna sramota i državna bruka, to je državni zločin. Apelujem na predsednika da to obelodani. Gospodine predsedniče, ponovo vas pitam, i molim vas da u skladu sa Poslovnikom date objašnjenje, da li će, kada će, po kom zakonu u Srbiji će biti održani i koji izbori. Zašto? Zato što se u civilizovanom svetu zna kada su fudbalske derbi utakmice, kada su filmski festivali, muzički festivali, a kamoli kada su predsednički izbori. Ne možemo mi ovde da nagađamo kada će to biti i da se javnost i parlament praktično samo time bave. Sve ovo je u senci tog iščekivanja. Ne možemo da čekamo da se vama javi kada će se održati izbori. Kako čitamo po novinama, vama se javlja. (Predsednik:Hvala, gospodine Batiću.) Hajde recite, odgovorite da li ćete postupiti po zakonu, kada će i po kojim propisima biti održani izbori. Nije ovo zemlja šibicara, moraju se poštovati njeni građani i poslanici.
Gospodine Batiću, hvala vam puno, razumeo sam pitanje. Postavili ste dva pitanja. Jedno je vezano za pravosudne zakone, to pitanje će se proslediti Ministarstvu pravde, s obzirom na to da se ti zakoni još uvek ne nalaze u skupštinskoj proceduri. Kada se nađu u skupštinskoj proceduri, oni će se naći pred poslanicima, pa ćemo imati prilike da raspravljamo o tome. Što se tiče pitanja izbora, to pitanje je problematizovano u medijima. S moje strane ja ću strogo poštovati odredbe Ustavnog zakona koje su definisale rokove. Do sada se nisam uključivao u bilo kakvu raspravu o eventualnom datumu. To neću činiti ni u budućnosti, a naravno da ćete biti na vreme obavešteni o tome. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, replika na izlaganje narodnog poslanika Nedimovića. Potom ide replika, narodni poslanik ... Osnov je da ste lično spomenuti. Potom narodni poslanik Donka Banović.
Najpre, kolega Nedimoviću, državni pečat se ne udara, nego se stavlja. Udaranja nema, stavi se pečat na sve ovo što je propisano. Što se tiče Ustavnog suda, nemojte da dovodite građane i ostale poslanike u zabludu. Jutros nam je kolega Martinović objašnjavao, a sada ću vam ja reći. Član 167. i 168. Ustava, nadležnost Ustavnog suda, kada i u kojim slučajevima odlučuje Ustavni sud: "Ustavni sud odlučuje o: 1) saglasnosti zakona i drugih opštih akata sa Ustavom, opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava i potvrđenim međunarodnim ugovorima." Molim vas da mi se ne računa ovo vreme, pošto citiram članove Ustava. "2) saglasnosti potvrđenih međunarodnih ugovora sa Ustavom, 3) saglasnosti drugih opštih akata sa zakonom, 4) saglasnosti statuta i opštih akata autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave sa Ustavom i zakonom." Imamo slučajeve da mnogi statuti lokalnih samouprava, kao recimo Statut grada Kragujevca, nisu u saglasnosti sa Ustavom. Nema Ustavnog suda da o tome odlučuje, pa šta ćemo. "5) saglasnosti opštih akata organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja, političkih stranaka, sindikata, udruženja građana i kolektivnih ugovora sa Ustavom i zakonom." Kada rešava Ustavni sud, sve je nabrojano od tačke 1) do 6) i sada ste se vi pozvali i kažete - odakle radikalima ta ideja, kolegi Martinoviću i ostalima, da traže da Ustavni sud koristi državni pečat Republike Srbije, kada on, u drugom stavu, odlučuje o zabrani rada političke stranke, sindikalne organizacije ili udruženja građana? To je jedna od vaših koleginica koristila kao argument. Vrlo dobro se sećam šta je bilo i pre sat vremena, i pre sat i po i jutros pre podne. Mi samo citiramo šta piše u Ustavu. Vi znate da mi nikada nismo bili stranka koja ... Za razliku od nekih od vas koji su se zalagali za to da se zabrani SRS, i to naročito za vreme akcije "Sablja" i posle toga. Neki ne prestaju sa tim nenormalnim zahtevima itd. Uvek smo štitili mogućnost da svako radi u državi u skladu sa Ustavom i sa zakonom. Prema tome, što se tiče ovog drugog dela, to vam je pogrešna i loša argumentacija, nema kolektivne odgovornosti. Nema, zato sam vam lepo i rekla, ne stoji taj argument da zbog toga što ne možemo da uvedemo kolektivnu odgovornost... Prvo, mi nismo haški kazamat da mi izmišljamo nešto što ne postoji. S druge strane, lepo piše, na primeru sekretara Narodne skupštine ću da vam objasnim, pošto nemam Poslovnik o radu Vlade i već kako je uređen rad preko puta predsednika Republike i po kom aktu radi Branko Radujko, kao generalni sekretar predsednika Borisa Tadića. Kada je u pitanju Poslovnik Narodne skupštine, lepo stoji i precizirano je ko kakvu odgovornost ima. U Poslovniku je jasno naznačeno, a to je ono o čemu sam govorila kada sam obrazlagala amandman kolege Buhe, da sekretar ima svog zamenika. Šta radi zamenik sekretara, odnosno gospodin Marko Danilović? On je, kao i sekretar, odgovoran Narodnoj skupštini. Dakle, on je Narodnoj skupštini odgovoran za to gde je pečat i na koji akt je stavljen, kada je upotrebljen i gde se on nalazi u prometu. Tu nema nikakve kolektivne odgovornosti. Vidite lepo šta piše, poslovnikom tog državnog organa je uređeno šta ove osobe, koje ste vi nabrojali pogrešno u zakonu, umesto ovih državnih organa, treba da rade. Tako da će gospodin Danilović u slučaju odsustva gospođe Stojčević znati kako treba da upotrebi državni pečat. Neće on to da radi na svoju ruku, nego u skladu sa ovlašćenjima koja mu proističu iz Poslovnika. Odgovoran je Narodnoj skupštini, kao što su Dejan Mihajlov i Branko Radujko odgovorni za svoj deo posla koji rade; oni imaju svoje zamenike i ne mogu da zaključaju pečat pa da ga nema dok se oni ne vrate sa službenog puta ili sa odmora. Hvala.
Replika, narodni poslanik Momir Marković, potom narodna poslanica Donka Banović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam nameru da objašnjavam gospodinu Nedimoviću ovaj prvi deo koji mu je tako plastično objasnila gospođica Nataša Jovanović, nego ću se osvrnuti samo na dva pitanja zbog kojih me je prozvao. Kaže – da li se vi to bojite čuvara državnog pečata? Bojim se ja, od kad ste vi na vlasti, svega. Sve što ste čuvali, sve je nestalo. Da vas podsetim da ste čuvali imovinu države Srbije, imovine više nema, sve se rasprodalo u "burazerskoj privatizaciji". Čuvali ste institucije, institucija gotovo da nema. Čuvate državu Srbiju, pitanje je da li će nam, kada će nam i kako će nam zbog takvog vašeg čuvanja napasti Kosovo i Metohiju, ne vojno, nego politički, kako i rade. Čuvate zdravlje građana, nacija sve bolesnija. Zbog toga se bojim. Ne bojim se čuvara državnog pečata, pogotovo ne srpskih tradicija, jer i moja stranka i ja smo poznati kao čuvari srpskih tradicija od početka do danas. Da vas podsetim na ono vezano za "ministra protiv lokalne samouprave". Sve dok se ministar bude ovako ponašao, biće "ministar protiv lokalne samouprave". "Ministar protiv lokalne samouprave", na osnovu svog mišljenja, na koje nije stavio, ili kako biste vi to rekli - udario pečat, koje je stiglo u Rumu, jutros je poslao dva autobusa specijalaca u punoj ratnoj opremi da isteraju iz rumske opštine, iz gradske kuće one koji su od građana Srbije dobili vlast na izborima, ne bi li omogućio svojim "žutim" kompanjonima da zauzmu pozicije. I tamo su tražili pečat jutros, da vas podsetim, gospodine Nedimoviću. Osnovni problem je bio da se otme opštinski pečat. Na šta bi ga oni udarali, da su ga oteli, ne znam, ali znam da ga nisu pronašli. Da vas podsetim da je "ministar protiv lokalne samouprave" oćutao i kad su njegovi iz "žutog preduzeća" kupovali odbornike u Staroj Pazovi, ne bi li oborili broj odbornika i tako uveli privremene mere, pa da se opet "žuti" kompanjoni smeste. Izvinjavam se, završavam. Bilo je nuđeno 10 hiljada evra odbornicima drugih političkih stranaka da podnesu ostavku. Da vas podsetim da mi u 11 opština imamo privremene mere i, gle čuda, svuda na vlasti "žuti", eventualno sa vama u koaliciji po godinu i nešto dana. Nema veze. Što ne izađete na izbore? Bojite se izbora. To je ono što sam rekao, gospodine Nedimoviću. Svaka čast čuvarima državnih pečata u ono vreme, ali ja u vaše čuvare ne verujem.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Poštovani predsedniče, uvažene kolege narodni poslanici, prvo reklamiram Poslovnik, povredu dostojanstva Narodne skupštine. Malo je prošlo vremena od toga, ali osvrnula bih se na diskusiju našeg uvaženog potpredsednika Miloljuba Albijanića. Ne znam kako ste vi doživeli njegovu diskusiju, ali mogu da kažem da me je malo naljutila. Nije mi jasno šta je on nama hteo da kaže. Dakle, svaki narodni poslanik zna koliko ljudi koji rade u Skupštini, pored narodnih poslanika, mnogo rade; da nije njih, veoma bi teško bilo ovom domu da funkcioniše. Dakle, puno rade i stenografi, daktilografi, sekretari, pomenula bih i ljude koji rade u restoranu. Tačno je, dok mi radimo ovde i oni rade. Meni nije bilo poznato, nisam znala dok nam on nije rekao, da ti ljudi nisu na adekvatan način nagrađeni. Mislim da svaki poslanik ima razumevanja, ali nemamo razumevanja da se o tome govori ovako javno za skupštinskom govornicom. Mislim da to ni tim ljudima nije prijalo, ako su čuli, a nije mi jasno ni šta je tražio od nas. Na kraju je dobio aplauz, ali je to mogao da zna i pre nego što je izašao, da bismo mi svaki takav predlog podržali. Međutim, to nije stvar narodnih poslanika, nego je to stvar rukovodstva ove skupštine, da se oni dogovore kako će to pitanje da reše. Drugo, tu njegovu diskusiju shvatam kao početak neke predizborne kampanje. Lično ne vidim da G17 plus tom njegovom diskusijom ima neki plus. Međutim, možda mogu da shvatim kao njegovu ličnu kampanju i njegovu ličnu promociju. Hvala.
Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PEČATU DRŽAVNIH I DRUGIH ORGANA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Petar Jojić, Božidar Koprivica, zajedno Laslo Varga i Balint Pastor, Jadranko Vuković, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Sreto Perić, Nemanja Šarović i Dejan Mirović. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Petru Jojiću, po Poslovniku ima reč narodni poslanik Veljko Kovačević.
Po Poslovniku, član 226, zbog izlaganja gospodina Albijanića, potpredsednika Skupštine. Interesantno je da je on spomenuo i otvorio diskusiju o onome što je Srpska radikalna stranka sa ove govornice pokušavala da ispravi kada je donošen Zakon o radu. U Zakonu o radu nigde ne stoji da samo internim pravilnikom može da se da slobodni dan sat za sat. Ako se plaća sat, on je sat i 50, ako se daje slobodan dan, on je sat za sat. Znači, ne samo da su oštećeni u mnogim slučajevima radnici, nego su oštećeni i prilikom davanja slobodnih dana. Bez obzira što je on pokušao da ispravi neku grešku, srpski radikali su na to upozoravali, ali evo, vi posle dve-tri godine dolazite na ono, nisam tada bio narodni poslanik, ali sam pratio, nigde ne postoji mogućnost da neko gubi pola sata od sata. Ako je prekovremeni rad, zna se da je 150 posto; ako je slobodan dan, za sat je on jedan sat. Znači, po bilo kom osnovu radnik je oštećen, i ne samo u Narodnoj skupštini, nego je oštećen u svim sferama društva gde radnik radi. Pogledajte interne pravilnike, pogledajte njihove zaključke, radnik je oštećen. Znači, da se vratimo na ispravku Zakona o radu i da ta mogućnost uopšte ne postoji, nego ako radnik radi sat vremena, platite ga za taj sat sat i 50, kako je predviđeno zakonom.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, po amandmanu. Pre nego što narodni poslanik Petar Jojić stigne, zahvaljujem vam se, gospodine Kovačeviću, na tom komentaru. To je ujedno i moj odgovor vezan za diskusiju narodnog poslanika Albijanića. Prosto, Skupština ne može da uređuje svojim odlukama nešto što je zakonska materija. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 7. Ustava Republike Srbije propisane su norme da Republika Srbija ima svoj grb, zastavu i himnu. Grb Republike Srbije se koristi kao veliki grb i kao mali grb. U 3. i 4. stavu – zastava Republike Srbije postoji i koristi se kao narodna zastava i kao državna zastava. Dame i gospodo, u Predlogu zakona u članu 1. o pečatu državnih i drugih organa propisano je, kao prva norma, u stavu 1: "Ovim zakonom uređuju se namena, sadržina, izgled i upotreba pečata koje u vršenju poslova iz svog delokruga koriste Narodna skupština, predsednik Republike, Vlada, organi državne uprave, zaštitnik građana, Vojska Srbije, sudovi, javna tužilaštva, Ustavni sud, Republičko javno pravobranilaštvo, službe Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Ustavnog suda i službe organa čije članove biraNarodna skupština, organi autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave (u daljem tekstu: državni i drugi organi), kao i pečata koje koriste javne agencije, javna preduzeća, privredna društva, ustanove, organizacije i pojedinci kada vrše pojedina javna ovlašćenja koja su im poverena zakonom (u daljem tekstu: imaoci javnih ovlašćenja). Sadržinu, izgled i upotrebu pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije utvrđuje ministar odbrane." Dame i gospodo, u ime SRS podneo sam amandman na član 1. stav 2. i predložio da se isti menja. "Sadržina, izgled i upotreba pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije uređuju se zakonom o Vojsci Srbije." U obrazloženju amandmana mi smo skrenuli pažnju narodnim poslanicima da je u skladu sa Ustavom Republike Srbije da se sadržina, izgled i upotreba pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije uređuje zakonom, a ne podzakonskim aktom ministra odbrane. Dame i gospodo, ako je Ustav u članu 7. normirao da se izgled i upotreba grba, zastave i himne uređuje zakonom, onda se ne može davati nijednom ministru, pa ni ministru vojnom, pravo da podzakonskim aktom reguliše izgled, oblik pečata Vojske Srbije i jedinica u Vojsci Srbije. Šta će biti? Pretpostavljam da će izgled budućeg pečata, ukoliko ne usvojite ovaj amandman, biti sličan onome iz Ohaja, one garde, a u stvari to predstavlja civilnu zaštitu i vatrogasce. To je ono što nam ministar vojni, gospodin Tadić, u poslednjih nekoliko godina stalno prezentuje u Republici Srbiji; on nam promoviše tu gardu iz Ohaja. Hoćemo li imati oblik, izgled i veličinu vojnog pečata upravo po želji tog ministra? Šta će biti ako se promeni ministar i kaže da ne priznaje ovaj pečat - meni je dato pravo kao ministru da ja podzakonskim aktom sada regulišem oblik, izgled i veličinu pečata ministarstva, a ujedno i jedinica Vojske Srbije. Ako je Ustav najviši pravni akt, zakonom treba da bude regulisana odredba o izgledu i veličini pečata Vojske Srbije i jedinica Vojske Srbije, što znači da ministar Vojske Srbije ne može imati ovlašćenje da podzakonskim aktom, jednim svojim uputstvom, instrukcijom, pravilnikom ili uredbom, ako je donese, preuzme ustavnu kategoriju u svoje ruke. Ustavna kategorija i ustavno načelo samo može da bude regulisano, dame i gospodo, zakonom. To je lepo u članu 7. normirano – izgled i upotreba grba, zastave i himne uređuje se zakonom. Ako to, dame i gospodo, Ustav normira, onda vi gospodo, koji predlažete ovakav zakon, nemate ustavno ovlašćenje. Ustav je brana koja treba da spreči sutra zloupotrebe onih koji bi donosili propise koji bi bili u suprotnosti sa Ustavom, pogotovo ako dođe do smene ministra; stranka koja je na vlasti imaće svog vojnog ministra i taj vojni ministar će, dok je na vlasti, da izrađuje određena uputstva i određene podzakonske akte; dođe sledeći, on će da ih menja i prilagođava prema nekoj njihovoj volji. Zbog toga smatram, dame i gospodo, da je ovaj predlog protivustavan, jer se predlaže da vojni ministar ima pravo da svojim podzakonskim aktom utvrđuje oblik i veličinu pečata vojnog, kako ministarstva, tako i jedinica. To Ustav normira i ne smete gaziti Ustav, dame i gospodo. Gospodo iz vladajuće strukture, ako budete stali iza ovog predloga, direktno kršite odredbu člana 7. Ustava Republike Srbije. Pročitajte, dame i gospodo, uverićete se da ovo apsolutno ne može da bude u skladu sa Ustavom. Postavio bih pitanje predsedniku Narodne skupštine. Nedavno sam postavio poslaničko pitanje, nisam dobio odgovor. Čija je to farmaceutska kompanija, koje su, da li je jedna, dve ili tri koje su proizvodile i uvozile lažne vakcine protiv tetanusa, tako da je veliki broj građana u Republici Srbiji umesto prave vakcine protiv tetanusa dobijao vodu. Ko je dao licencu tom uvozniku? Da li je na slobodi vlasnik te agencije? Da li je na slobodi vlasnik firme i kompanije koja je ovo vršila? Da li se zna ko je uvoznik? Da li je Ministarstvo zdravlja obavestilo agencije za lekove na međunarodnom nivou? Dakle, svetske agencije koje se bave proizvodnjom lekova moraju biti obaveštene o ovom slučaju i o ovom kriminalu. Drugo, da li je vršena periodična kontrola tih lekova, ko je vršio, kada i gde? Da li je pokrenut krivični postupak protiv vlasnika tih agencija i vlasnika tih kompanija? Još uvek nema odgovora, a pitanje je urgentno, ima prioritet zbog zdravlja naših građana.
Hvala vam, gospodine Jojiću. Potpuno se slažem da je ovo urgentno pitanje i potrudiću se da odgovor stigne što je pre moguće. Reč ima ministar Marković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu se složiti sa gospodinom Jojićem da se u članu 7. Ustava definiše ovo pitanje. Štaviše, u članu 7. Ustava se ne pominje uopšte pečat. Dozvolite, ja ću da kažem šta imam, iz jednog drugog razloga. Dakle, mi ćemo još jednom razmisliti o ovom amandmanu koji ste podneli, tu nema nikakve dileme. Zaista mislim da niste u pravu kada govorite o ustavnosti, to tvrdim odgovorno, jer ovaj zakon je prošao odgovarajuće instance, Poslovnikom predviđene, u Vladi i niko nije prigovorio, niko nije stavio sumnju po pitanju ustavnosti. Mislim da se slažete da ovaj zakon ne može urediti, drago mi je da se tu razumemo, pečate jedinica i ustanova, ali pečat Ministarstva odbrane ste pomenuli, to nema veze sa ministrom. Mi govorimo, znate ono, vojna pošta ta i ta; to je nešto što treba Vojska da uredi. Vi predlažete da se to uredi zakonom o Vojsci. Mi smo ovde dali predlog da to uređuje ministar odbrane, s obzirom na karakter tih pečata. Obećavam vam da ćemo zaista najozbiljnije razmisliti o ovom amandmanu, ali ne sa pozicije ustavnosti, prosto ne mogu da prihvatim da je to neustavno, ali možda bi bilo dobro da sam zakon o Vojsci uredi osnovne elemente tog pečata za jedinice i ustanove. Dakle, sam pečat ministarstva normalno se uređuje zakonom i tu nema nikakve dileme, na njega se odnosi ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, ako se u predlogu zakona kaže da će se dozvoliti pravo ministru vojnom da on odlučuje podzakonskim aktom o veličini i izradi pečata, to je diskriminacija ostalih ministarstava. Može li sada i MUP da kaže - ej, ja hoću da imam pečat, ministar unutrašnjih poslova da kaže - molim vas, dajte i meni pravo da ja pečat MUP-a regulišem podzakonskim aktom. Mi se ne razumemo. Vi tvrdite jedno, a ja drugo. Ja sam u pravu utoliko što smatram da se ta materija mora regulisati zakonom, a ni u kom slučaju da se dozvoli regulisanje podzakonskim aktom. Tu smo mi otprilike na različitim nivoima tumačenja određene norme. Ako se kaže da je u pitanju podzakonski akt i da se daje ovlašćenje jednom ministru, a u stvari treba da bude regulisano zakonom a ne podzakonskim aktom, onda ćete se složiti sa mnom da je ovaj amandman sasvim na mestu i da ga treba prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine, a neka se pripremi narodni poslanik Đorđe Mamula.
Gospodine Markoviću, ne radi se ovde o prigovoru kolege Jojića da je to protivustavno, nego je on rekao da ovaj zakon koji vi predlažete nije usklađen sa novim Ustavom Republike Srbije. Da li znate da mi tek treba da donesemo zakon o Vojsci Srbije? Član 141. stav 2. kaže: "O Vojsci Srbije donosi se zakon". Mi nemamo taj zakon. Rekao je Šutanovac da ga ima negde u nekoj pripremi, prošao je javnu raspravu, zakačio ga na sajt. Gde je u skupštinskoj proceduri, je l' bila veća obaveza Narodne skupštine da donese taj zakon? Ja nemam pojma kako izgleda taj zakon. Nije došao na nadležni Odbor za odbranu i bezbednost. Ili tek imate nameru da ga prosledite narednih dana, kako mi je rekao kolega Vuković, pošto je već mnogo vremena prošlo, istekli su svi rokovi. Vi vidite koliko smo mi dosledni i koliko poštujemo Ustav. Moram da vas podsetim na činjenicu da smo ranije – evo, malopre smo razgovarali o tome, kada su bili i sekretar Vlade, sekretar Skupštine, sekretar predsednika Republike, i svi raniji zakoni – uvek pisali amandmane, mi srpski radikali, kada dajete ministrima ovlašćenje da podzakonskim aktom propisuju obrasce, ministru finansija, ministru unutrašnjih poslova kako će da izgleda pasoš, šta će u njemu da stoji, malopre ovim sekretarima za prethodni zakon. Moram da vas podsetim na to da kada je u pitanju predsednik Republike, dakle, onaj koji se neposredno bira, da nije bilo gospodina Tomislava Nikolića, jer on je znao da će on da bude sledeći predsednik Republike, što znaju i svi građani Srbije, to je tako normalno, ostao bi ovaj član Ustava koji reguliše šta predsednik Republike radi. Kaže: "Predsednik Republike", i to je sada ono što je dodao gospodin Tomislav Nikolić svojom rukom, "u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom, i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije." Je li tako, gospodine Nikoliću? Jeste. A vi sada dajete pravo jednom Draganu Šutanovcu, ili bilo kome, nekom NATO ministru koji je za evroatlantske integracije, da on uređuje kako će da izgleda pečat. I, nemojte da vršite zamenu teza, lepo je napisao kolega Jojić u amandmanu: "Sadržina, izgled i upotreba pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije uređuju se zakonom o Vojsci Srbije." Možda on hoće da stavi znak NATO pakta na pečat Vojske Srbije. Je l' on hoće da se ukine Vojska i da mi idemo u NATO pakt pre nego što je čuo uopšte mišljenje građana Srbije? Može da stavi lulu mira. Evo, pre 15-20 dana, i to je jedina akcija koju je Šutanovac imao, bio je na Staroj planini u procesu preživljavanja u prirodi. Jeo je tamo puževe, žabe, ne znam šta je radio, stavi žabu, puža, sada stvarno moram da banalizujem... Ali, gospodine Markoviću, zakon o Vojsci se prvi put... I da vidimo kako izgleda taj Šutanovčev zakon, taj njegov NATO predlog, mi ćemo da imamo brojne amandmane, u to budite sigurni, jer ništa dobro taj za vojsku nije uradio, čim je on dozvolio, kao i Boris Tadić, da Ponoš bude načelnik Generalštaba, da oni špijuni budu tamo i nalogodavci iz Pentagona; to mi pričaju ljudi, časni oficiri, koji su proterani iz Kragujevca. U Kragujevcu ste ukinuli vojsku. Ne postoji više garnizon. Ljudi koji su završili sve generalske škole, koji su na visokim položajima u Generalštabu još uvek, ono što je preostalo časnih oficira, zgražavaju se nad činjenicom da tamo vršljaju špijuni iz Pentagona. A znate šta bi se desilo kada bi neki naš pukovnik otišao u Pentagon - uperili bi mu deset pušaka iz momenta u glavu i taj ne bi mogao da mrdne, ne bi smeo da trepne. Vi sada dajete takvom ministru, koji je prodao Vojsku, koji nas daje ovako na izvol'te neprijateljima, da on uređuje kako će da izgleda pečat. To je u najmanju ruku neukusno, gospodine Markoviću. Vi niste ni pisali ovaj zakon, nego ste to nasledili od ovih vaših prethodnika, samo ste malo doradili. Balinovac je idejni tvorac.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, pa potom vi na kraju.
Predloženim amandmanom uvaženi kolega Jojić predlaže da se izmeni u članu 1. stav 2. tako da glasi: ''Sadržina, izgled i upotreba pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije uređuju se zakonom o Vojsci Srbije''. Međutim, podnosilac amandmana prihvata stav 1. člana 1. u kome se kaže da se ovim zakonom uređuje namena, sadržina, izgled i upotreba pečata i Vojske Srbije. Ne može se podnositi amandman na stav 2, a da se ne podnese amandman na stav 1. Prema tome, ako podnosilac prihvata rešenje iz prvog stava člana 1. ovog zakona, onda je logično da ova materija iz stava 2. mora da se uredi podzakonskim aktom. To nije uopšte sporno, s obzirom na broj jedinica i ustanova Vojske, to ne može da se uređuje zakonom o Vojsci. Prema tome, ministre, molim vas, kada budete odlučivali razmislite i o ovim argumentima koje sam naveo, jer je nemoguće tražiti izmenu stava 2. a prihvatiti stav 1.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Mislim da poslanik Mamula, u potrebi da odbrani predlog zakona koji je pisala Demokratska stranka Srbije, vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Uopšte nije u koliziji to što se prvim stavom člana 1. određuje da se ovim zakonom uređuje namena, sadržina, izgled i upotreba pečata koji u vršenju poslova koristi Vojska Srbije i stav 2. koji dalju razradu... Znate, postoji samo jedan pečat koji koristi Vojska Srbije. Stav 2. se odnosi na sve one druge pečate kojima se razrađuje organizacija Vojske Srbije. Znači, samo je jedan pečat koji se odnosi na Vojsku Srbije; njegov izgled se uređuje ovim zakonom. Delimično je bio u pravu predlagač zakona što je morao da za ostale pečate jedinica i ustanova nađe namenu i ko će odrediti; on je predložio da to bude ministar, a mi kažemo da nije bio u pravu. Dakle, nije u koliziji ako tražite da u stavu 2. svi ostali pečati jedinica i ustanova Vojske Srbije budu regulisani drugim zakonom. To nije u koliziji. Ostaje pečat Vojske Srbije regulisan ovim zakonom. Samo je jedan pečat Vojske Srbije, kao što je samo jedan pečat Vlade Srbije, a imate posle toga stotinu drugih organa uprave koji koriste nekakav drugi pečat, o čemu se donose drugi akti. Nama ovde smeta što je izdvojeno Ministarstvo odbrane. Ima još takvih ministarstava koja moraju da koriste više pečata u okviru svoje organizacije, što ne bih spomenuo MUP. Još je takvih ministarstava. Zašto niste rekli i da će izgled pečata pojedinih SUP-ova odrediti ministar unutrašnjih poslova? Mi smatramo da ministru ne treba davati ovakvo ovlašćenje, da on uredi kako se predstavlja zemlja. Neka jedinica Vojske Srbije svojim pečatom predstavlja zemlju. Ne može to da odredi ministar. Šta ako ubaci u to i grb garde Ohaja? Šta ćete onda reći, gospodine Mamula? Ili ako stavi zmiju, pošto oni pojedoše sve zmije po Srbiji, šta ćete onda reći? Da smo mi bili u pravu. Zašto to ne bismo uredili zakonom o Vojsci? Ako već treba izdvojiti Vojsku, izdvojena je posebnim zakonom o Vojsci, hajde da tu uredimo sve kako treba, jer je sve spalo na sedam ili osam jedinica, naše vojske više nema. Hvala.
Reč ima ministar.
Dakle, ovaj zakon je, kao i prethodni, obrađivalo Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu i inicirao sam donošenje ova dva zakona. Dakle, nismo ga ni od koga nasledili i nije niko drugi radio, niti je bilo koja druga stranka radila. Zaista mislim da smo radili jedan dobar posao. Ovim zakonima se regulišu vrlo važne stvari, posebno ovaj zakon niz praktičnih problema koji danas postoje u Srbiji sklanja u stranu i biće potpuno jasna i nedvosmislena upotreba državnih pečata. Dozvolite da još jednom obavimo konsultacije unutar Ministarstva. Ne mogu sada da odgovorim na pitanje da li ćemo prihvatiti vaš amandman. Dakle, držim da je amandman dobar, ali dozvolite da još jednom obavimo konsultacije. Ukoliko nam drugi elementi, o kojima moramo voditi računa prilikom prihvatanja ovakvih amandmana, budu rekli da je ispravan, mi ćemo svakako amandman prihvatiti. Zaista nemojte sumnjati, jer uopšte nismo sujetni. Hvala vam što pokušavate da popravite na ovaj način tekst zakona, a ja kažem, mi ćemo učiniti ono što je do nas. Dakle, još jednom ćemo preći celu ovu materiju i proveriti u kojoj meri je ispravno ovo što ste vi predložili; videćemo šta je zakonom o Vojsci predviđeno i obratićemo posebno pažnju na ovo pitanje o kojem vi govorite. Što se tiče ustavnosti, ja zaista stojim apsolutno iza toga i koje god rešenje bilo, potpuno je u skladu sa Ustavom i mislim da ne treba o tome voditi debatu. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa, tako što sam predložio da se član 3. Predloga zakona briše u celini. Ja ću pokušati, poštovani narodni poslanici i gospodine ministre, da vas ubedim u ispravnost svog stava da ovaj član 3. treba brisati. Član 3. Predloga zakona o pečatu državnih i drugih organa odnosi se na sadržinu pečata, a naročito reguliše da pečat sadrži naziv i grb Srbije. Mogli biste, ministre, da slušate ovo. Ustavom Republike Srbije, tačnije članom 7. stavom 1. je precizirano da Republika Srbija ima svoj grb, zastavu i himnu. Ustavom je takođe precizirano da se grb Srbije koristi kao veliki grb i kao mali grb. S obzirom na to da pravna norma kao esencijalni deo svakog zakona mora biti jasna i precizna, a jezik norme mora biti u duhu materije koju obrađuje, nije jasno da li se član 3, čije sam brisanje predložio, odnosi na mali grb ili veliki grb, gospodine ministre, kako to reguliše Ustav Republike Srbije u članu 7. st. 1. i 2. Ustav Republike Srbije pravi razliku između malog i velikog grba Republike Srbije, pa ako ostane ovakva odredba Predloga zakona, ona ne samo da će biti nejasna i neprecizna, već će biti u suprotnosti sa zakonom i biće neustavna, pa sam iz tih razloga predložio njeno brisanje. Nažalost, Republika Srbija nema Ustavni sud, ima ga formalno na papiru, ali nema dovoljan broj sudija za donošenje meritornih odluka, što ovoj marionetskoj vladi odgovara, jer makar polovina zakona i podzakonskih akata bila bi ukinuta, s obzirom na to da postoji veliki broj zahteva za ocenu ustavnosti akata. Samo bih se kratko osvrnuo na ovaj prethodni član uvaženog gospodina poslanika Petra Jojića da vas ubedim u sadržinu, ali ne vredi, on ode, u ispravnost ovog amandmana, gde je tražio da se sadržina, izgled i upotreba pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije uređuje zakonom o Vojsci Srbije. Naime, ovde je formalnopravno to u redu. Vi ste pokušali na vešt način da izvršite tzv. deregulaciju odnosa, pa ste omogućili da to uradi ministar odbrane. Međutim, ovde deregulacija odnosa jednostavno nije moguća, tako da nije u pravu gospodin Mamula. Potpuno je u skladu i korelaciji ovaj stav, odnosno amandman Petra Jojića, mog uvaženog kolege, jer što se tiče pečata jedinica Vojske, može se samo određivati zakonom i to zakonom o Vojsci Srbije. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, po Poslovniku, a potom narodni poslanik gospodin Rakovac.
Dame i gospodo, po članu 226. Poslovnika, voleo bih da dobijem obaveštenje od Vlade ili drugih nadležnih organa o skandalu koji se dešava u ovom trenutku, odnosno koji se dogodio danas, o čemu sada izveštava većina medija u Srbiji, a ja ću vam pročitati kako glase vesti, pa možete videti na javnim servisima. Ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić izrazio je nadu da postoji spremnost Beograda na ustupke u pregovorima o budućnosti Kosova i ocenio da će predstojeći predsednički izbori potvrditi da građani budućnost vide u evroatlantskim integracijama. Srbija je potpuno spremna da učini ustupke kako bi se napravio pomak pre 10. decembra, prenosi Rojters, a to možete videti i na Rojtersu. Jeremić smatra da su neosnovana strahovanja da bi Srbija mogla da se umesto članstva u EU okrene ka većem savezništvu sa Rusijom. Istovremeno, Božidar Đelić u Berlinu kaže da preovladava mišljenje da pregovori o statusu Kosova i Metohije ne napreduju i da je nezavisnost gotovo siguran ishod. Međutim, Nemačka i dalje traga za rešenjem. Traga se za originalnim rešenjem, pre svega u institucionalnim vezama između Beograda i Prištine. Srbija je spremna na takvo rešenje i igra konstruktivnu ulogu u pregovorima. Ispituju se svi primenjivi modeli poput Hongkonga, dve nekadašnje Nemačke itd. Potpuni skandal. Znači, da počnem od kraja, da su dve nekadašnje Nemačke bile dve potpuno razdvojene države, da se razgovara o institucionalnim vezama između Beograda i Prištine, kao da se radi o dve nezavisne odvojene države. Na kraju krajeva, postavlja se suštinsko pitanje ko je ovim ljudima dao mandat i ovlašćenje da u ime Republike Srbije daju ovakve izjave? Mi se ovde ubismo pokušavajući da zaštitimo suverenitet naše države, da zaštitimo Kosovo i Metohiju i da očuvamo suverenitet Srbije, a ljudi koji nas predstavljaju u inostranstvu daju izjave koje direktno ruše suverenitet zemlje. Potpuno skandalozno. Prosto ne mogu da verujem da su se predstavnici državnih organa usudili da dajući ovakve izjave pogaze sve ono što je Narodna skupština naložila i rezolucijama, o čemu smo zajedno glasali. Narodna skupština i njeni predstavnici nisu naložili da se vodi ovakva politika, niti verujem da ima bilo koga ko će ovde ustati da ovakvu politiku brani. Sramotno je da postoji neko ko izjednačava status Beograda i Prištine i da kaže da će Srbija činiti ustupke. Kakve više ustupke Srbija može da čini? Jesmo li izašli sa tezom da prihvatamo svaki vid široke autonomije; neka pronađu u svetu bilo kakav model, da ćemo mi prihvatiti. Šta više od toga može biti, osim nezavisnosti države? Ovo je zaista skandalozno. Voleo bih da mi predstavnici Vlade daju objašnjenje da li je ovo politika Vlade, da li su ovo samostalne izjave dvojice pojedinaca ili se u Srbiji dešava nešto što je potpuno skandalozno i što poslanici SRS neće mirno trpeti.
Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, gledam gde je podnosilac amandmana, kolega Koprivica. Nema ga ovde. Naime, ovaj amandman se odnosi na član 3. Predloga zakona koji uređuje sadržinu pečata. Amandmanom se traži brisanje ovog člana. Da bi se uopšte diskutovalo o amandmanu, prvo bih citirao član 3. ovog zakona. Iz citata ćete videti da je besmisleno ovo brisati, jer onda čitav zakon gubi smisao. Naime, član 3. Predloga zakona o pečatu državnih i drugih organa glasi: ''Pečat sadrži naziv i grb Republike Srbije, naziv, odnosno ime i sedište državnog i drugog organa ili imaoca javnog ovlašćenja.'' Stav 2: ''Pečat sadrži i naziv organa uprave u sastavu ministarstva, a može da sadrži i naziv i sedište organizacione jedinice u državnom i drugom organu, ako je ta jedinica zakonom ovlašćena da odlučuje u upravnom postupku ili u drugim pojedinačnim stvarima''. Stav 3. člana 3: ''Pečat koji upotrebljava diplomatsko ili konzularno predstavništvo Republike Srbije u inostranstvu sadrži grb Republike Srbije, naziv i sedište predstavništva.'' Ako se ovim članom uređuje sadržina pečata, a to je njegova suština i to je predmet faktički ovog ugovora, potpuno je besmisleno brisati ovakav član, a imati zakon o pečatu državnih organa. Kako bi izgledao ovaj pečat, da ovog člana nema - da isečemo krompir, pa da u krompiru napravimo nešto što će da služi kao državni pečat? Dakle, to je besmislica. Možda bi imalo smisla menjati ovaj član i dati neki predlog za to šta treba da sadrži pečat, ali samo brisanje člana bez odgovarajućeg drugog predloga je besmisleno. Iz tih razloga zaista očekujem da u danu za glasanje svi narodni poslanici, bez obzira iz koje političke stranke dolaze, moraju da glasaju protiv usvajanja ovog amandmana. Njegova besmislenost je toliko velika da o njemu ne vredi više raspravljati.
Na član 5. amandman sa ispravkom su podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Izvolite, naravno. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine. Izvinjavam se, po prethodnom amandmanu.
Toliko je smislen, kolega, da ću ja da nastavim da raspravljam. Dakle, kolega Koprivica je trenutno izašao, a smislenost amandmana se ogleda u činjenici da ste sedeli na ušima kada smo razgovarali ili kada je gospodin Nikolić malopre... To se tako kaže, što se vređate? Stvarno ne razumem. Nemojte da budete sujetni. Vi ste prvo rekli da je besmislen amandman, besmisleno je to što pričamo, znači. To ne bih nikada rekla za ono što vi govorite. Ja mogu da kažem da sve što kaže DSS i Vojislav Koštunica nema veze sa realnošću, da nema veze sa Ustavom, da se zažmuri na jedno oko, pa jednog dana kaže - može ovako, a sutra - onako, treći put prećuti, ali da kažem besmisleno, to stvarno ne bih.
Mogu li ja samo da se uključim, gospođice Jovanović, u vezi sa ovim? Nije lepo da se kaže da je nešto besmisleno, a nije lepo ni reći da neko sedi na ušima. To je lepo u osnovnoj školi, među decom, ali nije lepo među narodnim poslanicima. Ali, dobro.
Vidite šta kažu i građani Srbije, toliko je počela na svašta da liči Narodna skupština da su ozbiljnija i deca u osnovnoj školi.
Dajmo da uradimo sve da mi budemo ozbiljni, bar ozbiljniji od dece u osnovnoj školi.
Nastojim da budem ozbiljna. Zato i delim lekcije kolegi. Dakle, ovako, pošto već govorite o školi, ja kažem lekcija. Trebalo bi prihvatiti amandman kolege Koprivice da bismo se mi uklopili u ovu priču, razumem da to za vas nema smisla, ali za nas ima, da to ne rade ministarstva. Evo, slučaj kolege Jojića malopre zaista nam je dovoljan i činjenica, kao što je rekao gospodin Nikolić, da je ostalo svega sedam jedinica Vojske Srbije. Besmisleno je da to radi ministar i da tomože da se uredi drugim zakonima. Ako ćemo da imamo zakon o inostranim poslovima, a ne znamo gde je, mada nam je i za to rekao Vuk Jeremić, koji očigledno ovim izjavama priznaje nezavisnost Kosova i Metohije, pre nego što su to uradili Amerikanci ili neki drugi neprijatelji, onda hajde da sačekamo i da vidimo kako izgleda taj zakon i da li je on predvideo kako će da izgleda pečat tamo, kako će da rade konzularna predstavništva i kako će da ga upotrebljavaju. Nemojte da govorite za ono što je namera naše stranke da se uklapamo u Ustav i opet vam kažem, gospodine Markoviću, da niste dobro razumeli kolegu Jojića... Nije rekao da je protiv Ustava, nego je normalnije da u zakonu o Vojsci i u zakonu o inostranim poslovima imamo sve ovo regulisano. Sve druge odredbe, uz ove naše popravke, mogu da ostanu. Dakle, zakon neće da izgubi nikakav smisao ako se sadržina pečata ne uredi ovim zakonom. Onda je besmisleno da nam i dalje tvrdite da je bio Jočić u pravu kada nije uredio izgled pasoša, što je trebalo da uredi. Je li tako? Nego, nekim podzakonskim aktom ministra. Amandman je i te kako smislen. Za razliku od vas, pozivam ministra da razmisli o ovome i narodne poslanike da u danu za glasanje prihvate amandman kolege Božidara Koprivice. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na član 5. Amandman, sa ispravkom, podneli su zajedno Laslo Varga i Balint Pastor. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkama, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Dejan Stojiljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, mislim da je red da se na početku predstavim kolegama koji me ne znaju, koji nisu bili u prošlom sazivu Narodne skupštine. Ja sam Dejan Stojiljković. Član sam DSS-a i dolazim iz Prokuplja. Javio sam se povodom amandmana narodnih poslanika Lasla Varge i Balinta Pastora na član 5. Predloga zakona o pečatu državnih organa. Smatram, kao i moje kolege iz DSS-a i drugih stranaka, da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Naime, ovim amandmanom je predviđeno da se u članu 5. Predloga zakona iza stava 6. dodaju stavovi 7, 8. i 9. koji glase: ''U slučaju kada se, u skladu sa ovim zakonom, tekst pečata organa ispisuje i na jeziku i pismu nacionalnih manjina, sedište organa uprave u sastavu ministarstava, odnosno organizacione jedinice organa, ispisuje se prema njihovoj tradiciji i pravopisu. Tradicionalne nazive gradova, opština inaseljenih mesta u kojima je jezik i pismo nacionalne manjine u službenoj upotrebi, utvrđuje nacionalni savet određene nacionalne manjine u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona i isti se objavljuju u ''Službenom glasniku Republike Srbije''. Tradicionalni nazivi gradova, opština i nacionalnih mesta na teritoriji AP Vojvodine koji su utvrđeni i objavljeni u skladu sa odlukom Autonomne Pokrajine, stupanjem na snagu ovog zakona postaju tradicionalni nazivi sedišta organa iz stava 2. člana 4. ovog zakona.'' Dosadašnji stav 7. postaje stav 10. Zašto ne treba prihvatiti ovaj amandman? Najpre, zato što pitanje prava nacionalnih manjina treba urediti, već smo to čuli, na celovit i sveobuhvatan način, donošenjem odgovarajućeg sistemskog zakona. Smatram da nije dobro da se ova pitanja rešavaju deo po deo i da se ta rešenja nalaze u različitim zakonima, a siguran sam da to nije bila želja ni predlagača ovog amandmana, gospodina Varge i gospodina Pastora. To naravno ne znači da u samom zakonu nema kvalitetnih pomaka kada je u pitanju ostvarivanje prava nacionalnih manjina. Da je to tako, može se videti iz članova 4. i 5. Predloga zakona. U članu 4. se predviđa da se tekst pečata organa koji imaju sedište na teritoriji na kojoj su u službenoj upotrebi jezici i pisma nacionalnih manjina ispisuje i na jeziku i pismu nacionalnih manjina. U članu 5. se definiše način na koji će biti ispisan tekst pečata i u njemu je posebno određeno i mesto gde će biti ispisan tekst na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Ova rešenja su apsolutno u skladu sa Ustavom Republike Srbije, koji u više članova, član 14, 75, 79 itd., garantuje zaštitu prava nacionalnih manjina, u cilju ostvarivanja ravnopravnosti i očuvanjaidentiteta, da koriste svoj jezik i pismo. Koji je drugi razlog zašto ne treba prihvatiti ovaj amandman? Naime, već smo videli da u amandmanu piše "Tradicionalni nazivi gradova, opština i naseljenih mesta na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine..." itd. Srbija, kao što znate, ima dve pokrajine: Vojvodinu i Kosovo i Metohiju. Zato je apsolutno neprihvatljivo da se u ovom zakonu unese član gde se navodi samo pokrajina Vojvodina. Ako bismo to uradili, mi bismo praktično pregazili preambulu Ustava Republike Srbije koji smo doneli prošle godine, koja kaže da je Autonomna Pokrajina Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Ako su podnosioci amandmana želeli, a siguran sam da jesu, da ostvare dodatni pomak u ostvarivanju prava nacionalnih manjina, morali su da u amandmanu obuhvate obe pokrajine Republike Srbije. Mojim uvaženim kolegama koji su podneli ovaj amandman i svim građanima Srbije želim da kažem da nacionalne manjine neće imati boljeg i iskrenijeg saveznika od DSS-a kada su u pitanju njihova prava. To smo pokazali više puta. Svima je poznato da je ključni doprinos prilikom donošenja ovog Ustava dala upravo Demokratska stranka Srbije, i Koštunica, a i prilikom donošenja čitavog niza zakona ovde u Skupštini; danas smo od moje koleginice Milice Radović čuli neke od njih. Dakle, na kraju želim da ponovim da je stav DSS-a da ova i druga pitanja, kada se radi o zaštiti prava nacionalnih manjina, treba rešiti donošenjem sistemskog zakona, da tim zakonom treba obuhvatiti sve nacionalne manjine, bilo da one žive na teritoriji pokrajine Vojvodine ili pokrajine Kosova i Metohije ili bilo gde u Srbiji, i zato predloženi amandman ne treba prihvatiti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Zoran Krasić je podneo amandman na član 8. koji glasi – član 8. se briše. Vlada Srbije je dala obrazloženje zbog čega ne prihvata amandman narodnog poslanika Zorana Krasića, i nije pročitala obrazloženje u predlogu, a ja ću vam pročitati i jedno i drugo. Prvo, obrazloženje u predlogu amandmana: "U kontekstu celokupnog Predloga zakona, član 8. potpuno je nepotreban i suvišan. Osim toga, uvođenje tzv. malog pečata moglo bi u praksi da izazove različite zloupotrebe." Da bi bilo jasno građanima Srbije, kojima će se i ovaj zakon, ukoliko se usvoji, kao i svi drugi zakoni ukoliko se usvoje bez amandmana Srpske radikalne stranke, da se obije o glavu, ja ću pročitati član 8. Kaže ovako: "Organ može imati jedan pečat manjeg prečnika. Sadržina malog pečata je ista i ispisana je na isti način kao i sadržina pečata iz člana 3. i 5. ovog zakona. U malom pečatu naziv organa može biti skraćen, tako da se iz skraćenog teksta nedvosmisleno vidi čiji je pečat. Mali pečat koristi se u slučajevima u kojima je njegova upotreba podesnija. Prečnik malog pečata ne može biti manji od 20 mm niti veći od 28 mm. O potrebi postojanja malog pečata, kao i o broju primeraka, veličini, skraćenom nazivu organa i upotrebi malog pečata odlučuje rukovodilac organa, odnosno ovlašćeno lice." Dakle, svaki rukovodilac organa, računajući i šefove ovih institucijica koje ste napravili u onoj piramidi, jer kad god ste pravili, pravili ste piramidu gde ste zapošljavali što više vaših, jedina kvalifikacija im je bila da imaju člansku kartu jedne od stranaka vaše koalicije. Svedoci smo tolikih zloupotreba pečata, pogotovo kada se omogući da se napravi veći broj pečata; sa tim tzv. malim pečatima, jer im je nepodesno da stavljaju normalan pečat te institucije, odnosno ustanove, zloupotrebe su daleko veće. Vlada odgovara: "Amandman se ne prihvata jer je mogućnost da organ ima mali pečat predviđena i u važećem zakonu i ovo rešenje se pokazalo kao opravdano u praksi. Smisao ove odredbe je celishodnost u radu organa koji koriste mali pečat u slučajevima u kojima je njegova upotreba podesnija, a nadzor nad upotrebom malog i velikog pečata uređen je na isti način... ". Šta se dobija korišćenjem tog tzv. malog pečata? Manja potrošnja mastila? Koja je svrha pravljenja više pečata iste ustanove, iste institucije? Šta znači korišćenje malog pečata u praksi? Gde je to podesnije, gde je to svrsishodnije i koja je korist za državu Srbiju od toga što će neka institucija pored normalnog pečata, koji svaka ustanova i institucija ima, imati još mali pečat, i naravno da to bude zakonom regulisano? Dame i gospodo narodni poslanici, ništa se ne gubi, a mnogo se dobija ukoliko se usvoji amandman narodnog poslanika Zorana Krasića, smanjuje se mogućnost zloupotrebe. Gospodine Milivojeviću, gospođica Nataša je objasnila, mi stavljamo pečate tamo gde smo na vlasti a vi lupate, i ne samo pečate. Smanjuje se mogućnost zloupotrebe, smanjuje se mogućnost mahinacija i omogućava se da se bar uđe u trag ukoliko neko zloupotrebi pečat. Ovako se tragovi zabašuruju. Znajući vas, što kaže Branko Ćopić "znam i ja vas", siguran sam da će zloupotrebe biti. Zbog toga predlažem svim poslanicima da usvoje amandman narodnog poslanika Zorana Krasića da se ovaj član 8. briše.
Zahvaljujem. Izvolite, reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, pa potom narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, samo kratko. Gospodin Zoran Krasić je predložio u svom amandmanu da se član 8. predloženog zakona briše. Nadam se da ćemo do 18 časova završiti raspravu o ovom zakonu, da ne bih čitao i gubio vreme na citiranje čitavog člana, ovo što je gospodin Marković već citirao narodnim poslanicima, znači: "Organ može imati jedan pečat manjeg prečnika." Zatim: "Mali pečat koristi se u slučajevima u kojima je njegova upotreba podesnija", i peti stav: "O potrebi postojanja malog pečata, kao i o broju primeraka, veličini, skraćenom nazivu organa i upotrebi malog pečata odlučuje rukovodilac organa, odnosno ovlašćeno telo ili organ." Ne ovlašćeno lice. Mislim da je u obrazloženju zbog čega ovaj amandman ne treba prihvatiti sve jednostavno rečeno. Mislim da nema bojazni od zloupotrebe malog pečata. Njegova upotreba svakako može da bude vrlo korisna. Mi smo i u razgovoru sa predstavnicima Ministarstva koji su objašnjavali odredbe zakona poslanicima DSS-a, našem poslaničkom klubu i poslanicima Nove Srbije, imali mnogo pitanja vezanih za ovaj zakon i za ove amandmane. Rečeno je da postoje organi gde je mnogo celishodnije, mnogo svrsishodnije da se koristi mali pečat. Primera radi, prilikom overe zdravstvene knjižice, to je nešto što je potrebno svim građanima ove zemlje, a malopre smo pričali o državnom pečatu, da li će se trčati od jednog do drugog sekretara ili ne, verovatno će u zdravstvenim ustanovama biti određena služba koja će se baviti samo tim poslom da građani ne bi trpeli, gubili vreme i čekali u redovima zato što postoji samo jedan pečat. Svakako da je u zakonu predviđena mogućnost da ne dođe do zloupotrebe jer su, praktično, mali pečat i veliki pečat tretirani u ovom zakonu na potpuno isti način. Znači, i njihova izrada i njihova kasnija upotreba. Ministre, nadam se da sam dobro razumeo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS imaju nameru da se poboljša tekst zakona. Gde god smatramo da iz objektivnih, racionalnih i ekonomskih razloga postoji opravdana potreba da se nešto popravi, mi vam na to ukazujemo. Primer je član 8. Šta će ovo šarenilo, mali i veliki pečat? Hajde da vidimo koje su to organizacione jedinice, koje su to institucije i koji organi u jednom resoru, koliko će imati pečata. Vidite jednu nedoslednost: "Mali pečat koristi se u slučajevima u kojima je njegova upotreba podesnija." Ovo je nešto što u pravnoj terminologiji, kao definicija i kao norma, ne može da opstane. "Prečnik malog pečata ne može biti manji od 20 mm, niti veći od 28 milimetara." Molim vas, znači li to da će jedno ministarstvo imati više organa, pa će prečnik pečata u jednom organu biti 20 milimetara, a u drugom organu istog tog ministarstva imaće 28, a neko će reći - treba nam i 30. Mislim da ova norma treba da bude precizna, ili da bude 20 milimetara ili da bude 28, jer nema logike davati tolikemogućnosti i otvarati prostor da svako radi kako njemu lično odgovara. Po mišljenju SRS, apsolutno je neprimereno, nepotrebno i neprihvatljivo da o izgledu i veličini malog pečata odlučuje taj organ. Smatramo da treba da postoji jedan pečat tog organa, iste veličine, istog oblika, izgleda i simbola i da se tu ne pravi šarenilo. Ovde se otvaraju mogućnosti za falsifikate, za zloupotrebe; otvara se mogućnost dovođenja u zabludu određenih subjekata koji budu stupali u pravni odnos sa onima koji treba da prave takve male pečate, a u praksi je, bar koliko ja znam, bilo većih zloupotreba kada su u pitanju pečati pojedinih organa. Za falsifikat tog malog pečata postoji 80% veća mogućnost nego većeg pečata. Falsifikatori će imati priliku da naprave mali pečat, tako da ga niko neće moći lako pročitati, ali će biti upotrebljiv i da će onaj organ koji smatra da je akt koji je on izdao, da je taj akt izdao državni organ, odnosno organ koji je kao pravni subjekt registrovan kod nadležnog organa. Zato mi smatramo da je ovaj amandman sasvim opravdan i on ide u pravcu da se poboljša tekst zakona u svakom slučaju. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, u predizbornoj kampanji političke stranke izlaze sa svojim programima i sa namerama šta hoće da poboljšaju i da bolje urade za građane. Verujte mi na reč, unazad 16 godina koliko pratim i učestvujem u političkom životu Srbije, nema gotovo nijedne političke stranke koja ne kaže - bićemo brži, bićemo efikasniji, mi ćemo sve da radimo u interesu građana, građani ne moraju ništa više da čekaju kad mi dođemo na vlast, rešavaćemo probleme brzo. Onda kada zasednete u ministarske fotelje, u organe opštinske vlasti, vi na sva ta obećanja zaboravite, to više ništa ne važi; opet su redovi, opet su barijere administrativne prirode i građani ne mogu da ostvare svoje pravo onako kao što im je neko u kampanji obećao i prevario ih je, da ne upotrebim neku drugu reč. Kolega Aleksandar Martinović – koji mora da se, zajedno sa ostalim srpskim radikalima, i u ovom trenutku bori da očuva legitimnu vlast naše stranke u opštini Ruma, jednoj od najuspešnijih opština u Sremu i uopšte u Srbiji, gde srpski radikali imaju svog izabranog predstavnika, gde ste poslali dva policijska autobusa i gde pokušavate da vrbujete odbornike – predložio je da se, uz urednu dokumentaciju, o zahtevu za davanje saglasnosti na sadržinu i izgled pečata odluči u roku od 24 časa od dana podnošenja urednog zahteva. Predlagač je stavio – u roku od tri dana, i napisao je odgovor, odnosno Vlada Republike Srbije – amandman se ne prihvata zato što smatramo da je rok od tri dana realan. Mi smatramo da su 24 časa realan rok, jer ako mi hoćemo, a mi srpski radikali hoćemo, da u svakom pogledu unapredimo odnos vlasti prema građanima, mi sad obećavamo, i to je amandman kolege Martinovića, da ćemo biti u stanju, i ministarstvo u kome budu sedeli srpski radikali, da to uradimo za 24 sata. Mi nikada ne guramo probleme pod tepih, ne zabadamo glavu kao noj u pesak, nego odmah rešavamo sve te probleme i, kao što vidite, odmah reagujemo kad nam stignu predstavke od građana; da vas ne podsećam i na otpuštanje radnika ZZO u Kragujevcu i na ovaj skandal oko Robnih kuća, već ističe za neki dan, koliko u ponedeljak, videćemo šta će biti sa prodajom nekada najboljeg trgovinskog preduzeća. Kao što reagujemo i kada su u pitanju drugi problemi, o kojima svakog dana govorimo i po ovim članovima 225, 226. i pri obrazlaganju amandmana i kritikom zakona. U svim organima opštinske vlasti, u opštinskim upravama, najpre u Zemunu, od 1997. godine, kada je predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj bio predsednik opštine, sada gospođa Pop-Lazić, u Novom Sadu, u Rumi, u Staroj Pazovi, čak i u Boru, jednoj od najsiromašnijih opština, koja je opterećena sa toliko problema, izvod iz matične knjige rođenih ne samo da se ne čeka, nego to ljudi uopšte ne plaćaju i taj novac ne ulazi u opštinsku kasu. Moram da vam kažem da smo svuda pokazali, gde god smo vršili vlast u organima lokalne samouprave, i u ono teško vreme dok smo bili učesnici u vlasti na republičkom nivou, da smo efikasno rešavali sve probleme. U čemu je problem, gospodine ministre, da prihvatite amandman kolege Martinovića? Za 24 sata, uz urednu dokumentaciju, svaki ministar, odnosno ministarstvo može da da saglasnost. Pođite od činjenice da neće valjda danas da bude 5.000 zahteva za pečate. Da vidimo dokle smo stigli sa zahtevima za državljanstvo, vidite koliko ljudi čekaju; kada je nekome to toliko hitno, a ima mnogo slučajeva kada su u pitanju deca i neostvarivanje prava, naročito iz oblasti socijalnog osiguranja ili radi lečenja, ja sam više puta morala i kod ovog saradnika Jočića, Nemanje Bojičića, da reagujem da se u takvim situacijama ubrza izdavanje uverenja o državljanstvu. Kad je već to tako, zašto mi da sprečavamo onda ministarstvo da radi svoj posao efikasnije? Može to da se završi u roku od 24 sata. I, mogli ste da napišete nešto drugo, a ne - nerealno je. Otkud tri dana? Što niste stavili pet dana? Mi mislimo da se taj rok koji se daje državnim organima da završe neki posao, kao što je izdavanje saglasnosti, ograničen na broj sati pokazao efikasnijim u praksi. Uostalom i vi to, gospodine ministre, najbolje znate; najbolje reagujete i najviše ste ugroženi i najviše se uplašite za ministarsku fotelju kad vam otkucava sat, odnosno minut. Sećate se kako ste u 20 do 12, to je bilo 20 minuta do isteka roka, sami za sebe glasali iz poslaničke klupe, kao poslanik, da budete ministar. Ističe vreme, ističu minuti, nije više ni sat u pitanju, nego minut. Hajde vi onda sad pokažite, kada ste znali za sebe u poslednjem trenutku da glasate kao poslanik da budete ministar, rešite ovim ljudima da dobiju saglasnost za pečat u roku od 24 sata. Budite dosledni onome što vi sami radite. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da imam iskustvo u postupanju državnih organa, a posebno činovnika koji odlučuju o pravima naših građana, smatram da je sasvim opravdan ovaj amandman koji je podneo naš narodni poslanik Aleksandar Martinović. Šta sprečava činovnika u državnom organu da da saglasnost i onog momenta kada primi zahtev i pregleda da je zahtev uredan i osnovan? Šta sprečava tog činovnika da kaže građaninu - sačekajte pola sata, sat vremena da odlučimo o vašem zahtevu. Ta saglasnost nije rešenje ili sudska presuda kojom treba obrazlagati i utvrđivati neko činjenično stanje na deset stranica. Ta saglasnost se sastoji iz pet-šest rečenica. Zbog toga je gospođica Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, sasvim u pravu i dala je valjano obrazloženje, efikasnost naših organa treba podići na viši nivo. Kažem vam, ukoliko ne budemo oštriji prema onim organima i činovnicima koji maltretiraju naše građane tako da građani dolaze često i po deset puta za običnu dozvolu, obično obaveštenje ili saglasnost... Zbog čega. Zbog toga što nemamo efikasnu administraciju. Sada ću vam reći primer. Zašto su redovi kod matičara i za overe određenih isprava u opštini Pančevo tako veliki? Zbog toga što mi u Pančevu nemamo efikasnu lokalnu samoupravu. Građani u redovima satima i danima čekaju da dobiju uverenje o državljanstvu, da overe određeni dokument, da se preda određeni zahtev. Činovnika puna opština. Na ovo ukazujem zbog toga što sam radio dugo u državnim organima. Od tog državnog činovnika zavisi da li će on danas, sutra ili prekosutra, pa čak i posle mesec dana, da razmisli da građaninu odgovori i da rešenje i odluči po zahtevu. Ne radi se o nekom složenom zahtevu. Ovde se radi o jednoj saglasnosti koja apsolutno može da se da u veoma kratkom roku, da našim građanima činimo uslugu, jer su činovnici administracije, organi uprave servis naših građana koji ih plaćaju.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je u pitanju samo preciziranje rokova u kojima se radnje obavljaju. Amandman uopšte ne menja suštinu člana, čak ga prepisuje u četiri stava, čini mi se, ali je prvi stav veoma bitan, zato što je Vlada neodređeno predložila da se nestanak ili gubitak pečata prijavljuje bez odlaganja, a onda kaže da se oglašava nevažećim u službenom glasilu. Samo da ste tu napisali ponovo - bez odlaganja, da se oglašava nevažećim, pa da ima smisla ovaj član. Ovako, bez odlaganja prijavljujete nestanak ili gubitak, a oglasiće se nevažećim u "Službenom glasniku". Kada? Ne štampa se "Službeni glasnik" svakog dana i nije prijava "Službenom glasniku" znak da ste oglasili nevažećim, nego kada to može da se pročita i kada je dostupno svim građanima. Amandman kaže, u roku od 24 časa od dana nestanka ili gubitka pečata prijavljuje se Ministarstvu, odnosno nadležnom organu AP, a u službenom glasilu Republike Srbije odnosno AP, oglašava se nevažećim u roku od 24 časa od dana prijavljivanja njegovog gubitka ili nestanka. Sve je jasno i sve je čisto. Upućuje, obavezuje, tako mora da se postupi. Ovo "bez odlaganja", ne znam kakav je to rok i šta bi nam rekao neko ko se u rokove razume, koliko je sati bez odlaganja. Razumem kada čoveka ujede zmija, pa bez odlaganja mora potražiti lekara. Ako je daleko od ustanove, on će stići za sat, dva ili tri. Da li to znači da on odmah krene u prijavljivanje nestanka bez odlaganja? Šta ako ne uradi to? Ako kaže - zvao sam nekoliko puta ministarstvo i niko se ne javlja ili je zauzeto, da li mu se važi da je bez odlaganja prijavio nestanak? Zbog toga vas molim, razmislite malo, ne boli, a zaista će norma biti potpuno jasna i određena. Znači, 24 časa da prijavi nestanak i 24 da oglasi nevažećim u "Službenom glasniku", i nastavlja se i dalje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, po ovom amandmanu.
Poštovane kolege narodni poslanici, pošto se već približavamo kraju današnjeg radnog dana, samo nekoliko stvari sam hteo da kažem vezano za ovaj amandman koji je podneo naš kolega Sreto Perić, a koji je obrazložio moj prethodnik. Ovaj amandman koji je podneo naš kolega Sreto Perić odnosi se na rokove koji su vezani za prijavljivanje nestanka pečata. Mislim da je ovo rešenje koje stoji u Predlogu zakona o pečatu državnih organa mnogo celishodnije. Hteo bih samo jednu konstataciju da iznesem, odnosno razlog zašto bi trebalo možda ostaviti ovo rešenje "bez odlaganja", a povodom ovoga što je moj prethodnik rekao da je ovaj rok od 24 sata primereniji. Slažem se da računanje vremena mora da bude precizno i da mora jasno da se zna trenutak od kada se nešto računa i do kada nešto traje, pre svega zato što u svakom zakonu, kao što je ovaj, postoje kaznene odredbe koje se odnose na ono lice koje eventualno prekrši svoju obavezu koja postoji u zakonu. Možda ima smisla u ovom prvom roku od 24 sata, međutim, mislim da u vezi sa oglašavanjem u "Službenom glasniku" postoji problem u praksi i da se u tom delu možda pojavljuje problem vezan sa ovim amandmanom. Ovo bi bilo prihvatljivo, sa mog stanovišta, ukoliko bi samo ovaj prvi rok postojao, a ovaj drugi rok ne. Jednostavno, mislim da "Službeni glasnik" ne bi bio u mogućnosti, odnosno ta ustanova koja se bavi oglašavanjem, da na tako brz način reaguje. Ova vaša tvrdnja u prvom delu sigurno stoji, međutim, pošto je ceo amandman obuhvatio i jednu i drugu stvar, mi ne možemo sada da sečemo amandman po pola. Voleo bih da mogu još da se podnose amandmani, pa da možemo da presečemo ovaj amandman i da učinimo zakon celishodnim. Sigurno da svi narodni poslanici koji su podneli amandmane žele da poboljšaju tekst zakona, čak i u onim delovima gde se kaže - briše se ovaj član zakona. To je sigurno njihova želja da se unapredi određeni zakon. U drugom delu bih rekao nešto vezano za efikasnost organa lokalne samouprave, kao i uopšte efikasnost državne uprave. Kada je u pitanju bilo koja vlast, republička, lokalna, vlast AP Vojvodine ili Kosova i Metohije, potpuno je svejedno, svi nosioci ovlašćenja u ovim državnim organima moraju da vode računa o tome da građani na jedan efikasan način mogu da ostvaruju svoja prava iz bilo kog zakona. Jednostavno, voleo bih da mi za šest meseci, godinu dana više ne moramo da pričamo o ovoj temi i da državna uprava na bilo kom nivou vlasti može da bude efikasna, da mi ovu temu, efikasnost državne uprave, ostavimo iza sebe. To bi bilo najbolje, pa bili na vlasti predstavnici DSS-a, DS-a, SRS-a ili neke druge stranke. Nadam se da ćemo svi težiti tome i sigurno je da postoje određena podsticajna sredstva od strane Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a i od strane drugih fondova koji doprinose ovom cilju. Mislim da svi moramo zajedno da se borimo, zajedno sa ministrom i zajedno sa Vladom, koja god ona bila, da građani na najlakši mogući način ostvaruju svoja prava pred organima državne uprave.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a ministru ćemo dati reč na kraju. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj uvaženi kolega prethodno je dao obrazloženje i sam je primetio da je SRS u pravu zbog toga što ukazuje na određene stvari koje mogu da poboljšaju tekst ovog zakona. Rekao bih samo nekoliko reči povodom komentara mog kolege, prethodnika, kada je u pitanju administracija i rad lokalnih organa vlasti. Od starešine organa zavisi funkcionisanje celog organa. Ako građanin treba da čeka šest meseci za građevinsku dozvolu, ni starešina organa, ni činovnik, ni urbanista, ni inženjer ne može obavljati tu dužnost. Starešine organa treba da postave na određena mesta stručne ljude, sposobne da na vreme obave određeni posao. Svaka radnja koja se preduzima u administraciji na lokalnom nivou, a tako i na republičkom, mora biti vremenski ograničena. Ukoliko činovnik nije uradio određenu radnju, nije doneo odluku, nije odlučio po zahtevu građana, njemu se saopštava - vi taj posao ne možete dalje da obavljate, vi ćete raditi neki drugi posao, a doći će drugi koji će ovaj posao raditi efikasnije, brže, časnije i poštenije za naše građane. Hajde da sada postavimo jedno pitanje. Postavljam pitanje ministru građevine - koliko je podneto zahteva za legalizaciju u Republici Srbiji i kog datuma, po opštinama? Koliko je rešeno i u kom roku, koliko je zahteva još uvek nerešeno? Ko su ti činovnici koji maltretiraju građane da ne mogu da ostvare svoje pravo i po godinu i po, dve dana? U tome je suština stvari. Zbog toga smo ovde, da donesemo zakone koji će vremenski ograničiti birokratiju da ne maltretira građane, a da građani ostvaruju svoja prava na vreme, kako to Ustav njima i garantuje.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno ne znam razlog zašto "ministar protiv lokalne samouprave" ne bi usvojio ovaj amandman. Naime, u članu 18. se kaže – otisak izrađenog pečata, podatke o broju primeraka pečata i datumu početka njegove upotrebe organ je dužan da dostavi "ministarstvu protiv lokalne samouprave" (ukoliko se radi o tom ministarstvu), odnosno nadležnom organu autonomne pokrajine, u roku od deset dana od dana izrade pečata. Narodni poslanik Nemanja Šarović je u svom amandmanu tražio da se ovaj rok skrati i kaže – otisak izrađenog pečata, podatke o broju primeraka pečata i datumu početka njegove upotrebe organ je dužan da dostavi ministarstvu, odnosno nadležnom organu autonomne pokrajine u roku od 48 časova. Nema razloga da se deset dana čeka i da se pečat koji je već izrađen i verovatno već u upotrebi ne dostavi ministarstvu, da ga ministarstvo ima i evidentira; ukoliko se radi o lokalnoj samoupravi, onda "ministarstvo protiv lokalne samouprave".
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Ovo je poslednji amandman koji je na ovaj predlog zakona podnela Srpska radikalna stranka. Narodni poslanik Dejan Mirović podneo je amandman koji kaže: "Član 24. se briše". U članu 24. se kaže – ministar odbrane doneće propise o sadržini, izgledu i upotrebi pečata u jedinicama i ustanovama Vojske Srbije, u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Narodni poslanik Petar Jojić je decidno obrazložio zašto treba ovaj član 24. brisati. Predlažem narodnim poslanicima da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman i da izbrišemo ovaj, inače sporan član u ovom zakonu.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi da da završnu reč? Izvolite.
Na kraju želim da se zahvalim svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u ovoj diskusiji. Nadam se da ćete usvojiti zakone koje je Vlada Republike Srbije predložila. Dozvolite mi, posebno imajući u vidu poslednja dva sata rasprave, da se osvrnem na zakon o pečatima državnih i drugih organa i na zakon o državnom pečatu. Rekao bih da su to, po mom dubokom uverenju, veoma važni zakoni, da će zakon o pečatima državnih i drugih organa rešiti niz nelogičnosti sa kojima ste se verovatno i sami susretali u vašem profesionalnom radu van politike, da će dovesti u ravnopravan i jednako pravan položaj pripadnike svih nacionalnih manjina na teritoriji Republike Srbije. Podsetiću vas da, prema još uvek važećim propisima, pripadnici nacionalne manjine koji žive na teritoriji Republike van pokrajina ne mogu da koriste pečat, makar u toj opštini gde oni žive bio u službenoj upotrebi jezik i pismo te nacionalne manjine, dok je u autonomnim pokrajinama to moguće. To je bila dosta velika anomalija i nelogičnost našeg pravnog sistema, koja je, nažalost, na kraju rasprave to želim da vam kažem, bila zloupotrebljavana od strane pojedinaca, te je postojao jedan značajan broj pritužbi na račun Republike Srbije raznim međunarodnim organizacijama. Na svu sreću, svima je jasno da je to, u stvari, posledica jednog dosta dinamičnog ustavno-pravnog razvitka, mada možda nije prava reč, odnosno, konkretno rečeno, onoga što se dešavalo u prethodnih nekoliko godina, prestanka jedne države, prestanka druge države, državne zajednice itd. U svakom slučaju, mnogi problemi koji sada postoje, kada je u pitanju upotreba pečata koje koriste državni i drugi organi, usvajanjem ovog zakona će nestati. Zahvaljujem se svima koji su učestvovali u ovoj raspravi. Nadam se da će što pre ovaj zakon stupiti na pravnu snagu i da ćemo moći bar ovu materiju da imamo na jedan celovit način uređenu zakonom. Hvala vam najlepše.
Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Želim da se zahvalim svim narodnim poslanicima na izuzetno konstruktivnoj i korektnoj atmosferi danas. Želim vam prijatan vikend, da se lepo odmorite. Nastavak sednice je u ponedeljak u 10 časova. Narodnim poslanicima i svim građanima koji sutra slave Svetu Petku želim srećnu slavu. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 110narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSIGURANjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zdravko Topalović, Dejan Mirović, Nebojša Stefanović, Sreto Perić, Zoran Antić, Vjerica Radeta, Milorad Buha, Radiša Ilić, Milan Avramović, Oto Kišmarton, Veroljub Arsić, Saša Valjarević, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Jorgovanka Tabaković, Momir Marković i Vlado Sekulić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zdravko Topalović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Zdravku Topaloviću, po Poslovniku se javila narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.