Poštovana predsednice, uvaženi poslanici, pred vama je Predlog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. Osnov za donošenje ovog zakona predstavlja član 72. stav 3. Ustava, koji određuje da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje bezbednost Republike Srbije i njenih građana. Razlog za predlaganje zakona je opredeljenje Vlade Republike Srbije da stavi pod civilnu kontrolu Službu bezbednosti. Dobro je što se ovaj predlog razmatra zajedno sa Predlogom zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala.Ova dva zakonska projekta predstavljaju realizaciju reformi Ministarstva i zakonsko regulisanje oblasti unutrašnjih poslova. U tom paketu nalaze se i novi zakoni o unutrašnjim poslovima ili zakon o policiji, kao i zakon o dosijeima Službe državne bezbednosti. Na izradi ovih zakonskih projekata angažovali su se odgovarajući stručni timovi Ministarstva, jedan broj nevladinih organizacija, Ministarstvo pravde i Sekretarijat za zakonodavstvo. Predlog ovog zakona uradila je Radna grupa Resora državne bezbednosti, nevladina organizacija "Leks" i Sekretarijat za zakonodavstvo. U radu su korišćeni zakonska praksa i regulativa sistema bezbednosti u zemljama Evropske unije, SAD-a, zemljama u tranziciji i naša sopstvena pozitivna iskustva. Podsećam da je koncept reformi i da su ovi radni tekstovi bili tema velikog stručnog savetovanja u Vrnjačkoj Banji, na kome su uzeli učešća mnogi domaći i strani eksperti za ovu oblast. Posebno želim da istaknem da su strateški dokument o reformi Ministarstva unutrašnjih poslova podržali Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost Narodne skupštine. To nam je kao predlagačima značajno olakšalo posao. Činjenica da danas pred sobom nemate predloge preostala dva zakona ne sprečava vas da usvojite predloženi zakon o bezbednosno-informativnoj agenciji, kao i zakon o borbi protiv organizovanog kriminala. Ovi zakonski projekti su u završnoj fazi izrade, ali ne postoje razlozi za njihovo donošenje po hitnom postupku na vanrednom zasedanju. Njihova realizacija ne traži novo organizovanje i veliko vreme za njihovo sprovođenje, kao zakoni koji su na dnevnom redu. Naprotiv, mislim da je dobro da se o njima organizuje najšira javna rasprava u čitavoj Republici. Za očekivati je da se nađu na dnevnom redu na prvom jesenjem zasedanju Narodne skupštine. Do tada će se obaviti proces izdvajanja bezbednosno-informativne agencije, tako da će se puna pažnja moći posvetiti novom zakonu o policiji. Suština Predloga zakona o bezbedonosno-informativnoj agenciji je u sledećem: dosadašnji resor državne bezbednosti izdvaja se iz sastava MUP-a i konstituiše kao samostalna državna agencija. Agencija će, najkraće rečeno, obavljati obaveštajne i kontraobaveštajne poslove; ona će o svom radu informisati nadležne državne organe. Agencija će preuzeti radnike, prostor, opremu, sredstva, dokumentaciju i arhivu resora državne bezbednosti. Deo radnika koji ne bude potreban agenciji, rasporediće se na odgovarajuće poslove u MUP-u. U MUP-u će ostati i radnici sa pripadajućom opremom i sredstvima koji su radili na obezbeđenju određenih ličnosti. Proces izdvajanja obaviće se u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona. Pripadnici agencije na kontraobaveštajnim poslovima imaće policijska ovlašćenja. Agencija i MUP sarađivaće u poslovima zaštite bezbednosti Republike Srbije i njenih građana, naročito u borbi protiv terorizma i organizovanog kriminala. O tome se sklapa poseban sporazum, kako to zakon predviđa. Za svoj rad, agencija odgovara Vladi i Narodnoj skupštini, koje donose smernice za njen rad. Ograničavanje prava građana u pogledu nepovredivosti i tajnosti pisma i drugih sredstava opštenja može se vršiti samo po odobrenju predsednika Vrhovnog suda Srbije. Pripadnici agencije nemaju pravo na štrajk, političko i sindikalno organizovanje. Agencijom rukovodi direktor koga bira Vlada. Vlada na predlog direktora donosi pravilnik o organizaciji i sistematizaciji agencije. Direktor je ovlašćen da donese druge akte kojima se omogućuje zakonit i efikasan rad agencije. Donošenjem ovog zakona skida se i jedan od poslednjih tabua i demistifikuje rad čuvene, često i po zlu poznate tajne službe, koja je dugo vremena bila partijska milicija. U poslednjoj deceniji ona i njeni pripadnici često su zloupotrebljavani i za vršenje niza krivičnih dela, od učešća u krijumčarenju cigareta, preko progona političkih protivnika, do likvidacija sa političkom pozadinom. Stavlja se definitivno tačka na takav položaj i moguće zloupotrebe. Nova agencija biće bogatija za ta iskustva i u svemu organizovana kao savremena služba bezbednosti. Agencija je samostalna i zaokružena celina, poseban državni organ sa statusom pravnog lica. Agencija je sastavni deo ukupnog odbrambenog i bezbednosnog sistema Republike Srbije. Verujem da će nova agencija, oslobođena hipoteka prošlosti, uspešno obaviti nadležnost koja joj se zakonom daje i da će bezbednost Republike i njenih građana biti na zavidnom nivou. Tome će svakako doprineti i ulaganje u kadrove i uslove za rad ove službe, kao i stalna briga Vlade i ove Narodne skupštine za njen rad i njene probleme. Veliki broj dobijenih amandmana govori o vašem interesu za ovaj važan zakon. Sve to obećava stvaralačku raspravu i nadam se da će se, posle konstruktivne rasprave o oba ova zakona, oni usvojiti u poboljšanoj varijanti. Nijedan predlog nije idealan da ne može i ne treba da se popravi i pozivam vas, u ime Vlade, na zajednički napor da Srbija i njeni građani dobiju zakon o bezbdnosno-informativnoj agenciji kakav zaslužuju.
Da li želi reč predstavnik predlagača, ministar pravde, gospodin Vladan Batić? Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, borba protiv organizovanog kriminala, kao pošasti savremenog čovečanstva koja je zahvatila i Srbiju, jedan je od prioriteta Vlade Republike Srbije. Sistem poremećenih vrednosti, sprega vrhova bivšeg režima sa krupnim kapitalom i kriminalom, učinili su da je i u vremenu koje je za nama Srbija sve više podsećala na neku balkansku "banana republiku". Kao odgovorna vlast, Vlada Republike Srbije ne želi da ova zemlja podseća na Kolumbiju, niti Beograd, Novi Sad ili Niš na Bogotu, Kali ili Medelin. U borbi protiv organizovanog kriminala, kome su doprineli i korupcija, i hipokrizija i nepotizam u pojedinim delovima javnog sektora, kao i sasvim blaga kaznena politika, sporost, neefikasnost i tome slično, Vlada Republike Srbije svesna je činjenice da on predstavlja pretnju izgradnji demokratskog društva zasnovanog na principima vladavine prava i pravne sigurnosti. Kao izraz odlučnosti u suzbijanju svih pojava organizovanog kriminala, predlaže se donošenje jednog posebnog zakona koji bi regulisao organizaciju, ovlašćenja i položaj posebnih organizacionih jedinica u državnim organima, nadležnim da otkrivaju i gone počinioce krivičnih dela organizovanog kriminala. Ovaj zakon je preduslov efikasne borbe protiv ekspanzije ove opasne pojave u društvu i prvi korak ka kompletkom ustrojavanju posebnih državnih organa koji će se u perspektivi baviti borbom protiv organizovanog kriminala. Dakle, zakonom se nastoje poboljšati i institucionalizovati postojeća organizacija i oblici borbe, ne narušavajući sistem pravosudnih i policijskih institucija koje su nadležne za borbu protiv organizovanog kriminala. Zato ovaj zakon predstavlja temelj budućih zakonodavnih rešenja, a predložena zakonska rešenja proći će kroz svoju proveru u praksi. Postojeći sistem pravosudnih institucija i drugih organa koji se bave otkrivanjem i gonjenjem učinilaca najtežih krivičnih dela protiv života i tela, javne i državne bezbednosti, nije opremljen potrebnim sredstvima i nema obučene kadrove za efikasnu borbu protiv organizovanog kriminala. Sadašnja zakonodavna rešenja ne daju mogućnost da se jedinstvenim zakonom reguliše ova oblast, jer, nažalost, procesno-pravna regulativa je u nadležnosti saveznog parlamenta. U cilju očuvanja i afirmacije pravne države i poštovanja propisa, uprkos činjenici da druga federalna jedinica propise na saveznom nivou, pre svega kada je reč o Zakonu o krivičnom postupku, uopšte ne poštuje, predlagač zakona, Vlada Republike Srbije, želeći da ipak poštuje ono što je predviđeno odredbama saveznih propisa, pripremila je dva predloga zakona, od kojih je jedan danas na dnevnom redu, a to je Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala; drugi predlog smo uputili Saveznoj vladi, kao formalnom predlagaču u Saveznoj skupštini, a to je zakon o posebnim pravilima postupka. Ta dva zakona, ovaj koji danas treba da usvojimo i budući, odnosno postojeći Zakon o krivičnom postupku, u koliziji su. Da ne bi bilo te kolizije, neophodno je da se donese poseban zakon koji bi regulisao ovu oblast sa procesno-pravne pozicije, a tiče se borbe protiv organizovanog kriminala. Taj drugi zakon predstavljaće posebnu krivično-procesnu materiju koja će regulisati postupanja nadležnih organa u otkrivanju i gonjenju učinilaca krivičnih dela organizovanog kriminala; on uvodi nove institute, poput prikrivenog islednika, kontrolisane isporuke, svedoka saradnika opštužbe, privremenog oduzimanja sredstava imovine za koje postoji osnovana sumnja da su predmet izvršenja krivičnog dela iz sfere organizovanog kriminala, posebne mere zaštite svedoka, čak i mogućnost tajnog prisluškivanja, snimanja itd, što je karakteristika svih savremenih evropskih zakonodavstava u ovoj oblasti. U periodu koji je prethodio izradi zakona o organizaciji i nadležnostima državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, predstavnici država članica Evropske unije i Sjedinjenih Američkih Država ukazali su da je efikasno suzbijanje organizovanog kriminala i krivično gonjenje učinilaca krivičnog dela terorizma jedan od najznačajnijih preduslova za očuvanje stabilnosti u regionu jugoistočne Evrope. U cilju unapređenja međunarodno-pravne saradnje u gonjenju izvršilaca krivičnih dela organizovanog kriminala, kao svetskog problema broj jedan, SRJ je ratifikovala niz međunarodnih konvencija.Tako je donela zakone o potvrđivanju Konvencije UN protiv transnacionalnog kriminala i dopunskih protokola, evropske Konvencije o suzbijanju terorizma, zatim rimskog sporazuma o Međunarodnom krivičnom sudu, kao i Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom za krivična dela i krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjenja na teritoriji bivše SFRJ. SRJ se obavezala da će doneti i posebne propise u cilju kodifikacije i kompletnog uređenja ove oblasti, dakle borbe protiv organizovanog kriminala. Krivično-pravna konvencija Saveta Evrope u svom tekstu navodi da će svaka potpisnica konvencije usvojiti takve mere koje mogu biti neophodne da bi se obezbedilo da lica ili institucije mogu biti specijalizovani u borbi protiv organizovanog kriminala. Takođe, tu se podrazumeva i borba protiv korupcije. Predloženi zakon o suzbijanju organizovanog kriminala, da pojednostavim njegov naslov, u skladu je sa Ustavom SRJ i Zakonom o krivičnom postupku, sa republičkim Zakonom o javnom tužilaštvu i drugim pravosudnim propisima u Republici. Ovim zakonom organizacija i nadležnost organa u suzbijanju organizovanog kriminala uređeni su po ugledu na druge zemlje, koje već više godina uspešno vode borbu i bave se suzbijanjem svih oblika organizovanog kriminala. Dakle, ne upuštajući se u analizu pojedinih odredaba, jer će u toku rasprave biti mogućnosti da se njima bavimo, želim, kao rezime, da konstatujem da će ključne institucije prema ovom zakonu imati za cilj samo jedno - suzbijanje organizovanog kriminala i uključivanje u borbu protiv terorizma. Prednost koju će ovi, novoobrazovani, organi imati u odnosu na već postojeće ogleda se u znatno širim ovlašćenjima koja su zakonom tačno određena. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Reč ima predsednik Vlade, gospodin Zoran Đinđić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prednost i snaga države u odnosu na kriminal, između ostalog, sastoji se u tome što je kriminalac pojedinac, a protiv sebe ima organizaciju i institucije koje izražavaju snagu i odlučnost celog društva da se poštuju određena pravila, dakle da se poštuju zakoni. Kada imamo posla sa organizovanim kriminalom ova prednost se umanjuje, jer onda na jednoj strani imamo državu i njene organizacije, ali na drugoj nemamo pojedinca koji krši zakon, nego takođe organizaciju. I onda se postavlja pitanje, koja je organizacija u datim okolnostima jača i koja organizacija može da nametne svoja pravila jednom društvu. Međutim, situacija se dramatično pogoršava i u nekim zemljama je ona zaista i realna, kada na jednoj strani imamo nepovezane institucije, društvo sa mnogo drugih problema, pa u tom domenu gde se štiti zakon ne može da koncentriše veliku volju i velika sredstva, a na drugoj strani imamo male ali efikasne organizacije. Tada se prednost države, to što ima monopol na primenu sile i zaštitu zakona,preokreće u prednost organizacija koje su jače i snažnije u odnosu na institucije države, koje u datom trenutku ne moraju da budu dovoljno efikasne da bi štitile poredak koji su im građani poverili. I to je situacija u našoj zemlji. Zbog određenih razloga institucije u našoj zemlji nisu dovoljno jake, međusobno povezane i koordinisane da bi mogle da izdrže zahteve i potrebe ekstremnih situacija. One su dovoljno dobre i dovoljno povezane za normalno funkcionisanje, sa problemima koje svi znamo. Znači, nalaze se u fazi transformacije, a prilagođavaju se novim okolnostima. Pred institucijama društva u tranziciji imate dva zadatka: jedan je da obavljaju dnevne poslove i da funkcionišu, a drugi da menjaju svoj karakter, svoju suštinu i da se pripremaju za neke nove uloge. Te institucije bi morale da imaju jako velike kapacitete i da budu jako efikasne da bi mogle da uspešno obavljaju i jedan i drugi zadatak; i obično to nije slučaj.Zaista to u našoj zemlji nije slučaj. Mi moramo iskreno da pogledamo realnost, da je analiziramo i da vidimo gde postoje deficiti u delovanju institucija našeg društva i da bez posebnog teoretisanja definišemo posebne instrumente za posebne situacije. Jer, alternativa je jednostavna: da sistemom spojenih sudova pokušavamo da sve institucije usavršimo, ojačamo, to će ići svojim tokom i jednog dana će se sa uspehom završiti, ali da u međuvremenu budemo inferiorni u odnosu na neke protivnike tih institucija koji su bolje organizovani i u datom trenutku imaju veću snagu; ili ćemo, na drugoj strani, napraviti policijsku državu koja će, onda, da bi suzbijala opasnost u jednom delu društva, u celom društvu sprovesti neki vid policijskog nadzora, neku generalnu prevenciju i time, zapravo, celo društvo učiniti taocem jednog segmenta tog društva, kao što je organizovani kriminal. Međutim,možemo još, što je naš predlog danas, pokušati da u delu sistema napravimo institucije koje bi bile dizajnirane i osposobljene da se efikasno nose sa jednim delom društvenih problema, a da pokušamo da ostali deo društva izdvojimo iz toga i da taj ostali deo društva ne bude žrtva datih okolnosti, nego da se drugi deo pravnog sistema, institucionalnog sistema, razvija normalnom dinamikom; onako kako se društvo razvija da se i njegove institucije razvijaju. Druge zemlje, koje imaju duže iskustvo sa razvojem institucija nego mi, pristupile su ovom modelu. Prva Italija, zemlja u kojoj je organizovani kriminal rođen, koja ima posebne zakone, jedan deo tog iskustva smo i mi preuzeli; zatim evropske zemlje koje su poslednjih desetak ili petnaestak godina takođe postale meta organizovanog kriminala. Dakle, da pogledamo kako u našoj situaciji realno izgledaju te prilike u kojima se, kao sistem, država i institucije, susrećemo sa fenomenom organizovanog kriminala. Prva linija dodira jeste kada npr. policajac - službenik MUP-a treba da izvrši pretres ili da privrede nekoga ko je osumnjičen za organizovani kriminal. Taj policajac je službenik koji ima svoje ime i prezime, porodicu, stanuje negde u predgrađu, ima neku malu platu, nije ničim specijalno zaštićen i on sada dolazi da se suoči sa nekim ko za sobom ima organizaciju. Na čijoj strani je rizik u ovom slučaju. Naravno, rizik je na strani tog pojedinačnog policajca, koji će biti prepoznat, kome kriminalac čak može direktno dapreti u tom trenutku, bez ikakvih posledica;realno, taj policajac može da ima veliku štetu od obavljanja svog posla; ta mogućnost nije teorijska, ona je i praktična. Da li će taj policajac biti jako revnosan u obavljanju svog posla ili će pokušati da izbegne taj posao. Mislim da je prirodno što će pokušati da ga izbegne, jer on ima "lošije karte" u odnosu na onog nad kim pokušava da sprovede zakon. Pogledajte sudiju koji treba da donese presudu nad nekim za koaga postoje dokazi da je učestvovao u organizovanom kriminalu. On se nalazi u istoj poziciji kao i ovaj policajac. On ima svoju porodicu, privatni život i nikakvu posebnu zaštitu, a naročito ne u odnosu na organizaciju koja je specijalizovana da vrši nasilje. Da li će taj sudija biti naročito motivisan, odnosno da li će imati neki visok stepen entuzijazma da donese strogu kaznu, da brani pravdu i sistem odugrožavanja kojem su izloženi. Razumljivo da neće. Zamislite svedoka; zamislite zatvorskog službenika koji nakon toga treba da sprovodi zakon i da nad kriminalcem primenjuje propise koji važe za druge zatvorenike u zatvoru. Znači, ako pogledamo danas realan život u Srbiji, mi vidimo da je sistem države slabiji u odnosu na sistem organizovanog kriminala. Ovo nisu pojedinačni, nego svakodnevni slučajevi. Mi imamo problem da se izvorna situacija - država zamišljena kao neko ko ima monopol sile i koristi ga da štiti zakon i poredak, legitimisan narodnom voljom, proverom kroz demokratske institucije, kao što susudstvo, parlament, mediji, pa su oni koji hoće da sruše taj poredak u ogromnom hendikepu - preokreće, tako da sada rizik u ovoj našoj situaciji ne nosi taj ko krši zakon, nego taj ko sprovodi zakon. Taj ko krši zakon, a pročitaću vam posle neke podatke o kaznenoj politici u našoj zemlji,relativno je oslobođen rizika. Znači, ako baš ima peh on može u jednom od deset slučajeva da zaglavi u zatvoru, ali u devet drugih slučajeva će proći sa uslovnom kaznom ili neće nikada dobiti kaznu, jer će postupci trajati toliko dugo da na kraju postaju besmisleni. Sada - pitanje karaktera organizovanog kriminala; mi govorimo o nekoj situaciji, državi, službenicima države, kriminalcima,onima koji krše zakon i naravno to jesu neka opšta razmatranja, ali činjenica je da su ta opšta razmatranja primenjiva na situaciju u našoj zemlji i da mi zaista imamo elemente organizovanog kriminala. Ti elementi organizovanog kriminala su nešto drugačiji nego u drugim zemljama u tranziciji jer je naša neposredna prošlost nešto drugačija. Ta naša neposredna prošlost se odlikuje sa dva elementa koji su malo drugačij nego u drugim zemljama u tranziciji, a to su sedam ili osam godina sankcija i potpuna ekonomska izolacija zemlje, ratovi u okruženju ,koji su vodili podizanju stepena prisustva oružja i spuštanju praga spremnosti na nasilje u našem svakodnevnom ponašanju. Ako imate to nasilje u velikim količinama svuda oko nas, onda su i pojedinci u svom ponašanjuskloni da primenjuju silu, a ako imaju oružje koje je lako dobiti, onda imaju i instrumente za primenu te sile. Sa druge strane, ako ste imali nemogućnost legalnog poslovanja u zemlji dugi niz godina, onda je prirodno bilo, i to čak nije bila stvar ni neke pojedinačne odluke, nego adaptacije sistema da se stvori siva zona gde bi predstavnici vlasti, biznisa i kriminala sarađivali da bi se zaobišle sankcije i da bi se poslovanje i život odvijali uprkos uslovima izolacije. Primitivni organizam, paramecijum, kada se nađe u novoj situaciji, on se adaptira na nju stvarajući neke nove mehanizme preživljavanja. Naravno da to čini i društvo, a jedan od sistema prilagođavanja u izolaciji jeste izbegavanje izolacije kroz stvaranje neformalnih kanala za komunikaciju, za robu, novac, odluke i sve ostalo. Stoga je nasleđena situacija gde zaista možemo da govorimo, možda ne o mafiji kako se govori u međunarodnom krivičnom pravu u odnosu na Italiju i slične zemlje, nego o elementima organizovanog kriminala koji zaista iziskuju posebne mehanizme suzbijanja. Neko kaže - ako znate za sve to, to često čujemo u medijima, zašto to već nije počišćeno; ako se zna da ima toliko grupa koje liče na organizovani kriminal i toliko pojedinaca koji u tome učestvuju, zbog čega to već nije u zatvoru. Znati nešto i imati dokaze koji su valjani za sud, nije isto. I Al Kapone je bio poznat kao šef mafije, pa jezaglavio u zatvoru zbog izbegavanja poreza, jer su to mogli da mu dokažu. Dakle, nije tako jednostavno odopšteg doći do metodskog znanja, koje se sastojiu dokazima, svedocima, kao i u postupcima što se onda završavaju uspešno na sudu i smeštanjem kriminalaca u zatvore. Tu je jedan problem celog sistema u kome naše društvo reaguje na fenomen kriminala; kratko ću navesti šest karika u tom lancu i probleme u svakoj od tih karika. Ovo rešenje koje mi danas predlažemo kao privremeno, formiranje određenih organizacija i nekih posebnih nadležnosti, zapravo mora da bude element integralne strategije našeg društva u suzbijanju kriminala, a naravnone može da se završi samo donošenjem i sprovođenjem ovog zakona. Dakle, prva karika u sistemu i u lancu državne reakcije na kriminal jeste kriminalistička policija. Ona bi trebalo da identifikuje; predmet krivičnog dela, pojedince koji u tome učestvuju, organizaciju, da skuplja dokaze, da ima elemente koji će na sudu da dovedu do presude. Međutim, mi imamo loše opremljenu kriminalističku policiju, i tehnički i kadrovski, loše obučene ljudi koji to rade i veliki deficit u pojedinim delovima te policije. Tako, na primer, u Beogradu za suzbijanje narko-kriminala imamo 15 službenika, koliko sam obavešten pre mesec ili dva dana, a trebalo bi po sistematizaciji da ih bude 150. Znači, za deo organizovanog kriminala, koji je po našem mišljenju ključni i služi za finansiranje svih drugih vidova kriminala, mi nemamo dovoljno ljudi. Ne zato što nemamo novca u budžetu da to finansiramo, nego zato što ne postoji dovoljno zainteresovanosti jer je ta pozicija vrlo rizična, kao što sam na početku rekao, a ne postoji integralni sistem zaštite ljudi koji to rade. Ako sada mislite da nekoga pošaljete kao neki istureni vod u neprijateljske linije i ostavite ga bez podrške, onda naravno teško ćete naći nekoga ko će da žrtvuje svoj život, a da to sve bude bez značajnih rezultata. Za poređenje, u Moskvi, koja ima 9 miliona stanovnika,angažovano je 100.000 policajaca, u Beogradu, sa blizu 2 miliona stanovnika, oko4.000policajaca. To znači pet puta manje. Ne kažem da treba da bude mnogo više policajaca, ali sasvim sigurno njihov zakonski položaj i instrumenti za obavljanje njihovog posla moraju da se promene. Loša tradicija u proteklih nekoliko godina bila je u tome da nije razvijena kriminalistička policija u našoj zemlji, nego drugi deo, uniformisana policija, koja bi trebalo da štiti javni red i mir na ulici. Tu je bilo određenih razloga za to, ali problem je ostao. Deo koji treba da se preventivno i efikasno bori protiv organizovanog i privrednog kriminala jetehnički,kadrovski i sa stanovišta treninga i obučenosti vrlo nerazvijen. To ne može da se reši za jedan ili nekoliko dana, ali mi moramo da shvatimo da ne možemo da očekujemo od takvih institucija svetske rezultate i da moramo da budemo svesni realnosti u kojoj živimo. Naš cilj je da se kriminalistička policija, kao centralni deo policije, dalje unapređuje tehnički, personalno, da dobije moderan trening,ako je moguće u policijama drugih zemalja, koje imaju velika iskustva u suzbijanju organizovanog kriminala. Ali, to je proces koj iziskuje određeno vreme.To je prva karika. Druga karika je sud. On je spor, zkazuje ročišta na svakih šest meseci, jedva da uspe u dovoljnom vremenu da reši neki od ovih teških slučajeva. U 2000. Godini, za ova dela o kojima mi govorimo, doneto je 17%,u 2001. godini7,2% presuda. Za godinu dana praktično se 10 ili 15%presuda donese. Potrebno je 5-7 godina da se donese presuda u nekom teškom krivičnom delu iz domena organizovanog kriminala o komegovorimo. U drugim zemljama postoje prioriteti;teška krivična dela i dela koja se smatraju napadom na poredak suu prioritetu za rešavanje, ne lošije, ne na brzinu, ne preko kolena, ali se ne zakazuju ročišta na šest ili10 meseci; veliki broj sudija i istražni organi rade na tome, dok se taj slučaj ne reši ta stvar se ne ostavlja u fioku. Treća karika su zakoni, koji sunašoj zemlji potpuno nerazumljivo blagi, neadekvatni; oni zapravo sudijama olakšavaju posao jedino u slučaju da ima priznanja, da postoji svedok, dva i tri svedoka koji hoće da daju izjavu ili ako sam počinilac prizna. Sve drugo je nerešiva zagonetka za sud, s obzirom na naše zakone. Oni su to samo u principu, čitao sam ih puno puta u protekla dva ili tri meseca i mislim da je pisac tih zakona imao veliki interes da zaštiti kriminalce, a da državu i društvo stavi pred teške probleme da bilo koga osude za krivično delo. Zbog toga u našoj zemlji imamo jako malo ljudi u zatvorima. Ne pretendujem da mi sada budemo zemlja sa jako mnogo zatvora i zatvorenika, aline smemo da se izdvajamo ni u drugom smeru. Recimo, u SAD-u je otprilike 1% stanovništva u zatvorima, u našoj zemlji manje od jednog promila. Možemo da kažemo da je kaznena politika u SAD suviše oštra, ali da li je moguće da u našoj zemlji ima deset puta manje kriminala nego u SAD-u? Da li su naši zakoni možda smišljeni za to da se prezentuje slika harmoničnog društva u kome su zapravo kriminalci ljudi koji su u detinjstvu imali neke probleme, pa su eto malo ponašanje izmenili, ali će moći uz uslovnu kaznu i uz ukor da se poprave. Ako je to tako, onda mi kao vlast i kao parlament koji donosi zakone imamo veliku obavezu, da ugroženo društvo zaštitimo od lažne humanističke predrasude, a to je da će organizovani i nasilni kriminal da bude sankcionisan opomenama i propovedima. On može da bude sankcionisan samo oštrom kaznenom politikom. Kriminal mora sobom da nosi rizik za pojedinca. Kriminal ne sme da se isplati. Ako se kriminal isplati, onda smo mi društvo koje podstiče na kriminal. Sudeći po našem zakonodavstvu i našojkaznenoj politici, kriminal u Srbiji se isplati. Pravo je čudo da ga nema mnogo više, s obzirom da je mnogo manji rizik danas baviti se kriminalom, nego osnovati privatno preduzeće. Mnogo veću verovatnoću imate da ćete bankrotirati, da će banka da vam pusti akceptne naloge, da vam blokira račune, nego što imate rizik da ćete, ako vas uhvate u krađi, da budete osuđeni. Da ne pričam napamet govore statistički podaci, recimo o kaznenojpolitici u pogledu jednog od najtežih vidova kriminala, a to je narkomafija, proizvodnja droge i nedozvoljena trgovina drogom. Tako je u 2002. godini podignuto 85 optužnica za to krivično delo, izrečeno je 15 osuđujućih presuda, od čega 7 uslovnih. Znači, svaki deseti kriminalac, uhvaćen da proizvodi i trguje drogom, bio je osuđen na zatvor. Polovina njih su osuđeni na uslovnu kaznu. U 2001. godini, u godini u kojojje došlo do promena u našem društvu, stanje je još gore: 97 optužnica je podignuto, 7 je osuđujućih, a od toga 4 uslovnih. U 2001. godini samo tri kriminalca, koja su proizvodila i trgovala drogom, otišla su u zatvor; svaki dvadeseti. S obzirom na veliki novackoji je tu u igri, s obzirom na velike zarade, ako svaki dvadeseti nastrada, mislim da to nije loš posao. Da li smo mi društvo koje treba od trgovine i proizvodnje drogom da napravi unosanbiznis; mislim da ne treba to da budemo. To nije mešanje u nezavisno sudstvo, to je legitiman zahtev da se društvo odbrani od jednog zla, za koje država mora da ima efikasne mehanizme, a trenutno očigledno nema. To je ta treća karika, loša kaznena politika, zakoni blagi, neadekvatni, postoji drugostepeni sud koji još dalje smanjuje, jer od ove trojice, možda će jedan da na drugom stepenujoš ima i sreću, pa će da dobije i on uslovno.To je nešto što u ovom društvu ne može da se toleriše. Četvrta karika, koja olakšava organizovanom kriminalu posao u Srbiji, jeste to štonaši zakoni pružaju mnogo olakšavajućih okolnosti i da u većini slučajeva, a mi imamo te statističke podatke, sudije isključivo koriste olakšavajuće okolnosti. Naši zakoni predviđaju i otežavajuće okolnosti, ali se one u najmanjem broju slučajeva se koriste. Mi tražimo od sudija, kao parlament, kao Vlada, kao društvo, da za teška krivična dela ne uzimaju u obzir olakšavajuću okolnost. One su za neka druga krivična dela i mislim da promenom Krivičnog zakona treba da izbacimo olakšavajuće okolnosti za najteža krivična dela, kao što su otmice, oružane pljačke, trgovina drogom, naplaćivanje reketa, ucenjivanje ljudi, ubijanje ljudi, naručivanje da se ubijaju ljudi. Peta tačka : kada se izrekne presuda, izvršenje kasni i po nekoliko godina. Ako pravda preskoči sve ove prepreke koje sam naveo, onda dolazi do toga. Znači, izrečena je zatvorska kazna, doktajkriminalac ode u zatvor, on ima vremena da izvrši još deset krivičnih dela; i to se i dešava. Postoje ljudekoji su po peti put na sudu zbog krađe automobila i onda se ispostavi da su oni u prethodna četiri postupka, naravno zbog istog krivičnog dela, bili osuđeni i da treba da idu u zatvor po nekoliko godina. Ali, dokčekaju da odu u zatvor, šta drugo da rade nego ono što najbolje znaju i što im se najviše isplati, tj. kradu automobile. To je stvar koja mora da se promeni. I konačno, šesta karika, takođe vrlo važna, to je zatvorski režim. Zbog rizika o kome sam na početku govorio - a to je da su ljudi iz organizovanog kriminala zapravo veće ugrožavanje za pojedince iz države, nego što obrnuto država ugrožavanje njih - teško je zatvorskim službenicima da primene zatvorski režim za sve na isti način. Javna je tajna da ubice dobijaju slobodan vikend, izlaze iz zatvora i vraćaju se u nedelju uveče. To je nešto strašno zabrinjavajuće. Nužan je, ovim zakonompredviđen, strog zatvorski režim, pre svega zakrivična dela opasna za naše društvo i sugrađane, a to su krivična dela sa nasilnim elementom u njima. Kako treba da izgleda tajlanac zaštite društva od kriminala nakon promena koje mi želimo svi zajedno - ne govorim o strankama, ni o Vladi, mislim na građane Srbija i sve vas - najpre, kao što sam rekao, jačanje kriminalističke policije, tehnički, kadrovski i stručno. Prvo, neophodne su posebne formacije za suzbijanje opasnih vidova kriminala, sa zaštićenim identitetom službenika koji intervenišu, tako da kada hapsi, privodi i vrši pretres njegov identitet ne može da bude tako lako otkriven, da njegova porodica i on nisu izloženi odmazdi organizovanog kriminala. Drugo, moramo da pooštrimo zakone i da ih prilagodimo evropskim standardima, da zaštitimo svedoke, da omogućimo da policija ima svoje informante u organizovanom kriminalu, da omogućimo primenu savremenih tehnika, da nam na prvom mestu nisu neka apstraktna ljudska prava UN, jer nijedna država koja to traži od nas, kritikujući ovajzakon, u svojojzemlji to nema. Znači, osnovno ljudsko pravo građana je da žive i spavaju mirno. Ko krši zakon, on ima, naravno, svoja ljudska prava, ali ona nisu prioritet u društvu, što ga čine građani koji plaćaju porez, poštuju zakon i imaju pravo na miran san.To su osnovna ljudska prava i zakon u našojzemlji treba da se zasniva na tim ljudskim pravima. Treće, u sudovima prioritet treba da bude dat teškim krivičnim delima. Ne može se na isti način tretirati džeparoš i organizovani kriminalac, niti da se zakazuju ročištaza godinu dana, zašest meseci, jer je sud preopterećen. Mora da postoji traka za preticanje, na njoj moraju da se rešavaju teška krivična dela, po ubrzanom postupku. Četvrto, nema olakšavajuće okolnosti za organizovani kriminal. Peto, kriminalac koji je osuđen za učešće u organizovanom kriminalu, mora odmah, istoga trenutka, iz sudnice da bude odveden u zatvor. Nije dopustiv nijedandanrazmaka između donošenja presude i započinjanja kazne. Šesto, mora zatvorski režim u Srbiji da se promeni, da se pooštri; zatim da izgradimo nekoliko zatvora. Vlada i parlament treba u budžetu za narednu godinu da definišu iznos za podizanje nekoliko zatvora u Srbiji. Nije logično da u poslednjih nekoliko godina nijedanzatvor nije napravljen. Izgleda kao da se samo tu nisu desile neke promene, a imamo dinamiku u društvu, otvaranje društva prema svetu, ugroženost zemlje od organizovanog kriminala u političkom smislu, od terorizma u nekim delovima naše zemlje, dok nemamo zatvorske kapacitete, spremne da posluže za tu svrhu. To je očigledno ne samo jedan pojedinačni zakon, nego nacionalna strategija, koja treba za nekoliko godina da dovede do toga da kriminalci izbegavaju našu zemlju, da naša zemlja bude poznata u regionu kao beskompromisnau suzbijanju svih vidova kriminala. Kao i kod svakog projekta koji treba da bude realizovan, potrebno je više stvari: najpre politička volja; zatim priprema institucija i struktura za realizaciju te političke volje (to su ovajzakon i institucije koje počivaju na njemu); obuka i zaštita ljudi koji učestvuju u tome i nose teret: to su sudije, istražne sudije, tužioci, policajci, zatvorski čuvari; demokratskim sredstvima kojima raspolaže društvo pratiti tajproces, da se te institucije ne bi izrodile u neku svoju suprotnost, da bi one obavljale posao za koji su i uspostavljene. Mislim da mi, u to nema nikakve sumnje, kao Vlada i parlament, imamo jaku političku volju da se sukobimo sa ovim problemom. Mi smo 2002. godinu proglasili godinom odlučnog suzbijanja kriminala i mislim da možemo da kažemo da u prvih šest meseci imamo određene rezultate. Na primer, u prvih šest meseci u Srbiji je ukradeno za oko 1.400 vozila manje nego u istom periodu prošle godine. To je vrlo značajan uspeh, s obzirom da je krađa automobila, oduzimanje vozila bio jedan od vidova organizovanog kriminala. U prvih šest meseci ove godine u Beogradu je izvršeno 17 ubistava, dok je u istom periodu prošle godine izvršeno 31 ubistvo i to je 50% uspeha u suzbijanju ovog teškog krivičnog dela koje uznemirava građane. Naneto je u proteklih šest meseci nekoliko ozbiljnih udaraca trgovcima drogom. Na granicama naše zemlje je uhvaćeno nekoliko organizovanih pošiljki i ta droga je uglavnom bila namenjena za nekoliko velikih gradova u Srbiji. Postignuti su ozbiljni rezultati u suzbijanju šverca akciznih proizvoda, pre svega cigareta. To znači da nema nikakve sumnje da ova vlada i sasvim sigurno ovaj parlament imaju političku volju da pokrenu iuspešno dovrše akciju institucionalnog, personalnog i tehničkog osposobljavanja društva da se efikasno suprotstavi svakom vidu kriminala, naročito najopasnijem, a to je organizovani kriminal. Ovim zakonom koji će biti donet, siguran sam, prelazimo prvi deo puta, dajemo društvu instrumente da rešava problem. Drugi deo puta je možda još teži, a to znači osposobiti ljude koji treba da rade u tim institucijama da obave taj svoj posao i pokazati da u ovom društvu nema kompromisa za one koji krše zakon. Siguran sam da ćemo, sa istom odlučnošću vezanom za prvi, učiniti i ovaj drugi korak i da ćemo od ove države napraviti zemlju u kojoj kriminalci nemaju šta da traže, nego imaju samo šta da izgube.
Zahvaljujem premijeru. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora, Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora? Nema prijavljenih za reč. Da li želi reč neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Kratko obaveštenje, sednica Odbora za odbranu i bezbednost održaće se u 11,30 časova u sali I u prizemlju.
Dame i gospodo, mislim da je predsednik Vlade Zoran Đinđić svima nama narodnim poslanicima otkrio jednu veliku tajnu, nešto što nismo znali i zbog čega treba da mu budemo zahvalni. Stari nenarodni režim je kriv za bujanje kriminala, pre svega zato što je zidao škole, fakultete, bolnice, ambulante, domove kulture itd. Dame i gospodo, podržavam ideju da se zidaju samo zatvori i to svuda, na svakom mestu, opštinski, po mesnim zajednicama itd. Koncept društva pretvorenog u jedan veliki zatvor je zapravo idealan koncept u kome može da se vlada neograničeno, ali to na žalost nije društvo gde se mogu obezbediti sloboda i demokratija. Možete do mile volje da se smejete i da se izrugujete, to je vaša stvar i to mi čak i odgovara, jervolim dijalog sa vlašću. Zoran Đinđić je ovde, obrazlažući dva zakonska projekta, kritikovao stanje u pravosuđu i kritikovao Krivični zakon i Zakon o krivičnom postupku. Tu zaista ima mnogo problema, ali vi na ovaj način nijedan od tih problema ne rešavate. Ako je problem loša sudska politika, odnosno kaznena politika, onda se menja Krivični zakon, pa se tamo dodaje najmanja kazna toliko, pa se isključi mogućnost uslovne kazne kod silovanja, kod oružane pljačke, kod ubistva, pokušaja ubistva, droge itd. Sve to može da se uradi promenama Krivičnog zakona i Zakona o krivičnom postupku isud onda mora da sledi taj zakon, da ne može da pusti nekoga kao što je onaj Ljubomir Jovanović Stakleni. Za pokušaj ubistva, a ispalio u čoveka osam metaka, čovek jedva preživeo,on se brani sa slobode i traje mu proces ko zna koliko, možda do kraja života. To se može rešiti, ali promenama drugih zakona. Vi očigledno sa ova dva zakona pokušavate da postignete propagandni efekat i ništa više. Ovako kako ste definisali status specijalnog tužioca, ovakav bi trebalo da bude svaki tužilac u Srbiji. Ne možete da postignete, nemate dovoljno kvalitetnih kadrova, postoji opasnost ako se sudi za neka teška krivična dela u unutrašnjosti. Ali, i po sadašnjem Zakonu o krivičnom postupku može se delegirati nadležnost: pa suđenje u Beogradu, pa tužilac iz Beograda. Znate, ako vi ne tražite ovakve kvalitete kod Republičkog javnog tužioca, ne možete tražiti da specijalni tužilac bude sposobniji od Republičkog javnog tužioca koji ga imenuje i da taj specijalni ima tri puta veću platu od svoje prethodne plate, da ima veću od onog organa koji ga imenuje. To je besmisleno. Ovim se ne rešava pitanje borbe protiv kriminala. Nešto drugo je ovdeu pitanju. Vi biste morali da se odreknete politike svrstavanja, kvalifikovanja kriminalaca na dobre i loše i da shvatite da su svi kriminalci u principu podjednako loši, a da se onda mogu klasifikovati samo po težini krivičnih dela, a ne postoje korisni kriminalci; postoje protivnici među kriminalcima, postoje dobri, postoje loši. Suviše je ovo društvo ušlo u tu kriminalnu sferu, ogrezlo u kriminalu. Nije vaša krivica što je kriminal toliko nabujao, ali je vaša krivica i odgovornost što su sada kriminal i mafija sada mnogo jači nego ranije. To je vaša odgovornost. Kako se može desiti da kod ta dva krajnje karakteristična slučaja država uopšte ne reaguje. Danas čitam u "Novostima" da je najjača i najopasnija, ima skoro cela strana u "Novostima", surčinska mafija i to svi znaju. Počeli su krađom automobila, iznuđivanjem otkupa i došli su do toga da danas dominiraju na tržištu droge. Kako oni mogu da dobiju posao na asfaltiranju Srbije, da asfaltiraju autoput od Beograda do Niša, da asfaltiraju Ibarsku magistralu. Kada je jedan od tih čelnika surčinskog klana bio na Vojnomedicinskoj akademiji na lečenju, jer je žena pokušala da ga otruje, kako može da se sjati ogroman broj državnih funkcionera da ga obilazi, da ga tetoši itd.
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Imate konkretne zakonske predloge, a ne članak iz "Večernjih novosti".
To je tema, borba protiv organizovanog kriminala. Ne odnosi se ovaj zakon na babe i žabe, nego na kriminal. Najbolje da mi odmah oduzmete reč, pošto vidim da vam smeta mnogo ovo što govorim. Govorim isključivo o kriminalu, a ovde je reč o zakonu o borbi protiv organizovanog kriminala. Pojam mafije u ovoj zemlji je Stanko Subotić Cane. On je nekada imao nadimak Cane Žabac, a sada ima nadimak "ugledni biznismen". Teško zemlji gde najveći kriminalci dospevaju do titule uglednog biznismena i kada se povede o njemu reč, pa se on brani, kao vadi se od optužbi, sve su mu televizije u Beogradu na raspolaganju, a najviše BK i "Pink" televizija. Znam da ste vi u vašoj borbi za vlast bili u situaciji da stupate u kontakt i sa ljudima iz podzemlja i to ste javno priznali. To je Zoran Đinđić javno priznao. Međutim, sada postoji druga strana medalje. Oni koji su vam pomogli nisu to učinili zato što su dobri, zato što su želeli iskreno promenu vlasti, nego očekuju uslugu. Koja je to usluga i kako ćete to pitanje rešiti? Na to pitanje bi morali da odgovarate. S druge strane, kod ovog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, to je zapravo zakon o dosadašnjoj Službi državne bezbednosti. Vi pokazujete svoju nameru ne da unapredite rad te službe, nego da izvučete iz Ministarstva unutrašnjih poslova i da kroz ovaj zakon ukinete njenu specijalnu jedinicu tzv. Crvene beretke. Možda zaista postoje razlozi za ukidanje. Lično mislim da ne postoje razlozi da se ukine cela jedinica, ali postoje razlozi da se smene, otpuste i sudski odgovaraju oni kojima se može dokazati kriminal. Pošto je ta jedinica prošla kroz veliko ratno iskustvo, ona može ponovo zatrebati i ona je najsposobnija za borbu protiv terorizma. Oni koji su ušli u kriminal iz te jedinice, neka odgovaraju pred sudom. Zašto se ustručavate? Hoćete celu jedinicu ovako tiho da ukinete. Reći ću vam još jednu stvar. Vi ste ovde, obrazlažući zakon kojim se predlaže uvođenje specijalnog tužioca i specijalnog suda, rekli da vam je ta institucija potrebna i zbog gonjenja teških ratnih zločina, zapravo, svega onoga što goni Haški tribunal, pa se sprema da i vama od toga nešto prepusti. Nedavno je zvaničkik Haškog tribunala saopštio da se planira suđenje za šesnaest hiljada ljudi, vojnika, policajaca itd. na prostoru bivše SFRJ. To je sva naša štampa objavila, a sva ta štampa je pod vašom kontrolom. Jedna susedna zemlja je već spremila logor za 2.000 ljudi. Vidite sada, jedno vreme ste se takmičili u otkrivanju masovnih grobnica, a onda od jednom zaćutali. One su bile propagandno sredstvo da se Milošević isporuči u Hag. Međutim, sada su na redu ti vaši generali koji su vam pomagali i u dolasku na vlast, koji su vam pomagali i u održavanju vlasti. Pre svega, na redu su Sreten Lukić i Goran Radosavljević - Guri. To bi Zoran Đinđić kao predsednik Vlade i Dušan Mihaijlović kao ministar unutrašnjih poslova trebalo da znaju. Bio sam potpredsednik Vlade Srbije, kada je izdato rešenje o obrazovanju štaba Ministarstva unutrašnjih poslova za suzbijanje terorizma. To je rešenje 'dt', a što znači državna tajna 01 broj 1580/98 od 16.06.1998. godine. Neću vam govoriti o sadržaju tog rešenja, jer sam obavezan na čuvanje državne tajne. Vlada me još nije oslobodila obaveze čuvanje te tajne, ali ću vam reći da je tada za rukovodioca postavljen general-major Sreten Lukić. Tada je bio general-major. Njemu Haški tribunal sprema proces, ali o tome ćuti dok se ne uhapsi Ratko Mladić. Što se tiče Gorana Radosavljevića- Gurija, Haški tribunal sprema se da ga optuži za ubistvo najmanje braće Bitići, a šta još iza toga nisam sve ni saznao, ne mogu ni ja sve da saznam. Znate, imam i neke druge stvari kojima se bavim, ne mogu sve. Evo ministre, zapiši ovaj broj, dt 01 broj 1580/98. Vrlo je interesantan dokument. Nemojte vi da zapisujete, jer to je državna tajna. Samo ministra upućujem na to, pošto ima pravo da sada raspolaže tom državnom tajnom. Akt je potpisao tadašnji ministar Vlajko Stojiljković. Vidite vi to malo. Šta je tendencija u našoj policiji? Da se svi ljudi koji su učestvovali u ratu, koji imaju ratno iskustvo, eliminišu iz policije, kao što se sličan postupak vodi na saveznom nivou u pogledu Vojske Jugoslavije. To je suština.
Da li koristite narednih 10 minuta?
Nastaviću sledećih 10 minuta. Vi to možete da uradite, ali će država onda ostati i bez vojske i bez policije. Tako se mora početi borba protiv kriminala: tamo gde je to najbolnije; tamo gde lično poznajete ljude u organizovanom kriminalu i tamo gde su vam neku zaslugu napravili; pa kažite, za one zasluge veliko ti hvala, a sada za ovo što radiš ili što si radio ranije pred zakonom odgovaraš. Ne daj bože da kažem, ode glava, ne sme glava nikome otići, ukinuli smo smrtnu kaznu. Vidite, stari režim nije bio u stanju da se obračuna sa organizovanim kriminalom. U vreme starog režima je započeto to organizovanje krupnog kriminala. Nekada su ti glavni kriminalci imaliprivilegovan položaj i uspevali su u svoje redove da uvuku pojedine policijske generale, državne funkcionere itd. Međutim, tu se stvari promenom vlasti nisu promenile. Onaj koji je ranije bio vezan za krupni kriminal, za organizovani kriminal, za mafiju, i dalje je. Povećava se broj mafijaških ubistava. Kada pogledate koliko je ove godine likvidirano ljudi na beogradskom asfaltu, pa uporedite sa ranijim godinama, videćete da je došlo do povećanja. Dešava se i nešto što ranije nije bilo prisutno. Ranije nismo imali ovakve slučajeve otmice. Dešavalo se ranije da grupa kriminalaca otme nekog kriminalca ubicu, pa ga drži danima, saslušava pod batinama, mukama, seku mu telo da iznude neka priznanja, pa ga likvidiraju. Toga je bilo. Ali da se iz čista mira otme dete Lepe Brene, pa da se otme Milorad Mišković, pa ovaj Babović, pa još nekoliko otmica je bilo u Srbiji koje su ostale nerazjašnjene. To ranije nije bila praksa. To je novi negativni kvalitet u radu mafije. Pomenuću i Štrpce, nisam to zaboravio, imam tek posebno da govorim o tome. Vidite, ova teška krivična dela nikada nisu stvar kriminalaca amatera. Kada se desi takvo teško krivično delo, veoma je uzak krug ljudi i kriminalnih grupa koje su u stanju da to izvrše. Kada je ubijen general Boško Buha, znalo se odmah ko bi mogao da ima motiv. To se odmah znalo. Zašto se onda tu stoji? Kod Badže se zna, Stanko Subotić-Cane i to su nam rekli policijski oficiri koje je saslušavala anketna komisija, ovaj anketni odbor Savezne skupštine. To zna Andrija Savić. Svega se on seća. On se seća i kada je mene hapsio pre 20 godina. Sve pamti. Možda su ga i poslali onako na stranu da bude profesor, nisam čuo da je umešan u kriminal,on je jedan od retkih za koga nisam čuo da je umešan u kriminal. Možda ćete ga smeniti zbog ovog mog kvalifikativa, ali radite šta god hoćete. To nije bitno. Vidite dalje, postoje ratni zločini čiji počinioci još nisu kažnjeni. Ne pokušavate to da razotkrijete. Vi ste se pretvorili u instrument Haškog tribunala. Čak imam podatke da ste saslušanja pojedinih policijskih i vojnih oficira, data pred našim sudovima, prosledili Haškom tribunallu, a u Haškom tribunalu udare samo svoju klauzulu, kao da su pred njima saslušavani. To se desilo sa ovim zamenikom komandira policije iz Subotice. Čovek otišao u Hag, a ispostavilo se da svedoči u korist Slobodana Miloševića,ne protiv njega. Ovde je čovek rekao šta je video. Video je:bilo je i tih krivičnih dela, bilo je ubistava. Kako vi to možete? I saslušanje generala Vasiljevića u pogledu istočne Slavonije takođe je odneseno u Hag i tamo samo klauzula udarena: dato pred Haškim tribunalom, a nije. To niste smeli da radite. Koje je najteže krivično delo za koje bi naš sud morao da reaguje. To je Srebrenica. Danas vidimo izjave nekih holandskih oficira da je u Srebrenici ubijeno do 1.000 ljudi. Ubijeno je dosta ljudi koji su zaista zločinci, pa mi kao čoveku ne može biti žao što zločinac na kraju pogine, ali je ubijeno dosta nevinih ljudi. Ko je organizovao ubistvo? Pukovnik Ljubiša Beara. Ko je snimao likvidacije? Navodni novinar Zoran Petrović-Piroćanac, snimio video kamerom, odneo na zapad, sve po nalogu uradio, video-snimak i dobio ogromne pare. Njegov snimak je u Haškom tribunalu. Pazite, znam da su se i ranije kroz istoriju često dešavali zločini, skoro u svakom ratu ima zločina. Ali, da je neko snimao svoje zločine, za to još nisam čuo. Možda je bilo i takvih slučajeva. Čuo sam, zapravo na još jednom mestu da je sam onaj koji je počinio zločin snimao to, misleći da će tako moći da se hvali potomcima ili šta već. U ovom slučaju je bilo režirano. Haški tribunal uopšte ne traži Bearu. Nigde ga nema na spiskovima. Ništa. Izgubio se. Ovde je negde u Beogradu...
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Uskoro završavam svojih 20 minuta, a reč je o borbi protiv organizovanog kriminala. Vi ste ovde u obrazloženju naveli da je reč i o gonjenju za teške ratne zločine. Da li je tako ministre? Prema tome, ako nećemo govoriti konkretno o kriminalu i zločinima, ova rasprava ne vredi. Nećemo mi svakih šest meseci ili svaka tri meseca da se sastajemo, načelno raspravljamo, donosimo gomilu pravnih normi i nikom ništa na kraju. Kriminal je uvek konkretan, krajnje konkretan. Ništa nema konkretnije od njega. Kriminal postoji tamo gde postoje pojedinačna krivična dela, a ovde je ogroman broj tih pojedinačnih krivičnih dela na koje se apsolutno ne reaguje. Vi ovim zakonom pravite posebnog specijalnog tužioca, specijalni sud, specijalne zatvorske prostorije. Pazite, svaki javni tužilac mora, u pogledu progona ovakvih krivičnih dela, da bude specijalan. Svaki sud mora biti specijalan. Ako nije moguće suditi u Nišu, Jagodini, Kragujevcu, Čačku, delegira se nadležnost u Beogradu. Zašto da se grade novi zatvori kad u Centralnom zatvoru dve trećine kapaciteta nisu popunjeni. Tamo je najviše praznih ćelija. Malo da se renoviraju i poprave. Nisu vam pouzdani zatvorski stražari? Uvedite tamo disciplinu. Neka ministar pravde propiše novi kućni red, neka donese nove podzakonske akte, kontrolišite ih. Ako služi zatvorski stražar kao veza između kriminalca i mafije, uhvatite ga na delu. Ima gospodin Batić u svojoj stranci neke ljude koji su se time nekada bavili, pa uhvaćeni na delu. Neću da pominjem imena, pošto su imena mrska, očigledno. Dakle, šta vi ovde postižete? Ovim pravnim normama ne postižete ništa. Od ovoga što danas želite da izglasate, nijednog kriminalca, nijednog mafijaša i nijednog stvarnog ratnog zločinca. A ovaj zločinac je bio vezan sa stranim obaveštajnim službama, jer je morao Srbima da se podmetne strašan zločin koji bi im se uvek na nos nabijao, sa Desetim diverzantskim odredom pod komandom ovoga Beare. Niko se od njih neće osetiti ugroženim. Donosićete opet neke zakone. Mene ne možete ničim ugroziti. Kada sam počeo da se bavim politikom, vi niste smeli da se bavite, jer ste bili u Savezu komunista. Stavio sam glavu u torbu i već više od 20 godina moja je glava u torbi inemam o čemu da brinem. Kao da mi je glava već skinuta. Mogu da govorim sve što mi padne na pamet i da se nikoga ne bojim. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Pozivam vas da vi vašu službu reorganizujete, da bude sposobnija, da krenete odlučno u obračun, da prvo pohapsite one kriminalce koje lično poznajete, pa će vam oni propevati. Ako vi niste u stanju, ja ću ih ispitati. Svaki će propevati, garantujem vam. Ne znam koje vi to metode primenjujete pa niko ništa neće da vam kaže, pa niko ništa ne zna, pa niko ovo, niko ono; ili vas možda nečim ucenjuju, pa kažu - nemoj slučajno da se mešaš, jerću za tebe izneti to, to i to. To je drugi problem. Ni taj se problem ovim zakonom ne može rešiti.
Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vojislav Šešelj je pričao štošta, ali nije se bavio zakonom o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Moram da kažem da je postojeći Krivični zakon potpuno sinhronizovan sa modernim evropskim zakonodavstvom. Nije problem ovde visina zaprećene kazne, već je problem visina izrečene kazne. Dakle, sve ovo što je premijer govorio. Većina kazni koje su izrečene u sudskim postupcima je na ivici ili čak ispod zakonskog minimuma. To je nedostatak kaznene politike, koja vuče svoje korene iz vremena za nama, iz vremena bivšeg režima. Normalno je da je bila blaga kaznena politika kada je većina bivših ministara upletena u kriminal, vršila krivična dela. Pokrenut je postupak protiv tih bivših ministara. Normalno je, kada je sud bio jednostavno servis izvršne vlasti, kada nije bilo nijedne jedine reči o slobodnom i nezavisnom sudstvu, kada je sud bio produžena ruka bivšeg režima i kada se sudilo po nekakvim drugim aršinima, a ne po odredbama Krivičnog zakona. Takođe, moram da podsetim da nije tačno ovo što je izneto i što se tiče procesnog zakonodavstva, Zakona o krivičnom postupku. Već je rečeno da je on u ingerenciji Savezne vlade i Saveznog parlamenta. Već je rečeno da je Vlada Republike Srbije po hitnom postupku tražila od Savezne vlade da se donese zakon o posebnim pravilima krivičnog postupka, upravo da bi bio sinhronizovan sa ovim zakonom koji je danas na dnevnom redu. To nam nedostaje, to nam je neophodno. Institucija specijalnog tužioca, institucija posebnih nadležnosti, to je prisutno u svim društvima koja se istinski bore protiv organizovanog kriminala. Gospodine Šešelj, možete da pročitate odredbe brojnih evropskih zakonodavstava koja poznaju instituciju specijalnog tužioca, van institucije redovnih tužilaca, da ih uslovno tako nazovem. Još nešto, gospodine Šešelj, vi ste upravo denuncirali gospodina Sretena Lukića. Vi očito imate želju da se udvarate Karli del Ponte. Vi ćete očito moći da budete dobar insajder u postupku, ali vi ste, upravo sa ove govornice, iznošenjem državne tajne koja vam je bila poznata u momentu dok ste bili potpredsednik Vlade Srbije počinili krivično delo odavanja državne tajne.
Reč ima potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dušan Mihajlović.
Gospodin Šešelj je u svom izlaganju izneo jednu ocenu u vezi zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, koju želim da prokomentarišem; takođe je komentarisao je rad MUP-a u dva dela, pa povodom toga moram da informišem ovu skupštinu i javnost o pravom stanju stvaru. Gospodin Šešelj je izneo da je stvarni razlog za donošenje ovog zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji namera Vlade da izdvoji resor državne bezbednosti iz Ministarstva, da bi ukinula Jedinicu za specijalne operacije. Jednostavno, to ne odgovara stvarnom stanju stvari, jer je zaboravljena činjenica da Jedinica za specijalne operacije nije više u resoru državne bezbednosti, nego je izdvojena iz njega i nalazi se u Ministarstvu unutrašnjih poslova, kao samostalna organizaciona jedinica odgovorna ministru; ona se može upotrebiti za antiterorističke aktivnosti, po predlogu ministra, a uz saglasnost Vlade. Moram odmah svima da kažem da nama ova visokospecijalizovana,dobro opremljena i dobro obučena jedinica za antiterorističku borbu treba i da će ona imati svoje mesto i u novoj organizaciji MUP-a, naše policije i specijalnih jedinica policije, koje će se baviti borbom protiv terorizma i čuvanjem javnog reda i mira tamo gde je on narušen u većem obimu i na većem prostoru. To je jedna stvar koju sam želeo da kažem. Drugo, u vezi rada MUP-a je izneta insinuacija da je MUP pretvoren u instrument Haškog tribunala. To je netačno iz jednostavnog razloga što je ovo ministarstvo zakonom ovlašćeno da se bavi sprečavanjem i otkrivanjem svih vrsta krivičnih dela koja su utvrđena našim krivičnim zakonodavstvom. To upućuje i na suočavanje sa onim što smo dobili kao kriminogeno nasleđe iz prošlosti, koje se na jednoj strani sastoji od počinjenih ratnih zločina, a na drugoj od organizovanog kriminala. Tako da se mi zbog toga bavimo ovom problematikom, koja se samo jednim delom prepliće sa nadležnošću i aktivnostima Haškog tribunala, a ovo ministarstvo nije dostavljalo nikakva svoja dokumenta Haškom tribunalu, izuzimajući proceduru koja je regulisana Zakonom o saradnji sa Haškim tribunalom. Sledeće se odnosi na insinuacije vezane za policijske generale Sretena Lukića i Radosavljevića. To su stare manipulacije. Bez obzir ko ih iznosio, ne čini dobro. Te ocene ne predstavljaju podršku naporima da se očuva jedinstvo ovog ministarstva, da njegov rad učinimo još efikasnijim. Jer, prilikom izbora ove dvojice generala vršena je detaljna provera njihovih aktivnosti i u njihovim dosijeima nije pronađeno ništa što bi moglo da ih kompromituje ili diskvalifikuje za obavljanje ovih odgovornih dužnosti. Nemaju kriminalni dosije i niko nije do sada, znači ni tada ni sada, pružio ni jedan relevantan dokaz da su počinili krivična dela, a posebno ne ratne zločine. Činjenica da su oni bili na Kosovu ne govori ništa, jer nema policajca u Srbiji, izuzimajući ove koji su u ovo vreme izašli iz naših škola i primljeni su u službu, koji u ovoj zadnjoj deceniji i više nije bio na Kosovu. Samo to što je obavljao svoju dužnost na Kosovu i Metohiji nije potvrda da je ratni zločinac i to su insinuacije koje više govore o onima koji ih iznose nego o generalima Lukiću i Radosavljeviću. Što se tiče njihovog rada, od kako su na ovim dužnostima stojim iza njihovog rada i rezultata i zaista se ponosim tom saradnjom, što smo uspeli da zajednički sačuvamo ovu policiju i ovo ministarstvo u ovako teškim i složenim vremenima, imajući u vidu da smo nasledili pravi rat na jugu Srbije i da smo iz tog problema izašli na najbolji mogući način. Upravo žandarmerija kojom komanduje general Radosavljević uspešno izvršava zadatke sa mnogo puta manjim obimom snaga nego ranije. Sa nekih 400 i nešto žandarma obavlja posao za koji nam je nekada bilo potrebno od dve do 4.500 policajaca redovnog sastava,što je imalo sve druge posledice na stanje kriminala, javnog reda i mira i bezbednosti u sredinama iz kojih su ti policajci puvučeni i poslati na ove posebne zadatke na jugu Srbije. Toliko.
Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč predsednika poslaničkih grupa. Reč ima predsednik poslaničke grupe DOS, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, uvaženi članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi bilo važno da ovoj našoj raspravi vratimo ozbiljnost i da, uprkos svemu onom neodgovornom što je predstavnik jedne poslaničke grupe izrekao za govornicom u Republičkom parlamentu, porazmislimo o zakonima o kojima treba da raspravljamo i razlozima zbog kojih donosimo te zakone. Ako se budemo ponašali na sličan način sasvim sigurno se neće uz osmehe komentarisati sve ono nasleđe, desetogodišnje nasleđe sa kojim se danas demokratska Srbija suočava, niti će se sa osmehom današnja vlast optuživati na način na koji su to činili iz jednog centra političke moći o kome smo raspravljali juče;uvek i po pravilu bez dokaza, i uvek i po pravilu sa namerom, ne da se otkrije istina, već da se oni koji traže tu istinu oblate i tako spreči rastanak i pravljenje granice između Srbije u kojoj želimo da živimo pristojnim životom i Srbije koja je u mraku, bez obzira što je 5. oktobar dve godine iza nas. Dakle, dame i gospodo, raspravljamo o zakonu o organizaciji i nadležnostima državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i o zakonu kojim se u potpunosti reorganizuje resor državne bezbednosti, o dve veoma važne i usko povezane oblasti. Ovde smo dužni prvo da odgovorimo - da li je Srbija specifično društvo i da li zbog toga donosi bilo kakav specifični zakonski akt. Ne. Što se tiče zakona o organizaciji i nadležnostima državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, to je zakon koji postoji u svim državama u našem okruženju; ta dva zakona postoje u državama sa dugom demokratskom tradicijom, u kojima funkcionišu institucije. Takvi se zakoni primenjuju u Engleskoj, Nemačkoj, Italiji, Rusiji, Hrvatskoj ; da li to znači da su to kriminalna društva i da vode kriminalnu politiku ili su to društva koja imaju stabilne, sigurne institucije, ali isto tako i paralelne strukture moći sa kojima vode permanentni i konstantni rat. Mi se te borbe ne plašimo, samo danas šaljemo javnosti poruku da na postojeći način, nakon godinu dana vrlo odlučne borbe, mi ne možemo pobediti ukoliko ne pribegnemo onim instrumentima kojima su pribegla demokratska društva. Ni jedno ljudsko pravo nije dovedeno u pitanje. Oba zakona su proistekla iz potpunog uvažavanja svih međunarodnih konvencija koje smo, kao država, dužni da poštujemo, s obzirom da smo ih prihvatili. Zakon o organizaciji i nadležnostima državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala reformiše instrumente izvršne vlasti u oblasti MUP-a, ali pre svega sudske vlasti u domenu tužilaštva i organizacije sudova, odnosno ustanova zatvorskog tipa. Što se tiče reorganizacije izvršne vlasti u onom delu kojim se bavi MUP - to je nužno. Čuli ste nekoliko veoma ozbiljnih primera. Jedan od onih o kome možemo razgovarati jeste - zbog čega danas naše Ministarstvo unutrašnjih poslova ne može da popuni one prirodom definisane i potrebne kapacitete; zbog čega ima gotovo 40% upražnjenih radnih mesta?Zbog loših primanja, zbog teškog posla, zbog nemogućnosti da se u adekvatnoj meri, u kojoj to država od tog ministarstva traži, ono obračuna sa onima koji predstavljaju problem u radu. Od 25. januara, dakle od dana kada je konstituisana Republička skupština, prekinuto je sa praksom i pravilom koje je postojalo prethodnih 10 godina.Prethodnih 10 godina su građani bili kriminalci, a kriminalci su bili patriote. Kriminalci su nas pozdravljali sa smotri, sa državnih susreta, smejali su nam se u lice, iseljavali građane po Srbiji, praznili sela, a danas one koje su otišli na Kosovo i Metohiju po službenoj dužnosti, kao dugogodišnji pripadnici MUP-a, denunciraju i optužuju za kriminal i ratni zločin,opet bez ijednog dokaza. Nije nama problem Karla del Ponte. Mi nju uvažavamo jer se tu radi o organu međunarodne zajednice kojoj mi želimo da pripadamo. To do sada nikada nije učinila Karla del Ponte, ali je učinio nekadašnji potpredsednik Republičke vlade, koji šalje javnosti poruku - nisamkriv zbog toga što sam proterivao građane Srbije preko Prokletija, nego su krivi oni što su ranjeni na Kosovu i Metohiji; krivi su oni koji su odbili da 5. oktobra izvrše suluda naređenja, započnu građanski rat u Srbiji, oni od kojih se danas očekuje da uspešno sprovedu ove zakone i obračunaju se sa kriminalom koji je nasleđen. Dame i gospodo, zakon o organizaciji i nadležnostima državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala donosi se u jednom specifičnom trenutku, nakon jednog ozbiljnog i sasvim sigurno tragičnog događaja, koji je u nizu potvrdio da Srbija, iako želi da bude drugačija, u pojedinim trenucima liči na onu Srbiju u kojoj smo živeli prethodnih 10 godina. Zbog toga je povedena ozbiljna rasprava. Izvršene su ozbiljne istrage i konstatovano je da policija ne može sa postojećim ovlašćenjima biti uspešna u borbi sa organizovanim kriminalom. Toj policiji su potrebna vanredna ovlašćenja, ovlašćenja koja su data ovim zakonom. Tačno je da postoji uprava za borbu protiv organizovanog kriminala u postojećoj organizaciji MUP-a, ali ta uprava nije proistekla iz Zakona o Ministarstvu unutrašnjih poslova, već iz uredbe. Ta uprava ne može da se konstituiše na potreban način da bi bila efikasna koliko se to od nje traži. Zbog toga smo mi kroz ovaj zakon predvideli formiranje specijalne policijske jedinice za borbu protiv organizovanog kriminala. Zbog čega mi insistiramo na ovakvoj formulaciji i ovakvom zakonskom rešenju? Zbog toga što se po prvi putu prethodnih 60 godina jedna policijska jedinica stavlja pod kontrolu istovremenoizvršne, ali i sudske, odnosno tužilačke vlasti. Do sada je to zavisilo samo od Ministarstva unutrašnjih poslova i od Republičke vlade. Ovoga puta će prvi čovek te jedinice biti imenovan kroz saglasnost ministra policije i specijalnog tužioca. Dakle, to je ta depolitizacija koja nas predstavlja bitno drugačijim nego što to čine predstavnici jednog kabineta i njihovi glasnogovornici u ovoj skupštini, pošto onih koji su ih do sada predstavljali ovde više nema. Specijalnu policijsku jedinicu neće voditi činovnikVlade, koga postavljamo isključivo mi, već osoba za kojusaglasnost mora dati specijalni tužilac, nezavisni specijalni tužilac, do koga se dolazi procedurom koja je utvrđena zakonom i koja nema nikakve veze ni sa parlamentom, ni sa nama kao predstavnicima današnje vlasti. Tajspecijalni tužilac mora imati posebna ovlašćenja i poseban status. On se razlikuje od Republičkog iokružnog javnog tužioca po prirodi posla kojim se bavi, a nepo statusu. Njegove nadležnosti naravno da proizilaze iz dozvola koje mu daje Republički javni tužilac, ali je njegov posao drugačiji. Njegov posao je posao sudije Falkonea. Niko danas ne zna ko je to dopustio italijanskom sudiji Falkoneu da bude specijalni tužilac i da radi taj posao, ali se zna cena koju je taj čovek platio. Zbog toga mi želimo u potpunosti da stanemo iza svih ljudi koji će primenjivati ovaj zakon i koji će se obračunati sa kriminalom: iza tužioca, iza specijalne policijske jedinice, iza sudije koji će to raditi. Zbog toga je potrebna zgrada posebnog suda. Vi vidite uslove u kojima se održavaju suđenja za takve slučajeve u bilo kom demokratskomdruštvu u svetu. To su blindirane sudnice, posebne mere obezbeđenja, rigorozne pritvorske mere obezbeđenja. Danas kriminalci uzatvoru imaju mobilne telefone, odlaze na vikende. Da li je to pravo kojim raspolaže bilo koji drugi građanin ove zemlje koji napravi neki saobraćajni prekršaj ili privredni prestup? Ne. A zbog čega? Zbog toga što zatvorski službenici, zbog toga što organi sudske vlasti ne mogu da se suprotstave organizovanom kriminalu bez ovakve vrste pomoći; mi im tu pomoć dajemo i nakon toga tražimo konkretne rezultate. Što se tiče Predloga zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, ni jednom rečju niko u stručnoj javnosti nije osporio ovaj predlog. Možemo raspravljati satima o modelima koji se u ovakvim agencijama organizuju i kontrolišu u demokratskim društvima. Videćete da nijedan postulat nezavisnosti i apsolutne kontrole nije doveden u pitanje. Opet možemo tražiti primere u demokratskim društvima i u državama u svom okruženju. Uvek su to po pravilu vladine agencije, nemaju veze sa ministarstvom unutrašnjih poslovai posluju u sistemu kolektivne bezbednosti, sa drugim agencijama koje se bave poslovima bezbednosti. Mi danas nemamo tu zajednicu. Nemamo zbog toga što ne možemo da kontrolišemo jednu službu u okviru Vojske Jugoslavije, ali verujemo da će nakon ovog i zakona koji je donet u Saveznoj skupštini taj krug biti zatvoren;na takav način sistem bezbednosti ovog društvabiće upotpunjen i potpuno funkcionalan, neće postojati rivaliteti kao do sada i te se službe neće baviti poslovima poput resora državne bezbednosti do 5. oktobra 2000. godine. Brojni su primeri zloupotrebe te službe, nemara, nepoštovanja propisa, ali mislim da ćemo ovakvim zakonom kaoparlament steći pravo da u bilo kom trenutku zatražimo ona objašnjenja koja do sada nismo imali po zakonu pravo da tražimo. Po postojećim zakonskim aktima Republički parlament nije mogao da zatraži: nijedan dokument od resora državne bezbednosti; da povede neku istragu; da bilo koji član državne bezbednosti, ukoliko on na tako nešto nije spreman, dođe pred anketnu komisiju, anketni odbor radi razgovara. To su ti presedani koji ne smeju ostati po strani. Demokratska Srbija želi da očuva svoju bezbednost, ali kroz demokratski i zakonski utvrđene organe koji će postupati upravo onako kako će to činiti bezbednosno-informativna agencija. Ona se menja i transfromiše. Tačno je da će pojedine formacije koje su pripadale resoru državne bezbednosti ovog puta zakonom iz nje biti izdvojene. Čuli ste ministra policije koji vam je veoma jasno rekao da je reč o manipulaciji i opet o kakvoj manipulaciji? U novembru prošle godine imali smo pobunu Jedinice za specijalne operacije. Mnogi su želeli da se ta pobuna reši krvoprolićem, ali smo mi uspeli da mirnim putem raščistimo sve sporne teme, utvrdimo odgovornost, one koji su odgovorni kaznimo u skladu sa propisima ipovratimo stabilnost koja je bila potrebna Srbiji. Čini mi se da je danas u nastupu jednog poslanika tako nešto ponovo pokušano. Opet se pominje Haški tribunal, 16.000 ljudi, logor u državi u našem okruženju, besmislica do besmislice i mi moramo tako nešto demantovati, jer će, ukoliko preko toga pređemo ćutke, tako nešto postati deo javne istine. Ako parlament na to pristane, onda će na to pristati i bilo koji drugi građanin. A oni od kojih očekujemo da se najodlučnije bore protiv kriminala, postaće ljudi koji su se distancirali od svog posla, jer smatraju nas nezahvalnim predstavnicima vlasti koji će ih žrtvovati. Ko je počinio ratni zločin mora da odgovara, a to nisu počinili državni organi današnje vlasti, niti strukture koje ti organi čine.
Da li hoćete da koristite narednih deset minuta?
Završavam za 30 sekundi. Dakle, bezbednosno-informativna agencija je veoma precizno definisana i njene obaveze su utvrđene ovim zakonom, nadležnosti i prava takođe, obaveze i prava Republičkog parlamenta koja do sada nisu bila definisana i utvrđena moći će da se primenjuju nakon ovog zakona. Očekujem od poslanika parlamenta da ne zaborave da nacionalna bezbednost ne poznaje partijske granice i da oni koji su mislili da mogu da vode partijske ratove, tako nešto sasvim sigurno danas mogu smatrati pogrešnom politikom, što između ostalog uočljivo i kroz posledice sa kojima se suočavamo. Što se tiče onih od kojih očekujemo da ove zakone sprovode, bićemo u tome veoma oštri, rigorozni, ali će u svakom trenutku imati našu apsolutnu pomoć.
Za reč se javio predsednik poslaničke grupe SSJ, narodni poslanik Dragan Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, SSJ je u svom programu uvek imala da treba voditi mnogo oštriju borbu protiv kriminala. Međutim, nismo zadovoljni Vladom ipojedinim zakonima koji su doneti u poslednje vreme. Mi smo doneli niz štetnih zakona, a konkretno ću se pozvati samo na dva-tri člana nekih zakona - da se ukida smrtna kazna. Zamislite vi sada kada jedno lice učini ubistvo više građana, odnosno počini ubistvo pet ljudi,taj ubica nema smrtnu kaznu, a socijalna situacija u njegovoj porodici je veoma teška ili pak nema ni porodicu, njemu je mnogo boljiživot u zatvoru nego kod svoje kuće. Takođe su smanjena ovlašćenja policiji. Policija sada može da privede osumnjičenog za pojedina krivična dela, ali samo četiri sata može da zadrži tog osumnjičenog u SUP-u i to uz prisustvo advokata. Predsednik Vlade je rekao da mi trebaevropske standarde da primenimo za naše sudstvo i kada su u pitanju okrivljeni i osumnjičeni. Ali, imajući u vidu da je naša država u poslednjih 10 godina imala tri rata, u Hrvatskoj, Bosni i na Kosovu i Metohiji, pa svaka peta kuća ima neku bombu, mi ne možemo evropske standarde u tom smislu da primenimo u Srbiji. Možemo evropske standarde da primenimo u smislu zaštite sudija, policajaca i kada su u pitanju plate policajaca konkretno. Veoma su niske i male plate kada policajac koji radi20 godina prima 10.000 dinara. Znači, takve evropske standarde treba da primenite. Takođe se postavlja pitanje i koja terminologija može da se upotrebi kad je ui pitanju afera Pavković. Vidite, tu nije problem za nas u Srbiji to što se dešava između vas i predsednika Savezne Republike Jugoslavije, ali je problem što je iskaljana i jedina neiskaljna institucija u Srbiji- Vojska Jugoslavije. Ko je sada tu u pravu, da li je to organizovani kriminal gde je učestvovalo više lica i da li je to tačno. Pazite,nemam pravo da verujem, ali mogu da poverujem ono što general Pavković govori, jer on je dao zakletvu i da će raditi...
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. To ste mogli juče da pričate.
Pričam o kriminalu ...
Danas imamo dva konkretna predloga zakona.
Pa želim da mi neko objasni. Dalje, ceo svet gleda tu našu svađu u Srbiji i na neki način ne žele da sarađuju sa nama. To se pokazalo u poslednje vreme i u privredi, da imamo pad proizvodnje, veliki broj radnika ostalo je bez posla, a samo zato što su njihove fabrike izgubile tržište u Evropi. Znači, molim vas da posle izađete i kažete šta je istina u toj aferi (obraća se gospodinu Đinđiću), da li ste vi dali nalog da se prisluškuje predsednik Jugoslavije?
Molim vas, ovo nisu ni poslanička pitanja, a nije ni tema dnevnog reda, o tome smo razgovarali juče, imali ste priliku da pričate o tome.
Ovo je kriminal, evo pričam o kriminalu. Znači, takvo pitanje vama postavljam i želim da mi odgovorite, ne kao političaru, već kao privredniku u Srbiji, kao porodičnom čoveku; hoću da znam šta je istina; da li je istina ono što su rekli generali; ukoliko jeste, onda neko za to treba da odgovara. Ne može predsednik države da kaže da je Vlada Srbije kriminalna, i da se tu stane. Ako je Vlada Srbije kriminalna, to mora da se ispita, gospodine predsedniče Vlade. Do dana današnjeg mi nismo dobili informaciju da li je to tačno ili nije. Možda jeste, a možda i nije. Ima nezadovoljstva građana, ali vi niste pokrenuli nikakvu inicijativu da se preispita ta izjava gospodina Vojislava Koštunice i njegovih saradnika. (Glasovi iz sale: Ovo nije anketni odbor.) Pazite, mi nismo ušli u Anketni odbor zato što niko iz opozicije nije, ali podržavamo da se ispita prava istina, jer se trenutno preusmerava pažnja javnosti; građani u Srbiji prate ono što rade dva predsednika dveju najjačih partija u Srbiji, odnosno bile su najjače do pre mesec dana. Predsedniče, vi vrlo dobro znate šta se dešava u poslednje vreme, ali ako ste predsednik Vlade, a predsednik Vlade u Srbiji ima velike ingerencije, moramo to jednom da presečemo. Jer, kompletno svi građani (glas iz sale - zašto nisi ušao u Anketni odbor?)... pa ne želimo, gospodine, da uđemo u Ankentni odbor, jer to je vaša međusobna stranačka svađa. Građani Srbije ne vole ni jedne ni druge, sigurni budite. Jer, ko tu ima najveću štetu, svi građani u Srbiji.
Dobro, a sada da se vratimo na temu dnevnog reda, molim vas.
Pa evo, dobacuju mi, moram da odgovaram jer sam navikao, kad me neko nešto pita, ne mogu da nastavim, moram da odgovorim; pošto je gospoda iz DOS-a neinformisana, sigurno da nemaju informativnu službu, kao što to imaju neke partije, pa moram da im odgovorim. SSJ zahteva da zakoni budu oštri, rigorozni, da se ovlašćenja sudijama povećaju; evropske standarde u smislu zaštite, kao i plata sudija i policajaca; takve zakone ovde treba da donesemo, jer policajci više ne mogu da žive od svog rada. Imamo veliki brojpodstanara u Srbiji, a na osnovu onoga što smo mogli da vidimo u poslednje vreme, da smo čak imali i neke mitinge. Zamolio bih vas, gospodine predsedniče Vlade, da izađete i da mi kao privredniku odgovorite na nekoliko pitanja. Znači, postavio sam pitanje - da li ste vi dali nalog da se prisluškuje predsednik države Vojislav Koštunica, a ako niste neka građani to čuju iz prve ruke. Vidite, želeo bih kao običangrađanin da čujem, da izađe Koštunica, predsednik države, i da kaže - nisam dao nalog Pavkoviću i ostalim generalimada upadnuu Biro Vlade. Ali, pošto sam čuo četiri generala i verujem gospodinu Pavkoviću, e sada hoću da čujem i ovu drugu stranu - da li ste vi dali takav nalog? Na prošlojsednici sam vaspitao i zamolio da pošaljete nekoga u Ćupriju, pošto Ćuprija nema vode, da se reši tajproblem. Obećajte mi, ne morate za govornicom, da li ćete poslati nekoga da reši tajproblem u Ćupriji? Zahvaljujem.
Za reč se javio narodni poslanik Slobodan Tomović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS za ovu tačku dnevnog reda.
Gospođo Mićić, gospodo podpredsednici Skupštine, gospodo članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, iz mnoštva pitanja, relevantnih za razloge i ciljeve usvajanja predloga ovih zakona, izdvojio sam grupu od četiri, u nameri da tokom ove rasprave apsolviramo pravi odgovor na ova pitanja. Prvo pitanje - da li donošenje ovakvih zakona treba da doprinese efikasnom suprostavljanju organizovanom kriminalu tj. mafiji? Drugo - da li ovizakoni treba da posluže kao dopuna ili poboljšanje odredbi postojećeg Zakona o saradnjisa Haškim tribunalom? Treće - da li ovimzakonima treba pomoći inauguraciju posebnih organizacijskih jedinica državnih organa, i pored činjenice štose bez formiranja posebnih organizacijskih jedinica, interno mogu, vizavi postojećih zakonskih propisa, vršiti preraspodele poslova u bilo komeod državnih organa koji se pominju u okviru predloga ovih zakona. I četvrto pitanje - da li se predlogom ovih zakona, s obzirom na reakcije javnosti i eksperata u odnosu na prethodno stipulisana rešenja, želi da sačuva ugled i ozbiljnost predlagača, pa se uz reteriranje predlaženešto što suštinski odudara od prvobitnih namera i ne rešava osnovnu ideju, da ovo što se predlaže i o čemu raspravljamo buduantimafijaški zakoni, jer se predlozi prevashodno bave problematikom organizovanja specijalnih organizacijskih celina. Da krenemo redom; u odgovoru na prvo pitanje treba najpre raspraviti - da li mafija postoji ili ne? Znate, bilo je dostaizjava u javnosti da znamo gde su centri, ko su mafijaši, da mafije nema, da je sistemski poražena itd. Čini mi se da je javnost tu otprilike na nivou razmišljanja, dozvolite malu digresiju, onoga Dudeka iz serije "Gruntovčani"; kada su ga pitali da li je istina da ga Regica vara sa meštanima sela, on kaže - pa kak da vam velim, pol sela kaže da je, pol da nije. Tako da i mi sada imamo situaciju da neko kaže da ima mafije, a neko kaže da je nema. Dakle, ako mafije nema, sklon sam da poverujem da je to tako i voleo bih da jeste, onda ne treba da raspravljamo o zakonu. Ali, ako mafija postoji, onda ovi predlozi zakona ne rešavaju osnovnu nameru, a to je efikasna borba protiv mafije, jer ne sadrže odredbeni ovlašćenja o postupanjima u borbi protiv mafije, budući da se isključivo baveproblematikom organizovanjaspecijalnih organizacijskih jedinica u državnim organima, i pored činjenice, kao što rekoh, da to niko nikome ne brani ni po postojećim zakonskim propisima. Da li ovajzakon treba da posluži kao dopuna ili poboljšanje Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom? Pa, sudeći prema tački 2) člana 2. izgleda da se tim zakonom može "na mala vrata" uvesti mogućnost prema kojojbi u Haškom tribunalu, gde se sudi za dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava svi oni koji su branili ovu zemlju mogli biti proglašeni elementom organizovanog kriminala, uz opciju da se po potrebi eksportuju u Hag ili da im se sudi ovde, kako šta komebude potrebno. Mislim dakle da se ne može staviti znak jednakosti između onih koji su branili zemlju od NATO agresije i onih koji su ogrezli u teškom kriminalu. Jednostavno, mislimda između okorelih kriminalaca i patriota ne može da stoji znak jednakosti, naročito i pre svega zbog toga što iza tih kriminalaca, čini se, stoje moćni sponzori, uz čiju zaštitu oni upravljaju sivom ekonomijom, privrednim i finansijskim tokovima u okviru Srbije. Da li ovim zakonom treba pomoći inauguraciju posebnih organizacijskih jedinica? Pa to smo već rekli. Dakle, mi imamo u okviru postojećih zakonskih propisa sasvim realne i legalne mogućnosti da u okviru tužilaštva i sudstva izvršimo interno preraspoređivanje, internu organizaciju posla; ne moramo imati posebanzakon koji bi nam dao mogućnost da tako nešto uradimo. Ako je tačna pravnička maksima da je dozvoljeno sve ono što zakonskim propisima nije zabranjeno, u tim zakonskim propisima ne stoji da je tako nešto zabranjeno i, prema tome, logično je da ne moramo smišljati zakon koji će dozvoljavati to, što inače nije zabranjeno.
Molim vas da ne dobacujete i da ne ometate govornika.
Inspiriše me svakako, ali ima nešto što se zove dobar ukus, a ima nešto drugo na šta ne mogu da utičem, a to je vaspitanje. Prema tome, možda može da utiče neko kome je to u nadležnosti. Da li se ovim zakonima, s obzirom na reakcije javnosti i eksperata u odnosu prethodna rešenja, želi sada časno iz svega toga da izađe. Predlozi koji nam se nude na usvajanje u javnosti su prvobitno bili najvaljeni kao zakon o specijalnom tužilaštvu, kao antimafijski zakon i to je sada poslužilo Medija centru da organizuje okrugli sto na temu "Moć i nemoć specijalnog tužioca". U svakom slučaju, tekstovi predloga koje imamo ovde razlikuju se od onoga što je u javnosti bilo prikazano kao antimafijaški zakon. Dakle, javnosti je poručeno da se priprema donošenje zakona o efikasnoj i bespoštednoj borbi protiv mafije, a na drugoj strani mi sada raspravljamo o predlozima zakona koji se bave organizovanjem posebnih jedinica u okviru postojećih državnih organa. Valjda zato da bi se poverovalo da samo zbog toga što nismo imali specijalnog tužioca, specijalnu službu protiv organizovanog kriminala, specijalnu pritvorsku jedinicu, dakle da samo zbog toga nismo mogli i ne možemo da stanemo efikasno na put organizovanom kriminalu. Čini se da je u pitanju nešto drugo, sudeći bar prema reakcijama javnosti. Jer evo, na primer, "Glas" kaže: marketinški potez vlasti uoči izbora; pa kaže, da sve bude još gore, predlog zakona u suprotnosti je sa međunarodnim aktima o zaštiti ljudskih prava; tako da se može zaključiti da ova kampanja služi za jednokratnu upotrebu i politički marketing pred predstojeće predsedničke izbore. Drugi list "Nacional" kaže - mada su pohvalili samu ideju učesnici su zaključili da je predlog zakona u suprotnosti sa međunarodnim aktima o zaštiti ljudskih prava, pa se može zaključiti itd, da ne trošim reči na citate i verovatno ste imali priliku da sve to pročitate. Otuda je, dakle, moguće da je predlagač - razmišljajući po onom čuvenom principu iz poslovice "groš da se uhvati u kolo, a tri da se pusti", s obzirom da je reakcija eksperata bila takva i gotovo odijum javnosti u odnosu na to što se u javnosti našlo - zaključio da Narodnoj skupštini predloži nešto što je sada suprotno od onoga što je bilo ponuđeno javnosti. Sada se zamenom teza kaže - ajde, jer ne možemo nazad, da usvojimo ovo što će predstavljati izmene u okviru struktura pojedinih državnih organa i to će biti to; to ćemo mi usvojiti kao nešto što će nam efikasno rešiti problem borbe protiv organizovanog kriminala. Utisak je da je predlagač u odnosu na ranije postupke u formulisanju pojedinih zakonskih rešenja značajno napredovao. Ovom prilikom je u javnost proturio tekst mogućeg zakonskog rešenja, a sačekao onda reakciju javnosti i eksperata. Ako je kao rezultat reakcije javnosti i eksperata povukao prvobitni predlog, onda je to pozitivno i afirmativno, ali ostaje saznanje da je zarad nekih političkih ciljeva ili marketinga, sistemom zamene teza, pokušao da poslanicima baci prašinu u oči. Nudi predlog posebnih zakona koji se bave organizacijom, insistirajući da to bude doneto, samo zbog toga da se omogući postupanje pomenutih državnih organa u poslovima internog organizovanja prema ovom zakonskom propisu, a ne kako već može da bude.
Da li želite da koristite i narednih deset minuta?
Da. Što se tiče ideje o osnivanju bezbednosno - informativne agencije, znam da sada u ovom trenutku u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova postoje resori javne i državne bezbednosti. Oba resora su bila u nadležnosti i njihovim poslovima koordinirao je ministar unutrašnjih poslova; to je apsolutno prirodno, jer ministar unutrašnjih poslova ne može biti bilo ko. To u svakom slučaju mora biti ličnost od poverenja, od struke i moralnog integriteta. Ako je to tako, i ako se zna da je Vlada imala mogućnost i do sada da posredstvom ministra ili na osnovu zahteva obrađenih u izveštajima ili pojedinim elaboratima kontroliše rad resora državne bezbednosti, postavlja se pitanje zašto sada insistiramo na nekom drugom rešenju. Dakle, zašto, figurativno kazano, izmišljamo toplu vodu. Prema sadašnjem predlogu, Vlada bi rad na poslovima državne bezbednosti kontrolisala direktno, a te poslove bi koordinirao direktor agencije, a ne ministar. Ne verujem da je to zbog toga što se nema poverenja u sadašnjeg ministra, ali to u stvari znači da ćemo imati dva ministra: jednog koji će se baviti unutrašnjim poslovima i samo će mu to biti u resoru i drugog koji će se zvati direktor agencije, a u suštini biće ministar, jer to su poslovi tog ranga da može i mora da ih radi ličnost od najvećeg poverenja. Nejasno je koji su suštinski razlozi zbog kojih se poslovi, koji su ranije bili povereni ministru, sada svode na nivo agencije i poveravaju direktoru agencije. Kome su direktno, ali principijelno i konkretno podređeni direktori vladinih agencija? Moguć odgovor je da su podređeni Vladi, ali bi takav odgovor bio neprihvatljiv. Mora se bliže locirati kome će direktor ove agencije suštinski biti podređen, predsedniku Vlade ili možda nekom kolegijumu, formiranom kao posebno odgovorni deo vlade za bezbednost, skupštinskom odboru ili već nekome na način kako se to posebno utvrdi. Što se tiče kontrole rada agencije nju, prema Predlogu zakona, ostvaruju nadležni organi u skladu sa zakonom i drugim propisima. Iz Predloga se ne vidi i ne kaže se eksplicitno koji su to organi i propisi. Da li to znači da će odgovor na ovo pitanje biti dat naknadno, a onda ostaje nejasno kada će to biti, kojim zakonom, odnosno da li će se to rešavati podzakonskim aktima u roku od 90 dana od dana usvajanja predloga. Ako se već opredelimo i kažemo da ti poslovi treba da budu posebno organizovani, onda bih insistirao da ta funkcija bude terminološki odvojena od drugih funkcija, od drugih agencija. Dakle, terminološki treba izdvojiti naziv ove funkcije, pošto ona, za razliku od pojedinih agencija, ima složeniju organizacijsku strukturu, koja podrazumeva i posebne organizacijske jedinice i pošto je po složenosti, delikatnosti i obimu poslova ispred bilo koje od drugih agencija. Prirodnije bi, dakle, bilo da se zove drugačije, na primer direkcija za zaštitu bezbednosti ili republička uprava za bezbednosne poslove ili nešto što bi govorilo o tome o kojim poslovima je reč, a sa druge strane i predstavljalo razliku između agencija koje imaju dva ili tri izvršioca i ove koja treba da se bavi poslovima od najvećeg značaja. U predlogu se takođe kaže da direktor agencije i ministar treba da odrede obavezne oblike i načine saradnje agencije i MUP-a. Mislim da to nije dobro, ni direktor agencije, a ni ministar, već kolegijum ili neko telo koje bi se u Vladi specijalnije bavilo problemom bezbednosti, treba da odredi i koji su to obavezni oblici i načini saradnje agencije i MUP-a. Jednostavno, rekao bih da to što odluku o preuzimanju i obavljanju poslova iz delokruga MUP-a sporazumno treba da donesu direktor agencije i ministar, ne stoji. Direktor te agencije i ministar ne mogu biti partneri, odluku na predlog direktora agencije može da donese samo predsednik Vlade ili kolegijum, koji bi u tom smislu bio formiran. A u tom kolegijumu, pored predsednika, ministra unutrašnjih poslova, direktora agencije, verovatno bi trebalo da bude i ministar pravosuđa i videti ko još. U vezi člana 19. treba razjasniti kako će biti određivana, na osnovu čega i kojih kriterijuma lica koje će vršiti kontrolu rada agencije. Hoće li i to biti rešeno podzakonskim aktima, jer jednostavno mislim da o tome takođe treba da se vodi računa. Potrebno je, naravno, obezbediti dodatna sredstva. Da kažem, sasvim by the njay (uzgred), mi smo usvojili budžet i rekli smo da sve što je vezano za potrebe rada MUP-a i suprotstavljanje kriminalu, itd. slažemo se, prihvatamo. Ovo sada znači neki novi namet na vilajet, ali ako je neophodno i ako postoje izvori, onda to može biti prihvatljivo. Na kraju, ako je namera predlagača bila da poslanicima Narodne skupštine predloži na usvajanje zakon o borbi protiv mafije, onda ovo što je predmet rasprave ne može da se okvalifikuje drukčije već kao parcijalno i nepotpuno rešenje, koje u odnosu na stvarne potrebe borbe protiv organizovanog kriminala i mafije ipak rešava samo deo stvari, a ne ono što mora da bude celovito, jednoznačno i u jednom komadu rešeno. Protiv mafije se ne može voditi borba nabrajanjem mogućih organizacijskih jedinica, već ovlašćenjima i nadležnostima u postupanju, naravno u potpunom saglasju sa ustavnim i odredbama postojećeg zakona, relevatnim za ovu problematiku. Dobro je ako je predlagač poslušao glas javnosti i eksperata, pa nije kao ranije insistirao na brzopletom usvajanju prvobitno predloženog projekta. Nije dobro što se nije oslobodio navike da poslanicima ad hok i parcijalno, umesto celovitog rešenja zasnovanog na strategiji, koja uzgred rečeno nije ni koncipirana, a ni usvojena, nudi predlog o konstituisanju pojedinih organizacijskih celina. Očigledno je, i ne treba posebno dokazivati, da je jedino pravo rešenje da predlagač povuče iz procedure predloge ovih zakona. Ubeđen sam da će javnost to pravilno razumeti i da ovom parlamentu, pre svega na temelju decidiranog odgovora da li mafija postoji ili ne, ponudi ili ne ponudi dokument o kome bi se raspravljalo. Ako odgovor bude da mafija tj. organizovani kriminal ipak postoji - a to mora da bude argumentovano kriterijumima i uporednim podacima, relevantnim za zaključivanje o stanju kod nas i u drugim zemljama sveta, uz analizu zašto je kod nas stanje gore i da li u tom smislu postoji i čija odgovornost - treba najpre doneti strategiju o borbi protiv organizovanog kriminala, pa u funkciji strategije definisati organizacijske strukture, a potom formalizovati aktivnosti svake od struktura, uz adekvatno upodobljavanje tih aktivnosti ustavnim odredbama i postojećim zakonskim propisima. Zalažem se, dakle, da ne radimo brzopleto i zbog političkog marketinga, pa da posle donosimo zakone o izmenama zakona. Uzmimo vremena koliko nam je potrebno, koliko nam je neophodno, a građani nam to neće zameriti. Konačno, ponašajmo se poslovično: triput meri, jedanput seci. Hvala lepo.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? Reč ima narodni poslanik Živojin Stjepić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DHSS. Pa, narodna poslanica Nada Kolundžija, za poslaničku grupu DA. Nakon nje, narodni poslanik Zoran Ćirković, poslanička grupa NS. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, dame i gospodo, ministri, narodni poslanici, gosti, dobar dan. DHSS apsolutno podržava predlog oba ova zakonska rešenja, ali moramo da kažemo i zašto. Dakle, osnivanje agencije za bezbednost države Srbije je neophodno u cilju uspostavljanja pre svega institucija civilnog društva. Želim da objasnim gospodi poslanicima koji to ne znaju šta znači civilno društvo. To znači da, između ostalog, ne može predsednik jedne države komandovati svim institucijama u toj državi. To mora da znači da se uspostavlja hijerarhija u vlasti i da se poštuju osnovni demokratski principi. To gospodi iz SPS-a očigledno nije bilo jasno, a sada slušamo pridike kako su to oni raspoloženi da nam daju neka rešenja itd. Pa, što niste to primenili- 10 godina, 12 godina ste bili na vlasti. Recimo, druga stvar, zašto DHSSpodržava... da li hoćete da smirite ovu gospodu poslanike ovde?
Molim sve narodne poslanike da poštuju odredbe Poslovnika i da ne dobacuju govorniku, a govornika molim da ne komunicira sa poslanicima. To su pravila koja za sve nas važe i molim vas da ih zajednički poštujemo.
Kada se govori o ovom drugom zakonu, o borbi protiv organizovanog kriminala, mafije, potrebno je doneti taj zakon zato što jednostavno ozbiljno, civilno društvo locira jedan problem i naravno, u skladu sa lokacijom određenog problema, predlaže određena sredstva ili određene poluge, protiv čega se naravno bore upravo ljudi koji su sami tvorci organizovanog kriminala ovde u Srbiji. Dakle, logično je da jedno normalno, civilno i demokratsko društvo ima i zakon o borbi protiv organizovanog kriminala. Zašto to sad mi donosimo i zašto je taj zakon danas ovde pred Narodnom skupštinom. Zato što naši prethodnici nisu doneli za vreme svojih mandata i za vreme svog predsednikovanja ili vladanja ovom državom. Zato što su upravo nosioci najvećih državnih funkcija bili tvorci organizovanog kriminala. Zato što je trenutno protiv 21 ministra iz prethodne vlasti pokrenut krivični postupak povodom organizovanog kriminala. Zašto se vi bunite protiv donošenja ovog zakona? Pa upravo zato što su vaše partijske kolege tvornici organizovanog kriminala u Srbiji. To je odgovor koji ste trebalo vi da date, gospodo, građanima Srbije dok ste vršili vlast. A, ne da mi ponovo ispravljamo nešto u čemu ste vi apsolutno grešili i što ste organizovali, sve vreme dok ste bili na vlasti. Prema tome, DHSS će podržati i jedan i drugi predlog zakona. A da ovo nije marketinški potez republičke vlade, vrlo brzo će se uveriti ljudi koji su bili nosioci vlasti iz prethodnog režima. Dakle, vaše partijske kolege.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe DA. Imate repliku na bivši režim, izvinjavam se narodnoj poslanici. Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, replika na izlaganje narodnog poslanika Živojina Stjepića. Osnov za repliku direktno obraćanje, bivši režim. Izvolite.
Mladi kolega, ipak bih morao da kažem da biti poslanik znači imati neki nivo, neko dostojanstvo i treba se spremiti za to o čemu se govori. Vi ste sa ove govornice hteli da svima delite lekcije i da sasvim generalno, po principu "kolektivna raspaljotka" za nešto što je u vama bilo negativni naboj ili negativna energija, pa nešto o čemu niste dovoljno informisani, a neznanje ne opravdava, pripisujete poslanicima SPS-a i, da kažem, bivšem režimu kome su oni pripadali. Molim vas, svejedno što sa ove govornice štošta možete da kažete nekažnjeno, da o tome što pričate imate i dokaze. Ovako, ne verujem da će vam to podići rejting, a što se nas tiče, mislim da javnost veoma dobro zna da li i kakav rejting socijalisti imaju, u onoj meri u kojoj su za nas bar glasali. Za vas se ne zna koliko bi glasalo, jer ste bili u pobedničkoj koaliciji. Možda biste sve glasove vi dobili, možda biste dobili više nego socijalisti, ali kad sami bude dobili više, onda dođite pa nam držite lekcije.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe Demokratska alternativa.
Poštovana gospođo Čomić, uvaženo predsedništvo, uvaženi članovi Vlade, kolege narodni poslanici, za Demokratsku alternativu, kada smo dobili ovaj zakon, postojala su neka ključna pitanja. Prvo je da li u društvu postoje evidentirani razlozi da se donose zakoni ili da se zakonom uređuje određena oblast? Demokratska alternativa je od 5. oktobra insistirala na nečemu što se može nazvati čišćenjem društva od kriminala. Dakle, 10 godina, kako god se neko ljutio ili ne, ali sociološki fenomeni postoje, bez obzira ko su bili nosioci, ne moramo ih identifikovati, ali oni koji su imali najveću vlast, imali su i najveću odgovornost. Za 10 godina rata, 10 godina politike u kojoj se nije znalo gde prestaje politika a počinje kriminal, 10 godina u kojima su se političari bavili kriminalom, a kriminalci postajali političari. Tih 10 godina institucionalizovane zloupotrebe i pljačke države i društva svakako su nas dovele do tačke u kojoj je ovo društvo teško bolesno. U tom smislu, njemu je neophodno da se zakonom reguliše sve što god je moguće, kako bi se od te bolesti što pre izlečilo. Za nas nema nikakve dileme da ne postoje političke partije koje mogu ozbiljno ugroziti društvene reforme, zato što one nemaju dovoljno uticaja u društvu; malo ih je i nemaju dovoljno uticaja u društvu. Ali, promene u ovom društvu mogu ozbiljno ugroziti oni čiji su interesi ugroženi, a pre svega, se radi o onima koji su te svoje interese ostvarili na nezakonit način. Oni su najveći neprijatelji demokratizacije i reformi društva. Zbog toga za nas nema nikakve sumnje da je bilo neophodno da se država pozabavi posebno tim pitanjem, pre svega da se definiše šta je to što je specifično za organizovan kriminal. U tom smislu, mislim da treba prihvatiti neke amandmane koji malo proširuju, odnosno daju nešto što je sadržaj definicije organizovanog kriminala. Drugo pitanje je da li je bilo potrebno posebnim zakonima regulisati ili postoje i sada zakonski uslovi da se protiv ove opasne društvene bolesti država bori na organizovan način. Sasvim je izvesno da, kada bolest zađe u određenu fazu, onda instrumenti koji su postojali i bili na raspolaganju očigledno nisu dovoljni i potrebno je uvesti nove instrumente kako bi se ta borba učinila efikasnijom. Da li su to posebni zakoni? Za nas je sasvim svejedno na koji se način to reguliše, da li se menjaju postojeći zakoni ili se posebnim zakonima reguliše ova borba. Za nas je bitno da se ona zakonski definiše, kako bi se mogla voditi na jedan po zakonu utvrđen način. Zato je za nas izuzetno važno što se ova tačka dnevnog reda našla pred Skupštinom Srbije i što mi možemo da kažemo - ovog trenutka mi smo spremni da se suočimo sa bolešću društva i nudimo nekakve instrumente za borbu protiv te bolesti. Da li su oni suvišni, za nas je nebitno ukoliko daju mogućnost da se društvo efikasnije bori protiv ovih pojava. Da li postoje razlozi da se to uradi posebnim zakonima ili promenom zakona, za nas je potpuno u drugom planu. Mi mislimo da je bitno samo da se društvo odredi prema ovome. Da li se ovim zakonima mogu ostvariti ciljevi, a to je eliminisanje iz društva ili bar u velikoj meri smanjenje devijantnih pojava koje su posledica organizovanog kriminala. Mi mislimo da se ovim zakonskim projektima u velikoj meri može doprineti tom cilju. Da li su ovi zakonski projekti kompletni ili ne? Društvo je živa materija i ono se menja. Nemoguće je u jednom trenutku razvoja društva definisati sve one instrumente koje će društvo kroz svoj razvoj tražiti kao potencijalno sredstvo za svoj normalan razvoj. Dakle, moguće je da ovi zakoni nisu celoviti, ali oni, po nama, pružaju dovoljno osnova da se društvo bori sa jednom bolešću i problemom koji je za nas zaista ključni. Poslednje pitanje za nas je da li u zakonima, pošto se radi o vrlo specifičnim zakonima, postoje elementi koji pružaju mogućnosti za zloupotrebe, pa samim tim ostavljaju mogućnost da neko bude žrtva. Govorimo o ljudskim pravima, ali ne sada o ljudskim pravima onih koji i treba da budu na udaru ovog zakona, nego da li ima u ovim zakonskim rešenjima prostora da se zloupotrebom zakona zapravo on primenjuje i na one na koje se ne odnosi. U tom smislu, potrebno je razraditi stav 2, posebno onu stavku koja govori o ugrožavanju ustavnog poretka itd. Mislimo da to treba precizirati, jer tu možda postoje prostori za eventualne zloupotrebe ovog zakona. Time se daje možda mogućnost da neko bude žrtva onoga ko ima nameru da zloupotrebi zakon. Mi mislimo da, uz amandmane koje je i Zakonodavni odbor predložio, ovaj zakon pruža ozbiljne šanse društvu da se bori protiv nečega što možemo zvati mafija ili bilo kako drugačije, ali činjenica je da postoji, dakle, postoji; nešto što je organizovano da bi vršilo kriminalne radnje.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, zamenik predsednika poslaničke grupe Nova Srbija. Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč?
Gospođo potpredsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade i gosti sa galerije, raspravljamo načelno o predlozima zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji i zakona organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. To su dva zakona koje nam je Vlada dostavila u roku od dva dana. Predlažem da Šeki, zajedno sa ministrom, izađe napolje i da završe razgovor. Kako je ministar maločas najavio hapšenje, mislim da Šeki može da ponese ćebe za svaki slučaj, jer ne znamo dokle će ostati.
Molim vas da poštujemo Poslovnik. nema komunikacije govornika sa narodnim poslanicima i narodne poslanike molim da ne ometaju govornike, prema odredbama člana 98. i 99. Poslovnika naše skupštine. Izvolite.
Tako - opomenite ih da se lepo vladaju. Znači, ovako, ističem posebno da sam 5. decembra prošle godine, to je bio onaj fatalni dan kada je ovde skinut Maršićanin, nisam znao da će on biti tada ražalovan, pa fatalan za njega naravno. Ni za koga drugog naročito. Tog dana sam podneo Predlog zakona o pravu građana Republike Srbije na potpuno raspolaganje i korišćenje sopstvenog dosijea vođenog u službi DB i proteklo je od tada vremena i vremena. Za prethodno redovno zasedanje ove skupštine predsednica Skupštine mi je rekla da sam propustio priliku da još jednom obnovim zahtev. Evo sada to činim javno. Verovatno će biti redovnog zasedanja u oktobru mesecu, pa molim predsednicu da ovaj moj predlog uvrsti u dnevni red. Kako nisam siguran da će to biti tada, slobodan sam da pročitam ovaj zakon i to ne zbog vas, ne zbog Vlade, nego prosto zbog javnosti. Zakon je zaista kratak.
Molim vas, dobili ste reč povodom ova dva predloga zakona.
Dobio sam reč o Predlogu zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. Moj predlog zakona se baš odnosi na ovu materiju i nisam van teme.
Ali vaš predlog zakona nije predmet rasprave u Skupštini. Vi možete držati konferenciju za štampu.
U načelnoj raspravi, gospođo, da, jer je to zaista široka tema. U pojedinačnoj raspravi ne bih mogao ovu stvar izložiti.
Narodni poslaniče, ponovo vas upozoravam. Znači, tema rasprave nije predlog zakona koji ste vi podneli i molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Predlog zakona o bezbednosno- informativnoj agenciji; član 1, skida se oznaka poverljivosti, državna tajna sa svih dosijea službe DB koji su vođeni o građanima Republike Srbije u kvalifikaciji - unutrašnjeg neprijatelja, nacionalizma, odnosno unutrašnjeg ekstremizma i terorizma, u periodu od osnivanja SDB-a do stupanja na snagu ovog zakona. Član 2; Ministarstvo unutrašnjih poslova objaviće spisak svih građana Republike Srbije o kojima je vođen dosije iz člana 1. ovog zakona. Član 3; na lični zahtev građaninu sa spiska iz člana 2. ovog zakona (u daljem tekstu - imaoci dosijea) omogućava se uvid u sopstveni dosije, s pravom na potpuno raspolaganje i korišćenje istog. MUP Srbije će ukloniti sve zapreke kojima se čuva anonimnost i konspirativnost informatora i saradnika službe DB. Član 4; imaoci dosijea, pre nego što ostvare pravo na potpuno raspolaganje i korišćenje istog, obavezni su da potpišu izjavu da sadržaj dosijea ne može biti predmet nikakvog sudskog ili upravnog spora. Saznanja kojima imaoci dosijea raspolažu ne mogu biti osnov ni za kakvu materijalnu ili pravnu satisfakciju. Izgled i sadržaj izjave iz stava 1. ovog člana propisaće MUP Srbije posebnim uputstvom. Bilo je mnogo razloga za donošenje ovog zakona. Zaista, pre nego što se izašlo sa predlogom o promeni imena službe državne bezbednosti, o njenoj dislokaciji u institucionalnom pogledu, dakle da više nije u resoru MUP-a, nego da prosto deluje kao posebna direkcija, kako neko reče, u Vladi, odnosno posebna uprava. Bili su mnogi razlozi da se ovaj zakon donese pre toga, a te ću razloge navesti. U sklopu očekivanih promena, nakon demokratskog prevrata od 5. oktobra 2000. godine, mišljenja smo da je jedna služba u okviru MUP-a, a često i van njegove kontrole, ostala većim delom nedirnuta, a njena delatnost nerasvetljena. Služba DB-a je delovala kao tajna policija i pretorijanska garda komunističke oligarhije u periodu 1944-1990. godine, a u vremenu od 1990. do 2000. godine je bila isto to u službi SPS-a kao ideološkog, pravnog i imovinskog sledbenika Saveza komunista Srbije. Obični ljudi ne znaju čime se bavila SDB, mada su posledice njenog misterioznog rada trpeli svi slobodoumni građani Srbije. Naravno da razlozi za donošenje ovog zakona jesu politički, jer je SDB funkcionisala kao politička policija. Ali, nisu samo to. Postoje moralni razlozi za donošenje ovog zakona. Žrtve komunističkog režima imaju pravo da saznaju imena doušnika i informatora SDB-a. Svesni smo da neka saznanja mogu biti bolna. Sve su to ljudi iz neposrednog okruženja građana o kojima je vođen dosije. Međutim, imaoci dosijea mogu samo da sumnjaju u svoje dostavljače, a da nikada ne budu sigurni u njihov identitet. Moralnoj obnovi naše države i društva korisni su ljudi koji veruju svojim prijateljima, rođacima i saradnicima sa posla, korisniji su nego oni koji sumnjaju. Sumnja je najčešće neopravdana, a neopravdana sumnja može proizvesti klevetu. Zato je uredba Vlade objavljena u "Službenom glasniku RS" broj 31/2001, koja tretira pitanje dosijea vođenih o građanima Republike Srbije, restriktivna i ograničava prava i slobode građana koji su ustavna kategorija. Naprotiv, mi smatramo da je prva uredba Vlade o skidanju oznake poverljivosti sa dosijea vođenih o građanima Republike Srbije u službi DB-a, "Službeni glasnik RS", broj 30/01, bolja od njene naknadne izmene. Ovim predlogom zakona o pravu građana Republike Srbije na potpuno raspolaganje i korišćenje sopstvenog dosijea, vođenog u SDB-u, nastojali smo da prvu uredbu Vlade upristojimo i ozakonimo. Vladi Republike Srbije se opravdano prigovara da vlada preko uredaba. Narodnoj skupštini Republike Srbije pružamo priliku da usvajanjem ovog zakona pokaže svom narodu i svim građanima Republike Srbije da je moralnoj obnovi našeg društva postavljen ozbiljan temelj. Naravno, poštujući formu, obrazložio sam sve te odredbe koje neću čitati. Prosto imam utisak da obrazloženje nije ni potrebno. Evo, primećujem da predsednik Vlade klima glavom, a to znači da stvar ide dobro. Znači, zaista očekujemo da će posle promene agencije i ovaj zakon doći na dnevni red. Usput, imam primedbu, moguće je da je u javnoj bezbednosti i došlo do nekih kadrovskih promena. Nisam siguran da su one potpune i sveobuhvatne, ali stvar se načela. Međutim, sasvim je izvesno, gospodine ministre, da u resoru DB nije došlo ni do kakvih kadrovskih promena. Evo, recimo, podsećam vas da je u Priboju šef te službe DB-a čovek koji je bio 25 godina na tom mestu. Usput, to je čovek koji je bio veliki aktivista SPS-a, učestvovao je u svim izbornim radnjama itd. Ne znam zaista dokle će vam on biti šef. Da li se on na tom mestu zacementirao. U stvari, to posmatram s pozicije malog čoveka, stvari posmatram iz svog neposrednog okruženja i ne znam kako je u drugim mestima. Moji informatori kažu da stvari nisu krenule na bolje. Mi očekujemo da one krenu na bolje. Evo, ne znam stvarno da li je ovaj čovek, koga neću imenovati, politički revidirao, što nije isključeno. (Pal Šandor, sa mesta: Pravio je dosije o Ćirkoviću.) Čitajući svoj dosije nisam saznao ko je bio operativac, tako da ne mogu da ga okrivim. Meni je bilo zanimljivo to što postoji 10 ljudi koji se kriju pod nekim pseudonimom i koji prate moje kretanje itd. Priznajem da sam iz radoznalosti insistirao na ovome.
Upozoravam vas na vreme. Hoćete li da koristite narednih deset minuta?
Zalažem se da nikakve posledice ti ljudi ne trpe. Neke stvari su ti ljudi činili u blaženom neznanju. Neke su ubedili da je to zaista patriotski što rade. Neke su verovatno i plaćali i slično. Ne znam zašto su oni to radili, ali moralnoj obnovi naše zemlje, države i društvu je potreban ovakav zakon koji mora da prethodi lustraciji. Lustracija prazna stvar. Usput da primetim, sada će se ova agencija zvati: bezbednosno-informativna. Skraćeno će biti BIA. Ovde kažu - agencija, ali to je zajednička imenica koja mnogo stvari obuhvata. Pripadnici BI-e su šta - BI-aci? Ne znamo da li će se toime primiti. O tome je ranije vođeno računa, pa su recimo pripadnici UDB-e bili udbovci ili udbaši. Kasnije su ovo "u" skratili pa je bilo samo DB, pa su ti pripadnici bili debejci. Pre toga su bili pripadnici OZNE - oznaši, a naša OZNA sve dozna i tako dalje. Ne znam kako će se ovi zvati, bijaci, nisam siguran da lepo zvuči, nešto liči na bijaci, a oni su pisari pri crkvama i nemojte zaista da skrnaviti te čestite ljude. Naravno, asocijacija je sasvim slučajna. Moguće je, kada ste izmišljali ovaj naziv, da se i o tome moglo voditi računa. U ovom zakonu o bezbednosno - infomartivnoj agenciji, stoji u obrazloženju - da je za sprovođenje ovog zakona potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Evo, recimo moje pitanje je: koja, u kom iznosu; prosto me zanima. Ako je to nemoguće reći, dinar u dinar, neka bude orijentaciono. Inače, zaista verujem u dobre namere Vlade da donošenjem ovog antimafijaškog i ovog drugog zakona o bezbednosno - informativnoj agenciji, da se to radi sve na poziv naroda, sve to radi naše veće bezbednosti. Ne znam stvarno da li postoji organizovani kriminal. Prosto, nisam se družio sa takvim ljudima i niko mi nije to dojavio. Mogu samo ovako da kao građanin osetim da nečega ima. Primećujem da se čak i u malim sredinama, postoje čak neki lokalni bosovi koji se pojavljuju u nekim mestima, kafanama, pa onda tu parkiraju džipove i to ga stave nasred ulice, tako da zagrade svoj prostor, to je verovatno njihova potreba da se pokažu da su gazda na tom delu teritorije. Sve o čemu sam pričao, bilo je u temi. Ovo je zaista načelna rasprava. Da li sam prešao 10 minuta?
Kako niste, 14-ti minut, koristite drugo javljanje, sledećih 10 minuta, pitala sam vas, vi ste produžili da govorite.
Da, ali imam zaista pažljivog slušaoca, recite šta vas još zanima? (Vojislav Šešelj, sa mesta: Samo te ja ovde pažljivo slušam.) E, zahvalan sam vam zbog toga. I Pal se zaista kandidovao, pošto su u MUP-u bila ta dva resora, to je bio resor RB i resor JB i Pal je bio za ovaj drugi resor raspoložen za rad, ministre vodite računa o njemu. Hvala lepo.
Po Poslovniku? Nisam čula da ima osnova za repliku, momenat samo da se konsultujem. Izvolite. Koleginica je rekla da je spomenuta SPS.
Poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, javljam se na repliku povodom izlaganja prethodnog poslanika, jer očigledno je da su počeli izborni procesi i marketing i da je dežurni krivac za sve SPS. Ovde je izrečena, molim vas, notorna neistina, da je SPS upotrebljavala i zloupotrebljavala Službu državne bezbednosti. Služba državne bezbednosti je i ranije, a nadam se i sada radi jedino i samo po zakonu. SPS može politički biti odgovorna za sve, ali SPS sem 1990. do 1992. godine nikada nije sama konstituisala republičku vlast i bila jedini nosilac vlasti. Bilo je tu puno partija i njihovih predstavnika koji su i tada, a i sada bili na vrlo istaknutim državnim funkcijama i oni logično, po prirodi stvari, jer najveći vernici su oni koji menjaju veru, ne vole da se sećaju onoga što su radili ili nastoje sada da ubede sve, a prvo vas, da su sada dobri,a da ranije nisu bili i da su oni sa kojima su bili loši. Treća stvar, kriminal je društvena pojava koja prati nastavak razvoja ljudskog društva i uvek je postojao u većoj ili manjoj meri. U različitim oblicima se javljao i u različitom obimu. Mi često kada govorimo protiv kriminala, govorimo o prethodnih 10 godina, kao da kriminala pre toga nije bilo. Vezivati to samo za SPS nije korektno. Mi smo čuli u izlaganju gospodina predsednika Vlade jedan niz elemenata koji daje delimično odgovore na ono što se zbivalo u proteklih 10 godina kod nas, bez pominjanja poimence bilo koje političke opcije. Naš je zadatak kao društva, kao države da se borimo protiv kriminala i naš je zadatak da uspostavimo demokratske oblike i mehanizme koji će kazniti sve one koji su počinili nešto protiv zakona i protiv građana. Ali, takođe i da uspostavimo jednu kontrolu vlasti. Pre pola godine sam, isto ovako koristeći pravo na repliku jednog poslanika, rekao da se nikada ne bih usudio da izreknem ocenu koju je on tadaizrekao da je prethodna vlast počinila određenezločine, odnosno baš je bilo reči o ubistvima. Sećate se, Ministarstvo unutrašnjih poslova je pre nekoliko meseci, čini mi se sedam ili osam meseci, izdalo jedan spisak nerešenih ubistava koji su se desili u proteklom periodu. Pa šta, desilo se da su 12 od njih počinjeni u periodu od 1990. do 2000. godine, do 2001. čini mi se, a od 2001. pa nadalje 13. Ko bi se pametan usudio da kaže da je to učinjeno od strane ove vlasti, kao što neki poslanici to imaju obraza da kažu. Naš je zadatak da usvojimo zakone koji će omogućiti da se svako ko počini zločin u ovoj zemlji kazni kao krivac, a da se ne bavimo naručenim krivičnim prijavama, da se ne bavimo naručenim istraživanjima, jer nikome ne mogu doneti dobro, a najmanje onom ko ih naručuje. Hvala.
Za reč se javio predsednik Vlade, gospodin Zoran Đinđić.
Dame i gospodo, mogu sa zadovoljstvom da kažem posle ove rasprave u načelu da nije bilo ozbiljnijih primedbi na ideju donošenja zakona koji će biti na izjašnjavanju parlamenta ovih narednih dana. Dakle, niko nije osporio potrebu da se taj fenomen u našem društvu suzbija, da se to čini na zakonsko - regulisan način i da je našem društvu potrebna jedna efikasnija organizacija institucija u izlaženju na kraj sa fenomenom kriminala. Mislim da je najvažnije da postoji saglasnost da imamo problem, da treba da ga rešavamo, da sredstva kojima raspolažemo nisu dovoljno efikasna za to i da treba danađemo neka efikasnija. Neki su rekli da ova sredstva koja su predložena u zakonu nisu dovoljno efikasna, pa da bi trebalo i više. Možemo da se složimo sa tim, ali ako može više, onda može i manje. Ako nismo u mogućnosti zbog drugih zakonskih ograničenja, pre svega u Ustavu Srbije i Jugoslavije, da donesemo evropski, oštriji zakon; kada kažem evropski, onda ne mislim blaži nego oštriji, jer ovo je jedna od retkih situacija gde smo mi ispod nivoa Evrope u smislu oštrine zakonodavstva. Znači, mi važimo kao autoritarna zemlja koja je 50 ili 60 godina bila u autoritarnom sistemu, ali kada pogledate zakonodavstvo i kaznenu politiku prema kriminalu, onda vidite da je ona najblaža u Evropi. Kada govorim o evropskim standardima u ovoj oblasti, računam sa tim da će kazna biti dva ili tri puta veća nego što su one koje se izriču danas kod nas. Postoji mali nesporazum u tome šta je čija nadležnost i kako će se čitava ova oblast regulisati. Dakle, taj predlog koji je išao u javnosti, on je obuhvatao otprilike celinu taktike i nastupa prema organizovanom kriminalu, ali nisu sve stvari takve da se regulišu jednim zakonom, nego se regulišu na najmanje tri polja. Jedno polje su posebna pravila za gonjenje počinilaca krivičnih dela organizovanog kriminala i to može da se po sadašnjem Ustavu reguliše samo na saveznom nivou. Vlada Republike Srbije je dala zaokružen predlog promena, on je danas na Saveznoj vladi i mi se nadamo da će u ponedeljak ili u utoraktaj predlog, kao pandan ovom našem današnjem zakonu, da bude izglasan i onda će ovi organi koje konstituišemo ovim zakonom u Republičkoj skupštini biti dopunjeni određenim promenama koje će onda dati njima sadržaj. Drugi nivo je sama organizacija i mi smo danas govorili o organizaciji, znači o strukturi organa koji bi trebalo da budu efikasniji u suzbijanju organizovanog kriminala i to su posebne organizacije predviđene ovim zakonom. Treća stvar su posebne mere postupanja u samim tim organizacijama, a to je sistem internih pravila i to je u javnosti diskutovano, ali ne može da bude deo zakona; nije Vlada odustala od tog sistema, od posebnih pravila u tim službama, nego će posebna pravila te službe da utvrde u skladu sa ovom novom organizacionom šemom. Naravno, sve je mogućeu komunizmu. Ne trebaju ni institucije npr. One su samo tu potrebne gde društvo ne može da se dogovori da neki posao radi. U principu je moguće i postojećim malobrojnim institucijama rešavati neke probleme, ako se to dešava. Ali, šta da radimo ako se to ne dešava - onda možemo da dignemo ruke od svega i da kažemo: to nije moguće rešiti ili da pokušamo da stvaramo sve profesionalnije i specifičnije institucije. Naravno da bi tužilaštvo, da radi svojposao u nekim idealnim uslovima, rešavalo sve to ine bi onda bila potrebna nikakva specijalna tužilaštva posvećena nekim posebnim problemima; ali, na nesreću, to se ne dešava. Dobra vest je, ako je ovo loša, da se ni u drugim zemljama to ne dešava, pa i druge zemlje, koje imaju tužilaštvo staro dvesta ili trista godina, ipak imajuposebnog tužioca. Imaju sudove koji imaju dugu tradiciju, koji su nezavisni, dobro plaćeni, pa ipakimaju posebne sudove, posebnu zaštitu tih sudija i posebno zaštićene svedoke. Znači, nismo mi tu neki strašno veliki izuzetak; naprosto, ljudska društva imaju tako mnogo problema da redovne institucije nisu uvek u stanju da sve te posebne probleme rešavaju na efikasan način, onako kako bi građani to želeli. To je logičan razlog zbog koga mi predlažemo ovajzakon, koji nije ništa spektakularno, jer ne može da bude, ako treba da ostane u okviru sistema koji imamo kao evropska zemlja. Mi ne možemo sada da smislimo nešto sasvim novo, pa bi se onda reklo - aha, to će da reši problem, jer bi to onda nosilo sobom pitanje kontrole tih organa i njihove velike nadležnosti. Jer, ako kažemo da onajko sada treba da se bori sa organizovanim kriminalom koji je opasan, treba i sam da ima tako mnogo nadležnosti, a šta ako on postane deo organizovanog kriminala? Znači, ne smemo da idemo ni u tu drugu krajnost, da tim institucijama damo toliko mnogo nadležnosti da onda postanemo taoci tih posebnih institucija, kao što seu SAD u jednom periodu dešavaloda su najveći kriminalci zapravo bili onikoji su bili ovlašćeni da suzbijaju organizovankriminal, jer ih niko nije mogao kontrolisati, mogli su da uhapse koga hoće, mogli su da rade šta hoće, da sarađuju sa kriminalom, sve navodno u interesu suzbijanja kriminala. Dakle, moramo da imamo neki umereni pristup, jer mi nismo društvo koje ima zaštitne mehanizme koji bi vrlo brzo reagovali na tu eventualnu novu opasnost. Ali, mora da se uzme u obzir da je ovajzakon deo mozaika, koji mora da bude izrađen i na drugim nivoima, i on jeste deointegralne strategije za suzbijanje kriminala, koja ima i svoje druge delove - saradnja sa carinom; saradnja sa nekim drugim službama u suzbijanju šverca i nelegalne trgovine, bezbednost u školama; bezbednost na ulicama; policajac - pozornik u školama; testovi za rano otkrivanje korišćenja droge. Postoji čitav niz mera koje imaju neku svoju logičnu zaokruženost, ali morate imati razumevanjada nije lako uspostaviti institucije u jednomdruštvu koje je dugi niz godina funkcionisalo u principu izvan institucija. Ne kažem to vrednosno ni negativno ni pozitivno,ali suština je da smo 1945. godine dobili sistem koji je imao svoju fasadu, a to su bile institucije, ustav, prava i sve to što je bilo lepo u tojfasadi, a iza toga sistem vlasti i moći koji je počivao na partijskim linijama, na ličnim odgovornostima; imali smo dva sistema - jedan koji je bio institucionalni i ne baš mnogo vredan, i drugivaninstitucionalni, koji je bio najvažniji. Društvo je stvorilo kulturu, ljudi veruju određenim stvarimaza koje iskustveno znaju da su bitne, a to su veze, to su položaji, to je intervencija, a ne veruju baš mnogo onome što je institucionalno, jer 50-60 godina to baš nije mnogo vredelo. Tu treba navići sada ljudeda kroz promenu ponašanja ojačaju ove institucije, a one treba da daju ljudima razloga da imaju poverenja u njih.Ali, to sve ne traje ni godinu, ni dve, ni tri, nego traje mnogo duže. Ne bih voleo da mi širimo ovdeneku iluziju da će ovim da bude rešen problemkriminala,ali mi pokazujemo odlučnost da ga rešavamo i postepeno stavljamo ljudima koji su zaduženi da ga rešavaju na raspolaganje instrumente i da onda sutra ne mogu da kažu - mi bismo to radili, ali nemamo instrumente. Imaće instrumente, i ako ne bude napretka u tome, onda će postojati personalna odgovornost na svim nivoima. Puno sam se bavio ovim fenomenom u proteklih godinu dana, svestan toga da je javnost vrlo iritirana i imam razumevanje za pojedincekoji kažu - mi bismo zaista to uradili, ali ko garantuje da mi nećemo biti sledeći koji će završiti tamo u nekom slivniku? Ko nas može da zaštiti, kako mogu da sutra kažem svojojženi i deci da su bezbedni, kada mene tajprepozna i kaže - pa znam te ja, ti si tamo, živiš tu i tu, ništa, samo pozdravi ženu i decu. Imam razumevanja za to da određeno opravdanje za neefikasnost u suzbijanju najnasilničkijih vidova kriminala jeste nedostatakinstitucionalne zaštite za ljude koji to treba da rade. Mi sada pokušavamo da tu institucionalnu zaštitu na dva načina uvedemo: na jedanovim posebnim organizacionim formama, a na drugi time što će javnost da bude fokusirana i usmerena na te slučajeve. Ako imate posebansud, ako imate posebne ljude koji se time bave, onda će se znati kada, kog dana se ti slučajevi nalaze na tom sudu, i onda će javnost biti kontrolni mehanizam , da se vidi da li će kazna biti blaga. Kao u svim drugim zemljama, na televiziji prva vest, npr. na BBS-u, to je akopostoji neki težakproces protiv nekog kriminalca,onda je to važno za celo društvo. Kod nas se to dešava u nekim malim sudnicama, u jednojprostoriji se razvodi bračni par, u drugoj se sudi višestrukom ubici, u trećojnešto treće, i time se zapravo stvara jedna lažna jednakost svihkriminalnih slučajeva; to se ovim menja. Posebno je pitanje - da li ima kod nas mafije, takvogkriminala i da treba to sada dokazati da bi se opravdali oviinstrumenati? U svakojzemlji postoji organizovani kriminal i tu nema nikakve razlike; tu nije toliko važna ni prethodna istorija: ima ga i u Singapuru; ima ga i u Švajcarskoj; u Švajcarskojga ima više nego u Singapuru; ima ga u Norveškoj; Švedskoj. Evo, pročitajte danas novine, eksplodirala je bomba negde, da li u Oslu, da li u Stokholmu. Znači, ima organizovanog kriminala u svim složenim društvima i sada se postavlja pitanje instrumenata i volje za njegovo suzbijanje. Postavlja se pitanje - da lipolitička struktura u jednojzemlji ima voljuda se sa tim sukobi i da li ima instrumente? Ti instrumenti mogu da budu redovni i vanredni. Ali, činjenica je da i one zemlje koje imaju političku volju, iako imaju redovne instrumente, posežu za vanrednim instrumentima, i to je za nas obrazloženje zbog čega možemo da govorimo i mi o posebnim organima. Nema nikakve sumnje, po mom mišljenju, oko pitanja odnosa vlasti prema kriminalu. Kao što mislim, ne želeći da uvredim nikoga, da nema sumnje o odnosu prethodne vlasti prema kriminalu,ali ne bih rekao samo prethodne vlasti, nego bih rekao društva u celini. Nije prethodna vlast na naslovne stranice naših visokotiražnih magazina stavljala kriminalce, koji su bili idol i junaci;nije pojava zlatng lanaca koji visi oko vrata nekog kriminalca i koji se mogao gledati svakih pet minutana velikim TV stanicama bila propisana ni u Skupštini, niti je to prošla Vlada propisala. Ali, prošla vlast je bila tolerantna prema tome. Ne želim da govorim bez dokaza o raznim umešanostima, ali je činjenica, kadasada listate velike slučajeve kriminala u prošlosti, da ćete videti da su svi njihovi učesnici bar u jednojfazi bili saradnici državne bezbednosti i da su imali legitimacije državne bezbednosti,i to imate kao dokaz. Da li je to bilo u jednojfazi, da li su kriminalci pronašlivlast ili je vlast pronašla kriminalce, ko zna ali je činjenica da je ta isprepletanost postojala. Ona danas ne postoji. Dakle, današnja vlast ni u jednom svom domenu, ni u jednom svom delu nije u vezi sa kriminalom. Kada kažem da je kriminal sistemskiu Srbiji poražen, onda mislim na to, onda mislim na sistemsku vezuvlasti i kriminala. U onim zemljama gde kriminal ima podršku vlasti, tu nema govora o suzbijanju organizovanog kriminala, tu se ovakvi zakoni ne nalaze na dnevnom redu skupštine i tu nema ni rasprave o tome. Ali, to nije Srbija danas. To ne znači da nema organizovanog kriminala i da ga neće biti u narednih dvesta godina u Srbiji, kao i u svim drugim normalnim zemljama. To ne znači da nisu tragovi i posledice toga kriminala ostali. Znači, ako kažemoda su sistemski mafija i kriminal poraženi, onda znači da su oni izgubili ono uporište koje je od njih napravilo tu veličinu koju su oni imali. Oni su sada pojedinci, grupice, naravno moćni, naravno sa novcem, naravno sa vezama; te veze koje nastaju na frontovima i kroz desetak godina se ne kidaju tako lako; mi smo toga svesni. Ali,zato je i parlamentu i institucijama pružena podrška išansada postepeno tu močvaru kriminala isušuju, imi to radimo. One brojke koje sam vam pročitao, odnos prvih šest meseci ove i prošle godine, pokazuje da imamo određene rezultate. Uvek sam skeptičan prema rezultatima u tom domenu, jer svaki ukradeni automobil i svaki ubijeni čovek je previše, ali ako je 50% manje nego prošle godine, onda tu ima nekog napretka. Znači, ne može da se kaže da ima više kriminala nego što ga je bilo. Naprotiv, ovih šest meseci ga ima manje nego što ga je bilo šest meseci prošle godine i efikasnost u rešavanju tih, uglavnom uobičajenih krivičnih dela, mnogo je veća nego što je bila ranije. Tu ne govorim o ovim izuzetnim krivičnim delima, gde je efikasnost ista kao što je bila ranije, tj. vrlo mala, ali se to odnosi na nekoliko slučajeva poznatih ljudi iz javnog života koji su bili žrtve nasilnog kriminala. Na kraju da kažem još dve stvari. Prva stvar je da, ako govorimo danas o saniranju posledica prošlog vremena, onda nije baš toliko realno očekivanje da samo postojećim zakonom i njegovom primenom to možemo u potpunosti da uradimo; jer, neko je nekim svojim kriminalnim poslovima stekao poziciju koja je sada legalna i nema potrebu da se više bavi tim kriminalom. U očima ljudi on je i dalje kriminalac, ali vi nemate kao organ dokaz za to. Ne možete da imate dokaze od pre pet, šest, sedam godina, a trenutno ako se taj pojedinac ne bavi kriminalom nego koristi plodove svog ranije kriminala, u očima lokalne javnosti on jeste kriminalac i ljudi su iritirani zašto mu se ništa ne događa, ali vi ako hoćete da poštujete zakon ne možete sada na osnovu javnog mnjenja nekoga da gonite. Druga stvar, tek usvajanjem jednog sistema poreske administracije, koji će omogućiti da se proverava izvor finansijskih sredstava, mi ćemo moći da i taj element kriminala uključimo. Vi danas možete da se javite na tender preko bilo koje firme, ne morate ni pod svojim imenom, da ponudite određene uslove i da praktično niko ne može da proverava izvore prihoda kojima ste vi te uslove stekli da biste mogli da se javite. Znači, ako ponudite nešto to je vaše, ne postoji zakonskamogućnost da se sada postavi pitanje da li je plaćen porez na to, na tu kuću, na tu vilu, na to bogatstvo; da li je to stečeno na regularan način, preko računa sa određenim obavezama koje iz toga slede ili se to pojavilo odnekuda, možda čak i iz organizovanog kriminala. Mislim da ćemo od jeseni ili zime ove godine imati i taj instrument, tako da ćemo moći da jedan drugi dodatni prostor pokrijemo i time sasečemo još jedan izvor finansiranja nečega što je siva ekonomija i što je nelegalno poslovanje u Srbiji. Ali, to su mehanizmi koji idu jedan iza drugog i nije uopšte lako doneti takav zakon, ni napisati takav zakon za Srbiju, kao što većina zakona koje smo do sada doneli podrazumevaju određeni period pripreme, konsultacija, usklađivanja sa evropskim standardima. Na kraju želim da kažem nešto što je jedna kolateralna korist od ovog zakona i od ovoga što imamo nameru da uradimo, za razliku od mnogih šteta koje svaka mera za sobom nosi. Ovo nosi jednu korist i ona nije namerna, ali je vrlo važna. Naime, unosi se odgovornost u javni govor o kriminalu, što na prvi pogled ne izgleda bitno, ali je strašno važno za kulturu našeg društva i za demokratsku budućnost našeg društva. Ako imamo efikasne policijske mehanizme u kriminalističkoj policiji za pronalaženje tragova, za utvrđivanje činjenica, ako imamo efikasno istražno sudstvo za utvrđivanje činjenica, onda neće biti moguće da svako izađe na bilo koju tribinu i da svakog okrivi da je ubica, da taj naručuje ubistva, da je kriminalac, da je korumpiran, da je mafija. Onda će se odgovarati i za jedno i za drugo. Ako imate sistem efikasnog prikupljanja dokaza, onda će odgovornost onoga koji govori bez dokaza biti mnogo veća. Danas je to mutna voda u kojoj svako može da lovi, jer danas reći za nekoga da naručuje ubistvo je kao u nekoj drugoj zemlji reći za nekoga da naruči kafu. To nije dobro za pozitivnu energiju, za moral ovog društva. To širi loš imidž ove zemlje u svetu. Danas postoje organizacije u našem društvu koje bi volele da je stanje u našem društvu gore nego što jeste, jer iz toga bi onda proistekla njihova posebna uloga. Danas imate hiljade ljudi koji dolaze iz inostranstva da pomognu našoj zemlji i kojima ovde pune uši o tome da je ovo zemlja rizika, organizovanog kriminala, jer ako je tako onda su neki borci za slobodu i pravdu i dalje potrebni, i dalje mogu da budu finansirani, i dalje mogu da budu stimulisani iz inostranstva i da oni brane demokratiju i slobodu. To je jako ružno. Jako ružno je da javno u medijima i u posebnim razgovorima sa diplomatama neki ljudi kleveću svoju zemlju tvrdeći nešto što nije istina, naime da ova zemlja nije bezbedna, da u ovoj zemlji svakoga dana nekog otmu ili ubiju i da u ovoj zemlji postoji sprega između vlasti i kriminala. To je laž i ta laž može da se toleriše zbog toga što je jako težak postupak za utvrđivanje istine. Nadam se da će ovim zakonom i ovim drugim paketom mera biti lakše utvrditi šta je istina i onda onaj koji je počinio nešto treba da odgovara za to, ali ako je to počinio i ako se to u zakonski regulisanom postupku utvrdi. Srećom, mada su reči u Srbiji jeftine, dela su važnija od reči i mi imamo, kao zemlja, kredibilitet koji smo imali i u prethodnih godinu i po ili dve dana. Nije tačno da postoji bilo kakva sumnja važnih međunarodnih organizacija u pogledu stanja u našoj zemlji. Mi smo imali juče izveštaj Međunarodnog monetarnog fonda, kao najstrožeg ocenjivača reformi na zemaljskoj kugli, organizacije koja, kada najavi svoj dolazak, onda vlade dobiju tremu u Turskoj, u Argentini, u Brazilu, vlade koje zastupaju 100 miliona stanovnika. MMF je doneo izuzetno povoljan izveštaj o stanju reformi u našoj zemlji, koji se odnose na institucionalne promene, na zakonske promene i na stanje u realnoj ekonomiji. Drugo, Evropska investiciona banka je odobrila juče kredit od 95 miliona evra pod najpovoljnijim mogućim uslovima na 20 godina, sapet godina grejs perioda, sa kamatom od 4% godišnje za izgradnju naših puteva, na osnovu uvida u evidenciju kako je iskorišćen prethodni kredit i kako su tekle tenderske procedure za izgradnju puteva u prošloj godini. Mi smo prošle godine oko 350 kilometara puteva obnovili, a ove godine ćemo oko 850 kilometara. Na osnovu tih 350 kilometara dobili smo praktično zeleno svetlo za ovih 850 kilometara. Svi tenderi za izgradnju puteva su organizovani u skladu sa evropskim standardima. To što se neka kompanija javila i ponudila bolje uslove nego neka druga, to su evropski uslovi tendera. Zaista ne možemo, na osnovu toga što neko ima neku privatnu informaciju ili neko ima neku sumnju, da nekoga isključimo sa tendera, jer bi to značilo možda da neka interesna grupa želi neku drugu interesnu grupu da eliminiše. Mi moramo da se pomirimo sa tim i mislim da to nije loše da evropski propisi u tenderima, u javnim nabavkama važe u našoj zemlji i da se nadamo da ćemo postati zemlja slična standardima Evropske unije, koja nije savršena, ali koja svoje probleme prilično uspešno rešava. Dakle, nema nikakve bojazni i sve ono što se kao kleveta iznosi na račun ove zemlje, ove vlasti, a u vezi je sa organizovanim kriminalom, ne nailazi srećom na prijem kod međunarodnog javnog mnjenja, što ne znači da treba da se nastavi. Mislim da treba da vodimo mnogo više računa o rečima koje upotrebljavamo, jer ipak su i reči važne. Mislim da ćemo postati jedna ozbiljna zemlja ako budemo uvažavali najpre ono što sami kažemo, da bismo mogli da uvažavamo ono što drugi kažu.
Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih narodnih poslanika, uz podsećanje da, po Poslovniku Narodne skupštine, ovlašćeni predstavnici, odnosno ministri u Vladi i predsednik imaju prava da se jave u toku načelne rasprave u svakom trenutku i ne postoji ograničenje za trajanje rasprave. Prvi na spisku narodnih poslanika prijavljenih za raspravu jenarodni poslanik Živorad Raković, a posle njega narodni poslanik Miloš Lukić. Vreme za poslaničku grupu Demohrišćanske stranke Srbije je 10 minuta i 48 sekundi.
Uvaženo predsedništvo, cenjeni gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, dragi gosti, posmatrači i slušaoci, moram da priznam da mi je gospodin predsednik Vlade oduzeo nekoliko misli koje sam želeo da iznesem. Utoliko ću kraće izlagati. DHSS a priori i bez rezerve prihvata predložene zakona. Da li će se oni zvati uz zapetu, zarez ili tačku ovako ili onako, to je irelevantno, ali je suština da su predloženi zakoni posledica veoma teškog stanja u sistemu vrednosti u našem društvu. Kada govorimo o kriminalu, o toj tolikoj i tako rasprostranjenoj društvenoj pojavi, čini mi se da nismo ili pojedinci nisu u dovoljnoj meri svesni šta znači ta toliko i tako rasprostranjena negativna delatnost, koliko je pogubna za jedno društvo, jer praktično ruši sve moralne norme na kojima počiva relativno zdravo društvo. Nažalost, koleginice i kolege, mi spadamo u ona društva, nemojte mi zameriti što ću upotrebiti jedan malo teži i oštriji izraz, koja se u nauci nazivaju u izvesnoj meri patološkim društvima, obolelim društvima. Nažalost, to je tako. Ovim zakonima se nastoji u izvesnoj meri ublažiti to negativno zlo koje je začeto daleko ranije, mada mi danas ovde raspravljamo kao da se radi o društvenoj pojavi koja je nastala otprilike pre godinu-dve dana. Naprotiv, zna se da je kriminal pojava koja je zakonomerna u svim društvima. Treba i to znati, da postoje društva u kojima je ta pojava minimizirana, minorna, a postoje društva, kao što je naše, u kojima je kriminal nabujao. Inače, ima više vrsta kriminala. Mi pričamo uopšteno o kriminalu. Postoji politički, privredni kriminal, postoje razni zločini koji spadaju u najteže oblike kriminala. Mi to otprilike stavljamo u isti koš. Molim vas, treba da budemo svesni jedne činjenice, a to je da je on u svom začetku nastao u prethodnom društvenom sistemu. Mi stalno govorimo o promeni vlasti. Ne. Mi smo faktički promenili društveni sistem i nasledili i to, pored onoga što je pozitivno; ne možemo a priori da kažemo - sve je negativno, pre mene je bilo sve loše, a ja ću tek napraviti nešto što je najbolje. U tom sistemu se razgranala ta negativna pojava, ona u dobroj meri predstavlja društvenu rak-ranu koja je u izvesnoj meri metastazirala. Svi mi u ovom visokom domu imamo časnu dužnost, ali i obavezu, i te kako veliku obavezu prema našem sprskom narodu i građanima Srbije, da donosimo zakone i društvena pravila kojima ćemo ispravljati sve ono što je negativno, nasilno stvarano i utemeljivano. Mi to zaboravljamo. Prema tome, još jednom ponavljam, ovo su nužni zakoni, ne bi trebalo više oko toga da se pogađamo, da licitiramo. Možemo samo da apelujemo, jer ne može se samo sankcijama, pored njih postoji i dispozitiv, ne možemo samo na taj način i tim merama sankcija izmeniti ono što je zlo u ovom društvu; ako je društvo u izvesnoj meri u takvom stanju, a jeste, činjenica je, to uostalom tvrde zdravstveni radnici, sociolozi i drugi stručnjaci društveno-humanistikih nauka. Dakle, ako to želimo da brže, svestranije ublažimo, a ne da ukinemo, jer ni jedno društvo nije imuno od toga, potrebno je da apelujemo, zapamtite dobro, na porodicu kao ćeliju društva; zdrava porodica omogućava zdravo društvo; pa da apelujemo na školu kao instituciju, počev od osnovne pa do univerziteta, na zdravstvo, na socijalnu sredinu. Umni ljudi su davno rekli: najčešće, ljudi se ne rađaju i ne donose na svet ni zli ni dobri. Mnogobrojne okolnosti učine da neko postane zao, da postane negativna ličnost. Mi to apstrahujemo kao da jednostavno ne postoji kao značajan faktor. Prema tome, da zaključim, da ne bih ovako profesorski zamarao vašu pažnju, predlažem u ime DHSS-a i u svoje, imajući sve ovo u vidu što sam rekao, da delujemo ne samo sankcijama, nego i angažovanjem svih ovih društvenih delatnosti i faktora, koji čoveka čine u najvećoj meri pozitivnom ili u izvesnoj meri negativnom ličnošću, da učinimo daleko više nego do sada, da bismo na taj način ublažili sve vidove kriminala, uključujući pre svega ove zakone, odnosno kako se to u sociologiji govori, društvena pravila ili društveno pravilo. Da ne bih držao predavanja, pošto ovo nije debatni klub nego visoki dom, a pojedine kolege imaju običaj da drže predavanja kao da smo mi otprilike u školskim klupama, zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, poslanik poslaničke grupe SSJ. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Milisav Petković, poslanička grupa DOS. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedniče Vlade, uvaženi ministri, pred nama je zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, kao i zakon o bezbednosno- informativnoj agenciji. Imam hendikep što govorim posle predsednika Vlade i očigledno je da je pala koncentracija naših poslanika. Pokušaću, kakav pristup do sada nisam primetio kod ostalih poslanika, da analitički pogledam ove propise i nađem ono što je dobro i ono što bi se moglo zameriti, sve u cilju da se donesu propisi koji će u suzbijanju kriminala biti delotvorni i primenljivi. Šta se dobija ovim predlozima? Dobijamo specijalno tužilaštvo, dobijamo specijalnu službu za suzbijanje organizovanog kriminala, specijalna ili posebna odeljenja sudova, specijalna pritvorska jedinica, pojedini ljudi dobijaju specijalna ovlašćenja. Za sve to su potrebna specijalna sredstva, odnosno nova sredstva koja, normalno, idu na teret naših građana i ove privrede. U najavi ovih propisa mogli smo da čujemo da dobijamo Eliota Nesa DžDžI veka. Kada je reč o Eliotu Nesu, očigledno da se kasni čitavih 100 godina. Naime, nije ovo početak HH veka. Ova zemlja nije ugrožena od stranih špijuna koji kradom, maskirani u turiste ili prosjake, slikaju naše vojne ili policijske objekte. Ovo je HHI vek, vek tehnike i očigledno je, svi mi dobro znamo, strane obaveštaje službe imaju više podataka o nama, o našoj privredi i o našoj bezbednosti nego mi sami. U tom delu ostaje dilema da li su sva ova sredstva primerena ovom vremenu? Mišljenje članova SSJ je da postojeći državni organi, koji treba da se bave ovim problemom, nisu imali dovoljno ovlašćenja i nisu bili dovoljno stimulisani da obave ovaj posao. Naime, ljudi iz tužilaštava, sudova, policije, kažu da su njima praktično bile vezane ruke i mnoge pojave koje su mogli efikasnim radom, koristeći svoje znanje i iskustvo, da suzbiju, nisu bili u prilici da suzbiju. Za to sigurno postoje i pitanja, zbog čega je to tako, ali postoje i odgovori. Premijerov govor je, naročito u prvom delu, potencirao taj deo i sadržao je dosta kritičkih osvrta na rad policije i pravosuđa, pa bihga podsetio da je on skoro na polovini mandata i da se već sve više i više treba da zapita da li su on i njegova vlada odgovorni za ovakvo stanje. Imamo situaciju da su regularni državni organi, kao što su pripadnici MUP-a, tužilaštva i sudova, dovedeni u jedan podređen položaj. Naime, oni su sigurno potcenjeni u odnosu na ove nove organe koje dobijamo ovim propisima. Sigurno je da će tu biti dosta otpora i sigurnoje da će efikasnost i kvalitet rada ovih, da tako kažem, regularnih organa biti doveden u pitanje i znatno poljuljan. Naše intervencije kada se radi o prvom zakonu, zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, odnose se na nekoliko detalja. Prvo, u članu 2. imamo jednu pojavu gde se kaže da se ovaj zakon koristi u suzbijanju kriminala protiv ustavnog uređenja i bezbednosti SRJ. Da li je to štamparska greška ili je korišćena formulacija iz nekog drugog propisa? U svakom slučaju, smatramo da ovaj parlament treba da donese zakon koji će štititi ustavno uređenje i bezbednost Republike Srbije. U tom smislu je naša poslanička grupa i dala jedan amandman. U istom članu imamo nabrajanje, u tački 3), na šta se sve odnosi. Između ostalog, imamo trgovinu ljudima. Mi smatramo da treba dodati i trgovinu ljudskim organima, koja je takođe u svetusankcionisana sigurno poprima razmere koje mogu ozbiljno ugroziti i ugled ove zemlje i poštovanje svih onih institucija koje treba da se bore protiv ovakvih pojava. Što se tiče specijalnog tužilaštva i poglavlja o specijalnom tužiocu, smatramo da je trebalo, saglasno Zakonu o tužilaštvu koji je nedavno u ovoj skupštini i dopunjen, a nadamo se da će te dopune biti prihvaćene, tretirati i pitanje ovlašćenja, nadležnosti inačin izbora zamenika specijalnog tužioca. Naime, da li je to greška onoga koji je pisao ovaj zakonski tekst, ali imamo specijalno tužilaštvo i specijalnog tužioca, imamo tretirane zamenike i tužioce iz drugih tužilaštava koji mogu biti upućeni na rad u specijalno tužilaštvo, ali zamenike specijalnog tužioca nismo tretirali. Smatramo da oni zaslužuju, saglasno Zakonu o tužilaštvu, da budu adekvatno tretirani. Kada se postavi pitanje kakvu državu i kakvu Srbiju želimo, uvek je to pitanje za jednu ili drugu stranu, za vlast ili opoziciju, ko kakvudržavu želi. Mi iz SSJ sigurno želimo Srbiju onakvu kakvu žele i svi drugi, a to je Srbija u kojoj se radi, u kojoj se zarađuje, u kojoj ljudi ujutro sa voljom i zadovoljstvom idu na svoja radna mesta, ne bojeći se za svoju bezbednost svoje porodice; to je Srbija koja će biti ravnopravna u odnosima sa inostranstvom, koja će biti dostojanstvena u tim relacijama i koja se neće stideti pred svetom. Naravno da je teško da u jednoj državi funkcionišu svi segmenti, međutim, sigurno je da je to želja svih nas. Na neki način se stiče utisak da nam se ovim propisima, s obzirom na njihovu sadržinu, nudi jedan utisak kolektivne paranoje, kolektivnog straha svih od svih i straha od raznih agencija, raznih službi, do sada postojećih i novih, tako da se dodatno unosi određena doza nesigurnosti među naše građane, naravno i među one ljude koji obavljaju značajne državne funkcije, značajne funkcije u pravosuđu, upravi itd. Mladi ljudi u Srbiji su sada pred jednom dilemom: da li treba da se opredele za put kriminala ili je možda bolje da se opredele, s obzirom na ove stimulativne dodatke, na put da se pridruže policiji, pa da dobiju zanimanja u toj oblasti, i to sada nova zanimanja - doušnik, špijun itd. Smatramo da je rešenje u tome da naši ljudi dobiju radna mesta, da idu na svoja radna mesta za mašine, da odu na njive i rade. U tom slučaju, ova država bi sigurno imala čime da se pohvali. Ovo izgleda kao mala šala, ali je baš tako, jer gotovo da ne znam mlade ljude koji razmišljaju o nekom ozbiljnom poslu. Ocene predsednika Vlade su izuzetno oštre, rekao bih, kada je ocenjivao rad Ministarstva pravosuđa i rad Ministarstva policije, s obzirom da je izrečeno da je velika neefikasnost u radu ovih organa, da se sporo sudi, da kaznena politika nije dobra itd. Mislim da dolazimo na onu temu koju smo imali pre nekoliko dana, da bi trebalo da se Vlada i njena ministarstva približe onima na koje se njihova aktivnost odnosi, da se naneki način ti odnosi harmonizuju, da se razumeju problemi u ovim službama. Tvrdim da u našem pravosuđu, da u našoj policiji postoje vrlo kvalitetni, vredni i odgovorni ljudi koji su spremni da rade, koji nisu politički ostrašćeni, niti su opterećeni nekim ostacima prethodnog režima itd. Poslanička grupa SSJ pokušala je da amandmanima na jedan korektan način popravi ovaj tekst i da ga učini primenjivijim. Nadamo se da će bar dobar deo tih amandmana biti prihvaćen. Što se tiče zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji pri Ministarstvu unutrašnjih poslova, smatramo da je podnošenje ovog predloga zakona preuranjeno i da je trebalo da ostane za jesen, zajedno sa setom ostalih zakona o Ministarstvu unutraših poslova. S obzirom na činjenicu da se ovi propisi primenjuju tek od marta iduće godine, nije bilo razloga da se ide ovako rano u podnošenje ovog predloga. Međutim, kada se radi o zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, SSJ će podržati ovaj predlog zakona, jer je cilj da se konačno otkriju počinioci nerasvetljenih ubistava, otmica, zatim, da se identifikuju i otkriju kriminalne organizacije u Srbiji. Smatramo da su iznad svega interesi bezbednosti građana, članova njihovih porodica, njihove imovine. Zbog toga ćemo podržati Predlog zakona o suzbijanju organizovanog kriminala.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petković, poslanička grupa DOS.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri, poštovani predsedniče Vlade, pred nama su danas dva zakonska projekta koja se odnose na suzbijanje organizovanog kriminala. Kada su u pitanju zaključci, razlike u našim mišljenjima nema: prvo, slažemo se da postoji organizovan kriminal u Srbiji; drugo, da smo svi u našoj srpskoj Skupštini saglasni da ga treba suzbijati, iskoreniti ili rešiti to pitanje; treće, slažemo se i u tome da je organizovani kriminal otišao toliko daleko da ima određene centre moći i u medijima i u političkim organizacijama. Dobar zakonski projekat o suzbijanju kriminala ne možemo napraviti ako dobro ne izučimo i prostudiramo genezu nastanka kriminogenih grupa. Genezu nastanka kriminogenih grupa vidim u neorganizovanom i organizovanom ratnom zločinu, koji je ovo području potresao 10 godina. Paravojne i parapolicijske, razne dobrovoljačke organizacije, krstarile su širom Srbije od juga do Horgoša, od Drine do Bora. Genezu nastanka kriminala vidim i u tome što deset godina posle otmice putnika iz Štrpca ne znamo ko je to učinio i niko za taj slučaj nije osuđen. Kolege poslanici, samo 200 kilometara od Beograda je udaljena Srebrenica. Za ovom skupštinskom govornicom 1994. godine, kada sam pričao o zločinima iz Srebrenice, određene kolege, koje i sada sede u ovoj skupštini, proglašavale su me nacionalnim izdajnikom, kao i druge moje kolege, ljudima koji šire laži. Danas smo od šefa jedne poslaničke grupe čuli da je priznao da je postojao kriminal, da su postojala ubistva u Srebrenici. Nasilna mobilizacija takođe. Kidnapovani su ljudi iz Srbije i odvođeni širom ratišta, od Hrvatske, Republike Srpske, do Kosova. Tako su se dešavali slučajevi, kao u mom Malom Zvorniku, policija iz Republike Srpske pređeu Srbiju, kidnapuje čoveka i odvede na ratište samo zato što je rođen u bolnici u Zvorniku, a u Malom Zvorniku nije postojala takva bolnica;odvedu čoveka na ratište, a posle se vrate i ponude "dobrovoljne usluge" njegovoj supruzi, koja je sama ostala u stanu. Tumarali su po Srbiji, razgrađivali i uništavali strukture sistema, razgrađivali državu, razarali porodice, rasturali zajednicu, rasturili su sve što se moglo rasturiti u prethodnih deset godina. Nema države koja nema kriminala. Ali, samo u ovoj zemlji do zadnje dve godine su kriminalci imali svoju državu. I ako treba tražiti vezu kriminalaca sa političarima treba je tražiti tamo: kod onih koji nose slike ljudi koji su činili ratne zločine; ili se bar okrivljuju da su činili ratne zločine; kod onih koji propagiraju da toga nije bilo, a danas prvi put saopštavaju da je ipak bilo, mada je to "jedna velika svetska zavera". Između ostalog, ne mogu se komarci pitati kada će biti zaprašivanje. Niti se mogu žabe pitati kada će se bara isušivati. I mi, zakonodavci, ovde nećemo pitati - kada ćemo se, na koji način, boriti protiv najkrupnijih oblika kriminala, protiv kidnapovanja ljudi i dece, upadanja u tuđe stanove. Samo pre godinu dana upao je izvesni Gavrilović u stan mog prijatelja i isterao ga iako ovaj ima sudsko rešenje. Ne znam da li to ima veze sa sadašnjim Gavrilovićem ili onim Gavrilovićem koji je ubijen. Poštovani prijatelji, nema nam druge, ako hoćemo iskreno u borbu protiv kriminala, moramo podržati ove zakonske projekte, moramo podržati policiju, koja danas ima najveću odgovornost, da nikada više u Srbiji paravojne formacije, ni policijske ni vojne, ne budu, da nikada više ne veličamo lidere paravojnih formacija do te mere da postaju najveći nacionalni heroji. Podržimo zakon u borbi protiv organizovanog kriminala. To je naša obaveza. To je obaveza koju dugujemo i našoj deci i našim pokolenjima.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, poslanička grupa SRS. Posle pauze prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Marin Krešić iz poslaničke grupe DOS.
Da li ću da govorim do 14,00 časova ili ću moći da nastavim?
Znate kako, već sam vam to govorila, član 91. stav 3. kaže - poslanička grupa ne mora da koristi vreme koje ima na raspolaganju, odnosno ne mora da ga u potpunosti iskoristi.
Ja moram.
Imate 27 minuta. Vi ste jedini prijavljeni iz stranke.
Mene je zadužila poslanička grupa i moram.
Samo vas upozoravam da ne morate.
Znači, samo malo pomeramo pauzu.
Nužno ne morate.
Dobro, ali vam sada saopštavam da moram. To znači da pomeramo pauzu.
Malo ćemo pomeriti. Ako baš morate. (Pal Šandor, sa mesta: Ne, ne.)
Rešeno je Šandore. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici vlasti,parlamentarne većine, zajedno sa predsednikom Vlade i njegovim ministrima, danas se posle dve godine zaklinju da će se boriti protiv kriminala i tom svojom zakletvom obrazlažu ova dva mala zakončića, koji ništa u principu ne znače. Mi od vas očekujemo dela, a ne reči. (glasovi-auuu) Ne da napadate opoziciju ili Srpsku radikalnu stranku da smo vam mi glavni krivci što ne možete ništa da u radite, nego pokažite tu vašu sposobnost. (Glasovi-imunitet ...) Šta? Reč je o imunitetu? Nisam dobro čuo. (glasovi - nemoj da polemišeš) Ja sam imun i na vaše rafale, bar se to dosad pokazalo, a videćemo ubuduće. Ali, nije reč o tome, nego o vama i vašoj sposobnosti, odnosno nesposobnosti. Dajte, razjasnite bar jedno spektakularno ubistvo. Dajte. Jagodina je tako mali grad da se na prste mogu prebrojati i moguće ubice Milana Pantića. To je prvi novinar koji je ubijen kao novinar, samo zbog novinarstva. Ni u kakav kriminal nije umešan čovek, zaklinju mi se građani Jagodine. Isključivo zbog novinarstva je ubijen. Dajte nekog pomaka tu. Dajte nešto uradite povodom Ivana Stambolića. Prošla vlast je imala samo mesec dana. Možda ništa nije radila ozbiljno, ali je imala samo mesec dana. To se neposredno pred vaš dolazak na vlast desilo. Što ste odbijali formiranje anketnog odbora? Na saveznom nivou ste odbili da se formira anketni odbor koji bi ispitao te činjenice i okolnosti. Što to niste uradili? Što niste razjasnili i sudski sproveli do kraja ni jedno ubistvo iz ranijeg perioda. Ima podataka. Vaši policijski generali i vaši sadašnji aktivni oficiri, pukovnici, majori govore da je Stanko Subotić-Cane bio u sprezi sa generalom Badžom i da je zbog toga Badža ubijen, oko šverca cigareta. To oni kažu, ne ja. Nisam to ni znao dok mi oni nisu saopštili. Znao sam iz drugih izvora, ali nisam znao iz policijskih usta. Smešno je Zoranu Đinđiću; pa, naravno, i meni bi to bilo smešno ... (glasovi - vojna tajna) To nije vojna tajna, pustite vi to. Trebali ste to da razjasnite. Vi sad konstatujete da niste sposobni pa vam je kriv sistem. Ali, niste još ni jednog ubicu priveli istražnom sudiji. Ivan Delić je toliko puta posle ubistva ministra odbrane Pavla Bulatovića dolazio u Beograd, a niko ga ni saslušavao nije. Što ga bar jednom niste priveli da mu uzmete otiske. Delimično su neki otisci nađeni tamo kod "Radovog" stadiona posle ubistva, pa ste mogli da uporedite da nisu njegovi. Što to niko nije uradio? Je li toliki strah od tog Ivana Delića, je li strah od drugih mafijaša, ubica ili je nešto drugo u pitanju,razjasnite to. Kako sam saznavao za nekog ubicu, obelodanjivao sam: i za Skoleta Uskokovića dok je bio živ, najživlji je bio za umešanost u Arkanovo ubistvo; i za Andriju Draškovića; za još neke. I ništa. Vidite dalje, da se malo pozabavimo ovim vašim zakonima, lepše je kada pričam o nečem drugom, nego o zakonu, ajmo sad malo o zakonima, Čedo. Vidite, vi donosite zakone koji u praksi neće ništa naročito daznače, ali donosite ih na jedan neuk način. Tako, na primer, u ovom zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, u članu 2. stav 3. govorite o falsifikovanju ipranju novca. Hajde vi meni objasnite šta je to pranje novca? To je jedan šatrovački izraz, sleng ili kako da ga nazovem, nije bitno, u srpskom književnom jeziku to neznači ono što biste vi želeli da znači. Kako može sud da govori o pranju novca i kaže - izriče presudu zbog pranja novca. To ne može. Ne može to da stoji u ozbiljnom zakonu. Pranje novca nije internacionalni pojam, to nije istina. Postoji novac nelegalno stečen, to je najšira formulacija, nelegalno stečen, a ako je nelegalno stečen, bar nije porez za njega plaćen. Postoji novaczarađen kriminalnim aktivnostima, novac kao rezultat krivičnog dela itd. Ali, pranje novca, kako ovo sudija da tumači. Vi danas planirate ovde izdvajanje Službe državne bezbednosti iz MUP-a, a to nam niste dovoljno objasnili. Zbog čega se Služba državne bezbednosti izdvaja iz MUP-a? Zato što ministar nije sposoban da je kontroliše, zato što predsednik Vlade ne veruje ministru ili zato što planirate da ta služba bude sa mnogo manjim stepenom kontrole nego do sada. Do sada, ako Služba zabrlja, u Skupštini se podnosizahtev za razrešenje ministra, jer Služba direktno odgovara ministru. Kako ste sada predvideli Službu kaoposebnu agenciju, njen rukovodilac, načelnik, direktor, kako ga nazivate, čuj - direktor, ne odgovara Narodnoj skupštini i ona ne može doneti odluku o njegovoj smeni. Ako ne odgovara Narodnoj skupštini, praktično ne odgovara nikome. To što on odgovara predsedniku Vlade, znači samo da će slepo slušati predsednika Vlade i ništa više. Dalje, ovde kažete da je obaveza Službe da na zahtev Narodne skupštine podnese izveštaj o svom radu, odnosno agencijekako je zovete. Kada se kaže - na zahtev Narodne skupštine, onda se podrazumeva parlamentarna većina, a ako je opozicija u manjini, ona ne može da izglasa odluku da se zahteva od direktora agencije da podnese izveštaj o svom radu. Znači, samo ako parlamentarna većina odluči, može. Ako vas bude slušao direktor agencije i sledio politiku parlamentarne većine, nikada Narodna skupština neće raspravljati o izveštaju, njegovom radu i radu agencije u celini. Pazite, on je tu mnogo zaštićeniji od bilo kog ministra. Kod ministra postoji interpelacija, postoji inicijativa za izglasavanje nepoverenja. Za inicijativuza izglasavanje nepoverenja dovoljno je 20 potpisa opozicionih stranaka i mora se staviti na dnevni red. Vi ste dokazali da ne mora; po Ustavu, po Poslovniku bi moralo, ali vi kažete da možete izglasati nešto i protivno Ustavu jer Ustav nije "Sveto pismo",kako kaže Batić; možete i protiv Poslovnika, vi možete izglasati i promenu datuma, promenu kalendara, promenu godišnjeg doba itd. Ovde se postavlja pitanje kome će ta služba odgovarati. Postoje razni sistemi u svetu što se tiče tajne policije ili Službe državne bezbednosti, službe za zaštitu ustavnog poretka, kako je nazivaju u Nemačkoj, itd. Koji su to osnovni sistemi? U Rusiji je u vreme Staljina postojalo ministarstvo unutrašnjih poslova posebno, a posebno ministarstvo državne bezbednosti. Dakle, dva potpuno odvojena ministarstva, ali istog ranga. Ovde već nisu istog ranga. Doći ću i do ovih vaših ljubimaca, samo polako, saslušajate malo nešto da naučite, kada sam bar toliko spreman da vas podučavam, cenite to malo. Dakle, kod Staljina je to bilo odvojeno, ali su oba ministra imala isti nivo odgovornosti, pravno, ne govorim o onim protivpravnim ili nepravnim aspektima. U Americi je čisti predsednički sistem. Tamo predsednik ima svu izvršnu vlast u svojim rukama, kao što ste vi kod nas predsednike opština ustrojili, on imenuje šefa svih tajnih policijskih službi. Međutim, saglasnost na imenovanje daju oba doma parlamenta. Beba Popović, je li na njega mislite? Čekajte, nisam još došao do Bebe, ne mogu sve odjednom, ima vas toliko, čekajte da vas poređam, malo mi je 27 minuta. Nisam vam ja Slobodan Tomović da me možete dekoncentrisati ili naljutiti. Niti ćete me dekoncentrisati, niti naljutiti, dajete mi dragocen predah u izlaganju tim vašim upadicama i zato jedva čekam upadice. Kako je to u Americi? U Americi predsednik imenuje direktora CIA-e, šefa FBI, imaju oni razne neke službe bezbednosti. Da bi on zauzeo taj svoj položaj na koji ga predsednik imenuje, mora da se pojavi pred parlamentom, pa da ga parlament izrešeta sa svih strana, onako kako sam ja vašeg ministra Mihajlovića i šefa UDBE Andriju Savića, na primer, pred anketnim odborom Savezne skupštine, pa još više od toga Međutim, ne tako što bi oni izbegavali da daju odgovore na pojedina pitanja, nego što se mora odgovoriti na svako pitanje, i njegova lična, porodična, rodbinska pa redom, pa kada je tako prorešetan u odgovarajućim odborima senata i predstavničkog doma, onda može biti imenovan na tu funkciju. Ovde, šta vi postižete ovim zakonom o agenciji, kako ste je ono nazvali, ne može čovek ni da zapamti, bezbednosno-informativna agencija. Što niste rekli - agencija za državnu bezbednost ili tajna policija ili politička policija, da bude razumljivije šta se krije iza ovog rogobatnog naziva. Direktora imenuje i razrešava Vlada Srbije i on odgovara isključivo Vladi. Gde vam je ovde civilna kontrola, kako je vi nazivate? Ono što se na zapadu podrazumeva pod civilnom kontrolom, to je zapravo kontrola građanskog društva. Po prirodi stvari, kontrolu građanskog društva može da vrši samo parlament, jer u Vladi su samo ljudi vlasti. U paralamentu je i vlst i opozicija. Gde je ovde predviđena kontrola parlamenta. Nema je, osim kada se izglasa. Gde pozadi? Pustite vi to, to je vaše obrazloženje, nema toga uopšte. Vi kažete u obrazloženju - treba imati u vidu da Narodna skupština ima mogućnost, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, da svojim aktima uredi način vršenja kontrole nad radom agencije, a da je kontrola rada posebnih organizacija od strane Vlade uređena propisima iz oblasti državne uprave. Jeste, to je obrazloženje koje se ne objavljuje u "Službenom glasniku". Međutim, u zakonu nema mogućnosti da Skupština podvede pod kontrolu tu agenciju, osim da poslanička većina izglasaodluku da se zahteva podnošenje izveštaja o radu agencije. Nema drugog načina. Kako opozicija može učestvovati u kontroli ove vaše agencije? Nikako. Jedino kada opozicionare privedete, zamahnete pendrekom i kažete - hajde govori. A ko je taj ko će zamahnuti, simbolično, pendrekom direktoru agencije i reći - hajde govori, zašto si ovo ovako, zašto ono onako uradio? U parlamentu toga nema, to može samo predsednik Vlade. Vi ste od agencije formirali novi organ državne uprave. Taj novi organ državne uprave nije predviđen Zakonom o Vladi i Zakonom o ministarstvima. Pošto je to samostalna uprava, vi kod nje ovim zakonom prikrivate da ona ima rang posebnog ministarstva. Ona zaista ima rang posebnog ministarstva. Direktor ove agnecije ima isti rang kao ministar, jer vi zakonom predviđate da ta agencija može obavljati i poslove MUP-a, i da se direktor te agencije dogovara sa ministrom unutrašnjih poslova, da se sporazumeva o zajedničkim aktivnostima i preuzimanju i obavljanju poslova iz delokruga ministarstva. Dakle, to je stvar sporazuma dva ministra, s tim što jednog od njih nazivate ministrom, pa je podložan kontroli parlamenta; a mi smo mu već dva-tri puta podnosili zahtev za izglašavanje nepoverenja, nego vi to ne dajete nikako na dnevni red, a morali biste i po Ustavu i po Poslovniku. Ali, to je druga stvar, to je stvar Ustavnog suda, a ne ove rasprave. Međutim, on je bar po propisima podložan kontroli parlamenta, a njegov kolega sa kojim mora da se sporazumeva nije podložan nikakvoj kontroli parlamenta. Jer, vi kažete, on je direktor, nije ministar. A koja je ovde suštinska razlika između direktora i ministra - suštinske razlike nema. Razlika je samo u terminu, da bi se prikrio značaj i težina funkcije, i ništa više. On je zaista ministar, ali sakrivate od javnosti da je on ministar, da ne bi odgovarao kao svi drugi ministri, i ništa drugo. Zašto uvodite tu funkciju direktora u državnoj upravi? Zašto, objasnite mi koji je vaš motiv da se pored dosadašnjih najviših funkcionera državne uprave, ministara, načelnika, ovih, onih, uvodi sada i direktor agencije i zašto organ državne uprave da se zove agencija? Zašto baš agencija? U našem jeziku kad se kaže - agencija, uglavnom se misli na turističke agencije. Pa koje još imate agencije, da nisu novokomponovane u poslednjih nekoliko godina, da vidimo koju još imate? Bile su samo turističke agencije, posle toga imamo agencije za istraživanje javnog mnjenja, možda će vam se ova agencija baviti istraživanjem javnog mnjenja, samo me živo interesuje na koji način. Pa valjda su vam sada zatvori uznapredovali, ne treba ćebe da nosim i četku za zube, sve se to u zatvoru dobije. Nećete valjda sada mene u neki zatvor tamo "Š" kategorije, nego prve kategorije. Valjda nemate nikoga dragocenijeg od mene da uhapsite, pa nećete me valjda smeštati u neku nižu kategoriju zatvora, ja od vas očekujem ove zatvore "de luks" kategorije. Vidite, može to sve izgledati i smešno, ali ovo ima naročiti pravni značaj, značaj daleko prevazilazi snagu vašeg smeha, i zbog toga mi smeh ne smeta. Vi ste ovde, reagujući na moje prethodno izlaganje, izneli čitav niz nebuloznih tvrdnji. Da pođemo od ministra Mihajlovića. Ministar Mihajlović kaže - Sreten Lukić i Goran Radosavljević nemaju kriminalni dosije. Nisam ni govorio da ta dva generala imaju kriminalni dosije, niti sam ih do sada prozivao poimenično za kriminal, koliko se sećam nikada. Ja sam vam samo rekao da mi je među svima njima simpatičan jedini Andrija Savić, zato što me je on prvi hapsio pre 18 godina i što sam jedini put posle tog hapšenja uspeo sudski da isteram od države novčanu nadoknadu što sam tri dana bio u zatvoru. Tužio sam državu, pošto su me posle tri dana pustili zbog nedostatka dokaza, i država mi je to nadoknadila. Bilo je dovoljno za večeru za celo društvo u Udruženju književnika. Ovo drugo još nisam uspeo da isteram sudski, nadam se sada, kad vi donesete zakon o rehabilitaciji, da ću i to uspeti. Međutim, ovde je reč o dvojici generala, za koje sam vam rekao da im Haški tribunal sprema optužnicu, a možda je već optužnica spremna i drži se u tajnosti. Vi kažete - nemaju kriminalni dosije. Pa znate, koji kriminalni dosije? Hag ne sudi za kriminal, Hag sudi za navodne ratne zločine. Kažete - nisu krivi. Pa ne možete me ubediti da je Nikola Šainović činio ratne zločine na Kosovu, ili naređivao; ili Milošević da je naredio ratne zločine. Smem se zakleti da nikada nije naredio ratni zločin, ni protiv civila, ni protiv ratnih zarobljenika. Znate, možemo o njemu govoriti kao o državniku sve najgore, ali ratne zločine nije naređivao, smem se u to zakleti. Tako isto ministar kaže za svoja dva sadašnja generala, ali je Lukić bio tamo šef, komandant glavni. Kako može bez Lukića da se iznesu hladnjače sa leševima, a sada ih Lukić otkriva? Pa otkuda je znao gde su zakopane? I koji je bio cilj da se to iznosi, hajde da mi neko objasni? (Glasovi iz sale: A šta si tvrdio?) Pustite vi šta sam tvrdio, to kad me izvedete pred sud, onda govorite šta sam tvrdio. Pazite, koji je to poremećeni um da prevozi leševe poginulih sa Kosova i da ih zakopava pored Dunava, na severu Srbije? Koji je tu bio razlog? Neko je spremao ta zakopavanja, da bi se u pogodnom momentuotkopavalo, i ništa više. Tu nema drugog rešenja. Zašto vam je onaj iz Zaječara, onaj Oskar Klipa, menjao ime i prezime? Radio je u Udbi.
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda i da vodite računa šta izgovarate.
Govorim o borbi protiv organizovanog kriminala, je li tako? Je li to tema dnevnog reda? Znate šta, ako se vama ne sviđa ovo što govorim, oduzmite mi reč, odoh odmah, ali me nemojte prekidati bez razloga. Govorim o organizovanom kriminalu. Vi ste u obrazloženju ovog zakona o borbi protiv organizovanog kriminala naveli kao jednu od tačaka "krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava, počinjenog na prostoru bivše Jugoslavije". Je li tako, jeste li to naveli? Jesam li promašio temu? Jesam li? Jesam, pa dobro, vama argumenti ništa ne znače. Klimne vam Đinđić glavom iz prvog reda i vi odmah reagujete; pa nemojte. Ako je vama lepše da ćutim, evo, mogu i da zaćutim. Dozvolite onda još ovih šest minuta da kažem šta imam. To su sve činjenice, na koje vi nemate odgovora. Veoma su važne. Zašto se niko od vas ne izjasni zbog one velike galame povodom izveštaja Anketnog odbora o ubistvu Pavla Bulatovića. Vidite kakvi su vaši mediji i to mediji pod vašom direktnom kontrolom? O kriminalcima se govori kao o žestokim momcima i oni se promovišu u javnosti, da mlađu generaciju vaspitavate u njihovom duhu, da popularišete kriminal. Pogledajte koliko je ljudi sa kriminalnim dosijeom zaposleno u Saveznom ministarstvu unutrašnjih poslova od vašeg dolaska na vlast; nekoliko stotina. Govorio sam za braću Burgija. Valjda Staklenog još niste, baš bi vam trebalo još Staklenog da zaposlite. Dakle, ne oseća se kod vas želja i volja da se obračunate sa organizovanim kriminalom. Kada rešite prvih nekoliko slučajeva, onda ćete me možda naterati da menjam mišljenje, ali još ni jedan niste rešili. Zašto niste, to vi najbolje znate. Ne mogu se mafijaši i kriminalci nazivati uglednim biznismenima, ne može čovek za 10 godina da stekne bogatstvo od desetine miliona maraka, bez direktnog mešanja u kriminal, ne može. Apsolutno je nemoguće, pogotovo kada je reč o tim vašim nepismenim poput Stanka Subotića Caneta i sličnih. Vi protiv mene stalno podnosite neke krivične prijave, pokrećete istrage i nikako da me osudite. Već 20 sudskih procesa i šta čekate. Bar to možete da naredite sudijama. Znam, ne možete da naredite sudijama da gone druge, vaše levičarske političke protivnike, ali zato ste njih ovde primirili i ublažili i valjda možete u mom slučaju, pošto napadam sudije i tužioce, valjda vam je lakše da ih ubedite da me konačno osude. Smislite nešto. Jedva čekam. Ljudi, dolazi vreme da će se čovek najsigurnije u zatvoru osećati, da će samo tamo biti siguran. Ovde me Vladan Batić napada da sam denuncijant. Ministar iz Vlade, koja je isporučila Miloševića, Milomira Stakića, braću Banović, nema koga niste isporučivali i lično ih sprovodili, na aerodrom odvodili, ministri išli tamo, ispraćali, vraćali nazad, čuda, i ja denuncijant, jedini koji sam se isprsio i najpogrdnijim izrazima obasuo Haški tribunal kada su pokušali sa mnom da razgovaraju. Sada sam denuncijant. Kaže Batić, insajder, K25. Nažalost, proveravao sam malopre kada sam izlazio i ne bih mogao nikako biti insajder K25, ali bih mogao negde K23 i po, K23,8 i to bi već odgovaralo. Insajder, insajder, ne autsajder, da vam to naglasim. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je veoma ozbiljna tema. Naravno, nema toliko ozbiljne teme da nije vredna smeha. Sa vama se slažem u tome, samo ovde je smeh primeren onima koji vole crni humor. Veliki sam ljubitelj crnog humora i meni ćete uvek lako izazvati smeh na licu, ali sve teža vremena nastupaju u Srbiji. Vi sa ovim kriminal nećete suzbiti, sa ovim se kriminal ne suzbija. Sa ovim ćete samo gubiti vreme na reorganizaciju, UDBE, specijalnih sudova i tužilaštava i proći će meseci u toj specijalizaciji, dok prilagodite odgovarajuće službe da rade po novoj organizaciji. Proći će još dosta vremena, a u tom vremenu mafija će i dalje obavljati svoje velike poslove, i dalje će ubijati, otimati uz iznudu, dobijati najbolje poslove od države, jer ako, kako kaže Zoran Đinđić, nema mogućnosti da se mnoga krivična dela dokažu, verovatno je i to tačno, ali ako se zna za nekoga pouzdano da je vršio krivična dela, onda mu država neće poveravati poslove ni kada ponudi najbolje uslove. Amerika nije uspela Al Kaponeu da dokaže da je kriminalac, ubica, mafijaš itd. pa ga je osudila za utaju poreza, ali nijednoj vlasti u Americi nije padalo na pamet da na javnom tenderu Al Kaponeu ponudi da asfaltira autostrade duž cele Amerike. Tu je razlika.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da je vaše dozvoljeno vreme isteklo.
Hvala na ljubaznosti i na vašem strpljenju.
Određujem pauzu do 15,15 časova. [[Posle pauze - 15,40]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i možemo nastaviti rad raspravom o predlozima zakona o bezbednosnoj agenciji i suzbijanju organizovanog kriminala, prema prijavama za reč narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Marin Krešić, poslanička grupa DOS. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran Anđelković, poslanička grupa SPS. Izvolite.
Dame i gospodo, neću da trošim vreme na ponavljanje argumentacije koja je bila iznošena danas u prilog razlozima za jednu ovakvu konstrukciju i donošenja ovakvog seta zakona. Između ostalog, zbog toga što nas na to obavezuju, kao što je danas već i rečeno, konvencija Ujedinjenih nacija, a naročito zbog toga što ćemo svi da se složimo oko činjenice da je organizovani kriminal zapravo neman sa mnogo glava, koja iz temelja ugrožava naše društvo. Mislim da nam je svima jasno da borba protiv takvog posebnog sistema i mora biti vođena posebnim metodama i sredstvima i na poseban način. Svojim tehničkim umom mogu samo relativno da vizualizujem šta bi bile posledice donošenja jednog takvog zakona. Mogu samo da kažem da unapred imam divljenje i poštovanje za hrabre ljude koji će svojim znanjem, snagom, žestinom, a neki i životom ući u sprovođenje ovakvog zakona. To je sistem koji treba podržati, koji treba doneti. Reklo bi se, to je taj način. Međutim, sa druge strane je nepobitna činjenica da nema u principu savršenih zakona. Mi kao ljudi nikada nismo savršeni. Svaka stvar ima svoju i belu icrnu strnu, i dobru i lošu, i prednju i zadnju. Zbog toga u ovakvom sistemu posebnih zakona postoji jedan deo te zadnje strane, sivog prostora koji je moguće, bez obzira koliko mi pažljivo sastavljali zakone, da odvede jedan sistem sa posebnim ovlašćenjima u zloupotrebe. Naime, potpuno je jasno da je neophodno napraviti pažljiv balans između obaveze bezbednosti i ljudskih prava. O tome je danas takođe bilo reči. Ispred stranke kojoj pripadam, moram da se osvrnem na taj deo teme, mi koji smo dali nekoliko amandmana, upravo zbog toga što je jedna od temeljnih stvari u programu DC, zapravo nepokolebljivo uverenje u civilno društvo, vladavinu prava, zaštitu ljudskih prava i svega što uz to ide. Mi smo u tom smislu učinili napor da pokušamo i tu zadnju stranu, posledičnu, na određeni način da popravimo i privedemo onome što bi bio neki naš opšti cilj. Ima više razloga zašto smo našli za shodno da to uradimo. Prvo, ovo što sam rekao, da je naš programski temelj zapravo baziran na tim vrednostima. Drugo, zato što, osim pomenutih međunarodnih obaveza, postoje još neke. Dana 8. juna ove godine u Strazburu, naša delegacija je na parlamentarnoj skupštini OEBS-a, prvi put potpisala jedan važan dokument, a to je rezolucija o ljudskim pravima i borbi protiv terorizma. Ta rezolucija ima dva potpisa. Jedan potpis je Kristofer Smit, a on je predsednik Komiteta za ljudska prava SAD-a. Drugi je profesor Dragoljub Mićunović, predsednik Veća građana Skupštine Jugoslavije. Treći razlog je što smo i mi, kao i mnogi od vas, na sebi osetili posledice zloupotrebe nekih sistema koji u sebi kriju posebna ovlašćenja i skrivene mogućnosti. Četvrti je što zapravo opasnost od zloupotreba kao jedine žrtve ima građane i ljudska prava. U tom smislu smo mi kao grupa dali nekoliko amandmana. Jedan je na zakon o borbi protiv organizovanog kriminala i pet na zakon o agenciji. Ovaj prvi amandman praktično je kroz disusiju na nadležnim odborima ugrađen u zajednički amandman nadležnog odbora, tako da ćemo mi od njega u diskusiji u pojedinostima odustati. Drago nam je što smo dali svoj doprinos. A na zakon o agenciji imamo pet amandmana, koji zapravo imaju svi jedan te isti cilj. To je pre svega da se uvede u procese organizacije i parlamentarna kontrola na vrlo obavezujući način. Neću posebno obrazlagati amandmane, to će koleginica Leila Ruždić sutra uraditi. Drugi cilj je da se uvede kolektivitet u diskrecionoj proceni koja se često pojavljuje u procesu odlučivanja. Znači, da ne bude to sporazum dvoje, nego uvek troje ljudi. To su stvari koje su temeljni principi i naše stranke, a mislim da su ugrađeni u izvorne temeljne principe većine stranaka DOS-a. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Anđelković nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Rade Bajić. Odmah da vam kažem da narodni poslanik Zoran Anđelković neće imati prvo na reč, pošto nije bio prisutan kada sam ga prozivala. To je bila praksa od ranije. Izvolite. Sledeći narodni poslanik Ljubodrag Grbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se predlaže jedan novi zakon pretpostavlja se, da pre svega mora postojati jasno definisana oblast koja će obuhvatiti odredbe zakona koji se donosi, a isto tako i ciljevi koji se žele postići ovim zakonom. Kada smo dobili ovaj zakon, verovatno svi vi ste mislili da ta zaokružena oblast mora da postoji. Čitajući napise iz novina, ne vidimo da je ta oblast zaokružena, mada pojave i ono što se dešava u javnosti drugačije govori. Kako drugačije protumačiti, ako čelnici MUP-a i čelnici ove vlasti kažu da u Srbiji nema organizovanog kriminala, da mafije nema i da je mafija sistemski poražena; ili, ako ministar unutrašnjih poslova kaže da oni jasno znaju da u 50 gradova, kojih 50 gradova, postoje centri moći organizovanog kriminala i da znaju i prve ljude. Prema tome, ako je to tačno i ako postoji organizovan kriminal, onda jednostavno i treba taj zakon da se donese. Ako se pozivamo na izjave čelnika i ako se kaže da je u Jugoslaviji kriminal tri puta manji nego u okolnim zemljama, kao što su Rumunija, Bugarska i Hrvatska, onda je jasno da zakon o posebnim merama za suzbijanje kriminala, gonjenje počinilaca kriminalnih dela, nije potreban. Nešto nije u redu; ili nije istinito ono što su čelnici ove vlasti govorili da nema kriminala, a svedoci smo da se pojavljuju neki vidovi koji do sada nisu bili poznati kod nas, kao što su otmice viđenijih ljudi. Prema tome, jedan oblik postoji i kakav bio da bio, sigurno da iziskuje borbu protiv svih vidova i svih oblika kriminala. Odmah da bude jasno svima, poslanici SPS-a i svi članovi SPS-a su apsolutno za borbu i eliminaciju svih vidova kriminala i iskorenjivanja tog zla koje se pojavilo u Srbiji. Ovaj zakon, plašim se, da ne bude isto kao i Zakon o ekstraprofitu, dakle nedorečen i selektivan zakon. Kao što se onaj odnosio samo na preduzeća i na pojedince koji su pripadali bivšoj vlasti... Ako ste vi demokrate, gospodo, izvolite ovde da govorite, da li vas je mati tako vaspitala da se ponašate? Prema tome, ako postoji, onda nemoguće da čelnici izjave da toga nema. Ovaj zakon je jednostavno nedorečen, on je segmentan. Kaže, u prvom članu, da se ovim zakonom uređuju obrazovanje, organizacija, nadležnosti i ovlašćenja posebnih organizacionih jedinica državnih organa radi otkrivanja i krivičnog gonjenja učinilaca krivičnog dela. Čitajući zakon, sem onog drugog člana koji kaže, između ostalog, koja su to krivična dela, pa podrivanje ustavnog poretka Republike Jugoslavije, zatim protiv prava čoveka i međunarodnih humanitarinih prava, pa prodaja oružja, municije, opojnih droga, stavljanja u promet itd, posle se ne vide koje su to posebne nadležnosti i koja su to posebna ovlašćenja ljudi koji treba da se bore protiv organizovanog kriminala. U izlaganju predsednika Vlade gospodina Zorana Đinđića, shvatio sam da on ne obrazlaže ovaj zakon, već odredbe zakona koji stvarno treba da dođe, pa da se opreme te policijske službe koje će pratiti i goniti počinioce najsavremenije, da se uvede pojam zaštićenog svedoka, da obezbeđenje i posebne mere zaštite dobiju sudije i oni koji stupaju u borbu protiv kriminala. To sam očekivao i ovaj zakon da ima. Međutim, ovde, sem ova prva dva člana, uvode se specijalni termini, kao specijalno tužilaštvo, specijalni javni tužilac, specijalno odeljenje u sudu, specijalna jedinica u policiji i specijalna pritvorska jedinica. Da li to znači da samo uvođenjem termina "specijalni", mi se u stvari upuštamo i dobijamo borbu protiv kriminala. Ne vidim da to nije moglo i do sada. Tu je ministar pa može i odgovoriti. Mislim da svaki starešina u svom resoru može nekada odrediti vanredne mere i dati uputstva svom odeljenju ili svojoj jedinici kako da se postupa. Sigurno, za pojavu koja do tada nije bila, on kao starešina mora organizovati službu tako da bude spremna i za borbu protiv tog zla, ako se nije do sada pojavljivalo. Mislim da su postojeći krivični zakoni u stvari sve predvideli i nema nijednog novog krivičnog dela koje u njima nije predviđeno. Isto tako, ne vidim ni da nadležni organi i organizacije nisu mogli da se organizuju bez tog termina "specijalni", da se upuste u borbu sa organizovanim kriminalom. Ali, ako je već potreban taj naziv, onda je ovaj zakon dobar u tome što je doneo to da ima specijalno tužilaštvo, specijalni sudija, specijalna jedinica policije, specijalno odeljenje u pritvorskoj jedinici, ali je onda to samo jedan segment zakona koji treba da reguliše ovu oblast o organizovanom kriminalu. Dakle, plašim se da je ovo samo veza da bi se moglo reći da je prethodnih 10 godina, pošto samo to možete da kažete i samo to govorite u zadnje dve godine, ne obazirući se na to da već dve godine vi vladate, u stvari bilo doba gde se pojavio kriminal, da vežete ljude iz vrha te vlasti za kriminalne pojave, samim tim da bi mogli skrenuti pažnju javnosti sa problema koji se dešavaju i da se ti ljudi optuže. Kako drugačije protumačiti član 2. u ovom zakonu. Član 2. stav 2. kaže da je, između ostalog, protiv čovečnosti i međunarodnog prava taj deo koji se može tretirati da ima organizovanog kriminala. Da li to znači da ćemo sada sve one ljude koji su na haškoj optužnici podvesti da imaju veze sa organizovanim kriminalom i povezati, jednostavno, da je to unapređenje onog zahteva Haškog tribunala da se i takvi ljudi "privedu pravdi" i da se po potrebi proslede u Hag. Da li to znači da će se svi oni koji su na optužnicama, tajnim i javnim, a svaki dan je sve više tajnih i javnih, pod ovu tačku 2) podvesti i da ih naše pravosuđe, odnosno ti nadležni organi nesmetano privedu i, ako im ne sude ovde, da ih proslede u Hag. Zbog toga mi socijalisti imamo bojazan da će ovo biti selektivan zakon, zakon koji će se opredeljivati prema samo jednoj grupi ljudi. Mi smo za zakon koji će jednako tretirati svakog kriminalca i sve počinioce krivičnih dela, bio on amaterski ili organizovani kriminal. Hoćemo da svi stanu pred zakon. Siguran sam, svi do jednog poslanika SPS, ne da ima jednu ruku, nego da ima sto ruku, dići će da se takav zakon usvoji i da se svi ti kriminalci privedu pred lice pravde. Prema tome, tražimo da to bude sveobuhvatan zakon, da bude zakon neslektivan, da se odnosi jednako prema onim kriminalcima koji su sada blizu režima i prema onim za koje smatrate da su bili blizu onog režima. Dok god smatrate da ima loših i dobrih kriminalaca, onih koji mogu da rade šta hoće i da ih proglasite uspešnim biznismenima, koje nije obuhvatio Zakon o porezu na ekstraprofit, jer su nedodirljivi, dok god smatrate da takvi mogu da postoje, nijedan zakon neće biti dobar.
Reč ima narodni poslanik Ljubodrag Grbić, poslanička grupa DOS, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Branko Ružić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, Nova demokratija pozdravlja napore Vlade, Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva pravde da Srbija bude država slobode, pravde i bezbednosti. Polazište Nove demokratije je da je ekonomska, politička, verska, kulturna, ekološka, informatička, sigurnost i bezbednost pojedinca, bez obzira na versku, nacionalnu pripadnost, suština bezbednosti društva i države i mera učinka svih izvršnih, zakonodavnih i sudskih vlasti. Rešavanje problema o kojima je reč je kompleksno pitanje i daleko je od toga da je rešenje problema u jednom zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala ili zakonu o agenciji za državnu bezbednost. Donošenje ovih zakona smatramo normalno potrebnim merama za podizanje kapaciteta, odgovornosti i efikasnosti institucija države u oblasti bezbednosti, o kojoj je ovde reč. Uvaženi poslanici, parlament Srbije nije još doneo strategiju o nacionalnoj bezbednosti, iz koje bi se mogli jasno da vide faktori ugrožavanja njene bezbednosti, izvori i metodi geopolitičke, ekološke, informatičke, ekonomske, verske i nacionalne karakteristike tih faktora. Istini za volju, razlozi za nepostojanje ovih dokumenata stoje u nemaru institucija savezne države. To otežava osnovnu orijentaciju i građana i institucija. Pomenuo bih samo neke aspekte koji ukazuju na složenost pojave organizovanog kriminala, čije rešavanje zahteva, pre svega, primenu savremenog zakonodavstva i pravnih standarda, visoku profesionalnost u vođenju službi, saradnju javnosti, upotrebu mnogih znanja: ekonomskih, pravnih, etnoloških, informatičkih, biohemijskih, bioenergetskih, ekoloških i slično. Uvaženi poslanici, po mojim saznanjima, prostor Srbije je prostor delovanja ispostava međunarodnih kriminalih kartela i sindikata za opojne droge, prostituciju, cigarete, oružje i pirateriju svih vrsta. Na našem području deluju sive nomenklature, sa političkim ciljevima obnavljanja nekih ili svih elemenata doskorašnjih autoritarnih sistema vlasti u regionu. Njihove mreže deluju destabilizujuće, sa namerom geopolitičkog preusmeravanja i zaustavljanja evroatlanske orijentacije naše zemlje. Te mreže imaju vidljive i nevidljive ekonomske i političke nomenklature. Naravno, postoje mreže sa više nivoa i oblika i sa klasično terorističkim namerama u ostvarivanju etnonacionalnih ciljeva, pre svega, odvajanje teritorija i delova Srbije i pripajanje drugim državama. Osnovna karakteristika u delovanju ovih mreža kriminalnih međunarodnih kartela je omekšavanje struktura i institucija države i njihovo prilagođavanje ciljevima tih mreža. Omekšavanje kroz stapanje kriminalnih mreža, kartela i države ne odvija se uvek, nitipo pravilu kriminalnih piramida na nacionalnom planu. Radi se o perfidnim strategijama ad hoc sporazumevanja, najčešće na bazi ucena ili korupcije pojedinih pripadnika u najosetljivijim delovima administracije i uprave. Pojedinci često i ne znaju jedni za druge. Da pomenem samo neke opšte informacije koje su mi dostupne. Na primer, Svetska carinska asocijacija saopštila je podatak da je količina cigareta registrovana na izlaznim carinskim deklaracijama u svetu za prošlu godinu za 40% veća od količine registrovane na ulaznim carinskim deklaracijama, takođe u svetu. Dakle, očigledno je da i velike kompanije koriste razne mehanizme za prodor u siva tržišta koja su visoko zaštićena od mogućnosti izgradnje fabrika ili liberalnijeg uvoza. Treba da pomenem i upozorenje domaćih proizvođača cigareta da se sa sivog tržišta još oko 300 tona cigareta liferuje na naš prostor, a sami zante da je mnogo urađeno na suzbijanju ovog krijumčarenja. Ne mogu da ne uvažim pretpostavke da kriminalni karteli ovde funkcionišu. Neka vrsta mreža postoji. Ako postoje, postoji i visok rizik da visoki predstavnici administracije budu stopljeni ili primorani na saradnju sa kartelima, pre svega međunarodnog karaktera. Poštovani poslanici, Nova demokratija podržava razvoj MUP-a kao servisa građana i profesionalnog, odgovornog, pomoćnog organa pravosuđa, koji neće imati ovlašćenja izvršne ili zakonodavne vlasti; u njemu će važiti evropski standardi organizacije ove službe, na principu - građanin u uniformi. Ističemo još jednom da je problem složen i da se tiče celine funkcionisanja države. Želim i da pohvalim akciju policije na otkrivanju kriminalnih dela međunarodnog piraterijskog kartela. Prisutna su, sve više, i dela elektronskog internet kriminala. Otvara se pitanje zloupotreba internet mreže. Faktički odgovori su poznati. Stručni, efikasni timovi i brza koordinacija državnih službi, njihove dobre komunikacije i opremanje, ali i snažne analitike i brze analize podataka u timovima različitih profesija. Potrebno je plaćanje izvora informacija. Znanja iz ove oblasti su veoma skupa. Strateški plan mora da bude - ubrzavanje naše integracije u bezbednosnu evroatlansku zajednicu država i naroda. Srbija u zoni centralne i južne Evrope ima centralno mesto. Njena strategija je integracija. Naše unutrašnje slabosti, sa intencijama ka promenama u finansijskim ustanovama, privredno-političkim, bezbednosnim, upravnim, ne smeju da se pretvore u strateška kašnjenja i stvaranje prostora za nove autoritarne modele vlasti. Nova demokratija će podržati uspostavljanje novog zakonodavstva iz oblasti dostupnosti javnih informacija, finansiranja političkih partija, nespojivosti funkcija nezavisnih organa za reviziju u oblasti budžeta, revizije carinske deklaracije i slično. Raduju nas i veoma praktične stvari, koje je pre neki dan pomenuo ministar policije, o uspostavljanju rendgena za kontrolu roba na carinama. Mi u poslovima ove prirode vidimo jedinu šansu da kao građani već 2004. godine steknemo pravo na Šengen vize, koje danas imaju građani Bugarske i Rumunije. Za nas građane to je veliko očekivanje i bićemo zahvalni svakome ko nešto čini na tom putu. Istovremeno, to će biti mera ispunjenosti osnovnih bezbednosnih standarda u Srbiji. Posle donošenja ova dva zakona u Srbiji, građani će biti sigurno mnogo bezbedniji i sigurniji, a to je najvažnije. Stoga će ih poslanici Nove demokratije zdušno podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, poslanička grupa SPS-a, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Pal Šandor, poslanička grupa DOS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, organizovani kriminal je opštedruštveni problem koji je prisutan, nažalost, kako kod nas, tako i u većini zemalja širom sveta. Ono što je suštinsko pitanje ovde je da prvo ustanovimo da li organizovanog kriminala ili mafije u Srbiji uopšte ima, imajući u vidu raznorazne izjave upravo čelnika iz redova predlagača ovog zakona, koji su govorili "da mafija ne postoji, da je mafija sistemski poražena, da se zna ko su glavni mafijaši, gde su centri organizovanog kriminala". Dakle, ukoliko donosimo ovaj zakon znači da mafija nije sistemski poražena, a ukoliko nije sistemski poražena znači da postoji otvorena mogućnost da ima veze i sa sistemom. Najnovije invencije, poput specijalnog tužioca, predsednika posebnog odeljenja okružnog suda, predsednika posebnog odeljenja apelacionog suda, starešina službe, direktora agencije, jednostavno neće dovesti do rešenja organizovanog kriminala. Tim terminološkim zaoštravanjem neće se mnogo postići na polju borbe protiv organizovanog kriminala, s obzirom da ovo više liči na jedan politički marketing, nego na dobru volju da se taj problem reši. Što se tiče samog zakona, u tački 2) člana 2. predloženog zakona uvodi se mogućnost po kojoj bi praktično svi koje Haški tribunal optužuje za dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava budu proglašeni eksponentima organizovanog kriminala, uz opcije da po potrebi, zbog nacionalne ekonomije, budu eksportovani u Hag ili da im se sudi u zemlji. Ne ulazeći u mogućnost da je bilo kršenja međunarodnog humanitarnog prava da li ipak, velika većina rodoljuba i ljudi koji su se borili i za vreme NATO agresije i za vreme terorističkih napada na Kosovu i Metohiji mogu da se podvedu pod tu definiciju - da su pripadnici organizovanog kriminala i da se poistovete sa onima koji su ogrezli u šverc cigareta, pranje novca i u druge poslove visokounosnog kriminala;da li uopšte između njih može postojati znak jednakosti. Iz ovog predloga zakona, s obzirom da je najavljivan poslednjih dva meseca, vidi se da je predlagač imao nameru da kroz zakon o specijalnom tužiocu inauguriše ovlašćenja u borbi protiv organizovanog kriminala; međutim, zbog odijuma javnosti i reakcija eksperata, s obzirom da se inicijalnim predlozima dosta zalazilo u domen kršenja ljudskih prava, poput poslovične babe, koja je dala groš da uđe u kolo, a sada daje tri da izađe, odustao je od prvobitne ideje i pošto je već dosta ustalasao javnost, nama ovde u Narodnoj skupštini predlaže nešto što je dijametralno suprotno od suštine, nudeći sistemom zamene teza nešto što će se baviti organizovanjem, a ne suštinom rešavanja problema. Valjda, i verovatno zbog toga što zbog javnosti ne može sada nazad, a kada se sve usvoji uz veliku promociju preko sredstava javnog informisanja, deo javnosti će, naravno, misliti da je usvojen neki antimafijaški zakon, dok će onaj manji deo, među kojima smo i svi mi ovde, naravno i oni koji prate skupštinska zasedanja, razumeti da umesto zakona kojim se preciziraju nadležnosti, ovlašćenja i postupanja u borbi protiv organizovanog kriminala, praktično je usvojen samo zakon kojim se definišu organizacijske jedinice koje bi u toj borbi trebalo da učestvuju, a te organizacijske jedinice ovim terminološkim zaoštravanjem bi trebalo da u javnom mnjenju dobiju praktično na značaju. Što se tiče Predloga zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, sama skraćenica za bezbednosno-informativnu agencija je BIA i to verovatno treba da asocira, s obzirom da smo navodno ušli u demokratski svet, na CIA, pa bi verovatno sledstveno tome trebalo da imamo instruktore iz CIA; ili je to možda skraćenica od onog - i ja bih, ili - bi i ja; pa ako bi i predlagač, onda bismo i mi socijalisti zaista voleli neku efikasnu službu za poslove bezbednosti, ali naravno ne ovakvu i ne ovakvom dinamikom. Zašto? Logično je valjda da se najpre unesu izmene i izvrši usaglašavanje sa ustavima i drugim relevantnim zakonima, kao i sa međunarodnim konvencijama, a sve to na osnovu neke strategije i koncepcije, koju nažalost već dve godine ne vidimo; tek onda se mogu koncipirati moguća organizacijska rešenja, a s tim u vezi i promene u organizacijskim strukturama MUP-a i Vlade. Ovako, stiče se utisak da se predlogom prejudiciraju promene u Ustavu i relevantnim zakonima ili, akoto nije slučaj, onda suinsistiranja na prihvatanju ovog predloga, pre njegovog usaglašavanja sa zakonskim dokumentima, u funkciji onoga što sam prethodno rekao; dakle, političkog marketinga i nepotrebnog umirivanja javnosti tezom da će se ovim predlogom, bez drugih promena, dobiti rešenje koje će biti progresivnije od postojećeg. Što se tiče primedbi na ovaj predlog zakona, na član 17, taj članjasno definiše da je na zahtev Skupštine i Vlade direktor agencije dužan da podnese izveštaj. Naravno, što se tiče Vlade, jasno je kome će taj izveštaj biti dostavljen, ali što se tiče Skupštine treba precizirati kome će zaista biti dostavljen. Dakle, kome u skupštini, predsedniku, Odboru za bezbednost, poslanicima ili nekom drugom, ali pre svega toga moramo da znamo da li će skupštinska većina uopšte i zahtevati podnošenje jednog takvog izveštaja. Što se tiče člana 25. stav 3. treba dati odgovor kako, kada i čime će Vlada bliže urediti pitanje, s obzirom da se samo govori o bližem uređivanju pitanja koje se odnosi na disciplinsku odgovornost radnika članova agencije. Može se polemisati o razlozima za donošenje ovog zakona; ako komentarišemo tvrdnju u trećem stavu da se veća efikasnost i zakonitost u obavljanju tih poslova može obezbediti formiranjem posebnog državnog organa, zašto to onda ne bi moglo da se uradi dogradnjom postojećih zakonskih propisa. Takođe, kaže se da je potrebno obezbediti dodatna sredstava, a mi smo već izglasali budžet, složili se sa svim što je traženo za funkcionisanje Ministarstva unutrašnjih poslova i iza toga stigli su predlozi zakona o transformaciji Ministarstva unutrašnjih poslova, a kao rezultat toga potrebna su nam opet dodatna sredstava i za specijalnu službu za borbu protiv organizovanog kriminala. Sada naravno i za agenciju, i ko zna zašta će biti još potrebno. Da li je racionalno uvećavati troškove, da li je bilo neophodno po svaku cenu posezati za rešenjima koja znače tzv. reformisanje MUP-a, umesto da su izvršene promene u organizacijskoj strukturi i s tim u vezi odgovarajuće redukcije; nadam se da se nepoverenje između premijera i ministra unutrašnjih poslova neće odraziti na ponovno povećanje budžetskih sredstava koja treba da se utroše za delovanje MUP-a. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, poslanička grupa DOS, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Toma Bušetić, poslanička grupa SPS.
Poštovane kolege, odmah da kažem da nisam stručnjak za ovu oblast, ali prosto kao građanin i poslanik osećam potrebu da kažem nešto o ovim problemima, tim pre što posle dugo vremena sada prvi put Skupština razmatra ovakve predloge. Ono što me je generalno ponukalo da kažem nešto o ovim zakonskim predlozima je to što mislim da nije obezbeđena civilna kontrola u dovoljnoj meri, odnosno ta civilna kontrola je u stvari formulisana prilično, ustvari na nejasan način. Voleobih više da i u jednom i u drugom zakonu tačno znamo ko je kome odgovoran i kako ti mehanizmi funkcionišu. U ovom članu 5. se kaže da je specijalni tužilac podređen samo Republičkom javnom tužiocu. Ima jedan predlog koji je meni vrlo blizak, i to grupe iz DOS-a, da bude podređen Narodnoj skupštini koja ga imenuje itd. Mi ovde uopšte neznamo da li će on nekome da podnosi izveštaj, kada, kako, u kojim vremenskim razmacima, da li ima pravo da odbije, šta će da uradi; to može izgledati besmisleno kada smo u prilici da smo vlast paznamo informacije iz prve ruke. Šta će se dogoditi kada mi eventualno sutra budemo opozicija. Kako ćemo isti mi kontrolisati vlast, a znamo vrlo dobro šta su nam javni tužioci i cela ta služba, radili u proteklih 10 godina, a nekome u proteklih 20 i 30 godina. Prema tome, mislim da mora da se kaže kako to funkcioniše. Ako ostane ovako da je podređen, samo Republičkom javnom tužiocu, onda da su izveštaji koje njemu podnosi dostupni Skupštini da ih razmatra ili da se dostavljaju Skupštini ili nekom drugom. Ako mi to budemo zatražili, eventualno od Skupštine, odnosno od Javnog tužioca, on to ima pravo da odbije. Prema tome, mehanizme kontrole, kojih u ovom zakonu nema,mislim da bismo morali vrlo precizno da odredimo. Isti je slučaj sa zakonom o informativnoj agenciji. Tu se u članu 5. kaže - da radom agencije rukovodi direktor, koga postavlja i razrešava Vlada. Moram da kažem da se meni ne sviđa što on nije odgovoran ministru policije, a to znači da između njih može da dođe do surevnjivosti; to znači da ministar policije i direktor agencije mogu da rade suprotno jedno drugom, a to znači da između dve službe, kao što to imamo često u životu, može da dolazi do utakmice, do međusobne netrpeljivosti itd. Mislim, i meni ta ideja da direktor gotovo nikome nije odgovoran, odnosno da je odgovoran Vladi u celini, pogotovu kada su vlade koalicione, kada moramo da vodimo računa a kojoj će on onda stranci ili kome će da bude blizak, da to rešenje nije dobro. Ko će da ga obara; na koji način da postavlja pitanja tom direktoru; ko će da ga kontroliše? Vlada, odlično. Mi moramo da imamo nekog drugog kao narodni poslanici koga mi moramo da kontrolišemo. Prema tome, meni je mnogo logičnije, ako je potrebno da ta služba bude odvojena, da ona bude podređena svakidašnjem ministru unutrašnjih poslova ili, molim vas, da se kaže nekom drugom ministru. Ali, ne može da za rad te službe bude generalno odgovorna Vlada, a to znači i svako i niko. Da bismo postavili na ispit i oborili direktora agencije, mi moramo da obaramo predsednika Vlade. Možda nećemo da obaramo predsednika Vlade zato što dotična agencija ne radi dobro. U članu 17. kaže ovako: "Na zahtev Narodne skupštine i Vlade, direktor agencije dužan je da podnese izveštaj". Ovo je još gore od onoga što je rekao gospodin Šešelj. On je rekao - na zahtev Vlade; a ne kaže se - ili Narodne skupštine; nego, ako dobro shvatam ovo što je napisano, na zahtev Vlade i Narodne skupštine, što će reći da ta dva zahteva moraju međusobno da budu usaglašena. Kada će se to, molim vas, dogoditi u praksi? Mislim gotovo nikada. Prema tome, tu piše - znači na zahtev Skupštine i Vlade, pa će Skupština dazatraži, a Vlada potvrdi, a onda direktor podnosi i to tako piše. Više bih voleo da piše "na zahtev Narodne skupštine ili recimo Vlade", ili dapiše samo na zahtev Narodne skupštine da on mora da podnosi izveštaj; i kada, voleo bih da piše ovde barem jednom godišnje. Ako su to stvari koje su bitne za sigurnost države, za sve građane,mislim da bi trebalo u zakonu pisati da on izveštaj podnosi po automatizmu jednom godišnje, kao što Vlada podnosi izveštaj o svom radu jednom godišnje po automatizmu; kao što mi svake godine usvajamo budžet za narednu godinu, tako on u nekim vremenskim rokovima nekada mora nekome da podnosi izveštaj. Ovako ćemo doći u situaciju da direktor agencije nikada nikome ne podnosi izveštaj i da stalno izbegava tu vrstu odgovornosti. Shvatam da je u prirodi tajna službe da nikome ne podnosi izveštaj, ali mi valjda idemo ka tome kada civilno društvo hoće to da kontroliše. Ali, kako? Na zakonom precizno utvrđen način. Kada je prilika da to uradimo? Mislim, sada. Prema tome, morali bismo reći da je on dužan da podnese izveštaj najmanje jednom godišnje. Što se tiče dalje još nekih pitanja, u članu valjda 19. kaže se da neka lica "učestvuju u vršenju kontrole rada Agencije". Koja su ta lica, bar iz zakona ne vidim, a možda je to nekome jasno.Mislim da ne mogu neka lica, neki građani u ime nas koji smo delegirali ili ne, učestvovati u kontroli agencija i mislim da to mora da bude onaj ko ima politički legalitet i legitimitet, a to je nešto što odražava sastav Skupštine ili nešto tome slično. Prema tome, potpuno će se ta služba osamostaliti i otuđiti ako nju budu u naše ime, ne pitajući nas, kontrolisala neka lica. Mislim da je to loše rešenje. Ili, kaže se u članu 24: "U disciplinskom postupku protiv pripadnika Agencije isključuje se javnost". Shvatam da je to nekada potrebno; ali da li je potrebno da to bude pravilo? Mislim da bi obrnuto trebalo da bude, da je po pravilu taj proces javan, a da se oizuzetku može isključiti javnost. Ali, postavljati pravilo da se za one protiv kojih se pokreće disciplinski postupak i koji su radili nezakonito garantuje da će to biti tajno, mislim da to nije dobra logika. Znači, svaki proces je javan, a nekada, kada postoji interes države, kada to neko proceni i tako dalje, onda može javnost da se isključi. Mislim da tu treba takođe malo promeniti. Ili, kaže: "Pripadnik Agencije svoje svojstvo dokazuje službenom legitimacijom". A kada? Kadahapsi nekoga, kada ga sprovodi, pre nego što ga uhapsi u toku tog postupka, kada jeveć ovoga koga je uhapsio, stavio u auto i tako; kada? Dođe čoveku i kaže - mi smo tebe odveli, a ko ga je odveo, ne zna. Pitam -kada dokazuje? Mi moramo da kažemo - ako imate posla sa ljudima koji su iz ove agencije, kada su oni konačno, u poslednjem trenutku, dužni da vam se predstave - pa mi smo ti; da to znate, da ne mislite da je neko drugi. Član 11. govori o tome daće agencija preuzeti dosijee, i to se govoriu prelaznim i završnim odredbama (valjda u članu 27.). To je strašno važna stvar. Molim vas, u ovom vakuumu može da dođe do uništenja dosijea, bar mislim. Dosijei su strašna stvar. Ispričaću vam više jednu anegdotsku stvar iz 1812. godine; imao sam prilike da čitam izveštaje policijskih doušnika "a-a", "b-b", "c-c", "z-z" i "y-y"sa jedne pozorišne predstave: "Crni Đorđije ili otjatije Beograda od Turaka". Da nije bilo špijuna, da nije bilo službe, ne bi bilo prve srpske pozorišne kritike. Dosijei su, molim vas, strašna stvar i treba ih čuvati. Ali, ne treba dozvoliti da dođe do manipulacije. Danilo Kiš je na nekoliko mesta napisao da su dosijei i služba bezbednosti u Istočnoji SrednjojEvropi najbolji izvor književne građe dvadesetog veka. Prema tome, mora čovek ozbiljno da se odnosi prema tome. Kod ovih kriterijuma preuzimanja ljudstva ne kaže seuopšte ili bar ja ne vidim, koji je kriterijum, da li će svi oni koji su bili u službi partijske države biti preuzeti? Prilika je da se sada, na jedan fini način, napravi lustracija, i da se oni koji su bili zaista trideset godina u službi partijske države izostave; ali, mi ne znamo koji su kriterijumi. Ti kriterijumi bi morali biti javni, da znamo koji su. Šta, vratiće se u službu oni koji su nas deset godina tako, po zadatku, pratili, prisluškivali i pisali izveštaje - ne piše u zakonu da neće. Voleobih da znam koji će biti kriterijumi? Ovde kaže da će se preuzeti u Agenciju. Pitam - kako će se preuzeti, na osnovu čega? I naročito ovo, arhiva i drugi registrativni materijal itd. - to je za mene vrlo ozbiljna stvar, jer će to biti prilika, kada dođemo u jednu ozbiljniju priču, da vidimo ko je od ovoga sveta ko učestvuje u javnom životu bio direktni saradnik tih službi i u koje vreme? Mislim da to nas čeka, da otvorimo i tu priču. Prema tome, pokušao sam da ukažem samo na nekoliko momenata, da moramo obezbediti veće mogućnosti kontrole i u jednom i u drugom zakonu i potačno određenojproceduri. Ako mi to ne budemo uradili, onda će te službe raditi po inerciji i onda će se izmaći kontroli svakidašnjih političkih struktura, odnosno onoga ko je na vlasti. Tih detalja u zakonu nema i voleo bih da to, eventualno, ako je moguće,doradimo na ovajnačin. Jedan deo su predložile kolege u amandmanima, vrlo sam sklon da npr. budu odgovorni Narodnojskupštini, da Narodna skupština ima te mogućnosti ispitivanja, ali zaista mislim da je ovde potrebno biti vrlo precizan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo duboko uvereni da predlog ovih zakona neće značiti ništa suštinski, napredno, prosperitetno. Jednostavno, ovo je samo jedan marketinški potez, jedan propagandni potez Vlade Republike Srbije. Imajući u vidu da je u poslednje dve godine kriminal narastao do neviđenih razmera, Vladi je bio potreban jedan ovakav zakon, kako bi se, navodno, građani ubedili ili uverili da vlast čini sve na suzbijanju organizovanog kriminala. Teško da će usvajanjem ovih zakona doći do smanjenja šverca duvana, droge, pa i ubistava, pljački, koje su svakodnevne. Prvaci DOS-a, ministarDušan Mihajlović i ministar Živković, više meseci unazad govore o tome da mafija ne postoji, da je mafija poražena. Ako bi to bilo tako, onda jednostavno ovajzakon i ne bi bio potreban. Međutim, istina je sasvim drugačija. Mafija i organizovani kriminal su veći nego ikada, ali u ovom predlogu zakona nema odredbi i ovlašćenjao postupanjima u borbi protiv mafije. Ovim zakonom na mala vrata se uvodi i mogućnost da se specijalne službe, znači i specijalni tužilac i ova služba za suzbijanje kriminala, ovlaste pre svega za potrebeHaškog tribunala, što je neprihvatljivo, jer se na neki način u istu ravan stavljaju branioci slobode ovih srpskih prostora i kriminalci, koji su ogrezli u švercu duvana, droge i svega ostalog. Veoma je važno, predsednik Vlade je ovde govorio o tome da je i ovajzakon napravljen po uzoru na zakone Evropske unije, na zakone na zakone SAD, želeo bih da podsetim, što sasvim sigurno ministar Mihajlović, kao dugogodišnji političar, ali i uvaženi profesor Vojislav Šešelj, vrlo dobro znaju, da i najbolji zakoniništa ne znače ako nema dela. Najbolji primer za toje Francuska. Samo pre nekoliko godinaministar spoljnih poslova (da mu ne govorim ime, mislim da bar ovi poslanici znaju) osuđen je zbog velike korupcionaške afere. Slično se dogodilo i sa generalnim sekretarom NATO pakta, onajkoji je bio pre Havijera Solane, Vili Klas. Dalje, govorimo o dobrim zakonima u Italiji - pa u Italiji, sva evropska štampa je pisala, Đulio Andreoti, koji je jedanaest puta bio ministar ili predsednik Vlade, bio vrh "Koza nostre". Ako treba, sva imena ću reći. Molim vas,slična situacijabila je i u Nemačkoj, a sve to govorim iz razloga da svi ti zakoni, koji su doneti u ZapadnojEvropi, ne znače mnogo. Žao mi je što predsednik Vlade nije ovde. Jedan visoki funkcioner Šrederove stranke je svojevremeno imao veliku aferu pa je u Bundestagu pokrenuta istraga, pisale su sve novine, negde 1999. godine; a onda, Šreder ga je poslao na visoku dužnost, u jednu organizaciju koju smo mi veličali, kako će nam ta organizacija pomoći. Radi se o Paktu za stabilnost Jugoistične Evrope; pa smo čak donosili zakone, kažemo - Pakt za Jugoistočnu Evropu nam predlaže, a visoki funkcioner tog pakta je bio čovek koji je umešan u jednu veliku korupcionašku aferu, po rečima nemačke i cele evropske štampe. Zato kažem - ne treba se mnogo oslanjati na te, navodno dobre, zakone sa Zapada, jer jednostavno, nama Zapad uglavnom to donosi. Mi ne dobijamo sa Zapada ekonomski razvoj, neke pare koje su obećane, ali organizovani kriminal i mafiju, to na velika vrata dolazi sa Zapada kod nas. Naravno, to je sve bilo i to se sve dešavalo u zemljama Istočne Evrope, u zemljama tranzicije. Evo, ministar Mihajlović je ovde prisutan, moje kolege su govorile o tome on je stalno pričao kako zna ko su najvažniji šefovi mafija u Srbiji, ali najvažniji razlog zašto oni nisu u zatvoru, kaže - nema dokaza. Bar imate neko iskustvo posle 5. oktobra, kada su mnogi socijalisti strpani u zatvore nezavisno od dokaza i tako isto uradite i sa ovima. Strpajte ih u zatvor, pa neka se traže dokazi ili neka oni dokazuju da su nevini i to bi bilo bolje rešenje. Neću da amnestiram sopstvenu stranku, bilo je velikih mangupa i u našim redovima, ali su krivične prijave zaradili uglavnom nedužni ili neki koji su bili sasvim sitni, a oni najkrupniji i dalje uživaju ili su sada u DOS-u. Ministar Mihajlović je govorio o tome da MUP nije instrument Haškog tribunala. To jednostavno nije tačno i setimo se samo izručenja predsednika Slobodana Miloševića, braće Banović, Stakića. Nekorektno je od ministra Mihajlovića da govori o kriminalnoj prošlosti vlasti u prethodnih deset godina. Mihajlović je bio četiri godine u toj vlasti i nije korektno, nije fer i nije dobro. S druge strane, krajnje je nepristojno i od nekih koji su do juče bili sa nama, danas govore o nekom kriminalu u Srbiji, a njihovi šefovi su najbogatiji u Srbiji. Mislim na gospođu koja je govorila pre dva sata. Na kraju, kada je reč o ovom drugom zakonu, kada govorimo o ovoj agenciji, mislim da je promašaj, jer je agencija u rangu ministarstva i odgovara uglavnom samo predsedniku Vlade. Parlament nema nikakvu kontrolu nad tom agencijom i agencija je iznad ministarstva, što je na neki način nelogično. Sasvim je jasno da, bez obzira na naše dobre namere, teško da možemo jedan ovakav predlog zakona prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Bora Stanimirović.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, gospodo ministri, ovakav elokventan govor mog prethodnika se zaista retko čuo u ovakvom zdanju. Ako ne postoji država koja nema mafiju, ovde je mafija imala državu. Da li ima jedna vlada gde premijer ima račun u inostranstvu i da ne zna da ima račun u inostranstvu, da na tom računu ima milion i kusur maraka ili evra, a da ne zna ko mu je uplaćivao. Da li je to šef vaše partije, zamenik šefa, pomoćnik šefa ili već ne znam koji segment vaše partije. Drugi segment vaše partije je gospodin Bane Ivković, takođe krivično optužen i skinuli smo mu imunitet po pitanju te krivične tužbe. Njemu će se suditi u paketu, zajedno sa još par ljudi iz vaše stranke. Ono što svi dobronamerni ljudi mogu da vide, a imaju priliku po prvi put na internet sajtu MUP-a Srbije, to je izveštaj o radu Ministarstva unutrašnjih poslova za proteklih šest meseci. Gospodo poslanici, svi ste dovoljno pismeni i to za vas nije problem da vidite da su rezultati bolji nego u mnogim zemljama Zapadne Evrope. Preko 50% cigareta na tržištu je po prvi put oporezovano i to nije bilo proteklih deset godina. Suzbijena je mafija koja se bavi trgovinom kradenih vozila i preko 40% je smanjen broj kradenih vozila. Piraterija je suzbijena, iako je veliki segment organizovanog kriminala, i to samo u par akcija. U velikoj meri put droge koji vodi preko naše zemlje je zatvoren, iako je to civilizacijski problem celog sveta. Četiristo milijardi dolara se godišnje okrene oko droge u celom svetu. Nemojte misliti da samo Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije ili Savezno ministarstvo, koje ste pomenuli, ima taj problem. Sve su to problemi koji tište ceo savremeni svet. Problem naše države je što u proteklih deset godina nismo imali kontakte sa Zapadnom Evropom, nismo imali Upravu za borbu protiv organizovanog kriminala, nismo bili u sistemu Interpola i nismo na adekvatan način mogli da odgovorimo organizovanom kriminalu. Činjenica koja vam ne ide u prilog, a koju ste malopre rekli, da je kriminal narastao u protekle dve godine, ne stoji. Ako poredite izveštaje od prošle i pretprošle godine, kao i izveštaje za prvih šest meseci ove i prošle godine, videćete da je kriminal u znatnom opadanju. Nažalost, imamo problem sa organizovanim kriminalom. Svi segmenti koje sam nabrojao malopre spadaju u organizovani kriminal. Sa budžetom od 700 miliona maraka Ministarstvo unutrašnjih poslova čini zaista sve što može. Reći ću vam da je budžet Ministarstva unutrašnjih poslova Velike Britanije 9 milijardi funti, znači 27 milijardi maraka. Sa sredstvima i tehnikom kojom raspolažu, to je da vam ne kažem koliko puta više sredstava koja oni izdvajaju za suzbijanje organizovanog kriminala, a samo 5% narkotika koji stižu u Veliku Britaniju, koja je ostrvska zemlja, uspeju da zaplene. Jasno vam je u kojoj je meri ovojkriminal organizovan. Savezna Republika Jugoslavija je u novembru 2000. godine potpisala Konvenciju o borbi protiv transnacionalnog organizovanog kriminala. Jedna smo od zemalja koja je potpisala i podržala tu konvenciju i praktično smo preuzeli određene obaveze, kao država Jugoslavija i kao Srbija, njena republika. Uprava za borbu protiv organizovanog kriminala Ministarstva unutrašnjih poslova oformljena je prošle godine; znači, praktično unazad deset godina, ratnih godina, kada se ovde trgovalo oružjem kao žvakama, takva uprava nije postojala. Rezultati te uprave u proteklih šest meseci su, verujte mi, više nego pozitivni. Nikakav problem nije, gospodine Bušetiću, vama govorim, znam da ne umete da priđete na Internet, pa imate problem da pročitate to i to ću vam sada izneti vrlo jednostavno. Međutim, da bismo definitivno napravili pravni okvir za delovanje ljudi koji se bave borbom protiv organizovanog kriminala mi moramo da podržimo ovakav zakon koji sistemski daje pravni okvirorganizacije i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Ne bih nazvao ovo zakonom o suzbijanju organizovanog kriminala, već bih rekao o borbi, jer je to zaista ljuta borba. Ne želeći da vam trošim vreme, samo da vam kažem da građani Srbije očekuju da se Ministarstvo i svi mi uključimo u borbu protiv organizovanog kriminala. I ono što morate znati i vi i građani Srbije, to je da zakon sam po sebi ne može da se bori protiv organizovanog kriminala, niti to mogu samo pripadnici Ministarstva. Ukoliko mi kao građani i kao narodni poslanici ne učestvujemo u toj borbi, borbu smo izgubili. Ako mislite da u bilo kom segmentu gubljenja borbe protiv organizovanog kriminala gubi samo ministar ili Ministarstvo, varate se. Pre ili kasnije će sve nas, pa i vas, zakačiti segment organizovanog kriminala. Da li će vašem detetu neko ponuditi drogu u školi ili će vam neko ukrasti auto, možda mislite da se to vas ne tiče i u ovom trenutku nije bitno za vašu partiju, ali verujte mi za državu Srbiju i za građane Srbije to je jako bitno. Pozivam sve da podržite ovakav zakon. Imaćemo raspravu o amandmanima i videćemo na koji će način proći rasprava, ali ovo je suštinski bitna stvar, da se napravi pravni okvir da se borimo protiv organizovanog kriminala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović. Repliku je izazvao narodni poslanik Toma Bušetić, pominjući poslaničku grupu DOS dva puta. Možete da pogledate stenografske beleške.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo narodni poslanici Socijalističke partije Srbije, iskoristiću svoje pravo na drugo javljanje kada se završi rasprava u načelu, ali sam prinuđen da od gospodina Bušetića, kao narodnog poslanika, zatražim da nas kao predstavnike građana Srbije imenom i prezimenom upozna sa tim krupnim ribama koje demokratska vlast danas štiti. Dajte nam ime i prezime osoba koje ste pomenuli ovde ili više nikada nemojte da izlazite za ovu skupštinsku govornicu. Po donošenju zakona o organizaciji i nadležnostima državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala bićete dužni tako nešto da učinite po članu 10. stav 3, u kojem se kaže da bez odlaganja morate predati svaki pismeni ili drugi dokaz koji posedujete ili na drugi način imate informaciju koja može da pomogne u rasvetljavanju krivičnih dela. Dakle, vi ste ovde optužili čitav jedan sistem za štićenje visokih funkcionera, sadašnjih ili bivših, iz SPS. Izvolite, recite ko su ti ljudi, olakšajte posao policiji i građanima Srbije. Pr itom, bez ikakvog ustručavanja recite ko ih to štiti.
Replika, narodni poslanik Žarko Obradović, na izlaganje narodnog poslanika Dragana Šutanovca.
Bez nervoze. Danas ste, ako ste slušali pažljivo tokom prepodnevnog rada Narodne skupštine, čuli i jednu dobru pouku: nemojte upotrebljavati teške reči i olako ih izgovarati. Onaj ko je spreman da izađe za ovu govornicu i da saopšti Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima ono što ima, onda neka to učini, bolje nego da govori iz klupa. Moram u ime poslaničke grupe SPS da kažem, povodom ovih reči izrečenih za gospodina Mirka Marjanovića, da ako bude dobre volje da se u medijima, pošto postoji apsolutna cenzura pojavljivanja informacija, objavi ono što su državni organi Republike Srbije poslali švajcarskim organima i ono što je stiglo iz Švajcarske, videćete da je istina potpuno drugojačija u odnosu na ono što se ovde plasira. Druga stvar, nemojte toliko da brinete o nama socijalistima, nego pustite državne organe da rade svoj posao. Nemojte ovde kao narodni poslanici i predstavnici zakonodavne vlasti da nam unapred izričete presude za nešto što treba da radi potpuno druga vlast i to potpuno autonomna. Dokazi neka budu konačni i završni kriterijum za svakog od nas. Jedino na taj način Srbija ima budućnost. Treća stvar, kada smo govorili oko organizovanog kriminala, preko medija se moglo čuti i videti, a možemo i kasnije pročitati izveštaj MUP-a gde oni tačno znaju ko, šta, kako i ko je počinilac odgovarajuće krivičnog dela nasilja, krađe motornih vozila, trgovine belim robljem, privrednog kriminala. Postavlja se pitanje, ako se sve to zna i zna se ko je to učinio, zašto se nešto ne preduzima. A ako se ne preduzima, zašto se onda donosi ovaj zakon bez sadržaja. Poenta cele priče je sledeća: niko pametan neće odbiti da razgovara i da se bori protiv kriminala, ali sa validnim zakonom koji ima sadržaj, a koji nije deo predizbornog marketinga bilo koje stranke. Mi socijalisti stojimo na raspolaganju, kao i svi drugi građani Srbije; tu imamo jedan osnovni princip: svako ko učini nešto protiv zakona treba da bude kažnjen, a država treba da kontroliše sve državne organe i da oni ne bi u ime zakona sprovodili nasilje. Hvala.
Replika, narodni poslanik Čedomir Jovanović, na izlaganje narodnog poslanika Žarka Obradovića.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, kolege iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, veoma jasno su tokom današnjeg izlaganja i predsednik Vlade, i ministar pravde i ministar unutrašnjih poslova ukazali na činjenice sa kojima se raspolaže od strane izvršnih organa vlasti i problemi sa kojima se ti izvršni organi suočavaju. U poslednjih godinu dana 97 trgovaca narkoticima je uhapšeno na prostoru Republike Srbije. Od tih 97, njih 7 je kažnjeno krivično; od tih 7, njih troje zatvorskim kaznama, a četvoro uslovnom. S obzirom na policijska saznanja i saznanja na osnovu kojih policija operativno radi, mi očekujemo od njih da pobede u toj borbi koju vode. Ali, da bi došli do dobrog rezultata, potrebna je pomoć svih, i sudske i zakonodavne vlasti. Zakonodavna vlast pomažepošto usvaja zakone koji su instrumenti za efikasniju borbu protiv organizanog kriminala. Pojedinačno poslanici mogu da pomognu ukoliko sa policijom podele svoja saznanja. Dakle, gospodine Bušetiću, još jedanput vas pitam, ko su te krupne ribe iz SPS-a koje neko štiti u ovoj državi, a koje su počinile teška krivična dela. Podelite ta saznanja sa parlamentom i sa ministrom policije, pa ćemo proveriti i da li ih štitimo ili ne, vrlo brzo.
Replika, narodni poslanik Toma Bušetić.
Znate šta, tokom proteklih godinu i po dana, svašta se pisalo u ovim Dosovskim novinama. Šta je ispalo istina, malo štošta. Kriv je ovaj, kriv je onaj, krivice su se razne pripisivale, ukralo se toliko milijardi, a na kraju šta je ispalo, ko je osuđen, niko. Znači, da istine ima veoma malo, veoma malo. Drugo, kada je reč o Branislav Ivkoviću, predsednik Odbora za bezbednost je malopre njega pomenuo. Pazite, da li ste slušali Vidu Petrović Škero, pre tri nedelje na BK televiziji; govorila je o pritiscima ministra i kaže: kako da rešim problem Baneta Ivkovića. Ceo proces je ispričala. Kada je valjda trebalo da se krene u proces, došlo je do proširenja optužnice, a faktički proširenje znači novo oduzimanje imuniteta, produženje i stavljanje u fioku. To je to. Oko velikih događaja; pa šta je bilo u carini. Ne znam kako se zove onaj tip koji je upao u carinu. Zabunović? Šta je sa njim? Oko imena, neću da govorim o imenima, nije ni ministar rekao ko su 50 mafijaša koji drže ovu Srbiju. Neka on kaže. Nešto ću drugo da kažem. Znate ko su i u našim redovima oni koji imaju hale, fabrike, ne zna se koliko kuća, lokala, stanova. Ima ih. Svašta imaju i ne samo u SPS-u i u JUL-u. Neću ni jedno ime da kažem, ali znate ih vi ko su, jer neko govori o njima. Znači, samo uzmite to ko šta poseduje. To nisu sumeod milion maraka, nego 10 i sto miliona, a njih niko ne dira. Diraju se neki sitni, oštetio SPS itd. To su gluposti. Još jedna stvar: nema zakonskog rešenja organizovanog kriminala. Nema. Svuda gde je dvoslojno društvo, gde imamo 5% prebogatih i 70% onih koji gladuju, biće kriminala. Znači, moramo da težimo, a onda morate i vi da težite kao vlast, da 60-70% ljudi u Srbiji živi približno i solidno. Nije bilo kriminala 80-tih godina. Da li je tako? Nije bilo. Slažem se da je Tito napravio velike greške,ogrešio se prema srpskom narodu i tu nemam nikakvu dilemu. U to vreme nije bilo organizovanog kriminala. Nije ga bilo. Kriminal organizovani dolazi sa Zapada. Kada su kriminalci došli? Godine1992. i 1993. kada su počeli ratovi.
Replika, narodni poslanik Dragan Šutanovac. Molim vas da pratite sednicu, narodni poslanik Toma Bušetić je sada izašao na repliku koju je izazvao narodni poslanik Čedomir Jovanović, jer nije hteo da koristi repliku kada ga je narodni poslanik Šutanovac spomenuo, nego je izašao narodni poslanik Žarko Obradović. I to je kraj.
Molim vas, vidite, gospodine Bušetiću, ovim predlogom zakona imate institut zaštićenog svedoka. Znači, ukoliko mislite da ne možete za govornicom da izgovorite koje su to krupne ribe, kako rekoste iz JUL-a i SPS-a, vi ćete kroz institut zaštićenog svedoka moći da kažete koje su to ribe ili bar brojeve partijskih kartica koje imaju. Pozivam vas da kažete, ako ne nama ovde, onda po usvajanju ovog zakona, koje su to "krupne ribe" koje štiti DOS, a koje su krale u prethodnom periodu.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Ljubiša Kesić. Narodni poslanik Ljubiša Kesić je odustao. Onda je sledeći narodni poslanik Sima Radulović.
Uvaženo gospođo Mićić, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi članovi Vlade, mislim da je dobro da malo spustimo ton. Nepotrebno je, imam utisak da ovaj zakon donosimo za 250 narodnih poslanika, valjda donosimo za Srbiju i za sve ostale. Prema tome, nemojte tako, dajte da radimo. Predlažem da, ako mi dozvolite, govorim o ovom prvom zakonu o organizovanom kriminalu. Ako samo ovaj zakon pročitate pažljivo, videćete da nema valjanih razloga za njegovo donošenje. Ne bih se složio sa prethodnim kolegom koji je tvrdio da je SPS protiv donošenja zakona o korupciji, odnosno o organizovanom kriminalu. Ne, mi smo protiv ovakvog teksta koji nije celovit, koji nema dobre razloge, gde nije primenjena prava metodologija za donošenje jednog ovakvog zakona, koji nema svoju strukturu i strategiju. To je razlog zbog čega smo protiv, a ne to što vi navodite, da se mi plašimo. Dajte da to rešimo, donesite pravi zakon. Nemojte da dozvolite da se mi, narodni poslanici, posebno opozicija, bavimo nekim Sizifovim poslom. Vlada predloži tri zakona po hitnom postupku, povuče dva. Mi pišemo amandmane, proučavamo zakone, pripremamo se za sednicu, a kad dođemo na sednicu, šta? Da li smo pre mesec i po dana usvojili Zakon o lokalnim izborima? Tada smo ukazivali, bilo je sedam amandmana koji su govorili o izboru. (Glas iz sale: Nije to na dnevnom redu.) Na dnevnom redu je sve to, na dnevnom redu je zakon koga ćemo menjati za mesec i po dana. Prema tome, ovaj zakon ništa ne rešava. Taj Sizifov posao je upravo to. Vi znate da je Sizif bio starogrčki kralj koga su, po legendi, bogovi osudili da gura onaj kamen, pa da se ponovo vraća nazad;mi svakog dana donosime amandmane, a vi te zakone gurate nazad. Ako se pogleda naziv ovog zakona, a on glasi - Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala - i ako uzmete da se u članu 2. tačka 1) kaže "protiv ustavnog uređenja ili bezbednosti SRJ", onda je ovaj zakon trebalo uputiti saveznom parlamentu, a ne republičkom, jer se na ovom nivou države ništa ne rešava. Drugo, šta se rešava ovim zakonom? Baš ništa. Ona osnovna pitanja nismo razrešili, sem što postoji funkcija specijalni tužilac. On je mogao biti državni tužilac,s obzirom da gospodin Batić, koji se vidim slaže s tim, predlaže Srbiju kao suverenu državu, onda bi pravi naziv bio državni tužilac. To je prava stvar. Zatim, ako se pogledaju ove druge službe, šta formiramo - specijalno odeljenje. U nekim zapadnim zemljama uglavnom postoji federalni sud, postoji federalni tužilac koji ima ingerencije na čitavoj teritoriji jedne države, bez obzira da li tu ima 50 država, tri ili dve, kako je slučaj kod nas, kako će se zvati Srbija i Crna Gora. Ovaj naziv Savezna Republika Jugoslavija će se verovatno promeniti vrlo brzo, pa je i to razlog zbog čega to ne bi trebalo prihvatiti. Dalje, predviđa se da, recimo, ingerencije nad ovim ima Okružni sud u Beogradu. Šta je sa drugim okružnim sudovima? Šta je sa Okružnim sudom u Nišu, da li postoji? Šta je sa Okružnim sudom u Novom Sadu? Šta je sa Okružnim sudom u Kragujevcu? Znači, to su sudovi drugog reda? Mi moramo formirati sudsku službu, da li će se zvati specijalno ili federalno odeljenje, ona će biti nadležna za teritoriju čitave Republike i iznad svih ostalih ovih sudova. Ono što je takođe važno, neko danas reče da će spcijalni tužilac, koji je specijalan samo po nazivu, gospodine Jovanoviću, biti nezavisan. Kako će biti specijalni tužilac nezavisan ako ga imenuje republički javni tužilac i ako mu platu daje republička Vlada. On će, normalno, raditi za Vladu, kao što je u svim državama. Zašto ne predložimo da tog specijalnog tužioca bira parlament i da parlamentu odgovara? Zašto bežimo od toga? Ne može funkcionisati ovo, videćete, pokazaće praksa. Uostalom, mi smo na jedno dvadesetak zakona dokazali da smo bili u pravi prilikom predlaganja amandmana. Ponavljam još jednom, ne kritikujemo zakon, nismo protiv takvog zakona i svakako bismo glasali za njega ako bi on ovo rešavao na neki drugi način. Dalje, rešava se toliko na osnovu ovih dvadesetak članova. Ima toliko konfuzija, toliko ima preplitanja u toj hijerarhiji, da ni sami kriminalci neće moći da se snađu, a oni su obično vispreni ljudi. Što je najteža stvar, što verovatno niste primetili, imenujemo specijalnog tužioca na dve godine. Zašto na dve? Član 16. traži od njega da mora da čuva tajne. Koje tajne, ako mi na dve godine stalno biramo tužioce, kao da su to neki opštinski šerifi. Možda može, jer sada bivšeg predsednika SRJ oslobađamo čuvanja državnih tajni, pa možemo i tog šerifa. Član 7. je još interesantniji: "Republički javni tužilac može, na predlog Specijalnog tužioca, da uputi u Specijalno tužilaštvo" ... i druga lica na devet meseci. Razumeo bih to ako bi, recimo, to bila žena, pa na devet meseci, zna se onaj period koliko ona može da radi, ali mi nije jasno da na devet meseci upućujete ljude da radne jedan ovako odgovoran posao. Ne radi se o hapšenju, pohapsite koga hoćete. Potom, uzmite treći deo člana 15. - podaci o imovnom stanju. Ovde se vodi briga o imovnom stanju lica koja će raditi u toj službi, a ne o kriminalcima koje ćemo hvatati. Recimo, formira se specijalno odeljenje ili specijalni zatvor u, valjda, Okružnom zatvoru u Beogradu, a ne vidi se kako ćemo mi do tih zatvorenika doći, do tih kriminalaca. Verovatno će ministar Mihajlović raznim pedagoškim merama da ih ubedi da oni sami uđu u zatvor i da mi samo zatvorimo vrata. Pa, možda će ovi iz Beograda i doći, ali iz unutrašnjosti, to je već dalje. Dame i gospodo, dobro sam pročitao ovaj zakon, ali se on jednostavno amandmanima i raznim izmenama ne može promeniti i zato predlažem da se uradiozbiljniji zakon o krivičnom gonjenju i protiv organizovanog kriminala, da bismo mogli praktično da funkcionišemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sima Radulović, poslanička grupa DOS, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovana gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, tokom svoje advokatske karijere uvek sam bio u poziciji da primenjujem propise, a i vrlo često da uočim njihove slabe strane, i to ne teorijski nego vrlo konkretno, u odnosu na vrlo konkretne ljude, učinioce i izvršioce krivičnih dela. Sada, kada sam u poziciji nekoga ko učestvuje u postupku donošenja tih propisa, to iskustvo mi omogućava da predloge zakona posmatram i u tom svetlu. Pre više godina branio sam neke od učesnika velike grupe koja je izvršila veoma veliki broj teških krađa. Grupa je bila prosečne starosti od 18 pa do 22 godine. Na njihovoj meti bila su vozila koja su obijali i iz njih iznosili sve što je bilo u njima ili je moglo da se demontira. Grupa je bila izuzetno organizovana, sa jasno podeljenim ulogama, čak i sa određenim ritualnim radnjama u međusobnoj komunikaciji. Naravno da su svi oni bili pasionirani ljubitelji filmova o mafiji i da su njihovi junaci, a zapitajmo se da li samo njihovi, bili ljudi sa druge strane zakona. Zašto sam svoje izlaganje o Predlogu zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala započeo ovom pričom. Zato što mislim da je ona vrlo karakteristična. Pođimo od toga šta se ovim zakonom pre svega želi. Sam naziv ukazuje da se želi nova organizacija i ustanovljavanje nadležnosti državnih organa sa ciljem suzbijanja organizovanog kriminala. Prvo pitanje, ovde već postavljano, glasi - ima li u Srbiji organizovanog kriminala. Organizovanog kriminala je, kao što ste mogli da zaključite iz ove male priče na početku mog izlaganja, bilo, ima ga i nažalost u nekoj meri će ga i dalje biti. Naravno, mladi izvršioci s početka ove moje priče prešli su na ozbiljnije stvari, a ne bi me iznenadilo da su neki od njih i u samim vrhovima organizovanog kriminala. Dame i gospodo, nije slabost ove vlasti niti ove vlade što u Srbiji postoji organizovani kriminal. Uzroci te pojave su vrlo kompleksni i kao što su neki prethodni govornici ukazali - sežu daleko u prošlost. Ova vlast i ova vlada bi pokazali slabost ako ne bi izrazili spremnost da se bore protiv organizovanog kriminala. Oportunizam bi bio kada bi sada, sa ovog mesta, rekli - pa, mi već imamo zakone koji omogućavaju borbu protiv organizovanog kriminala. Samo ih valja malo bolje primenjivati i tu i tamo doterati. Najpoštenije bi bilo reći da ono što od zakonskih sredstava imamo na raspolaganju i ono što preduzimamo u toj borbi nije dovoljno. U borbi između organizovanog kriminala i države nema nerešenog ishoda. Pobednik može da bude samo jedan. Dame i gospodo, u ovom predlogu zakona vidim prvi neophodni korak, prvu pripremnu radnju u borbi protiv organizovanog kriminala. Sam Predlog zakona, naravno, ima određene slabosti, ali iz podnetih amandmana i iz izveštaja nadležnih odbora zaključujem da će se te slabosti možda i ublažiti. Tu pre svega mislim na preciznije formulisanje samog termina organizovani kriminal, kao i na što preciznije određivanje kruga krivičnih dela koja su predmet ovog zakona. Takođe sam mišljenja da treba naglasiti ekskluzivitet specijalnog tužioca, pre svegau jasnom određivanju trenutka kada on stupa u postupak. Ako je već specijalan,onda sam mišljenja da to treba da bude po njegovoj inicijativi.Ovde, kao i kada je reč o radu službe za suzbijanje organizovanog kriminala, treba sačekati neke druge propise da bi se jasno videla čitava zakonska strategija ove vlade u borbi organizovanog kriminala. Svakako je za pohvalu to što se predlagač nije upustio u tok i uređivanje krivičnog postupka, jer je jasno - po Ustavu za to nije nadležan. Ipak, treba već sada jasno reći - za Građanski savez nema i ne može biti opravdanog i neopravdanog kršenja ljudskih prava. To je jedna stvar oko koje se ne možemo dogovarati. Moguće je ići na neke mere koje su na samoj granici povrede nekog od ljudskih ili Ustavom zagarantovanih prava. I u Predlogu ovog drugog zakona, o bezbednosno-informativnoj agenciji, mi imamo jedan dobar primer za to. Naravno, mislim na članove od 13. do 15. Dakle, malo više pažnje, malo više stručnosti i malo više respekta apsolutne zabrane kršenja ljudskih prava može nas dovesti do pravog cilja. Na kraju, i kod jednog i kod drugog zakona veoma je bitna jedna stvar: treba u što je moguće većoj meri izbeći arbitrarnost. Znači, što više stvari treba urediti zakonom. Ovo ne zbog toga štolično i partisjkipripadamo tzv. legalističkim strankama, i to tako shvaćenom legalizmu, nažalost čak i u ovom parlamentu na vrlo primitivan način. Ne zbog toga. Zbog jedne druge stvari. Mi mislimo da dok još nije donet zakon o što obuhvatnijoj lustraciji u svim oblastima našeg društva, ovo treba da je jasno, precizno, zakonom uređeno, odnosno da bude uređenošto više stvari;to je jedini način da se izbegnu zloupotrebe. Rekao bih još nekoliko stvari o zakonu o bezbednosno-informativnoj agenciji. Mi smatramo da je njegova najveća slabost sadržana u glavi 4. koja govori o kontroli rada. Međutim, kao i u prthodnom slučaju, iz podnetih amandmana vidi se da treba sačekati ishod rasprave u pojedinostima, jer mnogi od tih podnetih amandmana idu upravo u tom pravcu.Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, gospodo ministri, pokušaću da dam neka svoja načelna viđenja o predloženom zakonu. Mogu da kažem da svaka vlast, bez obzira koja je stranka na vlasti u ovoj državi, treba i mora da se bori protiv organizovanog kriminala, protiv mafijaških grupa, da suzbija sve negativne pojave u društvu, ako želimo da država funkcioniše normalno i ako želimo da se svi građani osećaju bezbednim. Međutim, ovaj predlog zakona apsolutno je nepotreban iz sledećih razloga: prvo, naša država, ova skupština, a i ranija, donela je mnogo zakona koji su na snazi, i Krivični zakon i Zakon o krivičnom postupku, Zakon o ministarstvima, Zakon o MUP-u i slično, Zakon o sudovima, gde su jasno precizirane obaveze svih radnika odnosno nosilaca tih funkcija u obavljanju svojih poslova. Samim tim, predviđeni su i članovi zakona koji sankcionišu ovakva krivična dela. Od ministra i od nekih kolega čuli smo danas informaciju da naša zemlja, odnosno da naše Ministarstvo, naša Služba bezbednosti, pripadnici MUP-a beleže rast u sprečavanju određenih kriminalnih radnji, u otkrivanju i presecanju kanala trgovine drogom, duvana i tome slično. A po kojim zakonima? Po zakonima koji su na snazi. Prema tome, postojeći zakoni nisu nikakva smetnja za aktivnija, ažurnija angažovanja odgovarajućih organa na suzbijanju organizovanog kriminala i tome slično. Ovim predlogom zakona, moje je mišljenje, Vlada priznaje svoju nemoć u obračunu sa kriminalnim grupama, a devalviraju se pravosudni organi, tužilaštvo, sudije, policija itd. Po meni, nije tačno da naši organi nisu sposobni za obračun sa nosiocima organizovanog kriminala, samo te organe ne treba sputavati, već im dozvoliti da rade u skladu sa postojećim zakonima. Osvrnuo bih se na jedan deo obrazloženja u završnim odrebama, odnosno oko razloga za donošenje ovog zakona i gde se pored ostalog kaže da se donosi na osnovu Zakona o potvrđivnju Evropske konvencije o suzbijanju terorizma, zatim Zakona o saradnji sa međunarodnim tribunalom za gonjena lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše SFRJ od 1991. godine i tako dalje. Među delima koja treba da budu sankcionisana i predloženim zakonom u članu 2. ne pominje se krivično delo terorizma, a pitam se zašto? Verovatno zato što je Vladusramota da ponovo unosi termin "terorizam" kada je na saveznom nivou parlament doneo zakon oamnestiranju terorista od odgovornosti na jugu Srbije. Kada sam već tu, ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dušan Mihajlović, reče da je ove sukobe na jugu Srbije, misli se na Preševo, Bujanovac i Medveđu, ova vlast nasledila, pa bih podsetio i vas, i gospodina ministra i našu javnost da su ti sukobi tzv. Oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe, terorističke organizacije, počeli napadom na punkt srpske policije u Končulju 21. novembra 2000. godine; znači, kada socijalisti i radikalinisi bili na vlasti. Od tada, verovatno ovi teroristi podstaknuti njihovim sponzorima i pomagačima, mentorima sa strane, pokrenuli su široku akciju protiv vojske i naše policije. Mnogo je policajaca poginulo od strane tih terorista, mnogo vojnika, mnogi su povređenii da ne nabrajam. Umesto da se ti teroristi kazne, gone, oni se amnestiraju od odgovornostidonošenjem posebnog zakona u Saveznoj skupštini. Dakle, to je istina oko tog dela, a trebalo je nekoliko meseci, čini mi se oko pola godine da se navodno nova vlast pozabavi rešenjem tog problema, smirivanjem tih sukoba na jugu Srbije, a ta aktivnost je dobila puni publicitet na medijima. Slažem se sa tim i treba svemu onome što vodi miru davati publicitet, međutim, kod davanja publiciteta toj aktivnosti u senci prošla je velika podvala Srbiji, pravljenje ustavnog okvira Hansa Hekerupa za Kosovo, tako da je u tom okviru izbrisan termin "Metohija"; od Srbije nema ni "S", a od Jugoslavije ni "J". To je podmukla igra međunarodne zajednice na koju smo mi naseli i sada nam se vraća kao bumerang ono što smo jednom odbacili u ovoj skupštini ne prihvatajući te okvire, a kasnije to kršećii pozivajući te ljude na izbore; mislim da smo napravili medveđu uslugu sebi i svom narodu. Gospodin premijer Zoran Đinđić reče, pored ostalog, da treba, pošto ima elemenata organizovanog kriminala, izoštriti zakone jer su oni blagi i neadekvatni. Pa i treba izoštriti zakone i svaki normalan čovek biće za to da se najoštrije sankcionišu kriminalci i oni koji se bave mutnim i prljavim rabotama. Ali, mene je zapanjila izjava gospodina premijera kada reče - gradićemo nove zatvore u Srbiji. U vremenima kada se preduzeća po Srbiji gase, kada proizvodnja pada, kada se otpuštaju radnici, mi ćemo izgleda graditi zatvore, a ti zatvori ispašće novi Goli otok u Srbiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić i to je poslednji prijavljeni govornik, a vreme poslaničke grupe SPS-a je još četiri minuta.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, poštovana gospođo Čomić, dozvolite mi da kažem samo nekoliko primedaba na predloženi tekst zakona u okviru vremena koje je određeno poslaničkoj grupi SPS. Mnogo primedaba je izrečeno na tekst dva zakonska projekta, na oba zakona. Reći ću samo nešto što moje kolege nisu stigle ili nisu uočile da kažu, a to je, kada se tiče ovog predloga zakona, što se potpuno uvode nove kvalifikacije, tj. članom 2. je predviđeno da se sudi protiv čovečnosti i međunarodnog prava i to je jedini član zakona za koji nije dato obrazloženje u delu gde se obrazlaže potreba za donošenjem ovog zakona. To drugim rečima znači da ćemo imati ovim i ovlašćenje da vodimo postupke po osnovu haških optužbi i protiv haških optuženika i da se na takav način otvara i ta mogućnost procesuiranja u našoj praksi. Dalje, ovde se govori o specijalnom tužiocu i o potrebi da specijalni tužilac bude imenovan od strane javnog tužioca, a da okružni tužilac propisuje organizaciju i rad ovog specijalnog tužioca. Zatim, specijalni tužilac traži da se, uz saglasnost ministra, formiraju službe Ministarstva unutrašnjih poslova u cilju saradnje sa specijalnim tužiocem. Specijalni tužilac može angažovati javnog tužioca, ne kaže se koja, gde, kako, na rok od devet meseci, a moj kolega Bora Stanimirović je obrazlagao potrebu da taj rok od devet meseci ne treba da bude toliki. Nigde se ne govori o zamenicima specijalnog javnog tužioca ili o više specijalnih tužilaca. Ovde se govori o jednom specijalnom javnom tužiocu, koji je specijalan toliko koliko mu se daje odeljenje i mogućnost, služba, znači čista logostika; nigde se dalje ne govori o potrebi posebnog, načina rada i funkcionisanja na bazi zakona koji su važeći. Ministar je ovde rekao da su zakoni dobri i da su kaznene mere predviđene, da su u skladu sa evropskim zakonima, ali da se ne primenjuju, već se daju mere kaznene politike koje su ispod ovih kriterijuma koje je utvrdio zakon i gde je predviđena donja i gornja granica zakona; uglavnom se izriču kazne koje su ispod. Za to ne treba specijalni zakon, za to ne treba specijalni tužilac, za to ne trebaju specijalna odeljenja. Za to treba primenjivati kaznenu politiku shodno zakonima koji su važeći i te zakone treba poštovati dosledno i do kraja, i to je suština čitave priče. Nema potrebe za angažovanjem nekih posebnih službi, niti nekih posebnih ovlašćenja, kako je to predviđeno ovim predlogom zakona. I normalno, socijalisti nemaju ništa protiv borbe sa organizovanim kriminalom, naročito kad se radi o mafiji, kad je droga u pitanju; tu sigurno treba menjati i ono što je i u Krivičnom zakonu, a da se kazne pooštre i da se izriču maksimalne kazne, jer je to najveća društvena opasnost. Tu se potpuno slažemo, jer tu je izvor finansiranja svake druge mafije. Na kraju, premijer je rekao da će novi "Nju dil" početi u sledećoj godini, srpski "Nju dil", tako što ćemo izraditi bar nekoliko zatvora za potrebe smeštanja zatvorenika, jer nam je procena od 1%, koliko je to od broja stanovnika u drugim zemljama, daleko ispod tog proseka; ako se uzme da sedam miliona punoletnih stanovnika živi u ovoj zemlji, znači da nam treba otprilike smeštaj za negde najmanje 70.000 zatvorenika. Normalno da kapaciteti naših zatvora nisu toliki i da treba u tom smislu i da radimo. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS.
Poštovane kolege poslanici, s obzirom da je visok datum u mesecu i da imamo ovih obaveza koje su parlamentarne, predlažem da danas, na osnovu člana 81. i člana 137. Poslovnika Narodne skupštine, produžimo rad raspravom o Zakonu o bezbednosno-informativnoj agenciji u pojedinostima, da rasprava o amandmanima na taj zakon traje tri minuta. Predlažem Skupštini da se o tome izjasni. Za vašu informaciju, imamo negde oko 27 amandmana.
Narodni poslanik Siniša Mitrović je stavio dva predloga - prvi predlog se odnosi na produženje radnog vremena. Znači da radimo do okončanja rasprave u pojedinostima o Predlogu zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji. Molim narodne poslanike da se izjasne o tom predlogu. Za 98, protiv 39, uzdržanih nema, nije glasalo 20, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog da radimo do okončanja rasprave u pojedinostima o Predlogu zakona o bezbednosno-informativnojagenciji. Stavljam na glasanje drugi predlog, da rasprava u pojedinostima, shodno članu 137. Poslovnika, traje najviše tri minuta. Za 103, protiv 32, uzdržan jedan, nije glasao 21,od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovajpredlog i donela odluku da rasprava u pojedinostima traje najviše tri minuta po amandmanu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nama prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, koje to pravo nisu iskoristili? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o bezbednosno-informativnojagenciji i Predlogu zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O BEZBEDNOSNO-INFORMATIVNOJ AGENCIJI (pojedinosti) Primili ste Predlog Zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici: zajedno Rajko Baralić, Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Živodarka Dacin i Ljubomir Mucić; zajedno Leila Ruždić-Trifunović, Marin Krešić i Radoslav Nektarijević; zajedno Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević i Vojislav Šešelj. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i bezbednost. Pošto Vlada Republike Srbije nije dostavila mišljenje, a Zakonodavni odbor izveštaj o razmatranju amandmana podnetih na Predlog zakona, podsećam vas da, shodno članu 159. stav 2. Poslovnika, Narodna skupština može odlučiti da se Predlog zakona razmatra i bez njih. Stavljam na glasanje predlog da Narodna skupština razmatra Predlog zakona bez mišljenja Vlade Republike Srbije i izveštaja Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Za 92, protiv 30, uzdržan jedan, nije glasalo 34, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da razmatra Predlog zakona bez mišljenja Vlade Republike Srbije i izveštaja Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlogu zakona o bezbednosno-informativnojagenciji, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovajamandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom SRS predlažemo da se član 1. menja tako da se, pored ovih reči, "obrazuje se Bezbednosno-informativna agencija (u daljem tekstu: Agencija) kao posebna organizacija" doda "u sastavu MUP-a". U načelnojraspravi sam već opširno govorio, pa ću sada u nekoliko najkraćih napomena da vas podsetim na to. Ova agencija mora nekome odgovarati za svojrad, ko nije u Vladi Srbije. Tajneko je zakonodavna vlast, što znači parlament. Ovako kako je koncipirana, agencija uopšte neće odgovarati parlamentu, osim što može na osnovu odluke Narodne skupštine (verovatno i mora) da podnese izveštajo svom radu, s tim što tu sve zavisiod volje parlamentarne većine. Ne postoji mogućnost, kao kod pozivanja na odgovornost ministra, predlaganja da se izglasa nepoverenje direktoru na osnovu dvadeset potpisa bilo kojih narodnih poslanika. U slučaju ministara, inicijativa opozicije mora se uvrstiti u dnevni red, iako vi to ne radite. Radili biste da poštujete Poslovnik i Ustav,a direktor agencije ne može po istom modelu kao ministar da se poziva na odgovornost. Direktor agencije je u svojim pravima i dužnostima skoro izjednačen sa ministrom. Zapravo, između direktora i ministra nema suštinske razlike. Razlika je samo u nazivu, pa šta se kome više sviđa da bude, ministar ili direktor. Principijelne razlike nema. Da je reč o istom nivou upravne vlasti govori i činjenica da je zakonom predviđeno sporazumevanje direktora agencije i ministra unutrašnjih poslova. Agencija je organ državne uprave i ona podleže Zakonu o državnij upravi. Ona podleže vođenju upravnog postupka. Protiv odluka agencije se vode upravni sporovi, dakle u svemu kao i sa svakim drugim ministarstvom. Pogrešno je kada postoje neki organi državne uprave koji nisu ministarstva, koji nisu u okviru određenog ministarstva. Videli smo kod zakona o radiodifuziji da ste formirali organ državne uprave i van Vlade...
Koristite naredna tri minuta kao šef poslaničke grupe?
Da... što je još direktnije suprotstavljanje slovu Ustava, ali tu raspravu smo apsolvirali. Ovde vam ukazujem da morate menjati Zakon o Vladi i Zakon o ministarstvima. Ako predviđate novi organ državne uprave, to ne može opstati samo na ovom zakonu. Ovaj zakon mora da se bazira na nekom opštijem, sistemskom. Ovo nije sistemski zakon. Ovo je zakon koji se odnosi na jedan državni organ i postoji zakon o agenciji, a nema zakona o ministarstvu unutrašnjih poslova, nema zakona o ministarstvu saobraćaja, nema zakona o ministarstvu zdravlja, nema zakona o ministarstvu za ekologiju. Dakle, nije ovo zakon koji se tiče načina borbe protiv jedne vrste organizovanog kriminala, ako se uopšte ta aktivnost protiv države može tako nazvati. To vi možete da radite do mile volje, meni to ne smeta. To su meni najlepši zvuci na svetu i vi to slobodno radite svaki put kada izađem za govornicu, ništa mi to ne smeta. Šta ima lepše od ruske himne? Samo srpska himna mi može biti bliža od ruske himne. Radite vi to koliko god hoćete, to meni ne smeta. Je lÄ tako gospodine Saviću? Najlepša je ruska himna, posle srpske himne. Slaže se i šef UDBE, pa vi sada vidite. (Glas iz sale: A Lijepa naša?) Još malo pa ćete vi to da zapevate. Gorana Svilanovića u svakom trenutku očekujem. Toliko je snishodljiv prema ustašama da je to neverovatno. Čak im je i levu obalu srpskog Dunava prepisao.
Narodni poslaniče, izričem vam opomenu na osnovu člana 101. zato što ste naneli uvredi ministru inostranih poslova.
Vi meni možete da izričete šta god vam pada na pamet. Vi ovde sprečavate normalno odvijanje parlamentarne rasprave. Dobacuju mi iz sale naša lepa, a njih ne upozoravate. Kada jedan ustašoid, kao Goran Svilanović, bude opomenut onda meni izričite opomenu. Pod takvim uslovima mi, srpski radikali, nećemo sa vama ni da kontaktiramo.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ipak nemojte zaboraviti da donosimo zakon o formiranju bezbednosno-informativne agencije, dakle zakon kojim se reformiše Služba državne bezbednosti i da u tome ipak moramo biti i pažljivi i ozbiljni. Ako to nisu pojedinci iz opozicije, ne znači da mi takvi treba da budemo. Dakle, ovim amandmanom se zapravo sprečava suštinsko nastojanje demokratskih vlasti da iz organa Ministarstva unutrašnjih poslova izmeste agenciju, koja se po svom karakteru bavi obaveštajnom i ontraobaveštajnom zaštitom i aktivnostima koje su u domenu bezbednosti države i društva. Prihvatanjem inicijative da se ta materija reši tako što bi agencija bila u sklopu Ministarstva unutrašnjih poslova; zapravo bismo podržali princip koji je davno prevaziđen. Ovde mogu da vas upoznam samo kroz pominjanje nekoliko standardnih principa sa radno-pravnim statusom bezbednosno-obaveštajnih službi Nemačke, Turske, Ukrajine, Rusije, Hrvatske, Poljske, Češke, dakle svih evropskih država. Ni u jednom od tih slučajeva agencija ili služba koja se bavi pitanjima državne bezbednosti nije u sklopu ministarstva unutrašnjih poslova; ni u jednom. Mi bismo ovim amandmanom zapravo načinili presedan i potvrdili samo da nemamo snage da reformišemo Službu državne bezbednosti, koja je potrebna svakom demokratskom društvu. Mislim da bi efikasnim zakonom mi u potpunosti demantovali one ideje koje idu u pravcu potpunog razvlašćivanja te službe i njenog gašenja, jer ne postoji nijedna zemlja demokratskog sveta bez službe koja se stara o državnoj bezbednosti, ali ni jedna zemlja demokratskog sveta koja je tako minimalno zakonski uredila tu oblast kao što je ova naša. Dakle, radno-pravni status pripadnika stranih, odnosno inostranih bezbednosno-obaveštajnih službi je takav da su one uvek izmeštene iz ministarstva unutrašnjih poslova i direktno podređene vladi. Naravno, tu se otvara pitanje kontrole rada tih službi. Na pitanje kontrole rada odgovoreno je Predlogom zakona i to u članu 17, gde se precizno kaže da se na zahtev Narodne skupštine i Vlade direktor Agencije mora pojaviti i podneti izveštaj o radu Agencije i stanju bezbednosti Republike Srbije. Ovde se može otvoriti pitanje kome je to direktor agencije dužan da podnese izveštaj o radu u okviru republičkog parlamenta i da li to zavisi od parlamentarne većine. Dužan je da podnese izveštaj, na zahtev Republičke skupštine, Odboru za odbranu i bezbednost u kojem se, po postojećem Poslovniku, definišu njegova prava i obaveze, te tako Odbor vrši kontrolu nad radom Službe bezbednosti i bavi se uređenjem pitanja iz oblasti bezbednosti u skladu sa zakonom. Prvi put je zakonom o bezbednosno-informativnoj agenciji dopuštena mogućnost Odboru za odbranu i bezbednost da konkretno deluje. Do sada to nije bilo moguće, pri čemu ćemo mi, kao Skupština, morati da promenimo Poslovnik o radu parlamenta i da članove tog odbora upoznamo sa statusom i pojmom državne tajne i posledicama narušavanja tog prava.
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
Kontrola rada Službe bezbednosti podrazumeva parlamentarnu kontrolu i kompetentne ljude u onim telima koja se bave tom kontrolom. Dakle, moraće osobe koje su članovi Odbora za odbranu i bezbednost da primene ovaj zakon, ali i da na sebe primene zakon koji ih obavezuje na čuvanje državne tajne i odgovoran odnos prema svom poslu. To, nažalost, do sada nije bilo zakonom uređeno. Ovog puta jeste neprihvatljiv amandman, jer bi se njime stvari zadržale na postojećem nivou koji je davno prevaziđen.
Za reč se javio potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dušan Mihalović.
Gospodo poslanici, mislim da je vrlo važno da se razumemo o suštini ovog amandmana koji je podneo gospodin Šešelj. Sa tim u vezi, svi ostali amandmani koje je podnela Srpska radikalna stranka vezani su za taj osnovni stav, koji se sastoji u opredeljenju da Služba državne bezbednosti treba da ostane u sastavu Ministarstva unutrašnjih poslova i da je ne treba izdvajati. Prema tome, to je suština tog predloga, a ovde je već dovoljno rečeno da je suština ovog zakona upravo da se Služba državne bezbednosti izdvoji iz Ministarstva unutrašnjih poslova i konstituiše kao nezavisan i samostalan državni organ, sa svojim izvornim nadležnostima i ovlašćenjima. Prema tome, čuli smo ovde i od predsednika poslaničke grupe DOS da praksa demokratskih zemalja praktično ne poznaje te primere, koje mi imamo, da se obaveštajna služba nalazi u okviru ministarstva unutrašnjih poslova. U svim demokratskim zemljama obaveštajna služba je izdvojena iz MUP-a. To je jedno pitanje oko koga mislim da smo postigli neki politički konsenzus i širi konsenzus u društvu da treba da idemo tim putem i da omogućimo stavljanje ove tajne službe pod civilnu kontrolu i na ovaj način. Druga stvar koju bih želeo da objasnim, ovdesene radi o donošenju zakona o jednom državnom organu, to sam rekao u uvodnom obrazloženju, nego je osnov za donošenje ovog zakona član 72. stav 3. Ustava Republike Srbije, kojim se određuje da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje bezbednost Republike Srbije i njenih građana. Prema tome, do sada je ova materija bila uređena Zakonom o unutrašnjim poslovima. Sada se uređuje sa dva zakonska dokumenta, Zakonom o unutrašnjim poslovima i zakonom o bezbednosno-informativnoj agenciji. Faktički, nadležnost se deli na dve oblasti: jedno je pitanje bezbednosti, odnosno obaveštajni i kontraobaveštajni poslovi, a drugo su ostali poslovi bezbednosti, pre svega policijski i drugi poslovi koji ostaju u MUP-u. Dakle, imaćemo dva državna organa koja će obavljati nadležnosti iz ove oblasti: jedno je agencija, a drugo je MUP. Oko naziva agencija, oko toga da li je to trebalo da bude ministarstvo državne bezbednosti itd, to su stvari o kojima su stručnjaci i eksperti razgovarali i dogovorili se da Vladi i vama predlože ovo rešenje koje je uobičajeno u demokratskim zemljama sveta. To je praksa koja postoji i mi nismo hteli da se sada vraćamo na neke stare modelo o kojima smo ovde slušali, nego da sledimo ono što priznaje ovaj demokratski svet. Išli smo za tim. Ovde ponavljam, mi ćemo imati sada dva državna organa koja su odgovorna za stanje bezbednosti u društvu. Ova agencija će odgovarati za obaveštajne i kontraobaveštajne poslove i njen direktor će o tome polagati račun Vladi i Skupštini, kao što će ministar unutrašnjih poslova polagati račun za drugi deo poslova bezbednosti u ovoj zemlji. Kada je reč o kontroli ...
Gospodine ministre, zahvaljujem vam se, prekoračili ste vreme, ali imate pravo za svaki amandman da se javljate.
Mislim, da se ne bih javljao oko ovih amandmana koji su izvedeni iz ove postavke, samo da kažem kada je reč o kontroli, da treba da se razumemo da ti saveti o tome da nije regulisano pitanje kontrole od strane Vlade i Skupštine jednostavno ne stoje, iz prostog razloga što su Vlada i Skupština autonomne i nadležne da same regulišu način, ko će u njihovo ime i kako vršiti kontrolu nad radom ove službe. To će Vlada, a ona ima Savet za državnu bezbednost, može doneti i urediti tu oblast na drugi način kao što i ova skupština ima Odbor za odbranu i bezbednost, koji je nadležan za kontrolu službe i javne i državne bezbednosti. I sada, može to pitanje, ako smatra za potrebno, dopuniti i izmeniti, ali to je nadležnost Skupštine,vi na to imate pravo i nema potrebe da bilo ko drugi to predlaže ireguliše u vaše ime.
Zahvaljujem. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 2. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Za reč se javio narodni poslanik Miloš Lukić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 2. Predloga zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, mi smo zapravo po redosledu prvo dobili onaj drugi zakon, zakon o nadležnosti određenih državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, a zatim zakon o bezbednosno-informativnoj agenciji. Ova promena u redosledu unosi određenu zabunu. Međutim, pokušaću da vam ukratko objasnim o čemu se radi. Poslanička grupa SSJ podnela je amandman na član 2, gde kaže da se na kraju ovog člana dodaju reči "kao i suzbijanje organizovanog kriminala". Taj član 2. zapravo određuje nadležnosti agencije. Pored bezbednosno-obaveštajnih podataka, istraživanja, prikupljanja itd, znači svih onih poslova koji se odnose na bezbednost zemlje, predložili smo da se dodaju i ovi poslovi. Pre svega zbog toga što organizovani kriminal nema granicu. Postoji i unutrašnji i međunarodni organizovani kriminal. Samim tim, delovanjem organizovanog kriminala na međunarodnom planu, ova država je ugrožena. Teško bi moglo praktično da se izvrši razdvajanje ove dve aktivnosti. Smatramo da se preteralo u formiranju novih organa. Mi smo u prethodna dva dana formirali specijalnog tužioca, specijalne sudove, specijalan zatvor, zatim formiramo agenciju, službu itd. Ko zna šta nas još sve čeka na jesen, kada se budu formirali ostali organi iz nadležnosti MUP-a. Moramo se podsetiti da je ova država toliko smanjena u poslednje vreme, da maltene možemo preći s kraja na kraj sa pola rezervoara goriva. Mi i dalje uvećavamo taj državni aparat i povećavamo mogućnost sukoba državnih organa između sebe i tih specijalizovanih agencija itd. Znači, trebalo bi pojednostaviti sve ovo i da shvatimo da je Srbija jedna pitoma i normalna država,da ne pravimo od nje nekog monstruma,da ne ispadne da smo svi kolektivno sada uplašeni za neke svoje lične pozicije, za ličnu bezbednost itd, pa da to prenosimo na državni teret. Podsetiću samo još jednom, ako imamo službu pri MUP-u za specijalne namene, a to je ova za borbu protiv organizovanog kriminala, imamo agenciju koja zapravo treba da preuzme poslove državne bezbednosti, sve to zahteva neke nove prostorije, neko paralelno ljudstvo, paralelne službe, paralelna tehnička sredstva. Sve to košta i shvatite da je ovo dobronameran amandman, zapravo vezan za amandmane na prethodni zakon, gde tražimo da se služba za suzbijanje organizovanog kriminala zapravo pripoji ovoj agenciji. Hvale lepo.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da bi trebalo prihvatiti amandman koji je u ime SSJ obrazložio narodni poslanik, gospodin Miloš Lukić. Današnja sednica Odbora za odbranu i bezbednost, na kojoj je bio prisutan i predstavnik Vlade, nije prihvatila ovaj amandman iz meni nepoznatih razloga. O čemu se ovde zapravo radi? Amandman samo želi da pojača član 2. i da se agencija bavi i suzbijanjem organizovanog kriminala, jer smatramo da postoji ne samo domaći, nego i inostrani organizovani kriminal. Predstavnik jeste danas rekao da će se agencija i baviti u neku ruku suzbijanjem organizovanog kriminala. Ne vidim razloga da se to ne usvoji i da se to ne uključi u član 2. ovog predloga zakona. Organizovani kriminal, i domaći i međunarodni, i te kako može da ugrozi bezbednost i ustavni poredak Republike Srbije. Zato je veoma dobro da se ovaj član prihvati. Smatram da je nedovoljno obrazloženje predstavnika Vlade, da su različite metode rada specijalne jedinice za suzbijanje organizovanog kriminala i ove agencije koja se formira. Tvrdim da iako su metode različite, cilj je isti, suzbijanje organizovanog kriminala, odnosno obezbeđivanje bezbednosti Republike Srbije i njenih građana. Zato smatram celishodnim da Narodna skupština usvoji amandman SSJ i da jedan od zadataka koji će biti formulisan zakonom bude i suzbijanje organizovanog kriminala. Hvala na pažnji.
Za reč se javio potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dušan Mihajlović.
Mislim da se radi o nepotrebnom nesporazumu. Suština amandmana koji je predložen je prihvaćena. Vlada ga je ugradila u tekst zakona. Ovde se samo radi o pogrešnom čitanju svrhe pojedinih članova, jer član 2. ovog zakona u stvari određuje ko je predmet zaštite u ovoj oblasti. To je Republika Srbija. On ne nabraja ovde ni terorizam, nema ni organizovanog kriminala, jer se nadležnost agencije određuje članom 12, gde se kaže: "Pripadnici agencije, raspoređeni u posebne organizacione jedinice iz člana 6. ovog zakona, u otkrivanju, praćenju, dokumentovanju, sprečavanju, suzbijanju i presecanju delatnosti organizacija i lica usmerenih na vršenje organizovanog kriminala i krivičnih dela sa elementima inostranosti, unutrašnjeg i međunarodnog terorizma". Prema tome, ovaj amandman je sadržan, samo ne u članu 2, nego u članu 12. Nema potrebe da se sada menja ovaj član 2. koji ne reguliše to pitanje, nego određuje ko je objekat zaštite.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Živodarka Dacin i Ljubomir Mucić. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodna poslanica Živodarka Dacin, predstavnica podnosilaca amandmana na član 4. Predloga zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, kao jedan od potpisnika grupe poslanika SPS obrazložiću amandman koji smo podneli na član 4. stav 1. koji se, između ostalog, odnosi na kontrolu, o kojoj je i danas bilo dosta reči. Razmišlja se o takozvanoj civilnoj kontroli, što sam primetila kod svih govornika, bez obzira iz koje političke opcije dolaze. Mogu da kažem da smo došli do nekog zajedničkog mišljenja da je to potrebno. Član 4. glasi: "Kontrolu rada Agencije ostvaruju nadležni organi, u skladu sa zakonom i drugim propisima". Mi predlažemo da se doda da kontrolu rada agencije "ostvaruju Odbor za odbranu i bezbednost Narodne skupštine Republike Srbije i drugi", zatim se nastavlja ovaj tekst kako je u Predlogu zakona i napisano. Prosto, smatrali smo da skupštinski Odbor za odbranu i bezbednost ima i po Poslovniku obavezu i nadležnost da kontroliše sve službe bezbednosti. Mislim da prihvatanjem ovog amandmana ne bismo narušili sam princip ovog zakona. Zbog toga apelujem na sve vas, s obzirom da je Odbor odbio ovaj amandman, ukoliko Vlada može da prihvati ovakav amandman, da se usvoji u Danu za glasanje.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Marin Krešić i Radoslav Nektarijević. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Marin Krešić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 5.
Ovo je prvi od pet amandmana koje sam obrazložio u diskusiji u načelu. Zapravo, ako oni drže jednu celinu obaveze vođenja civilne kontrole nad radom ove agencije, onda je ovo prvi korak. Naime, članovi Odbora za odbranu i bezbednost će polagati zakletvu, čuvati državnu tajnu i na ovaj način bi nastavili parlamentarnu praksu koju smo već započeli. Zapravo, to je tzv. ispitivanje kandidata na početku njegovog mandata. Naš amandman se odnosi na imenovanje direktora agencije; znači, u zakonu piše da direktora postavlja Vlada, a mi dodajemo: "uz saglasnost odbora".
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je predlog amandmana poslanika iz poslaničke grupe DOS i dužan sam da ponudim neko obrazloženje na osnova koga su naši predstavnici u Odboru za bezbednost uskratili podršku ovom amandmanu. Tačno je da je pitanje kontrole veoma ozbiljno i da u tom poslu neizostavno parlament mora igrati veoma važnu ulogu. To je moderno rešenje koje nalazimo u svim demokraski uređenim društvima, bez obzira na geografske pozicije. Međutim, ovim amandmanom bi zapravo parlament na sebe preuzeo i izvesnu upravnu funkciju. To je problematično sa više aspekata, pre svega zbog toga što je reč o specifičnom poslu za koji parlament na takav način nije nadležan, niti može to da radi u skladu sa internim aktima republičog parlamenta i sa svim onim što bi zapravo parlament bio dužan da radi. Mi možemo kao parlament da pokrenemo pitanje kontrole rada službe, odnosno bezbednosno-informativne agencije, da otvorimo pitanje kompetentnosti kadrovske politike koju ona vodi, da od Vlade zatražimo objašnjenje za pojedine poteze koje je Vlada povukla, ali ne možemo mi da dajemo pozitivno ili negativno mišljenje. Ne vidimo, praktično pokušavam da objasnim, na kakav način bi se rešila situacija u kojoj bi parlament dao negativno mišljenje na osnovu svog umetničkog utiska, jer smo to tako otprilike nazvali u nekim drugim situacijama, pogotovo kad u Zakonu o radiodifuziji, kada smo imali onaj problematičan amandman, gde se utvrđivala politička podobnost bez jasnih kriterijuma. Ovde je pitanje kriterijuma, na osnovu kojih kriterijuma parlament može dati pozitivno, odnosno negativno mišljenje i da li to mogu da urade samo članovi Odobra za bezbednost ili je to tema o kojoj treba Skupština da raspravlja. To je proces koji je mnogo širi od suštinski veoma dobre inicijative i namere da se i Skupština pojavi kao akter ovog veoma važnog posla. Ali, rad Odbora je neizostavno vezan za rad Skupštine i to nas uvodi u proceduru u kojoj bi se Skupština bavila kadrovskim pitanjima za koja je nadležna Vlada. Ako to pokrenemo sa pitanjem direktora bezbednosno-informativne agencije, onda ćemo sutra raspravljati o direktoru EPS-a, prekosutra o direktoru Aerodroma "Beograd", jer su sve to zapravo nadležnosti Vlade. Mi smo tu da u svakom trenutku otvorimo pitanje kompetentnosti, odgovornosti i da apsolutno vodimo proces kontrole, onako kako je to predviđeno i ovim zakonom. Imam kod sebe dokumentaciju o kontroli rada sličnih službi u svetu. Nemačka, Sjedinjene Države, Italija, Velika Britanija, Ukrajina, Slovačka, Republika Mađarska, Rusija, Rumunija, Slovenija, Poljska, Bosna, Republika Srpska, Hrvatska, Češka, Litvanija, sve zemlje su to rešile na ovakav način. Dakle, ništa nije autentično naše rešenje, već su primenjeni oni principi koji su se pokazali kao funkcionalni i opravdani. Kontrola je jedna tema, upravna funkcija i pravo Vlade da vodi takvu vrstu politike je nešto što je u nadležnosti izvršne vlasti i mi kao zakonodavna vlast sa tim ne bi trebalo da imamo veze na takav način.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Marin Krešić i Radoslav Nektarijević. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč o amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Marin Krešić.
Ukratko - to je drugi princip. Reč je o odstupanju od načela nepovredivosti i tajnosti pisma i diskrecionim pravima. Ovim amandmanom predlažemo da to ne bude samo sudija Vrhovnog suda, nego da se to diskreciono pravo podeli i sa javnim tužiocem, zapravo da se na tri stepenice, koje logično hronološki učestvuju u čitavom procesu borbe protiv kriminala, rasporedi ta vrlo delikatna tema, koja može, ukoliko ostane u uskom krugu, da vodi ka zloupotrebama ljudi su ljudi, i u krajnjoj liniji i povredi ljudskih prava. Znači, umesto dva-tri, iako je amandman malo duži, ali je dosledno sprovedeno to kroz čitav član kao predlog.
Za reč se prijavio potpredsednik Vlade, ministar unutrašnjih poslova gospodin Dušan Mihajlović.
Moram da ukažem da ovaj amandman nije prihvatljiv zbog toga što Ustav jasno reguliše ovu materiju. Sud je jedino nadležan da odobri postupanje kod garantovanja tajnosti pisma i drugih vidova komunikacija, tako da nema nikakvog osnova da se sada javni tužilac ubacuje ovde, a nema nikakvog razloga da ne verujemo u sudsku vlast, njenu nepristrasnost i nezavisnost.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Marin Krešić i Radoslav Nektarijević. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč o amandmanu? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Marin Krešić i Radoslav Nektarijević. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč o amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Marin Krešić.
Ovo je prvi princip, zapravo učešće Skupštine u kontroli rada agencije, opet na početku procesa. Znači, predlažemo da se u članu 16. prva četiri stava obrišu, a da "direktor agencije i ministar nadležan za unutrašnje poslove sporazumno bliže urede aktom obaveze" o međusobnoj saradnji, a mi kažemo - uz saglasnost Odbora. Praktično eliminišemo iz ovog zakona dosta široka, a nefokusirana različita ovlašćenja, i predlažemo da se to u ovakvom sastavu i uz ovakvo uključenje Skupštine donese kao akt. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Živodarka Dacin i Ljubomir Mucić. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč o amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovano predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, gospodine pukovniče Saviću, dame i gospodo narodni poslanici, sa nekoliko kolega SPS-a podneo sam amandman na poglavlje koje definiše način obavljanja poslova. Radi se o članu 16. stav 5. Predloženo je: "Direktor Agencije i ministar nadležan za unutrašnje poslove sporazumno će bliže urediti svojim aktom obavezne oblike i način ostvarivanja saradnje Agencije i ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove u pitanjima od interesa za bezbednost i ustavni poredak Republike Srbije, odnosno bezbednost ljudi i imovine". Mi smo smatrali da ovo treba drugačije da se definiše i ponudili smo tekst, odnosno da se ovaj član preformuliše i da glasi: "Vlada Republike Srbije će svojim aktom bliže urediti obavezne oblike i način ostvarivanja saradnje agencije i ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove u pitanjima od interesa za bezbednost i ustavni poredak Republike Srbije, odnosno bezbednost ljudi i imovine". Smatrali smo, ako postoji sukob nadležnosti, da je onda Vlada pozvanija, jer ona i jeste odgovorna i za funkcionisanje agencije i za funkcionisanje MUP-a. Odbor za bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Razumeo sam obrazloženje koje smo tamo dobili, ali i dalje mislim da je amandman koji nudimo bolje rešenje zato što je Vlada starija od ministarstva. Vlada odgovara Narodnoj skupštini za svoj rad, pa samim tim bi i nivo kontrole bio drugačije postavljen. Koristim ovu priliku da kažem da verujem da će transformacija službe DB-a biti obavljena tako da radnici, dosadašnji pripadnici službe DB-a, neće ostati na ulici, neće ostati bez posla. Radi se o ljudima koji su visokoobrazovani, koji su svoj posao obavljali časno, u skladu sa Ustavom i zakonima ove zemlje. Nadam se da i narodni poslanici razumeju da služba DB-a nije bila politička policija, kao što se često govorilo, već da se radilo o odgovornoj službi koja je obavljala odgovorne i suptilne zadatke koji postoje u svakoj državi, pa postoje i u ovoj našoj. Hvala lepo.
Za reč se javio potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dušan Mihajlović.
Nema potrebe za usvajanjem ovog amandmana zbog toga što je njegova suština rešena drugim zakonskim odredbama i rešenjima. Naime, ovi zakoni koje donosimo i Zakon o unutrašnjim poslovima regulišu nadležnosti ministarstva, odnosno agencije, a kada je reč o njihovoj organizaciji Vlada je ta koja je ovlašćena da donese okvire i smernice za organizaciju i ministarstva i agencije. Time će se izbeći taj sukob nadležnosti, a u ovom sporazumu se radi o jednom operativnom sporazumu, o operativnim stvarima, i nema potrebe da se time bavi Vlada, jer ona donosi načelne stavove i smernice za rad i ministarstva i agencije, što je regulisano članom 18. Znači, to je regulisano, kao što je regulisan i sukob nadležnosti članom 16. stav 3, gde se kaže - da u slučaju sukoba nadležnosti odlučuje Vlada, u skladu sa zakonom i drugim propisima. Prema tome, sva materija koja se predlaže ovim amandmanom je već regulisana ovim ili drugim zakonskim odredbama, a rekao sam u uvodnom izlaganju da nijedan pripadnik resora državne bezbednosti neće ostati na ulici, jer one koje ne preuzme agencija, MUP će po ovom zakonu rasporediti na odgovarajuća radna mesta i poslove.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Po Poslovniku, narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pa s obzirom na brzinu kojom prelazimo ovu raspravu u pojedinostima o tekućoj tački dnevnog reda, predlažem da učinimo jedan lep gest, dodatno se potrudimo i produžimo raspravu u pojedinostima i o tački dnevnog reda koja se tiče Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Na takav način možemo da uštedimo sredstva i sebi dopustimo da sutra tokom dana za glasanje rešimo neka bitna politička pitanja, bez prolongiranja i dodatnih rasprava kojima bismo bili izloženi. Hvala vam unapred na razumevanju.
Stavljam na glasanje predlog poslaničke grupe DOS da raspravu u pojedinostima nastavimo i povodom sledeće tačke dnevnog reda. Za 97, protiv 28, uzdržana dva, nije glasalo 20, od 147 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog i donela odluku da nastavimo raspravu u pojedinostima i o sledećoj tački dnevnog reda. Drugo, stavljam ... Izvolite, reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe, narodni poslanik Siniša Mitrović.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, obzirom na konsenzus koji smo postigli prilikom glasanja i na ovu jednodušnu podršku da radimo u interesu građana i parlamenta, predlažem da rasprava amandmana u pojedinostima traje tri minuta.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da rasprava u pojedinostima traje najviše tri minuta. Za 95, protiv 25, uzdržan jedan, nije glasalo 24, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića . Da li smo završili raspravu o amandmanu na član 16? Da li se još neko prijavljuje za reč o tom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Živodarka Dacin i Ljubomir Mucić. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, u ime SPS-a, zajedno sa grupom poslanika, podneo sam amandman da se izvrši izmena člana 17. koji govori o kontroli rada i informativno-bezbednosne agencije. Naime, u članu 17. Vlada je predložila da se, u smislu kontrole rada agencije, direktor agencije dužan da na zahtev Narodne skupštine i Vlade podnese izveštaj o radu agencije i o stanju bezbednosti Republike Srbije. Amandmanom se predlaže da se izvrši izmena predloga Vlade i da se obezbedi sistematičnija i sveobuhvatnija kontrola rada agencije. Zapravo, amandmanom se predlaže sledeće: prvo, da jedirektor agencije dužan da Narodnoj skupštini i Vladi jednom godišnje obavezno podnese izveštaj o radu agencije i o stanju bezbednosti Republike Srbije; drugo, da jedirektor agencije dužan da dva puta godišnje podnese izveštaj i Odboru Narodne skupštine za odbranu i bezbednost; i treće, da je direktor agencije dužan da, pored napred navedenog, podnese izveštaj o radu agencije i na zahtev Narodne skupštine, Vlade i Odbora za odbranu i bezbednost. U stvari, amandmanom se suštinski menja prilaz kontroli rada agencije. Ne treba predvideti samo obaveze agencije da podnosi izveštaj o radu na nečiji zahtev, pa iako se radi o zahtevu Skupštine i Vlade. Treba propisati obavezu da agencija mora jednom godišnje da podnese izveštaj o radu Narodnoj skupštini i Vladi. Posebno treba dati mesto kontroli rada agencije od strane skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost, kako se zapravo ovim amandmanom i predlaže. Ceneći značaj agencije, neophodno je predvideti potpuniju kontrolu njenog rada i uvid u sprovođenje stavova i smernica koji se odnose na bezbednosno-obaveštajnu politiku Republike Srbije. Ne može se to prepustiti samo Vladi, kontrolu u prvom redu treba da vrši ovaj parlament, bilo direktno, bilo preko svog odbora, jer je on najviši predstavnički organ građana i najviši predstavnički organ zakonodavne vlasti. Amandman treba prihvatiti zato da agencija ne bude udaljena od parlamentarne kontrole i da ne bude zloupotrebljena u bilo kakve svrhe i u bilo čijem interesu. Mislim zaista da ima mesta da se, u smislu proširenja kontrole agencije, izvrši dopuna i usvoji amandman. Zahvaljujem.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ za ovu tačku dnevnog reda.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SSJ će podržati ovaj amandman i nadam se da će biti dovoljno odgovornosti u ovom parlamentu da se on uključi i postane sastavni deo ovog zakona, jer ako govorimo o civilnoj, odnosno o parlamentarnoj kontroli državne bezbednosti, odnosno kako će se zvati, bezbednosno-informativne agencije, onda je neophodno da direktor te agencije makar dva puta godišnje podnosi izveštaj o radu agencije Odboru za odbranu i bezbednost Skupštine Srbije. Nije dovoljno što u članu 17. Predloga zakona stoji - na zahtev Narodne skupštine i Vlade direktor agencije dužan je da podnese izveštaj o radu agencije i o stanju bezbednosti Republike Srbije. U čemu je problem? Problem je u tome što DOS ima većinu u parlamentu i što nije verovatno da će ikada zatražiti i podneti zahtev u ime Narodne skupštine, da direktor agencije podnese izveštaj o radu agencije. Ukoliko govorimo o tome da će rad agencije biti javan, odnosno pod kontrolom parlamenta i Vlade Srbije, onda je neophodno primeniti ovaj amandman i mislim daneće škoditi DOS-ovoj većini, odnosno predlagaču ovog zakona da ovaj amandman postane sastavni deo ovog zakona. Inače, još jedna poslanička grupa iz DOS-a je podnela sličan amandman, što znači da ima svesnih ljudikoji žele zaista da rad agencije ubuduće bude pod kontrolom parlamenta. Nemojte da sezavaravamo. Državna bezbednost je državna bezbednost. Ona uvek radi za onoga ko ima vlast u državi. Tako je bilo ranije, tako je sada i tako će sigurno biti ubuduće, a da se ne zavaravamo u tome, to je sasvim jasno i mislim da će uključenjem ovog amandmana u Predlog zakona, novoosnovane bezbednosno- informativne agencije rad postati zaista javan, odnosno kontrolisan od strane parlamenta. Mislim da nema nikakvih razloga da se ovaj amandman ne prihvati. Zahvaljujem na pažnji.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Narodni poslanik nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Leila Ruždić - Trifunović, Marin Krešić i Radoslav Nektarijević. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Marin Krešić.
Poslednji, ali ključni amandman Demokratskog centra, koji zapravo uvodi obaveznost podnošenja izveštaja o radu agencije dva puta godišnje i Narodnoj skupštini i Vladi, umesto da se to radi isključivo na zahtev. Mislim da je svima jasan smisao i da smo ga dovoljno obrazlagali u načelnim diskusijama, a izašao sam da ujedno, pošto smo produžili rad i na pojedinostidrugog zakona, saopštim da odustajemo od amandmana na ovaj drugi zakon. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Nema prijavljenih.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Narodni poslanik nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Narodni poslanik nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Narodni poslanik nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Živodarka Dacin i Ljubomir Mucić. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Ljubomir Mucić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 23. Predloga zakona.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, zajedno sa još četiri kolege, narodnim poslanicima, poslaničke grupe SPS, podneo sam amandman na član 23. predloženog zakona. Pošto ovaj član ima tri stava, amandman na stav 1. koji je više tehničke prirode, i amandman na stav 3. koji je suštinske prirode. Prvo da kažem da u stavu 1, koji se odnosi na čuvanje tajne od strane pripadnika agencije, predlažemo da je pripadnik agencije dužan da trajno čuva podatke agencije koji predstavljaju državnu tajnu;dalje da ne nabrajam, to je potvrđeno i u stavu 2. - obaveza čuvanja podataka, mera i radnji iz stava 1, ovog člana, znači trajnog čuvanja prihvata se prilikom prijema na rad i važi po prestanku rada u agenciji; to je potvrda ovoga što sam rekao za stav 1, da je pripadnik agencije "jednom policajac, doživotno policajac" i da je dužan da čuva tajnu sve vreme, dok radi u agenciji, prilikom stupanja i posle prestanka rada u agenciji. Amandmana na stav 3. je suštinske prirode i pokušaću da predstavnike Vlade i vas poslanike ubedim da ga prihvatite. Taj stav: "Od obaveze čuvanja tajne pripadnika Agencije može osloboditi direktor Agencije". Naš predlog je da u ovom amandmanu stoji: "Od obaveze čuvanja tajne pripadnika agencije može osloboditi Vlada Republike Srbije". Mislim da ovo treba preneti na Vladu Republike Srbije, jedan kolektivni organ, a ne ostaviti pojedincu, koji je takođe radnik agencije. Ko njega može osloboditi čuvanja tajne i podataka do kojih se došlo? Mislim da, je ovo vezano za član 11, gde stoji: način evidentiranja, obrade, čuvanja, korišćenja,zaštite i dostavljanja "drugim nadležnim državnim organima informacija i dokumenata iz stava 1. ovog člana utvrđuje Vlada". Tako bi i u ovom slučaju trebalo da Vlada oslobađa od obaveze čuvanja državne tajne, vojnih i drugih tajni, kao i mera i odluka agencije. Iz napred navedenih razloga, smatram da je zaista ovaj amandman prihvatljiv i vidimo da u ovom trenutku, kad to radi Savezna vlada, i Vlada Republike Srbije ipak, zbog ovih čestih promena i izmena, treba da bude institucija koja može pripadnika agencije, pa i direktora agencije, osloboditi od čuvanja tajne. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dušan Mihajlović.
Da ne bi bilo nikakve zabune oko ovog amandmana, nema potrebe da pripadnici agencije doživotno ili večno čuvaju tajnu, iz prostog razloga što je zakonskim propisima i drugim aktima regulisan rok čuvanja pojedinih tajni, zavisno od toga o kojim se podacima radi. Zna se da se i ovi arhivi otvaraju posle određenog broja godina, i posle toga nema šta da čuvaju. Znači, on će poštovati zakonske odredbe, ali nema potrebe da nešto odnese u grob, ako to bude dostupno svima, i javnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Narodni poslanik nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Narodni poslanik nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam - da li predstavnik predlagača, gospodin Dušan Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, želi završnu reč? Izvolite.
Koristim ovu priliku da se samo osvrnem sa par reči na neke primedbe ili pitanja, postavljena u današnjoj raspravi od strane poslanika Pal Šandora i poslanika Ćirkovića. Radi se o sledećem - bilo je pitanje preuzimanja radnika iz Ministarstva u ovu agenciju, koji su to kriterijumi? Tu nema nikave mistifikacije, kriterijumi su isti, oni koji važe za državnu upravu u celini, za rad u organima unutrašnjih poslova, i posebno za ona opredeljenja koja Vlada ima o tome da depolitizuje i dekriminalizuje ovaj rad; a imamo i dodatnu zakonsku obavezu, da radnici ove agencije nemaju pravo na političko i sindikalno organizovanje i pripadnost. Pitanje lustracije, koje je s tim u vezi pokrenuto, tema je nekog drugog zakona, nije tema ove rasprave, koju smo danas vodili. Bilo je pitanja u vezi sa članom 19. koji govori da su sva lica koja učestvuju u kontroli rada ove agencije dužna da čuvaju tajne, pa je bilo pitanja koja su to lica - pa sva ona lica koja učestvuju u kontroli, počev od narodnih poslanika, članova Odbora za odbranu i bezbednost, članova Vlade i nekih radnih tela Vlade, koja će se baviti tom kontrolom. Znači, sva lica koja dođu u posed podataka koji predstavljaju državnu ili službenu tajnu u vezi sa radom ove agencije. Bilo je govora oko budžeta. Tačno je da u obrazloženju ovog zakona stoji da će biti potrebna dodatna sredstva, ali mi mislimo da ćemo ovaj deobni bilans i obaveze rešiti na taj način da to bitno ne opterećuje ovaj budžet i da se eventualno neka dodatna sredstva, koja budu bila potrebna, obezbede iz stalne i tekuće budžetske rezerve, tako da ne verujem da će biti potrebno praviti bilo kakav rebalans budžeta. Na kraju, bilo je govora o dosijeima Službe državne bezbednosti,o njihovoj sudbini, a dat je i predlog za donošenje tog zakona. Rekao sam već da ceo koncept reformi Ministarstva, odnosno ove oblasti, podrazumeva četiri zakonska projekta, u koje spada i zakon o dosijeima Službe državne bezbednosti. Jer ova uredba Vlade je privremena i samim tim što je privremenane može da zameni zakonsku materiju; ona je i restriktivna u smislu o kojem je gospodin poslanik govorio, tako da tu nemam nikakav komentar, nego samo predlažem da se uključi u rad na donošenju ovog zakonskog projekta, čije su već radne verzije urađene. Na kraju, želim da iskoristim priliku da se zahvalim svim narodnim poslanicima na učešću u ovoj raspravi, posebno članovima Odbora za odbranu i bezbednost, i da izrazim zadovoljstvo u ime Vlade i Ministarstva što je ovaj važan zakonski projekat prihvaćen i što ćemo ovu oblast regulisati na jedan potpuno nov i bolji način nego do sada.
Zahvaljujem gospodinu ministru i zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjUORGANIZOVANOG KRIMINALA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane, koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Sikimić, Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović, Vojislav Šešelj, Aleksandar Trkulja, Ljubiša Kesić, Sima Radulović i Miloš Lučić, Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković, Leila Ruždić-Trifunović, Radoslav Nektarijević i Marin Krešić, Ljubodrag Grbić, Zoran Bošković, Novica Đurašković i Branislav Grubački, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Narodna poslanica Nataša Milojević neblagovremeno je podnela amandmane na Predlog zakona. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu. Pošto Vlada Republike Srbije nije dostavila mišljenje, a Zakonodavni odbor izveštaj o razmatranju amandmana podnetih na Predlog zakona, saglasno članu 159. Poslovnika Narodne skupštine predlažem da Narodna skupština odluči da Predlog zakona u pojedinostima razmatra bez mišljenja Vlade Republike Srbije i izveštaja Zakonodavnog odbora. Stavljam na glasanje predlog. Za 87, protiv 18, uzdržanih nema, nije glasalo 34, ukupno 139 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog i donela odluku da se rasprava u pojedinostima o ovoj tački dnevnog reda obavi bez mišljenja Vlade i izveštaja Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, iz sadržaja ovog teksta zakona ili obrazloženja, a i danas u raspravi u načelu je bilo rečeno da on podrazumeva i vođenje postupka protiv svih onih koji budu osumnjičeni ispred Haškog tribunala ili na bilo koji način budu vezani za dela iz te oblasti. Imajući to u vidu, onda je barem pošteno da i zakonodavac jasno kaže da će oni biti predmet optužbe ovde i da će specijalni tužioci, celokupna administracija iz ovog zakona biti vezana i za te postupke. Nije reč o tome da li treba ili ne treba, reč je o tome da nije korektno, nije ni moralno da ti ljudi koji su se borili protiv terorizma sada budu na dnevnom redu, pozivani od onoga ko se bori protiv organizovanog kriminala, pa bi ispalo da su i oni kriminalci zato što su se borili protiv terorizma. Iz tih razloga je pošteno bar da ne idu kod tužioca koji je zadužen za organizovani kriminal, pa zajedno da budu tretirani kao neko ko uvozi i rastura drogu ili uvozi i rastura cigarete, da na isti način budu tretirani i oni. Zbog toga je važno, zbog javnosti i zbog samog zakona da jasno i pošteno piše do kraja šta će zakon da sadrži. Uostalom, u članu 2. tačka 1) jasno piše da su ova dela na dnevnom redu u ovom zakonu i ako već tako piše, onda predlažemo da i u samom naslovu zakona budu tretirana ta dela, tačnije rečeno da bude zapisano da je reč i o onima protiv kojih se pokreće postupak vezano za kršenje humanitarnog prava. Zato predlažemo dopunu ovog naziva zakona. Zamislite sada jednog čoveka koji je bio po nalogu države da se bori protiv terorizma, u terorističkim akcijama i koji treba da dođe na poziv tužioca, a koji je zadužen za borbu protiv organizovanog kriminala, da daje iskaz i izjavu. Mislim da to nije korektno prema tim ljudima, prema tim desetinama ili stotinama, neću da kažem da li je to 16 hiljada, 5 hiljada ili hiljadu. Neka je i 100 onih koji mogu da budu pozivani, da se na ovaj način tretiraju kao kriminalci prilikom pozivanja,prilikom evidentiranja i prilikom davanja, u krajnjem slučaju, iskaza. Zato molim da se prihvati suština zakona koja jeste ovde zapisana.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Podsećam vas na odredbu Poslovnika Narodne skupštine, to kojoj nijedan poslanik ne može prići govornici Narodne skupštine dok za to ne dobije dozvolu predsedavajućeg Narodne skupštine. U vašem je interesu da poštujete odredbe Poslovnika, a ne da iskušavate kaznene odredbe Poslovnika. Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovana gospođo Čomić... ni ja ne mogu vas da gledam očima. Ne odnosi se na vas, samo na primedbe ovog lepo vaspitanog poslanika. Predlažemo, smirite se molim vas, za govornicom sam, nije to tako teško, a ima i onaj pokret na televiziji "nije teško biti fin". Hajde malo, potrudite se. Dakle, predlažemo da se promeni član 1. i da ovaj član glasi ovako: "Ovim zakonom uređuje se obrazovanje, organizacija i nadležnost posebnih organizacionih jedinica državnih organa radi otkrivanja, krivičnog gonjenja i presuđivanja učinilaca krivičnih dela određenih ovim zakonom". Zašto? U članu 1, ovako kako je to stipulisano u Predlogu, kaže se da se tim zakonom uređuje obrazovanje, organizacija, nadležnost i ovlašćenja. U daljim članovima ne govori se baš mnogo o ovlašćenjima ili gotovo uopšte, pa mislimo da za reči "i ovlašćenja" ne treba da ima mesta u ovom zakonu. Govori se o organima presuđivanja tako što se pominju nadležnosti okružnih sudova, apelacionih sudova, formiranje tih sudova itd. Mislimo, dakle, ako se već o tome govori u ovim članovima, onda bi to trebalo da stoji u ovom članu koji na određen način predstavlja preambulu ovog zakona. Toliko. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Da.) Reč ima predstavnik predlagača, ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Samo da kažem da je ovo što se amandmanom predlaže uređeno Zakonom o krivičnom postupku, dakle krivično gonjenje može da rezultira, ali ne mora da rezultira presudom. Može da dođe do odustajanja od krivičnog gonjenja i zato ne može da stoji odrednica presuđenja.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Trkulja. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Trkulja.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, na član 2. amandman sam podneo zato što, po meni, nije bilo jasno koncipirano na koja krivična dela se zakon odnosi. Pošto je Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio deo ovog amandmana i uneo to kao svoj amandman 1. i amandman 2, odustajem od ovog amandmana. Hteo sam da pitam, ako mi to gospođa Čomić dozvoli, da obrazložim drugi moj amandman.
Kada bude na dnevnom redu rasprave u pojedinostima. Konstatujem da je podnosilac amandmana povukao amandman, čime on prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Bošković, Novica Đurašković i Branislav Grubački. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Bošković.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. zakona, a predlažem da se brišu tačke 1) i 2) Član 2. glasi: "Ovaj zakon primenjuje se radi otkrivanja i krivičnog gonjenja učinilaca sledećih krivičnih dela, kad je prisutan element organizovanog kriminala: 1) protiv ustavnog uređenja ili bezbednosti SRJ; 2) protiv čovečnosti i međunarodnog prava. Što se tiče tačke 1) krivična dela protiv bezbednosti ili ustavnog uređenja Jugoslavije ne spadaju u organizovani kriminal, u smislu međunarodnih obaveza koje je na sebe preuzela Jugoslavija potpisivanjem više međunarodnih ugovora, a što i ovde stoji na strani 8. Predloga zakona. Krivična dela protiv ustavnog uređenja ili bezbednosti SRJ već su normirana u Krivičnom zakonu SRJ i njima će se baviti služba naslednica sadašnjeg resora državne bezbednosti MUP-a Srbije, tj. buduća obaveštajno-bezbednosna agencija ili služba Vlade Republike Srbije, u skladu sa rešenjima buduće ustavne povelje Srbije i Crne Gore. Osim toga, stavljanje u nadležnost specijalnog tužioca krivičnih dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti države otvara mogućnost političkih zloupotreba i kršenja osnovnih demokratskih prava građana, što se s obzirom na stanje koje je zatečeno 5. oktobra čini verovatnim. Što se tiče druge tačke, krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava propisana su u Krivičnom zakonu Jugoslavije i ne javlja se nikakva novonastala potreba za posebnim telima i organima za njihovo gonjenje. To je redovni posao organa gonjenja, na koje ih obavezuju potpisane i ratifikovane međunarodne konvencije i ugovori koji su stari više od pola veka. Tu je reč o neefikasnosti organa gonjenja, pre svega tužilaštva i sudova, u primeni postojećih međunarodnih normi. Uprkos okolnostima da bez pomoći i podrške bivšeg režima dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava ne bi mogla biti počinjena u ovom obimu, smatramo da ona ipak ne spadaju u pojam organizovanog kriminala. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam sugestiju da odustanem od ovog amandmana, ali mislim da će se ministar mnogo namučiti da mi objasni kako je došlo do toga da se u članu 2. stav 1. kaže: "Ovaj zakon se primenjuje radi otkrivanja i krivičnog gonjenja učinilaca sledećih krivičnih dela, kad je prisutan element organizovanog kriminala: 1) "protiv ustavnog uređenja ili bezbednosti SRJ". Ministar policije, pre nepunih pola sata, pozivao se u nekoliko navrata na član 72. Ustava kada je govorio o zakonu o bezbdnosno-informativnoj agenciji. Polazeći od ustavnih prava i dužnosti Republike Srbije, samim tim i nadležnosti Skupštine, smatram da je sasvim umesno da, kao u našem amandmanu, umesto SRJ treba da stoji Republike Srbije. Posebno i zbog toga što je trajanje SRJ već sasvim pri kraju, tako da će već za narednih dvadesetak dana to biti besmisleno. Takođe, napominjem da je ovo i u suprotnosti sa čitavim setom zakona o pravosuđu i o tužilaštvu, tako da nažalost ne povlačim ovaj amandman.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima ministar pravde Vlade Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Mogao bih da se složim sa političkom dimenzijom ovog amandmana, ali formalno-pravno on ostaje kao odredba ovog zakona i člana 2. tačku 1), i treba da ostane iz prostog razloga što nemamo instrumente na saveznom nivou, a to se odnosi na prethodni amandman, kojima bi se izvršilo gonjenje počinilaca krivičnih dela i vodio sudski postupak protiv njih ako se radi o napadu na ustavno uređenje SRJ. Ako je ne bude bilo, lako ćemo promeniti zakon.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Amandman na član 2, koji su zajedno podneli narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Radoslav Nektarijević i Marin Krešić, u ime podnosilaca amandmana narodni poslanik Marin Krešić je povukao, čime prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo i Odbor za pravosuđe i upravu. Da li neko želi reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) U ime Vlade Republike Srbije i u ime predlagača ministar pravde, gospodin Vladan Batić prihvata amandman na član 2, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, iz ovog člana je jasno da se faktički nastavlja tendencija amnestiranja terorista i na jugu Srbije i na Kosovu i Metohiji. Ako se ovde samo tretiraju počinioci protiv čovečnosti i međunarodnog prava, a u ovoj klasifikaciji, bez obzira šta piše u obrazloženju, nema dela protiv terorizma, a mislimo da bi to valjda bilo logično, onda verovatno neko želi da nastavu tendenciju Zakona o amnestiji na saveznom nivou, gde su svi faktički za sva dela terorizma na jugu Srbije, amnestirani, kako osuđeni za dela terorizma, tako i oni protiv kojih je pokrenut postupak. To bi onda značilo da i oni koji su 1.300 ljudi ubili i kidnapovali na Kosovu i Metohiji u terorističkim akcijama, kako pojedinci kao teroristi, tako i OVK kao teroristička organizacija, da i na njih ovaj zakon ili barem ovim delom, ne treba da se odnosi, već, verovatno, samo na neke druge. Mislimo da tako nešto ne bi bilo dobro, jer iz ovog člana 2, bez tačke 2) bilo bi samo slobodnog tumačenja iz obrazloženja, gde se može izvući zaključak da se na njih odnosi. Mislimo, ako ne u ovoj tački 2) člana 2, onda se može dodati tačka 3), gde bi se reklo "i za dela terorizma i terorističkih aktivnosti". Znači, ako je važno da ostane ova tačka 2) u članu 2, da se doda stav 3) da se obezbedi da i ta dela budu zapisana ovde. (Vladan Batić: Niste dobro formulisali amandman.) Ako smo se razumeli o suštini, onda možemo da razgovaramo o formulaciji. Mislim da je teško izbeći da se suština ne prihvati.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Amandman bi imao svoju logiku da je rečeno - protiv terorizma, čovečnosti i međunarodnog prava. Ali, vi predlažete brisanje čovečnosti i međunarodnog prava i uvodite samo terorizam. Niste tako predložili. Ako je izvodljivo, nemam ništa protiv da se ubaci - terorizma, čovečnosti i međunarodnog prava. Ista je situacija sa ovim drugim delom amandmana. Mislim da može da se briše ova odrednica. Vi ste upotrebili ceo deo rečenice. "Kao najmanja mera", to može da se briše, jer je već rečeno "zatvor od najmanje pet godina", pa nema potrebe dva puta da se govori najmanje, najmanje. Znači, to je prihvatljivo. Mislim da bi se ovo moglo tehnički urediti, bez obzira na malu terminološku manjkavost u amandmanu.
Po Poslovniku Narodne skupštine, amandman se u celini može prihvatiti ili odbiti. Ne možemo glasati o prihvatanju dela amandmana ili o odbijanju dela amandmana. Ukoliko se radi o pravno-tehničkoj redakciji, o tome se mora izjasniti Zakonodavni odbor, tako da dobra volja predstavnika Vlade nema uporište u Poslovniku Narodne skupštine. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Ljubiša Kesić.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom koji smo podneli praktično predlažemo da se u članu 2, tačka 3) ovog predloga zakona dopuni sa tri krivična dela. Odbor za pravosuđe i upravu je u svom amandmanu prihvatio razbojništvo i razbojničku krađu kao svoj deo amandmana, te on postaje ovde bespredmetan. Međutim, mislim da zaslužuje i krivično delo zloupotrebe službenog položaja da se nađe kao delo koje je predviđeno u toj tački 3) Često je krivično delo zloupotrebe službenog položaja, naravno uz ispunjenje svih ostalih uslova da bi bilo u elementu organizovanog kriminala, teže od krivičnog dela primanja i davanja mita. Prema tome, upravo bi, uz primanje i davanje mita, krivično delo zloupotrebe imalo razloga da ima specijalni postupak i specijalno gonjenje putem specijalnog tužioca.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Moram da kažem da amandman ima svoju logiku, ali ona je ispunjena odredbom tačke 4) člana 2, jer za određene stavove krivičnih dela zloupotrebe službenog položaja, otmice, razbojništva i razbojničke krađe, kao što znate, predviđana je kazna zatvara od najmanje pet godina. Na taj način, na taj deo kvalifikovanih oblika ovih krivičnih dela inkorporiran je u tački 4).
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Sikimić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Srđan Sikimić.
Dame i gospodo, u pitanju je tehnički pristup u rešenju ovog amandmana. Naime, Odbor za pravosuđe je prihvatio tekst amandmana time što je to doneo dva svoja amandmana kojima je razdvojio ovaj predloženi i inkorporirao njegov tekst u ta dva amandmana. Iz tih razloga, povlačim ovaj amandman.
Narodni poslanik je povukao amandman, čime on prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubodrag Grbić. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 2. doda novi član 2a. O ovom amandmanu je bilo reči u objašnjenjima narodnih poslanika Srđe Sikimića i prethodnog govornika. U ime predlagača, ministar, gospodin Batić, prihvata ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, gospodine ministre, naravno, znamo, ukoliko bi bio prihvaćen amandman na član 3. SPS-a, da onda čitavo ovo poglavlje - organizacija i nadležnost državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala - ne bi imalo smisla u odnosu na predlagača. Mi predlažemo da se briše član 3. zato što definiše: "Za postupanje u predmetima krivičnih dela iz člana 2. ovog zakona nadležno je Okružno javno tužilaštvo u Beogradu za teritoriju Republike Srbije. U Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu obrazuje se Posebno odeljenje za suzbijanje organizovanog kriminala (u daljem tekstu: Specijalno tužilaštvo) itd." Mi mislimo da je nepotrebno posebnim zakonom propisivati unutrašnju organizaciju državnih organa zaduženih za borbu protiv organizovanog kriminala, s obzirom da je već regulisana drugim zakonima. Zakonom o sudovima, o tužilaštvima i Ministarstvu unutrašnjih poslova urađeno jekako se organizuju i sprovode postupci za odgovarajuća krivična dela. Verovali bismo da je specijalno tužilaštvo i specijalni tužilac posebna organizacija, posebna institucija, kada ne bi postojao član 5. koji definiše da je specijalni tužilac, praktičo, direktno podređen republičkom javnom tužiocu. Time se bitno teza o samostalnosti i specijalnom statusu specijalnog tužilaštva i tužioca dezavuiše. Zato mislimo da je važno da ovaj član bude brisan, a samim tim i članovi koji slede, zato što ne bi imali smisla, jer postoji pokušaj da se da i poseban značaj Okružnom tužilaštvu u Beogradu. U Srbiji postoje okružna tužilaštva koja ni po čemu ne zaostaju za ovim tužilaštvom, osim što se ovo nalazi u glavnom gradu i u nekom drugom smislu ima određen značaj, koji je možda po važnosti nešto različit; ali i druga tužilaštva imaju sposobne tužioce, zamenike, ti su ljudi spremni da se bore sa svim oblicima kriminala, pa i ovog koji se definiše kao organizovan. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Bošković, Novica Đurašković i Branislav Grubački. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? Izvolite, reč ima ministar pravde gospodin Vladan Batić.
Samo jedno kratko obrazloženje zašto amandman nije prihvatljiv. Zato što se ovde ne formiraju neki posebni organi nego sve ostaje u okviru postojeće institucije i postojećih organa. Dakle, specijalno tužilaštvo je posebno odeljenje u okviru Okružnog javnog tužilaštva u Beogradu, tako da je to razlog zbog koga ovaj amandman ne može da se prihvati.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj, i zajedno narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović.
Uvažena predsedavajuća, gospodine Ministre, evo, upravo iz razloga koje ste naveli malopre - da ne treba prihvatiti taj amandman koji mi predlažemo, da se briše član 3, dakle evo pokušavamo još jednom da predočimo argumentaciju zbog čega mislimo da bi trebalo brisati i član 3. i član 4. Ako pođemo od toga da postojeći zakonski akti koji se odnose na tužilaštva ni u jednoj svojoj odredbi ne zabranjuju da se poslovi tog tužilaštva, bilo da je u nadležnosti okružnog ili republičkog, uređuju u dogovoru republičkog i drugih tužilaštava, dakle ako to nigde nije zabranjeno, ako se ti poslovi mogu preraspoređivati unutar tužilaštava, ako se može formirati neka organizacijska struktura unutar toga, a može, budući da to nije zabranjeno, onda ne vidimo potrebu da nekim posebnim zakonom to što može sada ponovo inaugurišemo, da hoćemo da od toga pravimo instituciju. Otuda i ideja da se posebnim zakonom daje mogućnost za formiranje specijalnog tužilaštva kao odeljenja u okviru tužilaštva mislimo da ne treba da bude posebno isticana ili posebno utvrđivana nekim zakonom. To je bila naša ideja, a ne da ti poslovi ne treba da se rade, jer apsolutno jesmo za sve ono što će pomoći efikasnoj borbi protiv organizovanog kriminala. Eto, to je bila ta ideja i onda čitav set naših sledećih primedaba, koje se odnose na druge članove, u kojima se pominje reč specijalni tužilac, specijalno tužilaštvo itd. imaju smisla samo utoliko ukoliko se dogovorimo oko ovoga - da li posebnim zakonom to treba regulisati. Ako ne, nije onda i sve ovo drugo o čemu smo pričali ima isto obrazloženje, a sasvim sigurno i istu sudbinu.To je to. Još bih vas zamolio, gospođo Čomić, ne zato što sam tužibaba, ali hajde da se prebrojimo, jer i kada je rasprava ovakva kakva jeste, ipak treba da postoji neki kvorum, hajte da vidimo koliko nas je u sali. Dogovorili smo se da ostanemo i da uradimo ovo što je od nas zahtevala poslanička većina.
Podsetiću narodnog poslanika na obavezu da se predlog kojim se poziva na odredbe Poslovnika iznese u odgovarajućem obliku da bi bio prihvaćen od strane predsedavajućeg. Bez obzira na dobre odnose u ovoj skupštini, deo procedure ne može da bude - hajde da se prebrojimo; pa ne može. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za odbranu i bezbdnost nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Dame i gospodo, poslanička grupa SSJ podnela je amandman na član 4. koji se odnosi na način izbora i nadležnosti specijalnog tužioca. U članu 4. i ostalim članovima u jednini se pominje specijalni tužilac, a kaže se - radom specijalnog tužilaštva rukovodi specijalni tužilac za suzbijanje organizovanog kriminala itd; specijalnog tužioca postavlja republički tužilac i sve u tom stilu. Naš amandman interveniše u ovom i svim narednim članovima sa sugestijom da se uz naziv specijalni tužilac, dodaju i reči - i zamenika specijalnog tužioca. Pre par dana smo diskutovali, a nadam se da će biti usvojene izmene Zakona o tužilaštvu, gde je kod zamenika tužilaca, praktično njihov izbor, imenovanje i razrešenje, praktično procedura izmenjena i usklađena sa izborom,imenovanjem i razrešenjem tužilaca. Smatramo da je ovo jedna korektna intervencija. Takođe smatramo da je neophodno da se u skladu sa Zakonom o javnom tužilaštvu, gde su propisani razlozi za prestanak dužnosti odnosno razrešenje javnog tužioca, interveniše na taj način što su propisani razlozi za razrešenje tužilaca, a mi imamo priliku da pročitamo da se kaže da se specijalni tužilac vraća na svoje radno mesto nakon razrešenja. Ukoliko to razrešenje bude vezano za razloge koji su zakonom predviđeni, uopšte ne postoji mogućnost vraćanja na mesto tužioca. U članu 4. stav 6. i 7. Predloga zakona predviđena je mogućnost razrešenja specijalnog tužioca i pre isteka vremena na koje je postavljen, bez utvrđivanja posebnih razloga, uz obavezu vraćanja na staru dužnost. Smatramo da to nije u redu i da bi sve ovo trebalo uskladiti sa Zakonom o tužilaštvu. Intervencija je očigledno dobronamerna.
Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Ne sumnjam u dobronamernost intervencije. Međutim, Predlogom zakona nije predviđena institucija zamenika specijalnog tužioca. Amandmanom ne može da se interveniše u tom pravcu. S druge strane, članom 6. predloženog zakona rečeno je da će okružni javni tužilac doneti poseban akt o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta. Što se tiče pak stava 7, mislim da je amandmana racionalan, međutim, kako je objašnjeno Poslovnikom, ne može da se prihvati deo amandmana, tako da sam načelno saglasan; ako je moguće preko Zakonodavnog odbora moglo bi da bude prihvaćeno.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Zoran Bošković, Novica Đurašković i Branislav Grubački. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 5. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Ljubiša Kesić.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5; u ovom članu kaže se da je specijalni tužilac podređen samo Republičkom javnom tužiocu. Mi smo predložili da član 5. glasi ovako: "Specijalni tužilac ima prava i dužnosti kao javni tužilac. Kada dođe do saznanja da se u jednom krivičnom predmetu radi o slučajevima predviđenim u članu 2. ovogzakona, Specijalni tužilac se u pismenoj formi obraća Republičkom javnom tužiocu, zahtevajući od njega da mu poveri iliprenese nadležnost. O zahtevu iz stava 2. Republički javni tužilac dužan je da odluči u roku od osam dana". Ovaj amandman smo podneli prateći, čini mi se, osnovnu ideju zakonodavca da pojačaulogu specijalnog tužioca u svim fazama gonjenja učinilaca krivičnih dela; dakle, zato ima specijalni odnos i specijalna ovlašćenja prema odeljenju policije, tako da mislim da bi bilo sasvim logično da on ima inicijativu kod određivanja nadležnosti u predmetima u kojima treba da postupa, a u skladu sa članom 2. ovogzakona. Pri tome, obaveza Republičkog javnog tužioca da pismeno obavesti specijalnog tužioca o tome da li će prihvatiti nadležnost specijalnog tužioca, smatramo da donekle pojačava odgovornost i Republičkog javnog tužioca, jer bi se u tom slučaju, ako odbije da prihvati inicijativu specijalnog javnog tužioca na ovaj način sprečile eventualne zloupotrebe i prikrivanje. Drago nam je da je Odbor za pravosuđe prihvatio ovaj predlog amandmana.
Da li još neko želi reč? (Da.) U ime predlagača ministar pravde, gospodin Vladan Batić, prihvata ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Zoran Bošković, Novica Đurašković iBranislav Grubački. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Miloš Lukić, sa mesta: Bolje ministar neka izađe i prihvati ovaj amandman.) Uz malo kršenje Poslovnika, narodni poslanik Miloš Lukić sa mesta savetuje ministu da prihvati ovaj amandman. Moja obaveza je da prenesem i ovo malo kršenje Poslovnika; međutim, ministar ne prihvata. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana da li neko želi reč? (Ne.) Neko drugi da li želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni psolanici Zoran Bošković, Novica Đurašković i Branislav Grubački. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na isti član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana da li neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Amandman na član 7. podneo je narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana, narodni poslanik Miloš Lukić. Molim narodne poslanike da saslušaju govornika.
Dobro, probudićete se, nema veze. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, mi smo do sada sve nešto na ivici, zamalo da prihvatite jedan, drugi, treći amandman, a kako da opravdam ovo što sam ostao ovde, a nisam otišao kući. Prihvatite ove ostale i možemo odmah da se raziđemo. Član 7. je potpuno jasan i kaže: "Republički javni tužilac može, na predlog Specijalnog tužioca, da uputi u Specijalno tužilaštvo javnog tužioca ili zamenika javnog tužioca." Upućivanje se vrši najduže devet meseci, a može biti produženo odlukom Republičkog javnog tužioca,uz pismenu saglasnost upućenog. Šta ovde nije logično? Izbor specijalnog tužioca vršimo na dve godine. Uputimo zamenika ili tužioca na devet meseci i možemo da produžimo neograničeno. To zapravo gubi smisao. Mi smo predložili da to bude još devet, to je godinu i po dana... i tako dalje. (Vladan Batić, sa mesta: Prihvatam.)
Konstatujem da je u ime predlagača ministar pravde prihvatio amandman na član 7. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilacaamandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije tu. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Sledeći je predlog da se podnaslov iznad člana 9. i član 9. brišu. Narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se podnaslov: "2. Služba za suzbijanje organizovanog kriminala" i član 9. brišu. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca neko povlači amandman? (Da.) Konstatujem da je ovaj amandman povučen iz procedure. Na član 9. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hanislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, u ime SPS-a, zajedno sa grupom poslanika, podneo sam amandman da se izvrši izmena člana 9. U ovom članu se govori da se u okviru MUP-a obrazuje posebna služba za suzbijanje organizovanog kriminala. U stavu 3. se govori da ministar za unutrašnje poslove postavlja i razrešava starešinu službe za suzbijanje organizovanog kriminala, a amandmanom se predlaže brisanje reči "uz obavezno pribavljanje mišljenja specijalnog tužioca. Zašto davati tolika ovlašćenja specijanom tužiocu, da on postaje svemoguć i sveznajući? Otkuda da tužilac pojedinačno bolje poznaje ljude u MUP-u od resornog ministra i odgovarajućih službi u tom ministarstvu? Na stranu to što ovaj zakon nije u skladu sa zakonima koji regulišu rad tužilaštava i sudova, kao što nije u skladu ni sa Ustavom SRJ.Izbegnimostvaranjesukoba nadležnosti između tužilaštva i MUP-a. Neopravdano je tom specijanom tužiocu davati unapred sertifikat, da je on sveznajući i nepogrešiv. Ne mogu se tom tužiocu davati takva ovlašćenja i unapred poverenje, kao da je on rimski Papa, ili komunistička, staljinistička partija, da ne može da pogreši. U drugom delu amandmana predlaže se da se u ovom članu briše stav 4. Naime, ovim stavom Vlada je predvidela da ministar unutrašnjih poslova može odrediti da u sprečavanju i otklanjanju krivičnog dela terorizma učestvuje Žandarmerija. S obzirom da je ministar unutrašnjih poslova i prema sadašnjim propisima nadležan da može odrediti da u sprečavanju i otkrivanju krivičnih dela terorizma učestvuje žandarmerija, nema razloga da se u ovaj zakon unosi takva formulacija. Prema tome, zaista ima smisla da se ovo briše, kao i onaj deo da tužilac daje saglasnost hoće li ministar, odnosno Ministarstvo postaviti tog čoveka na čelo te službe, njihovog čoveka koga oni poznaju. Odakle da zna specijalni tužilac te ljude u MUP-u. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Kao i u nekim prethodnim slučajevima, problem je proceduralne prirode, jer amandman ima tri stava. Mislim da je ova primedba koja se tiče stava 3. racionalna i mislim da je suvišna ta odredba, ali pravno-tehnički ne znam kako je to izvodljivo, budući da ima još dva dela amandmana, koja ne mogu biti prihvaćena.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Amandman na član 9. zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Bošković, Novica Đurašković i Branislav Grubačiki. Da li u ime podnosilaca amndmana neko želi reč? U ime predlgača, ministar pravde, gospodin Vladan Batić, prihvata amandman na član 9. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. (Narodni poslanik Miloš Lukić, u ime podnosilaca amandmana, povlači amandman.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Trkulja. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 10. amandma suzajedno podneli su narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hanislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Podnosilac amandmana nije prisutan. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman.U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
U članu 11. stav 2. reči "Apelacioni sud u Beogradu" zamenjuju se rečima "Vrhovni sud Srbije", a u stavu 3. reči "Vrhovni sud Srbije" zamenjuju se rečima "Ustavni sud Srbije". Šta bi to značilo? Nas je ministar sve ovde uplašio pre par dana kada je rekao da za apelacione sudove treba 20.000 kvadratnih metara prostora, da je potrebna oprema, kadrovi itd. a u članu 22. ovog zakona imamo odložen početak delovanja ovog zakona upravo iz razloga što apelacioni sudovi neće početi da funkcionišu pre 31. marta iduće godine.Prihvatanjem ovog amandmana praktično ovaj zakon postaje primenjiv nakon osam dana. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Amandman ima svoju logiku, ali nije dovršen, pa ne znam da li može da interveniše Zakonodavni odbor; znači da stoji, do početka rada apelacionih sudova? To bi bio kompletan amandman. Znači, menja se utoliko što će po žalbama odlučivati Vrhovni sud Srbije, do početka rada apelacionih sudova. Taj početak je prolongiran do 1. marta iduće godine i stvarno se može dogoditi da ostane nerešeno pitanje drugostepene odluke, odnosno žalbe na prvostepene odluke, ko će o tome odlučivati? Dakle, ako može pravno-teničku redakciju amandmana da odobori Zakonodavni odbor, amandman ima punu logiku; znači, do početka rada apelacionih sudova.
Podsećam na odredbe Poslovnika da možemo prihvatati ili ne samo amandmane u celini. Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Ukratko ću podsetiti ministra, malopre je rekao za određene amandmane - izmenićemo kada bude vreme. Znači, mislim da je racionalnije u ovom momentu prihvatiti ovaj amandman, bez uslovljavanja, a kada se apelacini sudovi formiraju, lako ćemo promeniti ovu nadleženost.
Ministar pravde, gospodin Vladan Batić, prihvata ovaj amandman. (Vladan Batić, sa mesta: Ako je to moguće, onda je to racionalnije; znači, treba da se doda "do početka rada apelacionih sudova"). Nije nam prisutan predsednik Zakonodavnog odbora, mogli bismo da tražimo da predsednik Zakonodavnog odbora izvrši usklađivanje. Ima reč ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Izvinjavam se, samo jedno malo pojašnjenje. Zakonom o uređenju sudova predviđeno je, zbog finansijskih poteškoća, da se početak rada apelacionih sudova, koji su drugostepeni sudovi, po žalbama podnetim na presude opštinskih i okružnih sudova, postupaju apelacioni sudovi, pošto početak njihovog rada odložen do 1. marta iduće godine, onda sada imamo jedan vakuum - šta ako bude pokrenut postupak, doneta prvostepena presuda, kome će ljudi, okrivljeni, odnosno njihovi branioci, da se žale na prvostepenu presudu? Apelacioni sud još nije počeo da radi, a rokovi su po Zakonu o krivičnom postupku ograničeni. Znači, do tog vremena nadležan za postupanje po žalbama je Vrhovni sud Srbije. Ako je moguća takva pravno-tehnička redakcija ona je potpuno racionalna, logična i u skladu sa važećim Zakonom o uređenju sudova.
Znači da ministar pravde nije prihvatio amandman, a zakazujem sednicu Zakonodavnog odbora sutra u 11 časova, da proba da izvrši pravno-tehničku redakciju. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li se neko drugi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 13. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović i zajedno narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Vojislav Šešelj nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Vojislav Šešelj nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman. Ministar pravde je prihvatio ovaj amandman. Znači, Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman. Ministar pravde takođe prihvata i ovaj amandman. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Živko Selaković.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva glasi: u članu 15. stav 1. reči "sa njima povezanih lica, u skladu sa aktom koji donosi Vlada Republike Srbije" zamenjuju se rečima "članova uže porodice i lica koja žive u zajedničkom domaćinstvu sa licem koje vrši funkciju". Stav 3. se briše. Polazeći od ovlašćenja i odgovornosti lica koja vrše određene funkcije, poslove i zadatke u skladu sa ovim zakonom, a ne aktom Vlade, treba utvrditi i imenovati krug lica za koja se zahteva dostava podataka o imovnom stanju. Predloženo rešenje u članu 15. stav 3. Predloga zakona da se izabrana lica za vršenje značajnih zadataka podvrgavaju predloženom načinu bezbednosne provere i provere imovnog stanja smatramo neprimerenim. Mislim da ovo ništa nije u suprotnostičlanom 15. Jednostavno smo samo želeli da pojasnimo taj vezani lanac, pa smo rekli da su to članovi uže porodice i lica koja žive u zajedničkom domaćinstvu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Vojislav Šešelj nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Vojislav Šešelj nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Predstavnik podnosilaca amandmana povlači amandman na član 16. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Vojislav Šešelj nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Reč želi narodni poslanik Slobodan Tomović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 17.
Poštovana gospođo Mićić, gospodine ministre, u Predlogu zakona koji se razmatra članu 17. glasi: "Lica koja vrše funkciju, odnosno obavljaju poslove i zadatke u posebnim organizacionim jedinicama iz ovog zakona imaju pravo na platu koja ne može biti veća od trostrukog iznosa plate koju bi ostvarili na funkciji, odnosno poslovima sa kojih su stupili na rad u te organizacione jedinice. Plate lica iz stava 1. ovog člana uređuje Vlada Republike Srbije." Mi predlažemo da se član 17. promeni i glasi: "Lica koja vrše funkciju, odnosno obavljaju poslove i zadatke u posebnim organizacionim jedinicama iz ovog zakona, imaju pravo na staž osiguranja sa uvećanim trajanjem i to tako što se 12 meseci provedenih na radu u posebnim organizacionim jedinicama računa kao 16 meseci staža osiguranja". Dakle, mi smatramo da tim licima, koja će se baviti posebno opasnim, delikatnim, složenim poslovima treba da se prizna pravo na beneficirani radni staž, a mislimo da nije stvar Parlamenta i zakona da se bavi time hoće li imati dva ili tri puta veću platu; o tome neka brine Vlada i nadležno ministarstvo, jer smo budžetom utvrdili neke okvire i oni neka procenjuju kako bi se to vrednovalo.
Za reč se javio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Ono što je preloženo ovim amandmanom obuhvaćeno je u potpuno istovetnoj odredbi člana 18. Predloga zakona. Znači, beneficirani radni staž i to sa istim trajanjem od 16 meseci. Možda je neka greška u pisanju amandmana.
Nema više prijavljenih za reč. Na član 18. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitrović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Tomović, Žarko Obradović, Zoran Anđelković, Radojko Petrić, Slobodan Pavlović, Joca Arsić, Rajko Baralić, Đura Lazić, Toma Bušetić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Hranislav Perić, Borivoje Drakulović, Bora Stanimirović, Milan Janković, Miomir Ilić, Sreten Mitović i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Ministar pravde je prihvatio ovaj amandman. Vlada je prihvatila amandman. Nije sastavni deo, jer nije prihvatio Odbor. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Narodni poslanik Ljubodrag Grbić podneo je amandman kojim predlaže da se doda nova glava 7. i novi član 21. Narodni poslanik Ljubodrag Grbić povlači amandman. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nije prisutan. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Sikimić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Reč ima podnosilac amandmana.
Dame i gospodo, amandman na član 21. predviđa praktično oznaku, dodatak da će se u postupcima za krivična dela iz člana 2. ovog zakona primenjivati odredbe Zakona o krivičnom postupku, iz prostog razloga što je to preciziranje i upućujuća norma za one koji će primenjivati ovaj zakon, imajući u vidu da se u pojedinim odredbama zadire u pitanja koja reguliše ovaj zakon, kao što su pitanja mesne nadležnosti, pa onda ostavljamo dilemu položaja okrivljenog, branioca itd. Predlažemo samo preciziranje i pojašnjavanje teksta za primenu, ali mi u ovom trenutku ne znamo da li postoji.
Izvolite, reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Amandman uvaženog kolege Sikimića bio bi racionalan da se ne predviđa donošenje posebnog zakona koji će na neki način derogirati odredbe Zakona o krivičnom postupku na saveznom nivou; bez donošenja tog posebnog zakona, ovaj zakon bi ostao mrtvo slovo na papiru. Prema tome, taj postupak biće uređen posebnim zakonom, tako da ne bismo smeli da zacementiramo da će biti po ZKP-u.
Narodni poslanik Srđan Sikimić je povukao amandman na član 21. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Sikimić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč, izvolite.
Ovaj amandman praktično rešava onu dilemu o kojoj je malopre bilo reči oko primene člana 11. predloženog teksta i upućuje na odredbe Zakona o uređenju sudova; dodaje se da u prelaznim i završnim odredbama tog zakona, obzirom da su odredbe zakona o formiranju apelacionih sudova odložene, da se do 1. marta 2003. godine za dela iz čl. 2. ovog zakona primenjuje Zakon o sudovima, onaj koji smo menjali. Dakle, rešavamo dilemu i otklanjamo dilemu koja je bila kod člana 11, pa bi usvajanjem ovog amandmana otpala potreba i za usaglašavanjem na Zakonodavnom odboru.
Ministar pravde je prihvatio ovaj amandman Srđana Sikimića na član 22. Da li to znači da nema potrebe da se sastaje Zakonodavni odbor. Dakle, nema sednice odbora sutra u 11,00 časova. Znači, ima potrebe za Zakonodavnim odborom. Dobro, onda ipak ostaje sednica Zakonodavnog odbora u 11,00 časova. (Vladan Batić, sa mesta: Ima nekoliko amandmana koji su racionalni.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Vladan Batić, ministar pravde, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Kratko obaveštenje povodom 12. tačke dnevnog reda: - Predlog odluke o imenovanju članova Odbora za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca. Narodni poslanik Ivan Andrić, podnosilac Predloga odluke, pismom od 16. jula 2002. godine, obavestio je Narodnu skupštinu da, saglasno članu 139. a u vezi sa članom 156. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, povlači iz procedure Predlog odluke o imenovanju članova Odbora za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca. Dame i gospodo, ovim bismo završili raspravu na Petom vanrednom zasedanju i zakazujem dan za glasanje sutra, znači u četvrtak, u 11,30 časova. Sednica Zakonodavnog odbora u 11,00 časova. Doviđenja i prijatno. Pošto je Narodna skupština obavila prtres Predloga zakona o radiodifuziji, u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o radiodifuziji, u načelu. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 130, protiv 34, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 3, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o radiodifuziji, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da su sledeći narodni poslanici povukli svoje amandmane, i to: - pisanim putem Branislav Grubački na član 83. stav 5; Dušan Cvetković na član 35. i Branislav Kovačević na članove 78, 83, 87 i 89. Na sednici Odbora za kulturu i informisanje: Branislav Gručaki na član 47. i Branislav Kovačević na član 89; - na sednici Zakonodavnog odbora Velimir Simonović na član 40 sa ipravkom; - u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima: Zlata Đerić na član 67 i Velimir Simonović na član 75. Takođe vas podsećam: - da je Zakonodavni odbor odbacio amandmane narodnih poslanika: Vojislava Šešelja na član 25; Tome Bušetića, Joce Arsića, Miloša Nešovića i Sretena Mitrovića na član 53: Tome Bušetića, Velimira Živojinovića, Joce Arsića, Ljubiše Maravića, Dragana Jovanovića i Sretena Mitrovića na član 94. i Rajka Baralića, Tome Bušetića i Bore Stanimirovića na član 96. - da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Ivana Andrića na član 29; Branislava Grubačkog na član 81. sa ispravkom i Čedomira Jovanovića na članove 114, 115, 116. i 121. Na član 3. amndman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 34, protiv 128, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 7, od 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 36, protiv 127, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 9, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandmane su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Atila Juhas i Branislav Grubački. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 34, protiv 93, uzdržanih 6, nije glasalo 39, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 35, protiv 128, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 9, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 40, protiv 122, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 9, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 36, protiv 128, uzdržanih nema, nije glasalo 7, ukupno 171. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 37, protiv 127, uzdržanih nema, nije glasalo 8, ukupno 172. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 31, protiv 129, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 172. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 35, protiv 130, uzdržanih nema, nije glasalo 9, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 35, protiv 126, uzdržanih nema, nije glasalo 13, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj.. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 30, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 22, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 27, protiv 125, uzdržanih nema, nije glasalo 23, ukupno 175. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Vojislav Šešelj jednim amandmanom je predložio izmenu naziva nadnaslova iznad člana 9. i člana 9. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 10, protiv 123, uzdržan jedan, nije glasalo 41, ukupno 175. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 35, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 18, ukupno 175. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Rajko Baralić, Đura Lazić, Jovan Todorović, Dragan Jovanović i Branko Ružić zajedno su jednim amandmanom predložili da se nadnaslov iznad člana 10. i član 10. brišu Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 29, protiv 127, uzdržan jedan, nije glasalo 18, ukupno 175. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Đura Lazić, Jovan Todorović, Dragan Jovanović i Branko Ružić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 29, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 24, ukupno 175. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 30, protiv 127, uzdržanih nema, nije glasalo 17, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Vojislav Šešelj jedni amandmanom predložio je brisanje nadnaslova iznad člana 14. i člana 14. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 13, protiv 128, uzdržanih nema, nije glasalo 33, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Đura Lazić, Jovan Todorović, Dragan Jovanović i Branko Ružić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 27, protiv 116, uzdržanih nema, nije glasalo 29, ukupno 172. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 26, protiv 127, uzdržanih nema, nije glasalo 20, ukupno 173. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Joca Arsić i Milan Stanković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 25, protiv 124, uzdržavnih nije bilo, nije glasalo 24, od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 34, protiv 112, uzdržan jedan, nije glasalo 26, od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 37, protiv 120, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 16, od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 36, protiv 120, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 17, od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 15, protiv 117, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 40, od ukupno 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Vojislav Šešelj jednim amandmanom je predložio izmenu naziva nadnaslova iznad člana 21. i člana 21. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 29, protiv 118, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 23, od ukupno 170 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 35, protiv 121, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 15, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 29, protiv 120, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 22, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 22, protiv 120, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 29, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 34, protiv 113, uzdržanih dvoje, nije glasalo 22, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Kesić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 29, protiv 101, uzdržanih troje, nije glasalo 38, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Đura Lazić, Jovan Todorović, Dragan Jovanović i Branko Ružić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 36, protiv 124, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 11, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukiš i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 29, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 30, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 27, protiv 117, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 27, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za je 36, protiv 106, uzdržanih dvoje, nije glasalo 27, od ukupno 171 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 25. podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 27, protiv 117, uzdržanih nema, nije glasalo 27, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 25. podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 32, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 19, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 26. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 30, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo 18, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 26. zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 34, protiv 124, uzdržanih nema, nije glasalo 14, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturi i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 29, protiv 124, uzdržan jedan, nije glasalo 19, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 27. podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 31, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 20, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 28. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 20, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo 29, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 29. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 10, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 39, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 11, protiv 126, uzdržanih nema, nisu glasala 34, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 31. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 14, protiv 123, uzdržanih nema, nisu glasala 34, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 32. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 10, protiv 119, uzdržanih nema, nisu glasala 42, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 32. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 30, protiv 117, uzdržanih nema, nisu glasala 24, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 34. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 13, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 38, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 51, protiv 93, uzdržanih pet, nisu glasala 22, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 35. zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković, Bora Stanimirović i Dragan Todorović. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 31, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasao 21, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 35. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbor i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje. Za 11, protiv 116, uzdržanih nema, nisu glasala 44, od 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 39, protiv 112, uzdržam jedan, nije glasalo 18, od ukupno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 9, protiv 116, uzdržanih nema, nije glasalo 46, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 41. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 30, protiv 112, uzdržanih nema, nije glasalo 29, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 11, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 40, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 38, protiv 104, uzdržan jdan, nije glasalo 28, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 16, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 35, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Zlata Đerić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 50, protiv 101, uzdržana da, nije glasalo 18, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 48. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 33, protiv 116, uzdržanih nema, nije glasalo 22, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 49. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 30, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo 18, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 52. amandman su podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 32, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 25, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 56. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Joca Arsić i Milan Stanković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 33, protiv 106, uzdržanih nema, nije glasalo 32, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 39, protiv 109, uzdržana dva, nije glasao 21, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 59. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Živodarka Dacin, Ljubomir Mucić i Rade Bajić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 30, protiv 112, uzdržanih nema, nije glasalo 20, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 14, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 38, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 61. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Živodarka Dacin, Ljubomir Mucić i Rade Bajić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 32, protiv 116, uzdržanih nema, nije glasalo 23, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 17, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo 36, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Na član 66. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za 31, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 20, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatima ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 66. zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Nadležni odbori i predstavnik prdlagača nisu prihvatili, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 34, protiv 120, uzdržan je jedan, nije glasalo 16, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 67. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 29, protiv 118, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 22, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 67. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 36, protiv 105, uzdržan je jedan, nije glasalo 28, ukupno je prisutno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 67. zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Joca Arsić i Milan Stanković. Nadležni odbori i predstavnik prdlagača nisu prihvatili, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 31, protiv 117, uzdržanih nije bilo, nije glasao 21, od ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 68. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 11, protiv 114, uzdržan je jedan, nije glasalo 44, ukupno je prisutno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 68. zajedno podneli narodni poslanici Marko Petrović, Zoran Ćirković, Zlata Đerić, Miodrag Stamenković i Radič Joković. Nadležni odbori i predstavnik prdlagača nisu prihvatili, i Zakonodavni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 34, protiv 91, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 43, od ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 68. podneo narodni poslanik Živojin Stijepić. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 42, protiv 103, uzdržana dva, nije glasalo 22, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 71. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 14, protiv 120, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 35, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 72. podneo narodni poslanik Živojin Stijepić. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 42, protiv 96, uzdržan je jedan, nije glasalo 30, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 73. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Nadležni odbori i predstavnik prdlagača nisu prihvatili, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 33, protiv 115, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 21, od ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 73. podneo narodni poslanik Živojin Stijepić. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 42, protiv 93, uzdržan je jedan, nije glasalo 33, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 67. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 29, protiv 118, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 22, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 74. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 9, protiv 118, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 42, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 76. podneo narodni poslanik Branislav Grubački. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 37, protiv 87, uzdržano je troje, nije glasalo 42, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 78. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, i Zakonodavni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 8, protiv 120, uzdržan je jedan, nije glasalo 40, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 78. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 45, protiv 100, uzdržan je jedan, nije glasalo 23, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora su prihvatili, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 78. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Nadležni odbori i predstavnik prdlagača nisu prihvatili, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 29, protiv 114, uzdržan je jedan, nije glasalo 25, od ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 79. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 17, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 38, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 79. sa ispravkom podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Nadležni odbori i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za 36, protiv 103, uzdržano je troje, nije glasalo 27, ukupno je prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Toma Bušetić i Bora Stanimirović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 7, protiv 111, uzdržan 1, nije glasalo 30, od 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 9, protiv 116, uzdržanih nije bilo, nisu glasala 43, od 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 80. amandman je, sa ispravkom, podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 39, protiv 102, uzdržanih 5, nisu glasala 22, od 1168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni pslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 27, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 28, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 10, protiv 116, uzdržan 1, nije glasao 41, od 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 81. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 30, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 23, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 12, protiv 116, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 39, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Vojsilav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 10, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 43, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 26, protiv 111, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 30, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 31, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasao 21, od 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je sa ispravkom podneo narodni poslanik Branislav Gruabčki. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 40, protiv 94, uzdržana 2, nisu glasala 32, od 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Radosavljević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 33, protiv 93, uzdržana 2, nije glasalo 39, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 78, protiv 62, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 28, od 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Toma Bušetić i Bora Stanimirović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 38, protiv 110, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 19, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović, zajedno, podneli su amandman kojim su predložili izmenu nadnaslova člana 85. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 34, protiv 115, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 19, od 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 85. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragn Jovanović i Sreten Mitrović. Odbor za kulturu i informisanje, predstavnik predlagača i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i konstatujem da je za glasalo 34, protiv 109, uzdržan 1, nije glasalo 23, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović, zajedno su podneli amandman kojim su predložili izmenu naziva nadnaslova iznad člana 86. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 33, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 25, ukupno 167. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 11, protiv 107, uzdržanih nema, nije glasalo 49, ukupno 167. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 87. amandman je podeno narodni poslanik Branislav Kovačević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 23, protiv 105, uzdržana dva, nije glasalo 37, ukupno 167. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 34, protiv 111, uzdržana tri, nije glasalo 18, ukupno 166. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 32, protiv 110, uzdržanih nema, nije glasalo 23, ukupno 165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 28, protiv 111, uzdržanih nema, nije glasalo 27, ukupno 166. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 8, protiv 113, uzdržanih nema, nije glasalo 45, ukupno 166. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 7, protiv 112, uzdržanih nema, nije glasalo 46, ukupno 165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Branislav Grubački podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 94. doda novi član 94a. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 37, protiv 75, uzdržana dva, nije glasalo 51, ukupno 165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 10, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 45, ukupno 164. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 10, protiv 111, uzdržan jedan, nije glasalo 43, ukupno 165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 96. amandmane su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Atila Juhas i Branislav Grubački. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 35, protiv 84, uzdržana dva, nije glasalo 43, ukupno 164. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni posalanici Dušan Cvetković, Milan Janković i Hranislav Perić zajedno su jednim amandmanom predložili da se poglavlje VI i članovi 97, 98, 99, 100, 101. i 102. brišu. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 29, protiv 108, uzdržanih nema, nije glasalo 28, ukupno 165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 9, protiv 106, uzdržanih nema, nije glasalo 51, ukupno 166. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje. Za 28, protiv 107, uzdržan jedan, nije glasalo 29, ukupno 165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 106. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Zaključujem glasanje: za je 28, protiv 108, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 30, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 107. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Zaključujem glasanje: za je 11, protiv 110, uzdržan jedan, nije glasalo 44, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 108. zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković, Milan Janković i Hranislav Perić. Zaključujem glasanje: za je 31, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 23, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 108. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Zaključujem glasanje: za je 30, protiv 110, uzdržan jedan nije glasalo 25, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 113. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Zaključujem glasanje: za je 31, protiv 105, uzdržanih četvoro, nije glasalo 26, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 113. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Zaključujem glasanje: za je 43, protiv 99, uzdržanih dvoje, nije glasalo 23, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 116. zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Zaključujem glasanje: za je 31, protiv 116, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 20, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 120. je podneo narodni poslanik Branislav Grubački. Zaključujem glasanje: za je 36, protiv 84, uzdržanih troje, nije glasalo 44, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 122. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Zaključujem glasanje: za je 29, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 26, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o radiodifuziji, u celini. Zaključujem glasanje: za 117, protiv 44, uzdržan jedan, nije glasalo 6, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o radiodifuziji, u celini. [[Aplauz]] Određujem pauzu do 14,30 časova i molim vas da svi budete prisutni u to vreme.