Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas pred nama su četiri važna sistemska zakona. Tri su direktno vezana za razvoj tržišta kapitala i četvrti, veoma važan sistemski zakon, jeste Zakon o računovodstvu i reviziji. Kao što znate, od ova četiri – tri nacrta zakona su poslata u skupštinsku proceduru još prošle godine. Dosta dugo stoje, međutim ovi zakoni o tržištu kapitala nisu mogli da uđu u proceduru bez krovnog zakona, a to je Zakon o tržištu hartija od vrednosti. On je poslednji ušao u proceduru po hitnom postupku, kako bi omogućio objedinjenu raspravu, jer paket zakona o tržištu kapitala čine sva tri, dakle, i Zakon o tržištu hartija od vrednosti, o investicionim fondovima i o preuzimanju akcionarskih društava. Ministarstvo finansija je dugo radilo na ovim zakonima, čitave dve godine, zato što se radi o zaista važnom segmentu razvoja finansijskog tržišta. Činjenica je da se u svim zemljama u tranziciji najpre počinje sa reformom bankarskog sistema, a zatim se daje primat razvoju tržišta kapitala, a to je slučaj i ovde kod nas. Bilo bi bolje da su ovi zakoni i ranije doneti, međutim, puno je učesnika na tržištu, puno je argumenata bilo u javnim raspravama koje su organizovane sa učesnicima na tržištu kapitala. Želeli smo da dobro proučimo sva iskustva EU, konsultovali smo se u izradi ovih zakona i sa Svetskom bankom, sa domaćim predstavnicima tržišta kapitala i na kraju došli do ovih celovitih nacrta zakona. Što se tiče prvog Predloga zakona, to je Zakon o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, on je u potpunosti usklađen sa direktivama EU iz ove oblasti, što je u obrazloženju zakona i dato. Zašto donosimo potpuno novi zakon? Trenutno se primenjuje tzv. savezni zakon, jer Srbija nije u svom parlamentu donela odgovarajući sistemski zakon iz ove oblasti. Ovaj zakon treba da obezbedi veću sigurnost i zaštitu učesnika na tržištu i stvori ambijent za uvođenje inovacija u pogledu trgovine hartijama od vrednosti, kao i nove finansijske instrumente. Šta ovaj zakon reguliše? On reguliše organizovano tržište i deli ga na berzansko i vanberzansko. Dakle, i jedno i drugo su prema našem predlogu organizovana tržišta, s tim što može postojati berzansko i vanberzansko tržište. Ne daje nikome monopol, omogućava konkurenciju, ali daje Komisiji za hartije od vrednosti veoma široka ovlašćenja da može da selektira one koji osnivaju berze ili organizatore vanberzanskog poslovanja, tako da Komisija za hartije od vrednosti dobija još veći značaj nego što je sada imala. Značajno se povećava transparentnost trgovine na tržištu kapitala, takođe, stvaraju se uslovi za daleko aktivnije učešće malih i srednjih preduzeća na tržištu kapitala i ovaj zakon omogućava stvaranje odgovarajuće tržišne konkurencije. Neću ići detaljno u obrazlaganje ovog zakona, imamo skoro 250 članova, međutim biću na raspolaganju kada čujem konkretne primedbe i predloge da prokomentarišem kada poslanici to budu iznosili. Drugi zakon koji je ovde pred vama jeste zakon o investicionim fondovima, koji smo još u avgustu 2005. godine doneli na Vladi i prosledili Skupštini. Cilj ovog zakona je da na jednostavan i efikasan način omogući građanima da učestvuju na tržištu kapitala i ostvare odgovarajuće prinose. Naime, investicioni fondovi objedinjavaju i grupišu kapital koji se onda ulaže u domaću privredu i podstiče privredni razvoj. U ovom trenutku građani imaju mogućnost samo da štede u bankama, a onda banke kreditiraju preduzeća. Sada otvaramo jedno malo poglavlje u razvoju finansijskog tržišta omogućavanjem da građani svoj slobodni novac dobrovoljno ulažu i u investicione fondove, da investicioni fondovi onda ulažu taj novac u privredu, da to podstiče privredni razvoj i da donosi odgovarajući prinos članovima investicionih fondova. Naravno, kao što je i ulaganje u banke dobrovoljno, tako je i ulaganje u investicione fondove dobrovoljno. Međutim, širi se mogućnost podsticanja privrednog razvoja. Bilo bi takođe bolje da smo imali ovaj zakon i ranije, međutim bez ovog, kažem krovnog zakona, nije moguće bilo doneti ga. Što se tiče trećeg zakona iz paketa zakona o tržištu kapitala to je Predlog zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Najznačajnija novina koju ovaj zakon donosi, jer do sada je preuzimanje društava bilo uređeno Zakonom o tržištu hartija od vrednosti, dakle nije postojao poseban zakon o preuzimanju, jeste da ponuda za preuzimanje mora biti upućena svim akcionarima po istoj ceni za sve akcije. Drugim rečima, do sada je postojala mogućnost da se preuzimanje vrši tako što se ponuda uputi samo za određeni broj akcija, iznad 25%, najčešće je to bilo 51% po jednoj ceni, a onda su manji akcionari bili dovedeni u neravnopravan položaj i mogao je onaj ko je preuzeo 51% da ih ucenjuje i da po daleko nižoj ceni otkupi njihove preostale akcije. Ovaj zakon omogućava i faktički obezbeđuje da se svim akcionarima za sve akcije mora ponuditi jednaka cena. Dakle, nakon usvajanja ovog zakona moraće svi oni koji podnesu ponudu za preuzimanje da svim akcionarima nude istu cenu. To će omogućiti daleko veću konkurenciju i transparentnije uslove konkurencije prilikom preuzimanja akcionarskih društava, a to omogućava najefikasniju moguću zaštitu malih akcionara. Velika pažnja je u ovom zakonu posvećena zaštiti manjinskih akcionara. Ovaj zakon na veoma potpun način uređuje tržišno preuzimanje i kao oblik promene vlasničke strukture akcionarskih društava. Još jednom ističem, omogućava ravnopravno učešće konkurencije. Ovo je, dakle, veoma kratka prezentacija najvažnijih stvari u sva tri zakona, njihovo usvajanje omogućiće novu fazu u razvoju tržišta kapitala. Moramo otvoreno priznati da je razvoj tržišta kapitala kod nas u sasvim početnoj fazi. Međutim, to nije uobičajeno imajući u vidu iskustvo drugih zemalja u tranziciji, jer uvek u drugoj fazi tranzicije dolazi do razvoja tržišta kapitala. Najpre se razvija bankarski sektor, pa tek nakon toga tržište kapitala. Što se tiče četvrtog sistemskog zakona, a to je zakon o računovodstvu i reviziji, on je potpuno usklađen sa evropskim zakonodavstvom i generalno uvodi međunarodne računovodstvene standarde u praksu računovodstvenog izveštavanja. Uvode se nove važne institucije, kao što je Komora ovlašćenih revizora i Nacionalna komisija za računovodstvo, pojačava se odgovornost organa upravljanja preduzeća i direktora za vođenje knjiga i finansijske izveštaje. Naime, do sada su samo oni koji su dostavljali izveštaj, dakle računovođe, odgovarali za tačnost iskaznih podataka u izveštajima. Po novom zakonu diže se odgovornost i za direktora koji mora potpisati ono što mu je računovođa dao i ukoliko da lažni izveštaj sankcije ne snosi samo računovođa, već i direktor firme. Jer, do sada smo imali dosta slučajeva da su direktori firme zapravo tražili od računovođa da im daju falš izveštaje i onda eventualno odgovornost ne bi bila na direktoru, već na računovođi. Ovde se podjednako odgovornost odnosi i na rukovodioca preduzeća. Takođe, zakon insistira na primeni međunarodnih računovodstvenih standarda i međunarodnih standarda finansijskog izveštavanja za srednja i velika pravna lica, kao i za banke i druge finansijske organizacije. Moram reći da je Zakonom o bankama već predviđeno da banke imaju obavezu izveštavanja po međunarodnim računovodstvenim standardima, takođe i Zakon o preduzećima je dao obavezu da se uvedu ovi standardi. Ovo je jedan krovni zakon koji te stvari reguliše. Uvodi se i obaveza revizije za sva srednja i velika preduzeća, za banke i druge finansijske organizacije, kao i za penzione fondove. Takođe, ovaj zakon propisuje odgovarajuća profesionalna zvanja iz ove oblasti, a to su ovlašćeni revizor i ovlašćeni interni revizor i to u skladu sa osmom direktivom EU. I konačno, u prelaznim i završnim odredbama sva stečena stručna zvanja računovođa i revizora prema ranijim zakonima se priznaju, ali postoji obaveza u odgovarajućoj proceduri provere znanja, polaganja ispita i moram da kažem da je ovaj zakon bio na veoma širokoj javnoj raspravi, svi predstavnici domaćih strukovnih udruženja su učestvovali u toj javnoj raspravi, iznosili različita mišljenja. Zbog toga je i donošenje ovog zakona trajalo dve godine, jer jasno je da tu postoje različiti interesi strukovnih udruženja. Moram potpuno reći da je, recimo, Savez računovođa Srbije želeo da zadrži monopol, da samo oni mogu da izdaju sertifikate ovlašćenim revizorima. Mi smo ovde razbili taj monopol i uvodi se mogućnost da se prema zakonu i druge institucije, kao i fakulteti, mogu sertifikovati da izdaju ovakva ovlašćenja. Na ovaj način mislimo da ćemo dobiti daleko kvalitetnije računovodstvene i revizorske izveštaje koji će biti pravi parametar za ocenu boniteta određenih firmi. Kako se zemlja razvija, kako se tržište razvija, računovodstvo i revizija moraju dobijati sve veći značaj, a ovaj zakon to omogućava. Hvala na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Jovan Todorović, pa onda Slavoljub Matić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama su četiri važna zakona i prosto ne znam ni sam koji je od predloženih zakona važniji. Očigledno je da je praksa pokazala da je potrebno doći do novih zakonskih rešenja u pojedinim oblastima, naročito u onima koje do sada nisu bile pokrivene, a i u oblasti tržišta hartija od vrednosti, gde smo do sada u primeni imali savezne propise, nešto su se u međuvremenu menjali, ali nikako nismo uspevali da dođemo do celovitog rešenja u oblasti tržišta hartija od vrednosti. Krenuću, pre svega, od investicionih fondova, odnosno od Zakona o investicionim fondovima. Mislim da je donošenje takvog zakona vrlo praktična, a rekao bih u odnosu na stanje investicija u našoj privredi, i nasušna potreba. Imamo danas činjenicu da smo siromašni sa investicionim fondovima i sa mogućnostima novog investiranja u našu privredu, a to znači da su smanjene mogućnosti novog zapošljavanja, što jeste generalni cilj politike Vlade, a i Narodne skupštine. Do sada su uglavnom poslovne i komercijalne banke pribavljale određena sredstva po osnovu štednje građana i ta sredstva plasirali pod određenim uslovima u privredu, ali i u potrošnju, preko kredita za stanovništvo, obezbeđivali zadovoljavanje određenog nivoa tih opštih potreba privrede i građana Republike Srbije. Šta je novo što će nam doneti investicioni fondovi? Novo je da će se veliki broj građana koji raspolažu nekom štednjom opredeliti da sami ili zajedno sa svojim prijateljima i poslovnim partnerima osnivaju ove investicione fondove. Investicioni fondovi, kao što vidite iz Predloga zakona, mogu biti otvoreni, zatvoreni i privatni. Otvoreni investicioni fondovi su oni koji u startu moraju imati 200 hiljada evra osnivačkog kapitala i nemaju svojstvo pravnog lica, ali se zato pojavljuju privredna društva za upravljanje tim investicionim fondovima. Otvoreni su zbog toga što svi koji su uložili određena sredstva u te investicione fondove imaju pravo da u svakoj prilici i u svakom trenutku kada to požele povuku ta svoja sredstva. Ukoliko to ne žele, pripada im odgovarajuća dobit po osnovu ulaganja tih sredstava koja se nalaze u tzv. otvorenom investicionom fondu. Imate i zatvoreni investicioni fond koji se takođe osniva sa 200 hiljada evra, ali ima nešto drugačiju proceduru, jer ulagači u taj investicioni fond nemaju pravo da u svakom trenutku povlače ta sredstva, nego saglasno zakonskim odredbama i pravilima tog fonda. Ti fondovi imaju i svoje kontrolne organe. Imamo i treću grupu tih investicionih fondova, to su privatni investicioni fondovi, gde pojedinačni osnivački kapital ne može biti ispod 50 hiljada evra. Reč je o profesionalnim investitorima i ljudima koji imaju želju i nameru, a razume se i interes da svoja slobodna novčana sredstva plasiraju na ovaj način. Pretpostavlja se da će se na ovaj način formirati nekoliko investicionih fondova na području Republike Srbije, bar u početku i da će ta aktivnost sve više biti privlačna za sve veći broj građana koji imaju svoju štednju, ponegde u bankama, ali u priličnoj meri mobilisanu, čak da nisu ta sredstva ni u bankama nego kod kuće, kako se to kaže – u slamaricama. Procena je da u ovom trenutku stanovništvo Republike Srbije ima tako raspoloživih slobodnih sredstava između tri i četiri milijarde evra. Zaista je ekonomski necelishodno ta sredstva ne aktivirati, pogotovo u uslovima kada se zna da nema dovoljno slobodnih sredstava za investicije, a da su investicije glavni pokretač privrednog razvoja i povećane zaposlenosti. Zato ćemo mi, kao poslanička grupa SPS, podržati ovaj zakon, jer mislimo da ga je čak trebalo doneti na početku ovog mandata, da bismo u međuvremenu mogli da, ne čekajući kredite iz inostranstva i ne čekajući nekakve donacije ili ne znam koje druge vrste pomoći od tzv. Međunarodne zajednice, pokrenemo neki investicioni ciklus. Moguće je da će se u budućem vremenu i sama država pojavljivati kao osnivač pojedinih investicionih fondova, mada to nije intencija ovog zakona, ali u svakom slučaju čini mi se da će mnogi koji ekonomski razmišljaju biti pre opredeljeni da investiraju u investicione fondove nego da svoja sredstva daju na bilo kakvu štednju u poslovne i komercijalne banke, jer kao što je poznato, uslovi kod poslovnih banaka nisu tako povoljni, kamatne stope na godišnjem nivou ne prelaze pet posto, a neke banke čak ne daju nikakvu kamatu na deviznu štednju. Investicioni fondovi omogućavaju da se sopstvenim slobodnim finansijskim sredstvima privređuje na tzv. finansijskom tržištu i da se od tog privređivanja ostvaruje značajna i bitna korist. Drugi zakon koji je veoma važan jeste zakon o tržištu hartija od vrednosti i podsećam vas da smo svojevremeno birali Komisiju za hartije od vrednosti, pa smo imali i pomalo smešne situacije da su nam predlagači pojedinih članova Komisije za hartije od vrednosti, između ostalog, u biografijama kandidata isticali da imaju položenu B kategoriju kao da voze moped, kao da smo u tom trenutku birali poštonoše, a to sve govorim zbog toga što mislim da Komisija za hartije od vrednosti mora da bude samostalna i nezavisna. Ona je tako u ovom zakonu i postavljena, s tim što se mogu dati određene primedbe u pogledu potpune nezavisnosti komisije. Podsećam vas da predlog za sastav Komisije za hartije od vrednosti, prema Predlogu zakona, daje Vlada, kao i predlog za eventualno razrešenje članova Komisije za hartije od vrednosti. Mnogo je važan taj organ, obzirom da kod nas tek u punoj meri zaživljava tržište hartija od vrednosti i da je važno da neko ko taj posao obavlja, obavlja na način koji jeste stručan, odgovoran i kompetentan, s tim da bude samostalan i odgovoran. Ovde je takođe rečeno da će postojeća Komisija za hartije od vrednosti trajati do septembra meseca 2006. godine, a ukoliko do tog trenutka ne uspe da se izabere novi sastav Komisije, onda će postojeća komisija nastaviti da radi i u drugom periodu, dakle u 2007. godini, sve dok se ne izabere novi sastav Komisije za hartije od vrednosti. Ovde bi mogla da se stavi jedna načelna i konkretna primedba u pogledu mandata predsednika i pojedinih članova Komisije. O tome ću govoriti, obzirom da smo podneli nekoliko amandmana, kada bude bila rasprava o amandmanima, ali u ovom trenutku samo da podsetim da smo predložili da, recimo, predsednik Komisije bude biran na pet godina, da jedan član Komisije bude biran na četiri godine, drugi na tri godine, treći na dve itd, da bi se obezbedio kontinuitet u radu Komisije i da bi pod zakonom određenim uslovima mogli da blagovremeno vršimo promene članova Komisije za hartije od vrednosti, a da pri tome ne narušimo kontinuitet u radu tržišta hartija od vrednosti i same Komisije, kao nezavisnog organa. Ima, takođe, jedno pitanje koje nije u toj meri sporno, ukoliko imamo pravo objašnjenje, a mislim da ga ljudi iz Ministarstva, kao predlagači ovog zakona imaju, a to je pitanje – ko sve može biti osnivač berze. U zakonu je rečeno da, između ostalog, osnivači berze mogu biti fizička domaća i strana lica. Oni koji su protivnici te varijante kažu –zašto bi sada fizička lica bili osnivači berze, ako se već mogu registrovati kao pravna lica, pa kao takvi pojaviti sa određenim iznosom od milion evra kao osnivači berze, a da pri tome ispune i odgovarajuće uslove. Mislim da je objašnjenje ljudi iz Ministarstva da je na neki način logično i suvislo, da će ta fizička lica biti proveravana u smislu kvaliteta i poslovne sposobnosti, dosadašnje poslovne aktivnosti, dakle čestitosti u životu i u radu, te će se, stoga, sa vrlo strogim kriterijumima opredeljivati koja to fizička lica mogu biti osnivači berze. Dakle, treba nam takav celovit zakon, nije se moglo promenama doći do boljeg teksta nego ovako kako je predloženo. Treći zakon je Zakon o preuzimanju akcionarskih društava. On se ponegde u evropskoj praksi, a i kod nas, nalazio sa svojim odredbama u sastavu Zakona o hartijama od vrednosti. Ovde se predlagač opredelio upravo kao i većina zemalja u EU, da se ide na donošenje posebnog zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Pretpostavljam da ste pročitali obrazloženje i videli ste da ni Evropi, koja je jako razvijena u tom pogledu, nije bilo lako da donese takvu odluku i ti pregovori su trajali, koliko se sećam, čak punih 14 godina da bi se došlo do direktive koja važi od decembra 2003. godine, u kom su svi u EU obavezani da donesu upravo takve zakone o preuzimanju akcionarskih društava. To se sada i ovde čini, obzirom da želimo u EU i da hoćemo da svoje zakonodavstvo i sve propise uskladimo sa standardima EU, pa i sa tim direktivama. Karakteristični su, recimo, članovi 9. i 11. tih direktiva u kojima se kaže da oni koji su akcionari u tim preduzećima, malo to prepričavam, nemaju pravo da preduzimaju radnje protiv onih koji imaju nameru da preuzmu ta akcionarska društva bez saglasnosti akcionara. U tački 11. te direktive se kaže da oni koji imaju nameru da preuzmu određeno akcionarsko društvo, nemaju obavezu da poštuju nešto što bi ih sprečilo da ga preuzmu. Sve to ima neku svoju logiku, a pogotovo što je u toj direktivi rečeno da se ove odredbe iz tačke 9. i 11. primenjuju fakultativno, odnosno neobavezno kao opcija. Ono što je za mene suština rešavanja načina preuzimanja akcionarskih društava je upravo u tome da se, mislim, na ovaj način postiže potpuna zaštita malih akcionara, a što je bio gorući problem. Recimo, nekoliko primera u poslednjih nekoliko godina kada smo imali te situacije na tržištu akcija, kako se štite mali akcionari? Štite se tako što onaj koji želi da preuzme neko akcionarsko društvo mora to da učini javno. To javno znači da mora prvo da oglasi nameru da želi da preuzme određeno AD, a pod dva, kada oglasi nameru onda mora da oglasi i uslove pod kojima preuzima AD, odnosno kupuje akcije i to tako da cena akcija bude ista i za velike i za male akcionare. To je suština ovog zakona, da cena bude ista i za velike i za male akcionare. Doduše, postoje izuzeci, ali ne u ovom delu, nego u onom delu šta se ne može preuzimati putem kupovine akcija, a to su, recimo, akcije malih akcionara koje se na tržištu akcija pojavljuju zajedno sa akcijama Akcijskog fonda i neke druge akcije koje su se pojavile po osnovu akcija poslovnih banaka, a po osnovu preuzetih obaveza savezne države koje su prenete na Republiku Srbiju. Još jedanput podvlačim, mnogo je važno da se obezbedi potpuna ravnopravnost malih i velikih akcionara i da tu nemamo tog tzv.mešetarenja, da se na jedan način pregovara sa velikim akcionarima i da se obećavaju jedne cene, a da se koristeći položaj malog akcionara koji je u osnovi nepovoljan, tamo nudi niža cena za preuzimanje tih AD, odnosno za kupovinu akcija. Ovde nismo podnosili nikakve amandmane. Nisam video potrebu za tako nešto, jer je ovaj deo uređen celovito, pojačava odgovornost svih učesnika na tržištu akcija i onih koji žele da preuzmu određena AD, ali i onih koji će biti preuzeti, čime se na neki način pojačava odgovornost i zahteva potpuna lojalnost postojećeg menadžmenta i rukovodstva sadašnjih AD prema svojim preduzećima, a što će reći – prema akcionarima. Konačno, kada je u pitanju Zakon o računovodstvu, to je važan zakon, a do sada smo imali ko zna koliko promena i ta materija se rešava na saveznom nivou, pa je nešto primenjivano, a nešto nije, itd. Sada smo u prilici da vidimo celovit predlog zakona, a moram da kažem, prošao je tu stručnu raspravu, ali je u dobroj meri i osporavan od strane upravo onih koji najviše rade na poslovima računovodstva i revizije. Gospodin ministar je pomenuo: savezni računovođa, a moram da priznam, kada sam čitao primedbe Saveza računovođa, mislio sam – u pravu su računovođe. Kada sam čitao obrazloženje Vlade, odnosno predlagača, onda sam mislio – pa i nisu te računovođe toliko u pravu. Ipak smo se opredelili da podnesemo nekoliko amandmana na članove ovog predloga zakona, a pre svega u dobroj nameri da se eventualno tekst tog zakona popravi. Na primer – pitanje obaveznosti revizije u pravnim licima. Čuli ste, a tako piše i u zakonu, da su srednja i velika preduzeća obavezna da vrše reviziju svojih računovodstvenih iskaza. Završni računi, dakle bilansi, predaju se jedanput godišnje – 31. decembra, odnosno sa 31. decembrom u roku od 60 dana, a što će reći do 28. februara, kao što je bio i do sada slučaj. Ovde se otvorilo pitanje – da li srednja preduzeća podležu obavezi revizije i da li treba da podležu toj obavezi, a pogotovo što je definicija tih srednjih preduzeća, bar u ovom zakonu, takva da srednje preduzeće predstavlja ono preduzeće koje prosečno zapošljava između 50 i 250 radnika. Veliki je dijapazon, između 50 i 250, a da recimo ostvaruje ukupan godišnji prihod između 2,5 miliona i pet miliona evra, pa da mu je vrednost imovine na kraju poslovne godine između jedan i pet miliona evra. Kada je ispod tih vrednosti, onda spada u kategoriju malih preduzeća i nema obavezu da vrši reviziju računovodstvenih iskaza, a kada je iznad, onda spada u kategoriju velikih preduzeća i razume se da i dalje ima tu obavezu. Otvoreno je, takođe, pitanje interne revizije. Priznajem, nisam do kraja razumeo, kasnije sam konsultacijama sa ljudima iz ministarstva razumeo da interna revizija i nije nešto što je imperativ, obavezno, nego je moguće. To je ono što bitno menja moj stav prema internoj reviziji. Oni koji budu smatrali da je potrebno radi povećanja zakonitosti i discipline u vođenju računovodstvenih iskaza i iskazivanju poslovnih rezultata, pa i bilansa stanja, itd. i drugih dopunskih aneksa opredeliti se da angažuju i internu reviziju. Da li će to biti neko iz firme, nije najbitnija stvar, ali i posle interne revizije podležu toj tzv. eksternoj reviziji koja može uočiti nepravilnosti u radu internog revizora. Bitno je da se sve dovede do toga da poštujemo zakone, a poštujući zakone poštujemo ambijent u kom živimo i omogućujemo da svi oni koji žive od budžeta žive na način koji je primeren toj ekonomskoj situaciji. Otvoreno je pitanje ko može biti revizor. Dobili smo objašnjenja da oni koji imaju zvanje revizora neće ta zvanja izgubiti osim onih koji će morati u nekom periodu od godinu dana da potvrde ta svoja zvanja, odnosno licence za vođenje revizije. Računovođe su takođe stavile primedbu da recimo, računovođe u preduzeću može biti i neko ko nema odgovarajuću školsku spremu. Logika stvari nalaže da onaj koji će biti odgovoran za poslovanje preduzeća, a to je uprava i direktor, nikako neće poslove računovodstva prepustiti nekome ko taj posao ne zna i ko taj posao neće moći da radi u skladu sa zakonom. Sada da ne elaboriram dalje oko detalja, biće prilike kada budu bili amandmani. U svakom slučaju, važno je da se naše poslovanje uskladi sa međunarodnim računovodstvenim standardima, jer nam je to potrebno radi poslovanja sa Evropom. Oni razumeju svoje standarde. Ako mi ne prihvatimo njihove standarde, oni ne razumeju nas i ne razumeju našu stvarnu ekonomsku poziciju kada žele da uđu u poslove sa nama. Takođe, na kraju, jedno vrlo praktično pitanje, a to je pitanje: kome to treba da predajemo svoje završne račune. Po ovom zakonu rečeno je i Narodnoj banci Srbije, a po Zakonu o preduzeću rečeno je da se obavezno završni računi i drugi izveštaji predaju Agenciji za privredne registre. Sada imamo situaciju koja je objektivna – Agencija za privredne registre nije dovoljno osposobljena da radi te poslove do kraja. Narodna banka jeste, a i potrebno je radi te ukupne društvene statistike, jer nema ko drugi da tu statistiku vodi, ali opet sa stanovišta pravnih lica nije logično da predaju na dva mesta. Verujem da se ta stvar može prevazići tako što će se u dogledno vreme izmeniti odredba koja nas obavezuje da te svoje izveštaje dostavljamo Agenciji za privredne registre. Opet, tamo je i obrazloženje da se to predaje zbog toga da bi strani partneri mogli da se upravo preko tog registra informišu o našem kvalitetu i o našoj spremnosti i sposobnosti da poslujemo sa njima. Mislim da je ovo pomalo vrzino kolo koje se može rešiti, ne mora da se reši baš danas ovim zakonom, ali nekom praktičnom izmenom moglo bi se to desiti. Sve u svemu, toliko za ovih 20 minuta. Hvala lepo.
Reč ima Slavoljub Matić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, kolege poslanici, pred nama su četiri sistemska zakona koja će svakako omogućiti da država Srbija ima vrlo jasnu regulativu koja je do sada, moramo priznati to, poprilično zbunjivala učesnike na finansijskom tržištu, a takođe smo imali i regulativu bez ovih zakona, jer nije omogućavala da svi građani budu na prikladan način, onoliko koliko žele, učesnici. Dakle, ovi zakoni to omogućavaju, uz svojevrsnu kontrolu i pravila koja se propisuju, a to je objasnio i moj prethodnik, a tu mislim na Zakon o računovodstvu i reviziji, taj preko potreban zakon dolazi sa novim pravilima, sa pravilima koja su propisana međunarodnim računovodstvenim standardima, ali pravilima koja ćemo morati svi da poštujemo. Dakle, to je svakako pohvalno. Ono što nije pohvalno, kada pričamo o ovim zakonima, to je činjenica da oni dolaze, po meni čak i prekasno. Kada pričamo o Zakonu o investicionim fondovima, čini mi se da pričamo post festum priču. Lično sam, ne samo ja, nego i mnogi ljudi koji su se zalagali za ne samo demokratske, već i za tržišne promene u našem društvu, očekivao da će odmah nakon Zakona o privatizaciji, biti donet zakon o investicionim fondovima koji će omogućiti, ne samo onim tajkunima iz JUL-ovskog doba sa dobrim vezama da budu glavni učesnici u privatizacionim poslovima, već i običnim građanima da budu učesnici i da te svoje slamarice iznesu, pa da se takmiče, ne samo u onome što imaju, već i u onome što znaju. Nažalost, to niti Vlada Zorana Đinđića niti Vlada Zorana Živkovića, niti aktuelna Vlada nisu na vreme omogućili. Mi smo u toku kampanje 2003. godine pričali o potrebi da se na pravi način demokratizuje, da kažemo, to privatizaciono tržište, ali nažalost, to se nije desilo, a glavni kritičar privatizacije, Dragan Maršićanin, setite se kako je samo prošao upravo zbog toga što se sukobio sa mnogim ljudima koji su vedrili i oblačili u to vreme baš u sferi privatizacije. Možemo da pričamo, vidim da se neki poslanici smeju na ove moje reči, međutim, verujte da vrlo iskreno pričam i nemam razloga da podilazim niti ministru niti Vladi, bez obzira što bezrezervno podržavamo mi iz DSS-a i ove predloge zakona i Vladu, prosto nema boljih u ovom trenutku. Ono što jeste bitno, to je – šta će nam ovi zakoni doneti. Gospodin Todorović je lepo primetio oko zakona o investicionim fondovima da upravo čine ono što je potrebno, uz konstataciju: čuli od ministra, a da je malo kasno. Nikada nije kasno. Nadam se da ćemo i mi obični građani uspeti makar deo blagodeti ovih zakona iskoristiti u ovom poslednjem periodu privatizacije. Što se tiče Zakona o tržištu hartija od vrednosti, ministar je zamolio da pričamo pomalo i konkretno, a ne samo načelno. Ja ću ministra odmah direktno zapitati, pošto su podneti amandmani koji na neki način štite nezavisnost Komisije. Pošto nismo imali Odbor za finansije, živo me interesuje stav Ministarstva povodom podnetih amandmana. Čini mi se da u jednom delu zakon zanemaruje osnovnu potrebu da to regulatorno telo, koje se zove Komisija za hartije od vrednosti, bude nezavisno i potpuno pod parlamentarnom kontrolom. Više sam nego uveren da su poslanici u parlamentu pre spremni da zadrže to pravo da budu osnovni kontrolori tog regulatornog tela, nego što su spremni da ovako kako je sam Predlog zakona ovde izneo, da se to prenese Ministarstvu. Mislim da ne bi bilo loše da o tome na Odboru za finansije detaljno porazgovaramo, jer ima nagoveštaja da Svetska banka nije baš voljna da podrži ovakve zakonske projekte, gde se ograničava parlamentarna kontrola i plaši me da možemo zakomplikovati naše ionako zakomplikovane međunarodne odnose sa finansijskim institucijama. Ono što me takođe zanima sadržano je u već podnetim amandmanima, a to je visina cenzusa za organizatore berzanskog ili vanberzanskog poslovanja. Mislim da je predložen cenzus od 300.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, minimalan, gotovo nikakav i za onu vrednost koja će biti na berzi mislim da svakako nije loše da se taj cenzus mnogostruko podigne, pa recimo i na tri miliona, kako je amandmanima predloženo. Čini mi se da to ne bi bilo na štetu, već bi uslovljavalo ozbiljnost berzanskog i vanberzanskog poslovanja. Što se tiče Zakona o preuzimanju, da kažem neku reč, svedoci smo, posebno mi, članovi Odbora za privatizaciju, koliko je jedna pravna praznina onemogućavala da imamo pravi red i prave poteze u oblasti preuzimanja. Ova zaštita manjinskih akcionara, ali možemo da kažemo i većinskih akcionara, preko je potrebna, zakon jasno reguliše tu oblast i više nećemo imati one poslove koji će zauvek ostati pod velom sumnje. Mislim na preuzimanje akcije "Knjaza" i još nekih preduzeća, jer ti poslovi su imali velikog odjeka u javnosti, bez obzira na dobru volju i Komisije i predstavnika Republičke vlade da se to najbolje i na pravedan način reši. Ipak je ostala ta sumnja. Ona je proizilazila iz zakonskih praznina, nikako zbog toga što nije bilo dobre volje da se to na pravi način reši. DSS će glasati za ove zakone. Mi ćemo pričati sa ministrom u pogledu prihvatanja nekih amandmana koji su već dostavljeni. Nadam se da će ministar imati sluha za ove naše primedbe. Zamolio bih ne samo Ministarstvo finansija koje je jedno od najaktivnijih ministarstava u ovom tranzicionom dobu, već i samu Skupštinu, pa i sve poslanike, da omoguće da neki zakoni koji su jako dugo čekali na dnevni red, jer to jeste jedna od primedbi koju redovno čujemo od kritičara Republičke vlade i uopšte aktuelne vlasti, a to je da omogući da brže i efikasnije ova skupština radi. Mislim da zatrpavati ovako bitne zakone besmislenim amandmanima i predstavljati se ovde kao nekakav vajni stručnjak, mada za ovu oblast možemo slobodno reći, gotovo da ne poznaju ni stručnjaci sa Ekonomskog fakulteta, zato što nismo bili zemlja slobodnog tržišta i nemamo dovoljno iskustava iz ovih oblasti, zaustavljati tranziciju u ovoj oblasti nepotrebno je i jako skupo. Tu nije odgovornost samo izvršne vlasti, već i parlamenta, ali ne samo vladajuće većine, već se ovde nalazi i odgovornost opozicije koja samo kritike radi izlazi, podnosi besmislene amandmane, a u stvari ništa konkretno ne nudi. Nadam se da ćemo, makar kada su ovako bitne oblasti u pitanju, svi biti konstruktivniji. Gospodine predsedavajući, iskoristio sam prvih deset minuta.
To smo već evidentirali. Kada po Poslovniku budete imali mogućnost, dobićete reč. Reč ima ministar Dinkić.
Da odgovorim na ovo pitanje, vezano za status Komisije za hartije od vrednosti. Naime, Vladi smo predložili, vezano za status, drugačije rešenje nego što imate ovde u zakonu. Dakle, u originalnom predlogu Ministarstva finansija, Vladi Republike Srbije predložili smo status Komisije za koji smo smatrali da je odgovarajući, a onda nam je zakonodavstvo Vlade, konkretno gospodin Balinovac i njegovi saradnici, rekli sledeće: imamo pravni problem, nisam pravnik i zato prepuštam pravnicima u Skupštini da o tome razmisle i odluče, status Komisije nije naveden u Ustavu Srbije. Znači, sadašnji Ustav Srbije ne poznaje pojam Komisije za hartije od vrednosti. To je prvi problem zbog čega ne može Komisija da se tretira kao potpuno, do kraja nezavisna od Vlade. Mi ne želimo da Komisija bude zavisna od Vlade. Pitali smo koje je onda rešenje, a oni su rekli: rešenje je kao što smo dali za druga regulatorna tela. Zakonodavstvo iz Vlade je dalo bukvalno rešenja koja su dali za druga regulatorna tela. Koja su nam ograničenja? Zakon o ministarstvima propisuje nadležnost ministarstva nad određenim segmentima. Konkretno, po Zakonu o ministarstvima, Ministarstvo finansija je nadležno za tržište kapitala i hartija od vrednosti. Međutim, Zakon o državnoj upravi daje mogućnost da određeno ministarstvo može poveriti poslove iz svoje nadležnosti posebnim agencijama, nezavisnim regulatornim telima i slično. Komisija za hartije od vrednosti je de facto vrlo važno nezavisno regulatorno telo i zbog toga su nam predložili, a mi usvojili kao jedino moguće rešenje koje je u skladu sa Zakonom o državnoj upravi i sadašnjim Ustavom Srbije, da poveravamo poslove Komisiji za hartije od vrednosti. Meni se lično ta formulacija isto ne sviđa. Pravnici mi kažu da nije moguća dok se ne unese kao ustavna kategorija Komisija za hartije od vrednosti. Dakle, očito je da, u tom smislu, nakon donošenja novog ustava Srbije, gde mora da se unese Komisija za hartije od vrednosti kao ustavna kategorija, to podržavam, doći će do promene tog dela zakona. Dakle, neće više poveravati poslove od strane ministarstva, već će Komisija imati to kao ustavnu nadležnost. Inače, ne stoji, ako neko eventualno ima primedbu, da je Komisiji ovim zakonom oduzeta nezavisnost, jer član 235. koji određuje princip rada, tačno kaže da predsednik i članovi Komisije pri donošenju odluka ne mogu dovesti u pitanje svoju samostalnost, kao ni samostalnost Komisije. Sledeći stav: "Zabranjeno je svakom licu, organu i organizaciji da preduzima bilo koju radnju koja utiče na samostalnost u radu i odlučivanju Komisije i bilo kog njenog člana", znači uključujući i Vladu i bilo koje ministarstvo; zatim, "Zabranjeno je svakom licu, organu ili organizaciji da preduzima poslove koji su zakonom predviđeni kao nadležnost Komisije, ako zakonom nije drugačije određeno"; zatim, "Komisiju bira i razrešava Skupština". Ko će predlagati članove Komisije, da li Vlada ili nadležni skupštinski odbor, odmah da vam kažem, za nas u Ministarstvu finansija je potpuno irelevantno. Kako Skupština odluči, mi ćemo prihvatiti. Ako budu neki amandmani koji još više daju ovlašćenje Skupštini povodom izbora članova, to ćemo prihvatiti. Dakle, nemamo tu nikakav problem. Ovo rešenje ovde nam je bilo iznuđeno od strane našeg zakonodavstva. Inače, nije bilo originalno sadržano u našem predlogu, jer je problem da je sadašnji Zakon o tržištu hartija od vrednosti savezni i on je davao za jedan stepen veća ovlašćenja, ali srpski Ustav ne poznaje ovu instituciju i najmaksimalniji stepen nezavisnosti je mogao biti isti tretman kao tretman bilo kog drugog nezavisnog regulatornog tela. Dakle, što se mene, kao ovlašćenog predlagača tiče, prihvatiću svaki predlog koji povećava nezavisnost Komisije za hartije od vrednosti, za koji pravnici u Skupštini kažu da je moguć, a ukoliko postoji neki limit, onda, nakon Ustava, ko god bude ministar finansija treba da promeni taj deo vezan za nezavisnost Komisije.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu. Prva ima reč narodni poslanik Milka Silajev, G17 plus.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre i gospodo iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, kao što znate i vidite, ovo je vrlo važan set zakona iz oblasti tržišta kapitala za koje će partija G17 plus, normalno, glasati. Opredelila sam seda pričam o zakonu koji je za mene bio najpitkiji, najjasniji, a to je Zakon o investicionim fondovima. Želela sam da vidim kako to stoje stvari u svetu što se tiče investicionih fondova. Investicioni fondovi ili, kako Englezi kažu,mutual funds, jedan su od najpopularnijih načina ulaganja novca, recimo u Kanadi. Investicioni fondovi se najjednostavnije mogu definisati kao – na jednom mestu prikupljen novac od većeg broja ljudi, investitora koji imaju zajednički cilj u udruživanju novca sa drugim investitorima i ima veću vrednost. Evo nekih od njih. Prvo, koja je to prednost? Raznovrsnost kada ulažete sami. Vrlo je teško i potrebno je jako puno novca da biste ga uložili u veliki broj različitih investicija i time smanjiti potencijalni rizik kroz duži vremenski period. Ulaganjem u fondove, tj. kupovinom njegovih sastavnih delova (unit) postajate vlasnici jednog delića, odnosno dela svakog vrednosnog papira koji se nalazi u portfoliju fonda, a ponekad je reč čak i o 100%. Druga prednost investicionih fondova jeste profesionalno rukovođenje investicijama. O tome na koji se način novac iz fonda investira odlučuju finansijski eksperti, profesionalni menadžeri. Tako je svaki dolar uložen u fond, a za ulaganje u investicione fondove može se krenuti sa 25 i 30 dolara. Uzela sam kanadski primer, jer je i to bila u svoje vreme siromašna zemlja kao mi, a više nije, pa sam, kao večiti optimista, mišljenja da ćemo i mi krenuti tim putem. Tu je uloženo znanje i iskustvo menadžera fonda. Treća velika prednost ulaganja u fondove jeste likvidnost. Vaš novac nikada nije zarobljen, tako da se deo investicija može prodati i time novac može da naraste. Ulaganje u fondove nosi i određeni rizik, a taj rizik se kreće od niskog, pa do jako visokog stepena i u prvom redu zavisi od vrste fonda. Zbog toga je jako važno pre početka ulaganja u fondove porazgovarati sa nekim profesionalcem iz ove oblasti. Tom prilikom možete saznati sve važne informacije vezane za ulaganje u fondove i na osnovu analize više situacija i vaših ciljeva vezanih za investicije i investiranje, finansijski savetnik će vam dati predlog potencijalnih fondova koji bi vam u tom trenutku najviše odgovarali. Uopšteno govoreći, postoji nekoliko kategorija, tj. vrsta fondova. Prvu grupu čine "income" fondovi, to su fondovi za zaradu, fondovi niskog stepena rizika. Novac za ove fondove ulazi u investicije tipa kratkoročne hartije od vrednosti, obveznice izdate na državnom ili provincijskom nivou, međunarodne obveznice, krediti, kao što i samo ime kaže, fondovi iz ove grupe isplaćuju svojim investitorima zaradu "income" u regularnim vremenskim terminima "equities funds". Grupa fondova, a to su ovi, su fondovi zasnovani na stokovima kompanija. Ovo je dosta široka grupa i u okviru nje postoje podgrupe. Tako postoji podgrupa podela bazirana na teritoriji, pa su to američki fondovi, kanadski, evropski, dalekoistočni fondovi. Dobitak, to je rast uloga u ovim fondovima. Ogleda se kroz tzv. kapitalnu dobit. Povremeno ova vrsta fonda može vršiti podelu zarade svojim investitorima u vidu dividendi. "Growth", to su rastući fondovi. Iz ove grupe izdvajaju se fondovi sa ovim imenom. Reč je o fondovima koji novac ulažu prvenstveno u kompanije manjeg i srednjeg obima i koji mogu da donesu potencijalno veću zaradu. Naravno, to je povezano sa potencijalno većim rizikom. Balansirani fondovi, to je posebna grupa fondova u koju se mogu staviti tzv. "essential location" fondovi. Iz ove grupe oni sadrže u sebi i "income" i "equities" fondove, pa je i podela rizika i podela potencijalne zarade veća nego uostalim. Kao dobro rešenje, želela sam da vidimo kako stoje stvari u svetu, jer mi o ovoj oblasti vrlo malo znamo, a mene je ova oblast posebno interesovala, pa sam malo analizirala. Kao dobro rešenje za investitore pokazali su i fondovi u koji ulažu male kompanije. S obzirom da su zabeležili u prošloj godini prinos oko 12%, to su bili fondovi koji su ulagali u dragocene metale i nekretnine, a takođe i oni ostvaruju visoke prinose. Ovim predlogom zakona o investicionim fondovima Vlada je iskazala nameru da se ovo područje reši konačno. Ipak je zbog gotovo četiri godine oklevanja da se pravno reguliše ova institucija kolektivnog investiranja ostala dilema da li država nije želela ili nije umela da smisli pravila igre za novi deo tržišnog kapitala u Srbiji, mada bi bilo poželjno da je zakon donet ranije. Iz kojih razloga, objasniću, to nije učinjeno ili se čekalo da se stvore nove uslovi da se taj posao završi. Deo državne administracije, koji je sada uspeo da predloži zakon, dakle nastoji se da se konstruiše pravni red na finansijskom tržištu. Razloga za to ima na pretek. Recimo, Srbija je jedina zemlja u tranziciji koja nije regulisala poslovanje investicionih fondova. Zatim, strani fondovi su već ovde kupili u vlasništvo najbolja preduzeća i to sa slabijim pravnim uporištem, bez ikakvog uvida države i privrednika u njegovu finansijsku moć. Za to vreme domaćoj privredi je bio uskraćen investicioni kapital građana, koji je procenjen na oko tri milijarde evra, a stanovništvu šansa da ostvari dobit od obrta ovog novca. Da li je to konkurencija bankama, pitanje je. Strani fondovi, organizovani kao predstavništva ili preduzeća, kupovali su srpske firme ili je prostor za to dala postojeća zakonska regulativa, a oni su u okviru te regulative organizovali svoju praksu. Kada se izglasa Zakon o investicionim fondovima, strane i domaće kompanije koje posluju kao fondovi moraće da se registruju i usklade poslovanje sa njihovim odredbama. Veća dilema od one zašto je prvo stranim fondovima pružena šansa u Srbiji jeste da bi građani koji su izgubili poverenje u banke pre tri-četiri godine poverili svoj novac novoj, potpuno nepoznatoj instituciji. Tako ostaje nejasno da li su kreatori tržišta kapitala smišljeno odlagali pravilno utemeljenje investicionih fondova, dok se ne sredi bankarski sistem i građani počnu da veruju bankarskom sistemu i bankama. U svakom slučaju, donošenje zakona je obaveza pridruživanja EU. Kod investicionih fondova, poenta je u tome da se razvije konkurencija, i da li će pri tom banke biti skrenute, to može da pokaže samo tržište. Kao što je bilo potrebno vreme da građani ponovo poveruju bankama, tako je sada nužno da u svesti ljudi sazri ideja i drugačiji način poslovanja i drugačiji odnos prema novcu, odnosno da se podigne kultura investiranja kod stanovništva. To je veliki problem i verovatno će vreme učiniti svoje. Takva kultura je tek počela da se razvija, kao potreba za ulaganjem u dobrovoljne penzijske fondove i takav zakon smo i usvojili. Banke imaju individualni odnos prema klijentima i ne izvode ih na finansijsko tržište kao učesnike. Investicioni fondovi će dati stanovništvu mogućnost da dođu do većeg prinosa nego što su bankarske kamate, ali i da svoj ulog izlože većem riziku. Šta nudi zakon? Kreator zakona predlaže tri vrste investicionih fondova: otvoreni, zatvoreni i privatni. Svakom od njih posao je da prikupljaju i ulažu novac svojih članova. Cilj je da ostvare prihod i smanje rizik ulaganja. Fondovima upravljaju društva za upravljanje, koja se organizuju kao privredna društva, dok sve račune vode kastodi banke. Društva mogu osnovati domaća i strana fizička i pravna lica, osim srpskih firmi sa većinskim društvenim i državnim kapitalom, kao i sa njima povezana lica. Od ovog poslednjeg izuzete su banke i osiguravajuće kuće. Minimalni osiguravajući ulog društva koji je osnovao otvoreni i zatvoreni fond je definisan. Otvoreni fond nema svojstvo pravnog lica, organizuje ga i njime upravlja društvo, a funkcioniše po principu prikupljanja novčanih sredstava putem izdavanja i otkupa investicionih jedinica. Sva imovina Fonda je u svojini njegovih članova, a vrednost investicionih jedinica utvrđuje se svakog dana i objavljuje u medijima. Procenjuje se da bi razvoj ovog fonda bio najpoželjniji u Srbiji, jer će omogućiti velikom broju građana koji nemaju mnogo para ni znanja o kretanjima na finansijskom tržištu, da koriste usluge profesionalaca. Zatvoreni fond bi prema slovu Predloga zakona trebalo da bude pravno lice koje novac prikuplja prodajom akcija putem javne ponude. Osniva ga i njime upravlja društvo, a vrednost imovine utvrđuje se najmanje jednom mesečno i javno objavljuje. U svetu je primetna tendencija smanjivanja učešća ovih fondova na tržištu kapitala, mada su kao i kod privatnih u ekspanziji i njihovi specijalizovani fondovi, recimo na nekretnine i ulaganja u preduzeća koja kasnije prodaju na berzi, a to je evidentno na području telekomunikacija. "Vodafone" – kupuje, prodaje, kupuje, prodaje i tako pravi profit. Zatvoreni investicioni fondovi imaju poznate osnivače koji jednom prikupljeni kapital plasiraju. Za razliku od njih, otvoreni fondovi najčešće imaju po nekoliko stotina anonimnih ulagača koji preko njih mnogo bolje mogu da plasiraju sredstva, jer dobijaju veće dividende nego kada uz kamatu svoj novac u banku stave na štednju. Privatni fondovi su pravna lica organizovana kao društvo sa ograničenom odgovornošću i njihovo poslovanje pretežno se zasniva na Zakonu o privrednim društvima. Što se Zakona o investicionim fondovima tiče, oni su po njemu samo skicirani, tako da im je omogućena najslobodnija forma organizovanja i poslovanja. Recimo, ne podležu rigoroznim odredbama o izdavanju i uzimanju dozvole za rad, o ograničenjima i ulaganjima novca i raspolaganje njima; utvrđivanju prinosa, izdavanje prospekata, marketinga;posledice imaju u poslovanju a mogu se neograničeno zaduživati. Privatnim fondovima upravlja društvo, a minimalni ulog je isto tako definisan. Razlog za široko polje im je da bi se pružila mogućnost profesionalnim investitorima spremnim na velike rizike da igraju na srpskom tržištu uz sopstvenu odgovornost. Članovi Fonda, akcionari, definisani su zakonom kao pravna i fizička lica na čije ime se registruju akcije, tj. investicione jedinice ili udeli. Fondovi obrću novac članova ulaganjem u hartije od vrednosti, udela ortačkih komanditnih društava sa ograničenom odgovornošću, kao i u nepokretnosti na teritoriji Srbije. Zakon je sačinjen po ugledu na najrazvijenija pravila igre u svetu, nije kopija nijednog posebno, prilagođen je stepenu razvoja našeg tržišta. Očekuje se po njegovim odredbama da se prvo registruju Fondovi, preduzeća koja već posluju, kao investicioni fondovi. G17 plus će normalno glasati za ovaj zakon i mogu da vam kažem da je meni, iako sam inženjer, zakon bio vrlo jasan, pitak i mislim da je vrlo koristan za srpsko tržište kapitala. Hvala.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ne bih mogao da se složim sa ovlašćenim predstavnikom Vlade, kada su ova četiri, odnosno tri zakona u proceduri: Zakon o akcionarskim društvima, Zakon o investicionim fondovima i Zakon o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata. Navodno, dve godine je bilo potrebno ministarstvu, odnosno Vladi RS da napišu ova tri zakona, a do sada smo u ovom sazivu, od strane ove vlade, imali čak četiri izmene i dopune Zakona o hartijama od vrednosti. U čemu je problem kada je u pitanju ovaj zakon? Problem jeste taj što se, kada je u pitanju Svetska banka, stvara određeni otpor prema ovakvom načinu rešavanja tržišta hartija od vrednosti i, koliko je nama poznato, uskoro i njihovi predstavnici treba da posete Beograd, pa se odjednom zakazuje ova sednica Skupštine u nedelju 30. aprila, pred državni praznik, sa nekim rokovima za podnošenje amandmana i dokumentacijom koja je prilično obimna da bi se lepo proučila, a cilj je samo izglasati ovaj zakon pre posete predstavnika međunarodnih banaka. E sada, sva tri zakona pisao je najverovatnije jedan čovek, jedno lice, kroz sva tri zakona provlače se iste greške u definicijama, kroz sva tri zakona se pravi određeni sukob interesa na isti način, tako da možemo da kažemo da je to u suštini mogao da bude i jedan jedini zakon, doduše sa nekih još 40 ili 50 članova više nego ovaj predlog i da, kao takav, bude predložen narodnim poslanicima. Vidi se po tome, recimo, da često kada Komisija za hartije od vrednosti izdaje određene saglasnosti, dozvole za rad, itd. lice mora da bude, kako to Komisija, odnosno predlagač kaže – pouzdano i podobno. Ne znam šta je predlagač hteo pod tim da kaže, šta podrazumeva pod tim, to je vrlo širok pojam. Znači, taj termin se provlači kroz sva tri predloga zakona, tako da imamo razloga i na osnovu ovakve činjenice, da sumnjamo da je jedan čovek pisao ove zakone. Šta Zakon o hartijama od vrednosti treba da pruži na tržištu? Zakon treba da pruži otvaranje javnog, ravnopravnog, ekonomski efikasnog tržišta, organizovanog na taj način da pruža zaštitu investitorima i drugim učesnicima na tržištu hartija od vrednosti. Nigde ovakvih odredbi u ovom zakonu nema. Ne samo da učesnici na tržištu nemaju ravnopravnost, nego i predlagač svesno daje prednost određenim grupama koje učestvuju na tržištu i to baš u onom delu koji se odnosi na državne hartije, odnosno kada država kupuje hartije od vrednosti. To se već vidi u članu 54. Predloga zakona, koji kaže: "Bez odobrenja prospekta za izdavanje hartija od vrednosti može se vršiti izdavanje i ponuda hartija od vrednosti unapred poznatim kupcima, i to: 1) Republici Srbiji; 2) Narodnoj banci Srbije, 3) profesionalnim investitorima. E sad, ovaj termin "profesionalni investitor", vrlo je zanimljiv. To je regulisano u članu 2, stav 1, tačka 10) "Profesionalni investitor je pravno lice koje, zbog vrste svoje delatnosti, može da proceni značaj buduće investicije u hartije od vrednosti ili druge finansijske instrumente". Veoma širok pojam šta se podrazumeva pod profesionalnim investitorom. Znači, po ovoj definiciji, profesionalni investitor može biti i banka. A kakva su naša iskustva kada su u pitanju banke koje učestvuju na tržištu hartija od vrednosti? Pa vrlo nepovoljna, pogotovo ako se ima u vidu kako su bile prodavane, odnosno kupovane obveznice stare devizne štednje, ko je vršio preko Narodne banke emisiju građanima, ko je otkupljivao te obveznice i ko je najviše profitirao. Najviše je profitirala Nacionalna štedionica. Navodno je tada Nacionalna štedionica bila u većinskom vlasništvu države, međutim, već tada je bila u vlasništvu dva špekulanta, Vojina Lazarevića i Vuka Hamovića. Zato imamo situaciju da ne verujemo predlagaču koji je učestvovao i u to vreme sprovodio vlast, da će ovaj zakon na korektan način da se sprovodi. Kada se to vidi, možemo i da nastavimo. Kada je u pitanju izdavanje prospekta, znači, i onaj koji kupuje jednostavno ne zna šta kupuje, kupuje na osnovu nekog usmenog ili pismenog dogovora, ali prava vrednost i karakteristike onoga što kupuje, ne postoje. Takve hartije od vrednosti može da kupuje Narodna banka i Republika Srbija. Sada da vidimo kako to izgleda kada je u pitanju organizovano tržište. Kaže se u članu 62. – "Dužničkim hartijama od vrednosti može se trgovati van organizovanog tržišta ako se ponuda za kupovinu, odnosno prodaju vrši bez javnog oglašavanja i ako: Da se vratimo na član 2, znači to mogu biti i banke. Da li se na osnovu predloga sva tri ova zakona može trgovati na domaćem tržištu hartija od vrednosti, a da vrednost hartije bude izražena u stranim valutama? Može, dozvolio je to predlagač zakona, da naši domaći učesnici na učešću hartija od vrednosti između sebe trguju hartijama od vrednosti čije je poreklo domaće, a izraženo u stranoj valuti. A ovamo, sa druge strane, zabranjuje se svim drugim delatnostima da to rade i moraju isključivo da rade u dinarskoj vrednosti. Razumem kada su strane hartije od vrednosti, razumem kada su strani investitori, ali zašto kada su u pitanju domaći? Pa i Narodna banka i Republika Srbija isto tako mogu da emituju hartije od vrednosti van organizovanog tržišta bankama, dakle profesionalnim investitorima. Gospodine ministre, da li ima nešto lepše da neko kupi takve hartije od vrednosti, pogotovo što ne idu na utakmicu, da vidimo ko je stvarno kvalitetan investitor i ko hoće da kupi to, naravno uz neki svoj interes, nego se daje mogućnost da to radi manji krug ljudi. Šta ćete lepše, odredbe u zakonu, bliski ste vlasti, Narodnoj banci, Republici Srbiji, ne ide na oglašavanje, ne ide prospekt, kupujete hartije od vrednosti, imate deviznu klauzulu i od države naplaćujete kamatu. Ne čudi, gospodine ministre, jer je pravi tvorac ovog zakona gospodin Mališić, vaš savetnik ili zamenik, a mislim da sada radi u "Raiffeisen" banci. Znači, dokle će Vlada Republike Srbije i Ministarstvo finansija da pišu određene zakone radi interesa pojedinaca koji će se obogatiti na razne načine, a najzanimljiviji način za sticanje enormnog bogatstva više nije šverc, sada su banke i tržište hartija od vrednosti. Kasnije ću iskoristiti drugih deset minuta.
Reč ima ministar Dinkić.
Samo radi informisanja javnosti, gospodin Mališić, koga pominjete, bio je pomoćnik za tržište hartija od vrednosti za vreme mog prethodnika, gospodina Đelića. Radio je amandmane na Zakon o tržištu hartija od vrednosti. Kod mene u Ministarstvu nije više od godinu i po dana i taj čovek uopšte nije takao nijedno slovo vezano za ovaj zakon. Ovde je gospođa Sanja Sarić, koja je načelnik za tržište hartija od vrednosti, ona je bila vođa tog tima, zajedno sa Goranom Anđelićem i sa čitavim timom mladih ljudi koji su na tome radili. Samo radi informisanja, a o detaljima ćemo pričati kada dođu na red amandmani.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da je mnogo vremena do sada potrošeno na neke zakone manje bitne od seta ovih zakona koji su na dnevnom redu danas. Vrlo je teško klasifikovati zakone na bitne ili manje bitne, ali set od četiri zakona koja su na dnevnom redu: o tržištu hartija od vrednosti, investicionim fondovima, preuzimanju akcionarskih društava i o reviziji i računovodstvu, regulišu tržište kapitala i razvoj kapitala, nešto što je i te kako bitno i preko neophodno za intenziviranje privrednih procesa, kako privrednih tako i procesa na tržištu kapitala, povećanja broja radnih mesta i uopšte smirivanje socijalnih tenzija u društvu. Prvo, kada govorimo o reviziji i računovodstvu ova oblast će uskoro biti definisana tako da se uvodi obaveza revizije za sva velika i srednja preduzeća. Takođe, reguliše se pitanje ko može biti revizor, odnosno računovođa i u krajnjem smislu, mislim da će donošenjem ovog zakona da se poveća zakonitost i disciplina na našem tržištu kapitala, kao i u radu velikih i srednjih preduzeća koja čine većinu našeg privrednog sistema, što je dobro. Što se tiče Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, konačno se pet godina posle otpočinjanja procesa privatizacije normalizuje procedura preuzimanja akcionarskih društava. Do sada smo imali situaciju sličnu situacijama u nekim okolnim državama da je dovoljno da preuzmete 50 posto jednog preduzeća plus jednu deonicu, da na takav način dobijete većinu u upravljačkim i nadzornim organima privrednih društava i da onda možete da radite šta hoćete. To je dovodilo do niza negativnih posledica, dovodilo je do toga da pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova ili sudovi moraju da rešavaju situacije koje su nastajale. Većinski vlasnici su vrlo lako, vrlo komforno obarali cenu deonica preduzeća koja su preuzimali i na takav način dolazili do ostatka kapitala, dakle 49 posto ili u nekim slučajevima više po smešnim cenama, višestruko manjim nego što je bila stvarna vrednost preduzeća. Uređenjem ove procedure, konačno svako je obavezan prvo da dostavi pismo o namerama, odnosno da oglasi svoju nameru da želi da kupuje akcije određenog preduzeća i drugo, da objavi uslove pod kojima želi da preuzme neko preduzeće. Sprečava se manipulacija, sprečava se diskriminacija manjinskih akcionara, štite se na ovaj način manjinski akcionari ili pojedinci koji imaju mali broj deonica u svom vlasništvu i što je možda još bitnije uvodi se princip ravnopravnosti konkurencije. Ko da najbolju ponudu za 100% kapitala određenog akcionarskog društva taj će moći da kupuje određene deonice. Na samim akcionarima ostaje da li žele da prihvate ili ne prihvate tu ponudu. Kada govorimo o Zakonu o tržištu hartija od vrednosti, ovaj zakon definiše organizovano tržište, bilo ono berzansko ili vanberzansko, što mislim da je jako bitno i ovo je početak organizacije berzanskog sistema u Srbiji na način dostojan parlamentarnih demokratija i razvijenih tržišta, koji će u nekoj kasnijoj fazi, nadam se što pre, dovesti do kategorizacije berzi u našoj državi na način na koji su berze kategorizovane u svim državama u svetu. Takođe, pojačaće i povećaće konkurenciju u berzanskom poslovanju, što je neophodno. Nije dobro da država nekim svojim mehanizmima sankcija reguliše ovu oblast. Mnogo je bolje da se berze međusobno takmiče, jer samo u jednoj utakmici regulisanoj u okviru zakona i ostalih normativnih akata Srbija može dobiti berzu koja će biti regionalan lider. Ne zaluđujem se da možemo imati beogradsku berzu sa prometom kakav ima londonska berza ili neka druga, ali mislim da Srbija može u razumnom vremenskom roku dobiti berzu koja će po svom obimu poslovanja, kao i nosiocima kapitala koji će privlačiti, biti regionalni lider. Ovo je prvi korak u tome. Potrebno je normativno regulisati tu oblast i stvoriti ambijent da bi se berzansko poslovanje iz godine u godinu uvećavalo. Najbitniji za mene zakon od ova četiri jeste Zakon o investicionim fondovima. Nažalost, sa ovim zakonom se kasni mnogo. Za nekim državama iz okruženja kasni čak i desetak godina kada govorimo o investicionim fondovima, bili oni zatvoreni ili otvoreni, potpuno je svejedno. Dvojaka je korist od investicionih fondova koji će po slovu ovog zakona biti formirani. Prvo, sa jedne strane imaćemo aktivniju i dinamičniju privrednu sliku posle njihovog osnivanja. Drugo, imaćemo veće prihode građana. Ovo je zakon posle čijeg donošenja svaki čovek u Srbiji može da oseti više novca u svom džepu na taj način što su do sada građani bili ograničeni na tri mogućnosti, kako bi mogli da plasiraju neku svoju ušteđevinu, višak porodičnog budžeta ili višak kapitala koji poseduju. Mogli su da štede u bankama. Efektivna kamata u bankama u kojima se štedi u Srbiji je danas 3 do 5%, a u nekim državama u okruženju možda čak i manja. Mogli su da kupuju pojedinačno deonice na berzi, što je u teoriji moguće, a u praksi zaista teško sprovodljivo, pogotovo kada se radi o velikim preduzećima, a imamo nekoliko takvih čiji je godišnji rast 10%, pa tako možete da računate da vaša godišnja dividenda bude duplo veća nego što je kamata u banci. Mogli su da ulažu u inostrane investicione fondove, što je u Srbiji malo ko činio. Ne verujem da imamo čak ni te statističke podatke koliko je to ljudi i koliko je radilo. Investicioni fondovi sigurno će doneti brže oplođavanje kapitala, a prihod od novca koji ste kao ulagač stavili u investicioni fond će sigurno biti veći od mnogih dividendi koje su sada aktuelne, a pogotovo ako govorimo o velikim preduzećima koja su izašla na berzu. Shodno onome što se radilo u drugim državama, očekujem da stopa nekog povraćaja kapitala može ići i preko 10% godišnje u ovom prvom periodu. Kažem, u prvom periodu, zato što ćemo sa druge strane imati investicione fondove koji će u prvi mah ulagati u profitabilne delatnosti, u one privredne subjekte koji se bave proizvodnjom određenih deficitarnih roba na našem tržištu, ono što je predmet uvoza u ovom trenutku. Međutim, vremenom kako se bude povećavao broj investicionih fondova, sigurno je da će se mnogo više posvetiti strateškom razvoju, strateškom planiranju i da će početi da ulažu u nisko-akumulativne grane industrije i privrede, gde je potrebno 20 do 30 godina da bi se povratio kapital. Prosto, tržište će ih naterati na to. Ponavljam, nema potrebe da ih država ili zakon tera na tako nešto. Investicioni fondovi vrlo brzo će regulisati sve mehanizme. Mislim, opet shodno iskustvu iz drugih država, u naredne tri ili četiri godine. U svim zakonima i u njihovom obrazloženju spominju se određene evropske direktive zbog kojih se ovi zakoni donose. Želeo bih da kažem da mi to ne radimo niti zbog tih evropskih direktiva niti zbog Evropske unije, nego zbog nas samih. Ovo su, u stvari, zakoni preko kojih je najlakše objasniti zašto su nam evropske integracije potrebne, zašto nam je primena nekih evropskih principa iz evropskog zakonodavstva neophodna. Srbija je ograničeno tržište kapitala. Zbog toga Srbija ne može da živi kao ostrvo izolovano od sveta. Mora da ima interakciju i sa državama iz okruženja i sa velikim državama i velikim tržištima i proizvođačima. Voleo bih da je Srbija mnogo veća i da nas ima 100 ili 120 miliona, da imamo mnogo veći bruto društveni proizvod, pa da u toj nekoj evropskoj ili svetskoj utakmici možemo sami da diktiramo uslove igre. Nažalost, toliki smo koliki smo i koliko nas je – toliko nas je, sa privrednim razvojem takav kakav imamo. Ukoliko želimo da imamo razmenu sa svetom, ukoliko želimo da tu razmenu povećamo, više da izvozimo, da budemo prisutni prvo na tržištima u okruženju, a potom i na tržištima razvijenih zemalja, moramo standardizovati svoje procedure i zakone onako kako su to uradile i sve ostale države. Mislim da se na ovaj način sprečavaju razne manipulacije koje su se do sada dešavale na tržištu kapitala. Obezbeđuje se zakonitost i, na kraju krajeva, možda što je najbitnije, štiti se kapital kako domaćih, tako i inostranih investitora koji dolaze na naše tržište. Zbog toga, u načelu, DSS će podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, nakon njega Velimir Simonović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na ovoj sednici Narodne skupštine imamo četiri, rekao bih, veoma važna zakonska akta, važna po nazivu i po onom što treba da regulišu. Poslanici SRS nemaju ništa protiv da se ova materija reguliše. Međutim, način na koji je to predviđeno u ovim predlozima je malo sumnjiv i neće biti kao što jedan od govornika reče da i ne treba da vodimo računa o onome što propisuje Evropska unija i što direktive i uredbe nalažu. Nije sporno da tako bude, sigurno, ali treba imati u vidu da kada regulišemo određenu oblast koja se tiče života i rada građana Srbije, mora biti primenjivana na one uslove u kojima živimo i u kojima radimo. Prvi je Predlog zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata. Neko je opet rekao da je ovde podnet određeni broj amandmana, a da dovoljno ne poznajemo tu materiju. Tačno, ova materija koja treba sada da se reguliše i definiše zakonskim predlozima je na našem tržištu kapitala nepoznata ili je poznata u manjoj meri. Poslanici SRS su koristili iskustva ljudi koji su od struke i koji su, koliko je to bilo moguće, savladali dobro ovu materiju u našim uslovima. Stoga je trebalo podneti određeni broj amandmana da bi se to popravilo i regulisalo, ali videli ste da je sam ministar rekao da je imao dilemu kod Komisije za hartije od vrednosti kako i na koji način da se reguliše i na koji način da se dozvoli veća samostalnost, odnosno nezavisnost te komisije. Zatim, Predlog zakona o investicionim fondovima, o nekim investicionim fondovima koji se tiču osiguranja već smo govorili na jednoj od ranijih sednica ove skupštine. Na određeni način se naznačilo uvođenje tih investicionih fondova u pravni sistem Republike Srbije. Sada se ovde nude neka nova rešenja, ali to je rekao jedan od vaših prijatelja koji podržava tranziciju u Srbiji i da zakon, bez obzira koju oblast reguliše, sam po sebi ne može doneti ništa dobro građanima Srbije ukoliko se ne bude primenjivao dalje. Građani Srbije su očekivali od onih firmi koje su prodate i privatizovane u procesu privatizacije da počnu sa obavljanjem svoje osnovne funkcije i da se popravi životni standard građana Srbije. Do toga nije došlo, naime, izostala je kontrola kod privatizovanih firmi koje je trebalo u značajnijoj meri da pokrenu privredni rast u Republici Srbiji. To, nažalost, nije urađeno ni do dana današnjeg. To bi bila najbolja podloga i najbolji ambijent za stvaranje boljih uslova i boljeg života u Republici Srbiji. Zatim, Predlog zakona o preuzimanju AD, verovatno se ovaj zakon predlaže da bi na bolji način, po mišljenju ministra, regulisalo tržište kapitala ili kod privatizacije još uvek visokoprofitabilnih javnih preduzeća koji predstoji u narednom periodu, da se na bolji i korisniji način oni koji imaju veze sa Ministarstvom finansija iskoriste i uključe na dobar način. Zatim, Zakon o računovodstvu i reviziji, to je zakon na koji računovođe Srbije imaju mnogo primedbi. Neko je govorio, kada je imao na analizi primedbe računovođa Srbije, učinilo mu se da su veoma bitne i važne, a kasnije kada je ministar dao određena obrazloženja, da te njihove primedbe i nemaju takav značaj. Mi u SRS smatramo da su primedbe koje su iznele računovođe Srbije, a to je profesionalno udruženje ljudi koji su u privredi uglavnom proveli veći deo radnog veka i imaju ogromna iskustva iz ove oblasti. Glavne zamerke u zakonu su što veoma površno i na neodređen i neprecizan način definiše oblast računovodstva, a vrši oblast revizije. Nije sporno da se sve ove teme urede. Kaže se – najviše se odnose na srednja i velika preduzeća, ali u nekoliko odredbi i u članu 2. ovog zakona podjednako se tretira i na mala preduzeća i na preduzetnike isto kao na velika i na srednja preduzeća. Ne znam da li je ministar ili neko iz Ministarstva finansija pogledao i video ko su nam nosioci preduzetničke delatnosti. To su uglavnom male trgovinske radnje koje zapošljavaju po jednog radnika, odnosno nosioca aktivnosti, eventualno još jednog ili dva radnika i veliki broj zanatskih radnji. Ali, radnje se ne otvaraju iz razloga što je privredni ambijent stigao na taj nivo da mnogi požele da osnuju svoju radnju da bi uvećali profit ili prihod koji je inače moguće zaraditi u Srbiji, nego iz razloga što nemaju mogućnosti zapošljavanja. Znate da je oko milion nezaposlenih u Srbiji i ne vidi se nikakva šansa, nikakav ubrzan proces koji bi omogućio zapošljavanje, jer su ljudi formirali male radnje i sada se za te male radnje pored visokih kazni, ako slučajno nije istaknuto na vratima: vuci-guraj, zatvori, ono što se nalazi ispred tih radnji, predviđa i obaveza da se opštim aktom definiše način vođenja knjiga. Poslanici SRS i cela SRS jeste za to da se sve definiše, sve što je moguće da se iz sive zone vrati u normalne tokove, ali smo i za to da se pojednostavi procedura prilikom administriranja. Sigurno je da bi u tim malim radnjama otprilike dnevno bilo potrebno čak i dva sata provesti praveći razne izveštaje i određene radnje koje nemaju nikakve veze sa sticanjem dohotka. Pravo da vam kažem, s obzirom da sam pogledao izveštaje koje rade te male radnje, nemaju nikakvog značaja ni za Ministarstvo finansija, odnosno za bilo koju instituciju koja kontroliše rad tih preduzeća, odnosno malih preduzetničkih radnji, i prosto se stiče utisak da Ministarstvo finansija na ovaj način želi ionako osiromašenim građanima Srbije da oduzme i taj mali deo posla koji oni rade i obavljaju. Jer, kazne koje su predviđene, slažemo se da svaki postupak koji bi doprineo sređivanju rada na normalnom tržištu, povlačenju iz zone sive ekonomije, treba da bude kažnjen, ali treba imati u vidu uslove u kojima se donose ovi zakoni, na koga se primenjuju i kakvi će biti efekti u slučaju nekih malih grešaka. Ovi zakonski propisi, odnosno zakonska rešenja, ni na jedan način ne podstiču razvoj privatnog preduzetništva, a posebno malih preduzeća i malih radnji, nego samo ugrožava i otežava njihovo normalno poslovanje. Ovo sve treba imati u vidu i u načelnim rešenjima, jer trebalo je dati drugačiji predlog za rešavanje ove problematike. Pokušali smo i na sve ove zakone podneli smo određen broj amandmana, pa ćemo u raspravi o amandmanima pokušati da ubedimo predlagača da nešto treba prihvatiti, mada ovaj zakon o računovodstvu i reviziji teško će se popraviti i onim brojem amandmana koje smo podneli, jer jednostavno, on nije dobro regulisao ovu materiju. Čini mi se da se imalo više za cilj, regulisati materiju revizije nije ništa sporno, ali je takođe računovodstvo trebalo rešiti na bolji i drugačiji način. Krajnje je vreme da Ministarstvo finansija i Vlada u celini povedu malo više računa o standardu i životu ljudi u Srbiji i da to bude prioritet, a ne neki zakoni, neću reći za ova četiri zakona što se nalaze na dnevnom redu, a koje smo prethodnih dana i nedelja donosili, koji u principu nemaju nikakve veze sa onim što građani Srbije očekuju prilikom našeg delegiranja ovde u Skupštini, a mi kasnije izborom Vlade. U svakom obrazloženju ovih zakona stoji da će se poboljšati poslovni ambijent, da će uslovi za privređivanje biti bolji, jednostavno to nema nikakve veze. Disciplina će se možda uvesti, ali od poboljšanja uslova nema ništa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a posle njega narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u načelnoj raspravi osvrnuću se samo na Zakon o računovodstvu i reviziji. Prvo sasvim načelno, a posle ću imati neke napomene u vezi sa predloženim zakonom. Pisao sam neke moje primedbe, ali neću da govorim o svemu, pošto u principu podržavam ove zakone i glasaću za njega. Hoću da učinim tih nekoliko napomena. Prvo, smatram i do toga će doći jednog dana u Srbiji, da treba doneti dva posebna zakona. Jedan zakon o računovodstvu, a drugi zakon o reviziji. Pouzdano znam, čak imam i tekstove takvih zakona iz nekih zemalja iz našeg okruženja, pa i dalje iz nekih zemalja koje su već članice Evropske unije. Zakon o računovodstvu zbog velikih razlika u primeni kod različitih obveznika, privrednih preduzetnika, malih i srednjih preduzeća kojih kod nas ima, koliko imam podatak, negde oko 150.000,velikih pravnih lica negde oko dve do tri hiljade, a u cilju obezbeđivanja veće racionalnosti, efikasnosti primene ove važne zakonodavne regulative, kod prevara, pronevera, korupcije i drugih sličnih teških krivičnih dela koji ozbiljno ugrožavaju pravni sistem zemlje, neophodno je podeliti na zakon o računovodstvu i zakon o reviziji. Zakon o računovodstvu bi trebalo da obaveže sve registrovane preduzetnike i sva registrovana pravna lica, mala, srednja i velika, da sve usaglasi sa ovim zakonom. Potrebno je jasno i koncizno precizirati minimalni zakonski sadržaj i formu knjigovodstvenih isprava, zatim zakonsku obavezu minimalnog vršenja godišnjeg popisa i usklađivanja imovine i obaveza sa stvarnim stanjem, obavezu finansijskih izveštaja, klasifikaciju pravnih lica i minimalnu zakonsku formu sadržaja finansijskih izveštaja, obavezu njihovog javnog objavljivanja, primenu standarda finansijskog izveštavanja itd. Zakon o računovodstvu treba takođe da se primenjuje na sve preduzetnike i na sva pravna lica, izuzev za budžetske korisnike, a kojih ima oko 160.000, treba da je racionalan za korisnike. Nije uputno opterećivati tako veliki broj malih i srednjih pravnih lica, ili preduzetnika, sa njima nepotrebnim, komplikovanim i skupim evidencijama koje nikome ne služe. Zato bi trebalo predložiti jednostavan zakon o računovodstvu koji bi bio u dominantnoj funkciji efikasnije kontrole i izmirivanja javnih obaveza svih poreskih obveznika. Kod zakona o računovodstvu država ne treba da se meša u unutrašnju organizaciju pravnog lica, u unutrašnju kontrolu, u proveravanje poslovnih investicionih i tržišnih rizika, jer država inače ne preuzima odgovornosti za loše poslovanje ili dovođenje u stečajnu situaciju privredne subjekte. Sa druge strane, predloženi novi zakon o reviziji treba da je vrlo ograničenog dometa i da se odnosi samo na velika pravna lica iprivredna društva, dakle, čije se akcije kotiraju na javnim berzama i nameravaju da se pripreme za otvorena društva, kao i organizacije koje su obavezne da sastavljaju konsolidovane finansijske izveštaje. U tom predloženom kombinovanom zakonu koji sada imamo kod nas na dnevnom redu, mislim da su izostale neke stvari koje su morale da budu preciznije definisane. Recimo, definisanje osnovne zakonske stvari, ovde ne stoji šta obuhvata revizija. Ima nekih definicija, ali neću ovde da čitam definicije koje bih predložio da sam podnosilac amandmana, preciznije definisanje ko se može baviti revizijom u skladu sa direktivama Evropske unije; međusobna prava i obaveze revizora i pravnog lica i korisnika revizije; zakonsko preciziranje dokumentacije zbog ostvarivanja većeg kvaliteta revizije; minimalne zakonske okvire, odnosno izveštaje za efikasniju kontrolu rada revizora; zakonsku obavezu osiguranja revizora od odgovornosti sa minimalnim skalama za pokriće štetnih događaja koje mogu učiniti revizori za razne nivoe korisnika, posebno za banke, osiguranja, privredna društva, složene holding organizacije itd; propisivanje postupka za utvrđivanje minimalnih naknada revizora itd, da ne navodim dalje. Sada da pređem na neke napomene. Recimo, u članu 23, gde se navodi koliko se godina čuvaju pojedini dokumenti, pa se kaže – pet godina se čuvaju isprave platnog prometa u ovlašćenim finansijskim institucijama platnog prometa. Mislim da je to vrlo opasno i da bi to moglo da predstavlja opasan problem za sudove ako bi došlo dotle da oni moraju da se bave takvim stvarima. Zatim, mnogo ovlašćenja se daje Ministarstvu finansija ili samom ministru, recimo, da ministar finansija propisuje sadržinu i formu obrazaca finansijskih izveštaja za potrebe jedinstvene statističke obrade za privredna društva, itd. Zatim, kaže se u članu 39, stav 2: "Komora, uz saglasnost ministra finansija, propisuje uslove za sticanje, produžavanje i oduzimanje licence iz stava 1. ovog člana". To dosta narušava nezavisnost komore. Zatim, u članu 54: "Ministar finansija daje saglasnost za izbor predsednikaskupštine Komore", a u članu 55: "Ministar finansija daje saglasnost za imenovanje predsednika i potpredsednika Saveta", ili: "Ministar finansija daje saglasnost za imenovanje predsednika i potpredsednika nadzornog odbora". Mislim da je to moglo drugačije da se definiše. Na kraju, podneo sam i dva amandmana na ovaj zakon. Neću sada o njima da govorim, nemam još izveštaj, a očekujem da će Vlada prihvatiti moja dva amandmana, jer znatno utiču na poboljšanje zakona, naročito na stav 5, člana 2. Ako taj moj amandman bude prihvaćen, mnogo će olakšati posao tzv. malim pravnim licima, a vrlo je važno da im olakšamo posao, a ne da im otežamo. U tom smislu je nešto govorio gospodin Perić, iz SRS, čini mi se. Drugi amandman se odnosi na član 3. koji se potpuno menja i treba drugačije da glasi, a to je zato da bude usaglašen sa Zakonom o državnoj revizorskoj instituciji, koji smo nedavno doneli. Ovako to nije u saglasnosti sa ta dva zakona. Ukoliko ministar ne prihvati ova dva moja amandmana, detaljno ću ih obrazložiti kada se bude raspravljalo o amandmanima.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a posle njega narodni poslanik Branislav Nedimović.
Poštovani narodni poslanici, zajednički načelni pretres ova četiri predloga zakona koji danas imamo na dnevnom redu, nažalost, trebalo je da bude na dnevnom redu Narodne skupštine 2002. godine, kada je počela ova privatizacija, bolje reći, a u suštini i jeste, pljačka radnika širom Srbije, pljačka ogromne imovine, a na kraju i pljačka države, koja je sprovođena kroz postupak raspisivanja aukcija, tendera i preuzimanja akcija, što je vezano i za današnje tačke dnevnog reda. Tržište hartija od vrednosti nije zaživelo kako je normalno u razvijenim zemljama, u parlamentarnim demokratijama, kao što se ovde pominje da je i država Srbija. Mene danas ne čudi što ministar Dinkić nije euforično i sa posebnim elanom obrazlagao ova četiri zakona, jer je svestan ogromnog propusta i štete koju je naneo radnicima Srbije, građanima Srbije i državi Srbiji, ne predlažući Narodnoj skupštini da se donese zakon o tržištu hartija od vrednosti. Ako to nije učinila Vlada DOS-a, i jedna i druga, onda neće ni ova vlada tzv. demokratskog bloka, koja je u decembru 2004. godine, u predizbornoj kampanji, počev od DSS, koja je na čelu ove vlade, obećavala građanima da će se izvršiti revizija određenih postupaka privatizacije i uskladiti propisi koji se tiču privatizacije. Nažalost, to je bila velika prevara građana Srbije. Niti je došlo do revizije sprovedenih privatizacija, već je na isti načinnastavljeno sa pljačkom i otimačinom. Sada smo došli do cifre od oko 1.500 preduzeća. Normalno, teži se da se taj postupak što pre završi i nastavi i da nema povratka unazad, što se danas ovde govori kada je u pitanju tržište hartija od vrednosti, odnosno preuzimanje većinskog dela akcija preduzeća. Ne čudi me, to je svesno, ne zameram poslanicima iz vladajućeg bloka koji sada govore o ovom zakonu o investicionim fondovima i o medu i mleku koje će teći Srbijom kada se ti fondovi budu formirali na osnovu ovog zakona i da će onda biti investicije na 20-30 godina. Čudi me šta je sa bankama u Srbiji, najuspešnijim bankarskimsistemom u okruženju, sa najboljim uslovima koje te banke pružaju, ogromnim prilivom stranog kapitala, pošto su sve ove banke –strane banke. Država Srbija i građani Srbije su doživeli da nemaju više svoju banku, što nijedna zemlja u okruženju nije dozvolila sebi, ali je Vlada Republike Srbije, na čelu sa Vojislavom Koštunicom i doskorašnjim potpredsednikom Vlade, Labusom i ministrom finansija dozvolila i direktno učestvovala u tome da sve banke u Srbiji budu sa većinskim stranim kapitalom. Te najuspešnije banke, sa onom čuvenom parolom "uđeš, izađeš i gotovo", verovatno nisu dobre, pa ćemo sada Zakonom o investicionim fondovima ponovo pokušati da prevarimo građane Srbije. Da li će biti fondovi kao one piramide koje su se nekada stvarale u Albaniji, Makedoniji, ili nove banke koje su imale i neko utočište na prostoru Srbije? Gledajući obrazloženja jednog i drugog zakona, posebno na Zakon o hartijama od vrednosti i razloge za njegovo donošenje, a razlozi su davno prošli, skoro pre pet godina, samo se u dve reči kaže pravo stanje na finansijskom tržištu, a to je, kaže se – "realno stanje". To "realno stanje" je katastrofalno stanje na finansijskom tržištu Srbije. Kako su do sada preuzimane akcije, kako je radio Akcijski fond, kako radi Centralni registar, tržište hartija od vrednosti, brokerske kuće, ko ih kontroliše, kako se osnivaju? Sada dolazimo u situaciju da se diskutuje kako se formira Komisija za hartije od vrednosti i kakva će biti kontrola njenog rada ili ko može da kontroliše njen rad. Imamo situaciju da je Narodna skupština izabrala guvernera Narodne banke Srbije, a nema mogućnosti da smeni guvernera. Da li će i ovo biti ista priča ili priča Radiodifuzne agencije, kao nezavisnog regulatornog tela, da će se po zakonu osnovati i raditi samostalno, bez ikakvog polaganja računa bilo kome. Kada je u pitanju Komisija za hartije od vrednosti i preuzimanje akcija, nešto je došlo u javnost zato što su bili zainteresovani članovi Vlade i potpredsednik Vlade, kada je u pitanju bio "Knjaz Miloš", ali ima i drastičnijih primera koji nisu došli u javnost. Evo na primer, dobio sam od radnika "Soko Štarka" celokupnu dokumentaciju kako je tekao postupak preuzimanja akcija, kakva je to pljačka i zloupotreba učinjena od najviših državnih organa. Preuzimanje akcija je izvršeno u skraćenom roku, ne za 21 dan kako je trebalo, nego za devetnaest i po dana, iako, verovatno je pisalo, javnost zna – "Grand kafa", ali iz "Grand kafe", ne znaju građani, znaju radnici "Soko Štarka" da je tu faktički "Droga Kolinska" postala većinski vlasnik. Njihov većinski vlasnik je investicioni fond "Istrabenc". "Istrabenc", koliko su oni obavešteni, prodao je taj većinski paket Holanđanima. Ali, i pored kršenja roka, šta je ovde najbitnije? Najbitnije je da i pored upozorenja radnika, akcionara "Soko Štarka" da je pokrenut sudski postupak pred Trgovinskim sudom u Beogradu, predmet – XV veće, 2-2370, 2004. godine, tužba 1497 radnika, traže da se utvrdi tužbom da su oni deoničari, vlasnici akcija, u daleko većem delu nego što se vode u preduzeću, odnosno u Centralnom registru. Traži se da se uvede privremena mera, pored donošenja presude. Normalno, Trgovinski sud u Beogradu ne rešava ovaj predmet po ovoj tužbi, ali zato ide preuzimanje akcija. Posle godinu dana, juna 2005. godine, radnici obaveštavaju i predsednika Komisije za hartije od vrednosti Štimca, ministra Bubala, Vladu Republike Srbije i ne znam koga su sve obavestili, koga treba da obaveste u ovoj državi. Niko ništa nije preduzeo, ne zna se koji je postupak preuzimanja akcija faktički smatran završenim, oni podnose novu tužbu Vrhovnom sudu da ospore preuzimanje akcija, u julu mesecu 2005. godine. Do današnjeg dana nijedno slovo od Vrhovnog suda, kao ni nijedno slovo od Trgovinskog suda, po tužbi podnetoj 2004. godine. Da li je to zakonito poslovanje ili preuzimanje akcija, da li je to kriminal ili otimačina? A da ne govorimo o proceni imovine i o nalazu sudskog veštaka kada su u pitanju akcije ili daleko veća vrednost akcija koje su radnici imali i koje je trebalo da dokažu preko Trgovinskog suda. To je postupak koji je sproveden u "Soko Štarku". Takvi postupci ili otimačina i lopovluk preko preuzimanja akcija sprovedeni su i u mnogim preduzećima u Srbiji. Pomenuću i primer – "Autosaobraćaj Kragujevac", gde radnici ne mogu, jer svuda nailaze na zatvorena vrata, da dođu do činjenica, do podataka koliko su vlasnici oni, a koliko je vlasnik država. Isto, radnici velikog giganta Poljoprivrednog kombinata "Tamnavac Ub", a da ne govorim o mnogim drugim radnicima širom Srbije. Da li će donošenjem ovog zakona ovo što je do sada opljačkano biti ad acta i da li će ova vlada ili će morati neka nova vlada posle vanrednih parlamentarnih izbora da pristupi reviziji svih privatizacija, svih preuzimanja akcija i da se faktički zadovolji pravda? Mnogo je oteto, a oteto je prokleto. Srbija i radnici i građani Srbije to sigurno neće dozvoliti.
Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Veselinović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani predstavnici ministarstva, kolege narodni poslanici, danas se pred nama nalaze četiri zakona iz oblasti finansijskog sistema. Od četiri zakona sigurno da smo dva veoma željno iščekivali. Složiću se sa tvrdnjama mojih prethodnika da možda neko vreme kasnimo sa donošenjem zakona o investicionim fondovima i zakona o preuzimanju akcionarskih društava, ali sigurno da dok nije bio donet ovaj skromni zakon, odnosno zakon o kome ćemo danas raspravljati, a to je Zakon o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, nije moglo da se raspravlja o ova druga dva zakona, zato što jednostavno ne bi mogla postojati adekvatna kontrola nad primenjivanjem zakona o investicionim fondovima i zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Postoji nekoliko razloga zašto je ovaj set zakona kojim se reguliše tržište kapitala i kojim se reguliše oblast računovodstva i revizije, bitna. Pre svega, radi se o daljem nastavku programa realizacije ekonomskih reformi. Treba stvoriti efikasniji ekonomski sistem, pospešiti ekonomske integracije i otvoriti privredu Srbije za nove investicije. U svom daljem izlaganju, pre svega ću se skoncentrisati na dva zakona – na Zakon o investicionim fondovima i Zakon o preuzimanju akcionarskih društava. O ovom zakonu o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata dosta je rečeno od strane mojih prethodnika, tako da ću ja nešto malo više pažnje posvetiti ova dva zakona. Zakon o investicionim fondovima ušao je u skupštinsku proceduru u avgustu mesecu prošle godine. Možemo se složiti sa činjenicom da smo možda mogli ranije o njemu da raspravljamo, ali kao što sam malopre rekao, dok nije ušao u skupštinsku proceduru Zakon o tržištu hartija od vrednosti nije ni bilo mesta raspravljati o ovom zakonu. Radi se, dakle, o Zakonu o investicionim fondovima koji je u zemljama u okruženju donet mnogo ranije, tako da je nadležno ministarstvo imalo dosta iskustava iz prakse na osnovu čega bi moglo doneti, odnosno predložiti nam zakon o investicionim fondovima. Nadam se da je ministarstvo to učinilo, odnosno potpuno sam siguran u to. Šta, u stvari, predstavljaju investicioni fondovi? Investicioni fondovi predstavljaju najefikasniji način prikupljanja slobodnih novčanih sredstava sa ciljem investiranja i pruža priliku onima koji imaju sredstva da na brz i jednostavan način oplode svoj kapital, a isto tako pomognu razvoj privrede. Kod investicionih fondova postoji jedna stvar. Postoji grupacija ljudi, građana Srbije, što je pokazao neki prethodni period, da postoji izvesna količina novčanih sredstava koja se nalaze u tzv. "slamaricama". Kada smo vršili promenu, konvertovanje iz marke u evro, to se najbolje videlo kolika količina sredstava je zamenjena. Postoji potreba da ta sredstva usmerimo ka investicijama. Naravno, nikada se neće desiti situacija da ta kompletna sredstva uđu u neke investicione tokove i da se njima investira privreda, ali dobar deo tih sredstava sigurno da će ovim zakonom o investicionim fondovima ući u taj okvir i da će se na taj način potpomoći privredni razvoj. Bitna stvar kod zakona o investicionim fondovima jeste što će postojati stručni ljudi, portfolio menadžeri, koji će moći da upravljaju ovim kapitalom. Kada neko od građana ko ima svoja novčana sredstva i želi da ga uloži u određenu investiciju, pošto najveći broj građana nije u mogućnosti da prati svaki dan kretanja na tržištima, a nije u mogućnosti da bude edukovan na taj način da pravilno usmerava svoja novčana sredstva, on će na ovaj način, preko portfolio menadžera, moći to da čini na dosta kvalitetan način. Ono što je najvažnije, Zakonom o investicionim fondovima pruža se pravna sigurnost investicija i stvara se normalan pravni okvir, u okviru koga mali investitori koji imaju malu količinu sredstava, a žele ta svoja sredstva da oplode, a pri tome im se čini da sredstva koja ulažu u banku ne stvaraju dovoljnu količinu prinosa, na ovaj način će to moći mnogo bolje da urade. Ovo predstavlja novu finansijsku instituciju –investicioni fondovi, iako je ona poznata u praksi gotovo svih zemalja koje se nalaze u našem okruženju. Korišćenje iskustava svih ovih zemalja sigurno da je veoma dragoceno i složio bih se sa tvrdnjom mojih prethodnika da možda ovaj zakon o investicionim fondovima nije najbolje rešenje. Ono je trenutno najbolje rešenje, zato što mi jednostavno nismo do sada uopšte ovu oblast društvenog života regulisali, tako da se prvi put na valjan način posebnim zakonom reguliše ova materija. Naravno, vreme koje će biti pred nama pokazaće nam eventualne manjkavosti i pružiti mogućnost ovom skupštinskom domu da donese izmene zakona, jer kakav je to zakon koji ne prati ono što se dešava u društvu, koji ne prati kretanje na terenu i samim tim vrši odgovarajuće izmene. Što se tiče same sadržine zakona, ovim zakonom uređuje se nekoliko veoma važnih stvari. Pre svega osnivanje i poslovanje društava za upravljanje investicionim fondovima, organizovanje, odnosno osnivanje poslovanja investicionih fondova, dužnost i uloga banaka koje predstavljaju veoma važan instrument, posebnih banaka koje će se isključivo baviti, pored svojih redovnih delatnosti i ovim poslovima investicionog fonda. Isto tako, regulišu se i nadležnosti Komisije za hartije od vrednosti koja ima veoma važnu ulogu u procesu nadzora nad poslovanjem društva za upravljanjem investicionih fondova. Postavlja se pitanje kakve efekte će da proizvede ovaj zakon o investicionim fondovima? Sigurno da će tih efekata biti veoma mnogo, pre svega razvija se tržište kapitala, ono što je najneophodnije Srbiji. Dakle, Srbija nije imala dovoljno razvijeno tržište kapitala, ovo je početak i nadam se da ćemo u nekom narednom periodu moći na mnogo kvalitetniji način da razgovaramo o investicionim fondovima, jer će oni naći svoje sigurno uporište u privredi Srbije. Imali smo neke primere pojavljivanja stranih investicionih fondova kod nas, ali bez jasno regulisane materije koja reguliše investicione fondove uvek se javlja opasnost da li je sve urađeno onako kako je trebalo. Jer, kada postoji pravna praznina onda se jednostavno stvara prostor za različite manifestacije nekih objektivnih situacija. Isto tako, ono što sam malopre rekao, mobilnost štednje građana će biti jedan od efekata ovog zakona o investicionim fondovima, jer će doći do prebacivanja određenih novčanih sredstava kojima raspolažu naši građani u investicione fondove. Jedna izuzetno važna stvar, možda i najvažnija, koja se tiče investicionih fondova, jeste i povećanje izvora finansiranja privrede. Privreda se danas finansira iz različitih izvora. Pre svega postoje, dakle, ona fizička lica koja imaju svoja sredstva i žele da ulažu u privredu. To je jedan od izvora finansiranja. Drugi izvor finansiranja jeste uzimanje kredita od banaka i svaki investitor na taj način uzima sredstva, smatrajući da će u kratkom vremenskom periodu uspeti da oplodi taj kapital koji je dobio od banke, da vrati banci ono što je njeno i da zadrži odgovarajuću vrednost za sebe, dakle da stvori sebi profit. Isto tako, i država Srbija stvorila je mogućnosti za investiranje u privredu preko Fonda za razvoj, ali ovo će biti još jedan od načina, jedan od izvora finansiranja srpske privrede. Posebno značajnu stvar predstavlja razvoj malih i srednjih preduzeća. Svi vrlo često govorimo o ovim malim i srednjim preduzećima i ona, u stvari, predstavljaju onu esenciju srpske privrede, ono što treba srpsku privredu da pokrene napred. Sigurno je da veliki industrijski subjekti koji su postojali u prethodnih 30-40 godina nisu više u mogućnosti da opstanu na takav način. Upravo ova mala i srednja preduzeća u okviru kojih će se uključiti investicioni fondovi doprineće razvoju srpske privrede i ovo je možda i najznačajnija stvar koju će doneti usvojeni zakon o investicionim fondovima. Iz tog razloga, DSS nema nikakvu sumnju da treba podržati ovaj zakon o investicionim fondovima. Što se tiče Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, reći ću svega nekoliko rečenica o njemu pošto je dosta rečeno. Praksa je pokazala potrebu za donošenjem ovakvog zakona, jer smo u prethodnom periodu imali nekoliko situacija gde se jednostavno, zbog neregulisanja ove materije, pojavljuju različite situacije, jer postojeći zakoni ili nisu normirali ovu oblast ili su je nedovoljno normirali. Veoma važna stvar, što se tiče ovih finansijskih zakona i što je gospodin Proroković malopre i spomenuo, Srbija ove zakone donosi zbog sebe. Ne donosi Srbija ove zakone zbog EU. Istini za volju, neki od ovih zakona nalaze se u Akcionom planu koji je donela Vlada Republike Srbije, a vezano za pridruživanje EU, ali svi ovi zakoni donose se zbog Srbije i zbog razvoja njene privrede i zbog građana Srbije. Upravo iz tog razloga moram da napomenem važnu stvar, vezano za Zakon o preuzimanju akcionarskih društava, a to je zaštita manjinskih akcionara. Država mora da vodi računa o manjinskim akcionarima, jer pokazala je praksa da je vrlo često u prethodnom periodu dolazilo, naročito tamo pre dve-tri godine, da kada se preuzme većinski paket akcija dolazi do snižavanja uloge ovih manjinskih akcionara i oni bivaju prepušteni manje-više sami sebi. Veliki akcionari daju izuzetno male naknade za akcije malih akcionara i oni jednostavno nemaju izbora nego po niskim cenama da ponude svoje akcije ili neće imati nikakvu korist od tih svojih akcija. Upravo iz tog razloga, država je našla za shodno, Vlada Republike Srbije želi da zaštiti male akcionare, da se uvede princip transparentnosti, da uvek kada neko želi da ponudi akcije mora da iznese ponudu za preuzimanje akcija, mora to da ponudi svima, da se prvo podnese pismo o namerama za preuzimanje akcija, a samim tim da se kasnije preuzmu akcije od svih onih koji žele da ih uzmu. Ne bih više oduzimao vaše vreme, samo ću izraziti jedno svoje viđenje. Meni je žao što danas ovoliko malo narodnih poslanika prisustvuje ovoj raspravi. Ovo je jedna od najvažnijih rasprava koje vodimo u sklopu ekonomskih reformi, ovo su izuzetno važni zakoni i iz tog razloga će poslanici DSS glasati za ove zakone, jer cilj DSS je stvaranje ekonomski i privredno jake Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović, a neka se pripremi narodni poslanik Ištvan Takač. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u pravu su poslanici kada govore da se radi o obimnoj i složenoj materiji koju je ministar Dinkić objasnio samo delimično leteći od zakona do zakona. Verovatno nije bio raspoložen niti je imao volje da sve to obrazlaže onako kako dolikuje jednom ministru, jer vidite i sami da ima problema sa svojom poslaničkom grupom i verovatno tamo rešavaju ko će dalje da zadrži monopol, da li Labus ili Dinkić ili će se danas podeliti ili ponovo ujediniti, zavisno od plena koji su opljačkali ove poslednje dve godine, kao i prethodna vlada, odnosno vlast DOS-a one prethodne tri godine. Naime, nije stvar u toj interesnoj grupi hvatanje generala Mladića i ucene oko hvatanja tog srpskog heroja, nego se radi o nečem sasvim drugom, a to je podela plena i kontrolisanje finansijskih tokova od strane Mlađana Dinkića ili Labusa. Ovi zakonski projekti su jedan set koji će se primenjivati delimično, ono što bude interes Ministarstva finansija, to će primeniti, a ono što ne bude u interesu to neće primeniti, već će to završiti na policama, kao i ostali zakonski projekti. Neko reče da ovi zakoni nisu evropski, nego naši. Pa, u svakom zakonu možete da vidite da je to po direktivi EU, ne znam osmoj, četvrtoj ili nekoj drugoj, znači ovo je ipak usaglašavanje, odnosno trka da bi se dodvorili evropskim mentorima koji podržavaju ovu grupaciju. Zadržaću se delimično na predloženim zakonima, a najveću pažnju ću posvetiti Zakonu o računovodstvu i reviziji. Naime, prilikom govora gospodina Mlađana Dinkića i obrazlaganja ovih zakona, uglavnom se njegovo obrazloženje svodilo na to da je ovo u interesu malih i srednjih preduzeća, kao i malih akcionara. Ako posmatramo prvi zakon koji se odnosi na Predlog zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, vidimo da se ovde radi o nečem sasvim drugom. Ne radi se o tome, kako navodi ministar finansija, da se stvaraju bolji uslovi za tržište hartija od vrednosti i bolja kontrola. Naime, ovde je u igri nešto sasvim drugo, a to je da monopol nad tržištem hartija od vrednosti ponovo ima Vlada Srbije i Ministarstvo finansija. Ovde je problem Svetska banka koja isto ima monopol u smislu transakcije hartija od vrednosti, gde imaju mogućnost da vrše te transakcije i u stranoj valuti, dok naši domaći moraju isključivo u domaćoj valuti. Primetila su i gospoda iz vladajuće koalicije da je u svakom zakonskom projektu sadržana i saglasnost ministra finansija. Znači, ponovo jedan monopol od strane ministra finansija. Kada se radi o Predlogu zakona o investicionim fondovima, koji je podnela Vlada Republike Srbije, može se lako uočiti da se radi o investicionim fondovima – otvorenim, zatvorenim i privatnim investicionim fondovima. Normalno je da mora da se poseduje određeni depozit, mislim da je predviđen oko 200 hiljada evra, a kod privatnog investicionog fonda oko 50 hiljada evra. Meni ovo liči na jedan parabankarski organ, parainstituciju, a podseća me i na nekadašnja osiguravajuća društva koja su u proteklom periodu izneverila građane i mnoge opljačkala. Ovde se ponovo daje mogućnost nekakvim udruženjima koja će, normalno, izmanipulisati građane Srbije. Treći zakon o kome danas raspravljamo jeste Predlog zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Ovde se obrazloženje uglavnom svodi na to da se radi o zaštiti malih akcionarskih društava, da prilikom otkupa tih akcija svi učesnici imaju ravnopravnost u otkupu akcionarskih društava i njihovih akcija, ali se predviđa i to da je možda ovaj zakon zakasnio. Ne znam šta će se još otkupiti i koja akcionarska društva, koje akcije, kada su radnici Srbije već izmanipulisani u poslednjih pet, šest godina od kako su revolucionari 5. oktobra stupili na političku scenu Srbije. Sada je pitanje šta ćete dalje preuzeti, koja akcionarska društva, ako ste sve rasprodali, cementare, uljare, šećerane, pivare, sve što se moglo prodati – prodali ste, i mogu vam otvoreno reći da se danas u Srbiji živi mnogo gore nego juče, a biće sigurno gore sutra, zato što iz dana u dan radnici sve manje i manje rade, gube posao. Oni koji su kupili firme ne poštuju Zakon o privatizaciji, već to zloupotrebljavaju i normalno da postoji veliko nezadovoljstvo, mada ste delimično uspeli da ih podelite, kako sindikalno, tako i preko Zakona o lokalnoj samoupravi, pa nikako da se dobro organizuju da vas oteraju sa vlasti. Posebno ću se zadržati na Predlogu zakona o računovodstvu i reviziji, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Naime, mogli smo da vidimo iz ovog zakona i da pročitamo da se ovde radi o reviziji. Uređuju se uslovi i način vođenja poslovnih knjiga, sastavljanje i prezentacija finansijskih iskaza, kao i uslovi i način sprovođenja postupka i vršenja revizije finansijskih iskaza. Ovaj zakon se primenjuje na pravna lica registrovana za obavljanje privredne i društvene delatnosti i delove stranih društava, a ne primenjuje se na subjekte koji se finansiraju iz budžeta. Dobio sam, kao narodni poslanik, jedno pismo koje je uputilo neko akcionarsko društvo, izdavačka delatnost, a to je "Privredni savetnik". Možete da pročitate na sajtu i da vidite u javnosti, u štampi, kako nas kritikuju zbog podnetih amandmana. Pripremio sam im odgovor, a pročitaću zbog čega, u stvari, kritikuju SRS i naše amandmane: "Postavlja se pitanje da li svi poslovni subjekti u koje spadaju preduzetnici i mala pravna lica treba da primenjuju međunarodne računovodstvene standarde koje u EU, počev od 2005. godine, primenjuju samo velike kotirajuće korporacije, čije se hartije od vrednosti kotiraju na finansijskom tržištu u okviru EU. Pri sastavljanju konsolidovanih finansijskih izveštaja procenjuje se da ih primenjuje oko sedam hiljada kompanija, što je oko 0,03 % od ukupnog broja preduzeća u EU. Ostala preduzeća u zemljama članicama EU primenjuju nacionalne propise i nacionalne standarde, usklađene sa odgovarajućim direktivama EU. Primena ovih standarda na sva pravna lica, za šta se vi zalažete, nije celishodna i mnogo je razloga za to". Znači, bune se zato što smo protiv Komora, kako bi one imale monopol u politici. Pročitaću obrazloženje koje sam pripremio, radi javnosti i njih, da znaju zbog čega mi, srpski radikali, ne prihvatamo polovične stvari kao što vi to radite. Naime, ovde nas kritikuju da podržavamo računovodstvena udruženja, pa odgovor na to glasi: "Predlogom zakona predviđa se osnivanje Komore ovlašćenih revizora, članom 50. stav 2. Predviđa se da su članovi Komore ovlašćeni revizori koji su zaposleni u preduzeću za reviziju, ovlašćeni interni revizori, kao i preduzeća za reviziju. Strukovna udruženja mogu osnivati isključivo zainteresovana lica, najmanje deset lica prema sada važećim propisima, a radi ostvarenja nekog svog zajedničkog interesa ne mogu se osnivati po sili zakona". Znači, jednostavno, zakon reguliše osnivanje Komora dok se strukovna udruženja mogu dobrovoljno osnivati i to znači da nisu direktno pod ingerencijom ministarstva i vlade. Udruženja građana moguća su samo na dobrovoljnoj osnovi. Kako se sada predviđa Predlogom zakona o računovodstvu i reviziji, članstvo je obavezno za ovlašćene revizore. S obzirom na to da samo članovi Komore mogu da ispune potrebne uslove za rad, članovi organa strukovnog udruženja moraju biti isključivo iz reda članstva. To je razlika između Komore i strukovnih udruženja. Pogledajte samo ingerencije koje ima Komora. Poslove koji su Predlogom zakona stavljeni u delokrug rada Komore, kao što je davanje licence ovlašćenim revizorima, zatim praćenje procesa harmonizacije računovodstvene revizorske regulative, donošenje programa obuke kandidata, propisivanje uslova za sticanje, produživanje i oduzimanje licenci, nostrifikacija profesionalnih zvanja, priznavanje profesionalnih zvanja, primena međunarodnih standarda, kodeksa etike itd. Znači, primenom međunarodnih standarda i kodeksa etike, tosvuda u svetu obavljaju profesionalne organizacije, a ne poludržavne organizacije, kakva je u stvari Komora. Komora je praktično poslovno udruženje, a ne nedobitno strukovno udruženje. Znači, ovde je bio u pravu i prethodnik iz DSS, profesor, koji je govorio da je Komora poludržavna institucija koja je pod kontrolom Ministarstva finansija i Vlade Republike Srbije. Verujem da je ovo bitno pitanje, radi javnosti i udruženja akcionara koji su nam to napisali, s tim što bi sada oni hteli da imaju monopol preko ove komore, a ne oni koji se samovoljno udružuju, kao što je bilo do sada. Na kraju, zahvaljujem vam na pažnji i pozivam vas da prilikom rasprave usvojite naše amandmane i time ćete koliko-toliko poboljšati ove zakonske projekte. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ištvan Takač, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo objedinjenu raspravu o Predlogu zakona o hartijama od vrednosti i investicionim fondovima, o preuzimanju akcionarskih društava, kao i Zakon o računovodstvu i reviziji. U tranzicionom periodu države sve funkcije se nalaze u reorganizaciji. U slučaju Republike Srbije dodatno se vrši prilagođavanje propisa i u odnosu na situaciju kada je bila u savezu SRJ. U ovom periodu pojedinci, građani postaju i potencijalni preduzimači, odnosno vlasnici sopstvenih jedinica privređivanja koji za sebe i svoju porodicu mogu da obezbede određeni deo sredstava za život. Kako će ove jedinice privređivanja postojati, živeti i pod kojim okolnostima mogu doći do novca, predstavlja složen odnos okruženja. Šta su u stvari ovi propisi? Finansijska funkcija privrednog društva i sada i u prošlosti su bili: obavezno očuvanje i jačanje finansijskog ugleda društva, maksimalno korišćenje povoljnih trendova na tržištu novca i kapitala, svođenje na najmanju meru negativnog uticaja monetarnog poremećaja, svođenje na najmanju meru finansijskih rizika poslovanja. Tačno je da ova načela utiču na poslovanje svih privrednih subjekata, ali da bi to shvatili neophodno je upoznati i prihvatiti i primeniti ih. Posebno želim istaći da u proteklih 50 godina poslovanja za ondašnja privredna društva neophodna sredstva poslovanja uglavnom sunabavljana putem kredita, odnosno dobavljača, a novi vid poslovanja i nabavke sredstava za poslovanje, naročito za investicije su sredstva nabavljena na tržištu kapitala putem vrednosnih papira. Ne želim negirati da krediti ubuduće neće nestati, samo želim da naglasim prednost tržišta kapitala o kome danas ovde raspravljamo. Malopre navedena načela finansijskih poslovanja i da bi ona mogla biti primenjena, ona naročito maksimalno koristi povoljan trend tržišta, novca i kapitala, neophodno je da tržište kapitala funkcioniše. Kako bi tržište kapitala funkcionisalo mora biti regulisano zakonom i drugim podzakonskim aktima. Prethodni savezni zakon, kao što smo i danas čuli, kao i drugi finansijski instrumenti, u 265 članova reguliše ovo tržište kao osetljivo tržište. Utvrđen je 21 pojam koji je u pravnom prometu hartija od vrednosti i drugih finansijskih dokumenata regulisao taj zakon. Poređenja radi, zakon o tržištu kapitala Republike Mađarske donet 2001. godine problematiku uređuje u 107 pojmova. U Predlogu sadašnjeg zakona o hartijama od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata koji ima 262 člana, navedeno je da je zakonodavac sledio bazične principe i standarde osnovne direktive EU koji predstavljaju krucijalni deo akcionog plana u funkcionisanju finansijskih usluga, kao i druge direktive koje su implementirane u zakonu. Osnovna karakteristika tržišta hartija od vrednosti i drugih finansijskih dokumenata je organizovano tržište. Organizovano tržište, vrednost papira je ono mesto na kojim se po unapred utvrđenim pravilima nudi, odnosno kupuje vrednosni papir, javno i od strane poznatog organizatora nad kojim se vrši kontrola rada, nadzor od strane zakona i propisanog organa, ovom prilikom Komisije. Profesionalni investitori su po predlogu zakona oni koji po svom osnovnom delokrugu poslovanja imaju zadatak prikupljanja novca, a to su banke i međunarodne organizacije, kao i druge međunarodne organizacije koji su aktima Vlade za to osposobljeni. Smatram da u ovu kategoriju moraju biti uvršćeni investicioni fondovi koji se formiraju po zakonu. O povezanim licima u pogledu vrednosti papira ne bi trebalo posebno govoriti, jer je to detaljno regulisano Zakonom o privrednim društvima. Predlog zakona o hartijama od vrednosti predviđa ko je izdavalac i obaveze izdavaoca koji moraju sastaviti prospekt. U prospektu izdavaoc mora da garantuje istinitost i potpunost podataka koji su naznačeni u istom, po članu 27. Predloga zakona. Po toj osnovi kupac stiče poverenje u vrednosne papire i ima nadu da oni donose profit na koji računa prilikom kupovine vrednosnog papira. Po Predlogu zakona prospekt se ne traži kada preduzeće izdaje akcije u postupku privatizacije državnog, odnosno društvenog kapitala, u skladu sa zakonom kojim se uređuje privatizacija. Značajno je da svako uključivanje hartija od vrednosti na organizovano tržište vrednosnih papira prethodi registrovanju u Centralnom registru. Predlog zakona omogućuje trgovanje hartijama od vrednosti inostranog porekla. Sa ovim hartijama od vrednosti, po članu 36. Zakona, mogu trgovati brokerska društva ako su prospekt registrovali i imaju dozvolu od nadležne komisije. Po Predlogu zakona novčani deo osnovnog kapitala za organizatora tržišta kapitala vrednosnih papira, berzanskih poslova, ne može biti manji od milion evra. Za vanberzanske poslove 300.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Jedan od učesnika organizovanog tržišta hartija od vrednosti je brokersko-dilersko društvo koje se organizuje po pravilima za privredno društvo. Izuzetak je visina osnovnog kapitala pri osnivanju društva. Po članu 126. to je 50.000 evra, 100.000 evra, 200.000 i 300.000 evra, u zavisnosti od obima. Zakon posebno reguliše odgovornost brokerskog društva u odnosu na rizik i ono čemu su izloženi. Po članu 147. izloženost riziku brokersko-dilerskog društva prema jednom licu, odnosno prema više povezanih lica ne sme prelaziti 25% kapitala brokersko-dilerskog društva. To je garancija da brokersko društvo ne može da prokocka ulogu klijenta kojim se obraća. U vezi drugog zakona, o preuzimanju akcionarskih društava koji je podnela Vlada, želim da istaknem sledeće: ovaj predlog zakona spada u red regulisanja finansijskog tržišta. U Predlogu zakona, u 53 člana detaljno su regulisani uslovi i postupak preuzimanja AD, prava i obaveze učesnika u postupku preuzimanja i nadzor nad sprovođenjem postupka preuzimanja akcionarskih društava. U preuzimanju mogu da učestvuju pojedinačno ili zajednički fizička i pravna lica i investicioni fondovi sporazumno. Svaki učesnik, bilo da je pojedinac ili sporazumno udruženi, obavezan je da obezbedi potrebna sredstva za preuzimanje. Bitno je istaći, kao zaštita akcionara u Predlogu zakona je predviđena obaveza objavljivanja namere za preuzimanje. To se dešava onda kada preuzimač raspolaže sa više od 25% akcija društva koje preuzima. Po Predlogu zakona, onaj koji stiče akcije nasleđivanjem privremeno ili deobom zajedničke imovine preuzimanje društva nije obavezan da objavi. Po članu 13. Predloga zakona ponuđač je dužan da u roku od jednog dana podnese Komisiji zahtev za odobrenje i objavljivanje preuzimanja. Komisija je dužna da u roku od dva dana to objavi, odnosno odbije i o tome obavesti Centralni registar za hartije od vrednosti. Bitan je način objavljivanja ponude. Preuzimač je dužan da istu objavi u novinama koja ima tiraž najmanje 100.000 primeraka, kao i elektronski, i na ovaj način smatram da je omogućeno da se najšira javnost informiše o nameri preuzimanja. Što se tiče cene preuzimanja, Predlog zakona utvrđuje ponuđenu cenu, jer akcija ne sme biti niža od prosečne cene akcije u poslednja tri meseca pre objavljivanja. Dalje, posebno treba naglasiti da ako neko kupi 95% akcija nekog društva, obavezan je da pod istim uslovima otkupi ostale, do 100%. Mišljenja sam da će, kada ovaj predlog zakona zaživi, zloupotrebe u ovoj oblasti biti svedene na najmanju moguću meru. Što se tiče Predloga zakona o računovodstvu i reviziji, ovaj predlog zakona je davno najavljen. Nacrt zakona je u dva navrata vraćen na dopunu. Najšira stručna javnost je učestvovala u raspravi tog nacrta. Predlog zakona je upućen Skupštini u januaru ove godine. Mišljenja sam da na ovaj način neposredni korisnici mogu da se unapred upoznaju sa namerama predlagača i da svoje dobronamerne primedbe upute radi poboljšanja ponuđenih rešenja. Smatram da je za svako društvo, pa i za naše, vrlo značajno da sva ona privredna i druga zbivanja koja imaju ekonomski i novčani efekat moraju biti evidentirana i na vreme prikazana. U ovom Predlogu, ovaj deo je dobro regulisan. Želim da naglasim da ovaj predlog zakona odgovara sadašnjim privrednim i drugim društvima. Smatram da su norme koje su obavezujućeg karaktera, svedene na realne veličine, bez preteranog administriranja sa mogućnošću upotrebe svih savremenih sredstava prenosa i registrovanja podataka. Posebno pozdravljam i podržavam predložena rešenja u Predlogu zakona u vezi stručnosti pojedinaca koji će biti angažovani u vođenju knjigovodstva i to da privredno društvo prema svojim potrebama određuje i utvrđuje isto. Ovde želim istaći da je zakonska obaveza u vezi kategorije, ali i stručnosti, kao što su računovođe, samostalni računovođa i ovlašćeni računovođa, u ovoj oblasti prestala da važi sa Zakonom o računovodstvu i reviziji 2003. godine. Takav stav u vezi ovog pitanja može da se proveri i na internet prezentaciji Ministarstva finansija. Neke strukovne organizacije i sada, sredinom 2006. godine, to prikazuju isto kao obavezu, te od svojih članova skupo naplaćuju sticanje takvog zvanja. Mišljenja sam da bi predlozi koji su dati, dakle, upravo za vraćanje ovih obaveza, vratili struku i stručnost bez stvarnog znanja. Sa moje strane, zalažem se da strukovne organizacije osposobe ekonomske tehničare i ekonomiste za specijalne oblasti u privrednim delatnostima i za kvalitetno vođenje proizvodnje, složenih proizvoda, takozvanog pogonskog knjigovodstva, zatim bankarskog knjigovodstva, budžetskog, itd. Isto tako, smatram da je u eri elektronskog programskog sastavljanja godišnjih izveštaja poslovanja bilansa uspeha i bilansa stanja, neophodno da budu osposobljeni za sastavljanje i analizu tih izveštaja. Što se tiče eksterne revizije bilansa privrednih društava, mišljenja sam da ta obaveza treba da ostane samo za velika pravna lica i za one koji imaju akcije na nekoj berzi. Ostala privredna društva u ovoj fazi privređivanja, nakon privatizacije, poslovaće svojim kapitalom, privatnim ili udruženim, pa smatram da će oni najbolje kontrolisati potrošnju svojih para i znati da li je realno. Uostalom, u Predlogu zakona je predviđeno da poreski organi u svako doba mogu kontrolisati izveštaje svih privrednih subjekata i u slučaju kod utvrđivanja poreske obaveze, ako bi pogrešili nešto, to će najkvalitetnije utvrditi Poreska uprava. Prikupljanje poslovnih izveštaja u ranijem Zakonu o računovodstvu bilo je povereno Narodnoj banci Republike Srbije što je nasleđeno od nekadašnjeg SDK. U međuvremenu je donet Zakon o formiranju Agencije za privredne registre i on ima obavezu da prikuplja i evidentira finansijske izveštaje privrednih društava i ostalih subjekata koji su po zakonu obavezni da podnose takve izveštaje. Zalažem se da u narednom periodu ovi izveštaji budu dostavljeni samo ovoj agenciji. Realno je da državni organi, dakle, isti izveštaj koji se traži od drugih privrednih i pravnih subjekata, na jednom mestu prikupljaju pismeno ili elektronski, zatim taj isti dokument da bude na raspolaganju svim ostalim državnim organima. Pozitivan primer je kod podnošenja godišnjih izveštaja korisnika budžetskih sredstava. Zalažem se da u eri racionalizacije, u budućnosti državne službe, država sa svojim normativima treba da vodi računa o nametanju administriranja privrednim subjektima. Predlog zakona o formiranju Komore revizora je realan. Države u okruženju već imaju takvu Komoru. Trebalo bi razmotriti mogućnost da njeno funkcionisanje bude regulisano posebnim zakonom. Mišljenja sam da će predloženi zakoni doprineti razvijanju uz punu kontrolu i stručnost kapitala. Poslanička grupa G17 plus podržava ove predloge zakona i poziva sve ostale da to učine.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam za ovu govornicu zbog dve stvari. Prva stvar je da bih zamolio predstavnike većine da prime delegaciju ratnih vojnih invalida, ove mučenike koji su prolivali krv za ovu zemlju, kojima ste ovde zakonom smanjili prava i koji neće znati kako da se leče u budućnosti, a imaju problema i sa policijom, ali su u svojim invalidskim kolicima uspeli da probiju taj kordon i da dođu do Vlade. Vratite taj zakon u Narodnu skupštinu i prihvatite amandmane srpskih radikala kako bi ti ljudi mogli normalno da žive. Sada sam došao da vam pročitam nešto, dame i gospodo narodni poslanici, ne tiče se ove tačke dnevnog reda, a tiče se svih tačaka Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, zato što smo o tome odlučivali na posredan način u Narodnoj skupštini, i mi iz poslaničke grupe SRS smo na to ukazivali bezbroj puta. Doneo sam direktan dokaz, nešto što ću da vam pročitam – ko je dobio nacionalnu frekvenciju u našoj zemlji, čime se bave i kakva nam to demokratija u Srbiji cveta; ko je u Srbiji fašista, ko je u Srbiji taj koji poziva na ritualna ubistva. Dame i gospodo, ispred sebe imam tekst, skinut sa zvaničnog sajta B92, iz emisije "Peščanik". Gost je Vukašin Nedeljković, umetnik. Taj čovek je između ostalog rekao, znate, svakojake gluposti i ludosti slušamo svaki dan, slušali smo kampanje, jednom mesečno o tome kako je Tomislav Nikolić ubijao babe i dede, pa su onda ućutali. Slušali smo kako sam hteo da ubijem rođenu majku, pa su onda ipak shvatili da je to možda malo previše, pa su prekinuli. Ali, dame i gospodo, slušajte sledeću stvar, molim građane Srbije da samo zamisle šta bi to "demokratske snage" činile sa svojim političkim protivnicima, dakle, te najdemokratičnije sa B92, u čemu je njihov zločin, a videćete zašto sam izgovorio tu reč – zato što je to snimljena emisija, pa emitovana. Znači, nije došao neki ludak, pa izgovorio nešto sa čim se niko ne slaže direktno i uživo u programu, ne, emisija je snimljena, dame i gospodo narodni poslanici, i takav snimak je emitovan, pa poslušajte. Kaže, i onda razmišljam da li te ljude treba ubiti ili ne, i setio sam se, priča Vukašin Nedeljković, kada sam bio u Oksfordu, ima taj muzej jednog avanturistu koji je obišao ceo svet, on je sakupljao raznorazne stvari, pa imate šta su Eskimi nosili u 19. veku, Afrikanci, Arapi, itd. i onda odete u jedan deo, ne znam kako bi to preveli, kao smanjene glave, dakle, citiram sa njihovog zvaničnog sajta, nisam slušao, nemam običaj: "To bih sa Nikolićem i Vučićem uradio. Znači, odseći im glavu, staviti u tu kiselinu da se glava smanji i napraviti izložbu. Onda bih imao kao neke foldere, tu bi bili radikali, pa sa Koštunicom", ne znam ni sam šta i kako dalje. Kaže: "To bi bio mnogo jak muzej. Tu bi onaj Čarls Sači odlepio, on se loži na te bizarne stvari. Garantujem da bi on to odmah kupio, dao bi milion funti samo da im nekako odsečemo glave". Dame i gospodo narodni poslanici, poznat sam kao veoma plašljiv čovek. Ovaj čovek mi je sad zapretio ritualnim ubistvom, odsecanjem glave, i Tomislavu Nikoliću i meni. Zvali su me članovi porodice, zvao me je brat i kaže: "Šta da radimo sada, da idem u B92, šta da im radim?". Rekao sam:"Molim te, nemoj ništa, zato što je ovo slika i prilika fašizma u Srbiji". Ovo je slika i prilika najcrnjeg oblika fašizma u Srbiji. Sada pitam, ko od vas podržava taj fašizam u Srbiji? Ko je dozvolio da ovakav fašizam ovako nabuja, da odsecaju glave ljudima, stavljaju u kiseline i smanjuju zato što su politički protivnici? Za to bi uzeli milion funti, pošto je kod njih sve u funtama, dolarima, evrima, itd. Ko je to dozvolio? Ko je dozvolio da posle toga imamo priču o tome ko će, kako i na koji način da se obračunava sa političkim protivnicima? Da li je to ona radio-televizija koja je do skoro puštala spot "Da nam se ne ponovi", pa puste sa RTS-a neki snimak u kome neki novinar kaže: "I ustaše su napale Borovo selo", ili ne znam šta, što je sve bilo sušta istina. Kao, da nam se to ne ponovi, takvo izveštavanje ili ne znam šta. Da li o tome pričamo? Gospodine predsedavajući, pitam vas, vi ste razuman čovek, bez obzira na sva naša politička neslaganja, uvek sam poštovao vaš racio i smirenost, objasnite mi o čemu je ovde reč. Da li to vlast, okupacioni režim, znate na koji režim mislim, mislim na Vladu Srbije u slučaju invalida, ne mislim na Vladu Srbije u ovom trenutku, mislim na ovaj sveukupni okupacioni režim, interesuje me da li to oni pozivaju na nešto sa čime se na Polineziji i Mikroneziji prekinulo pre 60 godina? Da li pozivaju na ritualna ubistva političkih protivnika? Da li je to poželjno ponašanje? Da li je taj stepen ispoljavanja fašističke, zločinačke ideologije poželjno i dobro ponašanje u Srbiji?Meni se čini da su neki napravili da jeste, zato što svi ćute i zato što ne sme i ne može da im se suprotstavi. Kao što vidite, ima neko ko će da im se suprotstavi. Samo vas molim da nikada više niko ne govori kako je neko nekada širio negde mržnju. Oni Vojislava Šešelja gone u Haškom Tribunalu zbog onoga što su nazvali inflammatory speech (zapaljivi govori). U tim, tobože zapaljivim govorima, nema ničega sličnog, apsolutno ničega sličnog. Ima pokušaja odbrane srpskog naroda od najezde ustaških zlikovaca, ovih ili onih, ali ničeg sličnog. Sada pitam, kakva će biti reakcija Saveta Radiodifuzne agencije, hoće li reagovati ministar kulture na ovo, hoće li reagovati Vlada Srbije i ovaj što reaguje kada Darko Rundek dobije negde usput šamar, pa ga prima, gladi po obrazu i kaže: izvini, ništa strašno. (Predsedavajući: Vreme.) Znam i izvinjavam se, gospodine predsedavajući. Hvala vam na razumevanju i strpljenju. Ili će opet da ćute? Ili je dobro ponašanje odsecati glave Nikoliću i Vučiću? Nemam ništa protiv, oslobodio bih se briga, ne bih znao da ovakvi postoje na kugli zemaljskoj. To pokazuje šta bi sve zaista radili. Ovo je sada upozorenje nama, srpskim radikalima. Ovo pokazuje u ogoljenom obliku šta bi oni sa nama radili da nismo ovoliko čvrsti, složni i jaki, koliko danas jesmo. Nemojte da imate bilo kakvih iluzija, to nas čeka sutra ukoliko bismo im dozvolili da nas na bilo koji način umanje, našu snagu spuste, ukoliko bi uspeli na bilo koji način da nas pobede ili sklone iz političke javnosti. Ne bi nas čekali zatvori i stadioni, kao što su ranije predviđali, čekalo bi nas odsecanje glave, na ovaj ili onaj način. Zato vam predlažem, a molim sve ostale građane da to dobro vide i da im se, ne silom, ne snagom, već argumentima, pameću, znanjem, ako hoćete i lepotom, suprotstavimo na svakom mestu u Srbiji, u svakom bioskopu, pozorištu, restoranu, da pokažemo da imamo argumenta, a oni imaju argument za odsecanje glave. Naš argument je čuvanje i ljubav prema Srbiji i prema našem narodu, ali i svim ostalim građanima. Oni neka odsecaju glave, a mi ćemo da čekamo da vidimo šta će nadležni državni organi po tom pitanju da preduzmu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo, poštovane kolege, kada su u pitanju ova četiri zakona, a govoriću samo o prva tri koja dotiču finansijsko tržište, činjenica je, kao što su rekle i moje kolege, da se sa njima poprilično zakasnilo, ali razlog za to kašnjenje je, pre svega, želja srpskih tajkuna da što više od malih akcionara otmu akcija i što više obezvrede kapital malih akcionara u prethodnom periodu. Već dve godine ovaj zakon o tržištu hartija od vrednosti, koji, u suštini, ne liči na zakon, koji je osmišljen da bi se opljačkali građani Srbije, funkcioniše. Za te dve godine Vlada Srbije nije našla razloga da spreči tu pljačku, pre svega onaj deo koji se odnosi na preuzimanje, a čini mi se da se o tome u dosadašnjoj raspravi ponajmanje i govorilo. Privatizacija, s jedne strane i finansijsko tržište, s druge strane, učinili su danas da je većina građana osiromašena, s jedne strane, a s druge strane imamo par onih koji su ogroman kapital, koji je decenijama stican u ovoj državi, prigrabili za sebe ili za svoje najbliže. Pretpostavlja se da je primenom ovog zakona u prethodne dve godine opljačkano na stotine malih akcionara, da se radi o kapitalu malih akcionara koji je u vrednosti negde oko tri milijarde evra i da je dobar tok kapitala nebrigom Vlade prešao u nečije ruke, u ruke srpskih tajkuna. Nebriga oko finansijskog tržišta je, pre svega, kroz nedonošenje zakona, kroz nepotpunu zakonsku regulativu, ali postoje i veliki problemi u funkcionisanju i stvaranju samog finansijskog tržišta, koji ne dotiču samo regulativu. Sva ta nebriga može da se iskaže i nekim kvantitativnim podacima, činjenicom da je od ukupnog bruto društvenog prihoda ostvaren promet na finansijskom tržištu samo 2,9%, da je rast indeksa berze kod nas nekih 39% u proseku, prethodne godine, bez obzira na inflaciju koja je iznosila nekih 17-18%, bez obzira na proces privatizacije koji još uvek nije završen, bez obzira na činjenicu da se veliki broj transakcija odvija baš u samom procesu privatizacije. Sve to, kao i činjenica da je za razvoj finansijskog tržišta potreban izvestan broj godina, izvestan vremenski period, stručnjaci kažu od pet do šest godina da bi efekti po privredu bili pozitivni, razlog je zbog čega danas imamo skup kapital. U situaciji kada Narodna banka Srbije propisuje sve veće i veće rezerve bankama i kada će se to sigurno odraziti na kamate, činjenica je da će bitno uticati na sposobnost privrede u narednom periodu. Što se ovih problema finansijskog tržišta tiče, nažalost o njima niti raspravlja stručna javnost, Vlada ne pokušava da organizuje skupove na kojem bi se dala neka rešenja, gde bismo stvorili jedan koncept nacionalnog akcionarstva. Sve se to radi u nekim uskim krugovima oko Ministarstva finansija i samog ministra Dinkića i stiče se utisak da imamo svojevrsnu zločinačku organizaciju, s ciljem da se ogroman kapital građana prebaci u ruke par stotina ljudi u Srbiji. Znači, nedostatak nacionalnog akcionarstva i koncepta je presudan za sve ono što se dešava kada je u pitanju finansijsko tržište, ali je i činjenica da imamo jako lošu makroekonomsku situaciju, činjenica da i ove godine imamo veliku inflaciju ukazuje na to da će i razvoj finansijskog tržišta i ubuduće biti usporen, ukoliko se uzme u obzir da imamo problema i sa zdravim privrednim rastom i da mikroekonomija, stanje u preduzećima nije zadovoljavajuće. Možemo da očekujemo da i u ovoj meri ova zakonska regulativa koja je donekle popravljena, ali daleko od onoga što smo očekivali, bar mi iz SRS, što se pokazuje kroz veliki broj amandmana koje smo dali, znači da sve to neće popraviti situaciju kada je u pitanju tržište kapitala. Veliki problem za razvoj finansijskog tržišta u svakom slučaju i neusklađenost realnog i finansijskog sektora i to su već problem privrede koji se odlažu od kad je ova vlada stupila na vlast. Stiče se utisak da mi u stvarnosti i nemamo Ministarstvo privrede, da je Ministarstvo privrede faktički pod stečajem ministra finansija Mlađana Dinkića, da je Ministarstvo privrede danas samo servis Agencije za privatizaciju i da u okviru naše države postoje neke nedodirljive institucije i institucije koje imaju pravo da samovoljno krčme imovinu koja je sticana decenijama unazad, mislim pre svega na ministarstvo, odnosno na Agenciju za privatizaciju, ali kroz ovaj zakon provlači se i još jedna institucija koja ima neograničena prava i čija prava najvećim delom nisu regulisana predloženim zakonima. To je Komisija za hartije od vrednosti. Ogromna su diskreciona prava Komisije za hartije od vrednosti u ovim zakonima i naći ćete u svakom drugom, trećem članu pravo Komisije za hartije od vrednosti da propisuje jednu ili drugu oblast. Ono što je najveći greh Vlade do sada, to je činjenica da na finansijskom tržištu imamo izuzetno slabu ponudu, da nemamo ponudu onih prvoklasnih akcija, ponudu od najvećih, pre svega javnih preduzeća, preduzeća iz oblasti komunikacije, preduzeća iz oblasti elektroprivrede. Tu bi u svakom slučaju mogla da se nađe i ponuda akcija Železnice, NIS-a, Aerodroma, a pokazalo se u prethodnih godinu dana kroz privatizaciju bankarskog sektora da Vlada i nema stvarnu nameru da potpomogne razvoj finansijskog tržišta, jer da smo imali prilike da banke privatizujemo uz pomoć akcija, uz pomoć finansijskog tržišta, sasvim sigurno bi imali mnogo kvalitetnih hartija danas na samom tržištu. To tržište umnogome bi se produbilo u odnosu na situaciju koju imamo danas. Ništa Vlada nije uradila ni po pitanju municipalnih obveznica, obveznica lokalnih samouprava i činjenica je da je velika mogućnost da se novac građana Srbije uloži u obnovu i same Srbije i same privrede ispuštena, ne koristeći tu mogućnost obveznica lokalnih samouprava. Danas imamo izuzetno plitko tržište, tržište na kome dobrim delom dominira strani kapital. Pretpostavlja se da od ukupnih investitora 50% finansija stiže od stranog faktora, ali ono što je činjenica sa stranim faktorom, to je da on čeka, čeka da li će ova vlada uspeti da oporavi ekonomiju Srbije. Ukoliko se povuče sa našeg finansijskog tržišta biće to jako teški efekti po našu privredu, pre svega odraziće se i te kako na inflaciju, jer se prilikom povlačenja stranih investitora dešava i da dinare zamenjuju za devize i iznose ih, pojavljuje se višak dinara, a sve to u svemu utiče na makroekonomsku stabilnost. Ne budemo li pod hitno krenuli u razvoj finansijskog tržišta pitanje je ima li uopšte smisla i osmišljavati dalje korake u tom smislu. Rekao bih da je tržište izuzetno nelikvidno, naročito slobodno berzansko tržište na kome kažu da ima negde oko 960 preduzeća. Od toga imate dnevni promet na nivou nekih 80 preduzeća. To najbolje pokazuje da je ponuda akcija znatno veća od potražnje, a u proseku to je negde dva i po puta veća ponuda akcija, odnosno kapitala u odnosu na samu potražnju, a indirektno ukazuje i na loše stanje privrede, na šta SRS ukazuje godinama unazad, faktički od samog stupanja ove vlade na vlast. Što se edukacije građana tiče, ništa nije urađeno u ovom prethodnom periodu. Samim postupkom privatizacije onog trenutka kada je osmišljen zakon trebalo je da krenemo i u razvoj finansijskog tržišta, ali je istog trenutka trebalo da krenemo i na edukaciju građana. Često pominjem primer Mađarske, koja je kada je krenuo razvoj finansijskog tržišta imala tako ozbiljne i snažne institucije da su građani uzimali kredite da bi kupovali akcije svojih preduzeća, za razliku od naših građana koji kredite uzimaju za ličnu potrošnju. To najbolje ukazuje koliko građani danas nisu obavešteni i ne prave razliku između osnovnih pojmova koji se dotiču finansijskog tržišta, pa nažalost imate situaciju da su sportske kladionice mnogo zanimljivije od berzanskih izveštaja, iako je mogućnost zarade znatno veća na finansijskom tržištu, nego što je to u sportskim kladionicama. Verovatno sve dok se ne desi da na zadnjim stranama novina imamo finansijski izveštaj sa berzi, nećemo imati priliku da vidimo prave efekte od samog finansijskog tržišta. Rekao bih u vezi regulative, da je predlog ovih zakona u svakom slučaju trebalo da upotpuni i predlog, odnosno izmene i dopune Zakona o privrednim društvima, jer se Zakon o tržištu od hartija od vrednosti i Zakon o privrednim društvima i te kako prepliću, mnogi instituti nisu usaglašeni, mnoga rešenja između ta dva zakona i u prethodnom zakonu i u ovom sadašnjem Predlogu zakona o tržištu hartija od vrednosti nisu usaglašena. Za uspešan razvoj finansijskog tržišta, u svakom slučaju neophodno je da imamo bitne izmene i dopune Zakona o privrednim društvima. Iskoristio bih ovu priliku da pomenem samo par stvari. Moramo pod hitno da regulišemo otvorena i zatvorena privredna društva i način prelaska iz jednog u drugi. Dosta se govorilo o tome da će ovaj zakon o tržištu hartija od vrednosti da reguliše tu oblast, međutim, u samom predlogu nema tih rešenja. Od toga se očigledno pobeglo, jer se nažalost ide na koncentraciju kapitala i u strahu od regulisanja zatvorenih privrednih društava. Mislim da je taj strah osnovni razlog zbog čega se na to išlo, s obzirom na izuzetnu liberalizaciju kada je u pitanju koncentracija kapitala. Što se tiče korporativnog upravljanja, tu je jako malo učinjeno, iako se Vlada i predlagač hvale da toga ima u ovom zakonu, malo je toga iskreno, a mali akcionari kao osnovni stub svakog akcionarstva, niti Zakonom o privrednim društvima niti ovim predlogom zakona nisu došli u situaciju da ozbiljnije kontrolišu akcijske gazde, da kontrolišu menadžment i upravu, a nemaju čak ni adekvatnu mogućnost da kontrolišu revizore, a spoj revizora i uprave najveći je razlog mnogobrojnih mahinacija na svim finansijskim tržištima širom sveta. Što se tiče samih problema u vezi Zakona o privrednim društvima, velike su zloupotrebe i sve je veći broj zloupotreba i kada je u pitanju promena pravne forme privrednog društva. Tu se skoro uvek, po pravilu, ne pitaju mali akcionari, čak i nisu svesni šta se dešava, iz kog pravnog oblika u koji pravni oblik je prenešena njihova imovina, a ono što je jako bitno, to je činjenica da mali akcionari crpe svoj legitimitet iz prava na svojinu. Pravo na svojinu je ono za šta se svi zalažemo da treba biti maksimalno zaštićeno, nije to prosto preglasavanje ko ima koliko akcija u privrednom društvu, da li neko ima 51% ili 65%. I tih 1% i ta jedna akcija nečija je svojina i on ima prava iz te svojine i ta njegova svojina mora da bude zaštićena. Što se tiče konkretnih zakona, upravo bih, sa po par primedbi da se osvrnem na ova tri zakona. Kažem, poslanici SRS podneli su veliki broj amandmana i kroz te amandmane imaćemo priliku da o svemu tome podrobno razgovaramo. Ono što je najbitnije kod Zakona o tržištu hartija od vrednosti to je činjenica da je on poprilično neprecizan i nejasan, da je ono što je možda najveći problem u ovom zakonu – pojava vanberzanskog tržišta, a da za to ne postoji ozbiljno objašnjenje da to vanberzansko tržište nije na pravi način definisano, da nije ni na pravi način razgraničeno u odnosu na berzansko tržište i verujem da najvećem broju poslanika, pa i ljudima iz stručne javnosti nije jasan ni cilj postojanja vanberzanskog tržišta, izuzev, ako mu je cilj da mali akcionari mogu svoje akcije da iznesu na tržište bez ikakvih ograničenja, da se eventualno pojave manja i srednja preduzeća. Ali, sasvim sam siguran da je u okviru postojeće berze, u okviru slobodnog berzanskog tržišta dopunom postojeće regulative i pravila poslovanja berze bilo moguće taj problem rešiti i na mnogo kvalitetniji način, izbegavajući umnožavanje institucija koje će samo da zbuni eventualne akcionare. Što se tiče same berze, mislim da je krajnje vreme da se ukine monopol beogradske berze. Nema razloga da u Srbiji nemamo još neku berzu, u Crnoj Gori imate dve berze, a potencijal njihov i naš je poprilično različit. Mislim da država ima mogućnost da preko novosadske robne berze pomogne stvaranje još jedne novčane berze, što bi bitno uticalo na razbijanje monopola beogradske berze. Monopol beogradske berze je očigledan na svakom koraku. Beogradska berza bitno utiče na finansijsko tržište, pre svega kroz Pravilnik koji, istina, usvaja Komisija za hartije od vrednosti, ali su veliki monopoli i u samom Upravnom odboru beogradske berze. Činjenica je da je najveći broj ljudi koji su u Upravnom odboru, u stvari direktori bivših banaka u stečaju, da bankari imaju monopol u upravnom odboru, a i sami posrednici prilikom kupovina preko nekih svojih, znači brokersko-dilerska društva preko svojih udruženja pokušavaju da osnaže monopole na beogradskoj berzi, a činjenica je da berza i monopol ne idu jedni s drugim, da je berza nešto sasvim suprotno od monopola. Što se tiče Zakona o tržištu hartija od vrednosti, rekao bih još jednu stvar. Što se tiče stranih profesionalnih investitora potpuno je nejasno zbog čega se predlagač zakona opredelio da na to imaju pravo samo zemlje OECD-a i EU, da je to regulisano članom 11. i da uslove za odobrenje propisuje Komisija za hartije od vrednosti. To je još jedna potvrda da Komisija za hartije od vrednosti ima izuzetna diskreciona prava u najvećem delu instituta koji se pojavljuju u ovim zakonskim rešenjima. A što se same Komisije za hartije od vrednosti tiče, najveći problem sa njom je to što je pitanje da li ona ima kapacitet i da li je dovoljno osposobljena za sve one podzakonske akte koje je neophodno doneti da bi ovi zakonski predlozi mogli da zažive. Mi najveći problem imamo, imali smo, a čini mi se, imaćemo i sada, siguran sam u stvari, posle ovog zakonskog rešenja sa prospektima, a dosad je Komisija za hartije od vrednosti propisivala prospekte. Nažalost, bili su poprilično šturi, u razvijenim tržišnim privredama ti prospekti imaju čak i do 30 strana. Činjenica je da je i ovo zakonsko rešenje trebalo da napravi razliku između privrednih subjekata, da su one ozbiljne, jake, velike firme koje su od velikog značaja za privredu trebalo da imaju znatno obimnije prospekte i da je trebalo rangirati te firme prilikom obaveza iz podzakonskih akata. A sama Komisija za hartije od vrednosti, zahvaljujući kaznenim odredbama koje su isuviše liberalne, niske, neće biti u mogućnosti da u potpunosti sprovodi nadzor nad primenom ovih zakona, a za jedno finansijsko tržište, zdravo tržište, neophodna je potpuna pravna regulativa, neophodno je da imamo adekvatnu kaznenu politiku. To je, prema tome, moja osnovna zamerka, što se tiče Zakona o tržištu hartija od vrednosti. Jako malo je govoreno i o Zakonu o preuzimanju akcionarskih društava, a mislim da je on izuzetno bitan i da je zahvaljujući ovim rešenjima iz prethodnog Zakona o tržištu hartija od vrednosti opljačkan veliki novac. Nažalost, ovim zakonom se ta pljačka nastavlja, a osnovni razlog je u članu 1. Zakona gde se kaže da predmet trgovanja mogu biti deonice kojim se trgovalo poslednja tri meseca pre objavljivanja ponude za preuzimanje. Malopre sam govorio o tome koliko je naše tržište nelikvidno, koliko je mala trgovina na samoj beogradskoj berzi. Često su te trgovine fiktivne sa ciljem da se umanji cena akcija, znači posle prve trgovine, ako se ne ide – umanjuje se za onih 20%, pa iz 20% u 20%, dadođemo do jako niske cene akcija. Ako uz to ubedimo male akcionare da je to prava cena akcija, onda ste u mogućnosti da budzašto kupujete te firme na berzi, a u mogućnosti je samo par procenata građana Srbije. Znači, stav 1. je za SRS neprihvatljiv. Da bi se išlo u preuzimanje akcija nekog preduzeća neophodno je da one budu tržišno verifikovane, da to bude znatno veći period, neophodna su znatno obimnija ograničenja prilikom dozvole za preuzimanje i iz tog samog početnog člana vidimo nameru da se nastavi sa ovim procesom preuzimanja i to budzašto. Proces preuzimanja je skupa rabota u svim zemljama tržišne ekonomije, jedino je kod nas, zahvaljujući ovakvim rešenjima moguće to olako činiti. Što se tiče zajedničkog delovanja, mislim da je jako bitno da moramo da imamo mogućnost kontrole kada je u pitanju zajedničko delovanje, koje se reguliše članom 4. Toga nema, tih rešenja nema ni u zakonskom projektu. Ne mislim na kontrolu Komisije za hartije od vrednosti, moramo imati institucije koje će ozbiljnije da kontrolišu zajedničko delovanje, jer veliki broj nepravilnosti prilikom preuzimanja proizilazi baš iz toga. Mislim da imamo čak i odredbe, preskočiću nešto, jer sam dosta vremena oduzeo mojim kolegama, odnosno institute koje već imamo regulisane u Zakonu o privrednim društvima. Najočiglednije je u članovima 34. i 35. ovog zakona, gde imamo prinudnu prodaju, prinudnu kupovinu, da je u zakonu koji reguliše ponudu za preuzimanje to sasvim drugačije rešeno, u odnosu na Zakon o privrednim društvima, gde je to regulisano članovima 446. i 447, gde čak ni rokovi nisu usaglašeni, a svima nam je poznato da je Zakon o privrednim društvima sistemski zakon, da je veliki problem u ovom zakonu član 38, koji reguliše odbranu od preuzimanja. Ne bih se složio sa mojim kolegama koji zahtevaju da Skupština odlučuje o tome na koji način će Upravni odbor da reaguje na ponudu za preuzimanje, jer je to sasvim nerealno. To je, u stvari, izbegavanje i nemogućnost same odbrane za preuzimanje, jer znate da je minimalni rok za ponudu za preuzimanje 21 dan. Kakve su mogućnosti da se skupština sazove, organizuje, da se na pravi način obaveste akcionari, a osim toga, ti akcionari su izabrali taj upravni odbor. On ima zadatak da radi u cilju malih akcionara. Mali akcionari često nisu ni upućeni u samu problematiku ponude za preuzimanje, ne mogu realno da procene koje to posledice može da ostavi po njihov kapital. Prema tome, nema razloga da se Upravnom odboru onemogući da ide sa odbranom od preuzimanja. Ta odbrana od preuzimanja u svakom slučaju značila bi povećanje, odnosno rast cena akcija, a to je još jedan dokaz da onaj ko je pisao ovaj zakon nije imao dobru nameru, kada su u pitanju cene akcija i malih akcionara. Jako je loše ukoliko ovim zakonskim rešenjima, ovako kako su koncipirani, dozvolimo koncentraciju kapitala, jer koncentracija kapitala u svakom slučaju znači zatvaranje privrednih društava, znači manji obim trgovine na finansijskom tržištu i manju ponudu kapitala, i to jako kvalitetnog kapitala. Kada su investicioni fondovi u pitanju, rekao bih da se namerno kasni sa ovim zakonom da bi se cena akcija oborila na berzi što je moguće više, da je uopšte pitanje da li ovaj zakon može da zaživi. Mnogi poslanici iz vlasti su ga hvalili, ali čemu investicioni fondovi ako nemaju čime da trguju. Ako niste izneli portfolije akcija velikih firmi investicioni fondovi neće imati čime ni da trguju na tom finansijskom tržištu. Prema tome, pitanje je politike razvoja kompletnog finansijskog tržišta i pitanje je da li ovaj zakon ima nekog ozbiljnog smisla. Što se tiče ograničenja, mislim da je 10% prevelik procenat, da je to neophodno smanjiti na 5%, naročito u početnoj fazi, dok zakon ne zaživi, jer treba što je moguće više diversifikovati rizik; da je jako problematična i neuređena trgovina između investicionih fondova, jer je česta u zemljama u našem okruženju; da investicioni fondovi trguju između sebe i na taj način stvaraju neki virtuelni profit i sebi omogućuju velike profite, profite za menadžment, ali ne profite za one građane koji novac ulože u te investicione fondove. Neophodno je da se Komisija za hartije od vrednosti bliže uredi, kao i tarifnik, i sasvim je sigurno da uz ovaj zakon moramo doneti mnogo oštriju regulativu kada su u pitanju investicioni savetnici. Bez dobrih i kvalitetnih investicionih savetnika ovaj zakon ne može da zaživi i da se znaju krajnji vlasnici u investicionim fondovima. To je jako bitno za kontrolu celokupnog finansijskog tržišta. Kao što rekoh, biće dosta priče o ovim zakonima, izuzetno su bitni za srpsku privredu. Imaćemo prilike da sve pojasnimo, u svakom slučaju moram unapred da kažem da je ovo nedovoljno, ni približno onome što je SRS očekivala, a čekala dve godine unazad i da bez sumnje SRS neće glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Stevica Deđanski.
Srpska radikalna stranka ne može da podrži ove predloge zakona i podneli smo veliki broj amandmana. U raspravi u pojedinostima, po članovima za koje smo podneli amandmane, vrlo konkretno ćemo ukazati na te nedostatke, a načelnu raspravu ću da iskoristim da pripremim javnost, a i poslanike koji podržavaju ovaj koncept ili ove koncepte i da pokušam da ih ubedim da je ovo konceptualno pogrešno postavljeno. Vidite, pre mesec dana raspisani su izbori za predsednika opštine Bor. Odmah nakon nekoliko dana Ministarstvo ekologije donelo je rešenje i zabranilo da topionica radi, jer zagađuje okolinu. Neko će da pomisli: šta je tu loše? Verovatno da ništa nije loše, ali za proteklih 80 godina Ministarstvo je moralo češće da vrši kontrolu, da donosi rešenja i zabranjuje rad. Zašto je to uradilo baš pre deset dana? Zbog izbora. Znači, nešto plemenito i dobro je zloupotrebljeno. Da je neka druga konstelacija snaga i da niste na neki način na vlasti u Pančevu, već da ste kojim slučajem u opoziciji, a da je na vlasti samo DS i njihov Miković, verovatno bi građani Pančeva bili čašćeni rešenjem, gde se "Petrohemiji" i "Rafineriji" zabranjuje da nešto radi, jer su sa ove govornice gotovo svi poslanici koji su prisutni u Narodnoj skupštini, a koji su iz Pančeva, dolazili, apelovali, molili, ne može da se diše, preduzmite nešto, sanirajte. Međutim, Vlada je ćutala. Neće da se raspišu lokalni izbori, jer su tamo svi oni zajedno – DSS, DS, G17 plus, lige, šmige, mige, itd. Zašto je ovaj uvod važan? Isto to je u ova četiri zakona, potpuno isto. Šta je karakteristika za ova četiri zakona? Da su vidno preopterećeni pojmovima i terminima iz direktiva, ali nam nije jasno kako je moguće da je u ime Vlade potpisnik zakona Miroljub Labus, zastupnik Vlade Mlađan Dinkić, a u vreme dok se ovo pisalo i išlo prema Skupštini jedan izašao iz Vlade, jer smo udaljeni od EU, a drugi nam nudi i ovde priča neke bajke: samo što nismo ušli u EU, sve je ovo u skladu sa direktivama EU. Verovatno je potrebno da se na to odgovori, ali naći ćete neki odgovor, mene to u ovom trenutku ne interesuje. Interesantno je da javnost zna o čemu se radi. Oni koji ostaju u Vladi i oni koji beže iz Vlade su za EU, a vidite i sami, nemamo mišljenje ko je na tom pravom putu. Sva četiri zakona su opterećena tim terminima, pojmovima koji su poznati stručnoj javnosti. Međutim, problem svih zakona je što fali vezivno tkivo između članova. Oni su prosto nabacani. Poslanici vlasti sa ove govornice su podržavali ovaj predlog zakona i šta su isticali, osnovno za Zakon o investicionim fondovima je da građanin nije dobio mogućnost da višak sredstava koje poseduje uloži u neki fond i tu mnogo više zaradi nego što bi dobio od banke, na ime kamate za štednju. Lepo samo zvuči. Koliko je to realno? Obrazloženje sadrži tu realnost, a ona je da, po njihovoj proceni, kod građana postoji između tri i četiri milijarde evra, i ako se to ubaci da živi, privreda će da cveta. Postavljam pitanje, na kojim to robama može više da se zaradi nego na kamati koju banka daje? Banka kreditira privredu, uzima neku kamatu, pa ta privreda radi, a takođe treba nešto da proizvede, proda, da zaradi, podmiri sve troškove, da isplati i kamatu banci i da zarade akcionari tog privrednog društva. Sada se ovde našla još jedna institucija koja će još više da garantuje. Postoji mogućnost da se mnogo više zaradi slobodnim sredstvima koja se preko nekog investicionog fonda negde plasiraju, a mi ne znamo gde se plasiraju i ne treba da znamo konkretno, ali smo dužni da znamo u kakvom ambijentu živimo, gde ta sredstva idu i ko će da koristi i da osniva te investicione fondove. Dobićemo odgovor i na to pitanje. Malopre je rečeno da do sada nismo imali investicione fondove. Imali smo, svaka brokerska kuća je imala svoj investicioni fond, ali se nije tako zvao. Pošto je pitanje preuzimanja akcija i preduzeća bilo nedefinisano i tu smo imali investicione fondove. Kako? Prikrivene. Tu su se pravili i pojavljivali, u skladu sa Zakonom o obligacijama, neki konzorcijumi, papirološki stvoreno kvazi-pravno lice. Kada već pričamo o Zakonu o investicionim fondovima sve lepo stoji, ali nema nigde odgovornosti Društva za upravljanje investicionim fondovima. Ovde se priča kako Investicioni fond donosi sigurno veći prinos, a šta ako pukne taj fond? Zbog čega? Zbog društva koje upravlja njime, zbog nekih članova koji primoravaju društvo za upravljanje da plasira sredstva u neke projekte, bez obzira što je u zakonu navedeno u kom procentu i gde i za šta mogu da se ulažu ta sredstva. Gotovo da nemate nijednu odredbu o odgovornosti. Razmislite. Posle ovog zakona o preuzimanju akcija, koji ćete izglasati, postavlja se pitanje, zašto nije u paketu i predloženi zakon o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima? On u dobrom delu svojih odredbi razmatra pravnu sudbinu akcija. Zašto nije napravljena neka veza? Nije rečeno: donošenjem ovog zakona ne primenjuju se odredbe Zakona o privrednim društvima. Nisu samo statusne prirode, ima tu puno odredbi koje govore o prometu akcija. Zar promet akcija nije i preuzimanje akcionarskog društva? To je izbačeno, to ne interesuje predlagača. On mora da ispuni zadatak. Znači, tri do četiri milijarde, navodno, treba da dođe. Taj isti Dinkić koji je napisao neku knjigu 2000. godine, rekao je da je bila procena da kod naroda postoji dve milijarde maraka koje se drže u slamaricama, pa kada ide ono dinar-marka preko banke, izaći će na videlo, a naročito u sledećoj etapi kada su se marke menjale za evro. Promenilo se ukupno sedam, osam milijardi maraka. Kada se sve uzme i sabere, pojavila se neka razlika od skoro tri milijarde. Odakle? Verovatno iz inostranstva. Svi koji kažu da će ovo biti uređeno grdno se varaju. Neće biti uređeno, već ćemo samo imati jednu šumu propisa, veliki broj normi koja će za mnoge ljude biti nepoznanica, ali će omogućiti da love. Ko? Oni koji insistiraju da se ovi zakoni donesu u ovom postupku. Vidite, kada se saberu odredbe svih zakona, to je verovatno preko 400 članova, ako ne čak i 500. Neko je smatrao da su poslanici genijalci, da mogu uskršnji praznik da provedu čitajući ne samo ovaj nego i onaj 550. Zakonik o krivičnom postupku, koji je dostavljen bukvalno uoči Uskrsa. Ovaj zakon o tržištu hartija od vrednosti takođe, pa odmah hitan postupak, sve hitno. Nekome se žuri. Čim se toliko nekom žuri, znači da nešto nije u redu. Da li su nam potrebni propisi o finansijskom tržištu? Jesu. Šta tim propisima treba da uredimo? Sve što se tiče finansijskog tržišta. Na koji način? Kompletno. Zašto? Da bi država mogla da preuzme obavezu i da garantuje prava i obaveze onih koji postupaju po ovom zakonu. Da li država sa ovim predlogom zakona dobija to ovlašćenje i obavezu? Ne potpuno, dobija delimično. Kako će država da garantuje da su ovo dobra rešenja, sprovodiva, primenjiva i da će svako da odgovara ukoliko prekrši neku od ovih odredbi. Nema čime da garantuje. Pošto smo juče takođe imali objedinjenu raspravu i dva predloga zakona, podsećam vas na onaj drugi – o efikasnijoj zaštiti autorskih prava. Tada je bio neki drugi ministar i on taj zakon uopšte nije ni čitao, a za amandmane i ne zna da postoje. Tamo je bilo govora o inspekcijskom nadzoru, jer je ceo zakon inspekcijski. Tako je napisan da ukoliko želite inspekcijski nadzor, morate da podnesete zahtev, a inspekcija radi po službenoj dužnosti. Doduše, predviđen je i postupak po službenoj dužnosti, ali to je samo pet članova, a na zahtev stranke 30 članova. Inspekcija kobajagi nešto radi, a kada ona to završi, onda ti, kao vlasnik prava, moraš da tužiš i da ostvariš neko pravo. Da sam autor koji bi štitio svoja prava u skladu sa onim zakonom, odmah bi napisao pismo Vladi Republike Srbije i rekao bih: molim vas, nemojte nikakav zakon da donosite. Ako treba da izigravam šerifa i da idem od prodavnice do prodavnice i da gledam da li na mojoj garderobi koju proizvodim postoji znak moje firme ili je neko stavio taj znak. Ceo Novi Pazar samo stavlja znakove, onda mi ne treba nikakva inspekcija. Sam ću da jurim, snimam i sam da vodim postupak. Slično je i ovde. Veliki je broj odredbi, navodno nešto mnogo ozbiljno i samo jedan mali problem, fali vezivno tkivo između članova, tu su ostavljene rupe, a tu će da plivaju, ko, oni isti, oni i što izlaze i što ostaju, a uvek su na putu ka Evropi.
Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski, ima još 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto ima malo vremena, svoje obrazlaganje ću skratiti i pošto su drugi poslanici SRS jasno i konkretno rekli šta fali zakonu, odnosno zakonima koji su na dnevnom redu, neću govoriti u pojedinostima. Samo bih rekao osnovni razlog, za sve zakone koje predlažete ovde, a pogotovo ova četiri, zašto ne treba glasati i zašto ih ne treba usvajati, a osnovni razlog je što ga vi branite i donosite. U proteklom periodu bili ste vrlo ozloglašeni, čak se u poslednje vreme dešava, a u vezi sa gospodinom ministrom, kada hoćeš da plašiš nekog direktora banke, direktora firme, bilo koga, čak se i deca plaše gospodina Dinkića. Doduše, smeju se, sećate se one emisije sa gutanjem ribica, ali poenta je da ste za šest godina ovde doneli raznorazne zakone i napravili jedno čudo. Dakle, neki sa kojima sam pričao kažu da ste neznalice, a ja mislim da nije samo to u pitanju, jer je činjenica da to jeste, jer se posle dve godine sve to primeti i vidi, dakle, dolazi do rezultata da i drugi primećuju. Vi ste, ja bih tako nazvao i žao mi je što gospodin ministar nije tu, vi ste dobar sluga, a kada bih vas pitao, rekli biste – narodnoj državi, a pitao bih samo čijoj, jer našoj niste, našem narodu takođe niste. Nadamo se, valjda je cilj svake Vlade i svakog ministra da narod živi bolje, da se otvaraju radna mesta i da imaju veće plate, a vidite na čemu smo sada. Dakle, posle vaše vladavine od šest godina vidite dokle smo došli. Vaša konstantna priča pri donošenju svakog zakona je: zakon će da doprinese, pa onda ide – povećanju finansiranja, prihoda, povećanju ovoga i onoga, a kao što vidimo i osećamo posle svega, baš toga nigde nema. Samo da podsetim šta ste radili u proteklom periodu od uništavanja naših banaka, od uništavanja svih naših dobrih firmi, jer nijedna firma koja je povećana nije dobra, odnosno samo je uništena, dugove ste nam povećali sa 8 ili 9 milijardi na 15 milijardi, sve je manje novih firmi koje se pojavljuju. Znate, prošle godine ste čak pokušali da ljude koji rade na pijaci prijavite kao nove firme, pa je bilo neko povećanje, ali ove godine ni toga nema. Uvoznički lobi hara, već milion puta smo pokazivali šta radite i šta sve uvozite, za dobru proviziju zna se, a u G17 plus nije problem da se dobije bilo kakva dozvola i bilo šta da se radi. Transferna sredstva koja postoje i koja ste uveli, dobijaju samo vaši ljudi, dakle tamo gde imate vlast, nema nikakvog merila, dovoljno je da budeš drzak i bezobrazan i da budeš član G17 plus. Da nema nikakvih konkretnih argumenata, kao što ste čuli ima ih, ali da ih nema, na osnovu iskustva iz prethodnog perioda, a to smo imali sa svim zakonima koje ste predlagali, činjenica je da ovakvi zakoni ne treba da se usvoje.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić. Nije tu. Onda reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog kratkoće vremena koje je još ostalo poslaničkom klubu SRS, neću ponavljati sve ono pametno što su rekli naši poslanici, ali neću ponavljati ni ono što nije pametno, a što su rekli neki drugi poslanici. Samo ću, vezano za ovaj zakon o hartijama od vrednosti kritikovati samo jedan segment. Obe poslaničke grupe, "G8,5% plus" i "G8,5% minus" učestvovale su u izradi ovog predloga zakona, jer tada su bili jedinstveni i zvali su se G17 plus, ali neke stvari koje ovde bodu oči, Narodna banka Srbije i država Srbija, mogu van berze bez javne ponude da kupuju i prodaju hartije od vrednosti. Dame i gospodo narodni poslanici, to istovremeno znači da će Jelašić, koji je guverner Narodne banke, da vas podsetim, to je onaj Jelašić što je za 12.000 evra kupio mercedes koji je prešao 20.000, iz Fonda "Jugobanke" kada je prodavao "Jugobanku", star godinu dana; to je isti onaj Jelašić što je za 380.000 evra kupio onu vilu na Dedinju, viletinu ili nešto najsvežije; to je onaj isti Jelašić kome je onaj što mu je sada savetnik nosio ono koferče od 100.000 evra. On će moći bez pojave na berzi, bez javne ponude da kupuje i prodaje hartije od vrednosti koje su u vlasništvu Narodne banke Srbije. Dalje, takođe bih podsetio, ali nema ministra, doduše, možda je otišao, dame i gospodo narodni poslanici, neka objasni ratnim vojnim invalidima kojih ima skoro 5.000 pred Vladom Srbije i koji su došli da traže svoja prava, krvarili braneći ovu državu, ostali bez zdravlja i sada ih bukvalno svode na prosjački štap Dinkić i njemu slični i valjda po sistemu one narodne pripovetke "Sve će to narod pozlatiti", treba da izađu da prose, da bi mogli da jedu. Upravo to se dešava kada državu vode oni kojima nije stalo ni do države ni do naroda. Podsetio bih ga na "Nacionalnu štedionicu", kako je nastala, kako je prodata, podsetio bih ga na "Evroaksiz banku", gde je držao 50.000.000 dolara, odnosno evra, deviznih rezervi ove zemlje, pa je "Evroaksiz banka" tim parama kupila akcije "Nacionalne štedionice", a on častio sa 7.600 kvadrata najkvalitetnijeg poslovnog prostora širom Srbije tu istu "Nacionalnu štedionicu", a onda kada su zatvorili krug, to su prodali. Onda se pojavljuju novi vlasnici, novi akcionari, a mnogi skriveni akcionari kada bi se samo mogla pronaći imena, našla bi se upravo u ovoj šifrovanoj interesnoj grupi. Podsetio bih vas na "HVB banku" gde je držao devizne rezerve zemlje, pa je onda ta banka kupovala hartije od vrednosti države, i to iz depozita, iz para države Srbije, i sada je "HVB banka" postala vlasnik tih hartija od vrednosti. Državnim parama su kupovane državne obveznice i hartije od vrednosti i to bez javne ponude. Ima još jedna stvar o kojoj nije bilo reči, šta je sa starim državnim dugom, mislim na dug onih banaka koju je ova vlast posle "buldožer revolucije" odvela u stečaj? Taj dug se pojavljuje na tržištu i to bez javne ponude. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da u danu za glasanje, bez obzira što smo napravili onoliko amandmana, sa toliko amandmana se ovaj zakon ipak ne može poboljšati i predlažem da u danu za glasanje pritisnete crveno dugme. Hvala.
Ostao je još minut i po. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Miloš Dišić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, molio bih vas da malo produžite to vreme, najverovatnije niste dobro izračunali. Štareći o zakonu? O zakonu je dosta toga rečeno. Ne bih da ovo malo vremena potrošim na to, jedino što hoću da kažem je da ne verujem onome ko ga je pisao i obrazlagao danas, samim tim što je dosta loše rečeno. Svi predstavnici poslaničkih grupa su uglavnom imali primedbe na njega i tu im se pridružujem. Ne mogu da verujem ministru Dinkiću da će sve ovo biti dobro, iz razloga što moram da ga podsetim na njegovo gostovanje u Inđiji pre dvadesetak dana. Zato mu ne mogu ni verovati da će ovaj zakon stupiti na snagu i da će građani Srbije imati koristi od njega. Pošto gospodin Dinkić ima toliko problema u njegovom poslaničkom klubu i mora da ih sređuje, nažalost, nije ovde, pokušaću da preko njegovih predstavnika dostavim ovu dokumentaciju koja je vezana za Inđiju i za ono što on hvali u opštini Inđija. Moram, zbog samih građana Inđije, da tražim njegovo javno izvinjenje sa ove govornice, kako građanima Srbije, tako i građanima Inđije. Ovih dana smo svedoci da je gospodin Dinkić izjavio da je opština Inđija 20 godina otišla unapred u odnosu na ostale opštine u Srbiji. Slažem se sa time, ali samo u jednoj sferi, u sferi kriminala i korupcije, daleko, možda i za 50 godina od ostalih. Šta gospodin Dinkić podržava? Moram da vam ukažem na ovo, da poslanici i građani Srbije znaju. U opštini Inđija cveta kriminal i ništa drugo se ne dešava. Bilo je firmi koje su dolazile da nađu prostor da izgrade fabrike i ponudili su oko 1.500 radnih mesta u opštini Inđija. Šta se desilo? Ovih dana su ti ljudi otišli, napravili firme tamo gde im je bilo bolje, gde im ljudi iz lokalnih samouprava možda nisu tražili provizije. Jedna od takvih firmi je jedna nemačka firma koja je trebalo da napravi za hiljadu radnih mesta objekat za proizvodnju delova niskog i visokog napona. Otišli su u Sremsku Mitrovicu, jer im je u Inđiji traženo samo za prazno zemljište, bez ičega, oko 19 do 22 evra, a u Mitrovici su to dobili za šest evra. "Don cafe" je trebalo da pravi pogon u Inđiji, u mestu Novi Karlovci, nedaleko od Inđije, 12 evra po kvadratu. Otišli su u Šimanovce i dobili po šest evra. Ovih dana slušamo priču kako treba neka italijanska firma da otvori pogon sa 20 radnih mesta. Od toga nema ništa. Čuvena banja u Inđiji, koja je trebalo da se pravi, od toga nema ništa, jer firma koja je došla iz Engleske i ponudila najnovije uslove ... (Predsedavajući: Vreme. Produžio sam vam minut i po, ali molim vas da privedete kraju.) Privodim kraju. Jedna nova Inđija, pored same Inđije, treba da nikne. Engleskoj firmi je tražena tolika provizija da su se ljudi okrenuli i otišli, ostavili nepotpisana dokumenta. Moram da pokažem, zbog javnosti i zbog poslanika koji sede ovde i slušaju, zamolio bih vas da pogledate ovo: Privredna komora Srema, februar 2006. godine, najnoviji statistički podaci govore da u tako dobroj opštini Inđija, koju gospodin Dinkić hvali – "nacionalni dohodak po glavi stanovnika u evrima za opštinu Inđija je 983,3 evra, a u odnosu na Srbiju to iznosi 60,28 posto". Sve opštine u Sremu, a to može dobro da se vidi ovde, iznad su 1.500 evra. Ako je tako dobro, ne vidim kako gospodin Dinkić može da laže i obmanjuje javnost. On je najveći "stručnjak", čuli smo da je stručnjak za finansijska pitanja. Ni to ne verujem. Sada je u još jednu oblast ušao, a to je oblast laži i obmana. U tabeli Privredne komore Srema se kaže da je broj nezaposlenih građana u opštini Inđija 10.000, koja ima 50.000 stanovnika, a u Sremskom okrugu samo Mitrovica ima 100.000 stanovnika i 12.000 nezaposlenih. Da se dobro radi u opštini Inđija, rezultati ne bi bili ovakvi. Pošto je vreme isteklo, ne bih da me više predsedavajući opominje, ostaviću da se ovo preda gospodinu Dinkiću. Ovde ima dosta stvari koje su nezakonite. Pošto sam sa ove govornice postavio poslaničko pitanje, a nisam dobio odgovor, gospodin ministar je poslao nekog iz ministarstva i iskontrolisan je budžet u opštini Inđija i kaže se da tamo nije nađeno ništa što je rađeno van zakona. Ovde sam dostavio dokumenta gde se govori da je tamo zaista rađeno protivzakonito. Gospodin Dinkić mora javno da se izvini građanima Srbije i Inđije na iznetim lažima. (Predsedavajući: Molim vas, završite.) Još jednom moram da kažem kako je Opštinski sud odblokirao račun JKP "Vodovod i kanalizacija" u Inđiji preko predsednika Opštinskog suda, koji čujem da će ovih dana biti smenjen. Kada je gospodin Dinkić pre mesec i po dana bio u Inđiji, dogovorio je da se tako radi, pa je tada predsednika Opštinskog suda stavio pod led i taj čovek će biti, kažu, ovih dana smenjen, zato što je odblokirao račun JKP "Vodovod i kanalizacija", a izvršna presuda Trgovinskog suda iz Sremske Mitrovice. Zamislite šta gospodin Dinkić radi i šta je njegov posao. Da li zaista građani Inđije ovo treba da trpe? Ne, JKP "Vodovod i kanalizacija" iz Inđije nije krivo, nije doprinelo da se izgubi spor od 74 miliona, a sada je na redu da izgubi spor od 1.240.000 evra. Zamislite, ako i to bude sprečeno, da ministar takve poslove radi, onda se ovde izvinjavam građanima Srbije i Inđije što sam ovo morao da iznesem. (Predsedavajući: Vreme.) Zahvaljujem se na strpljenju. Zamolio bih da gospoda iz ministarstva preuzmu ovo i predaju gospodinu Dinkiću, jer vidim da ga danas ovde nema.
Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik SRS.
Dame i gospodo poslanici, moje kolege iz SRS su dali još nekoliko primedbi na ovaj set predloga zakona koji se tiče uređenja tržišta hartija od vrednosti. Predlagač, odnosno Vlada, nastavlja onu priču od 5. oktobra, delom da sve one radnje koje su radili u proteklom periodu ozakone, stave pod zakon, kako ne bi snosili određene sankcije, a delom da kroz ova tri zakona, prema njihovim procenama, taj iznos od 3,5-4 milijarde evra koji se nalazi kod građana, jednostavno, dođu do njega raznim finansijskim špekulacijama. Da je to tako vidi se i u članu 62. stav 4, gde se kaže: "Ako aktom Vlade nije drukčije određeno, odredbe ovog zakona o trgovini hartijama od vrednosti na organizovanom tržištu ne primenjuju se: 1) na prenos svojine bez naknade na akcijama koje su izdale banke, sa državne zajednice Srbija i Crna Gora na Republiku po osnovu Zakona o regulisanju odnosa između SRJ i pravnih lica i banaka sa teritorije SRJ koje su prvobitni dužnici ili garanti prema poveriocima Pariskog i Londonskog kluba; 2) na trgovinu akcijama koje su izdale banke kad je zakonit imalac tih akcija Republika po osnovu Zakona o regulisanju odnosa između SRJ i pravnih lica i banaka sa teritorije SRJ koje su prvobitni dužnici ili garanti prema poveriocima Pariskog i Londonskog kluba i Zakona o regulisanju javnog duga SRJ po osnovu devizne štednje građana". O kakvim je tu dugovima reč? Prilikom dolaska na vlast 5. oktobra postojao je deo duga koji niko nije mogao da ospori. Istina je da je postojao deo duga prema raznim međunarodnim finansijskim organizacijama, kao što su Pariski i Londonski klub. Postojala je zakonita obaveza da se taj novac isplati. Jedan deo tog duga otkupila je tadašnja SRJ prilikom uvođenja međunarodnih sankcija i to za deset centi za dolar duga, a prilično veliki deo niko nije mogao da dokaže da duguje SRJ. U tom trenutku, tadašnji potpredsednik Savezne vlade, a kasnije i Republičke vlade, sada već bivši predsednik G17 plus, sa raznim međunarodnim finansijskim organizacijama uradio je reprogram duga SRJ, koji nismo morali da priznamo. Potpisivanjem tog reprograma poverenici dobijaju pravo, odnosno zakonski su regulisani kao vlasnici duga koji potražuju prema SRJ, a sada prema Republici Srbiji. Da bi se stranim bankama omogućio određen monopol koje u to vreme ulaze ide se korak dalje, pa se banke koje su najvećim delom u društvenoj svojini zatvaraju. Navodno, ukoliko dođe do situacije da moraju da vrate kredite koje su podizale kod raznih međunarodnih organizacija doći će u pitanje stabilnost dinara, ekonomija zemlje i to je razlog za rešenje tih dugova. Kasnije imamo zakon o bankama u likvidaciji i stečaju, koji opet te dugove ne priznaje više kao dugove banaka u stečaju, nego dugove Republike Srbije. Sada su ti dugovi koje niko nije morao da prizna –predmet trgovine hartija od vrednosti. Ko je garant? Republika Srbija. Ko će da se obogati? Onaj ko ih je kupovao u onom periodu između predloga ovog zakona koji je sada, između Zakona o dugu banaka koje su u stečaju i likvidaciji. Ko je tu najviše profitirao? Najvećim delom su profitirali baš "Nacionalna štedionica", Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Isto tako, kada su u pitanju obveznice stare devizne štednje, došli su do enormnog kapitala, često plaćajući 40 i 50 centi za dolar duga. Imali su sigurno dužnika – državu Republike Srbije, a najviše su oštećeni oni građani koji su zbog raznih situacija: gubljenja posla, zatvaranja firmi, privatizacije, itd. ostajali bez hleba i te obveznice prodavali prilično jeftino. Kada se određeni finansijski, odnosno politički pritisak napravio na tu gospodu, reše da naprave još jedan dobar poslovni potez, a to je da "Nacionalnu štedionicu", sada kao većinski vlasnici, prodaju. Našli su kupca – "Eurobanku" i u tom trenutku država, odnosno Ministarstvo finansija ne reaguje. Znaju za pregovore, neće da prodaju svoj vlasnički deo, već banku koja ide u potpunu privatizaciju, jer se prodavanjem vlasničkog dela podiže vrednost banke s jedne strane, a s druge strane obara se cena akcija pojedinačno. Gospoda Vuk Hamović i Vojin Lazarević bi pojedinačno dobili manje novca. Kada se završi ta transakcija bez Republike Srbije, onda Ministarstvo finansija donosi odluku da je proda, samo su sada te akcije mnogo jeftinije nego u trenutku kada je izvršena transakcija između "Eurobanke" i "Nacionalne štedionice". Tako to izgleda na tržištu hartija od vrednosti i tako se bogate razni špekulanti. Sada je cilj da se to uradi, da onaj novac koji je ostao kod građana na određen način dođe u posed finansijskih špekulanata. To se vidi već u članu 80, gde se kaže da novčani deo osnovnog kapitala berze ne može biti manji od milion evra u dinarskoj protivvrednosti, po zvaničnom srednjem kursu dinara Narodne banke Srbije, na dan uplate. Sada bi neko trebalo da kaže: znate šta, berza je jedno ozbiljno tržište i tu je potreban ozbiljniji iznos kao osnovni kapital, a već u članu 113. se kaže da je za vanberzansko organizovanje tržišta hartija od vrednosti potrebno uplatiti 300.000 evra. Sada imamo male akcionare koji će biti u određenim investicionim fondovima, plasiraće deo svog novca uz obećanje da će da dobiju bolje kamate i uslove nego što to banke mogu da im daju i špekulacijama na berzi da se dođe do toga da u određenim trenucima vrednost nekih akcija raste ili pada. Imamo i ljude koji su se već u ranijim finansijskim transakcijama prilično obogatili. Šta se dešava u tom slučaju, ako se dokaže da je berza ili organizator vanberzanske prodaje hartija od vrednosti odgovoran za nastalu štetu? Krivičnih odredbi za takvu situaciju u ovom zakonu nema. Ima za lažne prospekte, itd. Piše da je zabranjeno. Jeste, ali šta, kako i na koji način tu zabranu sprovesti? Znači, jedino što može da se uradi jeste da se berza tuži ili organizator vanberzanskog tržišta da nadoknadi štetu. Ako nema nekog drugog kapitala osim osnivačkog, a neće ako to radi, moći će da nadoknadi samo štetu u iznosu od 300.000 evra, a zaradio je nekoliko miliona. Organizator berze koji je odgovoran za nastalu štetu isto može da se tuži. Jedino što može da mu se uzme jeste njegov osnivački ulog od milion evra, a opet je zaradio nekoliko miliona. Ovde najzanimljiviji član, odnosno deo ovog zakona jeste komisija, pogotovo članovi: 226, 227, 232, 244, način izbora komisije. Navodno, Ustavom je to neregulisano da Komisija može da bude nezavisan državni organ. Neću sada, u pojedinostima ćemo više o tome da popričamo. Znači, nekim uporednim pravom već sada bismo, po tom tumačenju, imali bar 50 ili 60 izmena i dopuna zakona, gde razne agencije rade kao nezavisne, a organ su državne uprave i, po ovom tumačenju, ne rade u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Čini mi se da je to samo deo političke priče, da se zamažu oči narodnim poslanicima i javnosti kako je ovaj zakon izuzetno dobar, kako on reguliše odnose na tržištu hartija od vrednosti i kako su investitori, pogotovo oni mali, ali njihov kapital je oko tri ili četiri milijarde evra, ravnopravni i kako mogu da posluju pod sigurnim uslovima. Cilj je da ovakvim zakonom špekulanti koji su do sada sticali enormno bogatstvo, to povećaju, na štetu malih akcionara.
Da li još neko želi reč, ko nije iskoristio svoje pravo, iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o: - Predlogu zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, - Predlogu zakona o investicionim fondovima, - Predlogu zakona o preuzimanju akcionarskih društava, i - Predlogu zakona o računovodstvu i reviziji. Završili smo sa ovom tačkom dnevnog reda, u načelu. Određujem pauzu do 15,20 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNIM SKIJALIŠTIMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat, 36 minuta; Demokratska stranka Srbije – jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; Demokratska stranka-Boris Tadić – 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus – 37 minuta, 12 sekundi; Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde; Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 – 20 minuta, 24 sekunde;, pet narodnih poslanika ''Za evropsku Srbiju'' – 6 minuta; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO-a i tri nezavisna poslanika – po pet minuta na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika i, naravno, računamo na toleranciju stručnih službi do završetka izlaganja predstavnika predlagača, budući da vidim da su svi nešto malo okasnili. Obaveštavam vas da su ovlašćeni predstavnici ispred poslaničke grupe SRS – Zlatan Jovanović, ispred DSS – Arsen Kurjački. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, prof. dr Bojan Dimitrijević, ministar trgovine, turizma i usluga, želi reč? (Da.) Izvolite. Samo trenutak, dozvoljavate, pošto se ne registruje, ali pitanje je da se olakša poslanicima da se podsetimo tačnog redosleda, planiranog redosleda rada narednih dana. Dakle, kao što je jutros najavljeno radiće se po članu 85. st. 1. i 4. Poslovnika, a izuzetno i sutra, s tim što će se najduže raditi do završetka načelne rasprave o Predlogu zakona o vraćanju crkvene imovine, sutra do završetka te rasprave, ne duže. Nastavak sednice kad god da se završi sutra, pre podne, popodne ili predveče, svejedno, biće u utorak u 10,00, to je plan. Naravno, sutra ćemo imati zvanično, a danas radimo samo do završetka tačke koja je na dnevnom redu, svejedno što je moguće da će se završiti ranije. Shvatio sam šta me pitate. Hvala mnogo. Izvolite, nadam se da smo svima pomogli, izvolite, gospodine ministre.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovde je reč o Predlogu zakona koji je dospeo u Skupštinu još pre godinu dana, ali upravo zbog činjenice da smo u prethodnom mesecu praktično usvojili Strategiju razvoja turizma, ovaj zakon je u tom kontekstu postao vrlo aktuelan. Samo ću kratko naglasiti to da je prema Strategiji razvoja turizma razvoj planinskih centara i skijaškog turizma jedan od pet najznačajnijih turističkih proizvoda koji Srbija može da ponudi, s tim što ovakav vid turizma i ovakav vid razvoja turističkog proizvoda, skijanja, zahteva naravno i investicije i zahteva odgovarajuću institucionalnu podršku, koju upravo treba da pruži jedan ovakav zakon. Ja ću ovde, samo kratko, podsetiti narodne poslanike na činjenicu da će po prvi put ove godine Vlada uložiti oko 500 miliona dinara u turističku i komunalnu infrastrukturu u, nekih, devet regija u Srbiji, među kojima je i nekoliko planinskih regija kao što su: Stara Planina, Golija, Divčibare, Zlatibor, Zlatar i Tara. Znači, praktično, blizu 400 miliona će skoro otići u ove namene, što je po prvi put za poslednjih desetak godina, koliko ja znam, da je Vlada počela da ulaže u razvoj turističke i komunalne infrastrukture. U okviru tih projekata Stara Planina je prepoznata kao jedan od apsolutnih prioriteta, sa ogromnim potencijalima i za razvoj nerazvijenih područja i za razvoj planinskog turizma, sa potencijalom investicija od nekoliko stotina miliona evra. Ali, da bi se to ostvarilo potreban je jedan ovakav zakon kao institucionalni okvir, potrebno je formiranje preduzeća, javnog preduzeća za gazdovanje i upravljanje javnim skijalištima i potrebno je da država prethodno uloži sredstva u razvoj turističke i komunalne infrastrukture, kao preduslova za ozbiljnija investiciona ulaganja u drugoj fazi. Šta nas je zapravo motivisalo, posle ovog uvoda, da donesemo jedan ovakav zakon? Rešenja Nacrta zakona imaju uticaj kako na organizacije koje trenutno upravljaju ili će u budućnosti upravljati skijalištima, tako i na skijaše i druge korisnike skijališta. Njima se regulišu sva pitanja od značaja za rad skijaških centara i ponašanje korisnika skijališta. Rešenjima Nacrta se dobija jasan pravni okvir za poslovanje skijaških centara, osigurava bezbednost na skijalištima i podstiče razvoj zimskih turističkih usluga u Republici. Bez odgovarajućeg uređenja, održavanja i opremanja javnog skijališta nije moguć razvoj zimskog turizma i zimskog sporta u Republici, niti su bez odgovarajućeg zakonskog ambijenta moguća strana ulaganja u ovoj oblasti. Brojna interesovanja stranih kompanija za ulaganje u skijaške centre Srbije najčešće su i propadala zbog nepostojanja jasnog pravnog okvira za izgradnju, uređenje i korišćenje skijališta. Nacrt zakona o javnim skijalištima je pripreman jako dugo, uz konsultaciju sa strukom, sa svim stručnim organizacijama i skijaškim centrima koji se ovim poslom bave i u tom smislu obezbeđena je, može se slobodno reći, neka vrsta konsenzusa povodom ovog zakona. Naravno, nakon donošenja zakona, zakon stupa na snagu osmog dana od dana usvajanja u Skupštini, imaćemo šest meseci za odgovarajuće prelazne i završne odredbe. Da kažem još i to, da je, s obzirom na to da je od Predloga proteklo godinu dana, Strategija razvoja turizma je upravo nametnula potrebu da Vlada Srbije utvrdi dva amandmana. To su amandmani na član 4. i amandmani na član 5. zakona. Amandmanima na član 4. Vlada, zapravo, utvrđuje javna skijališta, odnosno prostore pogodne za uređenje javnih skijališta koji su od posebnog značaja za razvoj zimskih sportskih aktivnosti, na osnovu posebnog akta čiji je predlagač Ministarstvo nadležno za poslove turizma. Znači, ovim se ustanovljavaju javna skijališta i njima je napravljena razlika između javnih skijališta čije je korišćenje, izgradnja i upravljanje u opštem interesu, i drugih skijališta koja su od lokalnog značaja. Ovo je jedan od predloga koji je proistekao iz Strategije, imajući u vidu iskustva i rešenja drugih, naročito zemalja u kojima je skijaški turizam jedan od najznačajnijih turističkih proizvoda. Takođe, amandmanima na član 5. utvrđeno je da su delatnosti uređenja, održavanja, opremanja, upravljanja i korišćenja javnog skijališta, kao i upravljanje prostorima pogodnim za uređenje javnih skijališta delatnosti od opšteg interesa. Za obavljanje ovih delatnosti, u skladu sa Zakonom o javnim preduzećima, Vlada osniva javno preduzeće za upravljanje ovim skijalištima i to je ta suštinska institucionalna novina koju amandmani na Predlog zakona, usvojeni od strane Vlade, nose. Na ovaj način stvoriće se preduslovi za obezbeđivanje tehničko-tehnološkog, ekonomskog i upravljačkog jedinstva sistema skijališta i intenzivniji razvoj planinskih turističkih centara. Takođe, od nekih tridesetak amandmana, u ime Vlade, možemo da prihvatimo, nekih, šest amandmana, koji tehnički značajno doprinose poboljšanju teksta zakona. Samo još kratko da obrazložim predložena rešenja. U članovima od 1. do 6. definišu se pojmovi upotrebljeni u zakonu i utvrđuje da je skijaški centar dužan da obezbedi korišćenje skijališta pod jednakim uslovima svim korisnicima. Precizno se određuje koje se zimske sportske aktivnosti mogu upražnjavati na skijalištima. Članovima od 7. do 17. utvrđeni su osnovni elementi uređenja skijališta, koji se kao kompleksan objekat može sastojati iz jedne ili više ski-staza, ski-poligona, ski-puteva, liftova, žičara, infrastrukturne mreže, servisnih objekata, snežne i servisne mehanizacije, servisnih puteva, sopstvenih energetskih objekata itd. Članovima od 19. do 21. uređeno je obeležavanje skijališta, ski-staza i staza za moto sanke i predviđa se klasifikovanje i obeležavanje ski-staza, u zavisnosti od stepena težina i svojstva područja preko koga se pruža staza. Članovi 22. i 23. regulišu pitanje obaveze skijaškog centra za održavanje skijališta, kako za vreme trajanja ski-sezone tako i u periodu kada skijališta ne rade. Članovi od 24. do 26. uređuju pitanja obaveze postavljanja odgovarajuće signalizacije na skijalištima. Članovi od 27. do 32. regulišu pitanja upotrebe sredstava prevoza na skijalištu, kao i obavezu skijaškog centra da mehanizaciju za uređenje ski-staze označi na odgovarajući način. Članovi od 33. do 40. regulišu pitanja korišćenja i rada skijališta. Članovi od 41. do 50. regulišu pitanja spasilačke službe i službe prve pomoći. Članovi od 51. do 58. regulišu pitanja vezana za bezbednost i red na skijalištu. Članovi od 62. do 68. bave se pitanjima vezanim za podučavanje skijanju. Članovi od 69. do 71. sadrže nadzor i upravne mere. Nadzor vrši turistička inspekcija, a kaznene odredbe su prilagođene Zakonu o prekršajima. To su osnovni elementi sadržaja zakona i mislili smo da je bilo neophodno da vas upoznamo sa kratkim predlogom sadržaja zakona.
Gospodine ministre, ovo nije pritisak tokom zakonodavnog procesa, već, pošto sam pregledao, po službenoj dužnosti, i zakon, koji već dugo stoji, kao što ste rekli, i amandmane koji su pristigli, naprosto, upozoravam da se još jednom razmotre amandmani, jer sam stekao utisak da je amandmane pisao skijaš, a da zakon nije pisao skijaš i da postoji čitav niz amandmana koji se tiču u suštini, ne cele zakonske regulative, već se tiču lingvistike, tačnog, preciznog obavezivanja u odnosu na ono što se stvarno na skijaškim stazama dešava, i za to ćete imati vremena, vi ili predstavnici iz Ministarstva, sve do početka, odnosno završetka rasprave u pojedinostima, što će verovatno biti tek krajem sledeće nedelje, tako da molim, naprosto, da obratite pažnju. Hvala na razumevanju. Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? Reč ima Rajko Baralić, predsednik Odbora za trgovinu i turizam.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Odbora za trgovinu i turizam izvinjavam se što nemate izveštaj u pogledu zakona o javnim skijalištima u načelu. To nije zbog toga što nije održana sednica Odbora, već je to zbog toga što Odbor ima tzv. konstrukcionu grešku. Ja deseti put molim sve koji su nadležni da ovu grešku otklone. Odbor za trgovinu i turizam broji 11 članova. Vladu tvori ili je podržava 129 poslanika, a oni u Odboru imaju pet predstavnika. Ostale stranke imaju 121 narodnog poslanika, a u Odboru imaju šest predstavnika. Zaista vas molim, nemam ništa protiv inicijative da se takvim komponovanjem Odbora pokaže viši stepen demokratičnosti, doprinos razvoju parlamentarne prakse i unapređenju parlamentarne prakse u našoj zemlji, ali Odbor za trgovinu i turizam tim načinom konstituisanja u potpunosti je onemogućen da kvalitetno radi. Bespotrebno troši veliku energiju, to čine predstavnici Vlade i članovi Odbora koji žele da rade, ne ulazeći u legitimno pravo članova opozicionih stranaka koji prosto ne žele da daju kvorum za rad Odbora, to je njihovo pravo, ono je legitimno i ja sa tim pravom ne polemišem i ne sporim ga, ali vas molim, u drugom razredu osnovne škole se uči da je 129 više od 121 i zaista sam potpuno obeshrabren, 14 ili 15 sednica smo održali do sada čineći različite ustupke, trošeći veliko vreme i veliku energiju. Ako ima snage da se ovo ispravi, ima, ako je neophodan ovaj odbor treba o tome da se izjasnimo, a ako nije, da promenimo Poslovnik Narodne skupštine i da ukinemo Odbor. Nema potrebe da postoji odbor koji treba svaki put da nekoga moli da obezbedi kvorum, da bi sednica formalno mogla da počne. Mi smo jutros sednicu održali u skladu sa Poslovnikom, ali nismo mogli da se izjasnimo o zakonu u načelu i nećemo moći da se izjasnimo o amandmanima koji su podneti na zakon, a koji su veoma kvalitetni i o kojima bi verovatno članovi Odbora imali šta da kažu. Odbor je bio matični odbor za nekoliko veoma važnih zakona iz oblasti trgovine i turizma. Još nekoliko zakona čeka da uđe u skupštinsku proceduru, kao što je zakon o banjama, biće zakon o trgovini, biće i neki drugi. Usvojili smo četiri zakona iz oblasti trgovine i turizma u prošloj godini. Dakle, velika je zakonodavna aktivnost u ovoj oblasti, a mi smo praktično onemogućeni da normalno i odgovorno obavljamo svoj posao. Kada je u pitanju sam zakon, evo, gospodine predsedniče, dozvolite da samo malo polemišem sa Vama. Uopšte nije tačno da oni koji su učestvovali u pisanju zakona nisu, kako vi kažete, skijaši. Ja ću da vas podsetim da je Odbor za trgovinu i turizam, kao jedan od učesnika pilot programa OEBS-a u 2005. godini od 18. do 20. marta, uz učešće Instituta za arhitekturu i urbanizam, Fakulteta sporta i fizičkog vaspitanja, uz prisustvo gospodina Roberta Ropreta, koji je šef Katedre za ove sportove na ovom fakultetu, uz predsednika najvažnijih asocijacija iz ove oblasti, kao što je Nadzorni odbor za instruktore, za skijaše itd. i da ne nabrajam sve druge, dakle, uz prisustvo direktora ski-centara i drugih i, naravno, uz prisustvo predstavnika Ministarstva trgovine i sporta i narodnih poslanika koji su bili zainteresovani, sportskih novinara i Uprave za sport, tri dana detaljno pokušavao da nađe najbolja moguća rešenja u jednoj oblasti koja je delikatna, zato što se nekome može učiniti da je to nepotrebno, da je to trošenje vremena. Na ski-stazama i na skijalištima obavlja se veoma živ saobraćaj i velika frekvencija pa su veliki rizici da ljudi budu povređeni i da nastradaju i čitav niz drugih komplikacija tada smo konstatovali i ja ovom prilikom molim sve koji su nadležni u Srbiji, nedostaje zakon o žičarama. Kada kažem o žičarama, to se odnosi i na liftove. To je važan zakon koji bi nakon usvajanja ovog zakona trebalo nadležno ministarstvo da predloži Narodnoj skupštini Republike Srbije i da zaokružimo ovo pitanje zato što to jeste važno, jer je u pitanju bezbednost velikog broja građana i ne samo učesnika u sportu. Dakle, ovde sam govorio kao predsednik Odbora ili kao tzv. predsednik tzv. Odbora, jer on formalno ne može da radi. Molim sve koji su razumeli o čemu sam ovde govorio da nam pomognu da se prokomponuje Odbor, u skladu sa rasporedom političke snage, političke volje u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kako bismo mogli nesmetano da obavljamo svoju ustavnu i zakonsku aktivnost. Hvala lepo.
Hvala vam. Dobro sam shvatio da je ovo u tom smislu bila tzv. polemika, jer ste vi u stvari samo izneli svoje tačne podatke o onome što znate, a ja sam izneo svoj utisak. Je l' tako. Hvala, gospodine Baraliću. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, narodni poslanik, Zlatan Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od prethodnog govornika moram da se složim sa mišljenjem gospodina predsednika Skupštine, da je ovaj zakonski predlog ipak pisao neko ko nije skijaš ili neko ko je skijanje video samo na televiziji. Naime, ovaj zakonski tekst koji godinu i po dana čeka da uđe u proceduru, odnosno u Parlament, u suštini je uopšten, u priličnoj meri konfuzan i bez konkretnih stvari. U mnogim segmentima je i smešan. Iz šturog izlaganja gospodina ministra nismo saznali ništa o samom zakonskom tekstu, ali smo saznali nešto što je nama poslanicima novo. To je informacija da je Vlada usvojila Strategiju razvoja turizma, koju mi još nismo videli, to je informacija da je Vlada podnela dva amandmana na ovaj zakonski predlog, koja, takođe, mi poslanici nismo videli. Ono što je bitno u vezi sa tim jeste da ti amandmani, bar po rečima gospodina ministra, bitno menjaju suštinu ovog zakonskog predloga. Zato je bilo korektno da se dostave blagovremeno da bismo i njih imali u vidu kada smo pisali amandmane. Sam zakon, kao što je ministar i rekao, sastoji se iz pet celina. Prva – osnovne odredbe, druga – uređenje, obeležavanje, korišćenje i bezbednosti na skijalištu, treća – nadzor, četvrta – kaznene odredbe i peta – prelazne i završne odredbe. Pokušaću da, u vremenu koje imam, iznesem zapažanja poslaničke grupe SRS na ovaj zakon, da ukažem na neke delove ili odredbe koje po nama nisu logične i da pozovem poslanike da prihvate bar veći deo amandmana SRS, kako bi se ovaj tekst popravio i postao prihvatljiv. U prvom delu, osnovne odredbe, definisani su neki navodni osnovni pojmovi koji su kasnije korišćeni u tekstu zakona. Međutim, ovde postoji problem što su definisani navodno i neki pojmovi koji su sami po sebi trivijalni, koje ne treba posebno objašnjavati i definisati, kao što su pojam skijanja, pojam skijaš, takmičar itd. Neki pojmovi, koji se kasnije u tekstu pojavljuju, izostavljeni su iz ovih osnovnih odredbi. Recimo, pojam ski-pas, ski-područje, skijaški centar, pista, to su pojmovi koji se kasnije u tekstu pojavljuju, a da ne znamo šta oni konkretno znače, jer u osnovnim odredbama nisu uopšte pomenuti. Kasnije su bitni za pravilno tumačenje predloženog zakona. U članu 3. imamo nekoliko pojmova i njihovih značenja koja su besmislena, pa čak i smešna. U članu 3. tačka 2) kaže: ''skijanje je zimska sportska aktivnost rekreativnog ili takmičarskog karaktera koja se sastoji iz alpskog skijanja, nordijskog skijanja ili snouborda''. Mislim da nije bilo potrebno uopšte pričati o ovome, valjda se zna, valjda je očigledno jasno i kažem, trivijalan pojam skijanja. Zatim, tačka 4) pojam skijaš, kaže: ''skijaš je fizičko lice koje se u cilju rekreacije bavi skijanjem na skijalištu ili se nalazi na ski-stazi radi skijanja''. Šta bi drugo mogao da bude skijaš? Ne može da bude pravno lice, niti može biti na stazi sa nekom drugom željom osim da se skija. Ne može se zvati skijaš u tom slučaju. Tačka 5) kaže: ''ski-staza je uređena i obeležena površina skijališta,namenjena za skijanje i podučavanje skijanju, koju opslužuje jedna ili više žičara''. Zašto uopšte ovo stoji u ovom tekstu obrazloženja ski-staze, a može biti ski-staza i bez žičare.Nema potrebe da pišemo u samom obrazloženju da to može opsluživati jedna ili više žičara. U tački 17) stoji: ''ski-lift je sredstvo visinskog prevoza za vuču skijaša po snegu uzbrdo''. Pa nisam još video ski-lift koji vuče skijaša nizbrdo. Član 5. glasi: ''Skijaški centar se osniva kao privredno društvo, preduzeće, ustanova ili preduzetnik i registruje se u odgovarajući registar u skladu sa zakonom''. To je sve u redu. Međutim, danas smo čuli da postoje amandmani kojima se planira osnivanje javnih preduzeća za upravljanje skijalištima. To ne stoji u prvobitnom ili važećem Predlogu zakona. Drugi stav člana 5. kaže: ''Skijaški centar upravlja skijalištem, odnosno prostorima pogodnim za uređenje skijališta, koji su, u skladu sa zakonom, proglašeni za prostore od značaja za turizam''. Opet kažem, postoji problem, a ovo je verovatno u skladu sa Strategijom, koju mi još nismo videli, ali nije u skladu sa konkretnim kontekstom ovog zakona. Ovde je već navedeno da će neki državni organ, verovatno Vlada, odrediti prostor koji će se urediti za skijališta, ali se ostavlja mogućnost preduzetnicima da budu vlasnici skijaških centara. Molim vas, ko će to sprečiti i onemogućiti čoveka, vlasnika zemljišta na kome se može izgraditi skijaški centar da registruje i otvori skijaški centar. Ili, da li će taj skijaški centar biti javno skijalište, ako Vlada nije utvrdila da postoje uslovi za formiranje, odnosno osnivanje skijališta na tom prostoru. Drugim rečima, valjda je svako skijalište koje je namenjeno skijašima, građanima, javno skijalište. Sada čujemo da nije, ali iz ovoga se to ne vidi da nije, iz ovoga se ne vidi, a vi ste amandmanima promenili suštinu ovog zakonskog predloga. `Takođe, čuli smo sada da je Vlada već utvrdila neke prioritete u Srbiji, odnosno područja koja će razvijati i u koja će ulagati u narednom periodu, sa ciljem da se stvore skijaški centri. Drago mi je da se među njima nalazi i planina Tara, kao jedna od planinskih lepotica u Srbiji. Drugi deo – uređenje, obeležavanje, korišćenjei bezbednost na skijalištu. U članu 9. stoji: ''Ski-staze na skijalištima moraju biti dovoljno široke, pregledne, sa odgovarajućim nagibom i visinskom razlikom i pripremljene tako da na njima nema rupa, vrtača, kamenih kompleksa ili drugih opasnih mesta''. Ne znam šta znači dovoljno široke, ne znam šta znači sa odgovarajućim nagibom. Ili, zašto to nije propisano samim zakonskim tekstom, nego je možda ostavljeno da to nekim podzakonskim tekstom propisuje neko drugi. Pričam zbog toga što u ovom zakonskom tekstu, ima mnogo detalja koji ne treba da stoje u zakonu, a koji su ovde uvršteni, a nema nekih elemenata koji su, čini mi se, po mom dubokom ubeđenju, bitni i treba da budu propisani zakonom, a ne da se kasnije propisuju drugim podzakonskim aktima. Na to je uputio i član 23. u kome stoji da će ove tehničke uslove propisati ministri nadležni za turizam, za sport i za saobraćaj. Ne znam kako će sve to uspeti da usaglase tri ministra, tri ministarstva, s obzirom na to da je, ovaj poslednji, ministar za saobraćaj ovih dana angažovan u Užicu gde obećava, po svom starom običaju, puteve građanima u okolini Užica, s obzirom na to da se tamo pripremaju, nadam se, izbori za predsednika opštine u narednom periodu. Drugi deo ove celine, odnosno obeležavanje staza – tu stoji da staze moraju biti obeležene i da se staze klasifikuju. Znači na: lake staze, srednje teške, teške, ekstremno teške. Propisano je da moraju biti i obeležene, ali nigde nisu navedeni kriterijumi na osnovu kojih će se utvrditi težina pojedinih staza. Opet je ostavljeno da to nekim podzakonskim aktom, ministar propiše, odredi, a lično mislim da je to trebalo da stoji u samom zakonskom tekstu. Ipak se radi o jednoj važnoj kategoriji. Ovde se u članu 19. tački 4. pominje, ekstremno teška pista. Ne znam zašto pista, ako su sve ovo drugo staze, zašto bi ovo bila pista. I nigde ranije, a ni kasnije, više, pista nije pomenuta u ovom predlogu zakona. Ili, recimo, treći stav u istom članu 19. kaže: ''Oznake moraju biti tako postavljene da su više od snega''. Ako nisu više od snega, onda nisu oznake, nemaju svrhe. Dalje, već sam pomenuo član 23. gde stoji da će tri ministra da sednu i da se dogovore o nekim tehničkim uslovima koje moraju ispunjavati staze, odnosno koriste za uređenje, obeležavanje i održavanje skijališta. Imam izvesnu dozu sumnje da će to biti urađeno u vremenu predviđenom zakonom, jer će biti vrlo teško usaglasiti sva tri različita ministarstva. Član 28. govori o održavanju, odnosno o prevozu na samom skijalištu i govori konkretno o mehanizaciji za uređenje ski-staze. Stoji u prvom stavu da se mehanizacija za uređenje ski-staze može koristiti u vreme kada žičare i ski-liftovi ne rade. Ovakva formulacija govori da se one uobičajeno koriste u nekim drugim terminima, a mogu i u ovom, kada žičare ne rade. Mislim da je ovo loše formulisano i da treba propisati da se mehanizacija za uređenje staza koristi obavezno kada žičare i liftovi ne rade, izuzetno, to stoji u sledećem stavu, može se koristiti mehanizacija i u vreme kada žičare rade, ali se moraju obezbediti odgovarajući uslovi u pogledu zaštite skijaša.
Izvinite, koristite i drugih 10 minuta? Izvolite. (Da.)
Ja govorim koliko su sve pojedini članovi, odnosno odredbe ovog zakona besmislene i nelogične, a čak u pojedinim slučajevima i smešne. Član 31. kaže: ''Prevoz žičarom je oblik javnog prevoza i obavlja se prema utvrđenom redu vožnje, koji mora biti uočljivo istaknut na polaznoj i završnoj stanici''. Ja molim ministra da me sasluša: hajde da prihvatimo da to jeste oblik javnog prevoza, jer prevozi skijaše, ali da li je negde video, ako je uopšte bio na skijalištu, red vožnje žičara. Žičara je oblik kontinualnog transporta. Dakle, ne postoji red vožnje, postoji samo termin u kome žičara radi: od 9,00 ili 10,00 časova ujutru ili do 16,00 ili 17,00 časova popodne. Radi se o kontinualnom transportu, znači, nema reda vožnje. Sa druge strane i ski-pas, kao ona karta koju kupite da biste skijali, da biste koristili usluge žičare, važi za vremenski period i vezana je za dan, dva ili tri, nije vezana za broj vožnje, tako da se ne može govoriti o redu vožnje, ali se nešto slično pojavljuje u kasnijim odredbama ovog zakona. Dalje, član 32. kaže: ''Skijaški centar može da prekine rad žičare ili ski-lifta tek kada odgovorno lice ili redar potvrdi da nijedno lice više ne koristi žičaru ili ski-lift. Ovo je vrlo ozbiljna odredba i važna. Zašto? Na ozbiljnim skijalištima staze su duge, žičare su duge, obično nisu pregledne, tako da redar na početku ili kraju staze ne vidi celu žicu celom dužinom. Ja sam napisao amandman da je neophodno da redar obavi kontrolnu vožnju na kraju rada žičare, da bi se utvrdilo da nema nijednog skijaša na žici, odnosno na stazi. Ovako definisana odredba ne upućuje na to, već upućuje da u 16,45 časova kreće zadnji skijaš sa žice, više nema nikoga, a da li je taj zadnji stigao do vrha ili nije, niko ne zna. Dalje, član 33. kaže da skijaški centar može da obavlja delatnosti, odnosno poslove vezane za korišćenje skijališta pod određenim uslovima, pa u tački 2. stoji: ''da obezbedi službu održavanja reda na skijalištu i da uredi red na skijalištu''. Opet nešto što nije logično, što nije lepo formulisano, kako se uređuje red. Dakle, red se može propisati, napisati, uspostaviti, utvrditi, ali urediti red, mislim da nije adekvatan izraz da stoji u jednom zakonskom tekstu. Član 34. kaže: ''Skijaški centar mora da obezbedi da skijalište bude opremljeno: 1) odgovarajućim brojem mašina i uređaja za pripremu i održavanje staza, srazmerno broju i veličini staza; 2) razglasnim uređajem takve jačine da se može efikasno koristiti na skijalištu''. Ovde sada nije propisano ko će utvrditi koji je to odgovarajući broj mašina i koja je to odgovarajuća jačina ovog razglasa ili uređaja, koja će biti adekvatna odgovarajućem skijalištu. Malopre smo imali tehničke uslove gde je rečeno da će tri ministarstva podzakonskim aktima bliže urediti uslove, ali se više ne pominje ko će naknadno urediti, a zakon to ovde nije jasno uredio. Član 38. u stavu 2. kaže: ''Skijalište može da radi noću ukoliko postoje tehnički i vremenski uslovi i ako je obezbeđena sigurnost skijaša''. Sve je to lepo, ali to već stoji u članu 15. i tamo je već uređen rad skijališta noću, nema potrebe da se dva puta ponavlja ista odredba. Član 39. glasi: ''Takmičarsko i rekreativno skijanje, skijaška obuka i drugi oblici skijaških aktivnosti ne mogu se vršiti na skijalištu: 4) ako na stazama nema dovoljno snega''. Slažem se, ali već je rečeno da se skijanje obavlja, odnosno vrši samo ako ima dovoljno snega. Termin – dovoljno, ostaje nerazjašnjen do kraja, jer se ne zna ko će to propisati ili proceniti šta je to dovoljno snega na stazi da bi se moglo odvijati takmičenje i da bi se uopšte moglo skijati. Takođe, član 42. kaže: ''Služba spasavanja mora da ima odgovarajući broj angažovanih spasilaca''. Član 43. poslednji stav: "Spasioci moraju imati prednost korišćenja žičara". Dobro je to, slažem se, ali nije navedeno da moraju biti obučeni za skijanje i da moraju biti u rangu instruktora, jer povređenom na stazi može pomoć ukazati ili priteći u pomoć samo skijaš, a ne neko ko nije skijaš. Znači, spasilac mora biti skijaš i to treba da bude vrstan skijaš, bar u rangu instruktora skijanja. Dalje, član 45. stav 3. kaže da, ukoliko u ski-području u kome se nalazi skijalište ne funkcioniše gorska služba spasavanja skijaški centar ima odgovarajuće obaveze. Samo sam ovo spomenuo zbog termina "ski-područje", koji se prvi put ovde pominje. Nigde ranije nije objašnjeno ili rečeno šta obuhvata ili šta predstavlja ''ski-područje''. Dalje, deveti segment ovog drugog poglavlja kaže – bezbednost i red na skijalištu, pa u članu 52. stoji: "Skijaški centar obavezan je da ima zaposleno lice sa odgovarajućim sportskim stručnim zvanjem za staranje o bezbednosti i redu na skijalištu". Nigde se ne propisuje koje je to odgovarajuće sportsko stručno zvanje. U sledećem stavu se kaže: "Šef staza mora da ima položen ispit za redara". U članu 53. opet se govori o redaru i u 2. stavu se kaže: "Redarsku službu može obavljati lice koje ima završenu srednju školu i koje pokaže uspeh na posebnoj proveri znanja''. Valjda "ko je položio ispit za redara", već se pominjao ispit i već se kasnije pominje ispit, a ovde se kaže "koje pokaže uspeh na proveri znanja". Dalje – ovlašćenja redara, član 54. tačka 4) kaže: "Redar u vršenju svojih dužnosti ovlašćen je da: obavesti turističkog inspektora ukoliko se skijaš ili drugi neposredni korisnik skijališta u korišćenju skijališta ne pridržava utvrđenog reda na skijalištu". Kako je ovo moguće izvesti? Zamislite skijaša koji pri skijanju baci neki papirić ili nešto drugo uradi na samoj stazi, a onda redar zove turističkog inspektora, koji je udaljen možda 30 kilometara ili više, da ga obavesti da se ovaj ponašao suprotno pravilima skijanja na samoj stazi. Koju svrhu ovo ima, uopšte mi nije jasno. Tačka 6) kaže da je redar u vršenju svojih dužnosti ovlašćen da uskrati jednu ili više vožnji žičarom skijašu. Kako će mu uskratiti jednu vožnju? Rekli smo da ne postoji broj vožnji, ski-pas važi za jedan dan u radnom vremenu žičare, za tri dana ili sedam dana. Šta znači jedna vožnja na žičari? (Predsedavajući: Molim vas, prekoračili ste vreme.) Član 55. – obaveze skijaša. Tačke 3), 4), 5), 6), 7) i 8) sam izdvojio kao posebno besmislene da stoje u zakonu. Tačka 3) kaže da je skijaš obavezan da izabere liniju, odnosno pravac ili smer vožnje, tako da skijaša koji vozi ispred njega ne ugrožava itd. Koji to skijaš sa vrha staze bira pravac kretanja? Nijedan skijaš ne vozi, bar oni rekreativci ne vozi spust na stazi, da ide pravo, već ide krivudavo. (Predsedavajući: Molim vas, dva minuta ste prekoračili vreme.) Izvinjavam se, pošto sam ovo citirao. Tačka 5) kaže da, kada želi da se uključi u vožnju na neku stazu ili kada nakon zaustavljanja na stazi nastavlja vožnju obavezno se uveri, gledanjem iznad i ispod, da nema drugih skijaša oko njega. Ovo su pravila koja treba propisati u nekom pravilniku za obuku skijaša, a ne u zakonu. Znači, instruktori koji obučavaju skijaše, učitelji skijanja treba o ovome da pričaju ili da o ovome nauče polaznike – učenike, a ne da ovo stoji u zakonu. Mislim da je ovo previše besmisleno za zakonski tekst. Dalje, opet obaveze skijaša, šta skijaš ne sme, pa u tački 9) kaže: "Skijaš ne sme: da koristi žičaru ako ne poseduje za to posebno znanje ili sposobnost". Kada će skijaš naučiti da koristi žičaru, ako nikada ne počne da je koristi? Mora taj prvi korak napraviti negde. Član 56. mislim da treba kompletan da se briše i da se ovo propiše kao pravilo ili uputstvo za redare i za instruktore koji obučavaju skijaše u toku obučavanja, odnosno u toku procesa učenja ove veštine. Član 57. stav 3. govori o obezbeđenju skijališta i kaže: "Kada skijaški centar u toku skijaške sezone očekuje veliki broj skijaša na skijalištu mora pravovremeno obavestiti nadležni organ unutrašnjih poslova i zatražiti dodatnu pomoć za održavanje reda". Molim vas, još nisam sreo na skijalištu ili video nerede na skijalištu. Nije ovo fudbalski derbi između "Zvezde" i "Partizana", pa da se očekuju neredi. Tamo su uglavnom kulturni ljudi koji su došli samo zbog skijanja. (Predsedavajući: Gospodine Jovanoviću, molim vas, završite.) Preskočiću neke delove, samo da završim. Član 65. kaže: "Skijaški centar je obavezan da obezbedi ravnopravne uslove u pogledu korišćenja skijališta svim školama skijanja koje imaju svoje sedište u jedinici lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi skijalište". Molim vas, ovo je diskriminacija. Ovim onemogućavate sve škole koje su sa teritorije van lokalne jedinice na kojoj je skijalište da mogu uopšte da se bave tim poslom na tom mestu. Ovo je čista diskriminacija i kompletan ovaj član nema smisla. Što se tiče nadzora, četiri ministarstva vrše nadzor nad ovim zakonom. Samo su detaljno propisana uputstva, date instrukcije za turističku inspekciju, za ostale nije ništa konkretno rečeno na koji će način vršiti nadzor. Što se tiče kaznenih odredbi, nisam video kraćeg zakona i više kaznenih odredbi. Ovde imate 40 predviđenih kazni za pravna lica i 12 kazni za fizička lica, znači, za skijaše, za one koji konzumiraju usluge skijališta. Na kraju, s obzirom na to da je ovaj zakon ušao u proceduru pre godinu i po dana, ovde su propisani neki rokovi koji se odnose na prošlu kalendarsku godinu. Nadam se da je to predlagač ispravio ili prihvatio amandmane koje smo mi podneli u tom smislu. Takođe, pokušali smo amandmanima da skratimo ove rokove koji su predviđeni u prelaznim i završnim odredbama. Zašto? Zato što je bitno, čini mi se, ako se ovaj zakon usvaja u Skupštini, da počne njegova primena od naredne skijaške sezone, odnosno zimske sezone, od 1. decembra da to krene sa primenom. Ako ostanu ovi rokovi koji su propisani u Predlogu teksta, mislim da ovo neće stići za ovu sezonu i da onda ova priča nema veliki smisao u ovom trenutku. Zahvaljujem na pažnji.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Narodni poslanik Arsen Kurjački, ovlašćeni predstavnik DSS.
Uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, predstavnici ministarstva, drage kolege, bilo je reči da je ovaj zakon pisan od strane nestručnih ljudi i da nije uopšte kvalitetno obrađen. Ministar je to rekao, a ja ću to da potvrdim, na skupu koji je organizovan na Kopaoniku prilikom izrade ovog zakona, zaista su bili prisutni svi oni kojih se tiče ova problematika: od predstavnika Skijaškog saveza, od Fakulteta za fizičku kulturu, preko Udruženja ski-instruktora, najvećeg skijališta – Kopaonik, "Geneks" firme, koja većinski gazduje, predstavnik JUTE, svih onih turističkih organizacija koje se neposredno bave organizacijom turističkog prometa, naravno, do Ministarstva trgovine i turizma, Ministarstva sporta i nas narodnih poslanika. Bilo je diskusija, ali na kraju je, kada se sve svelo, posle dva dana zaključeno da je ovo jedan izuzetno dobar zakon i da je izuzetno važno da se ova materija konačno reguliše zakonom. Dakle, šta je razlog za donošenje ovakvog zakona, koji je dve godine bio u proceduri, u postupku donošenja, usaglašavanja i koji su radili dva ministarstva, trgovine i turizma i sporta. Razlog je prvenstveno taj, čuli smo u uvodnom izlaganju od ministra, što je zimski turizam toliko počeo da se razvija da postaje jedna ozbiljna privredna grana, odnosno deo privredne grane koja se zove turizam i koja je jedna naša perspektivna izvozna šansa. Bez obzira koliko se pokušalo ozbiljno i detaljno da se sažme sve ono što treba da bude regulisano, ipak je mnogo stvari ostalo koje nisu regulisane i koje će tek život da nametne. To će biti regulisano podzakonskim aktima, to je sasvim normalno i prirodno i tako se to uvek radi, pogotovo kada se neka materija prvi put reguliše zakonom. Šta je bio dalji razlog da se ovaj zakon donese? Jedan od vrlo bitnih razloga je bezbednost, pričaću vam kasnije kada budem razrađivao delove ovog zakona. Bezbednost na skijalištima je jako važna, kako samih skijaša, tako i ostalih učesnika koji tamo provode vreme. Naravno, da bismo našu turističku ponudu integrisali u međunarodno turističko tržište mi moramo da imamo normativno regulisano, da nema improvizacije, da se zna kako kod nas funkcioniše i kako se odvija turistički život na skijalištu. Naravno da treba da kažemo da su skijališta isključivo u ruralnim područjima. Cela Vlada, sva ministarstva imaju segmente svoje delatnosti posvećene isključivo razvoju ruralnih sredina. Ovo je šansa za razvoj ruralnih sredina, a nema investicija ni domaćih, a pogotovo stranih, ako nema zakonski regulisane ove materije, ako investitori ne znaju šta ih čeka i pod kojim uslovima će da ulažu svoj novac, odnosno kako će da privređuju. Treba reći i podvući da su ove odredbe zakona apsolutno upodobljene sa evropskom regulativom i da smo dobili saglasnost Svetske skijaške organizacije sa odredbama, a posebno sa terminologijom koja je tu da bi jednostavno bila prepoznatljiva od stranih konzumenata koji treba da dolaze. Deo, kao u svakom zakonu, koji reguliše osnovne odredbe, gde se pravi razlika između skijaškog centra i skijališta. To je velika razlika i mnoštvo ljudi ne pravi razliku između ta dva pojma. Tu je regulisano da je skijaški centar dužan da obezbedi korišćenje skijališta kao javnog dobra, pod jednakim uslovima za sve korisnike. Nema diskriminacije, mora svako da ima pravo da koristi skijalište, naravno, pod propisanim uslovima. Dati su osnovni pojmovi šta je to ski-staza, šta je poligon, šta je žičara, šta je ski-lift. Oni koji su skijaši, koji učestvuju u vršenju tog sporta znaju šta je to, ali za mnoštvo ljudi to su neki termini koji moraju da se objasne i zakonski moraju da se jasno definišu. Uređeno je obeležavanje celokupnog skijališta i to jednako, po međunarodnim standardima. Ne može da bude razlike od skijališta do skijališta, ta obeležja moraju da budu prepoznatljiva na svakom skijalištu. Rečeno je da mora da se izvrši klasifikacija staza. To nije nimalo naivna stvar. Dešava se. Na Kopaoniku, našem najrazvijenijem skijalištu to je već davno urađeno, ali mi imamo skijališta gde toga nema. Dešava se da vi krenete da se spuštate jednom blagom stazom, a odjedanput naiđete na neke nordijske uslove. Naravno da su tu povrede i nesreće neizbežne. Tu mora unapred da se zna koja je to staza, kakvog kvaliteta i da se svako prema svojim sposobnostima i umeću tako i vlada. Zatim, regulisane su obaveze, prvenstveno održavanja skijališta, kako u sezoni, tako i van sezone. Ne može van sezone da se zaključa i da niko više o skijalištu ne brine. To je nešto što mora da bude u kontinuitetu. Postoje neobezbeđene staze. Nažalost, imamo uvek one koji su zainteresovani da voze i po tim neobezbeđenim stazama. Ovde je propisana obaveza da skijalište mora da ima službu obaveštavanja, odnosno informisanja, i da, jednostavno, taj ski-centar mora da se svaki dan obaveštava o vremenu, padavinama, opasnostima od odrona i svega onoga što skijanje može da učini vrlo ozbiljnim, odnosno opasnim sportom. Naravno, mere bezbednosti su na zavidnom nivou propisane i o tome ću nešto malo kasnije govoriti. Propisano je, takođe, korišćenje i rad skijališta. Pod kojim uslovima ski-centar može da obavlja svoju delatnost? Nema improvizacije, mora tačno da se zna, to je deo privredne grane, kao što drugi privredni subjekti u privrednim granama imaju uslove pod kojima rade, tako i ski-centrima mora da se propiše pod kojim uslovima mogu da rade. Bezbednost je, kao što sam rekao, posebno izražena, odnosno propisane mere bezbednosti možemo da podelimo na mere koje su obavezujuće za ski-centre i drugi deo, što je prethodni kolega govorio, o obavezama skijaša radi bezbednosti. Dakle, za ski-centre je obaveza da postoji spasilačka služba i da postoji služba prve pomoći. Nema više komercijalnog skijališta ako ne postoji spasilačka služba i ako ne postoji služba prve pomoći. To mora da se obezbedi, to je trošak, ali to je trošak bez koga ne može da funkcioniše ovaj sport, koji može da bude vrlo opasan. Takođe je propisana redarska služba. Kod te redarske službe, čuli smo i u prethodnom izlaganju, a iz iskustva se zna da je to vrlo šarolika služba. Do sada smo imali redarsku službu da je redar bio nezainteresovan, sedi tamo sa strane, pijucka piće, udvara se devojkama, ne gleda uopšte šta se dešava na stazi. Ili smo imali obrnut slučaj. Imali smo suviše revnosne redare, pa su se ponašali kao da im je to deda ostavio u nasleđe, postrojavao sve skijaše. Dakle, ne može tako da se ostavi na slobodno tumačenje firmi koja organizuje to. Mora da bude jasno propisano kako su ti redari odeveni, kako se oni ponašaju, koja su njihova prava, koje su njihove obaveze. Prevozna sredstva, takođe jedno od bolnih pitanja, na skijalištima. Manje se misli na prevozna sredstva, transportna i sve ono ostalo pomoću čega se cirkuliše na samom skijalištu i od skijališta. Najviše prostora je dato za transportna sredstva na motorne sanke. Ko je bio na Kopaoniku mogao je da vidi da se to skijalište pretvorilo u džunglu od bahatih momaka i devojaka koji vitlaju sa onim motornim sankama, bez ikakvog reda, bez ikakve putanje, danju, noću i sva ona lepota Kopaonika se zaseni upravo time da ste stalno u grču, u strahu, pogotovo starije osobe, mala deca, da li će neko naleteti na njih, da li će ih zgaziti, maltretirati bukom, gasovima itd. Znači, ovde je jasno i taksativno nabrojana i rečeno kako moraju motorne sanke da se koriste. Posebno je izraženo da to mora da ide po posebnim stazama. Nema vitlanja po skijalištu tamo gde su šetači ili gde su skijaši, i to moraju da voze ovlašćena lica. Ne može više tamo neko da plati 100 evra, uzme sanke i maltretira svoju okolinu. Drugi deo, koji se odnosi na bezbednost, to su obaveze skijaša i drugih učesnika u skijanju. Kolega, prethodni govornik, govorio je prilično sa nipodaštavanjem o ovom taksativnom nabrajanju određenih obaveza. Ja imam sasvim drugačije mišljenje i mislim da je izuzetno dobro nabrojano i napisano, bez obzira što možda malo izgleda i smešno i nepotrebno. Kažem, ko je imao iskustva, taj vrlo dobro zna i prepoznaje stvari koje su ovde regulisane. Recimo, u članu 55. kaže se: ''Skijaš je obavezan da se na stazi ponaša tako da druge ne ugrožava ili povređuje''. Neko sad može da kaže to je normalno, to se podrazumeva. Podrazumeva se za normalne ljude, ali, nažalost, imamo i one koji ne spadaju u tu kategoriju i za njih mora da se propiše da ne mogu da se tako ponašaju, a ako se tako ponašaju onda će da snose i određene sankcije. Do sada nije niko mogao da snosi sankcije. Recimo, propisano je da mora da vozi pažljivo, da brzinu i način vožnje prilagodi svojim znanjima i uslovima okoline, odnosno staze i vremenskim prilikama, broju skijaša na stazi itd. Opet će neko reći da je to normalno, da se podrazumeva. Pa ne, ko je imao iskustva taj može da zna da, imate malu stazu, blagu, gde su deca ili početnici i naiđete na nekog divljaka koji je napravio spust sa tri kilometra dužinske staze, juri 50 ili 100 kilometara na sat. Dakle, on ne može to da radi na toj stazi gde su drugi učesnici. Isto tako, s druge strane imamo one koji mogu da izazovu nesrećne slučajeve. ''U slučaju kada se penje, odnosno vraća uz stazu ili kada peške silazi za kretanje koristi isključivo ivicu staze''. Opet će neko reći da je to nepotrebno napisati ovde, ali mi imamo iskustava da šetaju pešaci posred staze. Ako ih skijaši ne primete na vreme dolazi do udara, dolazi do određenih povređivanja zato što neko sebi dozvoljava da šeta, recimo, sredinom staze. E, sada je propisano ne može da ide, onda će ga redar opomenuti, odnosno uzeće mu ličnu kartu, inspektora itd. itd, da ne govorimo o tehnici kako. Šta skijaš ne sme da radi? Kaže – ''Ne sme skijati na skijalištu, odnosno stazi koja je označena kao zatvorena''. Mi, upravo, uvek imamo da se nađe neki pametnjaković koji će baš da skija na zatvorenoj stazi, baš da vidi da li može ili sme i kada dođe do povrede onda treba neko drugi da odgovara. E, zabranjeno je skijati po zatvorenoj stazi, a ako skija onda skija na svoju odgovornost i zbog toga će snositi i posledice. Recimo, kaže se da je, zabranjeno na bilo koji način ugrožavati stubove žičara, mašina za pripremu staze i drugu opremu na stazi. Opet će neko reći to je nepotrebno. Ali, ko je video kako se kači za žičaru, kako se hvata sidro ili tanjirača, da se ne bi platila karta, pa se lupa o stubove, uništava imovina, taj će reći da je ovo vrlo pametno i vrlo potrebna odrednica da stoji baš u zakonu da bi se to i tako sprečavalo. Još jedna karakteristična odrednica, kaže da je zabranjeno, ''skijati na stazi, ukoliko je pod dejstvom alkohola, droge ili nekog drugog psihoaktivnog leka, odnosno sredstva koja negativno utiču na njegove sposobnosti''. Apsolutna potrebna odrednice. Vožnja na skijama je vrsta saobraćaja, da kažemo tako, malo je banalno. Vi ste videli skijaše, momke i devojke unezverenih pogleda, zajapurenih, mutnih očiju, jurcaju sa skijama. Pa, na pravi pogled se vidi da su pod dejstvom alkohola ili ne znam ni ja kojih drugih sredstava. Prema tome, ne može da učestvuje, ne može da ugrožava druge. Ako je tako, utvrdiće se i biće kažnjen zbog toga i biće isključen. Utvrdiće se, utvrdiće se. Ako ne propišemo nikad utvrditi nećemo. Dakle, to su sve odredbe koje su vrlo važne i jako je dobro da su tako taksativno nabrojane i da stoje u Predlogu zakona. Postoji deo o podučavanju skijama, takođe vrlo važan segment gde je jasno određeno koji su uslovi za obavljanje podučavanja za skijanje. Znači, mora da bude registrovana firma, mora da ima poslovnu prostoriju gde će ti ljudi koji su polaznici da dođu, da se okupe, mora da ima ugovor o osiguranju korisnika, znači, ako se nešto desi mora da bude osiguran taj korisnik, da bude zaštićen na neki način i mora da obuku vrše ovlašćena lica, odnosno instruktori. Znači, ja mogu da registrujem firmu, ali može obuku da vrši samo instruktor koji ima licencu, koja je opet propisana kako se dobija. Ono što je vrlo važno, to je, da se u svim školama moraju obezbediti jednaki uslovi. Bilo je na tom seminaru, a i pre toga, pokušaja da se limitira broj škola za podučavanje. To nije u skladu, slobodno da kažem, sa tržišnom ekonomijom, svi moraju da imaju pravo, naravno, pod uslovima koji su propisani, a kvalitet će isplivati i samim tim će se i taj broj sigurno limitirati. Regulisana je organizacija sportskih manifestacija, takođe vrlo bitno. Mora da se zna kako se organizuje, koji su to uslovi, da ne bude tog šarenila i svakojakog cirkusa i parade. Naravno, kao i u svakom zakonu, nadzor je određen i to vrši turistička inspekcija prvenstveno, a nadzor sportskih manifestacija vrši inspekcija Ministarstva sporta. I, naravno, zakon ne bi bio zakon ako ne bi postojale i kaznene odredbe, koje su, takođe, vrlo taksativno razrađene – za svaku odredbu obaveza koja je propisana i to daje jednu ozbiljnost ovom zakonu, tako da će se koleginica uveriti da će se to i primenjivati. Ono što je posebno važno da se istakne i ono što je dalo posebnu ozbiljnost ovom zakonu to su amandmani Vlade koji su dostavljeni i koji su sastavni deo ovog predloga zakona. Poseban kvalitet i značaj ovom zakonu daju, a to je amandman, da je, javno skijalište uređeno kao javna površina za skijanje i sve ostale aktivnosti od opšteg interesa. Znači, mi prvi put sada definišemo skijalište kao javnu površinu od opšteg interesa. Šta to konkretno znači? To znači, konkretno, da je to proglašeno, da mora biti važniji opšti interes razvoja skijališta od ličnog interesa, od privatnog interesa. Ima primer, čuli smo od predstavnika Ministarstva, da, recimo, na Kopaoniku postoje dve zemljišne parcele koje su već godinama kost u grlu razvoja nekih staza koje su uređene i ne mogu da budu puštene u promet, jer su se kapricirali vlasnici, neće ni da izdaju, neće ni da prodaju, neće ništa. Hoće, jednostavno, da ne dozvoljavaju da se ta staza pusti u promet, da funkcioniše. E, ne može privatni interes da bude iznad interesa lokalne sredine, iznad interesa regije, iznad interesa države, jer razvoj skijališta je državni interes koji mi moramo da pospešujemo. Zbog toga, kada imamo definisano kao dobro od opšteg interesa onda se zna kako to funkcioniše, zna se šta su eksproprijacije i šta su sve mere koje država može da preduzima da bi to razvijala. Zatim, amandmanom je regulisano da se formira, jedinstveno, javno preduzeće za gazdovanje skijalištima kao nacionalnim dobrom. Znači, mora jasno da se kaže da su skijališta nacionalna dobra. Naravno, tu se misli prvenstveno i isključivo na komercijalna skijališta, a komercijalna skijališta su preko 1.500 metara nadmorske visine i mi ih, nažalost, nemamo jako mnogo. Rečeno je u uvodnom izlaganju, to su prvenstveno Kopaonik, zatim Stara Planina, Besna Kobila, na Kosovu i Metohiji Brezovica i još neke naše planine koje zadovoljavaju ove uslove. Podvučeno je ovde i treba ponovo reći da skijališta ne moraju biti javna. Znači, imamo skijališta koja, recimo, ima Ministarstvo unutrašnjih poslova, imaju neke škole koje naprave svoja skijališta i koriste ih, ali sve odredbe zakona moraju da važe kako za javna skijališta, tako i za sva ova druga da bismo tu bezbednost i tu uniformnost sproveli na svim skijalištima. Treba reći da bi ova materija bila kompletno regulisana i da bi se jasno definisala odgovornost svakog ministarstva, da bi se zaokružila ova materija, mora da se kaže da nedostaje zakon o žičarama i liftovima. Nadamo se da će ministarstvo koje je nadležno za ovo vrlo brzo izaći sa predlogom zakona koji ćemo usvojiti, tako da će ova materija biti jedinstveno regulisana i sa time bismo mi ušli u red uređenih zemalja. I, završavam samo sa jednim pitanjem, bilo je ovako malo posprdnih pitanja, pa kako sada zakon o skijalištima kada, evo, sada dolazi leto? Pa upravo je sada vreme da se zakon o skijalištima donese, upravo je sada pravi momenat da bi naši ski-centri, da bi naša skijališta imala vremena da se upodobe, da se transformišu, da shvate da bez normativnog regulisanja više ne može da se funkcioniše. Dakle, mi smo ubeđeni da će ovaj zakon u tome pomoći i da ćemo mi na sledeću sezonu, odnosno na zimu, na jesen, izaći sa jednom ozbiljnom turističkom ponudom na dobrobit države i naravno svih nas. Hvala lepo.
Replika, narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Hoću da razjasnimo član 55. koji je gospodin Kurjački pomenuo. Naime, ja sam u svom izlaganju rekao da neke odredbe ovog člana nisu dobre, ne treba da stoje na ovom mestu, ali nisam rekao da ceo član ne valja. Nisam pomenuo 1. i 2, ali sam pomenuo 3, 4, 5, 6, 7. i 8. Pročitajte ih i videćete da nemaju smisao ili da nisu neophodne da stoje u zakonu, da je logičnije da budu u nekom pravilniku ili u uputstvu za instruktore, odnosno učitelje skijanja. U članu 55. u stavu 3. govori se šta skijaš ne sme, pa se u tački 4) koju je gospodin Kurjački spomenuo kaže da skijaš ''ne sme skijati na stazi ukoliko je pod dejstvom alkohola, droge ili nekog psihoaktivnog leka, odnosno sredstva koje negativno utiče na njegove sposobnosti''. To ne sme. Ali u članu 54. govori se o redaru, odnosno o dužnosti redara i u tački 6) stoji da je, redar dužan da uskrati jednu ili više vožnji skijašu, odnosno licu koje svojim ponašanjem ugrožava ili može ugroziti bezbednost upotrebe skijališta, odnosno žičare (pijana lica i lica pod uticajem droge). Ovamo (čl. 55.) stoji da ne sme uopšte da skija, a ovamo (čl. 54.) će mu uskratiti jednu ili više vožnji. To nema logičnu vezu. Takav skijaš ne sme da skija uopšte. Ako je pijan, ako je pod uticajem droge ne može da skija, nema kazne od jedne ili više vožnji. Ovo je kolizija dva člana u zakonu i ovo treba ispraviti.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Božijoj zapovesti i u zakonu piše da niko ne sme da ubije pa ljudi, nažalost, ubijaju. Prosto se i u ovom zakonu kaže da ne sme da vozi drogiran ili pijan, ali niko ne gata u zeleni bob i ćasu da vidi da li je neko pijan kada krene sa staze, ali ako uoči redar treba da uradi onako kako propisuje zakon. Imam utisak da jedan broj kolega zakon doživljava kao nešto što nije potrebno, što nije potrebno u ovom trenutku ili nije potrebno na ovaj način. Podsećam da ne treba da se larma, tako bi bilo normalno, ali dobro.
Molim poslanike da saslušaju govornika, a i vas, gospodine Baraliću, da se sa uvažavanjem odnosite prema poslanicima.
Gospodine potpredsedniče, pojam larma u srpskom jeziku znači buka, a u skladu sa Poslovnikom neophodno je da predsedavajući obezbedi da govornik neometano izlaže i u tom smislu nisam nikog povredio. Izvinjavam se koleginici, koja eventualno nije razumela o čemu govorim. Već je bilo rečeno da nekoliko važnih lokaliteta u Srbiji predstavljaju potencijalne ski-centre koji su danas ski-centri, a neki će to, nadam se, postati, samo turistički potencijal i nadam se, koliko sutra, oni treba da postanu turistička ponuda. U tom smislu je veoma važno što smo danas čuli da se pominje Golija, koja je biser u Srbiji, Stara Planina, takođe Tara. Želeo bih na ovom mestu da kažem da je socijalistička Jugoslavija i Srbija, na koju su neki bili gadljivi, izgradila dva moćna ski-centra na Brezovici i Kopaoniku i da su u vreme svog nastajanja oni bili među najmodernijim i najreprezentativnijim objektima ove vrste u Evropi i da bi, eto, bio red da mi danas učinimo nešto da pre svega Golija i Stara Planina postanu to što su davno postali Brezovica i Kopaonik, zbog toga što Srbija u ovom trenutku, koliko god da se nekome čini da su to značajna sredstva, nažalost, od turizma inkasira nešto više od 350 miliona evra na godišnjem nivou. Ne ulazeći u metodologiju obračuna kako se vanpansionska potrošnja računa i da li je sve to tačno, ali, recimo, da je to toliko, zemlje u okruženju imaju višestruko veći turistički priliv i Srbija ima snažan potencijal u ovoj oblasti, pre svega u oblasti ovih zimskih sportova. Kao što zakon kaže iznad 1.500 metara je moguće graditi komercijalna skijališta, zbog broja dana kada je moguće održati snežni pokrivač i sve drugo što znači u odnosu na korišćenje ski-centara. Zakon je potreban, između ostalog, da potencijalni instruktori dobiju jasnu mogućnost kako i na koji način i da li žele da ulažu u ovu oblast. Podsećam, ovde ima kolega iz okoline Zaječara i Knjaževca, Stara Planina je praktično danas jedan pust i nenaseljen kraj. Postoje čitava sela u kojima ne živi nijedan čovek, a po onome što jeste njena lepota i njen potencijal gotovo nema konkurenciju u Evropi. Dakle, to se isto odnosi na Goliju, to se isto odnosi i na druge lokalitete u Srbiji. Mi danas možemo da analiziramo koliki je turistički promet na Kopaoniku koliko god da nismo zadovoljni, kao što možemo da analiziramo kako bi taj kraj danas izgledao i ko bi ga eventualno naselio da se tamo nije rodio ski-centar. Veoma je važno da znamo da postoji jasna namera da se u Srbiji na određenim lokacijama grade oni objekti koji mogu višestruko da pomognu i da se uposli stanovništvo, i da prestane iseljavanje stanovništva i da lokalno stanovništvo, ono koje je danas tamo, ima kome da proda ono što tamo proizvodi i da se na te lokacije vraćaju ljudi koji su se odande odselili. Da bismo to razumeli samo u području Brzeća i Kopaonika radi praktično u različitim vidovima nekoliko hiljada ljudi, kojih verovatno tamo danas ne bi bilo da nema ski-centra Kopaonik, od boravišne takse do raznih drugih stvari, do direktnog priliva, do prometa ski-opreme, do saobraćaja i svega onoga što jeste važno. O ovome govorim, izvinjavam se, nije strogo vezano za zakon, ali o ovome govorim zato što je zakon važan da ohrabri potencijalne investitore da po jasnim pravilima i u skladu sa strategijom turističkog razvoja Srbije, takođe kao strateškim dokumentom, počnu da grade na onim mestima u Srbiji za koja smo posebno zainteresovani. Govorio je uvaženi kolega, gospodin Arsen Kurjački, o ova dva amandmana koje je podnela Vlada Republike Srbije, nije logično, nekome se čini da Vlada podnosi amandman na svoj Predlog zakona, ali nikada nije sporno da se uoči da nešto može bolje. Navodio je ove primere i ja ću još jednom da kažem, to jeste važno, da skijalište bude javno i da se proglasi opšti interes, jer, znate kako, da je neko pitao seljake u okolini Kladova da li žele da se isele i da se sagradi HE "Đerdap", sigurno bi rekli da ne žele nikad. Samo to nije moguće. Država treba takve da obešteti, kako bi narod rekao suvim zlatom, ali treba da obezbedi da opšti interes funkcioniše, da budu zadovoljni i oni koji su tamo bili, pa morali da se svoje imovine odreknu pod pravičnim uslovima, u korist države i onih koji će ta dobra ubuduće da koriste. Zato je važno, navodio je gospodin Kurjački ovde primere, radi se o nekim parcelama na brzećkoj strani, gde, praktično, neki ljudi ne žele ni da ustupe, ni da iznajme svoje parcele, iako tamo već postoje žičare i sve ono što je neophodno da normalno funkcionišu staze i na tu stranu itd. Sledeće pitanje koje ovde nije pomenuto, a koje bi bilo važno, nadam se da novi ski-centri neće imati grešku postojećih. Moguće je da će o ovome da govori gospođa Branka Bošnjak, nisam siguran, izvinjavam se, pogrešno je turistička naselja graditi na visinama gde se odvija samo skijanje. Moderni ski-centri treba da funkcionišu tako da kompletan smeštaj bude u podnožju, a da se staze i ova infrastruktura koja obezbeđuje sam proces nalazi tamo gde je najpogodnije kao što se i sada nalazi, ali, nažalost, ako uzmemo primer Kopaonika, postoje veliki problemi zbog toga što su smeštajni kapaciteti, što su ovi kompleksi upravo do same staze. To može da bude atraktivno za potencijalne goste zato što im je sve blizu, ali da ne ulazim u to. To je pitanje za neke druge zakone i za neke druge relacije. Ipak, želim kod usvajanja ovog zakona da to kažem, jer ta greška ne može da se ispravi ako se jednom učini. Veoma je teško održavati, a uzećemo kao primer samo održavanje puteva od Jošanice ka Kopaoniku, od Brzeća ka Kopaoniku, da naselje nije gore, održavanje tog puta ne bi postojalo kao problem. Naselje bi bilo dole gde je Brzeće, gde je Jošanica i ljudi bi u ski-liftovima odlazili tamo gde su staze i tamo obavljali ono zbog čega i žele da učestvuju na takmičenju ili bilo kom, na rekreaciji itd. Veoma je važno da sada kada o svemu ovome govorimo tačno znamo šta hoćemo i šta želimo i da pomognemo da Srbija dobije nove ski-centre i da se tamo upošljavaju ljudi, a zakon, između ostalog, i to predviđa, da se ove staze pod određenim okolnostima koriste u toku letnje sezone. U Evropi postoji skijanje na travi, postoji čitav niz drugih načina na koji način se upošljavaju ski-centri i onda kada nema snega. Možda će se nekom učiniti da ovo i nije važno. Jeste važno, jer kada imate toliku infrastrukturu i kada imate svega 60 ili 70 dana sa snegom na ovim planinama, onda je održavanje celog kompleksa skupo i bitno opterećuje poslovanje. Zato je važno na sve moguće načine uposliti ove kapacitete, što je moguće više dana u toku godine. Dakle, uz uvažavanje, delimično uvažavanje onoga o čemu je govorio gospodin Zlatan Jovanović, on je pomogao i amandmani SRS su pomogli da se neke stvari ovde preciziraju bolje. Vidim da su neki prihvaćeni. Mislim da zakon treba da bude izglasan. Poslanička grupa SRS će glasati za ovaj zakon. Još jednom, vas, gospodine ministre, molim, ne znam ko je nadležan da mi dobijemo veoma brzo zakon o žičarama u proceduru i da rešimo druge probleme koji su vezani za neke stvari koje nisu najčešće u nekim relacijama sa sportom. Još jednom podsećam, u Srbiji se koristi nekoliko hiljada liftova i ne postoji nijedan propis na osnovu kojeg oni funkcionišu i na osnovu koga se održavaju. Zakon o žičarama treba da reši i korišćenje i projektovanje i održavanje žičara koje su u ski-centrima, ali i liftova u kojima se dnevno u Srbiji, da kažem uslovno, vozi nekoliko stotina hiljada građana. Hvala lepo.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SRS, DSS i G17 plus. Dajem reč narodnom poslaniku Branislavu Stevanoviću, a neka se Branka Bošnjak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, o prirodnim potencijalima Srbije gospodin ministar je dosta toga rekao i gospodin Baralić, tako da ne treba nešto posebno o tome govoriti, nego treba istaći da sigurno još prirodni potencijale koje naša država poseduje, to je da smo odmah već iza alpskih zemalja, a to treba ozbiljno shvatiti i iskoristiti sve potencijale koje nudi pre svega Kopaonik, kao naš najbolji turistički centar za zimske sportove i, naravno, ostale o kojima je već bilo reči, a to su i Brezovica, Zlatibor, Divčibare itd. Posebno treba istaći potencijale Stare planine. Na Odboru za turizam sam nekoliko puta bio prisutan, i iz materijala koje smo dobijali mi poslanici treba, stvarno, naglasiti da, zaista, nudi izuzetno velike potencijale i u skladu sa samim razvojem turizma Srbije i kada uzmemo u obzir nerazvijeni kraj juga Srbije, da će tu veliki broj našeg stanovništva dobiti posao, znači, i jedan od važnih razloga zbog čega ću podržati ovaj zakon, naravno jeste i taj. O tome je gospodin Baralić dosta toga rekao i ne bih hteo posebno da polemišem na tu temu. Treba reći zašto je važno donošenje ovog zakona, a to je i zbog samih investicija koje nude strani investitori, koje će posle donošenja ovog zakona omogućiti veća ulaganja od strane investitora, naravno, ljudi koji imaju novac, iz inostranstva, znači da oni ulože za razvoj našeg turizma i osposobljavanje ski-centara. Nisam za to da baš mora Republika Srbija, tj. Vlada da obezbedi te početne uslove, da se njima naprave ta skijališta da bi oni mogli posle u dogledno vreme da vrše naravno eksploataciju, a da ne kažem u tom smislu korišćenje već gotovih sredstava, što bi obezbedila Republika Srbija. Pre bih išao na tu kombinaciju da se već sad, onakva, da kažem ''gola planina'', Stara planina, ide u pregovore da se sada u samom početku ide sa ulaganjima. Takođe, cilj ovog zakona je da se uredi sama oblast i sa međunarodnim pravilima koja vladaju u skijaškom sportu. Naravno, mi to nismo radili i prema tome, ne vidim razlog da bi trebalo nekoliko godina provesti da bi se doneo ovako važan zakon, već jedno usklađivanje prema zakonu koji postoji pre svega u alpskim zemljama, Švajcarska i Austrija, na osnovu tih postojećih zakona o uređenju skijališta, ne treba posebno donositi neke zakone, znači samo uskladiti prema tim postojećim pravilima koje imamo u ostalim zemljama gde je već uređena ova oblast. U ovom zakonu takođe je bilo dosta polemike od prethodnih govornika od strane nekih pojmova, zatim kategorizacije ski-staza. Naravno da je i tu trebalo da se naglasi, iz razloga što sam način određivanja kategorizacije prema riziku i strmosti staze,da postoje međunarodna pravila i kako se vrši kategorizacija od belih do crnih staza, onih najekstremnijih, prema tome isto to sa međunarodnim pravilima, te kriterijume treba srediti. Takođe, signalizacija, bezbednost, prevoz i održavanje ski-staza, dosta je već rečeno, i tu ne treba praviti posebnu polemiku, jer to su neke manje važnije stvari od ovih koje su najbitnije, a to je ulaganje i osnivanje novih ski-centara, razvoj turizma u našoj državi. Naravno, tu je jedna od još važnijih stvari, to je da se naša omladina uključi u aktivnije bavljenje tim zimskim sportovima, pre svega skijanjem. Poznato je da, otkako smo se odvojili od Slovenije, više nemamo nekih evropskih ili svetskih prvaka u tom sportu, pa bi trebalo kroz jedan vid besplatnog školskog aktiviranja, omladina, đaci da koriste. Pošto jedan naš prosečni građanin ne može da koristi mogućnosti na Kopaoniku, trebalo bi da se za siromašnu decu besplatno organizuju, direktori škola ili ko to već radi, ekskurzije kako bi se kroz taj vid besplatne obuke mogla unapred neka selekcija da vrši, a eventualno možda i osnivanje nekih klubova koji bi mogli da nas prezentuju u svetu. Takođe još, pošto vreme neminovno teče, hoću da kažem da u ovom zakonu treba naglasiti da treba posebno obratiti pažnju da veću korist ima, odnosno da je ima, lokalna samouprava, od svih ovih ski-centara koji će biti ubuduće u Srbiji, kao što je gospodin Baralić govorio, u interesu što većeg broja zapošljavanja ljudi iz tih siromašnih sredina. Što se tiče samog Predloga zakona, glasaću za, jer je veoma neophodan za našu državu.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, a neka se pripremi Vjerica Radeta.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici Ministarstva, kolege i koleginice, zakon o javnim skijalištima je vrlo važan, prevashodno zbog toga što uređuje jednu oblast koja je preduslov za investiranje i ulaganje u planinski turizam. Vi znate da su naše planine izuzetno veliki turistički i sportski potencijal, naravno da za posledicu razvoja sporta ima zdraviju omladinu, zdraviju naciju, naravno, razvoj turizma podrazumeva i prihodovanje za zemlju. Sa druge strane, treba podsetiti da je ova vlada predvidela da u narednoj godini uloži znatna sredstva u nekoliko planina, prevashodno u Staru planinu, Divčibare, Goliju, Zlatibor, Zlatar, te naravno, uložiti sredstva u neku od planina i neophodno je uraditi po odgovarajućim sistemima i zakonima. Zato je ovaj zakon značajan i dobro došao, on jeste, činjenica stoji, dakle, stoji i čeka u Skupštini svoj red, jer su neki drugi zakoni bili prioritet, ali činjenica da danas o njemu govorimo je zapravo i uverenje ove vlade da planira, zaista, ta sredstva koja je odvojila za razvoj planina i planinskog turizma i da što pre aktivira. Činjenica je takođe da svaki zakon počinje definisanjem određenih pojmova, a ovde ima nekih zloupotreba, nedoumica, pa i raznorazne dileme koje su stizale od mnogobrojnih novinara koji, kada su iščitali ovaj zakon, zvali mnoge poslanike, verovatno neke od vas, pa i mene, ali ovaj zakon je počeo definisanjem pojmova po ugledu na sve svetske zakone koji regulišu sličnu oblast. Mislim da je ovaj zakon najsličniji sa zakonodavstvom nekih alpskih zemalja i nekih drugih evropskih zemalja, takođe nas je i Ministarstvo uverilo da ima neke značajne sličnosti sa zakonom SAD-a, te naravno počinjemo sa definisanjem pojmova. Mislim da ne bi moglo da dođe ni do kakvih ulaganja, prevashodno, stranih ulagača ukoliko se naše zakonodavstvo ne bi usaglasilo sa njihovim zakonima. Do sada smo imali značajne prepreke da stranci ulože i imaju interes, prepoznaju potencijal naše zemlje u ovoj oblasti, ali dok vi nemate uređen zakon naravno da sredstva nisu bezbedna. Sa druge strane, Vlada je kroz neke početne članove ovog zakona, a takođe i kroz naknadno usvojene amandmane definisala i javni interes skijališta, skijaških centara, prevashodno da bi obezbedila mogućnost gradnje i da bi efikasno sprovela realizaciju prostornih planova i realizaciju planske dokumentacije na određenim skijalištima, a takođe i da bi obezbedila pravila upravljanja skijaškim centrima. U delu zakona koji se odnosi na uređenje, obezbeđivanje i korišćenje i bezbednost staza i skijališta definišu se pravila po kojima se ta skijališta, skijaški centri grade, pravila po kojima se održavaju i koriste, a svi smo, nažalost, svedoci mnogobrojnih nesreća koje su ponekada imale svoj tragični kraj, pa mislim da je segment zakona koji se odnosi na bezbednost korisnika skijaških centara, tako i ljudi koji tamo rade i najveća vrednost po meni ovog zakona. Takođe je u jednom svom segmentu zakon definisao kako treba da izgledaju skijaške staze, definisao je njihove dimenzije, njihove nagibe, širine, udaljenost od nebezbednih mesta. Takođe kako treba da izgledaju u pogledu same bezbednosti trase, koliko bi trebalo da budu lišene opasnih rupa ili nekih kamenitih područja. Nije takođe dozvoljeno na skijaškim stazama, uz skijaške staze i na samim stazama postavljati bilo kakve reklame, dozvoljeno je, i samo, isključivo postavljati obeležavajuća sredstva, odnosno sredstva signalizacije. Takođe, zakon jasno kaže u kojim se uslovima skijaška staza može koristiti, naravno da postoji propisana minimalna količina snega i da svaka druga, odnosno da je svaki drugi uslov za svakog skijaša nebezbedan. Noćno skijanje podrazumeva propisano osvetljenu stazu, opet sve u skladu sa pravilima bezbednog skijanja. Staze za takmičenje imaju svoja posebna pravila, one se grade, održavaju po međunarodnim standardima, ali moram reći da su i naši standardi dobri, moraju biti urađene i po međunarodnim i po nacionalnim standardima. Tako izgrađene staze se potom klasifikuju i osim klasifikacije, propisno obeležavaju. Mislim da velika većina građana zna, i ne samo skijaši, da su staze prema svojoj težini klasifikovane u zelenu, kao najjednostavniju za skijaše početnike, pa potom plavu, crvenu i crnu i naravno da je neophodno vrlo jasno obeležiti svaku stazu, jer naravno da skijaš samo prema svojoj mogućnosti treba da je koristi. Sve te oznake treba da su iznad visine snega. Segment zakona koji se odnosi na održavanje skijaških centara govori o tome kako skijaški centri treba da kontrolišu i održavaju staze, ali zapravo i sve prateće sadržaje centara u vreme sezone. Podsećam da sezona može biti ne samo zimska, naravno da su zimski centri prioritetni, ali dobro je ukoliko se ti centri koriste i u letnjoj sezoni i između te dve sezone. Skijaški centar brine o tome kako se održavaju žičare. Žičare su prevozna sredstva bez kojih skijaški centri ne bi mogli da funkcionišu. Zato je vrlo bitno da se održavanje ski-liftova i žičara definiše kroz pravila rada skijaških centara. Sredstva prevoza na skijalištima mogu biti i neka druga, ne samo ski-liftovi i žičare, ali motorna vozila i sredstva prevoza na samim stazama mogu biti samo i isključivo službena. Naravno da se i ta službena vozila moraju kretati po određenim pravilima. To jasno stoji u zakonu. Postoji definisano ne samo vreme, nego i način kako se ta sredstva koriste. Kad kažem vreme, znači vreme kada ta sredstva mogu izaći na stazu. Naravno, to nije vreme kada su skijaši na stazi. Takođe, na samim stazama jeste dozvoljeno korišćenje motornih sanki, ali motorne sanke se koriste samo na stazama koje su jasno definisane da su dozvoljene za njih, a moraju biti i vrlo jasno obeležene. Takođe, u zakonu stoji i kojom se brzinom mogu kretati te sanke, ali to su sve detalji kojima ne treba zamarati ni vas ni gledaoce. Skijaški centri mogu se organizovati samo u odgovarajućim vremenskim uslovima, ali su zato obavezni skijaški centri da u uslovima nevremena propišu i zabrane rad žičara i ski-liftova. Takođe, segmentom zakona o sistemu rada skijaških centara je definisano i koje sve službe mora da ima jedan skijaški centar. To su, osim službe održavanja, takođe i služba spasavanja, služba prve pomoći, služba koja će obezbediti blagovremeni prevoz, transport, ne daj bože povređenog lica, kao i služba koja prati vremenske prilike. Skijaški centri donose planove rada po sezonama, takođe i definišu pravila korišćenja svih kako objekata tako i delova transporta skijaških centara. Skijaški centri moraju da imaju odgovarajući broj mašina za održavanje staze, za informisanje skijaša na stazi, odnosno moraju da imaju propisani broj razglasnih uređaja, a moraju da budu i propisno obeleženi signalizacijom. Zakon, kao što sam na početku i rekla, prioritetno brine o bezbednosti svih korisnika skijališta. Mislim da je to, sa mog stanovišta, najveća vrednost ovog zakona. On je svojim najvećim delom time i sadržan. Mislim da se najveći broj članova ovog zakona na to i odnosi i čini mi se da bi zbog toga posebno trebalo pohvaliti, a samim tim i podržati ovaj zakon. Takođe, ono što svaki zakon, pa i ovaj zakon ima za cilj, to je razvoj određenog segmenta društva. U ovom zakonu prepoznajemo budućnost nekih novih savremenih srpskih skijališta, prepoznajemo neke nove savremene srpske ski-centre, ali ne samo ski-centre, to su zimski, ali ponekada i letnji planinski centri. Naravno da razvoj tih centara podrazumeva nova ulaganja prvo države. Onog momenta kada se okuraži država da uloži u ovakve centre, naravno da će doći i domaći i strani investitori. Iz ulaganja u ove centre sledi i sve ostalo: nova radna mesta, prihodi od turizma, zdrava omladina, sport. Kada obezbedimo međunarodno priznate i izgrađene skijaške centre, mi ćemo biti i zemlja koja će se moći kvalifikovati i za organizaciju nekih međunarodnih takmičenja. Zbog svega ovoga, u ime stranke G17 plus pozivam sve poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi Milica Vojić-Marković.
Kada bismo slučajno bili uvereni da je zakon o javnim skijalištima najvažnija stvar u Ministarstvu trgovine, turizma i usluga, onda bismo odali priznanje i ministru i Ministarstvu i rekli bismo da je Bojan Dimitrijević dobar ministar, ali s obzirom na to da nije tako, moram da kaže da, niti je on dobar ministar, niti je ova vlada dobra za građane Srbije. Predlog ovog zakona je još jedno nasankavanje građana Srbije i nema veze ni sa stvarnošću ni sa realnošću. Naravno da svaki segment društva treba da bude pravno normiran i treba da postoji zakon o svakom segmentu, to nije sporno, ali u normalnoj državi se prave prioriteti. Da smo mi slučajno normalna država, onda bi Ministarstvo trgovine, turizma i usluga, pre svega, vodilo računa o onome što je značajno za većinu građana Srbije. Bilo bi mnogo lepše da mi danas ovde sa ministrom Dimitrijevićem raspravljamo o zaštiti srpskog tržišta, o zaštiti nacionalnih proizvoda, ali ministar misli da je zakon o javnim skijalištima najvažnija stvar na svetu. Volela bih da ministar kaže da li on ima, pošto se mnogo bave statistikom, pogotovo kada prave potrošačku korpu, koju ne znam samo ko danas u Srbiji može da napuni, onakvu kakvu su je predvideli, a i tako predviđena potrošačka korpa je otprilike 40% potreba svakog četvoročlanog domaćinstva, dakle, volela bih da nam ministar kaže statističke podatke koliko je građana Srbije danas u prilici da može da koristi godišnji odmor, letnji ili zimski, a pogotovo i letnji i zimski, koliko se to građana bavi skijanjem, zapravo, ko danas to sebi u Srbiji može da priušti? Nadam se da ćemo dobiti te podatke od ministra. Još jedno u nizu od pitanja za ministra, biće ih još – šta je sa skijanjem do dana današnjeg, odnosno do dana usvajanja ovog zakona? Da li to znači da su do sada bili divlja skijališta i da su se nezakonito bavili skijanjem oni koji su skijali? Čudi me da ministar nije u završnim ili kaznenim odredbama predvideo da kazni sve ljude koji su se u nekim prethodnim godinama bavili skijanjem, jer on nije bio doneo zakon. Dakle, pre ovoga bih pitala ministra da li on zna koliko građana Srbije danas uopšte može normalno da živi, mislim na materijalni status građana Srbije? Ako ne zna ministar, reći ću mu da u mom komšiluku postoji supermarket, dakle, ispred tog supermarketa, otprilike na desetak metara nalazi se šest kontejnera. Svaki dan je ista slika. Iz supermarketa izlaze ljudi sa polupraznim kesama, poneko i sa napunjenom kesom, a na tih šest kontejnera je maltene red, i to, nažalost, ljudi koji traže po kontejnerima, pri čemu se na prvi pogled vidi da su i pristojni i normalni, da su čisti i da imaju garderobu koja je otprilike od pre 10-15-20 godina, znači iz vremena kada su mogli da je kupe, ali su danas u situaciji da nemaju šta da jedu. Umesto da se o takvim stvarima bavi ministar Dimitrijević i njegovo Ministarstvo, mi danas pričamo o javnim skijalištima. Zaista ja mislim da su građani koji danas prate rad ovog parlamenta ozlojeđeni kada, pored svih muka koje Srbija ima, vide da mi danas ovde trošimo vreme pričajući o javnim skijalištima i to potpuno nepotrebno, na način kako je to ovde predviđeno. Kasnije ću o tim detaljima, ali ću sada da kažem, šta je zapravo suština. Na strani 26 u obrazloženju zakona – razlozi za donošenje zakona, između ostalog, stoji: ''Normiranje ove oblasti je važno i za integraciju turističke ponude planinskih područja na međunarodnom tržištu''. Šta ovo znači? Znači da je, ovo što je sadržano u članu 3. ovog predloga zakona, a to su pojedini izrazi koji se upotrebljavaju u ovom zakonu i ovo je novina koju ste vi preuzeli iz nekih zemalja EU, a ovo je zapravo najveća glupost, potpuno nepotrebno normirati i unositi u zakon i nikada to nije bilo u pravnom sistemu Srbije. Nema potrebe da se ovakve stvari normiraju, da vi onda slušajući EU i prepisujući njihove gluposti zaglupljujete i zamajavate narodne poslanike i vređate inteligenciju i narodnih poslanika i građana Srbije, kada, recimo, kažete u zakonu, zamislite, da je skijaš fizičko lice koje skija itd. Ne nego je pravno lice. Preduzeće skija, neverovatno. Ili, kažete – ski-lift je sredstvo koje po snegu ide uzbrdo. Pa, mislim, stvarno, da li smo mi ovde, ko ovde nije normalan? Da li vi što nam ovo predlažete ili mi što vas slušamo? Zakon je, kaže ministar pripreman dugo, uz konsultacije raznih stručnjaka i onda je na Kopaoniku zaključeno da je ovo odličan zakon. To je zaključeno pre godinu i po dana. Znate kada je to zaključeno? Pričala sam vam ja u to vreme šta se dešava na Kopaoniku kada je bio Velja Ilić, kada su otvarali žičaru koja je stigla tačno do Labusove vikend kuće. E, tada se to slavilo i usput, onda, donet i ovaj predlog zakona. Doduše, tada je Labus bio potpredsednik Vlade. Još nešto, kada je u pitanju ova vaša potreba da udovoljavate EU. Zaista mislimo da je krajnje vreme da prestanete na ovaj način da maltretirate građane Srbije i da se okanete ćorava posla, da shvatite da vas, samo se smejte gospodine, kolega dragi, ali verujte da je ovo istina i shvatićete vrlo brzo, znam da sada ne shvatate, ali to je opet vaš problem, dakle, ta EU nas ponižava i ovakvim predlozima zakona i svim onim kako se ophodi prema građanima Srbije i prema državi Srbiji. Danas vam kažu – nastavićemo pregovore, ako uhapsite Mladića. Sutra će da vam kažu – nastavićemo pregovore, ako uhapsite Karadžića. Prekosutra će da vam kažu – nastavićemo pregovore, ako uhapsite onih 20 boraca iz Republike Srpske Krajine, čije prijave čekaju kod onog golubara Vučkovića, specijalnog tužioca za ratne zločine. Pa, onda posle toga biće još 200 takvih ljudi, pa 2000, pa 20.000, pa ko zna gde će da se zaustave. Pa će onda da vam kažu – da, može EU kada Kosovo postane samostalno. Onda će to isto da vam traže za Rašku oblast, pa ko zna gde će da se zaustave. A vi to sve slušate, prihvatate, a nećete da čujete ono što je čula cela Srbija, cela Evropa, što vam je poručila Angela Merkel – nema proširenja EU! Džabe zamajavate građane Srbije, džabe nam nudite zakon o skijalištima i pripremate zakon o zaštiti foka u Srbiji. I o tome ćemo ovih dana da raspravljamo. Vi ste stvarno neverovatna Vlada, a i neverovatna ova skupštinska većina. Kakva sve poniženja dozvoljavate toj EU i tim vašim zapadnim prijateljima! Što se tiče ovog zakona, ministar je ovde, a inače to rade svi ministri ove vlade, pročitaju nam ovo što je neko napisao u obrazloženju zakona i onda nas ministar ovde iznenadi sa dve stvari – kaže: ovo je u skladu sa Strategijom razvoja turizma. Ko zna za tu Strategiju razvoja turizma? To Bojan Dimitrijević doneo sa svojom ženom?! Neverovatno! Pa, valjda treba ova skupština da zna ako je doneta takva strategija. Onda nam još ministar kaže – ne stoji to u ovomzakonu, ali ne znam da li ste dobili, a nismo dobili,Vlada je podnela jedan amandman na član 5. gde je predvidela javno preduzeće za javna skijališta. Čudi me kako onda Vladi nije palo na pamet, kada je već podnosila amandmane, da podnese amandman na član 81. pa da ne stoji da je, skijaški centar dužan da obezbedi da zaposlena, odnosno angažovana lica na poslovima šefa staza i redara ispune uslove utvrđene ovim zakonom, najkasnije do 31. decembra 2005. godine. Zar neko iz Ministarstva nije pročitao pre nego što ste došli danas ovde da sedite i da se gledamo, pošto ministar nema potrebu da nas sluša. Kako vam nije palo na pamet da mu kažete da promeni ovaj datum, da ne može nešto da normira sa datumom 31.12.2005. godine, danas, 11. maja 2006. godine. Kada je u pitanju to javno preduzeće za skijalište, opet jedna obmana. Naravno mi znamo šta znače sva ta vaša novoformirana javna preduzeća. Ovo je sada novina, drage kolege, nije agencija, nije komisija, sad je javno preduzeća, ali, naravno, sa istim ciljem, sa istim namerama i onda nas laže Vlada i kaže: ''Za sprovođenje ovog zakona, nije potrebno obezbediti dodatna sredstva''. Kako će onda da napravi javno preduzeće? U kojoj zgradi će da bude, koji ljudi će tamo da rade, sa kojom opremom će da rade, ko će to sve da plati i koliko to košta?! Ne smete da nam kažete da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna sredstva, a planirate javno preduzeće sa ko zna koliko zaposlenih! Još jedna neodgovornost i neozbiljnost Vlade Vojislava Koštunice i konkretno, sada, ministra Bojana Dimitrijevića. U analizi efekata ovog zakona kažete: ''Primena rešenja Predloga zakona neće izazvati dodatne troškove za građane, korisnike usluga javnih skijališta, čak se može reći da će pozitivno uticati na povećanje kvaliteta usluga''. Ja ne znam kako vi razumete ovu rečenicu, ali da li ovo znači da se ministar zaklinje da više neće biti poskupljenja u toj oblasti, ako neće izazvati dodatne troškove za građane. Ne može drugačije da se protumači. Kaže: ''Čak se može reći da će pozitivno uticati na povećanje kvaliteta usluga''. Ovaj deo rečenice sa ovim prvim delom, zaista, nema nikakve veze. Dalje, ovo je još jedna velika laž, kažete: ''Bez odgovarajućeg uređenja, održavanja i opremanja javnih skijališta nije moguć razvoj zimskog turizma i zimskog sporta u Republici, niti su bez odgovarajućeg zakonskog ambijenta moguća strana ulaganja u ovoj oblasti''. Dakle, svi pravnici koji ovo sada čuju znaju da sam ja pročitala jednu veliku laž Vlade Republike Srbije. Kakve veze ovaj zakon ovako koncipiran, koji je u stvari uputstvo o korišćenju javnih skijališta, kakve on ima veze sa stranim ulaganjima u ovoj oblasti. Nema nikakve. Znate kada ćete moći da računate na strana ulaganja? Kada uredite imovinsko-pravne odnose i kada donesete zakon o planiranju i izgradnji onakav kakav vam mi predlažemo. Jer, sami znate, rekao je čak i ministar kada je ovde govorio da ovaj zakon koji smo skoro menjali nije dovoljno dobar i da se priprema donošenje novog zakona. Dakle, ako taj zakon bude stvorio uslove za ulaganje i naravno, prioritet nad prioritetima je, da ukinete proviziju i korupciju kod dodele zemljišta za turističke objekte. Te uslove treba da ispunite, gospodo draga, pa onda da računate da ćete imati strana ulaganja, i bez ovog zakona biste ih u tom slučaju imali. ''Zakon o javnim skijalištima'', kaže Vlada, ''bi pozitivno uticao na pojavu novih privrednih subjekata na tržištu i tržišnu konkurenciju''. Dakle, ovo je takođe u vezi sa ovim što sam prethodno rekla, jer nikako ne mogu da protumačim, i volela bih da mi ministar ili neko drugi objasni, kako to zakon o javnim skijalištima pozitivno može da utiče na pojavu novih privrednih subjekata na tržištu i tržišnu konkurenciju. Dakle, gospodo draga, nismo mi ni ludi ni glupi, nego pametni, obrazovani i ne možete da nas zavaravate i ne možete da nas lažete i mi zato pričamo građanima Srbije kako to Vlada Srbije pokušava da svoje građane dovede u zabludu. Neću govoritio ovom zakonu, govorićemo u pojedinostima. Mislim da je Zlatan Jovanović detaljno objasnio sve članove zakona i to sa aspekta skijaša. Ja neću tako, ja ću samo nekoliko članova da komentarišem i to kao pravnik. U članu 54. kaže se: ''Redar u vršenju svojih dužnosti je ovlašćen da'', između ostalog, u tački 6) kaže: ''uskrati jednu ili više vožnji žičarom licu koje svojim ponašanjem ugrožava ili može ugroziti bezbednost upotrebe skijališta, odnosno žičare (pijana lica, lica pod uticajem droge, lica koja se ne pridržavaju utvrđenih pravila o ponašanju na skijalištu, lica koja sa sobom nose nedozvoljene predmete i slično)''. U članu 55. stav 3. tačka 4) se kaže: ''Skijaš ne sme skijati na stazi ukoliko je pod dejstvom alkohola, droge ili nekog psihoaktivnog leka, odnosno sredstava koja negativno utiču na njegove sposobnosti''. Pitanje za pravnike: koji inspektor može i na osnovu čega, da li ima ovlašćenje da može, prvo, da legitimiše skijaša ili nekoga ko se nađe na skijalištu, a pogotovo na koji način može da ga odstrani sa skijališta? Šta može, ministre, da uradi inspektor ako mi kaže – vi morate da se sklonite, jer se meni, nešto, čini da ste u pripitom stanju. A ja kažem – evo, jesam, ali neću da se sklonim! Šta inspektor može da uradi? Ne može ništa. Odakle vam ideja da u zakonu ovako nešto predvidite, da ste u pravilniku, pa i pomozi bože, uz još neke dodatne ispravke, koje ću sada da vam kažem, nego u zakonu predviđate nešto što nema šanse da može da se primeni. Prvo, ko je taj inspektor koji sme građaninu da kaže – vi se meni činite pijani ili drogirani, koji to inspektor slobodno sme da kaže građaninu koji je došao da skija ili da se tamo šeta? Ko je taj ko može da kaže. I, ako kaže taj građanin – ja neću da se sklonim! Hoće li inspektor da ga bije, je l' ste to ovlašćenje predvideli? Pa ne može, ministre, ovaj posao može da radi samo policija. Kolega poslaniče i malopre sam vam u klupi objašnjavala, ovaj posao može da radi samo policija. Inspektor može samo da kaže sam sebi – ju, onaj mi se nešto čini pijan! Pa da okrene policiju da kaže – ovaj mi nešto sumnjiv, dođite. E onda policija ima pravo da tako postupa, a nema pravo inspektor. A vi to upisujete u zakon i normirate ionako prenormiran zakon. Ovaj član 55. je da bog sačuva, šta su sve – skijaš je obavezan da, skijaš ne sme da. Jedino ste izostavili, ministre, a zaboravili smo i mi da napišemo amandman – skijaš je obavezan da ima skije. Kako to izostaviste, baš vam je šupalj zakon zbog toga. Dalje, sve ovo što je sadržano u članu 55. ne može nikako da se nađe u zakonu, nikako. Evo, ja molim pravnike koji su ovo čitali da me demantuju ko se ne slaže sa mnom, ali, naravno, argumentovano. Ovo mogu da budu uputstva. Ne možete vi u zakonu da kažete da skijaš ne sme druge skijaše da pretiče, bilo levo ili desno, uvek na takvom rastojanju i tako dalje, kada želi da se uključi u vožnju na neku stazu ili kada nakon zaustavljanja na stazi nastavlja vožnju obavezno se uveri gledanjem nazad, ispod i tako dalje. Ovo su uputstva za instruktore i naravno onaj ko od instruktora nauči da skija onda će to da zna i to nikako ne može da stoji u zakonu. Zamislite ovakav zakon kojim se reguliše saobraćaj da u zakonu stoji kako treba da se ponaša instruktor vožnje kada neko uči da vozi automobil. Ovo je stvarno neozbiljno i neodgovorno i ne mogu da verujem da su ljudi koji rade godinama u Ministarstvu dozvolili da ovakav Predlog zakona može da se nađe pred narodnim poslanicima. A tek član 65. Odakle ste izvukli, ministre, ovo pravo, stvarno vas molim da nam to objasnite, kaže:''Skijaški centar je obavezan da obezbedi ravnopravne uslove u pogledu korišćenja skijališta svim školama skijanja koje imaju svoje sedište u jedinici lokalne samouprave na čijoj se teritoriji nalazi skijalište''. Pa ovo je nemoguće, ovo je zaista nemoguće. Kako vi možete, ministre, da određujete gde će biti sedište nekog preduzeća, evo, može sedište da mu bude u Beogradu, a da ima skijalište na Kopaoniku i vi ćete da mu kažete da ne može to da radi zato što je registrovano preduzeće u Beogradu. Pa dajte malo ozbiljnosti, ovo je ipak Predlog zakona, za ime Boga. Član 70. i član 71, čudi me da su pravnici propustili, odnose se na rešenja na žalbe i u članu 70. kaže: ''Protiv rešenja inspektora može se izjaviti žalba ministru nadležnom za poslove turizma, u roku od osam dana od dana prijema rešenja'', i to je u redu. Ali –''Žalba izjavljena na rešenja iz stava 4. ovog člana ne odlaže njegovo izvršenje'', i to je kraj. Nema u kom roku ministar mora po rešenju da odlučuje, da li će sada to lice da čeka da mu prođe sezona pa da ministar nađe vremena da donese rešenja. Zakon o opštem upravnom postupku, kolega dragi, ako se primenjuje, čujem šta dobacujete, onda ovo uopšte nije trebalo da se normira, nego da se i jedno i drugo i treće radi po Zakonu o upravnom postupku. Ovo je izvršni postupak, a ne upravni postupak, tako da niste u pravu. Ista stvar se odnosi na član 71. gde takođe ne stoji da, protiv rešenje sportskog inspektora itd. može se izjaviti žalba u roku od tri dana, ne kaže u kom roku ministar mora po žalbi da se izjasni. I kaznene odredbe su, ovako, zaista, posebna priča karakteristično za sva Ministarstva, za sve ministre ove vlade, što veće kazne to više para u budžet, a zbog čega i kako se kažnjava to je potpuno nebitno. Ja neću da ulazim detaljno u ove vaše predloge kazni, naravno, to je vaša stvar. Vi ionako građanima naplaćujete sve osim vazduha, pa zašto ne biste i ove kazne. Ali, moram samo da vam kažem principijelno dve stvari: u članu 72. predvideli ste novčanu kaznu od 50-350.000 dinara, između ostalog, za prekršaj lica ako ne uredi i opremi skijalište tako da je bezbedno za korisnike, a u članu 73. – novčanom kaznom od 20-200.000 dinara kazniće se za prekršaj pravno lice ako posebno ne obeleži i ne osigura opasna mesta na ski-stazi. Dakle, gotovo identičan prekršaj, doduše, regulisan sa dva člana u ovom predlogu zakona. U prvom slučaju imamo kaznu od 50-350.000, a u drugom od 20-200.000. Prvo, ovakvi rasponi kazni, to je principijelan stav SRS, nedopustivi su – da ostavljamo na volju nekom inspektoru da procenjuje da li će nekoga da kazni sa 50 ili sa 350.000 za nas je neprihvatljivo, jer ovakav raspon kazni uvek dovodi do mogućnosti zloupotreba i korupcije, a naravno, ne verujemo da je vaš stav, ministre, da podstrekujete korupciju i zloupotrebu. Uverena sam da mislite suprotno, ali onda morate to i da pokažete u predlozima koje nam uputite. Ili, u članu 72. imamo kaznu od 50 do 350 hiljada za prekršaj licu ako na skijalištu ne obezbedi redarsku službu, službu spasavanja i službu hitne medicinske pomoći, a u članu 74. od 10 do 100 hiljada, dakle, tri i po puta manje kazniće se lice ako ne rasporedi opremu i sredstva za spasavanje tako da su dostupna u najkraćem mogućem vremenskom roku i ne smesti ih u vidno označenom prostoru. Dakle, gotovo identični prekršaji, a razlike u kaznama neverovatne. Zbog svega ovoga, ministre, i zbog onoga što je rekao kolega Zlatan Jovanović u uvodnom izlaganju, bilo bi dobro, i to vam toplo preporučujem, da povučete ovaj zakon, da se malo bavite onim o čemu sam pričala dok niste bili u sali, a u najgorem slučaju da prihvatite naše amandmane da vam zakon liči na nešto, jer ovo što ste nazvali zakonom je uputstvo za upotrebu javnih skijališta. Takav smo zakon imali juče i, očigledno, ovo je neki novi trend u Vladi Republike Srbije, što više normi, što više izraza, čini se ozbiljnije, a naprotiv, mnogo neozbiljnije.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, za zemlju koja kao Srbija ima veliki prirodni potencijal za razvoj turizma donošenje zakona koji treba da reguliše ovu oblast je od izuzetnog značaja. Moram da podsetim da je u ovom sazivu Parlamenta već donet Zakon o turizmu, koji je krovni zakon, ali je potrebno doneti još niz zakona kojima se uređuju specifične oblasti ove jako široke materije. Zbog toga, ovaj predlog zakona, koji se danas nalazi pred nama, jeste upravo važan zato što predstavlja uređenje jedne oblasti koja do sada nije bila uređena. Na prvi pogled je jasno da je u pravljenju ovog zakona učestvovao zaista veliki broj ljudi, pre svega ljudi koji se bave turizmom i turističkih radnika, ali sa druge strane i onih koji su sportski radnici, kao i onih koji su samo sportski opredeljeni da skijaju. Takođe je jasno da su korišćena iskustva i zakonodavstvo zemalja koje imaju tradiciju skijanja, ali i jako razvijenu mrežu skijališta na svojoj teritoriji i ovde pre svega mislim na alpske zemlje i na neke zemlje Amerike koje imaju mogućnost zimskog turizma. Moram, takođe, da podsetim da su zemlje u našem okruženju, pre svega mislim na nekadašnje Republike Jugoslavije, donele, naravno, one koje imaju mogućnost zimskog turizma i skijanja, zakone iz ove oblasti i moram da kažem da takav zakon ima i Bosna, ali da je taj zakon dosta različit od ovog, a da je model ovog zakona koji je bio javno predstavljen, bio zakon koji je, služio kao model Sloveniji da donese sličan zakon. Naravno, cilj svakog zakona jeste da odredi i uredi oblast koja do tada nije bila uređena, pa je cilj ovog zakona da se omogući dobro i nesmetano funkcionisanje zimskih planinskih centara. Njime se propisuju uslovi za uređenje, održavanje i opremanje skijališta, pružanje usluga na skijalištima, obeležavanje i postavljanje signalizacije na skijalištu, korišćenje sredstava prevoza na skijalištu, kao i red i bezbednost na istom, podučavanje na skijalištu, kao i druga pitanja koja su od značaja za korišćenje skijališta. Osim osnovnih normi i osnovnih odredbi zakon sadrži i ono što je do sada više puta komentarisano kao negativno, a ja ga potpuno doživljavam kao jako pozitivno, to je rečnik pojmova koji može da zvuči da je apsurdan, ali on je prosto potreban zbog toga što ono što meni predstavlja neki pojam ne znači nekom drugom, a zakon zaista mora na taj način da uredi svaki pojam da on znači potpuno isto svakom od nas. Isto, tako, moram da kažem da je ovde potpuno regulisano i objašnjeno osnovni pojmovi kao što su: usluge na skijalištu, ski-staza, specijalizovane zimske sportske aktivnosti i slično. To su pojmovi koji su na isti način definisani i u nekim drugim evropskim zakonima, a koji su potpuno u skladu sa onim što Svetska ski-federacija traži i objašnjava na isti način, a naravno da je jednoj zemlji koja želi da svoja planinska područja i svoj zimski turizam ponudi kao mogućnost za međunarodno tržište jako važno da bude na jednak način tretirana kao i neke druge zemlje koje su napravile svoj nacionalni proizvod i od toga praktično žive. Zatim, zakon nudi uređenje, obeležavanje, korišćenje i bezbednost na skijalištu, gde precizira od čega se sastoji skijalište, kako se uređuje i kako izgleda skijalište i ski-staza, kako se obeležava i klasifikuje prema stepenu težine, kako i ko održava skijališta i ski-staze. To je naša stara srpska boljka. Mi smo u stanju da napravimo neke zaista jako dobre stvari, ali kod održavanja mi zaista ne idemo uvek u dobrom pravcu i prepuštamo ih vremenu i slučaju da urade nešto umesto nas. Zatim, odnosi se na signalizaciju koja se vrši postavljanjem znakova zabrane, obaveze upozorenja, obaveštenja, dopunskih tabli i svetlosnih signala. Još jedna važna oblast je uređena, a to su sredstva prevoza na skijalištima. Moram da podsetim, već nekoliko puta su moji prethodnici to jako dobro iskoristili i podsetili na to kako je bilo u proteklom periodu, a sada govorim o nekim skijalištima koja su poznata. Više puta je pominjan Kopaonik u jednom prilično negativnom kontekstu. Tamo se dešavalo mnogo nesreća, jer su zaista motorne sanke predstavljale opasnost za to područje, kako se koriste, gde se koriste, jeste neuređeno i predstavlja potrebu da se uredi. Ovim zakonom precizira se da se motorne sanke mogu koristiti samo na posebno obeleženim stazama i na stazi mogu da postoje samo službena motorna vozila. Isto tako je precizirano korišćenje ski-liftova i žičara. Vrlo je precizno dato čime se sve može baviti skijaški centar i čime sve mora da bude opremljen. Važan segment zakona su i činjenice da zakon insistira na tome da skijaški centar mora da osnuje jedinstvenu službu spasavanja i službu prve pomoći, koje moraju da budu vidno obeležene, njihovo sedište. Takođe, jako važan segment zakona je oblast kojom se reguliše održavanje reda i bezbednosti na skijalištu, upravo ono što je do sada nedostajalo i što su donekle imali samo veliki ski-centri kod nas. Isto tako, smatram da je vrlo važno obezbediti bezbednost svih onih koji se nalaze na skijalištima i okolo skijališta i ski-staza, a ovaj zakon zaista nudi niz mera kako je to moguće. Ono što pokazuje koliko su ovaj zakon pravili poznavaoci ove oblasti je i onaj deo zakona kojim se definiše šta sme, a šta ne sme skijaš, kao i onaj deo koji reguliše oblast podučavanja skijanju i ski-škole. Predlog zakona o skijalištima reguliše sva pitanja od značaja za rad ski-centara i ponašanje korisnika skijališta, predstavlja dobar pravni okvir za poslovanje ski-centara, osigurava bezbednost na skijalištima i nudi nam mogućnost da se uključimo i integrišemo na jedinstveno turističko tržište. Moram da podsetim da ovaj zakon nudi mogućnost da zaista zimski turizam, za koji imamo uslove, definitivno, postane naš nacionalni proizvod. Ne treba se stideti, jer su mnoge zemlje, kao što su Italija, Austrija, Francuska, Švajcarska od toga napravile svoj nacionalni proizvod i od toga jako dobro žive. Ne vidim zašto bi današnji Predlog zakona predstavljao nešto što je nevažno i smešno, ako želimo da podignemo naš nacionalni brend kao što je, recimo, Kopaonik, kao što je Tara, moram da pomenem i moje Divčibare, za koje ćemo se truditi da postanu nešto bar u turističkim okvirimaSrbije, iako neki ovde pokazuju da to nije moguće. Smatram da je Predlog ovog zakona jako dobar i smatram da on jeste početak nečega što uređuje ovu oblast. Nadam se da će iza njega uslediti zakon o žičarama i ski-liftovima i nadam se da će još malih specifičnih zakona, uslovno malih, dakle, onih koji određuju određene delove, zaista brzo uslediti za ovim zakonom. DSS će glasati za ovaj zakon, a smatram da i ostali treba da razmisle o tome. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, a neka se pripremi Arsen Đurić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno je pred narodne poslanike Skupštine Republike Srbije došao predlog zakona koji je od vitalnog interesa za građane Srbije. Ovo je zakon koji će rešiti problem nezaposlenosti u Srbiji, zakon koji će rešiti pokleklu srpsku privredu, zakon koji će u svakom slučaju doneti boljitak građanima Srbije?! Radi se o zakonu o javnim skijalištima. Mi iz poslaničkog kluba SRS očekujemo da ćemo uskoro u proceduri imati zakon o bacanju kamena s ramena, da ćemo imati zakon o navlačenju konopca i toliko neophodan zakon o brzom ispijanju piva. Razumemo mi iz SRS da je u cilju ubrzanog razvitka zimskog turizma i sportskih aktivnosti na skijalištima u Srbiji bilo neophodno da se što hitnije ovo pitanje stavi na dnevni red, ali ne razumemo zašto, kada je to toliko hitno, Predlog ovog zakona stoji godinu i po dana u proceduri. Želim da podsetim da je u Narodnu skupštinu ušao 11. januara 2005. godine, dakle, maltene godinu i po dana čeka da dođe na dnevni red, a od tolikog je značaja za razvoj zimskih turističkih usluga u Republici Srbiji i za sve građane Republike Srbije, kako vi kažete. Ovaj predlog zakona, potpuno sam ubeđen u to, preuzet je iz nekog od zapadnih zakonodavstava i zato je besmislen, nedorečen, neprimenjiv i diskriminatorski predlog. Ovaj predlog zakona vređa inteligenciju prosečnog građanina Srbije. Navešću samo jedan jedini primer, a ima ih bar još pet, šest. Član 12. kaže: ''Ski-staza može da se koristi za skijanje samo ako na njoj postoji odgovarajuća količina snega''. Molim vas, da li možemo, gospodo, da se skijamo ako snega nema. Razumem da ovakva odredba stoji u engleskom zakonodavstvu, tamo gde ona poluidiotska nacija, čiji zakoni dozvoljavaju sklapanje bračnih odnosa između srodnika u trećem kolenu, što se kaže kod nas, pa imaju određenih mentalnih problema, Srbi su još uvek, Bogu hvala, bistar i oštrouman narod koji ume ispravno da razmišlja, i ovakve odredbe zaista nemaju mesta u srpskim zakonima. Očekujemo mi iz SRS da ćete se rukovodeći ovim primerom, recimo, u zakonu o ribarstvu, koji nam sledi, da kažete da je ribolov moguć samo u rečnim koritima u kojima ima vode ili u zakonu o saobraćaju da je kretanje vozila moguće samo tamo gde postoje putevi. Besmislenost i nedorečenost ovog predlog zakona ogleda se na svakom koraku. Navešću par primera, recimo, u članu 31. kaže se: ''Prevoz žičarom je oblik javnog prevoza i obavlja se prema utvrđenom redu vožnje, koji mora biti uočljivo istaknut na polaznoj i završnoj stanici''. Žičara, gospodo, nije autobus u gradskom ili prigradskom saobraćaju da ima red vožnje. Ovde se radi o obliku kontinualnog transporta i ne može se nikako govoriti o redu vožnje, već samo eventualno o vremenskom terminu. Dalje, već u sledećem članu 32. kažete: ''Skijaški centar može da prekine rad žičare ili ski-lifta tek kada odgovorno lice ili redar potvrdi da nijedno lice više ne koristi žičaru ili ski-lift''. To je fizički nemoguće zbog dužine žičare ili ski-lifta. Česta je nepreglednost njihovih pojedinih delova, pa je nemoguće fizički da redar odokativnom metodom odredi da li na žičari ili ski-liftu ima još neko ko koristi te usluge, te je predloženo rešenje, od strane SRS amandmanom, da se u tu kontrolnu svrhu ubaci kontrolna vožnja. Sledeća nelogičnost, a rekao bih i kontradiktornost je u članu 53. stav 2. gde se kaže: ''Redarsku službu može obavljati lice koje ima završenu srednju školu i koje pokaže uspeh na posebnoj proveri znanja''. Molim vas, šta znači to ''koje pokaže uspeh na posebnoj proveri znanja''? Već u stavu 5. istog člana kažete da, ministar nadležan za poslove turizma i ministar nadležan za poslove sporta sporazumno potpisuju način i program polaganja ispita za redare. Nemojte sami sebi da skačete u usta, mogli ste u stavu 2. da kažete da, redarsku službu može obavljati lice sa završenom srednjom školom i položenim ispitom za redare. Jer, pokazivanje uspeha na posebnoj proveri može biti nedovoljno, tako da je ovo pomalo nelogično, a rekao bih i kontradiktorno jednom drugom. U sledećem članu 54. imamo primer isprepletenosti nadležnosti gde se ne zna ko šta radi, šta je čiji posao i ko kome odgovara. Tako u stavu 1. tačka 4) kažete da je redar u vršenju svoje dužnosti dužan da obavesti turističkog inspektora ukoliko se skijaš ili neki drugi neposredni korisnik skijališta u korišćenju skijališta ne pridržava utvrđenog skijalištu. Po mišljenju SRS to nije posao turističkog inspektora. To je posao redarske službe, jer, nemoguće je očekivati da turistički inspektor po ceo božji dan provede na stazi čekajući da ga redar povuče za rukav i kaže, ej, tamo neko pravi probleme, dođi da vidiš šta je to. Ukoliko istovremeno ima par takvih izgrednika i turistički inspektor treba da bude istovremeno na više mesta. Zato mislimo da je to posao redarske službe i da je to rešenje daleko logičnije. Pravi biser ovog predloga zakona su članovi 55. i 56. koji potpuno obesmišljavaju zakonski tekst; te odredbe su više odredbe opšteg karaktera i mogu se svrstati u opšte poznavanje i ponašanje na stazi i mogu imati smisla, recimo u pravilniku za obuku skijaša i redara, ali nikako ne može biti normirano u zakon. Samo da navedem par stvari koje su po mišljenju nas iz SRS potpuno besmislene. Kaže se da je skijaš dužan da vozi pažljivo i da prilagodi brzinu i način vožnje znanjima i uslovima staze. Recimo, kaže, skijaš je dužan da druge skijaše pretiče bilo levo ili desno i uvek na takvom rastojanju da im daje dovoljno prostora za sve njihove pokrete. Molim vas, to bi bilo kao da, recimo, u zakonu o saobraćaju kažemo, pešak kada prelazi ulicu treba da pogleda prvo levo, pa desno, pa ako se uveri da je bezbedno može da stupi na kolovoz. Mislim da su to neke stvari koje predstavljaju opštu kulturu, opšte obrazovanje, a da ne kažem kućno vaspitanje i nešto sa čim se od malih nogu uči, tako da je potpuno besmisleno da to bude norma ovog zakona. Zašto je ovaj predlog zakona je diskriminatorski, ono što sam rekao na početku, a to se vidi u članu 65. u stavovima 1. i 3. Mislim da je svaki komentar suvišan. Dovoljno je samo da pročitamo i da svima bude jasno, (u stavu 1.) kaže se, da je skijaški centar obavezan da obezbedi ravnopravne uslove u pogledu korišćenja skijališta svim školama skijanja koje imaju svoje sedište u jedinici lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi skijalište. Stav 3. kaže: ''U slučajevima iz stava 2. ovog člana, prednost imaju škole skijanje koje svoje sedište imaju u jedinicama lokalne samouprave''. Mislim da su o tome dovoljno govorili i ovlašćeni predstavnik, gospodin Zlatan Jovanović, kao i koleginica Vjerica Radeta. Šta reći, osim da na ovakav tekst nemam komentara. Dakle, da zaključim svoje izlaganje, pošto je Vlada Republike Srbije već odavno nasankala građane Srbije na tanak led kada su u pitanju nova radna mesta, kada je u pitanju obračun sa kriminalom, kada je u pitanju rešavanje nagomilanih socijalnih problema, rešila je da reguliše i ovu značajnu oblast, ali je potpuno sigurno da podršku od SRS neće dobiti.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić, a neka se pripremi Momir Marković.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da izrazim zadovoljstvo što se Predlog zakona o javnim skijalištima našao na dnevnom redu Skupštine i ne bih se složio da taj zakon nije bitan. Naprotiv, smatram da je on veoma značajan, kako za nas turističke radnike, tako i za mnogobrojne korisnike i ljubitelje ove vrste sporta, jer se njime propisuju uslovi za organizovanje skijališta i pitanja vezana za bezbednost kako skijaša tako i drugih korisnika skijališta. Pre nego što pređem na analizu samog zakona, želim da kažem da su Ministarstvo trgovine, turizma i usluga i Vlada Republike Srbije u poslednje dve godine učinili dosta za razvoj turizma kao izuzetno značajne privredne grane i možda najperspektivnije privredne grane u Srbiji. Kao što znate, usvojili smo Zakon o turizmu, u završnoj fazi je izrada strategije razvoja turizma Srbije, koja će dati smernice za dalji razvoj turističke privrede i iz godine u godinu se sredstva za unapređenje i razvoj turizma, budžetska sredstva, uvećavaju. Ta sredstva ove godine su planirana u budžetu u iznosu od blizu milijardu dinara i ona će biti plasirana delom kroz subvencije, odnosno kao bespovratna sredstva za finansiranje izrade projektne dokumentacije i podršku nekih turističkih manifestacija, a delom kroz izuzetno povoljne turističke kredite, sa kamatnom stopom od 1% godišnje, za izgradnju novih i adaptaciju postojećih smeštajnih kapaciteta. Kao što je ministar u svom uvodnom izlaganju već rekao, po prvi put ove godine planirano je budžetom 500 miliona dinara za izgradnju infrastrukture turističkih centara u Srbiji, čime će se stvoriti jedan povoljan ambijent i povoljni uslovi za investiranje, za ulaganja, kako domaćih tako i stranih investitora, a to znači i otvaranje novih radnih mesta, razvoj tih područja i dalji rast turističkog prometa i deviznog priliva. Takođe se ne bih složio sa nekim od svojih kolega koji smatraju da ovaj zakon nije na pravi način obrađen i da je neadekvatan. O njemu je vođena najšira javna rasprava gde su osim predstavnika Ministarstva trgovine i Ministarstva prosvete i sporta učestvovali i predstavnici svih strukovnih asocijacija i zaista ovaj tekst koji je pred nama, dobio je, odnosno postignut je opšti konsenzus oko ovog teksta, tako da smatram da je on zaista kvalitetan. Prirodni resursi i ubrzani razvoj zimskog turizma i sportskih aktivnosti na skijalištima u Srbiji nametnuo je zakonsku potrebu regulisanja pitanja vezana za skijališta i uvođenje reda u ovoj oblasti. Takođe je veoma važno što će se usvajanjem ovog zakona doći do integracije turističke ponude planinskih područja na međunarodnom tržištu. Ovim zakonom se definišu osnovna značenja ski-staza, ski-poligonskih ruta, ski-put, a ta značenja su usklađena sa zakonskom regulativom zemalja Evropske unije i nekih drugih zemalja, prema uputstvima Svetske skijaške organizacije. Utvrđeni su osnovni elementi uređenja skijališta, infrastrukturne mreže i objekata, obeležavanje skijališta, predviđeno je klasifikovanje staza u zavisnosti od stepena težine tih staza. Takođe je utvrđena obaveza skijaškog centra da formira spasilačku službu i službu prve pomoći, kao važne elemente bezbednosti na skijalištima. Amandmanima Vlade predviđeno je osnivanje javnog preduzeća koje će gazdovati prirodnim dobrom kako bi se stvorili preduslovi za obezbeđivanje tehnološkog i ekonomskog jedinstva sistema skijališta, intenzivniji razvoj planinskih turističkih sredstava. Ovo javno preduzeće će gazdovati prostorima od posebnog značaja i opšteg interesa, a neće gazdovati nekim prostorima od lokalnog značaja. Svakako i izgradnja skijališta koja su od lokalnog značaja umnogome će doprineti upotpunjavanju turističke ponude Srbije i razvoju tih sredina. Jedno takvo skijalište se nalazi na Zlatiboru, reč je o ski-centru "Tornik" i konačno, posle nekoliko godina pre dva ili tri dana, rešeni su imovinsko pravni odnosi u vezi ski-centra "Tornik"; "Srbijašume" su izvršile prenos prava korišćenja zemljišta na opštinu Čajetina. U narednih petnaestak dana ćemo imati raspisan tender za izgradnju skijališta i iskreno se nadam da ćemo već sledeće zimske turističke sezone skijati i na ''Torniku''. Želim da kažem da će DSS podržati ovaj predlog zakona i pozivam sve poslanike da u danu za glasanje glasaju za njega.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi Velimir Simonović.
Dame i gospodo narodni poslanici, taman sam pomislio da mi nikada nećemo da stignemo do te Evrope, kad, ono, evo, sistemskih zakona, koji nas direktno u nju vode. Sa ovim zakonom o skijalištima, ja sam očekivao kao aneks ovog zakona da bude zakon o sankalištima, pa zakon o bob-stazama. Znači, ovaj zakon o skijalištima, koji je sistemski zakon, dakle, daleko je važniji za građane Srbije i državu Srbiju od Krivičnog zakonika i od Ustava?! Kako je krenulo, i sa onim Zakonom o zabrani piraterije na otvorenom moru koji smo usvojili pre nekoliko meseci, odnosno koji ste usvojili pre nekoliko meseci, a pri tom Srbija nema more, a državna zajednica Srbija i Crna Gora ima Jadransko koje se ne računa otvorenim morem, čak se ni Sredozemno ne računa otvorenim morem, ali smo zabranili piratima, ne smeju na našoj teritoriji, na otvorenom moru da gusare, i naravno, ovaj zakon o zaštiti foka koji je u pripremi, ja očekujem da ga po hitnom postupku Vlada predloži Narodnoj skupštini, pa i njega da usvojimo i onda ćemo da dobijemo još jednu studiju o izvodljivosti, pa za razliku od svih ostalih da imamo dve studije o izvodljivosti, pre nego što nas uvedete u tu Evropu, ako nas ikada uvedete. Ja sam juče rekao, kako nas vodite u tu Evropu, dok mi dođemo do nje, svi će iz nje da izađu i mi ćemo opet sami tamo da ostanemo. Ono što mi smeta kod gospodina Bojana, ministra, jeste to što je uzeo Veljin manir. Velja Ilić, ministar za kapitalne investicije, kad god neki zakon predloži, on prethodno prepiše pola Vujaklije u 1. ili 2. članu, a evo, ministar Dimitrijević, do sada je donosio predloge zakona bez ovoga, a sada je uzeo i on da prepisuje. Pa, da pročitamo šta nam piše u tom članu 3. 1) ''Usluge na skijalištu su'', tačno, da nije ovog člana, ne bi niko od nas, ne bi građani Srbije znali šta su to usluge na skijalištu, a ovako, pre nego što krene na skijanje, on zakon u džep, pa kaže – ''organizovanje skijanja i specijalizovanih zimskih sportskih aktivnosti, podučavanje skijanju, iznajmljivanje i servisiranje opreme za skijanje, prihvat i usluživanje skijaša i drugih korisnika skijališta''. Koji su to drugi korisnici skijališta, ako nisu skijaši? 2) Skijanje je zimska sportska aktivnost, dame i gospodo narodni poslanici, rekreativnog ili takmičarskog karaktera, koja se sastoji iz alpskog skijanja, nordijskog skijanja i snouborda. Snoubord je novina koja se pojavila unazad deset godina na našim prostorima i vidite, ministar je uvrstio u pojam koji se zove skijanje. 3) Specijalizovane zimske sportske aktivnosti su sankanje, ski-bob, skokovi, moto-sankanje, spuštanje gumama, skijanje u dubokom snegu, paraglajding na snegu i druge slične zimske sportske aktivnosti. Ja koliko znam paraglajding je i letnja sportska aktivnost. 4) Skijaš je, dakle, fizičko lice koje se u cilju rekreacije bavi skijanjem na skijalištu ili se nalazi na ski-stazi radi skijanja. Dakle, skijaš je fizičko lice, ne može biti pravno lice. Dakle, ne može preduzeće biti skijaš. 5) "Ski-staza je uređena i obeležena površina skijališta, namenjena za skijanje i podučavanje skijanju" itd. Onda imamo šta je ski-poligon. Zatim, učenik skijanja je fizičko lice koje se uči skijanju, i tako od tačke 1) do tačke 23). Ovaj član 3. u bilo kom zakonu, ako je ovako definisan, apsolutno je nepotreban, u ovom zakonu sigurno nepotreban. Jedna stvar, pre nego što pređem na ostale članove Predloga zakona. Mi imamo Kopaonik i mnogi poslanici su govorili o Kopaoniku kao izuzetno kvalitetnom ski-centru, a pri tom, ministre, da vas obavestim, Kopaonik je još uvek nebezbedan, još od bombardovanja, jer je NATO avijacija prosula kasetne bombe upravo pored staze i na stazama, a ona specijalizovana preduzeća koja je ova vlada plaćala, uglavnom su bila iz Hrvatske, trebalo je da očiste, u ugovoru im je pisalo, 50 santimetara ispod zemlje ili na površini zemlje. Kopaonik je upravo oko skijaških staza obrastao četinarskom šumom, a kasetne bombe imaju padobrančiće, jer se tako spuštaju na zemlju kada se otvori onaj kontejner. Ima ih preko 250 komada, pa se rasprsnu. Mnoge kasetne bombe sada vise na granama i čekaju ili da istruli konopčić, odnosno padobrančić koji ih drži, ili da dune vetar pa da padnu dole i da povrede skijaše. Ski-centar Kopaonik je neočišćen i nebezbedan! Tornik je, takođe, uništen. Ovo što se sada preuzima, to je u redu. Međutim, Tornik je bombardovan municijom sa osiromašenim uranijumom. To treba reći građanima Srbije koji se budu usudili da, po vašem članu 3, budu skijaši. Vidi se da je zakon prepisivan, da je loše prevođen. U članu 8. se kaže: "Skijalište i pristupni putevi do skijališta ne mogu se graditi na površinama koje su pod uobičajenim snežnim padavinama izložene lavinama". Dobro, u redu. "Skijališta i ski-staze se uređuju u zavisnosti od toga za koje su rekreativnu ili takmičarsku zimsku sportskuaktivnost namenjene". Naravno, ali to ne treba da stoji u zakonu, to treba da stoji u uputstvu o održavanju ski-staza i ski-puteva. "Ski-staze na skijalištu moraju biti dovoljno široke, pregledne, sa odgovarajućim nagibom i visinskom razlikom i pripremljene tako da na njima nema rupa, vrtača, kamenih kompleksa ili drugih opasnih mesta". Ministre, ko je lud da pravi ski-stazu, a na sredini gromada? Prvo se raščisti teren. Sasvim je normalno da se teren raščisti, da se rupe popune, da se kamenje ukloni, da se minira, pa tek onda da se pravi ski-staza. Posebno je interesantno, kaže: "Skijalište, odnosno njegove staze namenjene skijaškim aktivnostima noću moraju imati odgovarajuće osvetljenje, uključujući i neposredne prilaze, tako da je osigurana bezbednost svih lica koja se nalaze na stazi i njenim prilazima". Nema staza koje nisu osvetljene, samo za dnevno korišćenje. Da li se to zabranjuje mogućnost otvaranje ski-staze koja će samo danju da se koristi? Uglavnom se i ove ski-staze koje su osvetljene noću ne koriste. Kolege poslanici iz SRS su već nekoliko puta pomenuli član 54. tačku 6), ali i ja moram da je pomenem. Kaže: "Redar u vršenju svojih dužnosti ovlašćen je da uskrati jednu ili više vožnji žičarom licu koje svojim ponašanjem ugrožava ili može ugroziti bezbednost upotrebe skijališta, odnosno žičare (pijana lica i lica pod uticajem droge, lica koja se ne pridržavaju utvrđenih pravila o ponašanju...)'' i tako dalje. Pijana lica i lica pod uticajem droge ne može taj redar videti, jer je na skijalištu nekoliko ljudi odjednom. Drugo, i ako ih vidi, šta će da im radi ako kažu "neću"? Posebno je interesantan član 55. koji kaže: "Skijaš je obavezan da", pa tačka 5) "kada želi da se uključi u vožnju na neku stazu ili kada nakon zaustavljanja na stazi nastavlja vožnju obavezno se uveri, gledanjem iznad i ispod...". Valjda napred i nazad, jer iznad je gore, a ispod je dole. Ne uklapa se u ono što ste vi hteli da kažete. Onda, tačka 6) kaže: "Skijaš je dužan da se bez nužde ne zaustavi (obustavi vožnju) na uskim ..."; 7) "u slučaju kada se penje, odnosno vraća uz stazu ili kada peške silazi za kretanje koristi isključivo ivicu staze", da biste odmah u tački 8) rekli, da se uz stazu ne penje peške nego da koristi žičaru. Toliko je već rečeno o stvarima koje ne pripadaju ovom zakonu. Član 65. kaže: "Pravilo iz stava 1. ovog člana ne odnosi se na ograničenje korišćenje ski-staza od strane škola skijanja, koje školski centar uvede u toku dana radi obezbeđenja sigurnosti skijaša zbog prevelikog broja skijaša na stazi". (Popunjen kapacitet?) Radi se o tome da skijaški centar može pustiti samo škole koje su registrovane na teritoriji lokalne samouprave. To je čista diskriminacija svih škola čije je sedište izvan te lokalne samouprave. Dakle, može škola iz Brzeća na Kopaonik, a ne može škola iz Brusa ili škola iz Kruševca. Mislim da ovo ne bi trebalo da stoji ovde. Na kraju, zašto zakonom nije regulisano da se formiraju javna preduzeća? Dame i gospodo, razlog je vrlo jednostavan. Čini mi se da je u trenutku oduševljenja Kopaonikom, ministar Ilić jasno i nedvosmisleno rekao: priprema se da se i to proda ili tajkunima koji potpomažu i podržavaju neke od učesnika ove vlade ili nekima iz Vlade, jer će skijališta biti, i ova koja postoje i ona koja se budu izgradila, izuzetan izvor prihoda. Dame i gospodo, SRS neće glasati za ovaj zakon, a i vas dvoje iz vladajuće koalicije, pri tom ne računam ministra i njegovog zamenika ili pomoćnika, nego samo poslanike koji se nalaze u sali, i vas pozivam da pritisnete crveno dugme kada se bude glasalo o ovome.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a neka se pripremi Živan Vladimirović.
Dame i gospodo, odavno sam ovaj zakon gledao, kada smo ga dobili, posle toga više nisam, pa nisam ni nameravao da govorim danas o samom zakonu. Kada sam čuo od ministra da značajna sredstva treba da se utroše u razvoj ove vrste turizma, a od toga najveći deo za Staru Planinu, pošto sam ja sa Stare Planine, onda sam hteo da kažem nekoliko reči. Stara Planina, od Vrške Čuke do Dimitrovgrada, jedna je prelepa planina, puna pašnjaka, livada, šuma, izvora, vrela, jedna neviđena prirodna lepota koja potpuno nije uništena savremenom civilizacijom, netaknuta priroda, ali, nažalost, prazna – nema više naroda na Staroj Planini. Sve se to raselilo, otišlo u Knjaževac, Zaječar, Negotin itd, tako da je ona potpuno opustela. Selo u kojem sam ja rođen imalo je 100 domova. A sada? Kada sam bio ponovo tamo, mislim da ima svega pet; od tih pet domova samo u dva doma imate mlađe ljude, a ti mlađi ljudi imaju po 50 godina. Nema naroda. To je velika šteta, ogromna šteta. Računam da bi jedna ovakva investicija na Staroj Planini, a ja tačno znam gde je ta lokacija, jer sam tu pored nje takoreći rođen, u susednom selu, ispod Babinog Zuba, koje se zove Crni Vrh, tu treba da bude taj sportski centar, to je izvanredna prilika da se tamo nešto izgradi, a takva investicija, kada bi napravili zimski centar, ogromno bi značila ne samo za taj narod sa Stare Planine, nego za dobar deo istočne Srbije. Kada se pravi nešto, zimski centar, turistički, tu ima posla, treba napraviti puteve, hotele itd. Meni su još pre više godina moje kolege i prijatelji u Beogradu koji se bave lovom govorili – ajde odvedi nas na Staru Planinu, hoćemo da idemo tamo u lov, jer tamo ima razne divljači. Ja sam govorio – znate šta, nema gde da prenoćite, nema hotela, nema ništa. Tu u Crnom Vrhu i Babinom Zubu ima jedan hotel koji je napravila Elektrodistribucija Srbije, jedan manji hotel koji lepo izgleda i sve je pristojno, nešto više manjih objekata, ali to je sve takoreći zanemarljivo malo. Prvo, da bi se prišlo tamo treba da se naprave putevi. Bilo da se ide od Knjaževca, bilo da se ide preko Svrljiga, prvo se mora izvršiti jedna velika rekonstrukcija puteva da bi taj turista koji će se skijati ili ne, da može da dođe tamo svojim kolima, autobusom ili na neki drugi način. Drugih načina, doduše, nema, nema vozova u tom kraju, ali autobusom ili svojim kolima. Dakle, prvo to. To je onda jedan veliki posao za zapošljavanje radnika itd. Zatim, izgradnja hotela, i to treba praviti hotele različite klase i za siromašne i za bogate ljude, svakako bi došli gosti iz inostranstva, bilo lovci, bilo da se skijaju itd. koji traže veoma visoki standard, ali ima i drugog sveta, naročito planinari. Planinari su vrlo skroman svet, oni vrlo često spavaju u kolektivnim sobama, više njih, po 20 spava u jednoj sobi, otuda je i potekla jedna izreka – u planini nema greha. To bi bilo vrlo značajno za čitav taj kraj koji je bio zapostavljen svih ovih godina, vratio bi se deo tog stanovništva koji je otišao sa planina. Vratio bi se na Staru Planinu da se bave stočarstvom, da proizvode hranu za taj narod koji bi dolazi tamo, a treba da se hrani, jer vi sada na tim divnim prevelikim pašnjacima ne možete da vidite stado ovaca ili krdo goveda, jer nema naroda. Postoje izvanredni uslovi za stočarstvo, zdrava hrana, pašnjaci netaknuti, što kažu od Boga dati, ne traže nikakvo specijalno održavanje itd, neprskani, nezagađeni, ali nema ko time da se bavi. Prema tome, i kada bi se pomoglo nekim kreditima da se vrate ljudi gore da se bave stočarstvom, da obnove stada, stočni fond itd, da se bave prikupljanjem prirodnih plodova, borovnica, šumskih jagoda, kupina, malina, lekovitog bilja, pečuraka itd. To, možda, izgleda nekome kao sitnica, mnogo toga ima tamo i od svih tih prirodnih proizvoda bi moglo jako lepo da se živi. Treba dati jedan podsticaj i onda bi razvoj jednog takvog centra bio jedan dobar poziv da se narod vrati tamo. Ja ne bih samo govorio o centrima za zimske sportove. Ima veliki broj građana koji više vole da koriste odmor na planinama, nego na moru. Ja sam jedan od tih koji više vole da ode u planine nego na more. Prema tome, ovaj bi zakon mogao da se zove zakon o planinskom turizmu. Ne bi mi smetao takav naslov ovog zakona. Ne samo da se prave centri, nego i hoteli, putevi i ostala infrastruktura, da bi se moglo tamo ići i zimi i leti da se koriste ogromna bogatstva i lepota. Samo da ispričam nešto što možda liči na anegdotu. Kada sam bio sa jednim mojim drugom iz Beograda, koji je inače tipično gradsko dete, šetajući, tako, naišli smo na jedan potok i ja se sagnem i pijem vodu sa potoka. A on pita – šta to radiš? A ja kažem: pij slobodno, ja znam gde izvire ovaj potok i znam da ide dovde do nas kroz šumu, možda je samo neki zec preskočio preko ovog potoka. On se sagne, napije se te prirodne vode, bez ikakvih posledica. I zato ću ja, bez obzira da li ovaj zakon ima nekih manjkavosti ili ne u terminologiji, bez obzira na sve to, ako taj zakon makar malo doprinese i investicije krenu ka Staroj Planini, za njega glasati oberučke.
Reč ima narodni poslanik Živan Vladimirović, a neka se pripremi Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici SRS su uglavnom rekli sve o ovom zakonu. Ja bih samo u nekoliko detalja ponovio, smatram sebe za stručno lice i kao profesora fizičke kulture i, donekle, poznavaoca smučanja. Ja bih krenuo od člana 3, o kome je već bilo reči da, skijalište predstavlja samo ako je osvetljeno i ako je osvetljeno je skijalište. Međutim, skijalište je svaki teren pogodan za smučanje, spuštanje smučkama niz brdo i svaki takav teren je skijalište. Ima tu još dosta nelogičnosti, koje mogu lako da se isprave i koje ne bi narušile zakon, koje mogu biti prihvatljive za ministra. Mislim da bi se donekle zakon upristojio i bio bi prihvatljiv. Osvrnuću se na zaštitnu zonu ski-staze. To je prostor širine do pet metara. Ipak treba da ima neka distanca, neka razdaljina koja bi predstavljala određenu bezbednost za lice koje izgubi smučku, pa ne može da se spusti smučkama, mora da ide peške niz stazu ili ako želi da ide uz stazu. Dešavalo se da se smučar popne ski-liftom uz stazu i kada pogleda strminu naniže on skine smučke na leđa i siđe dole. Preceni svoje mogućnosti kao smučara i prinuđen je da se spusti. Potrebna je ta minimalna zona od nekoliko metara, tri do četiri, pored ski-staze da bi bila bezbednija. Ja sam na Kopaonik išao još u ono doba kada nije bilo ovako prebukirano i prenatrpano. Više ljudi skromnijih primanja ne mogu ni da privire tamo. To je postalo mondensko skijalište gde možete videti samo džipove i besna kola i automobile. Tačno je to, ministre, BMV, Audi, Mercedes i ostale vratolomije. Sada tamo divljaju, bob-sanke, tako nekontrolisano da je nebezbedno. Ja nisam primetio u zakonu da je predviđeno, što je u mnogim zapadnim zemljama zabranjeno, kretanje motornim vozilima na skijalištima, dozvoljeno je do određene visine, određenog mesta gde se parkiraju automobili, a na samim skijalištima se koriste vozila koja se kreću na električni pogon. To imate na mnogim skijalištima u Francuskoj, Švajcarskoj, a znajući da na Kopaoniku uspeva kao retka vrsta Pančićeva omorika, njoj verovatno ne prijaju izduvni gasovi ugljen-dioksid i ugljen-monoksid, i doći će do degradiranja jedne, lepe, izuzetne planine. Isto tako, ovde je već rečeno da nije trebalo praviti velike kapacitete na vrhu planine, već da je bilo velikih mogućnosti dole u Brzeći ili sa druge strane u Jošaničkoj Banji, da je tamo trebalo graditi smeštajne kapacitete, a do vrha graditi ili gondole ili sedačnice ili ski-liftove koji mogu da skijaše izvuku na vrh planine i da skijaš tamo obavi ono zbog čega je otišao na planinu. U članu 8. je rečeno da ne treba, da se ne sme graditi na terenima koji su podložni odronu kamenja, lavinama. Pa, mislim da tamo niko neće graditi čisto iz ekonomskih razloga, jer ako se desi jednom nesreća niko više neće otići tamo. Mislim da to baš i nije najlogičnije. Isto, ovaj član 12. ne bih komentarisao, da se za skijanje koristi ski-staza samo ako postoji određena količina snega, mada smo se mi kao deca i na travi malo skijali, ali treba malo jača strmina. U članu 19. – lepo je ovo što sve staze treba da budu obeležene, jer, na kraju krajeva, ima skijaša veštijih, ima početnika, ima ljudi u godinama i ne zavisi skijanje samo od veštine, već zavisi od kondicije, od stanja organizma. Jer, čovek u nekim zrelim godinama, bez obzira koliko je vešt, ne može nešto žešće da izvede na ekstremnim stazama kao što su bile staze na Brezovici, na Kopaoniku i nisu tako strme staze, osim one Duboke što ide prema Brzeću, koja je i testirana i pripremljena za vrhunska takmičenja. Ovde piše – ''ekstremno teška pista''. Pista, meni više zvuči za trke Formule jedan, nego za skijašku stazu, jedino ako se ide preko pa se preskoče i borovi i jelke. U članu 28. kaže se: ''Mehanizacija za uređenje ski-staze može da se koristi u vreme kada žičare i ski-liftovi ne rade''. Mislim da treba na određenim stazama da se uvedu oni rat-trakovi i ostale sprave za uređenje staze, da se jednostavno ugasi ski-lift da ne bi došlo do povređivanja. Jer, neko je vešt neko nije vešt, neko može da se zaustavi na dva metra, a neko ne može ni na 50, tako da bi to bila jedna dobra ispravka. U članu 31. kaže se: ''Prevoz žičarom je oblik javnog prevoza i obavlja se prema utvrđenom redu vožnje''. Žičara radi kontinuirano, znači dok se ne ugasi. Mislim da žičara nema red vožnje, već ima radno vreme kada se pali i kada se ugasi završava se rad. Oko osvetljenja ski-staza, mogu određene ski-staze, ne mogu sve biti osvetljene. Neko se noću smuča, neko drugi nešto drugo voli da radi, tako da i to ne bi moralo da bude uslov za sve ski-staze da budu osvetljene. Redarska služba, to je član 53. kaže: ''Redarsku službu može obavljati lice koje ima završenu srednju školu'', ne znam zašto, ''i koje pokaže uspeh na posebnoj proveri znanja''. Mi smo kao studenti fizičke kulture polagali posle određenog kursa ili u sklopu predmeta kada smo polagali na primer za učitelje skijanja ili za spasioca na bazenu, reci ili jezeru, imali određeni ispit bez obzira što smo položili ispit plivanja ili smučanja. Kaže se u članu 54. tačka 4) redar da ''obavesti turističkog inspektora ukoliko se skijaš ili drugi neposredni korisnik skijališta u korišćenju skijališta ne pridržava utvrđenog reda na skijalištu''. Tačno je, treba takvog privesti redu, ali da li inspektor ima i fizičku snagu da savlada nedisciplinovanog? Tu treba uključiti i policiju. Koliko sam video na Kopaoniku ima patrola policije, i da rasteretimo malo budžet Ministarstva unutrašnjih poslova, mogu da prekomanduju neke u policiju na smučkama. Pošto je mnogo toga rečeno i da se ja ne bih ponavljao, moram samo još nešto da kažem. Ja sam sa ministrom na jednom Odboru za turizam pomenuo mogućnosti Topličkog okruga, moram to da ponovim. Lukovska Banja se nalazi na Kopaoniku, vidim da nije planirano da se tamo nešto gradi, ona je na preko 1.000 metara nadmorske visine, okolni vrhovi su na 1.300, 1.400 metara. To su izuzetno lepe padine Kopaonika, izuzetni uslovi za nordijsko smučanje. Tu bi moglo da dođe do boljeg iskorišćenja kapaciteta zato što bi se kombinovao banjski i planinski turizam i mislim da bi ulaganje bilo isplativo i ekonomski održivo, a Topličkom okrugu bi mnogo značilo. Sada bih postavio jedno poslaničko pitanje kompletnoj Vladi Srbije: zašto su zaboravili Toplički okrug, zašto se ništa ne ulaže tamo, zašto nije planirano nigde? Tačno je da nemamo Šiptare kao nacionalnu manjinu, ali imamo Rome, jer sva sredstva koja su planirana izdvajaju se tamo gde ima Šiptara. U Toplici nema Šiptara, ali ima sirotinje, ima poštenih i čestitih građana koji svakodnevno pitaju i mene kao opozicionog poslanika zašto ja ništa ne učinim za Toplički okrug. Ja im kažem da nisam moćan, kažem im da su ministarstva tako podeljena da su da kažem etnički čista ili partijski čista da praktično poslanici mogu da prozovu, ja ovo činim u ovom trenutku da mi moji Topličani ne zamere i da kažu – nisi se nikada javio da nešto tražiš. Jesam, uvek sam koristio priliku da nešto tražim za Toplički okrug, da se nešto učini, jer šteta je. Toplički okrug je dao mnogo doprinosa u svim ratovima i u zadnjem. Odaziv na mobilizaciju je bio 98% u Topličkom okrugu, ne samo u ovom ratu nego u svim ratovima. Određeni treba da se seti, Vlada Srbije, da postoji Toplički okrug pogotovo što je to raseljeno područje, da opština Kuršumlija ima manje stanovnika, skoro duplo, nego pre 50 godina. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Vladimiroviću. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a da se pripremi Darko Glišić. Nema ih. Da li neko ko nije iskoristio ... ( Vjerica Radeta, sa mesta: Trebalo je da pitaš ministra, možda je on hteo reč. Možda ima nešto pametno da izgovori, ali nisi ga pitao.) ... gospođo Radeta, jedino ako tražite od mene da napustim pa da vratim ministra. Gospodine Baraliću, nemam nameru da napuštam, kad zasednem ne puštam. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam ministra, ali pošto nije tu onda ništa. Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika, želi reč? Nema nikoga. Zaključujem načelni pretres. Zakazujem nastavak sednice sutra za 10,00, rasprava od 12. do 15. tačke dnevnog reda. Zahvaljujem vam se.