Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 66 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 89 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine propisani članovima Poslovnika Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u prvom stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine i predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, po stavu 2, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ovo pravo iz stava 1. člana 286. može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici. Pre prelaska na dalju raspravu, pitam da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine? Narodni poslanik Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pitam sve vas – u kakvoj državi mi živimo? Verovatno nemate ni vi sve informacije, ali ću danas pokušati da obavestim i Skupštinu i građane Srbije šta se sve radi u ovoj državi. Znate, za neke stvari, mogu da kažem, primereno je da se dešavaju u plemenskim zajednicama, ali u organizovanom društvu to je neprimereno, sem ukoliko to nije diktatura i režim koji ne beži od represalija prema članovima svoga društva odnosno prema građanima. Naime, ovde se radi o bližoj i daljoj porodici Ratka Mladića. Ono što ta porodica doživljava, to je prosto neverovatno, da u 21. veku jedna država sme da preduzima ovakve stvari. Samo ću vam reći za neke drastične primere šta se sve radi sa porodicom Ratka Mladića, pre svega sa njegovim šuracima, odnosno braćom njegove žene, Bosiljke Mladić. U pitanju je Miroslav Jegdić, kome su nudili da bira državu u kojoj će da živi, novac, koliko mu treba, samo da pristane da izda Ratka Mladića. Pošto čovek nije imao šta da izda, niti da potkaže, oni su krenuli da mu prete da će mu zapaliti kuću. Inače, čovek je došao iz Makedonije i pošto nije pristao ni na kakve ucene, oni su mu otkazali gostoprimstvo, proterali ga u Makedoniju, iako je imao produžen boravak na šest meseci u Srbiji. Pa, vi svi znate kako pojedinci dobijaju državljanstvo Republike Srbije. Sa drugim bratom Bosiljke Mladić, Vukašinom Jegdićem, situacija je još gora. Njega su saslušavali nekoliko puta, pretukli i pretili da će mu oduzeti dete. On je posle toga imao jako velike psihičke traume, završio je u bolnici „Laza Lazarević“. Čovek koji je imao takve probleme, pod lekovima, priveden je, bukvalno priveden od strane pripadnika nekih državni službi, da li je MUP ili BIA, to ćemo naknadno utvrditi. Tražim podatke ko je istraživao braću Jegdić. Priveli su ga u kafanu, iako su znali da je pod uticajem lekova, naterali su ga da uzima alkohol i pretili da će i njega i njegovu ženu i njegovu kuću zapaliti. Posle toga je pokušao samoubistvo i završio u bolnici „Laza Lazarević“. Bosi Mladić u februaru 2010. godine uzeli su novac, iz njene kuće. Bili su obavezni da ga vrate u roku od 90 dana. Do današnjeg dana nisu vratili ni jedan jedini dinar. Obustavili su isplatu penzije Ratku Mladiću. On nema ni socijalno osiguranje. Praktično, ukoliko se ona razboli, nema para, osuđena je da umre. Optužili su je za držanje trofejnog oružja Ratka Mladića. Pa, 90% Novog Beograda bi odgovaralo zbog te kazne, manje-više, skoro sve porodice vojnih penzionera imaju trofejno oružje, ali se sudi samo Bosiljki Mladić. Ono što je posebno interesantno, žena Darka Mladića, Biljana Mladić, 13. maja 2010. godine, iako je bila na bolovanju, dobila je otkaz. Darko Mladić ima privatnu firmu. Obilaze sve njegove komitente i prete inspekcijom ukoliko ne budu prekinuli svaki kontakt sa njegovom firmom. Pre neki dan, na rođendan Ratka Mladića, uhapsili su u Knez Mihailovoj momka koji je držao sliku Ratka Mladića. Vidite šta se dešava na drugoj strani: neki idiot je nosio majicu sa Jovom Divjakom, Purdu je primila Jadranka Kosor ... (Predsedavajuća: Pet minuta.) Svi oni koji su ubijali Srbe imaju sva prava, samo oni koji su branili Srbe nemaju nikakva prava i treba da odgovaraju. To treba da prestane. Tražimo sve informacije što se tiče porodice Ratka Mladića, ko je istraživao i kakve su mere preduzimane. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, juče smo imali raspravu o Vladi, pokušali smo da razgovaramo na što je moguće konkretniji način, ali nije bilo previše prostora za sve one teme koje smo želeli da otvorimo. Pitanje za predsednika Vlade: ko je u ime Vlade doneo odluku o učešću naše države na samitu SAD – Balkan, da bi nakon toga tu svoju odluku Vlada povukla zbog prisustva Hašima Tačija kao predstavnika vlade republike Kosovo? Mi se ne slažemo sa zvaničnom državnom politikom. Mislimo da politika mora biti razumna, racionalna, da mora težiti ostvarenju onih interesa koji su realni. Nikada nismo ovde u parlamentu ni predstavnike ove vlade ni predstavnike nekih ranijih vlada optuživali kao presudno odgovorne za ono stanje koje je na kraju dovelo do tako poremećenih odnosa između Beograda i Prištine i, realno, poraza naše države i gubitka Kosova, ali ta politika ima neki svoj kontinuitet i uporište, od 2004. godine ili 2005. godine pa do danas. Srbija manje ili više jasno insistira na teritorijalnoj celovitosti, na poštovanju principa međunarodnog prava i tretira Kosovo kao pokrajinu, u skladu sa preambulom Ustava koji je usvojen 2006. godine. To je bilo poznato Vladi i onda kada je donela odluku o učešću na tom samitu. Veoma je važno da pokušamo da formulišemo način na koji se odnosimo prema svetu. Previše je prevrtljivosti i neozbiljnosti u našoj politici. Mi privatizujemo NIS tako što Srbija proda svoje vlasništvo Rusiji, uz garancije ili propratnu dokumentaciju koja svedoči o nekom profitu koji je ostao u NIS, a onda se ispostavi da umesto profita imamo neke dugove. Isti je slučaj sa partnerstvom koje razvijamo sa Kinom. Potpišemo sporazum o izgradnji mosta, a onda smo najveća prepreka za izgradnju tog mosta mi koji smo tražili od Kineza da nam ga naprave. Onda konačno dolazimo do te kosovske politike zaokreta koji je učinjen u septembru prošle godine, zaokreta koji je realan i koji se kompromituje onim što Vlada potom uradi. U ovom trenutku je za našu državu prihvatljivo da vodi razgovore u Briselu sa potpredsednicom kosovske vlade, ali je za našu državu neprihvatljivo da učestvuje na samitu Balkan – SAD, na šta je inače sama pristala pre nekoliko meseci. Gde je tu ozbiljnost i gde je tu ona vrsta pristupa koja je neophodna da bismo mi, prvo, uspeli da zaštitimo interese srpske zajednice na Kosovu, da bismo normalizovali svoje odnose sa onim delom sveta sa kojim su ti odnosi više nego sporni i na takav način deblokirali tu realnost koja je frustrirajuća za naše društvo i koja Srbiju opisuje kao zemlju koja je pod najvećim stepenom izolacije analizirajući njene odnose sa EU, sa SAD, sa ostatkom sveta, u čitavom regionu? Kako je moguće da jedna vlada prvo kaže da će učestvovati na tim razgovorima, a potom povuče svoj pristanak? To ne može da ostane na nivou nekih personalnih stavova, to mora pratiti konkretna odgovornost. Mislimo da je našoj zemlji bilo mesto na tom sastanku. Ne vidimo nikakvu korist za nas u tome što nam je značajnija činjenica da smo pobegli od Tačija od činjenice da smo mogli da se sretnemo sa važnim ljudima iz SAD i sa liderima država u regionu. Tamo će biti predstavnici, premijeri, predsednici Makedonije, Crne Gore, Slovenije, Hrvatske, BiH, svih balkanskih zemalja. Biće i Hašim Tači. Neće biti jedino nikog iz Srbije. Kako može biti korisnije za ovu zemlju to što se ona odlučila na ćutanje i distancu od susreta sa onima koji vrlo efikasno mogu da utiču na rešavanje problema o kojima mi tako puno govorimo, recimo o problemima koji potresaju srpsku zajednicu na Kosovu? Da li su ti problemi ozbiljni? Jesu. Kako se mi prema tim problemima odnosimo? Deklarativno, sa velikom zabrinutošću, ali akciono – više nego neodgovorno. Ovim nismo pomogli ni Srbima na Kosovu, ni Srbiji, a najmanje smo zaštitili ono što mislim da se realno ne može štititi, jer je iznad okvira normalnog života, a to je ta floskula o Kosovu kao delu Srbije, makar se to jedino videlo u mitovima i frazama kojih je prepuna naša dnevna politika. To mora biti sankcionisano i o tome se mora otvoreno razgovarati. Nikada u Skupštini nismo razgovarali o Kosovu, osim onog trenutka kada smo udarili glavom o zid pred Međunarodnim sudom pravde nakon presude i stava tog suda o legalnosti Deklaracije o kosovskoj nezavisnosti. Dakle, ako imamo parlament, ako imamo instituciju za postavljanje poslaničkih pitanja, onda to nije prilika da mi ovde potrošimo pet minuta kako bismo imali neki efektivan nastup u toku dana, nego valjda prilika da se otvore krupne teme i na njih ponude konkretni odgovori, ne u pisanoj formi, nego pozovite, kao potpredsednica Skupštine, Vladu i tražite u ime nas odgovornost za one koji takvu politiku vode ili argumentaciju za taku neozbiljnu politiku, koje mislim da uopšte nema.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, narodni poslanici, iz štampe i medija ovih dana moglo se zaključiti da se vodi nekakav postupak, ili će biti vođen nekakav postupak, za nekakvo krivično delo ili nešto tome slično što se zove – politička pozadina ubistva premijera Zorana Đinđića. Pošto ja ne znam zaista kao pravnik kakvo je to krivično delo „politička pozadina ubistva“, ili bilo kog krivičnog dela, pod jedan, bih molio gospođu Malović, ministarku pravde, da mi to objasni. A zašto? Zato što se specijalni tužilac oglasio ovih dana tvrdeći da će u vezi s tim, dakle, kako sam to nazvao, „političkom pozadinom ubistva“, između ostalih (a u kom svojstvu, to saopštenje nije reklo) biti saslušan i predsednik DSS Vojislav Koštunica, koji je dva puta bio premijer ove države i prvi demokratski izabrani predsednik SRJ. Dakle, ono što mene tu interesuje, želim da se uklone određene opskurnosti iz te cele priče. Da bi one bile uklonjene neophodno je da određeni državni organi, pre svega određeni ministri, kao što je ministar pravde ili ministar unutrašnjih poslova, daju svoj iskaz o tome, a ne da ih čujemo parcijalno i na onaj način kako je to bilo prethodnih dana kada je reč o ministru unutrašnjih poslova. Naime, on je juče izjavio, prema onome što čitamo u novinama, da će dvadesetak lica biti saslušano po zahtevu tužioca, pri čemu nije naglašeno ko i u kom svojstvu, kada je reč o tim licima koja će biti saslušana. Neka imena su nabrojana, ali ne tačno ko i u kom svojstvu. Pri tom je rekao da ne postoji zahtev, odnosno da na tom spisku zahteva za saslušanje nije dobio ime Vojislava Koštunice. Opet, sa treće strane, znamo da postoji privatna tužba protiv predsednika DSS Vojislava Koštunice za tu famoznu političku pozadinu krivičnog dela. Ono što je sada tu interesantno, gledajući različite emisije na raznim televizijama sa nacionalnom frekvencijom, kao što je bila jedna sa nazivom „Naša privatna stvar“, u subotu, videli smo da tu postoji očigledno nečiji privatni interes, pod jedan, da nekog politički diskredituje. Sve je to bilo tako i tako smo to tretirali do momenta dok se nije oglasio tužilac Radisavljević. Tog trenutka to više nije privatni interes. Mi do dana današnjeg ne znamo šta su planovi tužioca Radisavljevića. Nemoguće je da ministarka Malović o tome ne zna ništa, nemoguće je da Ivica Dačić o tome ne zna ništa. Trebalo bi da o tome budemo obavešteno, naravno, insistiram. S druge strane, kada je reč o takvoj floskuli kao što je „politička pozadina ubistva“, tu moramo da budemo vrlo oprezni, jer kada se radi o političkoj pozadini onda imamo političku kvalifikaciju, ne krivičnopravnu. U krivičnopravnom smislu postoje pomagači, saučesnici, organizatori, podstrekači i ostali za određeno krivično delo; to se zove tim imenom. Ako neko želi da se drzne da predsednika SRJ, prvog legitimno i demokratski izabranog, Vojislava Koštunicu, nazove pomagačem za izvršenje jednog krivičnog dela, neka to kaže tim imenom, pa ćemo da vidimo kakvog to osnova i utemeljenja ima i na osnovu kojih činjenica. Da li su činjenice to što je u određenom periodu Demokratska stranka Srbije politički bila suprotstavljena Vladi Zorana Đinđića? To jeste činjenica, ali ako je to činjenica, onda za svaku buduću nesrećnu okolnost (ne daj Bože da se nekome nešto desi) svaka opoziciona stranka koja je politički suprotstavljena nekome mora biti odgovorna ili inspirator nekog zločina. Ta pileća logika, mogu da razumem, dolazi od naših političkih protivnika koji se bave politikom, ali ne mogu da razumem da politički protivnici smognu snage da tu pileću logiku proture državnim organima. To je ono što meni najviše smeta i to je ono što boli i to je ono što ovo društvo vuče unazad. Pri tome, određene činjenice, činjenice na koje se do dan-danas nije odgovorilo, lebde u vazduhu. Tužilac je svojevremeno pustio ubice Zorana Đinđića iz zatvora, taj isti tužilac do dana današnjeg nije odgovarao, jer ne postoji ni oslobađajuća ni osuđujuća presuda, jer se postupak u nedogled odugovlači. Ko to radi, ko je posećivao ljude u Šilerovoj, ko im je bio prijatelj? To su ključna pitanja.
Narodni poslanik Dragan Šormaz ima reč.
Pošto juče u raspravi o rekonstrukciji Vlade i po rečima samog predsednika Vlade gospodina Cvetkovića nismo mogli da čujemo operativne mere i koji će biti rezultati... Znamo šta su ciljevi, koji postaju nedostižni za ovu vladu, pošto idu stalno unazad i sve je lošija i lošija situacija, ti ciljevi bivaju sve dalji i dalji. Zahvaljujem, gospodine Omeroviću, na interesovanju za ono što govorim. Drago mi je da to slušate. Onda, verovatno, ne bi morao ministar ni da obećava kako će nekome srediti invalidsku penziju. Za invalidsku penziju postoje zakonski uslovi, kako se dobija ili ne. Ne može da se sredi i obezbedi. Inače, vode se istrage i suđenja po tom pitanju. Da se vratim na temu, pošto sam bio prekinut od strane kolega poslanika. Želim da postavim jednostavno pitanje, i kratko ću, predsedniku Vlade gospodinu Cvetkoviću. Nadam se da će u roku da mi odgovori, pošto to juče građani Srbije nisu mogli da čuju, a mišljenja sam da ove stvari koje ću ga pitati njih u stvari najviše interesuju. Kolike će biti plate, a kolike penzije, prosečne, u Srbiji do kraja godine? Da nam sada kaže, na osnovu rada njegove vlade, da li će biti za 100 evra manje, kao do sada, i 40 evra penzije, što je bio rezultat njegove prethodne vlade, ili će biti barem za jedan, dva evra bolje? Neka nam kaže tačno i vrednost u evrima, da ne priča u dinarima, pošto to možemo odmah podvesti pod drugo potpitanje: kolika će biti inflacija u toku ove godine? Znači, ne da mi odgovori koliko je predviđeno, mene interesuje kolika će biti inflacija na kraju godine. Zatim, koliko će biti novozaposlenih, a da niko u međuvremenu ne izgubi posao? Jer, 44 osobe, 44 građana Srbije svakog sata u Srbiji izgubi posao. To je rezultat dosadašnjeg rada kabineta gospodina Cvetkovića. Sledeće pitanje za njega je: koliko će koštati hleb „sava“ 1. aprila? Već danas u nekim prodavnicama košta 69,9 dinara. Znači, koliko će vekna hleba „sava“ koštati 1. aprila? Neka mi odgovori na to pitanje. I, poslednje što želim da pitam: kako će Vlada gospodina Cvetkovića odgovoriti na to što raste cena nafte u svetu svakoga dana rapidno? Nema nikakvog odgovora do dana današnjeg, dok vlade u svetu reaguju bilo puštanjem svojih rezervi (koje mi nemamo), bilo promenom akcizne ili poreske politike. Recimo, Hrvati, naše komšije, već u petak su smanjili akcize na naftu kako bi to opterećenje cene goriva bilo lakše, kako ga uopšte ne bi bilo za njihove građane i za privredu. Da li će takvu meru sprovesti ova vlada? Predlažem im kao poslanik da to urade. Ili će i dalje misliti samo na punjenje budžeta, što je pogrešno? Jer, ako ostave ove akcize, cena nafte i goriva na našim pumpama i kod snabdevača privrede će morati da ide nagore. To će opet povećati inflaciju, budžet od toga neće imati koristi. Ako se smanje akcize, normalnom ili povećanom potrošnjom će se preko PDV-a moći naplatiti više i budžet neće izgubiti. Ali, meni se čini da za takve poteze ova vlada neće biti sposobna, kao što nije bila ni prethodna. Zbog toga i postavljam konkretna pitanja, da vidim da li će biti konkretnih mera, a ne da slušamo uopštenu priču i bajke, koje smo slušali tri godine, pa i juče, vezano za rad nove vlade. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2? Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i Snežane Samardžić Marković, ministra omladine i sporta, prisustvuju i: Dragan Vukmirović, direktor Republičkog zavoda za statistiku i Zoran Jančić i Miroslav Janković, pomoćnici direktora Republičkog zavoda za statistiku. Prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres 4 - 6. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POPISU STANOVNIŠTVA, DOMAĆINSTAVA I STANOVA 2011. GODINE, PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POPISU POLjOPRIVREDE 2011. GODINE I PREDLOG ODLUKE O PROGRAMU ZVANIČNE STATISTIKE U PERIODU OD 2011. DO 2015. GODINE (nastavak) Trenutak u kome smo prekinuli rad je trenutak kada je završena rasprava po prijavama za reč i redosledu narodnih poslanika, odnosno do trenutka kada pitam, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Pošto to nije slučaj, na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. godine, Predlogu zakona o izmenama Zakona o popisu poljoprivrede 2011. godine i Predlogu odluke o programu zvanične statistike u periodu od 2011. do 2015. godine. Na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, obaveštavam narodne poslanike da sada određujem pauzu, koja neće trajati uobičajenih sat vremena, nego će nastavak sednice biti u 14.00 časova. Razlog za odlaganje je potreba da budete obavešteni o predstavniku koga je Vlada odredila da bude na sednici koja počinje u 14.00 časova i da radimo, naravno, u skladu sa Poslovnikom, tako da u ovom trenutku nećemo ni otvarati zajednički načelni i jedinstveni pretres o objedinjenim tačkama dnevnog reda, nego ćemo to učiniti u 14.00 časova. Hvala vam. [[Posle pauze – 14.05]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Prelazimo na 7 - 13. i 28. tačku dnevnog reda – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POREZIMA NA IMOVINU I NA UPOTREBU, DRŽANjE I NOŠENjE DOBARA, GARANCIJI „HYPO-ALPE-ADRIA“ BANCI PO ZADUŽENjU OPŠTINA KOSOVSKA MITROVICA, ZVEČAN I ZUBIN POTOK, KfW ZA HE ZVORNIK, POTVRĐIVANjU KREDITA EU I NBS, SPORAZUMA SA CRNOM GOROM O CARINSKIM PITANjIMA, MEMORANDUMA O REGULISANjU DUGA ALBANIJE I UGOVORA SA IBRD O TROŠKOVIMA (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa predloga zakona iz tačaka 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13. i 28. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, pozvala da sednici prisustvuju i Zoran Ćirović, pomoćnik ministra finansija, Goran Radosavljević, savetnik potpredsednika Vlade za evropske integracije, Višnja Kuzmanović i Aleksandar Kocić, savetnici u Ministarstvu finansija (Uprava za javni dug), Dušan Purić, savetnik u Ministarstvu finansija i Dragana Ratković, rukovodilac grupe u Ministarstvu finansija. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13. i 28. a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Udruženi regioni Srbije – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, kako nas obavezuje član 96. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas takođe da će po ovim tačkama dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Zoran Kasalović Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Veroljub Arsić Poslaničku grupu Napred Srbijo i narodni poslanik Dejan Mirović Poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neka poslanička grupa odluči da dostavi informaciju o ovlašćenom predstavniku, molim vas da nas o tome informišete da bismo mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, Predlogu zakona o izmenama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, Predlogu zakona davanju garancije Republike Srbije u korist „Hypo-Alpe-Adria Bank“ a.d. Beograd po zaduženju opština Kosovska Mitrovica, Zvečan i Zubin Potok, Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj instituciji KfW po zaduženju Javnog preduzeća „Elektroprivreda Srbije“ (Projekat rehabilitacije HE Zvornik), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o kreditu između EU i Republike Srbije i Narodne banke Srbije, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma između Saveta ministara Republike Albanije i Saveta ministara BiH, Vlade Republike Makedonije, Vlade Republike Srbije, Vlade Republike Slovenije, Vlade Republike Hrvatske i Vlade Crne Gore o regulisanju duga Republike Albanije po obračunima vezanim za robni promet između Republike Albanije i bivše SFRJ i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora kojim se reguliše odgovornost za naknadu troškova između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Pre nego što pitam da li predstavnik predlagača Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, želi reč, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87. Poslovnika Narodne Skupštine obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a do okončanja rasprave po upravo otvorenom zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, i time ćemo za danas završiti rad, tako da ćemo sutra, 16. marta, rad nastaviti po sledećoj tački dnevnog reda. Da li predstavnik predlagača Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani narodni poslanici, u ime Vlade Republike Srbije hteo bih u najkraćim crtama da obrazložim ove zakone koji su danas pred vama, koji su raznovrsni, ali koji imaju jednu nit koja se tiče finansijskih elemenata koje regulišu javne finansije, a isto tako i finansiranje izdataka koje imaju i lokalne samouprave i centralna vlast. Mislim da bi bilo najbolje da kažem nekoliko uvodnih reči o svakom od ovih zakona po onom redosledu kojim su predstavljeni ovom cenjenom domu. Što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, u suštini, ovaj zakon usklađuje elemente sa nekim drugim zakonima da bi se obezbedilo ono što je veoma bitno za poreski sistem, a to je princip neutralnosti. U ovim izmenama i dopunama se međusobno usaglašavaju odredbe kojima je uređena stopa poreza na imovinu. To se mora usaglasiti zbog toga što je došlo do usvajanja amandmana na predlog zakona kojim su, izmeđuostalog, menjane poreske stope u prethodnoj debati, pri čemu bi se te odredbe promenile i kod utvrđivanja poreza na imovinu za 2011. godinu. Znači, ono što je bitno ovde primetiti, to je da će ovaj zakon obezbediti da se ovaj porez naplati po jednoj osnovici, a ne dve, to jest ne po onome što bi bila stopa do usvajanja zakona u ovom domu i onda po nekoj drugoj stopi za onaj period koji je bio pre, nego se ovde omogućava jedinstvena naplata ovog poreza za ovu godinu. Ono što je bitno, takođe, to je da se, u cilju doslednije primene ustavnog principa oporezivanja srazmerno ekonomskoj moći obveznika, ovde predlaže da se za zakup građevinskog zemljišta u javnoj svojini, odnosno poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini porez plaća za zemljište površine preko deset ari, tj. da postoji neoporezovana osnovica do deset ari, koja pokriva veliki deo našeg građanstva. To se usklađuje sa načinom na koji je uređeno i pravo korišćenja građevinskog zemljišta u javnoj svojini. S tim u vezi se precizira da se kod oporezivanja tog zemljišta površine preko deset ari porez ne plaća na njegovu ukupnu površinu, već se površina od deset ari izuzima od oporezivanja i to je ta osnovica za oporezivanje. Takođe, uređuje se poresko oslobođenje za zemljište pod objektom na koji se porez plaća kako bi se otklonila mogućnost dvostrukog oporezivanja istog zemljišta, tj. kroz oporezivanje površine zemljišta pod objektom i same površine tog istog objekta. Napokon, vrše se i neka pravno-tehnička usklađivanja pojedinih odredaba. Ono što mogu da kažem, što je bitno za naše građane, to je da se do deset ari ne oporezuje pravo korišćenja i ne oporezuje se pravo na zakup zemljišta. Istovremeno, pošto je o tome bilo dosta debate u prethodnoj diskusiji u ovom cenjenom domu, želim da kažem da maksimalna stopa, o kojoj se dosta raspravljalo, od 2%, jeste jedan maksimum i u skladu je sa opredeljenjem Republike Srbije da imamo jedno predvidivo poresko okruženje za građane i za privredu. Naravno, ne očekuje se da stopa bude 2%. Podsećam cenjene poslanike i građane Republike Srbije da se ovde radi o prihodima lokalne samouprave a ne budžeta Republike Srbije, te da će u roku od 60 dana od sada svaka lokalna samouprava biti u stanju da odredi pravu stopu, u svakom slučaju, ispod 2%, koja odgovara situaciji u toj lokalnoj samoupravi. To je način kako se usklađuju dva jednako važna principa: prvi princip je fiskalna decentralizacija u onome što su izvorni prihodi lokalnih samouprava i, s druge strane, što je veoma bitno, predvidivost i mogućnost da se ne desi da u određenim lokalnim samoupravama dođemo do velikih nameta koji bi bili, u srednjem roku, na štetu same opštine. Što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenja dobara, ovde je u suštini prepoznavanje jedne odredbe koja je dovela jedan deo, i to aktivan deo, našeg građanstva u veoma tešku poziciju. Naime, donošenje ovog zakona je, pre svega, mogućnost da se poreski rastereti vlasnik teretnog vozila čija je najveća dozvoljena masa manja od 3,5 tona. Drugim rečima, o tome je bilo dosta priče u našoj javnosti i medijima, oni koji su imali takva vozila (a bila su oporezovana kao da nisu instrument za rad) sada će biti stavljeni u ravnopravnu poresku situaciju sa onim privrednicima koji imaju vozila koja prelaze 3,5 tona. Naravno, radi se o onim vozilima koja imaju kao cilj privrednu delatnost, tj. usluge prevoza lakih tereta od strane preduzetnika i drugih pravnih lica, od strane poljoprivrednika, za prevoz poljoprivrednih proizvoda, kao i repromaterijala za svrhu poljoprivredne proizvodnje. Kada se usvoji, ovaj zakon će se primenjivati osam dana po usvajanju. To će biti značajno rasterećenje za naše građane koji se bave ovim aktivnostima. Možemo reći, čini mi se, da na ovaj način Vlada Republike Srbije brzo reaguje na probleme uočene u privređivanju naših građana, i tako ćemo nastaviti da radimo; ukoliko ima bilo kakvih nelogičnosti, one će biti ispravljene. Ovaj cenjeni dom je, primera radi, u istom ovom zakonu, kada se glasalo o budžetu za 2011. godinu, izglasao i određeno rasterećenje za one koji imaju brodove. Uočeno je da je to bilo opterećenje za one koji imaju veoma skromne lađe. Uopšte, one inicijalne odredbe koje su bile određene nisu pogodile metu, nego su pogodile ljude koji skromno žive i imaju male čamce. To je usklađeno. Primećeno je ovde da se mora promeniti ova odredba zakona da bi oni građani koji imaju mali biznis, koji se bave ovim uslugama, imali mogućnosti da izbegnu poresko opterećenje, jer, zapravo, to vozilo njima ne služi kao neki luksuz, to nije neki luksuzni džip, radi se o kombi vozilima koja su potrebna ljudima da rade. Zbog toga, pošto su sad veoma dobro prepoznata u ovom zakonu kao sredstvo za rad, neće plaćati odgovarajući porez na njih. Sada, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, dozvolite mi da u najkraćim crtama obrazložim i ove zakone koji se tiču finansijskih aranžmana. Kao prvo, želim da isteknem dva zajma koja imamo ovde danas i koja zapravo (to ću se truditi da izložim na najmanje moguć tehnički način) mogu biti začetak nečega veoma bitnog u finansijskim odnosima naše zemlje i EU. Zašto to kažem? Zbog toga što je pred vama, poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o kreditu između Evropske unije i Republike Srbije i Narodne banke Srbije. Ukupni iznos ovog kredita je do dvesta miliona evra. Ovde, u suštini, Evropska unija daje mogućnost Republici Srbiji da se zaduži na tržištu kapitala pod uslovima koje ima i sama Evropska unija. To su uslovi koji, naravno, ne bi bili mogući za našu zemlju ukoliko ne bismo imali jedan ovakav finansijski pristup EU. Evropska unija nije država, ali je pravno lice. Ona ima garanciju svih zemalja članica EU. Samim tim ona ima kreditni rejting AAA, ili „tripl ej“, kako se uglavnom to kaže na tržištu kapitala, i samim tim povlači najpovoljnije moguće uslove na tržištu kapitala. Naravno, oni zavise od dana do dana, ali ovde imamo mogućnosti da se zadužimo po kamati koja u ovom momentu ne predstavlja više od 1% na godišnjem nivou i po dužini kredita koja je mnogo povoljnija od onoga što naše Ministarstvo finansija može da postigne danas na domaćem i inostranom tržištu. Imamo i jedan drugi zakon, to je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora kojim se reguliše odgovornost za naknadu troškova između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Interesantno je da je i Svetska banka prepoznala potrebu da podrži Srbiju na jedan malo drugačiji način. Drugim rečima, za razliku od onoga što je uglavnom zajam Svetske banke, koja je u poslednjih deset godina... Mada, nije deset godina, zapravo, počeli smo da povlačimo prva sredstva od Svetske banke 2003. godine, to je osam godina. To su klasični zajmovi koji su nekomercijalni. Podsetimo se, Svetska banka nam je davala tokom prvih pet godina veoma povoljne zajmove, koji su bili izuzetno jeftini. U poslednjih nekoliko godina ulazimo u neke klasičnije odnose sa njom. To su bili zajmovi za posebne projekte ili za pokrivanje našeg budžetskog deficita. Ono što je interesantno u ovom sporazumu jeste da on zapravo liči na sporazum koji imamo sa Evropskom unijom. Drugim rečima, Svetska banka daje garanciju Republici Srbiji da može da se zaduži u iznosu od 400.000.000 dolara, sa garancijom Svetske banke. Svetska banka, kao međunarodna finansijska organizacija koja isto ima garanciju njenih akcionara, kao i EU, ima najbolji kreditni rejting u svetu – AAA ili „tripl ej“. Samim tim, pošto daje garanciju našoj zemlji, ona je obezbedila da se naša zemlja zaduži. Posle tendera koje je sprovelo Ministarstvo finansija najbolje uslove je dala banka „Sosijete ženeral“, da za iznos od 400.000.000 evra... Za razliku od kamata koje su, na primer, početkom ove godine naše Ministarstvo finansija i Trezor postigli (između pet i sedam posto na godišnjem nivou, u evrima), ovde je dobijena kamata od 2,79% na godišnjem nivou. Šta tu konstatujemo? Konstatujemo mogućnost da uz pomoć EU i međunarodnih finansijskih institucija u godinama koje dolaze uđemo u jedan novi, specifičan aranžman. Ono što je potrebno Srbiji je da dobije garanciju onih koji imaju izuzetno jak kreditni rejting i da na bazi tog kreditnog rejtinga možemo da postignemo veoma povoljne uslove na tržištu kapitala. Naravno, to ne dolazi bez određenih uslova. Kada pogledamo uslove koji se tiču i ovog zajma Svetske banke, tj. garancije Svetske banke, ili pak zajma EU, uslovi su: sprovođenje nužnih reformi u domenu evropskih integracija, nastavak uspešnog sprovođenja aranžmana sa MMF-om, rečju, odgovorna makrofinansijska politika, koja je ionako u interesu naših građana. Za Svetsku banku, naravno, uz makrofinansijski okvir su potrebne i dalje strukturne reforme. Dozvolite mi samo da sumiram ta dva zajma, jer oni se po prvi put pojavljuju u ovoj formi pred Narodnom skupštinom. Koliko znam, bar u poslednjih deset godina, nikada nije bilo sličnih aranžmana. Siguran sam da ste primetili da je u ovom momentu jedna veoma aktivna diskusija; i ja lično, kao koordinator evropske pomoći našoj zemlji i potpredsednik za evropske integracije... Razgovaramo sa EU da zapravo ovaj aranžman koji imamo danas ovde, pod plaštom makrofinansijske podrške (jer se taj instrument tako zove sada), i uz inspiraciju koja dolazi, i angažman Svetske banke, imamo jedan dijalog sa EU koji se tiče i makrofinansijskih pitanja, u momentu kada nije prisutan MMF. Naravno, naša ideja jeste da sa izlaskom iz krize postepeno naša zemlja izađe i iz aranžmana koji ima sa MMF-om u godinama koje dolaze. Zašto je to interesantno? Zbog toga što je i sama EU na decembarskom samitu i pre nekoliko dana ponovo potvrdila ona unutrašnja pravila ekonomskog upravljanja tom unijom. Pritisnuta finansijskom krizom, konstatujući velike finansijske probleme koje imaju neke zemlje, poput Grčke i Irske, Evropska unija je promenila način na koji daje finansijsku podršku ne samo članicama evrozone, nego i generalno EU. Naš predlog jeste da na bazi ovog aranžmana i iskustva sa Svetskom bankom Srbija, ali i zemlje zapadnog Balkana uđu u dijalog sa EU, da uđemo u mehanizam koji je Evropska unija uspostavila za članice danas. To u suštini znači da svake godine članice prikazuju jedna drugoj budžete za sledeću godinu, kao i aktuelne projekcije njihovih penzionih i drugih sistema, da bi se konstatovalo da nijedna zemlja članica ne ugrožava finansijsku ravnotežu celine, a da zauzvrat, ukoliko takva situacija bude sa našom zemljom, kao što će biti, dobijemo, ali ne po nekom specifičnom zajmu kao što je to danas slučaj, nego kao mehanizam podrške EU za izlazak na tržište kapitala. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, svestan sam da za većinu naših građana ovo o čemu sam sada pričao možda deluje suvoparno, tehnički i birokratski, ali ukoliko uspemo u ovom nastojanju da Srbija bude lider u tome, procenjene uštede za ovu deceniju za Srbiju i za njene građane su između 1,5 i dve milijarde evra. Toliko bismo uštedeli na kamatama. Toliko bismo dobili u dužini zaduženja i u kvalitetu stabilnosti izvora finansiranja naše zemlje, nezavisno od toga ko je bude vodio. Mislim da je to tema za koju se vredi boriti. Zbog toga je dobro što se danas pred vama nalaze ova dva kreditna aranžmana: jedan koji se tiče EU, gde Srbija jedina, sa BiH, ima ovakav aranžman danas sa EU, i ovaj drugi, sa Svetskom bankom, gde smo isto pioniri. Ovo je prvi put da Svetska banka u regionu Evrope ima jedan ovakav aranžman, i to je nešto što je dobro. Dozvolite mi da u zaključku komentarišem veoma kratko nekoliko drugih aranžmana koji ovde postoje. Imate pred sobom Predlog zakona o davanju garancija u korist „Hipo-Alpe-Adria banke“ a.d. Beograd, po zaduženju opština Kosovska Mitrovica, Zvečan i Zubin Potok. To je klasična suverena garancija za jednu komercijalnu banku koja će biti u stanju da obezbedi 9,1 milion evra, značajna sredstva za ozbiljne probleme u domenu vodosnabdevanja bitnih opština naše zemlje, i to za opštine Kosovska Mitrovica, Zvečan, Zubin Potok, generalno, 9,021 milion evra, od čega (i tu su se opštine na Kosmetu dogovorile) 4,5 miliona evra treba da pripadne Kosovskoj Mitrovici, 2,3 miliona evra opštini Zvečan i 2,3 miliona evra opštini Zubin Potok. Mislim da na ovaj način mi konkretno pokazujemo solidarnost prema našim sunarodnicima na Kosovu i Metohiji, na onaj najdirektniji način, a to je da se reše oni problemi koji ih tište svakog dana. Problemi vodosnabdevanja su i te kako prisutni u tom delu naše zemlje. Napokon, Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj instituciji KfW, po zaduženju JP „Elektroprivreda Srbije“. To jeste jedan klasični aranžman, ali želim ovde da kažem da već sedam godina Nemačka razvojna banka KfW, o tome je predsednik Vlade juče govorio, koja je jedan od modela za izgradnju razvojne banke Srbije, pomaže našim opštinama, našim gradovima; ovde konkretno, u domenu obnove naše centrale „Zvornik“, u iznosu od 70 miliona evra. Znači, radi se o značajnim sredstvima. Na taj način, poštovani narodni poslanici, bićemo u stanju da obnovimo tu centralu i da joj produžimo rok trajanja za 30 godina. Ta hidrocentrala, jedna od kvalitetnijih, nije imala kvalitetnu obnovu od kada je izgrađena, možemo to reći; ne da ljudi nisu to hteli da urade, ali sredstava nije bilo. Imamo ovde kvalitetna sredstva. Fiksna kamata, na primer, iznosi 1% na godišnjem nivou. Znači, ovo što predstavljamo narodnim poslanicima uopšte nisu komercijalni aranžmani, već nešto što je značajno povoljnije i zahvaljujući garanciji Republike Nemačke, njenoj Razvojnoj banci, jer i KfW ima taj famozni rejting, najbolji na svetu. Kao EU i Svetska banka, i KfW je u stanju da dostavi sredstva našoj zemlji pod uslovima koji stvarno nisu komercijalni i sa kamatom koja može biti i varijabilna, a može biti fiksna. Ako je fiksna, neće preći 1%, tako da je to veoma kvalitetno. Povećavamo rok funkcionisanja HE „Zvornik“ za najmanje 25 godina, ali prema procenama eksperata i 30 godina i, naravno, povećava se njen kapacitet. Na taj način naša republika, koja zahvaljujući hidrocentralama danas ima oko 19% ukupne proizvodnje električne energije koja dolazi iz obnovljivih izvora... Nažalost, još nismo pokrenuli ni biomasu, ni vetar, ni sunce kao moguće izvore, ali hidropotencijal naše zemlje, koji je prema nekim procenama iskorišćen samo do nivoa od 50%... Ovo je jedan način koji je direktan i efikasan, ekonomičan način da produžimo rok trajanja postojeće hidrocentrale, da povećamo kroz novu tehnologiju njen kapacitet, proizvodnju i da tako ojačamo procenat obnovljivih izvora energije u našem energetskom bilansu. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, poštovani građani Republike Srbije, pred vama su kvalitetni finansijski zakoni. Očekujem da, pošto većina njih odgovara veoma direktno na potrebe naših sugrađana, od Kosmeta pa do proizvodnje električne energije na zapadu naše zemlje, pošto otvaraju potencijalno novu eru, kroz mehanizam gde će Srbija prednjačiti, jedan novi deo naših odnosa sa EU za budućnost koji mogu imati, kao što danas imaju sa ovim aranžmanima od 200.000.000 evra za EU i 400.000.000 dolara sa Svetskom bankom, mogu imati na razini jedne decenije veliki pozitivni efekat na finansijski bilans naše zemlje... Hvala na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbor za finansije, narodna poslanica Branka Ljiljak, zamenica predsednika Odbora? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković? (Ne.) Narodni poslanik Miloš Jeftić? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, šteta što smo izgubili čitavo prepodne u tumaranju koja je posledica pogrešno sprovedene rekonstrukcije Vlade u kojoj je jedan važan resor, kakav je resor Ministarstva finansija, praktično preuzeo premijer koji potom ne može da odgovori obavezama koje proizilaze iz te njegove nove uloge, da pored poslova predsednika Vlade obavlja i veoma važne poslove ministra finansija. Kao što nije bilo razumevanja za argumentaciju koju smo ponudili tokom jučerašnjeg dana, nije bilo, gospodine Đeliću, razumevanja ni sluha za ono što smo vam govorili pre tri meseca. Prvo da pređemo na izmene i dopune Zakona o porezima na imovinu i Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara. Ovim se ispravljaju brljotine i aljkavosti Vlade koja je tri meseca pošto je predložila poreze odlučila sada da ih menja. To treba jasno reći. Mi nemamo ništa protiv ovakve inicijative. Baš naprotiv, mi smo tako nešto tražili i kada se raspravljalo o budžetu. Nije bilo razumevanja. Evo nas sada ponovo, tri meseca kasnije, naknadno pametni, donosimo odluke u interesu građana ove zemlje. Za nas je ovde ključno pitanje na šta se troši novac poreskih obveznika, kako se on troši. Da li tu postoje propusti? Da li su državni organi koji raspolažu novcem građana, prikupljenim po osnovu različitih poreza, dovoljno efikasni, konkretni? Ovakve izmene i dopune zakona kakve imamo danas pred sobom samo održavaju jednu agoniju, koja nije bila oduvek karakteristika naših finansija. Sećate se, gospodine Đeliću, kada ste vi bili ministar finansija, a ja šef poslaničke grupe koja je formirala parlamentarnu većinu, mi smo usvojili završni račun budžeta 2001. godine, pa 2002. godine, pa je budžet o kome smo tada raspravljali u parlamentu imao 400-500 stranica, naspram budžeta iz prethodne godine, koji je imao četiri ili pet. Potrebno je više ozbiljnosti u javnim finansijama, i reda i jasnog plana. Ne postoji ozbiljna evropska zemlja u kojoj građani ne mogu da odgovore na jednostavno pitanje kako se troši njihov novac. Kakvu vrstu usluga mi plaćamo državi? Kako je Ministarstvo finansija… Vi niste sagovornik za tu temu, mada ste potpredsednik Vlade, zadužen za evropske integracije, pa sa druge strane preuzimate odgovornost. Kako je Ministarstvo finansija zaključilo da nam pošalje izmene i dopune Zakona o porezima na imovinu i Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, a, recimo, odbija da usvoji predlog izmena i dopuna Zakona o akcizama, koji smo mi predložili ovde u parlamentu pre dva meseca, svesni da nemamo šta da tražimo u Briselu, koji ne može ništa drugo da nam kaže osim da kršimo sporazume koje potpisujemo sa EU? Sa stanovišta prosečnog čoveka u ovoj zemlji mnogo su značajnije uštede koje bi kućni budžeti ostvarili kada bi se promenila akcizna politika vezana za naftne derivate. Ali, Vlada to ne može da uradi, zbog toga što je prethodno sporazumima drugoj državi garantovala drugačiji tretman od onog na koji se obavezala potpisujući sporazum sa EU koji garantuje slobodno tržište i potpunu konkurentnost. To je ta politika kratkog daha, politika stani - kreni, politika naknadne pameti, koja onda sanira bespotrebno nastalu štetu. Ako se govori o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu, jasno je da su ove izmene dobre, da one prave neke razlike, da uvode u izvesnoj meri ono o čemu govorite, a to je taj pojam ekonomske pravde, pravednosti, pravičnosti. Ali, vi ste, gospodine Đeliću, funkcioner države, vaša vlada ne može svoju politiku da svodi isključivo na ideal pravednosti i pravde, jer on nije egzaktan. Da pitamo ljude koji su ostali bez posla u ove tri godine u građevinskoj industriji koliko oni imaju razumevanja za ideal pravde koji se ostvaruje na ovakav način i za ideal pravde koji je ostvaren kroz sankcionisanje građevinske industrije (možda je to bila demagoška potreba vlasti) na takav način da je usvojen Zakon o planiranju i izgradnji, koji je 70.000-80.000 ljudi ostavio bez posla, a mi ovde u Beogradu, gospodine Đeliću, gde naše stranke zajedno vrše vlast (bez previše sukoba, afera, efikasno u meri u kojoj je to moguće), nijedan dinar prihoda nismo ostvarili, već drugu godinu, po osnovu naplate naknade za građevinsko zemljište. Da li smo mogli na neki drugi način da definišemo odnos između države, Miškovića i Beka, a da pri tom definicija tog odnosa ne bude toliko traumatična za čitavu zemlju? Sa stanovišta ljudi koji su ostali bez posla, verujte, mnogo je značajnije pitanje njihove ekonomske budućnosti i perspektive od pitanja pravde koja se na ovakav način zadovoljava. To je ta demagoška crta, ili mnogo više izraz nemoći unutar same vladajuće koalicije, za koju mi nemamo razumevanja, pre svega zbog toga što vas nikada nismo ni kritikovali za neke mere koje su možda bile nepopularne, sa stanovišta nekih opštih odnosa kontroverzne, ali su bile efikasne i u funkciji nekih ciljeva koji tek treba da stvore korist za naše društvo. Mi vas nismo kritikovali kada smo unapred potpisali i počeli da primenjujemo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Neke druge poslaničke grupe jesu. Upravo zbog toga što vas tada nismo kritikovali mi sad ne možemo da razumemo zašto naša vlada ne poštuje taj sporazum koji je sama počela da primenjuje. Šta još treba da se desi da ovde u parlamentu razgovaramo o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, koji na veštački način izjednačava ono što je nespojivo, dobro i loše gorivo, pa loše gorivo, koje je inače skuplje ovde u Srbiji od onog koje dobro, a dolazi iz Evrope, favorizuje tako što ono kvalitetno čini veštački skupljim. Evropa je rekla da je to neodrživo, da su prekršene zakonske norme, direktive, pravila. To treba da promenimo. Zašto to nije deo ove današnje rasprave? Šta još treba da se desi, da čekamo da prođe poseta krajem marta meseca, mislim na posetu ruskog premijera, pa da se tako nešto uradi? Mislim da je to previše oklevanja i da je poražavajuće. Znate, Putin je Putin zbog toga što nije dozvolio da se u Rusiji radi ono što se radi ovde. Kada govorimo o porezima govorimo o potrebi države da stvori preduslove kako bi ispunila neke svoje obaveze. Da li je naša država sposobna za ispunjavanje tih obaveza? Mi imamo 600 javnih preduzeća. Neka od njih zaista imaju opravdanje za težak položaj u kome se nalaze. To su teške anomalije i paradoksi; suočavamo se sa problemima toplana po Srbiji koje ne mogu da naplate svoja potraživanja, ne mogu da isključe neku bolnicu, starački dom, školu, i na to moramo naći neke druge, efikasne odgovore. Gospodine Đeliću, Naftna industrija Srbije je samo u prethodnoj godini imala bruto profit od 360.000.000 evra. Eksploatisala je naftu i gas na teritoriji Srbije u vrednosti od 750.000.000. Moramo da postavimo pitanje efikasnosti menadžmenta koji je prethodno vodio tu kompaniju, i odgovornosti. Kako je moguće da jedna kompanija koja je prodata za 400.000.000, u poslu koji je navodno imao istorijske razmere i značaj za Srbiju, u pozitivnom smislu, mi smo ga kritikovali, kako je moguće da za godinu dana tako promeni svoju „krvnu sliku“? Da li je to možda pokazatelj šta treba da radimo i sa drugim javnim preduzećima? Jer, ovaj novac koji se ovako prikuplja, kroz porez na imovinu, na pokretna dobra, kroz porez koji plaćamo po osnovu naših prihoda, troši se u tim partijskim kompanijama koje jedinu funkciju imaju u servisiranju partijske države. Kada razgovaramo o kreditima koje uzimamo, gospodine Đeliću, opet nedostaje strategija. Vi ste ovde došli sa prihvatljivim kriterijumima, sa ekonomskog stanovišta. Uzimamo kredit za makroekonomsku stabilnost od EU, od Svetske banke, imamo neke aranžmane sa MMF-om, ali da li možemo da definišimo neke kriterijume po kojima se inače ova zemlja zadužuje? Da li možemo da znamo kakvi će biti kriterijumi po kojima ćemo uzeti novac od Ruske Federacije, pošto se govori o kreditu za železnicu koji ćemo dobiti? Da li možemo da znamo kakvi su uslovi kineskog kredita? Da li možemo da postavimo pitanje efikasnosti projekata za koje je novac obezbeđen, a ne povlači se zbog toga što ne postoje neophodni preduslovi za tako nešto? Svašta se piše u našoj štampi, ali u ozbiljnim novinama pročitao sam podatak koji govori o tom neverovatnom paradoksu – da mi danas zapravo kao jedno siromašno društvo, kao država koja se zadužuje da bi došla do neophodnog novca, novac koji nemamo trošimo plaćajući kamate na sredstva koja su nam odobrena, ali ih ne povlačimo zbog toga što nema projekata koji su preduslov da bi nam bila isplaćena. Pošto pominjete Svetsku banku, mi imamo dosta projekata sa Svetskom bankom. Jedan od najvažnijih je svakako projekat koji se vezuje za našu putnu infrastrukturu. Stotine miliona dolara su u pitanju, da li je 700 ili 900, u ovom trenutku više ne znam; pokušali smo da pronađemo tu dokumentaciju, ali nismo uspeli. Ali, vrlo dobro pamtim procenat realizacije nama odobrenog novca – 13%. Da li taj novac nama nije potreban ili su nam potrebniji oni koji su nesposobni da sa tim novcem nešto konkretno urade? Govorili ste i o nečemu što mislim da je veoma važna tema, ali ovde ona nikada nije bila predmet ozbiljnog razgovora, a to proizilazi iz odsustva jasnog plana. Do koje mere će se naša zemlja zaduživati, gospodine Đeliću? Mi smo u poređenju sa nekim drugim zemljama procentualno manje zaduženi, sada smo negde oko 80% BDP. Ima država koje su praktično dužne i preko onog što godišnje proizvedu. Ne mislim pri tom samo na Grčku; Hrvatska je u takvoj situaciji. Ali, ono što mislim da je alarmantno, što je problem za ovo društvo, to je odsustvo strategije, plana. Svako zna, kada uzme kredit, šta će sa tim novcem i pažljivo sa tim postupa. Mi govorimo o finansiranju, kako to već zovete, reparacije ili obnove ili rekonstrukcije jedne hidroelektrane. U kakvom stanju je naš EPS? EPS, koji bi morao da bude visokoprofitabilna kompanija, poslednja je linija socijalne politike naše vlade. Prema EPS-u se ova država odnosi kao što se juče odnosila prema NIS-u. Najveći poverilac u državi je EPS, a s druge stane, najveći dužnik u državi je isto tako taj EPS. Imali smo primer „Kolubare“. To je sistem u Elektroprivredi Srbije. Da li možemo da raščistimo sa tim? Bili smo zajedno u Vladi koja je to počela da radi. Ovde smo tražili raspravu o radu javnih preduzeća. Dajte da to raščistimo, da svakom čoveku u ovoj zemlji bude jasno da, uz teret koji mu stavljamo na leđa ovakvim odlukama koje se u Skupštini donose, mi preuzimamo odgovornost da on sutra ima neku korist od toga. Zašto Nemci imaju novac, a mi ga nemamo? Da li je kod njih struktura menadžmenta u državnim kompanijama onakva kakva je kod nas? Zašto je jedna jako dobra kompanija kakva je JAT dovedena u poziciju u kakvoj se danas nalazi? Skandal je da rentiraju avion star 45 godina, koji je danas trebalo putnike da vozi za London, pa pola njih nije želelo da uđe u avion. I to se desilo. Mi bismo voleli da možemo da formulišemo vrednosti na kojima bi se onda ta politika gradila: završni račun svake godine, Ministarstvo finansija, ne u računovodstvenom smislu kompetentno, nego sa političkom težinom, respektabilno, ne zbog toga što proizilazi iz činjenice da upravlja finansijama, nego da ga drugi poštuju. Jedna od najomalovaženijih osoba u Vladi bila je ministarka finansija. Svaki put kad izađe sa nekom inicijativom, politički interesi su je ućutkali. Toliko puta smo imali u raspravi sa njom potpuno identične stavove, pri čemu je ono što je ona predlagala bilo suprotno onome o čemu mi govorimo, a ona se sa tim slaže. U finansijama je to nemoguće. Tačno je da su ovo dobri krediti, ali ako govorimo o toj stabilnosti koja je potrebna Narodnoj banci Srbije, pogledajte šta vam govori guverner. Koga guverner kritikuje? Koga smatra problemom u tom sistemu makrofinansijske i ekonomske stabilnosti? On generatora krize prepoznaje u Vladi i vladinim merama. Upravo guverner sada kritikuje predsednika Vlade zbog, recimo, ambicije da prolongira naplatu kredita tako što će napraviti neki dogovor sa bankama, pa onda onima koji su uzeli kredite ostaviti mogućnost da glavnicu ne vraćaju, da plaćaju samo kamatu. Pa, na to je odmah reagovao guverner, sa vrlo jasnim stavom da će to pogurati inflaciju. Kako raste inflacija, tako guverner veštački mora da diže vrednost novaca, menjajući referentnu kamatnu stopu, i onda dođemo do paradoksa da je kod nas referentna kamatna stopa 12,5%, a, recimo, u zemljama od kojih uzimamo ove kredite 0,5%, 1% itd. Ako se zadužujemo da bi nam valuta bila stabilna, nemojte sa druge strane da povlačite poteze koji direktno ugrožavaju ovo što trenutno radimo zajedno. Naravno da nam je u interesu stabilna valuta, ali njena stabilnost ne može proizaći iz veštačkih mera, iz demagogije, nego, recimo, iz ovako egzaktnih činjenica kao što su one o kojima danas razgovaramo. Možemo da trošimo onoliko koliko stvorimo. Ako malo imamo, moramo više da radimo. Ako nema rezultata, nađimo one koji će proizvesti rezultate. Vrlo jednostavno, zemlja u krizi, kao što je Srbija, nije mogla sebi da dozvoli da praktično nema ministra finansija. Mi u tome prepoznajemo nepoverenje i nespremnost nekoga da uđe u taj posao. Vi ste bili ministar finansija u jednoj vladi, imate iskustvo; nije Srbija bila raj na zemlji kada ste taj posao preuzeli. Potreban nam je ministar finansija, a ne premijer koji će uzeti tu titulu da bi Srbija bila bez ministra finansija. Ovo nije najvažnija tema u kojoj nam je ministar potreban, ali dnevno svakako angažovana osoba, spremna da radi taj posao efikasnije i bolje nego što je to radila gospođa Dragutinović, to je ono što je Srbiji potrebno. Mi to nemamo. Čekali smo četiri sada da vi dođete ovde i da branite te zakone, iako ne možete da preuzmete odgovornost za činjenicu da smo mi ovo tražili u decembru, pa nas niko nije slušao, da smo tada govorili o neposrednijoj poreskoj politici, o nižim poreskim stopama, o poreskom kreditiranju, o pomoći mladima kroz drugačiji pristup u politici zapošljavanja. To su sve bile teme za ozbiljnu raspravu, a nije bilo sluha za nešto tako. Mislim da treba da podržimo ovo što ste predložili što se tiče izmena Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara i izmene i dopune Zakona o porezima na imovinu, ali od toga nema puno koristi za lokalne samouprave, to je više nego jasno. Njima je mnogo potrebnija imovina, koja im se ne vraća. Ono što je veoma važno, ovim se neće osvojiti pravda koja je Srbiji potrebna, ovim će se samo zapušiti i pokriti greške koje su prethodno nepotrebno napravljene, jer je bilo dovoljno instrukcija koje su na tako nešto ukazivale. Ono što je jako važno, efikasna država, sa svojim troškovima, ali i rezultatima, jeste nešto na čemu tek treba da radimo, jer se ovako do nje ne stiže. Ovo je dokaz da mi nju nemamo.
Zahvaljujem. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Zoranu Kasaloviću, samo da ispravim grešku koju sam načinila obaveštavajući o vremenu koje je na raspolaganju pojedinim poslaničkim grupama. Izvinjavam se Poslaničkoj grupi LDP, vreme koje je na raspolaganju je 15 minuta i 36 sekundi, s obzirom na to da je verifikovan mandat narodnoj poslanici. Narodni poslanik Zoran Kasalović ima reč.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine potpredsedniče i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SPS-JS podržaće predloge zakona o izmenama i dopunama iz oblasti poreskog zakonodavstva, pre svega poreza na imovinu i poreza na upotrebu, držanje i nošenje dobara, kao i jedan set predloga zakona koji čine jedan finansijski aranžman, a tiču se davanja garancija, potvrđivanja sporazuma ili memoranduma. Želeo bih, pre svega, u kontekstu zakona koji su na dnevnom redu da govorim o zakonima iz oblasti poreske politike i jednog opšteg ambijenta za javne finansije u Republici Srbiji, da iznesem nekoliko stavova i podelim neke dileme koje se javljaju nekoliko meseci ili godinu dana, a vezane su za ovu temu. Kada je u pitanju izmena i dopuna Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, želim da kažem da smo pre nekoliko meseci imali opravdane proteste jednog broja građana, korisnika teretnih vozila čija je najveća dozvoljena masa do 3,5 tona. Cenimo da je ovo ispravna reakcija Vlade, kojom se ispunjava i obećanje resornog ministra za infrastrukturu. Ovim predlogom se oni izuzimaju iz oporezivanja. To svakako predstavlja podršku i podsticaj za sve one koji ova teretna vozila koriste u privredne svrhe, za prevoz poljoprivrednih proizvoda, repromaterijala. Naravno da će to biti jedan značajan podsticaj za njihovu delatnost. Kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o porezu na imovinu, želim da kažem da porez na imovinu, u suštini, nema neki veliki fiskalni značaj u jednoj državi, ali po pravilu ima jedan socijalni i ekonomski efekat. Zaista želimo da podržimo mere i predlog zakona koji ide u pravcu srazmernog oporezivanja, prema ekonomskoj moći obveznika, i uvođenja principa neutralnosti, o čemu je govorio potpredsednik Vlade, što znači da smatramo opravdanim da se vrši oporezivanje građevinskog zemljišta u javnoj svojini i zakupa poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, da se oporezuju površine preko deset ari, odnosno da se jasno precizira da se do tih deset ari izuzima iz oporezivanja. Naravno, u tom kontekstu podržavamo jasno opredeljenje da se ovom izmenom omogućuje da opštine imaju diskreciono pravo da u sklopu predloženih stopa donesu odluke šta je najbolje za lokalne samouprave, ali ceneći i odluku i potrebe Vlade da takvo zaduženje u ovoj godini ne izazove značajno veće iznose po ovom osnovu i da ono može biti do 60%, ukoliko je utvrđeno na nivou za 2010. godinu. U obrazloženju zakona možemo pročitati da je ovo jedan osnov za veći prihod opštine, pošto je porez na imovinu izvorni prihod lokalnih samouprava. Znam da je tema i u stručnim raspravama bila da je ideja da su lokalne samouprave na ovaj način posebno motivisane da bolje i temeljnije rade na utvrđivanju ovog poreza i da na svojoj teritoriji mogu kvalitetnije da utvrde sve obveznike i na jedan pravedan način razrežu ovaj porez, a samim tim i da imaju značajne prihode, međutim, želim da kažem da ovakvu konstataciju treba prihvatiti sa određenom rezervom, jer smo u praksi imali različite slučajeve od opštine do opštine. Pojedine opštine, naravno, one razvijenije i bogatije, imale su infrastrukturu i stručne ljude i mogle su odmah da uđu u taj posao; manje razvijene, usled nedostatka kadrova, opremljenosti i svega onoga što prati to, kasnije su ušle u jedan ovakav posao, sa svim problemima koje on iziskuje. Drugo, što je jako bitno za te nerazvijene opštine, i sama osnovica na koju se razrezuje ovaj porez, tržišna vrednost imovine, mala je, i ne treba očekivati da ovaj oblik može značajno da popravi budžete ovih opština. Naprotiv, one su i dalje vrlo zavisne od transfera od Republike Srbije, taj deo transfera čini značajan deo budžeta, i mislim da o tome treba voditi računa i razmišljati na koji način pomoći ovim nerazvijenim opštinama, uz sve ove probleme. Kada je u pitanju opšti ambijent za javne finansije u Republici Srbiji, koristio sam priliku da više puta kada je na dnevnom redu ova tema kažem da zaista smatram da je Vlada u svom mandatu značajno poboljšala, izmenila i popravila jedan opšti ambijent, i to pre svega izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, gde su utvrđena fiskalna pravila. Svakako, već usvajanjem ovog novog budžeta imali smo rezultate ovih odredaba. Naravno da se na ovaj način vodi odgovornija fiskalna politika, vodi se računa o javnom dugu, i to je svakako vrlo značajna determinanta za poboljšanje opšte konkurentnosti Republike Srbije. Prošle godine je počela i Državna revizorska institucija da radi, imali smo prvi izveštaj; ove godine je mnogo bolje izvršena kontrola korišćenja budžeta i svakog utrošenog dinara. Naravno, posle takva dva izveštaja, kada je u pitanju trošenje budžetskih sredstava, više ništa nije isto. Svi oni koji su u poziciji da troše sredstva građana imaju na pameti da će neko to da kontroliše, ne samo namensko korišćenje, nego i svrhu u koju su korišćena ta sredstva i rezultate koji su postignuti sa njima. Mislim da je značajna i borba protiv korupcije i kriminala, uopšte u društvu. Poboljšana je, pa to doprinosi jednom boljem ambijentu. Želeo bih da iznesem određene stavove i dileme o onome što je poslednjih godinu dana bila tema – to je poreska reforma. Reforma poreske administracije, poreske uprave je bila jedna tema o kojoj su se iznosili oprečni stavovi. U teoriji je, između ostalog, poznat princip stabilnosti poreskog sistema; on nalaže da vlasti bez preke potrebe ne treba da se opredeljuju za neke značajne izmene poreske politike, odnosno poresku reformu, jer poreski svet je zainteresovan da ima predvidljivost i stabilnost u tom smislu i da u tim poslovnim operacijama zna šta može da ga očekuje u toj državi. Međutim, teorija takođe prepoznaje i daje jednu dilemu što se tiče vida tih poreskih reformi, prepoznaje tzv. radikalne i parcijalne poreske reforme. Radikalnim poreskim reformama smatraju se one koje ukidaju jedan poreski oblik u potpunosti ili ga zamenjuju nekim drugim poreskim oblikom, a parcijalne se mogu karakterisati kao izmene u poreskoj politici i tiču se izmena poreskih stopa, eventualno nekih oslobođenja i izuzimanja. Konstatuje se da se ovaj princip uglavnom odnosi na te radikalne poreske reforme. Ovo želim da kažem iz razloga što, evo, ovi predlozi poreskih zakona i neki koje smo imali krajem prošle godine ne potpadaju pod ovaj princip i mogu se karakterisati kao parcijalne poreske izmene. S druge strane, imali smo velike dileme i diskusije kada se pokrenula tema poreske reforme i posmatranja poreskih zakona i poreskih oblika u funkciji novog rasta Republike Srbije i pitanje poreskih utaja. Dakle, tu se jasno zna koji poreski oblici su vrlo pogodni za poresku utaju – porez na dohodak građana; uz porez na dobit preduzeća ovaj oblik može jasno da utiče na rast privrede jedne države. S druge strane, jasno je da su porez na dodatu vrednost i akcize poreski oblici koji nisu podložni poreskoj utaji. Kada su bili predlozi da se izvrše određene izmene poreza na dohodak građana takve ideje i takve teme smatrane su vrlo značajnom poreskom reformom. U suštini, ideja, za koju ja smatram takođe da je dobra, ide u pravcu podržavanja konkurentnosti radne snage, sa željom da se neoporezivi minimum poveća i da se razmisli o nivou i stopi poreza i doprinosa, jer je taj neoporezivi iznos koji bi se povećao izuzet samo direktno od poreza na dohodak građana, dok nije izuzet od posebnog poreza, jer se iz njega takođe troši i on podleže porezu na dodatu vrednost. Cenim da bi na ovaj način rad na crno i rad na sivo, koji imamo kada su u pitanju porezi na zaradu, a to svi znamo... Rad na crno postoji, bez plaćanja ikakvih legalnih prinadležnosti ili zarade, a imamo i taj tzv. rad na sivo gde poslodavci obično isplaćuju taj minimum koji ne podleže nikakvim porezima i doprinosima, a onaj drugi deo ili ne postoji ili se isplaćuje nekim tokovima koji ne mogu da se isprate. Cenimo da bi na ovaj način svakako došlo do određenih promena i poboljšanja kada su ovakve pojave u pitanju. Čini mi se da kada je ovaj poreski oblik u pitanju treba razmišljati i o drugom principu, koji predviđa umerenost poreskog opterećenja. Čini mi se da je potpredsednik Vlade tu zaista kompetentan. On govori o tome da postoji relativno i apsolutno opterećenje i ta tzv. Laferova kriva u teoriji, koja pokazuje da se sa nižom i sa višom poreskom stopom može ostvariti isti poreski prihod. Znači, kod ovog poreskog oblika treba razmisliti da možda povećanjem neoporezivog iznosa i smanjenjem poreza i doprinosa ostvarimo isti prihod. Dobili bismo konkurentniju radnu snagu, rasteretili poslodavce i uveli sve te tokove u legalnu sferu. Smanjila bi se, svakako, poreska evazija. Želim, i više puta sam koristio govornicu Skupštine, da iznesem podatak koji smo čuli prošle godine, od sada već bivše ministarke, da su poreske utaje u visokorazvijenim državama EU na nivou od 15% bruto društvenog proizvoda, a kod nas dostižu oko 30%. Ukoliko taj podatak može biti tačan i jeste tačan, nisam ga proveravao, čuo sam ga, onda on svakako jeste jedan signal da treba da se razmišlja o reformi poreske administracije. Poreska administracija je kod nas, moram da kažem ovde javno, imala prosperitet, i vi to znate, kada je bila u vašoj nadležnosti (i sam sam tada radio). Doživela je, dakle, organizacioni i informatički prosperitet, ali čini mi se da se stalo sa tim i da sada ima prostora da se ona i organizaciono poboljša, da se kadrovi malo stručno obuče, da se možda i taj sistem vrednovanja i motivacije radnika malo poboljša. Naravno, ovde se može razmišljati i o drugim izmenama koje se tiču i poresko-političke teme, može se poraditi na tome da se određenim poreskim rešenjima, uprošćavanjem dođe do smanjenja administrativnih troškova poreske uprave, pre svega u naplati poreza, što bi značajno poboljšalo prihode. Nije nepoznato da tu imamo određenih problema, jer smo mala država. Velike države, sa velikim brojem poreskih obveznika, imaju fiksne troškove, koje raspodeljuju na taj veliki broj poreskih obveznika, i oni su srazmerno manji, za razliku od manjih država, kao što smo mi. S druge strane, evo, i ovaj porez na dohodak građana, o kome sam pričao... Neka istraživanja govore da usled plaćanja poreza na zarade prema prebivalištu poreskog obveznika do 10% opštine na tome gube, jer poslodavci jednostavno u tom načinu operativnog isplaćivanja ne mogu da utvrde prebivalište, ili nisu zainteresovani. Dolazi do smanjenja prihoda koje mogu da ostvaruju opštine, tako da i na ovaj način postoji mogućnost da se efikasnije vrši naplata, sa manjim administrativnim troškovima. Na kraju, želeo bih da podelim još neke stavove. Pre svega, poznati su fiskalni ciljevi u teoriji: ekonomski, socijalni i politički, zdravstveni, ali postoje i demografski. Republika Srbija se suočava sa velikim padom nataliteta i to je zaista jedan kompleksan problem; pogotovo se prazne rubna, pogranična područja u našoj državi. Cenim da bi se moglo razmišljati o toj temi; znam da poreska politika nije jedini način kako treba delovati i pospešiti, ali mislim da treba razmisliti o tome da se taj problem rešava porezom na neženje, koji je nekada postojao u Kraljevini Jugoslaviji, Francuskoj i Rumuniji, ili nekim značajnijim olakšicama za porodice sa većim brojem članova, odnosno dece. Možda bi se na taj način dao jedan impuls i stimulans da se natalitet u Republici Srbiji pospeši. Evo, uz ove stavove, pitanja, konstatacije, dileme, želim na kraju da kažem da će poslanički klub SPS-JS u načelu podržati ovaj set predloga zakona. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je sedamnaest minuta i pedeset pet sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, danas ste prvi put u parlamentu u novoj ulozi, kao potpredsednik Vlade. Ako se ne varam, ovo vam je četvrti mandat, tako da ulazite u red ministara koji su bili u najviše vlada, posle Tomice Milosavljevića. Meni je drago da vas danas vidim ovde, ali, uz sve uvažavanje onoga što ste radili kada ste bili ministar finansija i nakon toga, mislim da je danas bilo izuzetno važno da dođe gospodin Cvetković, iz više razloga. Gospodin Cvetković je preuzeo Ministarstvo finansija. Danas smo očekivali da sa njim razgovaramo o nekim detaljima za koje je juče rekao da Skupština nije mesto ili trenutak izbora Vlade nije trenutak kada se razgovara o konkretnim merama. Juče je više puta istakao da pri izboru Vlade treba razgovarati o ciljevima, ali su ovakve rasprave gde se govori o poreskom sistemu, gde se govori o zaduživanju upravo rasprave gde treba da razmenimo mišljenja o konkretnim merama koje će nas dovesti do ostvarenja tih proklamovanih ciljeva. Složićete se da je u svakoj zemlji, u svakom demokratskom društvu poreski sistem jedan od osnovnih sistema. Ministarka Dragutinović, koja od pre nekoliko dana više to nije, mandat je počela i u toku celog mandata govorila, mandat završila, a nije uspela da izvrši tu sveobuhvatnu i korenitu reformu poreskog sistema. To je bila jedna od osnovnih stvari na koju je ukazivala, ali, nažalost, to nije urađeno. Ono što posebno zabrinjava, to je da se tako važni zakoni, kao što su zakoni kojima se reguliše poreski sistem, ovako često menjaju. Ova dva zakona su u proceduri bila pre svega dva meseca. Jako dobro znate, radili ste u nekim zemljama u vreme tranzicije pre nego što ste ušli u Vladu Srbije 2001. godine, da su i loši zakoni koji se ne menjaju često bolji od dobrih zakona koji se vrlo često menjaju. Jedan od osnovnih uslova za privlačenje stranih investitora je stabilan poreski sistem. Ako menjate važne zakone kojima se reguliše poreska materija svaka dva meseca, pa makar te promene bile u nekoliko članova, onda šaljete poruku da ne postoji nikakva izvesnost i stabilnost jednog takvog sistema. Sećate se najave da će se promeniti PDV na južno voće i hotelske usluge. Na kraju, u raspravi, neki su amandmani usvojeni. Predsednik Republike je taj zakon vratio, iako je to bilo uračunato u budžet. Na kraju, tog zakona nema. Slična je stvar i sa ovim dvostrukim akcizama. Onda dođemo u situaciju da su troškovi za otvaranje firmi u Srbiji, jednokratni troškovi, među najnižima u svetu. Oni su reda veličine stotinak, dve stotine evra, u dinarskoj protivvrednosti. Ali, zato su godišnji troškovi, na primer, firmarine, među najvećima u svetu. Sad to što smo nekome učinili tako što imamo jednokratnu malu naknadu, a svake godine imamo drastičnu naknadu, apsolutno ništa ne doprinosi. Zakon o porezu na imovinu je izuzetno važan. To je jedan od osnovnih prihoda lokalne samouprave. Poreske stope su povećane. Da li je to dobro ili loše, možemo da razgovaramo, ali je suština da se ni tu nije išlo u celovitu reformu, da se nije uradila kompletna reforma tog sistema, nego su se sporadično menjale pojedine odredbe. Druga stvar, lokalnim samoupravama je u poslednje tri godine pod firmom štednje i svetske ekonomske krize uskraćeno od transfera 55 milijardi dinara, a onda su im vraćeni lokalni prihodi. Dobro znate da ta administracija ne funkcioniše, da tu ima ozbiljnih problema i da se na ovakav način to neće rešiti, kao što se i vraćanje imovine lokalnoj samoupravi odlaže u nedogled. Predložili ste danas i dva kredita. Za ovaj kredit od EU kažete da je izuzetno povoljan, 200.000.000 evra. Ovde je garancija za još jedan kredit koji smo ovde izglasali pre nekoliko dana. Osnovno je pitanje, u prva dva meseca, i to je pitanje strategije javnog duga... Nažalost, ne možete da date odgovor na to pitanje, jer je to pitanje za ministra finansija. Kada pogledamo podatke o izvršenju budžeta, ne znam da li ste imali priliku da ih vidite, u prva dva meseca je ukupan deficit oko 200.000.000 evra, a javni dug se u prva dva meseca, ne računajući ova dva kredita, promenio za 500.000.000 evra. Ovi krediti su isključivo za regulisanje budžetskog deficita. Sa ova dva kredita to je još dodatnih 500.000.000 evra. Strategija upravljanja javnim dugom je definisana u Memorandumu o ekonomskoj politici. Šta se to promenilo u strategiji upravljanja javnim dugom, ako smo u prvih mesec dana ove godine povukli praktično kompletan iznos ovogodišnjeg deficita? U čemu je tu tajna? To je potpuno drugačiji pristup od onoga koji je imala ministarka pre nego što je bilo jasno da će se izvršiti rekonstrukcija i da će ona ostati bez svoje funkcije. Da li to znači nešto drugo? O čemu se tu radi? Ono što je pitanje za predsednika Vlade, odnosno ministra finansija: koliki je javni dug danas? Kada pogledamo zvaničan izveštaj Vlade Republike Srbije, onda je to otprilike 40% bruto društvenog proizvoda. Kada pogledamo Narodnu banku i njene izveštaje, onda je to daleko više – razlika je tri milijarde evra. Kada čujemo gospodina Jegera, on kaže da Ministarstvo finansija u Republičkoj vladi ne računa dobro javni dug i da je on nekoliko procenata veći nego što prikazuje Ministarstvo finansija. Pretpostavljam da ste bili na razgovorima sa misijom MMF-a i pretpostavljam da je on to i vama rekao, kao što je u intervjuu listu „Danas“ od 24. februara izjavio. Slažem se ja da ti procenti mogu mnogo da govore, ali ne moraju da budu najvažniji. Da li je javni dug 41 ili 42, Vlada Republike Srbije je u Zakonu o budžetskom sistemu rekla da je to 45 procenata bruto društvenog proizvoda, nije bitno. Bitna je sposobnost da se taj dug vraća i to je osnovna kategorija prilikom zaduživanja. Nijedno zaduživanje nije besplatno. Slažem se da postoje manje ili više povoljni krediti. Ali, ono što je danas povoljno za šest meseci ili godinu dana može da bude vrlo nepovoljno. Mnogi građani Srbije koji su uzimali dugoročne kredite za stanove ili za neke druge stvari pre nekoliko godina imali su povoljne rate, pa se za dve godine situacija drastično promenila i te rate su postale daleko skuplje. Slična je stvar i sa javnim dugom. Ne računajući otplatu glavnice, otplata kamata je ove godine 46 milijardi dinara, 2008. godine je bila 14, 2009. je bila 20, a 2010. godine 35 milijardi. Potpuno je jasno da će i narednih godina otplata duga biti izuzetno visoka. Još kada ste bili ministar finansija imao sam priliku da sarađujemo i tada je bilo otvoreno pitanje zašto Vlada Srbije i zašto država Srbija nema u Ministarstvu finansija deo koji će se baviti isplativošću određenih kredita. Koliko će svakim novim kreditom da poraste bruto društveni proizvod Srbije? Nema nepovoljnog kredita. Da pitamo gospodina Čolakovića da li treba da se zadužimo još nekoliko milijardi da bi se povećale penzije, gospodin Čolaković će reći – naravno da treba. Pitajte Žarka Obradovića, vezano za prosvetare, da li treba da se zadužimo za prosvetu, svako će vam reći da treba. Ali, zato postoje prioriteti i zato na bazi prioriteta treba da definišemo šta je stvarno povoljno, a šta ne. Međunarodni monetarni fond nam je rekao da je u poslednje dve i po godine 423.000 ljudi ostalo bez posla. Zvanična statistika, a tu se računaju i oni koji su zaposleni u sivoj zoni, beleži pad zaposlenosti – otprilike 250.000. A kada pogledamo Memorandum, koji je valjda zvanični dokument, koji Vlada poštuje i po kome radi sve što treba, u 2011. godini će broj zaposlenih u odnosu na 2010. godinu da poraste za hiljadu ljudi, što znači da će hiljadu ljudi više raditi ove godine, broj zaposlenih u 2012. će biti 26.000 veći nego što je bio prošle godine, a 2013. godine će broj zaposlenih biti 65.000 veći nego što je bio. Znači, tek za pet ili šest godina možemo da očekujemo da će svi oni koji su ostali bez posla u ove dve i po godine taj posao dobiti. Šta ćemo sa onih 19.000 firmi koje su stekle uslove da odu u stečaj? Gospodine Đeliću, pošto ste bavite ekonomijom, vi dobro znate da bez novih radnih mesta i bez zapošljavanja nema ni vraćanja javnog duga, a ni drugih stvari. Ono što smo očekivali da nam predsednik Vlade ili ministar finansija kažu, to je kakvi su rizici našeg spoljnog duga. Javni dug je ne znamo koliki, pošto iz različitih izvora imamo različite podatke koji se razlikuju i po nekoliko milijardi evra, ali znamo da je spoljni dug otprilike došao do one granice od 80% bruto društvenog proizvoda, računajući i privatni i državni dug. Pri tom, najveći deo tog duga je u evrima, otprilike, tri četvrtine su evri, desetak procenata dolari, pet procenata švajcarski franci i desetak procenata su specijalna prava vučenja. Kakav je rizik kod promene kursa i uticaj promene kursa na otplaćivanje ovog duga? Druga stvar, inflacija je ne samo problem Srbije, nego je postala i svetski problem. Jako dobro znate da su Kanada, Australija, veliki broj zemalja poslednjih nedelja značajno je povećao kamatne stope, njihove centralne banke su povećale kamatne stope. Kako će se to odraziti na naš javni dug? Ono što je bilo povoljno u jednom trenutku, jer je to bila strategija rešavanja problema, krize, već je strategija koja je prevaziđena. Kamatne stope centralnih banaka rastu, a to će u velikoj meri da se odražava i na kamatne stope za koje je vezan naš javni dug. Dobro znate da je naš javni dug uglavnom vezan i ugovoren po promenljivim kamatnim stopama. Svaka promena na svetskom finansijskom tržištu utiče na otežanu otplatu našeg javnog duga. Drugi ozbiljan problem je to što je očigledno da je strategija emitovanja državnih hartija od vrednosti propala. Aukcije su u jednom periodu bile izuzetno neuspešne. Vlada Republike Srbije je krenula da emituje obveznice vezane za evro. S jedne strane, premijer javno ističe da krećemo u deevroizaciju, Narodna banka emituje obveznice koje su dinarske, a Vlada Republike Srbije, da bi napunila budžet i da bi rešila problem deficita, emituje obveznice koje su vezane za evro i direktno urušava domaću valutu. Poznata je stvar, kada banke kupuju državne obveznice te se hartije kreditiraju kao hartije bez rizika, pošto je država najsigurniji platiša. Ako je kamata na te hartije 15%, kome se onda isplati da kreditira privredu i građane? Ispostavlja se da bankarski sistem u stvari kreditira državu. Ovde je usvojen Zakon o budžetskom sistemu. Tim Zakonom o budžetskom sistemu je definisano mnogo toga. Usvojen je 12. oktobra 2010. godine, ali smo ga menjali već u decembru. Da li znate zašto? Zato što plate i penzije nisu mogle da budu isplaćene onako kako je to pisalo u Zakonu o budžetskom sistemu. Ono što je bila projekcija u oktobru, ispostavilo se u decembru da više ne stoji. Taj isti Zakon o budžetskom sistemu definiše i da naš javni dug treba da bude 45% BDP-a, ali definiše i maksimalan fiskalni deficit; taj je u rebalansu iz novembra, koji je usvojen, daleko veći nego što je u tom trenutku trebalo, upravo da bi se otvorio prostor za 2011. i 2012. godinu. Sada je pitanje koliko često ćemo menjati Zakon o budžetskom sistemu. Kada nemamo strategiju, a kažemo da o strategiji ne treba da se razgovara, onda je pitanje da li ćemo prvom prilikom menjati Zakon o budžetskom sistemu. Evo, za petnaest dana treba da krene nova promena, nova indeksacija plata i penzija. Da li će to biti u odnosu na tromesečnu inflaciju, kao što piše u zakonu, ili će se Zakon o budžetskom sistemu ponovo menjati da bi se uradilo nešto drugo ili će Vlada da odluči da još jednom prekrši taj zakon? To su ta važna pitanja o kojima je danas trebalo da razgovaramo – na koji način će se Vlada boriti protiv inflacije, na koji način će se upravljati javnim dugom, na koji način ćemo odgovoriti ovim izazovima za unutrašnje finansijsko tržište, na koji način ćemo uraditi sve ono što nas čeka i u godini pred nama i u narednim godinama. Zato je trebalo da danas ovde bude gospodin Cvetković, a ako izbegavamo da govorimo o svemu tome, onda je jasno kakav će rezultat biti – biće nam sve gore i gore.
Iskorišćeno je petnaest minuta i dvadeset sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu a da se ne složim da bih voleo da u ovoj diskusiji vidim i predsednika Vlade, odnosno ministra finansija u Vladi Republike Srbije, gospodina Cvetkovića, jer, kako reče u svom ekspozeu juče, građanima Srbije treba da bude bolje odmah. Odmah je valjda od danas. Postavljeni su novi ministri, ostali su neki stari, promenjen je Zakon o Vladi, promenjen je Zakon o ministarstvima, ali raspravljamo o starim zakonima i zakonima koje je predlagao stari ministar, koga više nema u ovoj vladi, a mislim da je onaj ko je objedinjavao rad svih ministarstava trebalo i da brani ovaj zakon. Gospodine potpredsedniče Vlade, kao što ste i sami rekli, porez na imovinu nije izvorni prihod budžeta Republike Srbije; ja se tu potpuno slažem. Donet je poreski zakon koji reguliše izvorne prihode jedinica lokalnih samouprava. Niste tada bili u toj vladi, ali moram da kažem da su tim zakonom prevarene jedinice lokalnih samouprava, odnosno opštine. Republika je zadržala sve one poreze koji se najlakše naplaćuju. Porez na imovinu je porez koji se najteže naplaćuje, najteže je utvrditi poreske osnovice i kojom imovinom raspolažu naši građani da bi mogli na osnovu nje da budu i poreski obveznici. Jedinice lokalnih samouprava su od Republičke poreske uprave nasledile određene baze podataka o imovini građana koji žive na teritoriji tih opština, i tu možda leži deo vaše odgovornosti, jer ste vi vodili jedno vreme Republičku poresku upravu, kao ministar finansija – postoji veoma mali broj opština gde su te baze podataka tačne i gde su poreske osnovice tačne. Kažem, uslovno tačne, znači sa nekom verovatnoćom da je to 70% ili 80%. Imali smo situaciju da su građani dobijali poreska rešenja za imovinu koju uopšte ne poseduju, da su morali su da pišu prigovore na ta poreska rešenja, da su plaćali porez, a kada se reši po njihovom prigovoru i kada im se vrate sredstva – ko zna kad i ko zna ko će da ih vraća. Svrha ovog zakona, bar kako reče tadašnji ministar finansija, a naš sadašnji kolega poslanik, koga nema ovde u sali, jer to je njegov zakon, mislim na Mlađana Dinkića, jeste da se izvrši decentralizacija poreskog sistema i da se jedan deo poreskih prihoda da jedinicama lokalnih samouprava. Možete da zamislite kako to izgleda kada jedna opština kao što je opština Golubac, sa nekih 11.000 ili 12.000 stanovnika i budžetom od 130.000.000 -140.000.000 dinara, treba da napravi svoju poresku upravu, odeljenje svoje poreske uprave, treba da spremi bazu podataka koja je imovina i ko su sve poreski obveznici, treba da izda poreska rešenja, treba da naplati poreske obaveze i da vrši kontrolu poreskih prijava i kontrolu naplate poreza. Eto dokle ide taj sistem decentralizacije, kuda nas to ova vlada u nekom kontinuitetu, već godinama vodi. Ranije je bio i Zakon o transfernim sredstvima, pa je za svaku opštinu naglašavano koliko treba da dobije iz budžeta Republike Srbije. To smo onda rešili nekim opštim zakonom, koga se ni dan-danas ne pridržavamo. Zato što Republika, iz njoj znanih razloga, ne prosleđuje sredstva u skladu sa zakonom, pribegava se povećavanju poreskih osnovica poreza na imovinu, koji naplaćuju jedinice lokalne samouprave. Svu težinu nesposobnosti Vlade ili njenog trošenja novca, koje nije srazmerno prihodima, prevaljujete velikim delom na jedinice lokalne samouprave, koje moraju da rade razne poslove koji su njeni izvorni poslovi, poverene poslove od strane Republike, da sređuju komunalnu infrastrukturu itd. Da ne pričam o tome kako je ovaj porez izuzetno dobar, recimo, u svrhu beogradizacije Srbije. Meni je izuzetno smešno kada čujem kritike sadašnjeg gradonačelnika prema nekim ministrima ovde u Vladi, šta oni rade i zašto primaju novac, a u budžetu grada Beograda ima više sredstava za komunalne delatnosti, putnu infrastrukturu nego za čitavu Republiku. Onda dolazimo do raznih problema. Najveći teret svih ovih poreskih reformi i najveće probleme će imati one opštine koje su siromašne i koje nemaju razvijenu privredu. Postavlja se pitanje da li stvarno mislimo dobro našim jedinicama lokalnih samouprava, da rade te poslove zbog kojih i postoje i da im omogućimo da to rade, ili ćemo da svalimo svu težinu na njih, pod izgovorom da su to porezi koje oni moraju da ostvare? Doduše, kada je taj porez na imovinu, odnosno kada je rađen porez u izvornim prihodima jedinica lokalnih samouprava, tadašnja koalicija nije bila na vlasti u čitavoj Srbiji, računajući jedinice lokalne samouprave. Onda je i mogao u tadašnjoj vladi da se dozvoli taj luksuz, jer je često krivila druge stranke za to što moraju da plate toliki porez. Sada, zahvaljujući nekakvim koalicionim dogovorima, dobrim delom i ministra Markovića, koji na prilično nasilan način uvodi DS na vlast u svim opštinama, na određeni način žrtvujete i svoje ljude jer će mnogi građani u njima da vide te koji im skidaju kožu sa leđa. Izgleda da je samo važno da pravi premijer, ovde na Andrićevom vencu, a ne u Nemanjinoj, bude zaštićen i da on nije taj koji je kriv za sve. Bogami, sve ovo što se dešava u državi i te kako se radi uz njegov blagoslov i njegovu saglasnost. Pusti vas da malo zabrljate neki put pa kaže – ovaj zakon više ne važi, ja sam tako rekao. Nema izmene ni dopune tog zakona, da otklonimo tehničke greške, nego samo u jednom trenutku – više ne važi. Kada je u pitanju Zakon, gospodine ministre, o porezu na upotrebu, držanje i nošenje dobara, to je vaš zakon. Tada ste vi bili ministar finansija, 2001. godine. Izmislili ste ga zato što je tada postojala taksa na mobilne telefone. Dosetili ste se... A i na oružje, koja nikada nije bila naplaćivana, ali na mobilne telefone jeste, pa ste se tada dosetili da to nazovete – porez na luksuz. Gospodine ministre, sada imamo izmene i dopune tog zakona, gde se ukida porez na luksuz, a to je imati teretno vozilo čija je nosivost manja od tri i po tone. Vi kažete – evo, ispunjavam tu svoju prvobitnu zamisao, taj porez ne postoji, jer teretno vozilo nosivosti do tri i po tone nije luksuz nego sredstvo za rad. Međutim, gospodine ministre, to je uvedeno pre samo dva meseca, tada ste bili u ovoj vladi. Odakle vam ta naknadna pamet? To je bio ministar iz vaše stranke. Zašto mu niste rekli zašto ovi porezi postoje, nego ste kao član Vlade digli ruku? Sada ovde navodno pomažete građanima, izlazite im u susret i ukidate taj porez. Hajde da budemo iskreni, zašto smo uopšte i došli do ovoga da postoji porez na teretna vozila? Zato što ste ukinuli porez (ili ga umanjili) na čamce, jahte, splavove, vazduhoplove. Da biste manjak u budžetu nadoknadili, setili ste se da oporezujete pikap vozila i kombi vozila. Treba da vas bude sramota zbog toga. To nema nikakve veze sa luksuzom. Luksuz ste upravo izmenama i dopunama Zakona o porezu na upotrebu, držanje i nošenje dobara iz decembra meseca oslobodili plaćanja poreza, ili ste značajno umanjili poreske osnovice. Kada su u pitanju ovi drugi zakoni, ostavio bih i za drugi deo deset minuta, koliko imam kao ovlašćeni predstavnik, i za raspravu u načelu. Voleo bih da mi ministar odgovori na neka od ovih pitanja.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je devet minuta i četrdeset pet sekundi. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, pažljivo smo slušali uvodne reči potpredsednika Vlade. Očigledno je da je jedina stvar u kojoj se slažemo što se tiče ovih zakona da je najvažniji zakon u ovom setu zakona Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o kreditu između EU i Republike Srbije i NBS. Ovde ste govorili, ne znam na osnovu čega, da ćemo mi na osnovu ovog kredita i na osnovu drugih kredita uštedeti 1,5 - 2 milijarde evra, ako sam dobro razumeo. Čak i ako je tako, ne ulazim u to, dovoljno je da javnost Srbije zna da svake godine imamo deficit u spoljnotrgovinskoj razmeni sa EU, koji iznosi oko 2,6 milijardi evra, od januara do decembra prošle godine. Dakle, čak i ako je tačno ovo što ste vi rekli, da ćemo uštedeti na uzimanju „povoljnih kredita“, odgovorno vam tvrdim da je još mnogo veća cifra i veća šteta samo godišnje od razmene u spoljnoj trgovini sa EU. Jer, vi sigurno znate da se, po poslednjem izveštaju Evropske komisije, 57 ili 58% trgovinske razmene odvija između Republike Srbije i EU. Drago mi je što ste priznali, i tu se moram složiti sa vama, da su politike EU, u ekonomskom smislu, prema Republici Srbiji i MMF-a uslovljene, da su one zajedničke. Konačno ta fama o EU kao nekom „dobrom policajcu“ i MMF-u kao lošem posle vašeg priznanja neće biti više u opticaju, jer je jasno da te dve institucije, MMF i EU, vode istu, usaglašenu politiku prema Republici Srbiji. U uvodnim delovima Sporazuma o kreditu sa EU se već vidi da je on zaključen između Vlade Republike Srbije, Narodne banke Srbije... Guverner predstavlja Narodnu banku Srbije, s druge strane, nije mi jasno kako je moguće da Evropsku komisiju ne predstavlja makar gospodin Barozo, koji je predsednik Evropske komisije, neki od komesara, nego ste dozvolili da u tom procesu pregovaranja sa druge strane bude generalni direktor za ekonomiju. Mislim da to nije isti nivo i mislim da je to jedna vrsta, moram tako reći, poniženja za Republiku Srbiju. Takođe, skrenuo bih vam pažnju, ako je već Evropski savet odobrio navodno makroekonomsku pomoć, kao što piše u uvodnim delovima ovog kredita, a i vi ste nam ovde rekli da ste vi koordinator za tu makroekonomsku pomoć, iz članova ovog kredita, iz uvodnog dela, iz aneksa jedan, iz aneksa dva se vidi da se ne radi ni o kakvoj makroekonomskoj pomoći, već o kreditu za koji se, da bi skandal bio još veći, ne zna ni kamatna stopa. Samo se zna da će se taj kredit navodno uzeti uz posredovanje Evropske komisije, nalog Evropskog saveta, i ne zna se od koga. Mogu samo da pretpostavim da je to Evropska banka za obnovu i razvoj, zato što u okviru ovog kredita piše da je merodavno pravo Velike Britanije. S pravne tačke gledišta, to je potpuna besmislica, priznaćete, jer ipak se Evropska unija, vi to znate, zasniva na jednoj drugoj vrsti i tradiciji prava, na kontinentalnom pravu. Ne moram vas podsećati, ali zbog građana Srbije ću to reći, da Velika Britanija nije u „šengenu“, nije u evrozoni. I, znate koliko se protivila tom veoma važnom dokumentu, Evropskoj povelji o pravima. Nije mi jasno sa pravne tačke gledišta, ali sa ekonomske tačke možda je već dogovoreno da taj kredit bude uzet od neke engleske banke, neke američke banke ili od Evropske banke za obnovu i razvoj, koja ima sedište u Londonu i čiji su najveći akcionari Velika Britanija i SAD. Takođe, ako se već radi o navodnoj makroekonomskoj pomoći EU, nije mi jasno zašto ste pristali da Evropska komisija bude posrednik. Zašto to ne reći? To se vidi u ovoj knjizi čiji urednik je Tanja Miščević, za koju se ne može reći da je kritički raspoložena prema EU. Videćete da Evropska komisija, koja se ovde glorifikuje, ipak ima manje uticaja od npr. KOREPER-a, tj. ambasadora pri EU ili Komiteta za sprovođenje odluka Evropske komisije. U tom smislu, to je opet jedna vrsta neadekvatnog ugovaranja kredita između Republike Srbije, NBS i Evropske komisije ili EU, kako god hoćete. Ovde se neću baviti tom hijerarhijom, ali vi ste pomenuli da je EU pravno lice; onda treba da kažete da u tom pravnom licu postoje mnogo uticajnije institucije od Evropske komisije, npr. Evropski savet. Ne moram vas podsetiti na čuveni izjavu Žaka Delora, koji je bio ipak najuticajniji predsednik Evropske komisije, koji je rekao da Evropska komisija u praksi i u načinu delovanja EU ne može mnogo da postigne. Međutim, to je već jedna vrsta, neću reći obmanjivanja javnosti, ali netačnog informisanja o pravim odnosima u EU. U preambuli ovog kredita se kaže da je na zahtev Srbije Savet EU pružio makrofinansijsku pomoć Beogradu, u skladu sa postojećim programom MMF-a. To je dobro i dobro je da se konačno skinu rukavice i da znamo da ono što traži MMF, tačnije njegovi predstavnici u Republici Srbiji, gospodin Lisovik i šef misije za Srbiju Albert Jeger, traži i EU. Šta je to konkretno? Dovoljno je da pogledate nekoliko poslednjih izjava ovih predstavnika i videćete da su to zahtevi usaglašeni sa EU. Dakle, gospodin Lisovik kaže da treba prodati „Telekom“ jer bi to navodno pomoglo da se smanji javni dug. Znači, prodajemo nešto da bismo vraćali dug, a ne da bismo podigli konkurentnost, kako nas ubeđuje premijer. Takođe, on je protiv neopravdanih ustupaka sindikatima. U trenutku kada je inflacija 10%, to, priznaćete, nije baš dobro, čak je štetno za standard naših građana i zaposlenih. I, podržava politiku NBS, koja je referentnu kamatnu stopu podigla na 12% u trenutku kada guverner Šoškić govori da će navodno inflacija biti 6%. Dakle, ovo se ne slaže sa realnom praksom, ni sa realnom inflacijom u Republici Srbiji. Takođe, gospodin Jeger, znači EU, usaglašeno podržava i poskupljenje struje od 13,5% i ubeđuje nas u nešto što je nemoguće, da to neće podići inflaciju, što je, priznaćete, za svakog studenta prve godine ekonomskog fakulteta besmislica. U članu 1. Sporazuma sa EU, tj. navodno kredita, navodi se da će se on isporučiti u dva dela po sto miliona evra, da je trajanje osam godina, međutim, već u članu 3. se kaže da će Evropska komisija moći da otkaže taj kredit, znači, to je uslovankredit, zbog nekakvih vanrednih okolnosti. Kakve su to vanredne okolnosti na tržištima kapitala nije jasno i ne piše u ovom ugovoru. To otvara jednu veliku mogućnost za zloupotrebu. Verujte mi, mislim da to nije dobro ugovoreno jer Republika Srbija u ovom članu nema nikakvo pravo na obeštećenje. Takođe, iz člana 4. ovog ugovora o kreditu je jasno da će Republika Srbija, tj. njeni građani, iz budžeta plaćati ukupan iznos provizije i troškova vezanih za finansijske transakcije, kao i za pripremu i izvršenje ove transakcije. Dakle, pripremu kredita, troškove kredita, a videćemo i u članovima koji slede za ovim, dolazak tzv. eksperata Evropske komisije u Srbiju će plaćati Republika Srbija i njeni građani. Znači, ne radi se o nekom povoljnom kreditu. Daleko od toga da je to makroekonomska pomoć; to je jedan kredit koji je više nego povoljan za Evropsku komisiju, koja je posrednik u ovom poslu. U članu 4. se govori o nekakvoj nezavisnoj advokatskoj firmi koja je prihvatljiva za Evropsku komisiju. Ne znam šta to znači, verujte mi. Govori se da EU traži od Republike Srbije da Ministarstvo pravde takođe potvrdi ugovor, što je opet neadekvatno kada se sa ove druge strane ne zna ni ko potpisuje u ime Evropske komisije ovaj kredit. Ne potpisuje ga ni Barozo, ni komesar EU, nego mogu da pretpostavim, jer ovde nema nikakvog potpisa niti imena, da je to načelnik Direkcije za ekonomske poslove. To je jedna direkcija koja je ispod običnog člana Komisije, komesara, da ne pričamo o predsedniku Komisije ili Evropskom savetu itd. U članu 6. navodi se da će Evropska komisija dodatno uslovljavati kredit na bazi nalaza svoje provere da li je ekonomska politika Republike Srbije u skladu sa smernicama Evropske komisije, znači, MMF-a i svega ovoga što sam već napomenuo. U članu 5. Republika Srbija se obavezuje, citiram, „da neće zahtevati reprogramiranje kredita ili bilo kakvo oslobađanje u pogledu kredita“. Kako je to moguće? Kako su moguće tako detaljne odredbe, a ne zna se ni od koga će se uzeti krediti, ni kolika je kamata, niti neki osnovni delovi kredita? Takođe se navodi u članu 6, to je skandalozno, da će Republika Srbija plaćati kamatnu stopu u skladu sa pismenim obaveštenjem Evropske komisije. Iz ovog ugovora se vidi da je poslednji rok za pismeno obaveštenje Evropske komisije 15 dana pre isporučivanja prve tranše. Dakle, Republika Srbija, NBS i građani Republike Srbije neće do 15 dana pre faktičke isporuke prve tranše kredita znati kakva je kamata! To je skandal i u pravnom, i u ekonomskom i bilo kakvom drugom smislu. U članu 6. se, moram tako reći, stidljivo pominje da je predviđeno i plaćanje zatezne kamate. Dakle, ne zna se osnovna kamata, ali zna se da će se zatezna kamata nametnuti u visini godišnjeg euribora, koji je sada oko 1,9%. Podsetiću vas, samo pre nekoliko godina, 2008. godine, on je iznosio oko 5%. Dakle, znamo zateznu kamatu, znamo da je ona promenljiva, znamo da može biti veoma nepovoljna za Republiku Srbiju, ali ne znamo od koga se uzima kredit, koliko je osnovna kamata. Imamo samo floskule i fraze, u smislu one čuvene da EU nema alternativu, da je to navodno makroekonomska pomoć EU. Odgovorno tvrdim, i SRS, da se ne radi ni o kakvoj makroekonomskoj pomoći, već da se radi o uslovljenom kreditu, koji je vrlo nepovoljan za građane Republike Srbije, Republiku Srbiju i NBS. U tom lihvarskom kontekstu u članu 6. se jasno navodi da je Republika Srbija dužna da plati ne samo zateznu kamatu, već i sve troškove i izdatke. Takođe, u članu 7, ponovo u lihvarskom kontekstu, navodi se da zajmodavac, tj. Evropska komisija ili neko ko stoji iza nje, verovatno Evropska banka za obnovu i razvoj, neće uključivati klauzulu o prevremenoj otplati u uslove i odredbe ovog kredita, osim ako zajmoprimac izričito to ne zahteva. Međutim, Republika Srbija je, u članu 9, dužna da nadoknadi sve troškove i dodatke, provizije, gubitak kamate pretrpljen usled prevremene otplate. Dakle, čak i ako kojim čudom Republika Srbija smogne snage i ekonomskih sredstava da plati prevremeno taj nepovoljan kredit, kojem se ne zna ni kamata, ni od koga uzimamo, to neće biti moguće. Faktički to neće biti moguće, jer to ugrožava tu lihvarsku zaradu i sve administrativne i druge troškove koje će naplatiti Evropska komisija, naš navodni prijatelj, Republici Srbiji. U tom smislu, u članu 8. se izričito navodi da će Republika Srbija snositi sve troškove i izdatke isplate kredita, kao i bilo koje druge troškove u vezi sa kreditom. Koji su to drugi troškovi? Srbija mora da plati troškove, citiram, dobijanja pravnih mišljenja, kreditne dokumentacije, troškove rejtinga i naravno putne troškove. Šta to znači u praksi? Da će neko doći, recimo, iz Evropske komisije ili iz Evropske banke za obnovu i razvoj, utvrđivati uslove kredita, u kojima se ne zna ni kamata, ni da li će se isplatiti svih dvesta miliona evra, i te troškove će plaćati građani Republike Srbije. To je pravi evropski put i to je ono što se pokušava sakriti iza nekakvih fraza da EU nema alternativu i da ćemo živeti bolje ako uđemo u EU. Ovaj kredit i svi ekonomski podaci pokazuju da se neće to desiti i da nećemo živeti kao građani u zapadnoj Evropi, nego kao građani u Rumuniji, Bugarskoj, da ne navodim druge primere, kao u Mađarskoj itd. A vi znate šta se tamo dešava, znate kakva je kriza i znate šta radi premijer Orban – pokušava da spasi tu zemlju od uslova EU, MMF-a, uvođenjem finansijskih poreza upravo bankama, stranim preduzećima iz EU. Dakle, to je cilj do kojega se stiže kada se ide putem bez alternative. Takođe, Republika Srbija je dužna (ne zna se kome, jer se ne zna ko sa ove druge strane potpisuje ovaj nepovoljan dokument) da dostavlja relevantne informacije i dokumenta drugoj ugovornoj strani. Kome? Pitam vas otvoreno, kome? Da li gospodinu Barozu, da li nekom komesaru koji je nadležan za finansije, Evropskom savetu, koji ima realnu moć u toj instituciji, u toj tvorevini EU, nekom neimenovanom načelniku neke direkcije koji je ispod komesara EU ili možda ovim komitetima koji imaju stvarnu moć i koji usmeravaju pravi rad Evropske komisije? Ni tu ne vidim nikakvu detaljnu formulaciju. U članu 9. ugovor je uslovljen time da će otplata ovog kredita biti prioritet i biće uslovljena drugim, navodno, kao što vi kažete, povoljnim kreditima EU. Dakle, ako se desi da Republika Srbija zbog uslova MMF-a i EU dođe do jedne vrste krize, bude na pragu bankrota, kao što su bile Irska ili Grčka, onda će prioritet imati ovaj nepovoljan kredit, za koji se ne zna kolika će biti kamata, a ja vam tvrdim da će biti više nego nepovoljna i da to demantuje upravo način rada Evropske banke za obnovu i razvoj i svih onih poverilaca koji stoje iza nje i iza duga Republike Srbije. U članu 11. se stidljivo navodi da će sa druge strane potpisati rukovodilac odeljenja Generalnog direktorata za ekonomske i finansijske poslove Evropske komisije. S druge strane, ovde imamo spisak srpskih ministara, guvernera i, vidimo, imamo i garanciju ministra pravde. Priznaćete da je to malo neprikladno, jer ipak smo mi ozbiljna država, bar se nadam, da se u tom smislu ponižavamo, u pravnom i ekonomskom, da se ređa red lica koja vode ovu državu, a sa druge strane se ne zna ko je taj činovnik koji će to potpisati. Mislim da je trebalo, pošto je to ipak vaš partner, da razgovarate sa gospodinom Barozom ili sa komesarom za finansije u Evropskoj komisiji, pa da oni to potpišu i da to dobije neku vrstu ozbiljnosti, a ovako je više nego neozbiljno. Naravno, u članu 12. se govori o pravoj svrsi ovog kredita, a to je regulisanje uslova pod kojima će EU staviti na raspolaganje zajmoprimcu tj. Republici Srbiji novčana sredstva od odgovarajućih finansijskih transakcija aranžiranih od stane EU. Dakle, Evropska komisija je samo jedna vrsta posrednika koji će zaraditi na ovom kreditu i koji će omogućiti da neko, da li Evropska banka za obnovu i razvoj ili neka privatna banka, zaradi na budžetu Republike Srbije i na građanima koji pune taj budžet. Takođe, posebno je skandalozno, sa pravne tačke gledišta, to što se u članu 12. Sporazuma o kreditu pozivate na Ugovor o funkcionisanju EU. Da objasnimo našim građanima, to je Lisabonski ugovor. Lisabonski ugovor je izuzetno nepovoljan za nove članice i za Republiku Srbiju. Opet ću vam navesti ovu knjigu. Ponovo je urednica Tanja Miščević i ponovo nema nikakve veze sa nama. Ovo je edicija o evropskim vrednostima, o uslovima EU. Jasno piše u tom ugovoru da će Evropska komisija od 2014. godine biti za jednu trećinu manja, što znači da ako jednog dana, ne daj Bože, Republika Srbija uđe u EU, mi po pet godina nećemo imati komesara u EU. To nas čeka kada uđemo u taj navodni raj. Takođe, u članu 42. tog Lisabonskog ugovora, na koji se vi pozivate u ovom kreditu, potpuno nepotrebno, piše da će sve članice EU, znači, buduće, ako Srbija, ne daj Bože, jednog dana bude član te organizacije, morati da pomognu u slučaju oružanih sukoba drugim članicama EU u skladu, citiram, „sa obavezama u okviru Severnoatlantskog saveza“. Dakle, put ka EU je put ka NATO paktu. To jasno stoji u Lisabonskom ugovoru, na koji se vi pozivate u članu 12. To su isto, kao i u slučaju MMF-a, dve povezane institucije, dve povezane organizacije i nikakve fraze o Evropskoj uniji bez alternative, o nekakvoj neutralnosti, ne mogu sakriti tu istinu. Takođe, Lisabonski ugovor nam može doneti još jednu veoma nepovoljnu odredbu. Vi znate da se predviđa, nije još konkretno realizovano, ali se predviđa Lisabonskim ugovorom uvođenje tužioca za zaštitu finansijskih interesa EU. Zamislite sad da uđemo u Evropsku uniju i taj tužilac ovde kaže da su dobri krediti evropskih banaka, koji su posle Moldavije najveći u Evropi. Šta ćete uraditi? Ništa. Aki komuniter će biti iznad prava Republike Srbije. Kao što ste i predvideli u članu 13. Sporazuma o kreditu EU da Sud pravde Evropske unije, koji niko ne poštuje u Evropskoj uniji, prva ga Nemačka ne poštuje, bude iznad prava Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima potpredsednik Vlade Božidar Đelić.
Nekoliko elemenata, pošto se pričalo dosta o ovom aranžmanu. Vidite, interesantno je da čujem uglavnom političke stavove vaše partije, koja se dosta jasno protivi ulasku Srbije u EU. Moram da kažem da radikalna stranka ima jasan stav – protiv je ulaska Srbije u EU. Međutim, obrazlažući ovaj aranžman dali ste veliki broj argumenata koji nedvosmisleno ukazuju na to da bilo koja zemlja koja uđe u EU apsolutno se ne odriče svog suvereniteta. Kao što ste i sami rekli, i najmoćniji predsednik Evropske komisije u poslednjih 40 godina, Žak Delor, vi ste ga citirali pa da ponovim, rekao je koliko ta komisija zapravo zavisi od onog prostora koji daju zemlje članice. I, sigurno je da EU nije mesto gde se prenosi suverenitet politički, na način da je to bez povratka. Pomenuli ste Lisabonski sporazum. U nekim zemljama koje su izrazito evroskeptične, poput Velike Britanije, tražila se procedura ne samo za ulazak, nego i za izlazak iz EU. Po Lisabonskom sporazumu postoji pravno utemeljena procedura da se izađe iz te Evropske unije ukoliko narod, koji ostaje suveren u suverenoj državi, smatra da to više nije u njegovom interesu. Zbog toga, kada nudimo evropski put, to je put u kome se vagaju i prednosti i mane. Ništa nije perfektno u životu, ali, kao što ste briljantno dokazali, gospodine Miroviću, na ovom finansijskom primeru, ne pada na pamet zemljama članicama EU da jedna komisija kroji njihovu sudbinu. Zbog toga mislim da bi radikalna stranka trebalo da revidira sopstvenu poziciju, jer sada ste govorili sa stanovišta realnosti Evropske unije. U pravu ste, Evropska komisija ne može mnogo šta da uradi a da za to ne znaju zemlje članice i da to ne odobri KOREPER, koji ste pomenuli, koji predstavlja stalno telo ambasadora svih zemalja članica EU. I Srbija će, kada bude članica EU, imati sopstvenog ambasadora, koji će ravnopravno učestvovati u tim raspravama. U tom smislu, EU zapravo jeste jedna forma ravnoteže, ravnoteže između onih domena gde postoji interes da se radi zajedno i drugih gde je bolje da se ostane na nacionalnom nivou. Tako će biti i u budućnosti. Pošto ste pravnik, želim da vas podsetim da je Ustavni sud Nemačke u Karlsrueu pre dve godine, u momentu kada se raspravljalo o Lisabonskom sporazumu, doneo jednu mnogo važnu odluku, kojom je zapravo omeđio budući razvoj EU, ograničio mogućnost prenosa suvereniteta na tu EU i dodatno ojačao poziciju nemačkog parlamenta, koji mora (evo primera za Srbiju), kao izraz suvereniteta nemačkog naroda, da odobri poteze nemačke vlade u daljem proširenju EU. To će se, u to sam duboko uveren, i desiti u novembru mesecu ove godine, kada nemački parlament bude razmatrao pitanje dodeljivanja statusa kandidata našoj zemlji. No, da se vratim na nekoliko tehničkih elemenata. Što se tiče Memoranduma o razumevanju, imao sam tu čast da ga potpišem sa Olijem Renom, koji je, kao što dobro znamo, bio komesar za proširenje, a sada je komesar za ekonomiju i finansije, tako da nije ni na koji način napravljena neka greška. Mi smo, ulazeći u ovaj sporazum, imali potrebu da pregovaramo. Nije lako dobiti ovaj aranžman. Mogu vam reći da sam inicirao diskusiju o ovom aranžmanu sa jednim drugim komesarom, gospodinom Almunijom, koji je sada potpredsednik Evropske komisije i bavi se antimonopolskom politikom. Tada je on bio na mestu koje danas zauzima gospodin Oli Ren, i to je bilo leto 2008. godine, kada smo prvi put počeli da pričamo o ovom aranžmanu. Zašto? Zato što smo već tada videli da dolazi finansijska kriza. Zato što smo hteli da obezbedimo našoj zemlji mogućnost da se finansira na najjeftiniji mogući način. Ono što piše ovde nedvosmisleno, to je da Evropska unija uopšte ne zarađuje na ovom aranžmanu. Jasan stav je u ugovoru da one uslove koje obezbedi za sebe... Jer, ona izlazi na tržište kapitala, ona izdaje obveznice i taj novac se posle prosleđuje našoj zemlji bez ikakve zarade. Do te mere se ništa ne zarađuje da su osetili potrebu da pomenu neke manje troškove ako dođe neko da nas obiđe i da vidi kako ide sprovođenje ovog kredita. Baš zbog toga, za razliku od nekih drugih aranžmana, jer ti troškovi su ugrađeni u kamatu i neke druge troškove, ovde ih nema. Zbog toga je sve drugo taksativno pomenuto. Osam godina, po kamati koja, kada uračunate sve, u ovom momentu nikako ne može preći 2,5% - 3%. Složićemo se, to je neuporedivo bolje od onoga što Srbija može danas postići i na domaćem i na međunarodnom tržištu kapitala. Kada govorite o onim drugim elementima, to su, a ja znam da vi to veoma dobro znate, nego pomenuli ste to kao neku specifičnost... Naravno, kada tražite kredit uvek postoji neka odredba koja kaže da onaj ko treba da vam obezbedi novac ne može vam ga dostaviti ukoliko i sam nije bio u stanju da ga obezbedi. To je „force majeure“, koji ste citirali, i to je klasični element u bilo kakvom ugovoru, pa i u ovome koji sada imamo sa EU. Zbog toga, gospodine Miroviću, hvala što ste dokazali da Srbija treba da uđe u Evropsku uniju. Hvala puno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dejan Mirović. Dva minuta.
Moram da priznam da ste vi izuzetno duhovit čovek. Odmah ću vas demantovati, što se tiče kamate. U aneksu 2 ovog ugovora se navodi, citiram: „Ukoliko Evropska unija ne bude u mogućnosti da dobije ove uslove, ona neće biti u bilo kakvoj obavezi da isplati sredstva. U tom slučaju, Republika Srbija može da zatraži od EU da predloži nove maksimalne kamatne stope.“ Ovo je izvanredno za zajmodavca. Znači, sam dužnik će tražiti od zajmodavca maksimalne kamatne stope. To je stvarno nešto što je samo u EU moguće, i u tim nadnacionalnim sistemima. Vi ste pominjali gospodina Delora. Tačno je da nije imao nikakvu samostalnost u odnosu na Nemačku i Francusku, ali to je samo u odnosu na te dve zemlje, koje su faktički motor te nadnacionalne tvorevine. Šta je sa Grčkom, šta je sa Španijom i sa svima ovima koji sada pristaju na uslove Angele Merkel zbog dobijanja pomoći, tj. formiranja novog fonda od četiristo i nešto milijardi evra? Isto kao što ste desilo 1992. godine, kada je upravo zbog pritiska Nemačke i gospodina Kola, i Mastrihta i svega, rasturena Jugoslavija, desiće se nešto slično i sa Kosovom. Biće ponovo političkih uslova. Ovde ne zastupam političke stavove. Kada bih zastupao političke stavove, onda bismo govorili o otimanju Kosova i Metohije. Isključivo govorim o ciframa, i da li je u ekonomskom smislu dobro da uđemo u EU ili ne. Tvrdim da nije i da je naše jedina alternativa ono što je realno – ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, dalji nastavak saradnje, a ne jedna vrsta neiskrenog odnosa, koji će kulminirati jedan dan pre posete Putina, kada ćete vi, gospodine Đeliću, i partner iz EU imati sastanak o ukidanju dvostrukih akciza u Strazburu, to je sastanak u vezi sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Zahvaljujem.
Reč ima potpredsednik Vlade Božidar Đelić.
Gospodine Miroviću, ja bih vam predložio da radimo zajedno na afirmisanju EU. Dali ste dodatne argumente. Evo još jednog velikog argumenta koji ste dali. Znači, rekli ste da ta zla Nemačka i Francuska, koje izgleda ipak imaju neku autonomiju prema tom otuđenom Briselu, a drugi nemaju... Pa, vidite, u ovom momentu evropske konstrukcije, ona je naravno pogođena krizom, pronađen je kapacitet za solidarnost. Vi ste pomenuli cifru, u pravu ste, četiristo milijardi evra, ali to je nešto što će se sada biti revidirano i ukoliko bude potrebno (o tome je raspravljano i dogovoreno je), ta suma će biti povećana. Danas, bez tog zaštitnog mehanizma jedna Grčka bi bankrotirala. To svi dobro znaju. Bez tog zaštitnog mehanizma jedna Irska bi bankrotirala. Sada ću da dam jedan podatak koji je možda manje poznat u našoj javnosti. Govorim o evrozoni. Grčka je deo evrozone, kao i Francuska, kao i Nemačka. Irska je deo evrozone, ali Velika Britanija nije. Velika Britanija nije, ali ono što je veoma interesantno, to je da u momentu kada je EU odlučila da obezbedi skoro sto milijardi evra podrške Irskoj da ne bankrotira, da zaštiti njene građane, da zaštiti mogućnost da se isplate plate, penzije, da funkcioniše ta država, da ne bude ostavljena sama na milost i nemilost međunarodnoj špekulaciji, jer i to je nešto što omogućava ova solidarnost, ovo što je finansijski instrument za iskazivanje solidarnosti između zemalja koje čine EU, ta Velika Britanija je ipak odlučila da izloži sopstvene javne finansije, u iznosu od nekih 12 milijardi funti, da bi podržala Irsku. Da li to jedna Nemačka, Velika Britanija rade zbog toga što osećaju naročito dozu ljubavi, simpatija prema drugim narodima? Apsolutno ne. Iza svega ovoga postoji jedan zajednički interes. Taj zajednički interes jeste mogućnost koju formira jedno veliko tržište od petsto miliona potrošača, koje omogućava da i oni koji proizvode u EU imaju veće tržište. Ako pogledate Veliku Britaniju, makar ne bila u evrozoni, ona učestvuje u mehanizmu spasavanja jedne Irske, zato što su njene banke izložene riziku zbog Irske i zato što je Irska drugo najveće tržište za izvoz iz Velike Britanije. U tom smislu, nemojte kod mene tražiti evroentuzijastu. Nema ga. Ali, nema razloga da izmišljamo probleme tamo gde ih nema i nema nikakvog razloga da nipodaštavamo značajna dostignuća koja je formirala Evropska unija, ne zato što narodi vole jedni druge, ne zato što žele da prenesu suverenitet, nego zbog toga što su otkrile da u svetu, gde postoji jedna Amerika, gde postoji jedna Kina, gde postoje neke druge sile, koje će postati, postoje neki domeni gde je u interesu zemalja koje konstituišu geografski Evropu, a sve više EU, da rade zajedno. Danas za Srbiju imamo makrofinansijsku podršku. Danas je ta makrofinansijska podrška, prema trenutno raspoloživim ciframa, nešto što će na razini od ovih dvadeset miliona evra uštedeti do šezdeset miliona evra našim građanima troškova kamate, koje nećemo platiti. Niko ne može da kaže da to nije u interesu naših građana. Hvala.
Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslanik Dejan Mirović, kao ovlašćeni predstavnik, ima pravo na repliku. Molim vas da na sednicu ne unosite nered kršenjem Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Dejan Mirović, pravo na repliku. Dva minuta. Izvolite.
Vidim da ste izbegli da govorite o dvostrukim akcizama, o direktivi iz Brisela. Neću vas podsećati, ali opet kažem da se radi o jednoj vrsti ekonomske provokacije i da ste nesrećno, neću da kažem svesno, ali nesrećno ste izabrali dan pre posete ruskog premijera. Dakle, do toga nas dovodi politika da EU nema alternativu. Što se tiče Grčke, Irske i drugih zemalja koje ste pominjali, ne radi se ni o kakvoj filantropiji, niti bilo kakvoj pomoći, radi se o kreditima nemačkih i francuskih banaka koji su dati tim zemljama. Oni su sada smanjeni, ali još uvek su negde na četiri i nešto procenata. Što se tiče evra, pogledajte šta kaže guverner češke narodne banke, pogledajte šta kaže gospodin Klaus – ne pada im na pamet da pristupe evrozoni. Zašto? Zato što je evrozona politički projekat. To je veštačka valuta, jer ne postoji budžet koji stoji iza nje. Ne postoje zajednički evropski porezi, ne postoje zajedničke evropske akcize, iako vi tvrdite da postoje. Dakle, radi se o jednom veštačkom projektu, koji najviše pogodnosti donosi izvoznicima iz zapadne Evrope, a najveći izvoznik u Evropi, i drugi u svetu, jeste Nemačka. I, ne radi se ni o kakvoj zloj Nemačkoj, već se radi o tome da ona višak proizvoda usmerava ka istočnoj Evropi i da uništava konkurenciju u zemljama kao što su Rumunija, Srbija itd.Neću ovde da spominjem užasne scene koje smo gledali u rumunskom parlamentu, ali to samo pokazuje kakvo je očajanje tamo i kakva je prava socijalna situacija u tim zemljama koje su ušle u taj navodni raj zvani Evropska unija. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele sledeće poslaničke grupe: Poslanička grupa LDP, Poslanička grupa Napred Srbijo, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa SRS, Poslanička grupa Za evropsku Srbiju. Prelazimo na tok sednice kada reč imaju narodni poslanici, po prijavama za reč. Prvi prijavljeni, narodni poslanik Bojan Đurić. Posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, potpredsedniče Vlade, mislim da je posle ovog javnog časa anatomije Evropske unije možda vreme da se vratimo na ono što su osnovne teme naše današnje rasprave. Nekoliko zakona je ovde pred nama. Ako ih pogledamo, na svakom od njih je predsednik Vlade, koji ih je slao u različitim trenucima, odnosno u različitim mesecima, ime drugog ministra... Većina tih ministara ili praktično svi danas nisu u svojim resorima, ali dobro. Možda je ovo danas bila prilika da se pokaže ta nova energija. Vi ste, gospodine Đeliću, kao i uvek, neku energiju doneli. Moram da primetim da ona možda u ovoj poslednjoj razmeni mišljenja nije otišla u pravom smeru, da možda nije najbolji način da ubeđujete radikale, ali i građane Srbije, ipak i oni ovo gledaju, da je najbolji interes Srbije da uđu u EU to što u EU, posle Lisabonskog sporazuma, postoji mogućnosti da se iz nje izađe. Ipak, to nije najbolji način da se promoviše EU, bez obzira na to što je najveći deo onih stvari koje ste rekli tačan, i o interesima u EU, i o novcu i o interesima jedinstvenog tržišta itd. Ipak Evropa počiva i na nekim vrednostima i vi to jako dobro znate. Nije ih bilo juče u ekspozeu premijera kada je govorio o EU, jako je malo toga bilo danas ovde i u ovome što ste vi govorili o EU. Ipak neće biti da najveće evropske zemlje ili institucije EU intervenišu u slučajevima Grčke, Portugalije, Irske isključivo iz ekonomskih, političkih ili komercijalnih razloga. Ima tu i neke vrste solidarnosti, jer bez tog stuba čitava ideja EU nema na čemu da počiva. Bilo bi dobro da to i mi konačno do kraja prihvatimo, onda možda ne bismo imali probleme sa bojkotom Nobelove nagrade za mir, sa tim da vrlo često ne vodimo spoljnu politiku koja je na osnovama spoljne politike EU, naročito prema trećim zemljama itd. Mislim da je dobro da se konačno vratimo na ove teme koje su ovde danas na dnevnom redu. Vi ste, naravno, relativno brzo prešli preko ove prve dve tačke dnevnog reda. To, naravno, i nisu zakoni na kojima ste vi radili i koje možete, da tako kažem, punim žarom da predstavljate ili da branite ovde danas u parlamentu, pogotovo zbog toga što se ipak radi o jednoj neprijatnoj situaciji da smo manje od dva meseca nakon usvajanja osnovnog teksta zakona, i jednog i drugog, i Zakona o porezu na imovinu i Zakona o porezu na držanje, upotrebu i nošenje dobara, suočeni sa situacijom da vrlo ozbiljno moramo da vršimo intervenciju u tim zakonima, i to posle ozbiljnih intervencija javnosti. Ne zameram vam zbog toga što ste reagovali na takav pritisak javnosti, pogotovo kada je u pitanju porez na upotrebu teretnih vozila nosivosti do tri i po tone. Naravno da postoje svi razlozi da se ta greška do koje je došlo krajem decembra ispravi i da ubuduće nema tog poreza i za taj zakon će Poslanička grupa LDP glasati, sasvim nevažno da li uz podsećanje da smo o tome govorili u decembru, kada je zakon bio na dnevnom redu, ili bez toga. Što se tiče ovog drugog zakona, Zakona o porezima na imovinu, naravno da on donosi ispravljanje nekih pogrešnih rešenja, ali nisam siguran da je ona argumentacija koja je data u obrazloženju zakona i koju ste vi delimično ovde ponovili do kraja tačna, odnosno realna, pogotovo kada ste govorili o toj praksi do koje će doći – da jedinice lokalne samouprave, koje inače po zakonu imaju mogućnost da određuju poresku stopu u znatno nižem iznosu od one koja je kao maksimum data i u osnovnom tekstu zakona i u ovom zakonu koji je danas pred nama... da će se to dogoditi. Vi jako dobro znate, bez obzira na to što ste potpredsednik Vlade zadužen za evropske integracije, sa kakvim problemima je suočena većina jedinica lokalne samouprave u Srbiji. Priča o ovome je uvek hod po tankoj ivici, gde postoji opasnost da se sklizne u populizam. Ipak je reč o 150 - 160 jedinica lokalne samouprave, od kojih je većina imala u prethodne dve godine problem sa ozbiljnim smanjivanjem transfera iz republičkog budžeta, gde koalicije koje su na vlasti, ovakve ili onakve, u mnogo čemu liče na taj, da kažem, centralni ili veliki partijski život. Nije realno da će te jedinice lokalne samouprave, odnosno oni koji drže upravljačku moć, vlast u njima razmišljati na tako vizionarski način da definišu poreske stope na relativno niskom nivou kako bi privukli investicije itd. Svako će gledati kako da preživi ovu 2011. godinu, kao što to radi Vlada, između ostalog i kada uzima vrlo ozbiljne kredite. Tako će i jedinice lokalne samouprave pokušati da jedan od retkih poreskih prihoda koji imaju kao praktično izvorni prihod vežu za sebe i da ga naplate u što većem iznosu. U jednom trenutku ste govorili o tom načelu pravde ili pravičnosti, koja naravno jeste vrlo važna kod oporezivanja generalno, kod ovog poreza naročito, ali nisam siguran da će to izaći kao rezultat ove današnje rasprave, da će to biti vest. Vest danas ili u onom trenutku kada budu počela da pristižu rešenja biće da će poreska rešenja, odnosno iznosi poreske obaveze za ogromnu većinu, praktično za sva domaćinstva u Srbiji u 2011. godini, biti za 60% veća nego u prošloj godini. Nisam siguran da će građani imati mnogo razumevanja za to što porez na imovinu, onako kako je do sada kod nas bio uređen, zaista nije bio ozbiljan izvor prihoda. U nekim državama jeste. Ne slažem se tu u potpunosti sa onim što je rekao gospodin Kasalović, da će građani biti srećni zbog toga što će oni koji se u Srbiji kolokvijalno nazivaju tajkunima biti u prilici ili u obavezi da plate 50, 100 ili 200 puta veću poresku obavezu nego kada je o njima reč. Ljudi će, naravno, gledati samo sebe. Konačno, ova sednica generalno teče na dosta čudan način. Mnogo je tačaka dnevnog reda, prekidali smo je zbog izbora Vlade. Podsetio bih vas da mi na ovoj sednici razmatramo izmene Zakona o planiranju i izgradnji; u njemu postoji nekoliko odredaba koje su važne sa aspekta odredaba Zakona o porezu na imovinu. Upućujem vas na odredbe tog zakona. Nešto smo o tome razgovarali sa ministrom Dulićem, on nije dao pune odgovore. Naime, u Zakonu o planiranju i izgradnji se predviđa obaveza, praktično kazna, za one koji nisu ušli u proces legalizacije, da će u narednom periodu plaćati trostruki iznos naknade za korišćenje građevinskog zemljišta sve dok se ta vrsta, da kažem, poreza ne inkorporira u Zakon o porezu na imovinu, kroz neke izmene i dopune. Ako smo već sada menjali ovaj zakon, onda smo mogli da preskočimo tu i pravno i ekonomski dosta sumnjivu ambiciju da se kroz Zakon o planiranju i izgradnji praktično nameće ovakva obaveza da to učinite kroz Zakon o porezu na imovinu. Na kraju, zaista moram da se vratim na taj problem. Niste odgovorili ni gospodinu Miroviću, gospodin Jovanović je pokušao da dobije odgovor na to pitanje – šta se dešava sa 22. martom, sa Zakonom o akcizama, odnosno neophodnošću da se taj zakon izmeni? Vi ste prvi iz redova vlasti o tome govorili. Znamo koliko je bilo teško da pred institucijama EU, Evropske komisije branite neodrživ koncept, odnosno ispunjavanje te katastrofalne obaveze iz onog energetskog sporazuma sa Rusijom. U Skupštini imate gotov predlog zakona koji je podnela Liberalno-demokratska partija dva ili tri dana nakon što se taj problem pojavio u javnosti, 15. ili 16. januar je u pitanju. On nudi potpuno normalno rešenje, da se iznosi akciza vrate na onaj iznos od pre 1. januara ove godine. Ukoliko krenete drugim putem, a svima je jasno da će se to dogoditi, čak i pozitivni efekti ukidanja tih dvojnih akciza biće poništeni, akcize će biti podignute ili izjednačene na nivou od oko 48 dinara za litar motornog benzina, što će biti 12 dinara više nego što je trenutno slučaj u Makedoniji, Bugarskoj ili Rumuniji. Sada je samo deset dinara veća akciza nego u tim zemljama, koje su po većini parametara slične nama, a 23. ćete imati problem. Vi ste ipak član Vlade koji je ovde, mislim da je bio 5. septembar 2008. godine, u onoj drugoj zgradi, branio u istom danu i ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i ratifikaciju energetskog sporazuma sa Rusijom. Oni problemi o kojima smo tada govorili ili probali da vam na njih ukažemo danas dolaze na naplatu. Tada je bio isti dan, danas imate tu razliku od jednog dana između 22. marta, kada imamo obavezu prema EU, i 23. marta, kada dolazi ruski premijer, ali nam već danas dugujete odgovor, samo je osam ili devet dana do tada, ova sednica se neće završiti, da li će Skupština Srbije uspeti da usvoji rešenje? Hvala.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se ne složim sa gospodinom Đelićem da ovaj sporazum između Republike Srbije i EU ne garantuje Srbiji neke povoljnije kredite nego što je to do sada bilo. Svaki put kada se postavlja pitanje kredita postavlja se i drugo pitanje, a to je ko će ove kredite da vrati. Mi sad ovde dajemo određene garancije Elektroprivredi; davali smo ih do sada više puta, u svakom predlogu zakona o budžetu ili u izmenama i dopunama zakona o budžetu postoji jedna stavka na rashodnoj strani budžeta gde su određena sredstva namenjena za otplatu kredita na osnovu dospelih garancija, što znači da smo kao država dali garanciju određenim javnim preduzećima, pojedinim institucijama koje nisu vratile te kredite; krediti su vraćeni iz budžeta Republike Srbije. Doduše, ni u jednom zakonu o budžetu ili u izmenama i dopunama zakona o budžetu nisam primetio da je bilo priliva po osnovu dospelih garancija tj. da su sredstva koja su otišla iz budžeta na ime garancije vraćena od onoga ko je kredit uzeo. Postavljam pitanje, gospodine potpredsedniče Vlade, ministre ili šta već, hoće li da se nastavi sa tom praksom i kada su u pitanju ove garancije? Razumem za opštine koje su na Kosovu i razumem situaciju, one se uglavnom i finansiraju iz budžeta Republike Srbije – ako bi nam vraćali, mi bismo morali njima da prosledimo više, pa onda oni nama da vrate. Ali, kada su u pitanju javna preduzeća, gde direktori imaju platu i po pola miliona dinara, ne vidim ni jedan jedini razlog zašto ne bi oni vraćali kredite koje su uzeli, a isplatila ih na kraju Republika Srbija. Zašto ta sredstva ne bi vraćali u budžet Republike Srbije? Mislim da sa tom praksom mora da se prekine. Govorili ste u jednom trenutku i o našoj domaćoj razvojnoj banci i da je njeno osnivanje u pripremi, da to rade ljudi koji su stručni, a od politike nezavisni itd. Postavljam pitanje, odakle ćemo da finansiramo tu našu razvojnu banku? Hoćemo li da ukinemo sve ove naše domaće banke koje su nam preostale a nisu pod patronatom Agencije za likvidaciju, sanaciju i stečaj banaka, da združimo njihov kapital i da napravimo srpsku razvojnu banku? Prihvatam i to kao mogućnost, ali nemojte da se desi da mi pravimo srpsku razvojnu banku, a podižemo kredite da bismo je finansirali. Onda samo imamo direktora, upravni odbor, imamo administraciju, troškove, koji će da povećaju cenu tih kredita koje možemo da dobijemo. Nažalost, Srbija je danas talac bankarskog sektora. Vi to dobro znate zato što, osim što ste nam „izljuljali“ određene zakone sa tetkinog kauča, kako vi to kažete, dolazite iz bankarskog sektora. Ne mogu da kažem da niste uradili nešto kada je u pitanju reforma poreskog sistema Republike Srbije, ogrešio bih dušu, ali ste izmislili poreze na sve i svašta samo zato da biste napunili budžet Republike Srbije, a uvek se pri tome zaboravljalo ko u stvari puni budžet, da li se on puni porezima na imovinu ili se puni platama, zaradama, proizvodima? Čini mi se da ste se u tome pomalo pogubili. Problemi, odnosno ropstvo, koje Srbija ima zbog banaka počinju iz vremena kada je tadašnji ministar finansija Mlađan Dinkić izmislio državne hartije od vrednosti. Do tada je budžet koliko-toliko bio izbalansiran. Jedino što je bilo van izvornih prihoda budžeta bila su sredstva od privatizacije naših privrednih subjekata, što je dovelo do povećanja broja nezaposlenih. Onda kreće ta priča o propasti srpske privrede, srpskog poreskog sistema i srpskog budžetskog sistema. Uvođenjem državnih hartija od vrednosti i referentne kamatne stope od 24% i čuvenim budžetom iz 2007. godine... Čini mi se da ste i tad, u onoj drugoj vladi, bili nekakav ministar, sa Demokratskom strankom Srbije, Vladi koja se raspala 2008. godine. To je bio budžet u kome je prikazan suficit zato što je jedan, da ne kažem neku težu reč, zadržaću se, jedan koji je umislio da je izmislio vruću vodu, prikazao da su prihodi po osnovu prodaje državnih hartija od vrednosti veći nego vraćanje isplata tih istih hartija od vrednosti i prikazao da je budžet u suficitu, tj. da ima viška para. Znači, više je kredita uzeo nego što treba da vrati u toj fiskalnoj godini i prikazuje da je pozitivan, i više nego pozitivan. Koje su posledice, osim što se ogromna sredstva izdvajaju iz budžeta Republike Srbije za plaćanje kamata? Najveća posledica, a to je sekundarna posledica, koja može da se ispravi u nekom vremenskom periodu... Ali, primarna posledica je sledeća – da se privreda i stanovništvo takmiče sa državom po pitanju kredita. Hajde i stanovništvo, uzima onoliko koliko može i sve teže mu je da vraća zbog kursnih razlika i promenljivih kamata, ali privreda, ona kalkuliše sa kreditima. Ako dođe do poremećaja u toku otplate kredita, umesto da taj kredit uzme i da otvori nova radna mesta, da poveća produktivnost, da poveća i proširi delokrug rada, čitav svoj profit izdvaja da bi platila bankama kamate. U to vreme ste bili i bankar. Sada imamo situaciju da su se mnogi u tome preračunali zato što ih je na prvom mestu prevarila NBS, a na drugom mestu ministri koji su vodili ovu državu. Počeli su da zatvaraju preduzeća i umesto da imamo povećanja budžeta po osnovu pravih izvornih prihoda, bez povećavanja poreskih stopa i proširivanja oporezivanja, mi imamo sve veća i veća davanja iz budžeta Republike Srbije u PIO fond, jer penzioneri moraju da prime penziju, a zaposlenih je sve manje; imamo sve veća i veća davanja iz budžeta RS u Fond zdravstvene zaštite, jer građani moraju da se leče. On se, opet, puni od zaposlenih. Taj naš budžet se osim iz kredita puni od zaposlenih ljudi koji ostvaruju neku privrednu delatnost ili primaju platu – da li je privredni subjekat posrednik između njih ili ne, ali činjenica jeste da dok se ne poveća broj zaposlenih, dok se ne poveća produktivnost, mi ove kredite koje danas uzimamo ne možemo da vratimo. Ni vi, kao ova vlada, niti bilo koja sledeća, ukoliko ostane ovakvo stanje, nepromenjeno. Kao vrh svega toga nam dolazi svetska ekonomska kriza 2008. godine i određena kriza u zoni evra 2009. godine, kada su u pitanju Grčka, a kasnije i Irska. Gospodine ministre, zašto ne budete fer pa ne kažete da su i građani Srbije bili solidarni sa Grčkom, kada je u pitanju njihova kriza? Ne tako što su išli na godišnji odmor u Grčku, nego zato što su banke od 2008. godine do 31. 12. 2010. godine nemilice iznosile devize iz države. Zakonom o Vladi i ovom promenom neko je sam sebi skočio u stomak. Naveli smo da je Ministarstvo finansija, odnosno predsednik Vlade, da su zaduženi za kontrolu spoljnotrgovinskog poslovanja ili eksternog, kako vi to kažete, deviznog poslovanja. Postavljam pitanje – ko radi servis tom poslovanju? Narodna banka Srbije. Nijedan dinar, nijedan evro, nijedan cent ne može da izađe iz platnog sistema Srbije dok za to ne da amin Narodna banka Srbije. Kako mislite da ova vlada vrši kontrolu spoljnog deviznog poslovanja preko Narodne banke Srbije, koja je nezavisan organ? Na osnovu čega? Da sam u pravu da su banke iznosile iz države evre iz naših deviznih rezervi daću vam jedan primer: 10. 1. 2010. godine likvidnost bankarskog sektora je iznosila oko 440.000.000.000 dinara. Tu je bilo sve uračunato, barem po zvaničnim podacima NBS. Znači, rezerve koje se nalaze u NBS, rezerve banaka koje se nalaze u NBS, stanje na žiro-računima banaka, koliko banke imaju hartija od vrednosti kod sebe, sve je to u zbiru iznosilo 440.000.000.000. U oktobru mesecu je to iznosilo 210.000.000.000 dinara. Za to vreme je iz deviznih rezervi prodato 2.300.000.000 evra. Treba li da kažem da se to poklapa sa smanjenom likvidnošću bankarskog sektora i da je taj novac otišao bez doznaka za uvoz robe i usluga van zemlje? Zašto konačno neko iz ove vlade ne kaže koliki je naš stvarni spoljnotrgovinski deficit? Baratamo sa nekim ciframa da je izvoz robe između šest i po i sedam milijardi evra, baratamo sa podacima da se uvoz kreće između dvanaest i trinaest milijardi evra, ali zašto nam niko ne kaže kolike su doznake po osnovu penzija naših građana koji su to pravo stekli u inostranstvu? Taj novac stiže ovde. Zašto neko ne kaže koliki su prihodi po osnovu menjačkih poslova, pa da vidimo stvarno koliko je veliki taj naš spoljnotrgovinski deficit? Tvrdim da nije 44% ili 45%, kao što se sada to po zvaničnim podacima tvrdi, nego da je značajno manji. Ali, teška se situacija u državi pravda velikim uvozom, a malim izvozom. To je recept za opstanak ove vlade, i one pre ove, a i većine vlada od 5. oktobra naovamo. Imate tu određeni kontinuitet. Postavio sam jedno poslaničko pitanje dva puta i nikada nisam dobio odgovor – koje su banke, u kojim iznosima, iznosile devize iz zemlje u periodu od septembra meseca 2008. godine do novembra meseca 2010. godine? Taj podatak je nedostupan čak i nama poslanicima. O čemu onda pričamo? Gospodine Đeliću, učestvovali ste, tada ste bili ministar finansija, svidelo se to vama ili ne, učestvovali ste u propasti domaćeg bankarskog sektora, kada su četiri banke zatvorene da bi se „Sartid“ poklonio nekome. Mogli ste to da uradite i bez zatvaranja bankarskog sektora. Sada je činjenica da nemamo domaći bankarski sektor, da nemamo domaća sredstva, iz kojih može da se finansira čak i budžet, iz kojih može da se finansira i privreda. Imamo monopol jednog malog broja banaka koje svima ovde nama kroje kapu. Da ne pričam o tome da kada je vrhunac svetske ekonomske krize naša Narodna banka snižava referentnu kamatnu stopu sa 16% na 8%, i to u istom trenutku kada Vlada uzima kredit od MMF-a i po osnovu tog kredita emituje dinare budžetskim korisnicima, pa imate onaj strahoviti skok krajem 2009. godine. Ko je na tome profitirao? Sigurno ne profitira privreda, sigurno ne profitiraju građani. Ne profitira čak ni država, profitiraju isključivo banke. Od koga je uzet onaj čuveni kredit od tih 400.000.000 dolara, odnosno 296.000.000 evra, od koje banke? „Sosijete ženeral“ banke. Ko je jedan od glavnih ljudi u Srbiji za „Sosijete ženeral“ banku? Pa, vaš bivši kolega ministar u Vladi, gospodin Pitić. Čime se onda vi kitite ovde? Hajde da se pojavila neka nova banka, koja ovde nije prisutna na tržištu, da donese nov kapital i novac. Ne, uzimamo kredite samo da bismo zadovoljili potrebe jedne ogromne državne administracije, za projekte koje ste započeli, a koji su promašeni. Da ne pričam da uzimamo kredite da bismo napravili neki ugovor sa „Fijatom“ koji nikako da počne da se realizuje. Uzimamo kredite da bismo davali 10.000 evra po zaposlenom, ali ne svim firmama, nego isključivo stranim firmama! Ovde ima 250 ljudi. Od tih 250 ljudi, siguran sam, barem 220 zna da otvori preduzeće i da napravi fabriku, ako im date 10.000 evra po zaposlenom. Koja je to onda pamet? Kuda nas to vodi? Znači, uzimamo kredite, poskupljujemo kredite za privredu koja se bori da opstane na tržištu da bismo pravili izvesne projekte. Uništavamo ono malo što je preostalo od našeg domaćeg da vredi. Uskoro očekujem, gospodine Đeliću, jedan rebalans. Mora da ga bude. Mora, zato što ovaj porez na upotrebu, držanje i nošenje dobara smanjuje prihode. Očekujemo i zbog Zakona o Vladi i Zakona o ministarstvima. Sada ću postaviti jedno normalno pitanje, a to je: gospodine ministre, mi smo prošle godine imali 120.000.000.000 deficita i rast BDP od 1,5%. Tadašnji ministar Dragutinović Diana kaže da je rast bio čak i 2%. Sada imamo budžetski deficit od 140.000.000.000. Za oko 12-13% je veći, a nemamo realno povećanje BDP da bismo mogli da pratimo taj deficit. Zato izražavam sumnju da će sve ove kredite koje uzimamo i sve ove garancije koje dajemo neko moći da vrati ukoliko se nešto pod hitno ne promeni u državi.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedamnaest minuta i pedeset sekundi. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević, a posle njega narodni poslanik Miloš Radulović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, dan nakon rekonstrukcije Vlade najmanje što smo mogli da očekujemo, kao narodni poslanici, jeste da u ovoj raspravi o poreskim zakonima i zakonima kojima dajemo garancije na kredite nekim javnim preduzećima čujemo nešto o fiskalnoj politici Vlade. Mislim da mi moramo zaista da znamo da li se ta fiskalna politika menja ili ostaje ista, ili je ministarka Dragutinović kolateralna šteta ličnih sukoba unutar ove vlade, odnosno vladajuće koalicije. Zakon o izmenama Zakona o porezu na upotrebu, držanje i nošenje dobara za nas iz Liberalno-demokratske partije je prihvatljiv. Mi zaista nemamo problem to da kažemo, kao što nismo imali problem da kažemo da podržavamo i glasamo za one predloge vladajuće koalicije, odnosno Vlade Republike Srbije, koji su u interesu građana, odnosno za one vladine predloge koji su nam omogućili da što brže idemo ka evropskim integracijama. To su, između ostalog, zakoni koji su nam dali bezvizni režim, zakon koji je omogućio produženje pasoša, zakon o antidiskriminaciji, zakon koji je omogućio ukidanje obaveznog vojnog roka, SSP itd. To je osnovna razlika između LDP-a i drugih opozicionih partija, koje su zajedno sa vama glasale i podržavale one zakonske predloge koji su išli uvek na štetu građana Srbije – podsetiću vas i na naftno-gasni sporazum sa Rusijom, odnosno prodaju NIS-a – kao što su rezolucije o Kosovu koje su utvrdile pogrešnu politiku ove države prema Kosovu, rezolucije koje su, kao, utvrdile vojnu neutralnost itd. Ova dva poreska zakona su posledica trapavosti vladajuće koalicije u decembru mesecu. Mi moramo tu da budemo pošteni i da kažemo građanima koji nas gledaju. U ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu u objašnjenju se kaže da će zakon imati pozitivan uticaj na jedinice lokalne samouprave na taj način što će se omogućiti ostvarivanje većih prihoda po osnovu poreza na imovinu. Mislim da je ovo čudno objašnjenje ako se ima jedna činjenica u vidu – da ovaj zakon utiče na oko 5% punjenja budžeta lokalnih samouprava. Ovde takođe treba da čujemo odgovor šta je sa transfernim sredstvima za lokalne samouprave, da li će se ta transferna sredstva dodeljivati lokalnim samoupravama u onom iznosu koji je propisan zakonom ili će, kao do sada, ministar finansija, odnosno Vlada, da smanjuje ta transferna sredstva i na taj način od lokalnih samouprava stvara socijalne ustanove? Takođe, ako govorimo o garancijama za kredit javnih preduzeća, treba da napomenem građanima Srbije i vama da smo u prošloj godini zahvaljujući zaduženjima koja je napravila ova vladajuća koalicija svakog građanina zadužili za dodatnih 230 evra po glavi stanovnika. Očigledno je da u ovoj godini nastavljamo da dajemo garancije za kredite javnih preduzeća, za koja apsolutno ne znamo kako posluju, šta je njihova poslovna politika u budućnosti, kada će doći do restrukturiranja tih javnih preduzeća. Što je najvažnije, građani Republike Srbije i na ovaj način plaćaju partijski način rukovođenja javnim preduzećima. Većina javnih preduzeća, preko 99% javnih preduzeća su gubitaši i, što je najvažnije, monopolisti. Građani Srbije kroz plaćanje usluga te monopoliste finansiraju, a i kroz budžet Republike Srbije, pa im dajemo garancije na kredite ili njihova direktna zaduženja kao subvencije. Plaćamo neefikasnost tih javnih preduzeća. Čini mi se da nema važnijeg prioriteta za Vladu Republike Srbije od ukidanja tih partijskih monopola na upravljanje javnim preduzećima. To je ono na čemu će LDP stalno insistirati, dok se to ne promeni, jer je to rak-rana naše ekonomije, pošto javna preduzeća utiču na oko 50% ekonomije naše države. Liberalno-demokratska partija neće odustati od pokušaja da mimo Vlade i stranaka koje to ne žele postigne dogovor i sa privatnim sektorom, sa civilnim sektorom, sindikatima, kako bismo konačno dali odgovore na sva ona pitanja koja smo morali do sada kao država da damo, a to je prevashodno da krenemo u jednu jasnu reformu, reformu koja mora i treba da omogući evropske standarde, ne samo u političkom, nego i u ekonomskom sistemu. Ako govorite da je evropski standard cena struje ili nečega drugog, mi moramo jasno reći da evropski standard predstavlja i plata koju građani primaju. Mislim da to zaboravljamo. Na taj način kompromitujemo ideju EU, jer ideja EU nije jedno birokratizovano pitanje, već to predstavlja bolji standard svih naših građana. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i četrdeset pet sekundi. Još jedan minut imate na raspolaganju. Narodni poslanik Miloš Radulović ima reč, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Juče je ovde predsednik Vlade gospodin Mirko Cvetković obećao da će nova, rekonstruisana vlada da radi mnogo brže i efikasnije i da će građanima da omogući bolji život odmah. Međutim, iz vašeg ponašanja i njegovog nedolaska ovde, on je istovremeno i ministar finansija, građani i mi poslanici ne možemo to da zaključimo. Sednica je trebalo da počne danas u 10.00 sati, međutim, brzina kojom ste krenuli je takva da smo mi sednicu počeli u 14.00 sati i sednici prisustvuje potpredsednik Vlade, koji je u međuvremenu razvlašćen jer mu je uzet resor za nauku. Gospodine Đeliću, hteo bih da vas podsetim samo na neke vaše izjave koje ste svojevremeno davali, a to su izjave da sa početkom ekonomske krize Srbija ima svoju razvojnu šansu i da će investitori da pohrle u Srbiju, spremni da investiraju, jer je ovde Vlada, u čijem ste vi sastavu, stvorila najbolji ambijent za poslovanje. Takođe, podsetio bih vas i na raspravu koju smo vodili ovde, na jednu žučnu diskusiju vezanu za kredite za naučnoistraživačke ustanove, kada sam vam rekao da vi očigledno mislite da je Srbija Gvadalahara, da ovde sve cveta, da teče med i mleko. Vi ste pre par dana rekli da je Srbija zemlja u kojoj je najviše investirano u nauku. Moguće da je procentualno najviše, ali zahvaljujući kreditima koje ste uzimali i zaduživali građane Srbije. Kako ova vlada radi najbolje pokazuje upravo to da od početka godine, ovo je drugo zasedanje, mi uzimamo kredite za pokriće budžetskog deficita. Podsetiću vas, na prvoj i jedinoj vanrednoj sednici u februaru mesecu od početka godine zadužili ste državu kod „Sosijete ženeral“, komercijalne banke, za pokriće budžetskog deficita za iznos od dvesta miliona evra. Evo, danas, u okviru ove rasprave raspravljamo između ostalog i o kreditu između EU i Republike Srbije i NBS u iznosu od dvesta miliona evra, u cilju podrške ekonomskoj stabilizaciji zajmoprimca, odnosno Republike Srbije, i ublažavanja njegovog platnog bilansa i budžetskog deficita. Gospodine Đeliću, od početka godine, ili tačnije u poslednjih pet meseci, emitovali ste državne obveznice u iznosu od 148.000.000.000 dinara. Samo od početka godine za pokriće budžetskog deficita ste emitovali državne zapise u iznosu od 60.000.000.000 indeksiranih u dinarima, odnosno trista miliona indeksiranih u evrima. Sa ovim kreditima zadužili ste od početka godine državu za milijardu i petsto miliona evra. Zbog lošeg kreditnog rejtinga Srbije sve teže dolazite do kredita, do novca, pa zbog toga sve češće posežete za kreditima kod komercijalnih banaka, a njihova cena je znatno viša i to državu i njene građane dosta više košta. U nedostatku para, gospodine Đeliću, ova vlada emituje državne obveznice sa izuzetno visokom kamatom od oko 15%. Stručnjaci vas upozoravaju da je kreditni rejting Srbije vrlo nizak, odnosno BB minus, koji se definiše na sledeći način: manja ranjivost u kratkom roku, ali visoka neizvesnost u slučaju nepovoljnih poslovnih, finansijskih i ekonomskih uslova. BB minus se ne smatra investicionim, već špekulativnim nivoom rejtinga. To znači da zbog previsokog rizika ozbiljni investitori ne kupuju obveznice Srbije, već ih eventualno kupuju samo špekulanti, koji su spremni da prihvate visok rizik ukoliko je cena obveznice niska, a njihova zarada visoka. Mi smo vas stalno upozoravali na visinu javnog duga, da je stopa rasta mnogo veća od stope rasta BDP, što vrlo brzo može otvoriti pitanje dužničke krize; da sa ovim nivoom duga u odnosu na BDP Srbija ima skroman kreditni rejting i da zbog toga mora da plaća visok interes na svako novo zaduživanje; da je javni dug mnogo veći nego što ste ga vi prikazali. Da je blizu dozvoljene visine javnog duga koja se definiše zakonom, od 45%, potvrdio je i Albert Jeger, šef misije MMF-a, u intervjuu u jednom dnevnom listu, 24. februara, kada je izjavio da je javni dug na kraju 2010. godine bio 44% BDP, a ne 41,5%, kako je tvrdilo Ministarstvo finansija. To je isti onaj Albert Jeger koji tvrdi, kada je u pitanju broj onih koji su ostali bez posla od početka mandata ove vlade, da je broj tih ljudi 400.000, a ne 260.000. Otkako ste vi, gospodine Đeliću, na vlasti, dug Srbije, ovde su svi krediti koje ste uzeli za to vreme, povećao se za čitavih 4,5 milijardi evra. Zbog toga će nekoliko puta više novca otići na vraćanje uzetih kredita i kamatu, nego što je izdvojeno za kapitalne investicije. Spoljni dug države je blizu 24 milijarde, odnosno 80% BDP, što je granica, preko tog procenta zemlje se smatraju visoko zaduženim i sa vrlo niskim rejtingom. To znači visoki kreditni rizik, skuplje zaduživanje države, teže nalaženje kreditora, nemogućnost otplate kredita i svih dugova i, na kraju, kao što mnogi predviđaju, bankrot, kao onaj koji nas je pogodio 1982. godine. Tada pored države bankrotiraju i banke, kao kreditori države i, što je žalosno, na kraju i građani. Samo za kamate iz budžeta Republike Srbije ove godine treba da se plati 47.000.000.000 dinara, za glavnicu 37.000.000.000 dinara, što uz neke prateće troškove iznosi oko 85.000.000.000 dinara. Država i javna preduzeća u isto vreme ne izmiruju obaveze po osnovu izvršenih usluga i taj iznos premašuje četiri milijarde evra. Ogroman dug, nelikvidnost, preko 400.000 ljudi koji su ostali bez posla, mnogo onih koji strahuju da se to i njima ne desi, preko milion siromašnih, najniže plate u Evropi, a najviša inflacija, pad standarda građana, samo u 2010. godini u odnosu na 2009. godinu, od čitavih 25% ili za jednu četvrtinu, rast cena za prva dva meseca od preko 20%, to su rezultati rada vaše vlade. Pored rasta cena i nezaposlenosti imamo samo rast, ogroman rast javne potrošnje, koja će, siguran sam, do kraja godine da bude veća od one predviđene budžetom. Prihodi sigurno neće da budu veći. Imamo takvu situaciju da sam siguran da će do kraja godine građani države Srbije da žive mnogo gore, čak i u odnosu na onu strašnu, po njih, 2010. godinu. Od obećanja socijalno odgovorne Vlade o boljem životnom standardu, većim platama, 200.000 novih radnih mesta, privrednom razvoju, besplatnoj podeli akcija od 1.000 evra, niste ništa ispunili. Umesto toga, 95 vlasnika preduzeća na pitanje šta će raditi u 2011. godini kažu – otpuštaćemo radnike, jer im radikalno opada obim poslovanja, povećava se nelikvidnost. Privreda nije u stanju da zapošljava, već će biti prinuđena da otpušta radnike. Premijer Mirko Cvetković na Biznis forumu na Kopaoniku, gustirajući bruskete od guščije džigerice, zamerio im je zbog katastrofalnih izjava. Tako sit, predstavljajući ciljeve Vlade u 2011. godini, rekao je da građane očekuje povećanje životnog standarda, zaustavljanje rasta nezaposlenosti, razvoj poljoprivrede, stabilnost cena, podrška razvoju realnog sektora. To je Vlada. Za to vreme 30.000 ljudi je čekalo, kao što svakog dana čeka, u redovima ispred narodnih kuhinja da im se podeli jedan obrok i pola hleba. Sigurno je da ih ima, gospodine Đeliću, najmanje još deset puta toliko. Premijer Cvetković je juče u ekspozeu prilikom predstavljanja kandidata i ciljeva rekonstruisane Vlade izjavio da je imao čast da vodi Vladu čiji je jedan od najznačajnijih rezultata to što su efekti krize u odnosu na druge zemlje svedeni na minimum. Rezultati i efekti rada te Vlade su minimalne plate, odnosno najniže plate u Evropi. Obećao je da će u najkraćem roku dovesti do olakšanja teškoća najugroženijih građana, da Vlada, ovako sklepana i rekonstruisana, ima znanje, energiju i odgovornost da obavi veliki posao koji je pred njom i ostvari ciljeve koji su u interesu građana … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, uz puno razumevanje da objedinjeni zajednički načelni pretres podrazumeva sasvim široku argumentaciju, rasprava o rekonstrukciji Vlade je bila juče, a danas ipak o temi dnevnog reda, molim vas.) Zbog svih ovih kredita o kojima danas raspravljamo i garancija, a podsetiću vas da danas raspravljamo o tri garancije, o jednom kreditu, koji u suštini predstavljaju troškove za građane Srbije, gospodine Đeliću, od najmanje 0,75% po kreditu, DSS ne može da prihvati ovo vaše obrazloženje, jer ono ne vodi ničemu dobrom. Za nas, odnosno za građane Srbije je najbolje da što pre imaju nove izbore i da biraju one ljude koji će bar malo da im olakšaju život. Hvala.
Iskorišćeno je trinaest minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Stevanović, ima reč, a posle njega narodna poslanica Nataša Vučković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, malopre ste, kako je rekao moj kolega Mirović, u razgovoru sa njim delovali duhovito. Za SRS bi bilo mnogo korisnije, a bogami i za sve nas, da se kao potpredsednik srpske vlade, koga smo inače čekali četiri sata da dođe i da počne rasprava, bar u ovom domu ponašate malo više kao lobista Beograda u Briselu nego kao lobista Brisela u Beogradu. Od toga što vi, kako reče gospodin Đurić malopre, razumete anatomiju EU ni ovaj narod, niti ova država nemaju nikakvu korist; bar je nisu imali poslednjih deset godina, koliko ste aktuelni na političkoj sceni, a čisto sumnjam da će je imati dok budete na političkoj sceni, a ja kao srpski radikal i moja stranka učinićemo sve da to traje vrlo kratko. Bilo bi mnogo korisnije da prestanete da širite iluzije o Evropskoj uniji i evropskim standardima i da istovremeno sedite u Vladi koja pravi ovakav cirkus sa poreskim zakonima koji ste napravili vi od Nove godine do danas. Voleo bih, gospodine Đeliću, da vi, kao potpredsednik Vlade i čedo Brisela, navedete jednu jedinu evropsku državu koja je deo te evropske porodice postala ispunjavajući standarde, a ne na osnovu političkih odluka, poput Bugarske i nekih drugih država, u kojoj jedna vlada pravi cirkusijadu sa porezima, kakvu ste napravili vi, ponavljam, od nove godine do sada, pa za tri meseca promeni zakone koje nikada nije ni stavila u primenu. Prvo ste doneli zakon koji predsednik nije hteo da vam potpiše. Vi iz Vlade niste imali kredibilitet da ubedite vašu većinu da glasa za taj zakon. To je bio Zakon o porezu na dodatu vrednost. Ne u Skupštini, to i nije bila misija, da ih ubedite pre ulaska zakona u proceduru da ste nešto racionalno i pametno predložili, da je to nešto što predstavlja interes fiskalne politike ove države ili ekonomije ove države. Njih u to niste ubedili, a nas ćete da ubeđujete u evropski put Srbije, kako je tamo med i mleko. Ma nemojte! Sada ćete da dođete u Skupštinu, posle svega, da pričate o predvidivosti poreskog sistema u Srbiji. O predvidivosti vašeg poreskog sistema, između ostalog, govori i nivo investicija u Srbiji, gospodine Đeliću. Ne znam u kojoj je to državi, ponavljam, poreski sistem predvidiv, ako se menja na svaka dva ili tri meseca. Još opštine nisu ni počele sa usklađivanjem papira sa vašim zakonima, vi već menjate taj Zakon o porezu na imovinu. Znate šta ste pričali malopre – obezbediće se bolja naplativost poreza ovim izmenama i dopunama, povećaće se poreski prihodi poreskih uprava na osnovu ovog. Koliko vi razumete, gospodine Đeliću, i vaša vlada, značaj i smisao poreza na imovinu govori podatak da posle deset godina vaše vlasti i dalje u Srbiji ima milion bespravno sagrađenih objekata. Koliko vi razumete porez na imovinu, gospodine Đeliću, govori i činjenica koliko je učešće prihoda od poreza na imovinu u ukupnim prihodima budžeta Republike Srbije. I da to spustite na lokalni nivo, znate kako to izgleda – u centru jednog grada čovek napravi kuću, u skladu sa zakonom, plati naknadu za uređenje građevinskog zemljišta, tri godine živi u toj kući i ne plaća porez na imovinu. Da li mislite da ove izmene to mogu da promene? Gospodine Đeliću, imate nesposobnu poresku administraciju na lokalnom nivou, zato što ste i to što ste mogli iz vaših pretpristupnih fondova da koristite koristili uludo, očigledno. Nivo administrativnih kapaciteta lokalnih samouprava je loš. Retke su i sporadične lokalne samouprave koje su ovu materiju razumele i podigle na nivo koji treba, a to zbog činjenice da vi kao Vlada niste podigli svest ni društvu, a ni državi, kako treba prema ovom poslu da se ophodi. Onda se desi promena zakona o porezu na ova pokretna dobra i vi kažete – Vlada je susretljiva, izlazite u susret privrednicima. Zašto tim privrednicima niste izašli u susret pre nego što ste usvojili zakon, pa ih, ako ništa drugo, saslušali, nego su vas naterali da ovaj zakon promenite tako što su izašli da protestuju i štrajkuju? Sad ste vi dobri, vi ste odgovorni, vi razumete privredu, vi razumete potrebe. Kamo sreće da razumete anatomiju, potrebe i probleme ovog naroda i ove države. Ne bismo živeli kako živimo, gospodine Đeliću. Lepo je biti uljuljkan u te evropske fasade, priče, snove, ali to nije život u Srbiji, gospodine Đeliću. O čemu vi pričate, o povoljnom kreditu iz Evropske unije? Kakva, bre, kamata 1%? Gde piše da je kamata 1%? Možda ste napravili lapsus. Ne piše nigde, gospodine Đeliću. Kakav povoljan rok otplate, osam godina? U ovoj skupštini smo usvajali sporazume u kojima je rok otplate petnaest-šesnaest godina. Kritikujemo vas zbog činjenice da ćemo vaše dugove da plaćamo 2031. godine. Da li znate koji je kredit dobar, gospodine Đeliću? Onaj koji se pametno potroši. Nema dobrih uslova za kredit, niti grejs perioda, niti roka otplate, dobar je kredit onaj koji se pametno troši. Pohvalite se, gospodine Đeliću, šta finansirate – budžetski deficit. Zašto nastaje? Zbog javne potrošnje, zbog političkih projekata pojedinih stranaka iz vaše vlade. Kakvi povoljni krediti? O čemu pričate? Juče smo rekli gospodinu Cvetkoviću, nisu ovde ljudi koji su rasli na drveću. Dajte meru u toj vašoj priči i promociji evropskih vrednosti. Deset godina nam te bajke pričate. Šta je sa standardima u ovoj državi? To nas interesuje. Dajete garancije za javna preduzeća. Ne sporimo potrebu da se javna preduzeća rekonstruišu, nadamo se da ih nećete rekonstruisati kao Vladu, ali kad uzmete nivo prljavog novca u javnim nabavkama možemo samo da pretpostavimo šta će biti sa ovih 70.000.000 i koliko će otići u crne tokove, crne puteve. Niko ovde nije lud i svi vrlo dobro znaju kako se pere i šta se radi od novca u Elektroprivredi. Na kraju krajeva, sad slušamo šta se dešava u „Kolubari“. Svi smo svedoci, svi imamo iskustvo sa njima, kako sa nameštaju građevinski radovi i šta se radi. Ne osporavamo mi potrebu da se novac troši za građevinske radove, da se podiže građevinska operativa, ali, evo, i ovi iz Evropske unije u dokumentu su vam napisali da će proveravati vaše sklonosti ka prevarama, to piše otvoreno. Nađite u dokumentu, piše, gospodine Đeliću. Ne kažem to vama lično, naravno, nemojte tako da shvatite. Govorim o političkom profilu vaše vlade i svim vašim slabostima. Dajete garanciju za Kosovo i Metohiju. Srećni smo zbog toga što će se novac trošiti na Kosovu i Metohiji. Našli ste ovde u Ustavu mogućnost i pravo za tako nešto, i to je dobro, pa čak i Zakon o javnim nabavkama, ali vas pitam, gospodine Đeliću, da nam kažete... Pre godinu i po dana vaš bivši kolega potpredsednik se hvalio u ovoj skupštini i u javnosti da je državu oslobodio balasta od 400.000.000 dolara duga prema Pariskom ili Londonskom klubu, ne znam ni ja kom, za dugove na Kosovu i Metohiji. Pogledajte kakav je mehanizam, ekonomski mehanizam našeg suvereniteta na tom delu teritorije izbio iz ruku sopstvene države, u kojoj je bio potpredsednik Vlade, a mi se danas hvatamo za devet miliona evra i to može sutra da posluži kao argument da imamo puno pravo, da štitimo Ustav, ustavni poredak i suverenitet ove države. Prestanite da se igrate sa ovim narodom i ovom državom. Neko je malopre rekao, ne mogu sad da nađem, zapisao sam ovde, o odgovornosti i ozbiljnosti. To juče ceo dan slušam. Ne vodi se država tako. Moje kolege su iks puta rekle, država je ozbiljna stvar. Vi morate da nađete meru, kao i gomila vaših kolega, kako ćete predstavljati zakone, na koji način ćete ih promovisati i braniti i da se uvek osvrnete na život oko vas u Srbiji, da vidite gde je stvarnost i šta je stvarnost i šta vam je činiti. Ali, vreme vam polako ističe. Nadamo se, verujemo u visprenost srpskog naroda, njegovu budućnost i perspektivu, bez vas. Hvala.
Deset minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković, posle nje narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Tačno je da smo pre tri meseca imali priliku da govorimo o celovitijoj izmeni ovog zakona, koja je tada obrazložena idejom da se pre svega poveća obuhvat poreskog plaćanja po osnovu poreza na imovinu u celoj Srbiji i, drugo, da se smanje poreske stope koje su bile izuzetno velike u prethodnom zakonu, koji više nije bio primenjiv s obzirom na brojne promene koje su nastale i na našem tržištu nekretnina i u stvarnom životu, ali smo tada imali priliku da govorimo i o nekim osnovnim konceptualnim stranama poreskog sistema i sistema poreza na imovinu. Danas govorimo o tome kako da uskladimo primenu ovih progresivnih stopa, s obzirom na potrebu da lokalne samouprave steknu mnogo više prava, odnosno ovlašćenja u određivanju njihovih maksimalnih granica, s jedne strane, a s druge strane, o jednoj vrlo važnoj temi, a to je na koji način ćemo oporezivati pravo svojine na zemljištu. Mislim da do sada u ovoj današnjojraspravi o tome nismo govorili. Kad se radi o oporezivanju prava svojine na zemljištu, vrlo je važno da se podsetimo da u našem Ustavu postoji jedan princip jednakog tretmana različitih oblika svojine. Zakon koji smo usvojili u decembru je predvideo da se prilikom oporezivanja prava korišćenja zemljišta u društvenoj svojini neće plaćati porez do površine od deset ari. Sada se ovim predlogom izmena i dopuna predviđa da se ni na pravo zakupa u javnoj svojini porez neće plaćati ukoliko se radi o površini zemljišta do 10 ari. Mislim da je vrlo važno da imamo u vidu potrebu da izjednačimo tretman privatne i javne i društvene svojine i da nekim amandmanima koje smo predvideli takvo izjednačavanje tretmana svojine sprovedemo. Mislim da je to tim važnije zbog toga što do sadaoporezivanja dvorišta, okućnica u Srbiji nikada nije bilo u praksi. S obzirom na najavljena povećanja poreza na imovinu, istina do 60%, kako je zakonom predviđeno u ovoj godini, oporezivanje dvorišta, okućnice itd. predstavljalo bi dodatno opterećenje građana i to na svaki način treba sprečiti, kao što sam rekla, radi sprovođenja principa jednakog tretmana različitih oblika svojina. Ovo je danas ipak prilika da govorimo nešto i o koncepciji Zakona o porezu na imovinu, zbog toga što se ovaj zakon primenjuje, zapravo, na osnovu nekoliko parametara. Jedno su ovi koji su određeni zakonom, drugo su parametri određeni podzakonskim aktima i treće, kao što i danas govorimo, ovlašćenje lokalne samouprave da odredi maksimalne poreske progresivne stope. Građani su u priličnoj meri zabrinuti zbog toga što ne znaju kako će izgledati njihovo poresko opterećenje u 2011. godini, a naročito u 2012. godini, s obzirom na to da do tada neće postojati ova zaštitna klauzula od 60%. Mislim da je vrlo važno da govorimo o tome da primena ovih različitih parametara na različitom nivou utvrđivanja može dovesti do nekih negativnih posledica, pre svega u centralnim gradskim, beogradskim opštinama. Moram da kažem, na osnovu iskustva koje imam iz poslaničke kancelarije i opštine na kojoj predstavljam građane i centralnih gradskih opština, da su građani zaista unekoliko zabrinuti zbog najava i nekih simulacija kako bi ta poreska opterećenja mogla da izgledaju. Vrlo je važno zbog toga da naglasimo da svaki porez, da bi bio zaista naplativ, mora da bude srazmeran, da mora da bude snošljiv. Ukoliko to ne bude slučaj, imaćemo zapravo veliku evaziju poreza i moraćemo da smišljamo druge načine da takve nedostatke pokrijemo. Postoje neke simulacije da će npr. za stan od 100 kvadrata u centralnoj beogradskoj opštini porez biti oko 5.000 mesečno, a ako je, recimo, ekstrazona, da će to biti 10.000-12.000 mesečno, što u današnjoj ekonomskoj krizi građane u priličnoj meri zabrinjava. Ukoliko su takve najave i simulacije tačne, mislim da je vrlo važno da o tome vodimo računa, s obzirom na to da su svi izloženi posledicama ekonomske krize, da su mnogi izgubili posao, da su im realne plate smanjene i da takvi nameti sigurno ne bi bili bezbolno doživljeni od strane građana. Ono što je vrlo važno, to je, takođe, da vodimo računa o principu pravne i imovinske sigurnosti. S jedne strane, godinama govorimo o tome i sprovodimo mere podsticaja ulaganja u stanogradnju i građevinarstvo. Porez na imovinu ne sme da bude destimulišući. On mora da se pridruži toj politici ulaganja i investiranja u stanogradnju i građevinarstvo. Bilo bi sasvim pogrešno ukoliko bi neko zaključio da je ovde bolje da se kupuju slike ili zlatni satovi, umesto da se štednja i zarada ulažu u nekretnine. Mislim da bi to bila šteta za čitavu društvenu zajednicu i za državu, u krajnjoj liniji, zbog toga što kada neko ulaže u stanogradnju, onda on angažuje građevinsku industriju, plaća porez na dodatu vrednost itd. Ono što je takođe važno imati u vidu, to je da je stanovanje u Srbiji uvek bilo neka vrsta socijalne kategorije, uvek imalo elemente socijalne kategorije i ne možemo naprasno iz jednog takvog stanja uvesti potpuno tržišne principe. Šta hoću da kažem? Mi smo čak i u socijalizmu imali jedan princip korišćenja stanarskog prava, postojao je standard da se, recimo, porodici sa četiri člana daje stan na korišćenje, po dvadeset kvadratnih metara za člana domaćinstva. To se smatralo standardom dobrog, poželjnog stanovanja. Svaka zemlja u EU ima nešto što se zove poželjni standard stanovanja i opredeljuje određeni broj kvadrata stambene površine za svakog člana domaćinstva. Posle smo, devedesetih godina, pristupili otkupu tih društvenih stanova, opet po vrlo povoljnim cenama, vodeći računa o socijalnim prilikama, vodeći računa da na najpovoljniji način omogućimo građanima da steknu svojinu nad stanovima u kojima su stanovali. Kao što se vidi, ta socijalna kategorija je uvek bila prisutna. Mislim da je vrlo važno da o tome vodimo računa, da ne stvorimo kod građana jednu pogrešnu sliku i svest da zbog onoga što su stekli tokom prethodnih decenija sada bivaju na neki način kažnjeni. Mi smo govorili mnogo, kada smo donosili Zakon u decembru, o problemu poreskog kredita. Zahvaljujući jednom amandmanu gospođe Čomić mi smo uspeli da povećamo poreski kredit, u odnosu na predlog Vlade, sa 10.000 na 20.000 na godišnjem nivou za nepokretnost u kojoj obveznik stanuje. Time smo zaštitili jedan vrlo veliki deo socijalno ugroženog sveta u Srbiji, ali vrlo je važno da imamo u vidu da na taj način nismo u potpunosti proizveli one efekte koje jedna socijalno odgovorna stambena politika s druge strane mora da sprovede. Moramo da vodimo računa o načelu zaštite porodice, jer ako ste kod svih vrednih nekretnina u stvari izjednačili onog ko izdaje stan i onog ko živi u stanu, pa ste izjednačili onog ko živi sam u stanu i onog ko živi sa dvoje ili troje dece, na taj način možda nismo poslali dobre poruke. Postoje mogućnosti da ove odredbe promenimo i da postignemo neke socijalno odgovornije elemente u samoj poreskoj politici. Čuli smo već sa više strana i od mojih kolega da porez na imovinu ne pruža u većini evropskih država, pa ni kod nas, neke značajnije poreske prihode. Iako se kod nas u javnosti stvara slika da od toga država može jako mnogo da profitira na prihodnoj strani, istovremeno se stvara jedna pogrešna predrasuda da na neki način kod poreza na imovinu treba da budu kažnjeni svi koji su na neki način nešto stekli u ovoj državi. Čini mi se da tu postoji sklonost u našim medijima, pa ponekad čak i među političarima, da nešto što je socijalna odgovornost, znači, socijalno odgovorna politika, zamenjujemo jednom vrstom demagogije, hoćemo da kažemo – e, sada svi koji nešto imaju treba da na neki način budu kažnjeni. To ne bi bilo dobro. To ne bi bilo dobro zato što mi ne želimo da pravimo i da gradimo takvu zajednicu. Želimo da gradimo zajednicu u kojoj ljudi jesu preduzimljivi, u kojoj se razvija preduzetnički duh onih koji žele i mogu da privređuju, da zapošljavaju druge ljude i na taj način prave prihod za ovu zajednicu, i ukoliko nešto steknu, ne smeju zbog toga biti kažnjeni. Naravno, ne pada mi na pamet da na bilo koji način branim one koji su nešto stekli zato što su imali neke državne privilegije, zato što su kršili neke propise, ali čak i u tim slučajevima porez na imovinu nije način da to ispravimo. Onda moramo da primenimo krivične istrage, krivične postupke, moramo da vidimo da li su odgovorni za poresku utaju, da li su na bilo koji način zakon prekršili. Dakle, da se razumemo, sigurno je da imućni treba da plaćaju više, ali i to mora da bude srazmeran i snošljiv porez. To je nešto gde moramo da nađemo dobru formulu kako da do toga dođemo. Na samom kraju želim još nešto da kažem, a to je o nekim porukama koje su se povodom ovog zakona pojavile u našoj javnosti, u našim medijima, koje su poslate penzionerima, koje su slali čak i neki naši liberalno orijentisani ekonomisti – iselite se iz svojih stanova ako nemate para da plaćate porez na imovinu. Pre svega, tu se radi o jednom ozbiljnom nerazumevanju političke korektnosti. To je diskriminacija po osnovu starosti, to je nešto što je danas u Evropi vrlo ozbiljna tema, i kada govorimo o EU o tome treba da vodimo računa. Drugo, to je jedna prilično velika socijalna neosetljivost. Pre svega, to su ljudi koji su svoju penziju zaradili; dakle, ne dajemo im danas ništa što nisu zaradili, s jedne strane. S druge strane, tokom svog života su štedeli, bilo u nameri da nešto ostave svom potomstvu, bilo da u starosti žive dostojanstveno. To nisu dobre poruke. Ako neki novinari ili ekonomisti misle da treba da promovišemo iseljavanje čitavih gradskih četvrti, to je prosto neprihvatljivo. To piše u nekim našim medijima, bio je jedan naslov: „Penzioneri drhte u saloncima“. Dakle, zalažem se za to da na vrlo odgovoran način naša vlada i naše lokalne samouprave učine sve da ta poreska opterećenja pre svega budu ravnomerna, pravična i snošljiva, srazmerna prihodima, jer to je ono što pokazuje određenu ekonomsku snagu svakog poreskog obveznika. Naravno, da ne pogoršavamo životni standard građana, ali i da ne šaljemo nikakvu pogrešnu poruku da se rad i sticanje imovine na bilo koji način kažnjavaju, da se štednja u Srbiji ne isplati ili da investiranje u Srbiji nije sigurna stvar. To bi bila jako loša poruka. Verujem da je ova vlada socijalno odgovorna, mislim da je to pokazala delimično i kroz ovaj zakon, kao i kroz druge projekte koje sprovodi, ali isto tako verujem da ova vlada želi da stvori uslove za normalno privređivanje, za povećanje bogatstva, za ulaganje, investiranje u ovu našu zajednicu. Verujem da ćemo pronaći najbolje rešenje da to i ostvarimo. Hvala na pažnji.
Iskorišćeno je dvanaest minuta i trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević, a posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Gospođo predsedavajuća, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zajednički načelni i jedinstveni pretres o osam tačaka koje, i potpredsednik Vlade se složio, nemaju baš mnogo zajedničkog, ali nije to neka novost, to je stara praksa da se u jednu tačku dnevnog reda u načelnoj raspravi stavljaju i porezi, i garancije, i sporazumi, i krediti, i memorandumi, i ugovori i ne znam još šta. Osvrnuo bih se na ovaj Zakon o davanju garancije Republike Srbije u korist „Hipo-Alpe-Adria banke“ a.d. po zaduženju opština Kosovska Mitrovica, Zvečan i Zubin Potok, a u cilju regulisanja problema vodosnabdevanja te tri opštine na severu Kosova i Metohije. Ovo je upravo jedan tehnički zakon, koji rešava životno pitanje za tri nabrojane opštine, projekat vodosnabdevanja koji se pokriva ovim zakonom. Sve bi to bilo u redu, čuli smo danas ovde da su svi srećni što se jedan takav zakon našao pred Skupštinom Republike Srbije i mislim da je to jedinstveni zakon kada je Kosovo i Metohija u pitanju, ove vrste, koji se donosi u Narodnoj skupštini od 2000. godine. To bi bilo sasvim u redu, ne bi bilo primedaba ni sa jedne strane, ali su se čuli neki tonovi vezani za taj projekat gde se pokušavalo da se to prebaci na teren politike i da se prikaže da će se tim projektom ovajditi lokalne vlasti te tri opštine. Zašto lokalne vlasti te tri opštine? Zato što lokalne vlasti te tri opštine ne pripadaju koaliciji na vlasti u Republici Srbiji. Pošto su se ti tonovi čuli unazad onoliko koliko traje taj projekat, zbog javnosti ću reći sve vezano za transparentnost tog projekta. Naime, svedoci smo da je Zakonom o budžetu za 2009. godinu predviđena mogućnost zaduživanja opština Kosovska Mitrovica, Zvečan i Zubin Potok radi izgradnje regionalnog vodovoda ove tri opštine. Iznos od oko devet miliona i ne znam koliko tačno utvrđen je, gospodine predsedniče Vlade, na bazi mogućeg zaduženja tri opštine u skladu sa Zakonom o javnom dugu. Ovaj zakon ništa nije epohalno, jer u članu 3. Zakona se decidno kaže – otplatu kredita vrše zajmoprimci, a zajmoprimci su tri opštine na severu Kosova i Metohije. U tom momentu postojao je idejni projekat izraelske firme koja je po sistemu „ključ u ruke“ nudila opštinama izgradnju sistema za vodosnabdevanje, uz uslov obezbeđivanja državne garancije. Međutim, taj predlog projekta nije mogao biti prihvaćen od strane opština iz sledećih razloga: prvo, zbog lošeg predloženog tehničkog rešenja koje je podrazumevalo prepumpavanje vode na velikim visinskim kotama, što iziskuje veliku potrošnju električne energije i održavanje pumpi; drugo, zbog visoke predračunske vrednosti ukupne investicije, koja se kretala oko petnaest miliona evra; treće, zbog zakonskih ograničenja visine zaduženja; četvrto, zbog neophodne procedure primene zakona u postupku zaduživanja opština kada je ovaj kredit u pitanju. Nakon toga opštine su, na osnovu međusobnog ugovora o zajedničkoj izgradnji regionalnog vodovoda, napravile zajednički ugovor i ušle u projekat, pokrenule postupak javne nabavke finansijskih sredstava i usluga kredita u skladu sa zakonom. Na tenderu su učestvovale tri banke: „Hipo-Alpe-Adria banka“, „Banka Inteza“ i „AIK banka“. Najpovoljniji ponudu je ponudila „Hipo-Alpe-Adria banka“. Ona je ponudila najbolje uslove i sa njom je potpisan ugovor o finansiranju. U međuvremenu, opštine su pokrenule postupak javne nabavke usluga izrade projektno-tehničke dokumentacije za izgradnju regionalnog sistema vodosnabdevanja. Na tenderu je učestvovalo pet projektantskih kuća: „Energoprojekt“ Beograd, Saobraćajni institut CIP, „Velika Morava“, „Vodotehnika“ i ne znam tačno koja je peta firma. Najbolje uslove je ponudio Saobraćajni institut CIP. Nakon završetka tog projekta raspisaće se javni poziv za izvođenje radova, uz zakonsku obavezu objavljivanja prethodnog raspisa. Ova procedura kroz koju su opštine prolazile vršena je uz stalnu konsultaciju i saglasnost Ministarstva finansija, odnosno Uprave za javni dug. Toliko, gospodo narodni poslanici, o transparentnosti tog projekta. Dobro je što će projekat biti realizovan, ali se postavlja jedno gorko pitanje – da li će nam trenutni odnos predsednika Republike Srbije, Vlade Republike Srbije i koalicije na vlasti omogućiti da vodovod koristimo u svojoj državi ili će ostati u nezavisnoj državi Kosovo?
Šest minuta i pedeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Smiljana Milisavljević želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 104, dostojanstvo Narodne skupštine, zato što su izrečene kritike i neistine. Posle izlaganja prethodnog govornika mogu samo da postavim jedno pitanje: kako to, a svi znamo da je vodovod veoma bitan za egzistenciju srpske zajednice na Kosovu i Metohiji, nije realizovan za vreme vladavine Vojislava Koštunice? Znači, nijednom nije ušao u budžet. Mogu samo da pretpostavim da ili poslanici Demokratske stranke Srbije nisu podnosili amandmane za izgradnju vodovoda ili ih nije prihvatao Vojislav Koštunica. Znamo da mu je Kosovo i Metohija na srcu. Dakle, moje iskustvo je drugačije. Ja sam 2008. godine podnela amandman i Vlada je odmah prihvatila, a dve godine kasnije, kada sam videla da sredstva neće biti iskorišćena... Znači, lokalne vlasti nisu imale volju, možda ni kadrove, da iskoriste sredstva iz budžeta i da naprave vodovod. Tražila sam od ministarke finansije da se napravi neka koordinacija i da Vlada nađe rešenje. Rešenje je stiglo. Stigao je zakon po hitnom postupku. Dakle, Vlada pokazuje da zaista rešava probleme građana Kosova i Metohije. Toliko. Hvala.
Nema povrede Poslovnika, iz vrlo jednostavnog razloga – narodni poslanik ima pravo da iznese svoj stav. Ne mogu da cenim da li je činjenica koju iznosi istinita ili ne, mogu da reagujem samo u slučaju očiglednih uvreda. Narodni poslanik Vladimir Milentijević, pravo na repliku. Samo se prijavite, molim vas. Izvolite, dva minuta.
Mislim da sam bio dovoljno jasan i uopšte nemam nameru da budem jasan gospođi Smiljani. Hoću da budem do kraja jasan sa ovim projektom, što se tiče ove Narodne skupštine i građana koji gledaju ovaj prenos. S obzirom na to da gospođa Smiljana uvek ima pomešana osećanja kada govori o Kosovu i Metohiji, čas govori u interesu građana Kosova, čas žali spaljene albanske punktove na administrativnim prelazima, stvarno ne mogu da je razumem. Ovde je potpuno jasno, vi, gospođice Smiljana, vršite vlast i treba da vršite vlast, a ne da se zalažete ili da pomažete amandmanima ili zahtevom. Morate da vršite vlast i da budete uslužni servis Srba koji žive na Kosovu. Vi ništa epohalno niste učinili, jer je ova država dala garanciju za kredit koji će da vraćaju opštine. Nisam kritikovao državu Srbiju i Vladu Republike Srbije. Čak sam pozitivno govorio o tom projektu, što i jeste pozitivno. Jednostavno, nisam želeo da ostane neraščišćeno i da se tonovi kakve ste vi iznosili u prethodnih godinu ili dve dana vežu za taj projekat kad nije istina. Ko je kupovao stanove u Londonu? Ko treba da se obogati na ovom projektu? Vi to treba da znate i treba da vršite vlast, da nađete te krivce ako postoje i da ih izvedete pred sud. Imate tužilaštvo, imate policiju, završite jednom tu priču. Nemojte vi da budete član orkestra koji orkestrira ovu priču i ovu kampanju protiv DSS-a.
Narodna poslanica Smiljana Milisavljević, pravo na repliku.
Gospodine, mi jesmo vlast u Republici, ali vi ste vlast na terenu, na lokalu. Ne mogu ja da izgradim vodovod. Znači, mi smo vam obezbedili sva sredstva. Ako nemate ljude, ako nemate kadrove, sklonite se, prepustite to nama. Garantujem vam da će u rekordnom roku biti izgrađen vodovod. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Vladimir Milentijević, pravo na repliku.
Nemam stvarno nameru da polemišem sa gospođom Smiljanom, ali moram da konstatujem da, gospođice Smiljana, vi treba jednom da budete svesni toga da sredstva izdvaja Republika Srbija, a ne Smiljana Milisavljević. Rekao sam vam to jasno i glasno. Morate da vršite vlast i da budete uslužni servis građanima Republike Srbije. Vi to jeste, ali to ne dajete vi iz džepa. Sve ono negativno što ste u toku ove dve godine iznosili po pitanju ovoga treba da dokažete, ili da se manete celog ovog posla da stalno optužujete nekoga kad to nije tako. Hoćemo li da se vratimo, pa da uzmemo sve stenograme, gde ste vi optuživali – i ona vrsta kriminala, i ova vrsta kriminala... Dajte, to vam kažem, imate policiju, imate tužilaštvo, uhvatite lopove, privedite ih pravdi i završite jednom tu priču. Nemojte vi da se hvalite sad da ste vi obezbedili sredstva. Država Srbija je obezbedila garanciju banke, gde se zadužuju tri opštine na severu Kosova i Metohije, koje moraju taj kredit u celosti da vrate. Šta je tu sporno?
Pravo na repliku, narodna poslanica Smiljana Milisavljević.
Ne hvalim se da sam to uradila ja. Mislim da sam bila jasna. To je uradila Vlada Republike Srbije i to je nesporno. U to ime, zahvaljujem se Vladi u ime građana Kosova i Metohije. Što se tiče kriminala na Kosovu, svi znamo koliko je para pronevereno, ali o tome će „Insajder“. Uživaćemo. Vi možda manje, a ja možda malo više.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Posle nje narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, u ovoj raspravi je spojeno osam tačaka dnevnog reda. Nije to urađeno zato što su ovi predlozi akata baš toliko međusobno uslovljeni i rešenja u njima međusobno povezana, niti zato što Narodnoj skupštini nedostaje vreme, već da narodni poslanici opozicije ne bi imali dovoljno vremena da govore o ovim tačkama dnevnog reda. Kada ova sednica bude završena Republika Srbija će biti zaduženija za dvesta miliona evra i imaće obaveze po garancijama u iznosu od sedamdeset devet miliona evra. To u velikoj meri odslikava rad ove vlade i zato se ne želi da građani Srbije slušaju pojedinačno o svakoj tački, pa su one spojene u jednu raspravu. U želji da se putem poreza obezbede viši prihodi u budžetu, a da se to predstavi kao nešto što neće predstavljati novi namet, i to značajan, prilično se luta, traži se način da se to sprovede. Imamo primer Zakona o porezu na držanje, upotrebu i nošenje dobara, čije su izmene i dopune stupile na snagu 1. januara ove godine. Evo, posle dva i po meseca mi opet razmatramo njegove izmene, i to u smislu da se pojedine odredbe vrate u pređašnje stanje. Naime, tada je izmenama Zakona definisano da porez na upotrebu motornih vozila plaćaju i vlasnici teretnih vozila čija je najveća dozvoljena masa manja od tri i po tone. Kada bi se ove izmene odnosile samo, kako reče potpredsednik Vlade, na vlasnike luksuznih džipova, to bi bilo u redu. Zašto ovo kažem? Zato što su se vlasnici džipova dosetili, tj. pronašli su mogućnost da jednostavno uklone zadnja tri sedišta, zatamne zadnja stakla ili ih nekako pregrade priručnim zavesama, izvrše dodatna ispitivanja, odnosno atest i promene vrstu vozila iz putničkog terenskog u teretno. Tako izbegavaju plaćanje poreza državi. Država, verovatno u želji da im doskoči, donosi izmene Zakona kojima ih dovodi u kategoriju koja će morati da plaća porez, ali tom prilikom nepravedno pogađa i druge vlasnike teretnih vozila čija je najveća dozvoljena masa manja od tri i po tone. Tako su u toku ova dva meseca približno isti iznos poreza morali da plate i vlasnici luksuznih džipova i vlasnici koji svoja vozila koriste za privrednu delatnost, kao što su kombi vozila kojima pekari, recimo, prevoze hleb, ili popularni „tamići“ kojima poljoprivredni proizvođači svoje proizvode voze do pijace. Kada se shvatilo kolika je nepravda naneta ovoj drugoj kategoriji, vlasnicima kombija i kamiona za prevoz poljoprivrednih proizvoda, evo pred Narodnom skupštinom ovog predloga zakona da se sve opet vrati na staro. Ovi kojima se vreme registracije pogodilo baš u ova dva i po meseca platili su visok iznos poreza, ili uopšte nisu registrovali ova svoja vozila jer iznos poreza bukvalno prevazilazi cenu vozila zato što su mnoga vozila stara i male su vrednosti. Sada nam je ovaj zakon predstavljen kao rasterećenje od ovih obaveza, i to treba pozdraviti, ali zajedno sa njima prestaje obaveza plaćanja poreza i vlasnicima luksuznih džipova, koji su pronašli način da ih registruju kao teretna vozila. Pravde nema pa nema. Niste iznašli način da oporezivanje izvršite prema ekonomskoj snazi obveznika. Mnogi zakoni u Srbiji su takvi da uvek postoje određene praznine koje neko može da iskoristi i da država ostane uskraćena za određene prihode. Da se vratim na ono što sam rekla na početku, da će nakon ove sednice Republika Srbija biti zaduženija za dvesta miliona evra i imati obavezu po izdatim garancijama za 79.000.000 evra. Pored toga, po osnovu Predloga zakona o potvrđivanju ugovora kojim se reguliše odgovornost za naknadu troškova između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj stvorena je obaveza da se na ime provizije Međunarodnoj banci plati oko dva miliona evra. Na prethodnoj sednici Narodne skupštine na dnevnom redu je bio Ugovor o zajmu sa „Sosijete ženeral bankom“, u iznosu od četiristo miliona dolara ili 292,6 miliona evra, uz garanciju Svetske banke. Upravo ta garancija pokušala se predstaviti kao nešto zahvaljujući čemu je Republika Srbija dobila navodno povoljan kredit. O tome koliko i da li je to povoljan kredit govorili smo na prethodnoj sednici, o uslovima kredita, o periodu počeka od šest godina, o otplati glavnice jednokratno nakon isteka tih šest godina i te detalje neću ponavljati. Što se tiče garancije Međunarodne banke za obnovu i razvoj, mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne možemo da se složimo sa tim što predstavnici Ministarstva finansija pokušavaju da nas ubede da je Međunarodna banka za obnovu i razvoj učinila dobro delo Republici Srbiji. Ne rade oni to da Srbiji bude dobro, već da bi zaradili. Ovaj ugovor kojim se reguliše odgovornost za naknadu troškova to potvrđuje. Da bi se banka pojavila kao garant, Srbija se obavezala da unapred plati dve vrste naknada, i to proviziju za obezbeđivanje garancije u iznosu od 0,50% i proviziju za obezbeđivanje i servisiranje zajma u iznosu od 0,25%. U novcu izraženo, prva provizija iznosi 1.463.000, a druga 731.500, ukupno 2.194.500 evra. Toliko Srbija mora da unapred plati Međunarodnoj banci, kako bi se ova pojavila kao garant. Takođe, garant se ugovorom obezbeđuje da će Srbija redovno servisirati svoje obaveze. U suprotnom, banka ima plenidbeno pravo nad javnom imovinom Republike Srbije. Sve ovo dovoljno govori o tzv. dobročinstvu Međunarodne banke, a iznos od 2,19 miliona evra, koji će ona na ime provizije naplatiti od Srbije, govori još više. Samo ću još reći da se ovaj zajam od „Sosijete ženeral banke“ uzima za finansiranje budžetskog deficita i refinansiranje duga. SRS, prilikom svakog novog zaduživanja, ne može da se složi sa takvim odlukama vlasti, jer takoreći nijedan projekat ne može da se finansira sopstvenim sredstvima, već da bi se bilo šta uradilo, mora da se zaduži. Naše najveće negodovanje je upravo u ovakvim slučajevima, kada se pozajmice vrše radi nadomešćivanja nedostatka novca u budžetu. Nekako je drugačije kada se radi o nekom projektu, kada se nešto gradi, kao što je, recimo, izgradnja ili popravka vodovoda u opštinama Kosovska Mitrovica, Zvečan i Zubin Potok. Ovde se, u stvari, Republika Srbija samo javlja kao garant za njihove obaveze. Krajnje je vreme da se nešto učini da se koliko-toliko popravi kvalitet života ljudi koji žive u ovim opštinama. Kao što rekoh, kada se novac uzima za ovakve namene, može se nekako i naći opravdanje, ali za finansiranje budžetskog deficita zaista ne vidim opravdanje. U prilog tome govore i izveštaji državnog revizora, koji je dva puta radio reviziju završnog računa i oba puta utvrdio brojne nepravilnosti u trošenju novca iz budžeta. Još jedna tačka dnevnog reda koja je spojena u ovu zajedničku raspravu jeste ona koja je više puta pominjana, Sporazum o kreditu između EU, Republike Srbije i NBS, u iznosu od dvesta miliona evra. Ovaj iznos koristiće se za finansiranje deficita budžeta i za devizne rezerve. Puno se o njemu govorilo, neću sada ponavljati. Samo ću još istaći da je ovo prva rasprava koja se vodi u Narodnoj skupštini nakon rekonstrukcije Vlade i, eto, prva rasprava baš o novim zaduživanjima. Tako je krenulo u ovoj godini. Prva rasprava u februaru na vanrednoj sednici odnosila se na zaduživanje. Evo, opet, predlozi zakona stare nove srpske vlade pred Narodnom skupštinom, opet prva diskusija o zaduživanju. To puno govori o tome kakva je ova vlast u Srbiji. Nekim kolegama poslanicima koji su predstavnici vlasti ne sviđa se to što opozicija upućuje određene kritike. Volela bih da me bilo ko ko je pročitao izveštaj državnog revizora ubedi da ne treba kritikovati tako puno nenamenskog trošenja novca poreskih obveznika, a s druge strane, neprekidno zaduživanje za finansiranje deficita budžeta. Svako ko nam zamera što o ovome govorimo, neka dobro razmisli. Kada ne bi bilo toliko nenamenskog trošenja sredstava, da li bi postojale baš ovolike potrebe za kreditima? Na kraju, neću detaljno govoriti o izmenama Zakona o porezu na imovinu, što je jedna od današnjih tačaka dnevnog reda, ali ću govoriti o nekim životnim stvarima, tačnije o tome kako se postupa sa građanima Srbije, poreskim obveznicima. Obratila mi se jedna samohrana majka, koja je otišla na šalter poreske administracije. Tražila je uverenje o veličini stambenog prostora. To uverenje potrebno joj je zbog ostvarivanja prava na dečji dodatak. Dobila je odgovor da nijedno uverenje ne može biti izdato ukoliko obveznik nije izmirio sve svoje obaveze na svim poreskim računima. Ovo pravilo zaživelo je prošle godine. Samohrana majka u Srbiji ne može da ostvari pravo na dečji dodatak jer nije izmirila obaveze za prvi kvartal 2011. godine, i ne može ni da ih izmiri jer će sada ostati i bez dečjeg dodatka. Vlada koja tri godine, a naročito juče na sednici, o sebi govori kao o socijalno odgovornoj na ovakvim primerima u praksi demantuje samu sebe. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je jedanaest minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović, a posle njega narodni poslanik Vladan Jeremić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, potpredsedniče Vlade, ja svakako podržavam to što smo krenuli u poresku reformu i mislim da jesmo na dobrom putu, s tim što se poreska reforma, naročito u oblasti poreza na imovinu, ne završava danas. Mislim da o tome treba da razgovaramo još i da vidimo koja su to konkretna rešenja, koja možemo da nađemo i tokom naredne godine. Dobro je u ovom zakonu to što postoje progresivne stope koje nam govore da oni koji imaju imovinu veće vrednosti treba da plaćaju veći porez, a oni koji imaju imovinu manje vrednosti treba da plaćaju manji porez. Mislim da je to pravedno. Ono što je novi kvalitet, to je, kao što je i potpredsednik Vlade rekao u predstavljanju zakona, da se ovim zakonom samo određuju maksimalne poreske stope, a da lokalna samouprava ima mogućnost da sama odredi manje poreske stope. Mislim da to uopšte nije beznačajno. Mi prvi put imamo vrlo jasnu decentralizaciju, gde omogućavamo lokalnim samoupravama da same odrede svoje poreske stope koje će odgovarati onome koliki su prihodi i kolika su primanja građana koji žive u određenim opštinama. Nije Srbija ravnomerno razvijena i ne mogu svi u svim oblastima i svim opštinama da plaćaju istu visinu poreza. Mislim da treba apelovati, svi mi, i narodni poslanici i građani, na lokalne samouprave da u narednih 60 dana od dana donošenja ovog zakona preispitaju visine poreskih stopa u svojim opštinama i gradovima. Dobro je što se ovim porezom vrlo jasno stavlja do znanja da se neće plaćati porez na pravo korišćenja na zemljištu do deset ari, pravo zakupa na zemljištu do deset ari. Mislim da je napravljen jedan propust koji je u ranijem zakonu bio, mi smo ga prošli put amandmanom uveli i sada smo ponovo podneli amandman da se izjednači i porez na pravo svojine na zemljištu. Kao što naši građani znaju, omogućili smo Zakonom o planiranju i izgradnji da postoji privatna svojina na zemljištu, prvi put posle Drugog svetskog rata. Građani će izvršiti konverziju, postaće vlasnici zemljišta gde se nalaze njihove kuće i smatramo da do deset ari porez ne treba da se plaća; on se neće plaćati kada usvojimo amandman koji je već podnet. Takođe, vodili smo razgovore i o nekim podzakonskim aktima. Hoću da iskoristim priliku da upoznam predstavnike Ministarstva finansija koji su ovde da smo razgovarali o tome da je potrebno izmeniti i Pravilnik, koji se menja obično posle donošenja Zakona o imovini, naročito u onom delu koji se odnosi na koeficijente u odnosu na zone. U mnogim gradovima u Srbiji postoji ekstrazona. U ekstrazoni je koeficijent dva. U prvoj zoni je koeficijent jedan. Smatramo da je to suviše velika razlika, da s jedne strane ulice bude duplo manji porez, a sa druge strane ulice duplo veći, jer tako se zone kod nas graniče. Mislim da treba svi zajedno da obratimo pažnju na to, kada se bude menjao Pravilnik posle donošenja ovog zakona, da taj koeficijent za ekstrazonu bude manji, jer je krajnje nepravedan. Nemamo mi duplo bogatije građane sa jedne strane ulice u odnosu na one koji žive preko puta. O svemu ovome pokrenućemo jednu ozbiljnu debatu. U Skupštini Srbije imamo nameru da organizujemo jedan okrugli sto na koji ćemo pozvati i ministra finansija i predstavnike Ministarstva finansija, gradova, odnosno Stalne konferencije gradova i opština i narodne poslanike da raspravljamo i o samom konceptu koji se odnosi na poreske kredite i poreske olakšice. To sada nije otvoreno zakonom, tako da u tom delu nismo mogli da reagujemo. Smatram da te olakšice apsolutno moraju biti veće za one koji žive u stanovima u odnosu na one građane koji su vlasnici nekretnina a u njima ne žive. Moramo napraviti razliku između toga da li u jednom stanu živi četvoročlana porodica i koliko oni treba da plaćaju porez, u odnosu na to da niko ne živi u nekom stanu i da se taj stan izdaje. To je velika razlika. Mislim da socijalnu komponentu moramo ugraditi u ovaj zakon i o tome treba da razmišljamo do kraja godine, da eventualno napravimo i neke promene u tom pravcu. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i četrdeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima potpredsednik Vlade Božidar Đelić.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, želeo bih da iskoristim ovu priliku da odgovorim na nekoliko pitanja i da se zahvalim na kvalitetu ove diskusije. Što se tiče poreza, u pravu su oni poslanici koji kažu da moramo naći pravu ravnotežu i pravi ritam za jačanje onog dela našeg poreskog sistema koji ekonomisti zovu direktni porezi, tj. oni porezi koje plaća fizičko ili pravno lice direktno i koji imaju vezu sa ekonomskom snagom tog fizičkog ili pravnog lica. Naravno, kada se krene tim putem, onda nailazimo na dosta neravan teren. I u debati koja je bila pre tri meseca, a i danas, što se tiče poreza na imovinu, videli smo da nije lako naslediti određenu situaciju, određenu strukturu, socijalnu, ekonomsku, raznih zona i onda misliti da je moguće preko noći preći u neki drugi sistem. To jednostavno nije ni pravično, niti je održivo. Jer, porez, da bi bio prihvaćen i plaćen, mora biti razumljiv i mora biti podnošljiv, kao što mora imati u sebi taj element prepoznavanja realnosti u kojoj živimo. Zbog svega toga, ovo što se ovde predlaže, a to je maksimum u stopi, fleksibilnost lokalne samouprave da odredi ono što je valjano za određenu zonu, istovremeno maksimizacija ne samo date stope nego u dinamici u jednoj godini, maksimizacija povećanja poreza na 60%, to je sve nešto što treba da obezbedi da ta tranzicija bude prihvatljiva, a samim tim i prihvaćena. U tom svetlu, a milo mi je što sam u ime Vlade čuo ovde ohrabrenja, ove izmene i dopune jesu mogle doći ranije, tačno je, ali ovde su danas, i to je tako. Vidimo da imamo i element koji obezbeđuje, ukoliko narodni poslanici usvoje ovaj zakon, da nemamo dva momenta u 2011. godini, od 1. januara pa do momenta stupanja na snagu, pa kasnije, nego da ovo što bude usvojeno danas bude zapravo i sistem, i stope i iznos koji će biti plaćen za ovu godinu. Uočljivo je da postoji konsenzus da za one koji imaju aktivnost koja iziskuje upotrebu vozila koja imaju manje od tri i po tone i koja upotrebljavaju ne za sopstvene potrebe nego za privrednu aktivnost izjednačimo poreski tretman sa onim većim vozilima. To je nešto što će olakšati rad u ovoj teškoj godini onima koji se bave transportom poljoprivrednih proizvoda i raznim drugim aktivnostima. Čini mi se da bi bilo uputno, ukoliko je to moguće, da se postigne konsenzus oko ova dva poreska zakona, jer se radi samo o tehničkim primedbama, a sve u cilju boljeg funkcionisanja našeg poreskog sistema. Što se tiče finansijskih aranžmana, naravno da bi bilo najbolje kada bi Srbija već danas mogla da bude tamo gde je Zakon o budžetskom sistemu, koji je ovaj dom izmenio ujesen prošle godine, predvideo da bude 2015. godine, a to je da već sada imamo budžetski deficit od 1% BDP. Međutim, kao što je slučaj i sa porezima, bitno je imati ravnotežu i u domenu javnih finansija. Mi u svakom momentu ove teške krize moramo imati dobar balans između, s jedne strane, nužne aktivnosti pod našim okolnostima, koje mogu javne finansije da obezbede, da bi se, primera radi, podstakla izgradnja i, s druge strane, rizika koji bilo kakav iole veći deficit unosi u jednu zemlju koja, nažalost, još nema snažan izvozni sektor, tj. gde je izvozni sektor podosta uvozno zavisan, gde se bilo kakvi jači deficiti u javnim finansijama prelivaju u debalans naše spoljne trgovine, a samim tim i bilanse tekućih plaćanja. Na srpskom jeziku to znači da trošimo više nego što zaradimo. Jedini način da se to premosti jesu donacije, krediti ili, u krajnjem ishodu, smanjenje deviznih rezervi. Zbog toga, čini nam se da ako sagledamo ovaj pristup... Govorilo se da nema strategije. Ima strategije, u smislu da je, kao što je juče predsednik Vlade izložio, pripremljen jedan makroplan, koji je dosta precizan, koji čak ima i veoma jasno otvorene pretpostavke o tipu zaduženja, tipu investicija, tipu, doduše manjih, donacija, nadamo se nešto većim kod EU, koje mogu da obezbede razvoj koji je predviđen u planu do 2020. godine. Tako da mislim da treba da se smanji taj jaz između kritike bilo kakve strategije na pet ili deset godina i, s druge strane, želje da postoji jasna pretpostavka kakav rast ćemo imati i kako ćemo ga finansirati. U planu o kome je predsednik Vlade juče govorio su jasne pretpostavke i po ceni koju mislimo da ćemo plaćati za naše zaduženje. Danas, ako pogledamo kvalitet ovih izvora za deficit koji Srbija ima ove godine, koji predstavlja 4,1 odsto, to je ono što ste, poštovani narodni poslanici, izglasali decembra meseca, to je jedan od najnižih budžetskih deficita danas u Evropi i to je istovremeno nešto što moramo finansirati i evo izvora finansiranja. Želim samo da kažem da se o tome veoma malo priča; jedan od uslova ovog finansijskog aranžmana sa Evropskom unijom, koji je izuzetno povoljan... To su najbolji uslovi, i Evropske unije i Svetske banke, i njena garancija kroz rejting od „triple A“ (AAA), najbolji mogući na svetu. To su stvari koje nam omogućavaju da imamo niske troškove nužnog finansiranja preostalog razumnog budžetskog deficita koji imamo. S druge strane, vidimo da ovi infrastrukturni projekti, vodosnabdevanje na Kosovu, mogućnosti jačanja obnovljivih izvora energije, tj. hidropotencijala naše zemlje na Drini, to su sve stvari koje nedvosmisleno poboljšavaju svakodnevni život naših građana i približavaju nas nešto boljoj i održivoj poziciji u domenu naše energetike, gde smo, svi ćemo se složiti, još daleko od optimuma i u miksu izvora naše energije i u našoj energetskoj efikasnosti. Ovo je jedan korak napred. Pošto je bilo reči i o mnogim drugim aspektima naših finansija i međunarodnih izvora, želeo bih nešto da kažem. Što se tiče kineskog kredita, to je bilo jedno od pitanja poslanika Čedomira Jovanovića, to je nešto što je bilo jasno naznačeno u momentu kada je u ovom domu ratifikovan zakon koji se ticao tog kredita. Da podsetim, takozvani kineski kredit za izgradnju mosta u Borči ima rok 18 godina, 15 godina sa tri godine počeka. On je izražen u dolarima i predstavlja 217.000.000 dolara, kamata je 3% godišnje. To je istovremeno nešto što nije komercijalno, što ima element donacije, bar u onom finansijskom smislu. Cela umetnost je u tome da tako povoljni finansijski uslovi budu praćeni i veoma povoljnim tehničkim uslovima u izgradnji samog mosta i u dinamici onoga što se tu dešava. Sudeći po onome što se tu dešava, po poslednjem razvoju situacije i po onome što čujemo od strane naših evropskih partnera, oni misle da taj projekat ide u dobrom pravcu i da je u interesu naše zemlje. Ako razmotrimo druge elemente, a bilo je pitanje o onome što će nam obezbediti „Sosijete ženeral“, jedna stvar je prošla nezapaženo u ovoj diskusiji; to je da smo prvi put na ovakvom obimu sredstava od 400.000.000 dolara kao zemlja dobili, nema ekvivalenta na srpskom jeziku, a radi se o „bullet“ otplati, tj. jednokratnoj otplati, tj. mogućnosti da tokom šest godina, koliko traje otplata ovog kredita, plaćamo samo kamatu i da se u potpunosti glavnica od 400.000.000 dolara plati na samom kraju otplate tog kredita. Zašto je to bitno ovde istaći? Zbog toga što je ovo prvi put da jedan poverilac našoj zemlji daje tako veliki kredit, uz poverenje da će uslovi otplate, finansijski bonitet naše zemlje kroz šest godina biti takav da će, uz druge obaveze koje ćemo imati, Srbija biti u stanju da otplati četiristo miliona dolara. To je kvalitet više. Zbog toga želim večeras da podvučem za naše građane, ne da kažem da su krediti sami po sebi dobri, ali kvalitet ovoga, po skromnom obimu onoga što sebi možemo da priuštimo kao deficit, jeste za više od dve nijanse bolji od onoga što smo mogli da dobijemo pre nekoliko godina. Bilo je priče o rejtingu. Da li mi možemo biti zadovoljni rejtingom BB minus naše zemlje? Otvoreno kažem – ne. Kako se to meri? Tako što pogledamo one zemlje koje imaju isti kreditni rejting kao Srbija. Kada pogledamo tu grupu zemalja koje imaju isti rejting kao mi, konstatujemo da mi imamo bruto domaći proizvod po glavi stanovnika koji je 40% veći od proseka tih zemalja. To pokazuje da, nažalost, i dalje postoji percepcija rizika u našoj zemlji koja je veća nego kod onih zemalja koje dobijaju isti kreditni rejting kao mi. S druge strane, niko ne može biti nezadovoljan zbog toga što je naša zemlja u prethodnoj godini od perspektive tog rejtinga koja je bila negativna prešla na stabilnu perspektivu, a još manje zbog činjenice da je u februaru prošle godine OECD, tj. organizacija za saradnju u domenu ekonomije, koja je bazirana u Parizu i koja drži model malo poznat u javnosti, koji služi kao baza za određivanje kreditnog rejtinga svih agencija za osiguranje poslovanja sa našom zemljom... Neke od njih su poznatije, kao „Hermes“, „Kofas“, nemačke ili francuske. One osiguravaju poslovanje sa našom zemljom za njihove firme i za njihove banke. Zbog toga činjenica da je OECD podigao rejting Srbije, kao jedine zemlje u svetu čiji je rejting podignut u toj godini, jeste nešto što je pozitivno i pokazuje da u tom domenu rejtinga, gde, podvlačim, ne možemo biti u potpunosti zadovoljni, ipak idemo u dobrom pravcu. Bilo je priča o tome kako je ta ili ova banka dobila taj posao. Veoma jednostavno, kada je napravljen dogovor sa Svetskom bankom, u saglasju sa njima je publikovan oglas u našem „Službenom glasniku“, s jedne strane, u „Fajnenšl tajmsu“, najčitanijem dnevnom listu u svetu u poslovnim krugovima, s druge strane. Prijavio se jedan broj banaka, „Sosijete ženeral“ je dala najbolje uslove, i to ne ova lokalna, jer ova lokalna nema dovoljno novca da jednu ovakvu operaciju sama isprati. Tu su bile i „Siti banka Evropa“, „Dojče banka“, „Kredit Svis“, „Džej Pi Morgan“, „Banka Inteza“ i „Rajfajzen“. Jednostavno, komisija je uporedila, to nije teško uraditi, jer tu su kriterijumi dosta jednostavni, radi se o novcu, šta je najjeftinije i ta ponuda je bila najjeftinija i samim tim je prihvaćena. Dozvolite mi samo da kažem nešto što se tiče ove garancije za izgradnju sistema vodosnabdevanja na Kosmetu. Ko može biti protiv toga? Valjda je to, više nego bilo kakva druga deklaracija, izjava, način na koji se možemo baviti, nezavisno od etničke pripadnosti, životom ljudi na Kosovu. Siguran sam da ovako konkretno radeći, ne sa lokalnim samoupravama koje su iste političke kolorature kao Republička vlada, mi odgovaramo na ono što su prave potrebe građana koji žive na Kosovu i Metohiji. Zbog toga nema potrebe za bilo kakvom politizacijom. Nezavisno od toga za koga ti ljudi glasaju i koje su njihove ideje, potrebna im je pitka voda, potreban im je normalan život. Na ovaj način, posle mnogo godina, Republika Srbija veoma konkretno, sa devet miliona evra interveniše i poboljšava njihov život. U tom smislu, ovo je jedna ozbiljna stvar. Na kraju, osvrnuo bih se i na jedan broj pitanja koja su postavljena tokom ove diskusije, a koja nisu bila direktno vezana za zakone koji su danas pred vama. Postavili ste pitanje javnog sektora. Da, pitanje restrukturiranja javnog sektora je pitanje koje je i dalje sa nama. Nije tačno da ništa nije urađeno u Srbiji poslednjih deset godina tim povodom. Tu i tamo, bolje je raditi tiho i sa jednim srednjoročnim planom, bez socijalnih potresa, nego imati neke gromoglasne planove koji se onda slome na socijalnom otporu i nikada ne budu realizovani. Treba znati da su i „Železnice Srbije“ i EPS… A EPS je, uzgred budi rečeno, poslednjih deset godina vratio do poslednjeg dolara, evra i dinara dugove koje je imao, ipak to treba pomenuti, često se kritikuje. To nije slučaj sa „Železnicama Srbije“ i sa „Putevima Srbije“. Ono što je tačno, to je da su ta javna preduzeća odradila određeni deo sopstvenog restrukturiranja. Daleko od toga da je to kraj. Zbog toga je predsednik Vlade tokom ekspozea pomenuo da je ukidanje monopola i restrukturiranje javnog sektora nešto gde treba ići možda angažovanije i energičnije u nedeljama koje dolaze. Kao potpredsednik za evropske integracije želim da kažem da ćemo u danima koji dolaze, zato što u utorak imamo Komitet za primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma sa Evropskom komisijom, do tada, naravno, doneti određene odluke. Čekala se rekonstrukcija, ona je sada realnost i sa predsednikom Vlade ćemo u danima koji dolaze doneti odgovarajuću odluku. Naravno, ona najpogodnija je ta gde postoji zajednički interes svih zainteresovanih oko ovog pitanja, da se on realizuje, ako je moguće napraviti takav kompromis. Ali, jedna stvar je sigurna, to vam garantujem – Vlada Republike Srbije neće dopustiti da bilo šta ugrozi naš evropski put, nećemo ni po koju cenu imati bilo kakav spor sa EU koji bi mogao da dovede do negativnog razvoja situacije za našu zemlju pred kraj godine. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Replika, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, bojim se da se u nekim tačkama nismo razumeli. Prvo, da konkretizujemo naš stav o EPS-u. Nemamo prigovor koji bi proizlazio iz onog stanja u kojem se EPS nalazi sa stanovišta analize, recimo, vremena u kojem je nekad bio. Nama smeta odnos Vlade prema EPS-u. To doživljavamo kao problem. Tačno je da je EPS vratio dugove. Zamislite kada bi EPS bio oslobođen one socijalne uloge, koju neopravdano igra u jednom društvu u kojem se teret odgovornosti ne raspodeljuje ravnomerno, nego se prenosi na one koji tu odgovornost ne mogu da izbegnu, da li je to „Srbijagas“, da li je to EPS, to samo po sebi u ovoj raspravi nije toliko važno. Govorili smo da je ovo bila prilika da još jedanput podsetimo na čitav niz grešaka i propusta koji se bez ikakvog razloga čine. Postavili smo vam pitanje o akciznoj politici. Evo, naš zakon treći mesec ovde čami u skupštinskim fiokama. Nema razloga da se ne usvoji. Kineski most, tačno je, dobar je kredit, ali gde su problemi? Ne poštujemo svoje obaveze. U aprilu potpisali ugovor, ništa u međuvremenu nismo uradili. Obavezali se prema kineskim partnerima da nećemo naplaćivati porez. Naplaćujemo im poreze i takse. Da ćemo liberalizovati politiku koja je preduslov dolaska njihove radne snage. Nismo liberalizovali. Sada je to problem MUP-a, koji nema nikakve veze sa izgradnjom mosta. Postoji čitav niz takvih anomalija. Svetska banka, nivo odobrenih sredstava, nivo realizovanih sredstava, razlog za zaduživanja, s jedne strane, i s druge strane, zapostavljanje potencijala i resursa koji nam stoje na raspolaganju. Lepo je što premijer dođe u parlament i kaže da ima strategiju, samo ne može da nam je najavi, pa mi danas ovde sedimo i na računaru čitamo izjave o tome kako je strategija još uvek u domenu tajne, ali će već sutra biti saopštena. To sve nije dovoljno ozbiljno za situaciju u kojoj se nalazimo. Dobro je što se menjaju ovi zakoni. Tražili smo to pre tri meseca.
Vreme. Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je šira javnost upoznata sa dva obraćanja kolegijuma informativnog programa RTS-a Narodnoj skupštini, pročitaću vam i jedno i drugo obraćanje. Prvo je stiglo sinoć, u vreme kada su naši ministri polagali zakletvu. Zaista sam smatrala da nije u redu da u tom trenutku čitam. Drugo je stiglo danas. U međuvremenu sam uputila kolegijum informativnog programa RTS-a na stenogram, pa verovatno otuda dva obraćanja nama. „Poštovana gospođo Đukić Dejanović, molimo vas da našu ispravku pročitate večeras u direktnom TV prenosu. Ispravka se odnosi na brutalnu neistinu koju je u skupštinskoj raspravi izneo poslanik LDP-a Ivan Andrić. Poslanik Andrić je u direktnom TV prenosu rekao da je februarski miting naprednjaka dobio veliku pažnju u medijima, a subotnja šetnja povodom godišnjice ubistva Zorana Đinđića koju je organizovao LDP ni sekund u RTS-u. U svim informativnim emisijama redovno smo izveštavali o memorijalnoj šetnji koju je organizovao LDP, uključujući i prilog u drugom Dnevniku. Napominjemo da je pred novinarima u zdanju Narodne skupštine Srbije poslanik Andrić naveo jednu drugu televiziju, da nije dala ni kadar masovne šetnje, ali je u direktnom prenosu sasvim neopravdano oklevetao Javni medijski servis Srbije. Ispravku šaljemo zbog više puta ponovljenih napada poslanika Andrića na RTS i zbog obaveze poslanika da snose odgovornost za tačnost sopstvenih izjava u najvišem zakonodavnom domu“. Pre nekoliko minuta stiže novo obraćanje, gde kaže: „Proverom stenograma sednice Narodne skupštine Republike Srbije od dana 14. marta 2011. godine kolegijum informativnog programa RTS-a utvrdio je da su novinske agencije pogrešno protumačile i neprecizno prenele izjavu Ivana Andrića, poslanika LDP-a, da memorijalni marš LDP-a i građana Srbije u spomen premijera Zorana Đinđića nijedan sekund nije emitovan na televiziji. Agencije su pogrešno identifikovale RTS kao metu poslanikove kritike, budući da smo u svim informativnim emisijama redovno izveštavali o memorijalnom maršu. Smatrajući svojom obavezom da ispravimo svaku nepreciznost u našem programu, bez obzira što je u ovom slučaju nastala odgovornošću drugih, kolegijum informativnog programa RTS-a povlači zahtev da se čita jučerašnja ispravka poslata na adresu predsednice Skupštine. Izvinjavamo se poslaniku Andriću i poslaćemo ovu ispravku o izvinjenju na adresu svih medija koji su objavili naš jučerašnji tekst, uključivši i informativni program RTS-a. Kolegijum informativnog programa RTS.“ Imala sam potrebu, bez obzira na to što nije u dnevnom redu, da vas informišem o oba teksta, zbog toga što je interpretacija onoga što se u Domu Narodne skupštine čuje ponekad takva da izaziva kontroverzne doživljaje građana Srbije. Dajem reč Čedomiru Jovanoviću. Molim da se u vremenu koje je limitirano obrati u vezi sa ovim.
Gospođo predsednice, koliko je to vremena?
Vi ste reklamirali Poslovnik? (Zoran Krasić, s mesta: Replika.) Dobro, samo onda gospodin Jovanović. Izvolite.
Naravno, mislim da je očigledno o kakvoj se besmislici radi. Gde postoje problemi, gospođo predsednice? U odnosu prema ovom parlamentu. Mislim da je većina nas ovde dala svoj maksimum kako bi ovo bila institucija kakva je potrebna našem društvu. Iza jučerašnjeg napada ne stoji ambicija da se ukaže na nepravilnost u radu poslanika naše poslaničke grupe Ivana Andrića, nego želja da se ućutka ovaj parlament. Ljudi koji su vam juče poslali pismo insistiraju na pojmu odgovornosti, a danas svoje više nego neodgovorno ponašanje pravdaju novinskim izveštajima drugih agencija. Ta kuća direktno prenosi naše svakodnevne sednice. Ovo nije prvi put da se nešto tako radi. Mislim da moramo da definišemo strategiju kojom ćemo na vrlo jasan način uspostaviti principe i međusobnih prava i međusobnih obaveza. Postoje i druga mesta. Nije Skupština mesto na kojem ćemo raščistiti tako krupno pitanje kao što je pitanje političke pozadine ubistva Zorana Đinđića. Nismo zadovoljni načinom na koji je Javni servis postupio i odnosio se, ne prema nama, nego prema hiljadama ljudi koji nemaju nikakve veze sa Liberalno-demokratskom partijom ili nama lično, ali ne bih da uređujemo RTS. Ivan Andrić je član Programskog saveta. Ovaj parlament ga je za tako nešto ovlastio. On ima pravo da iznese i svoju profesionalnu kritiku, sve dok vrši tu funkciju. Oni koji očekuju od nas da prihvatimo packe nepostojećih organa... Taj kolegijum ne postoji. Postoji poslovni kolegijum, postoji programski kolegijum, ali taj uređivački kolegijum je izmišljotina, iza koje se krije čovek koji najmanje zaslužuje da u Srbiji, koja ima evropske ambicije, gospodine Đeliću, bude direktor RTS-a. Ne želim uopšte ovde da pominjem sve ono što je on izgovorio u svojoj profesionalnoj karijeri, ali želim još jedanput da kažem da nas nikad Tijanić neće ućutkati, da je ovo samo još jedan u nizu dokaza koji nam daju za pravo kada kažemo da je ta osoba nedostojna tako važnog posla, koji obavlja pre svega zahvaljujući, gospođo Kolundžija, Demokratskoj stranci.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Javio sam se pre nego što ste počeli sa vašim saopštenjima sa replikom na ono što je rekao gospodin Đelić. Gospodine Đeliću, verovatno vam se omaklo, kao što se omaklo i ovima, medijski javni servis evropske Srbije, evropske Srbije, deset godina. Pre neki dan beše atentat, moje lično zapažanje, lična priča, pa čujem da je rekao čovek – pojaviće se posle deset godina neko ko će da nas vodi u EU. Evo ga, opet nas vodi u EU. San svakog Indijanca je da postane poglavica. Sve je dokazano. Izvođači radova su na delu. Gospodine Đeliću, pa decembra meseca ste vrištali u ovoj skupštini ovde kako je izmena Zakona o porezima na imovinu nešto najevropskije. I sa istim intenzitetom ripate danas, sredinom marta. Pa, kada ste, ljudi, pravi? Znam, vi ćete svakog dana da se zaklinjete ovde u evropske vrednosti, u evropske … Sve po standardima. Sve važi dok važi prenos. Kada se isključe kamere, završi sednica, to ne važi, idemo sa sledećom pričom i opet zaklinjanje: Evropa, Evropa, Evropa. Niko neće da zaustavi evropski put. A nijednog trenutka niste rekli – mi ćemo da zaustavimo propadanje životnog standarda građana Republike Srbije. To nije u onih osam tačaka Vlade Republike Srbije. Molim vas, prekinite sa tim medijskim servisom. Vi ste medijski servis evropske Srbije. (Predsednik: Vreme.) Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu ovakav Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, analizom karakteristika postojećeg sistema poreza na imovinu u Srbiji dolazimo do zaključka da se zaista radi o takvom modelu oporezivanja koji je izrazito nepravičan, rekao bih ekonomski neefikasan i, naravno, prihodno nedovoljno izdašan. Ono što je najgore, čak ni onaj cilj koji je Ministarstvo finansija dok je na njegovom čelu bila gospođa Diana Dragutinović označilo kao primaran u najavljenoj reformi (ako se to uopšte može nazvati reformom) poreskog sistema, a to je povećano poresko opterećenje imućnijih građana, uopšte neće biti ostvaren ili će biti ostvaren samo jednim malim delom, a pravi efekti izmenjenog načina obračuna poreza na imovinu, svakako, biće suprotni. Bilo je čak i nekakvih žargonskih nagoveštaja tog zakona, poput Robina Huda, ali jasno je već sada da je prepun nedostataka. Jedan od primera celokupnog sistema je da je oporezivanje usredsređeno isključivo na fizička lica, ali ne i na pravna lica. To praktično znači, mi smo to u Poslaničkoj grupi SRS već isticali, da će na vredniju imovinu veće poreze plaćati samo građani, ali ne i preduzeća. Onda bi se moglo dogoditi da oni koji su veliki rentijeri, imaju mnogo stanova, tu imovinu prevedu u preduzeće i time izbegnu adekvatno oporezivanje. Dakle, nema ništa od te, očigledno samo marketinške, najave Ministarstva da će biti većeg oporezivanja bogatih. Da se razumemo, oporezivanje imovine je svakako najstariji poreski oblik, najuočljiviji poreski oblik, nepopularan je; primenjuju se proporcionalne i niske poreske stope; pokazuje jednu značajnu stabilnost elemenata oporezivanja. Poreski objekt, dakle zemljište, građevinski objekt je trajan, a obveznici, imaoci prava svojine su upisani u odgovarajuća dokumenta. Rešenja o oporezivanju se ne menjaju često, a prihodi su lokalnih jedinica vlasti. Međutim, sa ovakvim promenama, dakle i ono što smo imali pre tri meseca i danas, koje se tiču i visine proporcionalne stope, smanjenja stope, amortizacije, ukidanja postojećih sistema poreskih kredita, očigledno je da će sve te korekcije poreza na imovinu najviše pogoditi preostali, sve manji, srednji sloj. Dakle, preraspodela poreskog tereta koja se čini ovakvim izmenama i dopunama, po našem mišljenju, teško može da se opravda. Naime, uvođenje proporcionalne stope izaziva puno nepovoljnih socijalnih i ekonomskih reakcija, jer se svima poreski teret povećava, a posebno onima koji su najnemoćniji, a to su penzioneri i nezaposleni, kojih je iz dana u dan sve više. Poreska uprava, koja je relativno skoro izašla iz transformacije izazvane formiranjem tj. izdvajanjem opštinskih poreskih službi, ni ovo postojeće rešenje nije do kraja apsolvirala. Otuda i ovi poražavajući podaci da je u Beogradu obuhvat ovim porezom oko 58%. Situacija u unutrašnjosti je još poraznija. Procenat naplate ne prelazi čak ni tih 50%. Nije prihvatljivo reformisati oporezivanje samo fizičkih lica bez rešenja o oporezivanju i ostalih kategorija obveznika ovog poreza, ponavljam još jednom, pre svega pravnih lica i, na kraju krajeva, reformisanja celine poreza na imovinu. Ni ovde nije kraj. Ja ću samo podsetiti na nešto što je vlast, suočena sa velikim neplaćanjem, odlučila – da svim obveznicima koji imaju dugovanja oprosti kamatu ako glavnicu, i to neindeksiranu, izmire do kraja kalendarske godine. Tako se valjda ruši ili gradi kredibilitet pravne države, jer tako ispada da samo oni naivni plaćaju porez, da se kažnjavaju oni koji redovno izmiruju obaveze prema državi! Na kraju krajeva, ono što je skandalozno za Srbiju je to što su u ovaj zakon ugrađene i neke antipopulacione mere, jer isti porez plaćaju i dvočlane i četvoročlane porodice. Postavlja se opravdano pitanje, šta može da se učini? Srpska radikalna stranka smatra da bi se, između ostalog, mogao povećati iznos imovine koja se ne oporezuje; zatim, umanjiti godišnja i ukupna amortizacija. Veoma bitnim smatram i to da postojeći sistem poreskog kredita treba da bude umanjen. Konačno, ono što nas očekuje naredne godine, to je popis stanovništva i stanova. Valjda će tada poreska uprava konačno imati priliku da sačini registar ukupnih nepokretnosti. Budući da je ovaj poreski oblik bilansno skroman, poreske vlasti ne pokazuju posebno interesovanje da se on u potpunosti administrira, odnosno da se utvrdi i naplati. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o porezima manje je važno poznavati matematiku, važnije je poznavati prirodu poreza, jer, koliko god da je mali, onome ko ga plaća porez je uvek veliki. Opšta ocena postojećih rešenja primenjenih u slučaju poreza na imovinu u Srbiji nije povoljna. Zašto? Zato što je poreska osnovica depresirana, progresivna stopa je nepotrebno komplikovana i sve to dovodi do niskog fiskalnog prihoda. Dakle, predloženi porez na imovinu bi trebalo da bude neutralan. Poreska stopa treba da bude jedinstvena i samostalno treba da je određuju lokalne samouprave. Naknada za korišćenje građevinskog zemljišta treba u potpunosti da se integriše u porez na imovinu, a celokupan prihod od poreza na imovnu bi trebalo da bude izvorni i javni prihod lokalnih samouprava. To izuzetno loše stanje javnih finansija u Republici Srbiji je prouzrokovalo ili aktuelizovalo niz pitanja poreske politike. Jedno od tih pitanja svakako bi moglo da bude: zašto su prihodi od poreza na imovinu u Srbiji, prema učešću BDP, upola manji nego, recimo, u zemljama OECD? Tako nas je i aktuelni problem finansija lokalne samouprave podsetio da porez na imovinu već dugi niz godina nije ozbiljnije reformisan. U tom pravnom okviru koji uređuje ovaj porez već na prvi pogled postoje nedostaci i nedoslednosti. To je pre svega vidljivo po tome da su iznosi obaveza po osnovu poreza na imovinu relativno mali i kao takvi naročito pogoduju vlasnicima najvrednije imovine. Izostalo je ono što je najvažnije, a to je jedno kvalitetnije osmišljavanje i administriranje poreza na imovinu, i to je to ključno pitanje koje se tiče načina utvrđivanja prave tržišne vrednosti jedinice imovine. Ima slučajeva u praksi da dva slična objekta, u istom delu grada, dostižu značajno različite cene na tržištu. Neophodno je krenuti ka procenama pravih tržišnih vrednosti. pre nego da se ide na procenu vrednosti koja je dosta ispod tržišne, samim tim i omogućavanje da se povećanje prihoda ostvaruje po višim poreskim stopama. Dakle, pred vama koji ste, hajde da kažem, tvorci, kreatori fiskalne politike u Srbiji svakako je ogroman posao. Naravno, ima i nekih stvari koje mogu da se reše izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Dakle, jedna od tih lakših odluka koje treba doneti jeste svakako i reforma poreza na imovinu, koja je potrebna, ne sme se odlagati. Iznos osnovice treba dovesti u tešnju vezu sa tržišnom vrednošću nekretnina, treba umanjiti poreske kredite itd. Naravno, ono što je teže i kompleksnije, to je procena koji nivo poreske obaveze je socijalno prihvatljiv imajući u vidu, pre svega, one sugrađane koji žive u vrednim nekretninama. Naravno, posebnu, temeljnu pripremu će zahtevati odluka kada i kako uključiti prihode od naknade za korišćenje građevinskog zemljišta u porez na imovinu, tako da praktično nijedna kategorija poreskih obveznika ne bude oštećena, a da prosečni prihodi lokalnih samouprava od poreza na imovinu u realnom iznosu porastu, što bi i trebalo da bude, na kraju krajeva, jedan od ključnih ciljeva reforme. Dakle, prava i suštinska reforma poreza na imovinu, nakraju krajeva, treba da ima za cilj i da svim tim gradovima i opštinama pomogne da prevaziđu probleme sa kojima su suočeni, a tiču se značajnog umanjenja transfernih sredstava iz budžeta za 2009. i 2010. godinu, a verovatno se ni ova 2011. godina u tom smislu neće mnogo razlikovati. Dakle, da zaključim, ovakav predlog izmena i dopuna Zakona o porezima na imovinu po nama ne predstavlja početak reforme, samo je nastavak jednog lutanja u magli i mi u SRS nešto tako svakako nećemo moći da podržimo. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Mihailo Purić ima reč.
Poštovana predsednice Skupštine Republike Srbije, uvaženi potpredsedniče Vlade, poštovane koleginice i kolege, pred nama je zajednički načelni i jedinstveni pretres o nizu predloga zakona. Mislim da o pojedinim stvarima, kada je u pitanju Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj instituciji KfW po zaduženju Javnog preduzeća EPS, a radi se o Projektu rehabilitacije HE „Zvornik“, nije dovoljno rečeno, iako se radi o veoma značajnom projektu. Projekat je veoma značajan za Srbiju i „Elektroprivredu Srbije“ i, pre svega, za kraj iz koga dolazim, a najviše za Mali Zvornik. Želim da ukažem da razlozi za donošenje zakona o davanju garancije Republike Srbije KfW, odnosno nemačkoj razvojnoj banci, po zaduženju Javnog preduzeća „Elektroprivreda Srbije“... Naglašavam, po zaduženju Javnog preduzeća, jer ovde je bilo indicija da se zadužuje budžet, a ne Javno preduzeće. Kako je potpredsednik Vlade rekao, „Elektroprivreda Srbije“ je jedno od retkih javnih preduzeća koja stvarno svoje obaveze izmiruju, i to je jedna veoma značajna stvar, što treba da zna javnost naše države. Radi se o Projektu rehabilitacije HE „Zvornik“. Sporazum o zajmu je zaključen 29. oktobra 2010. godine u Beogradu. Ovim sporazumom o zajmu ugovoren je zajam od sedamdeset miliona evra, od kojih je četrnaest miliona evra pomoć, a pedeset šest miliona evra je kredit. Prema odredbama ovog sporazuma, sredstva zajma će se koristiti u cilju realizacije Projekta rehabilitacije HE „Zvornik“. Navedenim Sporazumom o zajmu za finansiranje Projekta rehabilitacije HE „Zvornik“ se, između ostalog, utvrđuje korišćenje sredstava zajma, otplata, visina kamate i provizija. Radi se o izuzetno značajnoj investiciji za Republiku Srbiju, odnosno za EPS i opštinu Mali Zvornik, koja ima oko 14.000 stanovnika. Za njih je od izuzetnog značaja ova investicija, kao i rad hidroelektrane. Inače, želim da kažem da je hidroelektrana u Zvorniku puštena u rad 26. septembra 1955. godine i tada je bila prvi veliki poduhvat u posleratnoj izgradnji zemlje; do danas, ozbiljnih zahvata na HE „Zvornik“, po pitanju rehabilitacije i rekonstrukcije, nije bilo. Ono što je značajno i što nije rečeno, to je da je ukupna vrednost tog projekta devedeset pet miliona evra. EPS će, pored sredstava kredita od nemačke razvojne banke u visini od sedamdeset miliona evra, ostatak potrebnih sredstava obezbediti iz sopstvenih prihoda, zato što je za EPS ovo izuzetno značajno. Projektom rehabilitacije je predviđeno da se zamene vitalni delovi turbina, gde bi se povećala snaga sa 96 na 120,4 megavata. Uradiće se potrebni radovi na drenažnim i rashladnim sistemima. Zameniće se sva četiri generatora novim, većeg kapaciteta, i postaviti novi blok transformatora, kao i modernizovati sistem za upravljanje hidroelektranom. Veoma je značajno da će po završetku ovog projekta vek hidroelektrane biti produžen za trideset godina. Kapacitet će biti povećan za 25%, a proizvodnja električne energije će se sa 477.000.000 kilovat-časova povećati na 551.000.000 kilovat-časova. Početak realizacije projekta se očekuje početkom 2012. godine zbog složene procedure izbora najpovoljnijih ponuđača za izvođenje radova. Uslovi kredita su veoma povoljni. Kredit je na 15 godina, a grej period je pet godina. Realizacijom Projekta rehabilitacije HE „Zvornik“ EPS će zaokružiti ciklus revitalizacije i modernizacije naših najvećih hidroelektrana. Želim da naglasim da se Hidroelektrana „Bajina Bašta“ takođe finansirala iz kredita KfW, odnosno nemačke razvojne banke, kao i HE „Đerdap 1“, koja se finansira iz sredstava ruskog duga prema Republici Srbiji. Sve to će dovesti do toga da će EPS značajno povećati proizvodnju električne energije, za više od 200 gigavat-sati godišnje. To je jedna od veoma značajnih investicija koje je „Elektroprivreda Srbije“ u poslednjim godinama imala, kada je u pitanju proizvodnja električne energije. Iz tog razloga smatramo da je ovo zaduženje i te kako značajno i da je ovo zaduživanje i te kako isplativo. To je ocenila i „Elektroprivreda Srbije“. Iz tih razloga ćemo mi iz Demokratske stranke glasati u danu za glasanje o ovoj tački dnevnog reda. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, zakoni koji su danas pred nama u objedinjenoj raspravi na prvi pogled nemaju nikakvih dodirnih tačaka. Međutim, kada se pogledaju malo bolje može se zaključiti da i te kako imaju niz dodirnih tačaka, a pre svega to da su nastali kao rezultat pogrešnih ekonomskih odluka predlagača. Neki kada su pripremani i usvajani, pa se sada peglaju, a drugi, koji su isto tako zasnovani na pogrešnim analizama i nepromišljenim ekonomskim procenama, čekaju da tek budu usvojeni u ovom parlamentu, čime će biti napravljena nemerljiva šteta državi. U obrazloženju izmena Zakona o porezu na upotrebu, držanje i nošenje dobara navodite da je razlog za njegovo donošenje poresko rasterećenje vlasnika teretnih vozila čija je najveća dozvoljena masa manja od 3,5 tona. Kako to da ste tek sada shvatili da se ta vozila pretežno koriste za privredne delatnosti i usluge lakih tereta, kao i da se na ostala teretna vozila ovaj porez ne plaća? Recimo, ne plaća se na šlepere. Pa, vi ste taj isti zakon, odnosno ta ista vozila oporezivali zakonom koji je stupio na snagu 1. januara. Međutim, izgleda da je to princip kojim se rukovodite. Odjednom ste shvatili da vlasnici ovih vozila pored poreza već plaćaju registraciju, lokalne, komunalne, republičke komunalne takse i niz drugih dažbina. Kako to niste uvideli ranije, kada ste pripremali ovaj zakon? Da apsurd bude veći, navodite da bi nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo da ima posledice na uslove obavljanja delatnosti, što bi moglo da se odrazi na ispunjavanje njihovih fiskalnih obaveza po drugom osnovu. Otkud sada odjednom takva procena? Zašto ona nije postojala u decembru? Valjda je logično, kada se priprema neki zakon, da se naprave detaljne analize, da se izvrši procena negativnih i pozitivnih efekata njegove primene u praksi. Međutim, ne, vi radite obrnuto, pa ako prođe, prođe, ako ne, ne, smatrate da ćete lako da ga promenite. Vama je stalo samo da se zakon u određenom roku usvoji, iako u startu kasnite sa njegovom izradom, iako u startu ima niz loših odredaba. U razlozima sada govorite o nekakvom fiskalnom rasterećenju i podsticaju i svi bi trebalo da vam tapšu zbog te iskazane brige za građane. To što kod vas kod određivanja poreza najviše strada srednji sloj i siromašno stanovništvo, nema veze, vas je jedino interesovala računica. Računali ste, toliko i toliko ima vozila čija je najveća dozvoljena masa 3,5 tona, a nema ih uopšte malo, kada oni plate porez, to je prilika da se prikupi nešto para za budžet. Vodili ste računa jedino o tome kako da se popuni budžetski deficit u uslovima razrušene privrede, nedostataka investicija i iz niza drugih razloga. O posledicama koje će Zakon proizvesti u praksi uopšte niste vodili računa, kao da vas se to ne dotiče. Socijalno odgovorna Vlada, kako premijer Cvetković voli da je karakteriše, zaista se pokazala u punom svetlu. Međutim, ove izmene koje danas predlažete nisu dovoljne da bi se Zakon u celini poboljšao i zbog toga nećemo da podržimo ovaj predlog. Slično je bilo i sa Zakonom o porezu na imovinu, o čijim izmenama sada raspravljamo. I tu ste se isključivo vodili računicom kako popuniti budžet, što je sasvim razumljivo; uostalom, Vlada o tome i treba da vodi računa. Međutim, Vlada nije vodila računa o tome kakve će on posledice proizvesti u praksi. Sporazum o kreditu između EU i Republike Srbije i Narodne banke Srbije, u visini od dvesta miliona evra, takođe potvrđuje tradiciju ne samo prekomernog zaduživanja, već i uzimanja kredita pod izuzetno nepovoljnim uslovima. Ali, da krenemo redom. U preambuli Sporazuma navodi se da je Sporazum zaključen s obzirom na to da je Srbija tražila finansijsku pomoć od EU. Nije reč ni o kakvoj pomoći, već o zajmu u kome je Evropska komisija, koja predstavlja EU, zapravo samo posrednik. Od koga će se uzeti kredit, još uvek ne znamo. Ova činjenica je još skandaloznija, ako se ima u vidu da visina kamatne stope nije precizno definisana. U članu 6. se navodi da Srbija plaća kamatnu stopu u skladu sa pismenim obaveštenjem Evropske komisije, odnosno plaća kamatu na svaku tranšu po stopi, na datume i pod uslovima utvrđenim u ugovorima o kreditiranju i na način kako je pismeno obaveštena od strane zajmodavca, odnosno EU. Zaista skandalozno! Tražite da se parlament izjasni o ovom sporazumu, naravno, sa željom da ga i usvoji, što će vladajuća većina i uraditi, a da zapravo ne samo mi poslanici, već ni Vlada ne zna visinu kamatne stope i niz drugih uslova pod kojima zadužuje državu, odnosno, oni će biti određeni pismenim obaveštenjem Evropske komisije! Šta reći na sve ovo? Državu, koja je zadužena u velikoj meri, dodatno zadužujete pod uslovima koji vam nisu poznati. Zaista je skandalozno da će zajmoprimac tek 15 dana pre dospeća iznosa kredita biti obavešten o visini kamatne stope, kamatnom periodu i nizu drugih uslova. Međutim, ni tu nije kraj. Interesantno je da u članu 6. tački 2) stoji da ukoliko Evropska komisija, odnosno EU, usled pretežnih tržišnih uslova u vreme pokretanja emisije obveznica ili bilo koje druge finansijske transakcije nije u stanju da obezbedi finansiranje po maksimalnim ili nižim stopama od onih koje su navedene u obaveštenju o prihvatanju, nije ni u kakvoj obavezi da stavi na raspolaganje Srbiji neto iznos isplate bilo koje tranše. Ukoliko se to proceni, finansijski uslovi mogu da se restrukturiraju. Znači, ni nakon dobijanja obaveštenja o prihvatanju Vlada neće sa sigurnošću znati pod kojim uslovima je zadužila državu, jer visina kamatne stope može da se menja i nakon toga. Takođe, interesantno je da EU može u bilo koje vreme da otkaže celinu ili deo neisplaćenog kredita, sa trenutnim dejstvom, bez ikakvog obeštećenja. Važno je isto tako reći da se tranša umanjuje za iznos provizije i troškova finansijske transakcije. To je samo delić tih spornih odredaba. Da sada ne spominjem da je Sporazum o zajmu zasnovan na velikom broju uslovljavanja, što od strane EU, što od strane MMF-a, kako je govorio kolega Mirović, koji očigledno nastupaju zajedno. Najvažnija je svakako, da još jednom ponovim, činjenica da nisu poznati svi uslovi vezani za kamatnu stopu. Na kraju bih želela da vam postavim jedno pitanje. Pre izvesnog vremena pojedini predstavnici vlasti apelovali su na građane dakada se zadužuju kod banaka, odnosno uzimaju kredite dobro razmisle i prouče sve u vezi s kamatnom stopom, da ne bi došli u situaciju da kredite ne mogu da vrate. Sada vi nama prezentujete zakon koji sadrži mnogo nejasnoća, dok su neki njegovi članovi vrlo nepovoljni po Srbiju. Želim da vas pitam – da ste vi kao građanin, da je u pitanju kredit namenjen stanovništvu, u situaciji da se zadužite pod ovakvim uslovima, da li biste potpisali ovakav ugovor? Verovatno ne. Da zaključim, ovo je vrlo nepovoljan kreditni aranžman po Srbiju i zbog toga ovaj sporazum nećemo podržati.
Gospodine potpredsedniče, izvolite.
Naravno, moguće je probati da se obrazloži mnogo štošta, ali reći da nije u interesu Srbije da dobije uslove koje dobija institucija koja ima najjači kreditni rejting na svetu, poput EU, teško je braniti. Pod ovim uslovima koje ste vi sada pročitali, jedna stvar je jasna, a to je da mi dobijamo tačno one uslove koje će EU dobiti za sebe na međunarodnom tržištu kapitala. Ko će obezbediti novac? Oni koji imaju višak novca danas u svetu. To su određene finansijske institucije zapadne Evrope i Amerike. Uopšte nije nemoguće da zapravo deo tog novca dođe iz Kine, koja je, kao što znamo, imala značajne viškove. To je pitanje koje se ne postavlja za Srbiju. Dogovor koji imamo, to je da EU, sa njenim kreditnim rejtingom koji je najjači u svetu, izađe i obezbedi dvesta miliona evra i taj novac obezbedi Srbiji. Veoma je jasno stavljeno do znanja u ovom ugovoru da ona ne uzima nikakvu proviziju i ukoliko ima troškova, oni su tu naznačeni, to su troškovi koji se tiču sprovođenja, administrativno govoreći, ovog sporazuma. Kada govorimo o uslovima, želim za građane Republike Srbije da pročitam ono što je potpisano sa komesarom Olijem Renom. Imamo tačno deset uslova. Hajde da vidimo da li su ti uslovi neki zločesti uslovi, nešto što je protiv interesa građana Republike Srbije, protiv naše države. Prvi uslov je da se usvoji izmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu, što je urađeno prošle jeseni suvereno u ovom domu. Drugi uslov je da se nacrt naše strategije reforme javnih finansija pošalje relevantnim institucijama na mišljenje, radi pripreme takve strategije koja bi trebalo da bude usvojena. Treći uslov je da se usvoje podzakonski akti koji regulišu vanbudžetske fondove, sa idejom da vanbudžetski fondovi budu transparentniji, da se zna na šta i kako se troši novac iz tih fondova. Četvrti uslov je da se zaposli interni revizor u Ministarstvu finansija. Peti uslov je da počne da se sprovodi nova strategija javnog duga, posebno emitovanje državnih zapisa denominovanih u dinarima, sa rokom dospeća od 18 meseci. To je urađeno. To je urađeno sa dosta uspeha u našoj zemlji i to je u suštini deevroizacija, ide se ka afirmaciji dinara kao naše valute. Jer, sigurna je jedna stvar, a to je da sledeća valuta Srbije posle dinara jeste evro, ali to se neće desiti u sledećih 10-15 godina, zato što posle ove krize ni sama Evropska unija neće hteti da primi nove članice, niti je, otvoreno to danas kažem, u interesu Republike Srbije da u ovoj deceniji pristupi evrozoni. Nismo spremni i nije u našem nacionalnom interesu da pristupamo toj evrozoni. Oni koji govore suprotno, niti znaju dovoljno ekonomiju, niti su možda dovoljno zainteresovani za našu zemlju. Ali, bilo kako bilo, jedan od uslova je zapravo da se jača uloga dinara i da Ministarstvo finansija zajedno sa Narodnom bankom Srbije postepeno jača svoje kapacitete i da u određenom periodu budemo u stanju da obezbedimo sredstva u dinarima za finansiranje naših potreba. Šesti uslov je dalja integracija srednjoročnog okvira rashoda u budžetski proces, posebno uvođenjem trogodišnjih budžetskih limita. Pa zar je to loše za Skupštinu? Na taj način će se videti za ove veće kapitalne investicije u kom ritmu i kako se planira raditi, da ne bude kreni - stani. To je nešto što je merilo veće predvidivosti javnih finansija. Sedmi uslov je usvajanje računovodstvenih standarda u javnom sektoru, u skladu sa međunarodnim standardima, tako da se zna i da se može uporediti kako se troši novac u javnim finansijama Srbije. Osmi uslov je usvajanje, od strane Narodne skupštine, izmene i dopune Zakona o Državnoj revizorskoj instituciji. To je urađeno i ona je sada u stanju da jača sopstveni kapacitet. Deveti uslov je da DRI, pod jedan, izradi nacrt revizorskog izveštaja za završni račun Republike Srbije za 2009. godinu i, pod dva, da se pokrene revizija za tri javna preduzeća, i to je krenulo. Napokon, deseti uslov je očuvanje i razvoj administrativnih kapaciteta u Ministarstvu finansija koji rade u oblastima integracija u EU, kao što su sprovođenje decentralizovanog sistema i kontrola državne pomoći. Poštovani narodni poslanici, da ne bude nikakve misterije, ovo su svi uslovi da naša zemlja dobije najjeftinije moguće kredite na svetu. Mislim da je to fer i da je to u interesu naših građana i apelujem na sve poslaničke grupe da izglasaju i ovaj, kao i druge zakone. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem. Gospodin Milan Škrbić ili Marina Toman? Vi biste repliku? Ne vidim baš mnogo osnova, ali izvolite.
Očigledno da se, ministre, vi i ja nismo razumeli. Govorila sam o Sporazumu o kreditu između EU, Republike Srbije i Narodne banke Srbije. Ovaj sporazum nije potpisao Oli Ren. Takođe, vi govorite o nekim uslovima. Ja govorim o uslovima koji se odnose na ovaj sporazum, da oni nisu jasno definisani. Nije definisana visina kamatne stope. Postavila sam vam jednostavno pitanje: ako vi odete u neku banku, želite da uzmete kredit, i vama u banci ne kažu kakvu ćete kamatu da plaćate na taj kredit, da li biste vi uzeli taj kredit? Vrlo jednostavno pitanje. Ne morate da čitate Olija Rena, njegove izjave, ni druge uslove. Da li biste se zadužili kod neke banke, a da ne znate po kojoj kamatnoj stopi?
Potpredsednik ima reč. Izvolite.
Prvo, nema razloga za povišeni ton, ovo su finansije. U svakom slučaju, kao što vidite iz samog tog sporazuma koji citirate, Srbija je suverena zemlja, nas niko ne tera da uzmemo ovo. Mi smo se za to izborili. Pokrenuo sam u ime naše države pre dve i po godine mogućnost, uz ogromne otpore Evropske unije, jer ona veoma retko, mimo određenih prirodnih katastrofa... Zapravo, taj instrument je u početku napravljen da bi se prenebregnuo određeni problem takve prirode u nekim zemljama. Argumentacija je bila da je ova ekonomska kriza zapravo bez presedana od tridesetih godina prošlog veka, da možda nije prirodna katastrofa, a da ekonomska nepogoda sigurno jeste. Mislim da je dobro za našu zemlju što smo se izborili za tu mogućnost. Jedina zemlja koja je posle toga pokrenula ovaj postupak uspešno, mnoge druge su pokrenule ali bezuspešno, jeste BiH. Oni još nisu došli do realizacije ovog sporazuma. Šta mogu tu reći? Jasno je naznačeno da će EU da obezbedi Srbiji novac po najboljim uslovima, koje može da obezbedi za samu sebe. Imamo već nekoliko decenija veoma jasnih uslova pod kojima ona obezbeđuje novac sama za sebe. Ona neće da izađe na tržište kapitala i da kaže – evo, ovaj novac je za Srbiju. Ne, to će naravno biti, pošto se potrebe finansiranja EU mere desetinama milijardi evra... U jednom od programa privlačenja sredstava na međunarodnom tržištu kapitala jedan deo tih sredstava koja budu obezbeđena biće dat Srbiji. Srbija će biti obaveštena o uslovima koji su predloženi. Ti uslovi će biti najbolji mogući u tom momentu u svetu, zato što EU ima najjači kreditni rejting na svetu. Nije jedina, Svetska banka ima isti taj „tripl ej“ ili AAA rejting. Onda naša zemlja suvereno može da odluči da to prihvati ili da ne prihvati. Mi smo slobodni, ali budite uvereni da će to biti izuzetno povoljna stvar, koja je u našem interesu.
Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić. Neću moći poslanici Toman da dam pravo na repliku, zaista nema više osnova. Izvolite, gospodine Škrbiću. Imate još dvadeset dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine ministre, u ovom kratkom vremenu ja ću se zadržati, i obratiti se građanima i vama prisutnima ovde, najviše na izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. To je aktuelno u celoj Srbiji i uglavnom lokalne uprave o tome pričaju i prepričavaju izmene i dopune i ovo što smo nedavno radili, u decembru čini mi se, ovaj zakon. Možemo konstatovati, a izvučeno je iz Zakona, da se porezima na imovinu u smislu ovog zakona smatraju porezi na imovinu, porez na nasleđe i poklon i porez na prenos apsolutnih prava. Vlasti pojedinih opština i gradova razmišljaju da ne primene maksimalnu stopu poreza na imovinu 0,4%, koja je propisana nedavno usvojenim zakonom. Republička vlast je odredila da maksimalna stopa poreza za fizička lica na nepokretnosti bude 0,4% i na zemljište 0,3%, a svaka lokalna samouprava ima rok do 1. aprila da odluči da li će biti manje. Izmenama Zakona o porezu na imovinu, onog prošlog, za najveći broj građana sa imovinom vrednom do deset miliona dinara poreska stopa nije promenjena, ali su smanjene poreske olakšice, pa će ovaj namet biti povećan mnogima. Ipak, država je odlučila da 2011. godine to povećanje ne može da bude veće od 60% u odnosu na prošlu godinu. Mnoge opštine za sada se ne izjašnjavaju o tome da li će smanjiti maksimalnu poresku stopu. Dakle, ovaj porez je glavni instrument poreske politike na lokalnom nivou i predstavlja prihod koji opštine same naplaćuju. Izmenama Zakona olakšice su manje, pa će opštine biti na testu. Razmišljaće da li je previše da se građanima poveća porez 60%, s obzirom na to da je izborna godina i to su potencijalni glasači, ali i kako će popuniti opštinsku kasu, na drugoj strani. To je velika dilema. Odmah na početku ću da se zadržim na jednom komentaru. Obradu poreza koji ostaje u lokalnim samoupravama po ideji Mlađana Dinkića sada rade opštine. Ranije su to radile kancelarije, poreske kancelarije u opštinama. Odmah se nameće pitanje, ako to sada rade opštine, šta je sa zaposlenima u toj poreskoj administraciji? Niko nije dobio otkaz, a ostali su zaposleni, a opštine su morale da formiraju nova odeljenja i da zaposle određeni broj novih ljudi kako bi mogle kvalitetno da obrađuju ovaj deo poreza. Mnogi su se snašli, ali ima opština koje se nisu snašle. Tek od pre dve godine opštine su pokušale da uvedu red u popisu svih nepokretnosti i da nateraju vlasnike da plaćaju porez. Sada pitam, a to sam već više puta i govorio ovde u Skupštini, kako, kada nisu ni granice ove države rešene? Opština Apatin ima jedan pogranični pojas gde ima dosta nekretnina, za koje jednostavno nikome ne plaćaju, nikakav porez, zato što država nije rešila granice. Zamislite, državne granice. Na drugoj strani, prošle godine, isto imamo podatak, jedan veliki grad je uspeo da poveća za 40.000 broj upisanih nekretnina, a do tada nije niko plaćao. Da li treba očekivati da se sada tim povećanjem broja obveznika smanje opšte stope za sve?Šta ne valja u postojećem zakonu i postojećem sistemu, u stvari? Malo učešće u prihodima lokalne samouprave, svega oko 5%, velika dugovanja poreskim upravama, odsustvo terenske kontrole, nizak stepen naplate (oko 50%, rekao sam) i više od 40% nekretnina koje nisu obuhvaćene oporezivanjem. Ako je verovati, a zašto da ne, državnom sekretaru Ministarstva finansija Miodragu Đidiću, od 2000. godine do danas budžet Srbije je oštećen za oko 95 milijardi dinara, koliko je otkriveno poreskih utaja. A koliko ih nije otkriveno? Mnogo. To samo može da se pretpostavi. Možemo konstatovati i da su lokalne samouprave krive što deo privrednika ne plaća poreze, jer zbog takozvanog tolerisanja dugova obaveze se ne plaćaju. Onim moćnim, koji treba da plate, niko ne sme da priđe i da traži i pošalje opomenu, tužbu ili, ne daj bože, nešto drugo, a komentari su – što bi ljudi plaćali, ako ih ne plaća ni Vlada ni predsedništvo. Oni mogu kako hoće, a ja ću za to „kako hoće“ probati da navedem dva primera iz moje opštine, veoma drastična, o kršenju zakona, koji ova vlada krši. U ime poslaničke grupe tražim u parlamentu, pred svima, pred javnošću, pred građanima opštine Apatin, samo postupanje po zakonu. Naime, 1. decembra 2009. godine prodato je 70% akcija „Apatinske pivare“ po ceni od 7.001 dinar, a sutradan, 2. decembra prodato je 1.949.930 akcija po malo višoj ceni – 8.406 dinara, što ukupno iznosi 1.950.000 akcija, koliko, prema evidenciji Centralnog registra, „Apatinska pivara“ poseduje. Dakle, izvršen je promet 100% akcija i promenjen je vlasnik. Kako do današnjeg dana kupac nije podneo poresku prijavu za utvrđivanje obaveze plaćanja poreza na promet apsolutnih prava, koji je u smislu Zakona o finansiranju lokalnih samouprava prihod opštine Apatin, gde se i nalazi sedište pravnog lica koje se prodaje, a što je, u smislu člana 36. stav 1. Zakona o porezima na imovinu, bio dužan u roku od deset dana od izvršene kupoprodaje, u cilju vođenja zakonitog postupka utvrđivanja obaveze plaćanja poreza na prenos apsolutnih prava iz člana 24. istog zakona, zamolili smo i poslali dopise na mnoge adrese, i Ministarstvu, da se samo postupi po zakonu. Poslali smo dopis Beogradske berze, izvod iz registra Agencije za privredne registre, obaveštenje Centralnom registru o finansijskoj transakciji, obaveštenje o sticanju akcija od 4. decembra. Sve papire smo poslali, međutim, do današnjeg dana toga nema. To je kršenje zakona. Hteli smo u decembru da konkretizujemo nešto sa amandmanom koji je podnela Srpska radikalna stranka, međutim, Vlada to verovatno nije ni gledala, ni obraćala pažnju, samo zato što dolazi iz poslaničkog kluba SRS i jednostavno ga je odbila. Tim amandmanom smo predložili dopunu Zakona o porezu na imovinu, kako bi se ovom pravnom normom obuhvatila situacija berzanske i vanberzanske prodaje pravnih lica putem preuzimanja njihovih akcija na berzi, koje novom vlasniku daju pravo raspolaganja celokupnom imovinom pravnog lica. To bi poboljšalo zakon i time bi se popunila pravna praznina koja je dala mogućnost poreskim organima da u primeni člana 24. stav 1. tačka 2) ovog zakona prodaju svih akcija pravnog lica na berzi kod preuzimanja tumače kao puko preuzimanje nekakvih bezvrednih papira, za koje ne treba platiti porez na prenos apsolutnih prava, što je smešno. Tako je ogromna transakcija prodaje 1.950.000 akcija „Apatinske pivare“ 1. i 2. decembra 2009. godine, vredna 170.000.000 evra, ostala neoporezovana porezom na prenos apsolutnih prava. Obrazloženo je da se kupovinom svih ovih akcija ne kupuje celokupna imovina „Apatinske pivare“, kao da te iste akcije ne izražavaju na tržištu berzansku vrednost celokupne imovine „Apatinske pivare“, što je smešno, već su neka posebna vrednost za sebe, odvojena od imovine pravnog lica. Porez je trebalo da iznosi 409.000.000 dinara, bez kamata, što bi se slilo u praznu kasu opštine Apatin, ali ni do danas od toga nema ništa. To su sredstva kao ustupljeni prihod lokalne samouprave iz člana 35. stav 1. tačka 3) Zakona o finansiranju lokalnih samouprava. Na drugoj strani, Vladi su puna usta da hoće jaku lokalnu samoupravu, decentralizaciju, unije, regione. Potpuno suprotno se postupa. Ako ste.. Ne vi, to sam pričao i ministarki finansija, koja je, po vama, bila nestranačka ličnost. Ona nije odgovorila da li postoje neki lobiji koji su to zakočili, ali podsećam vas da ovaj predmet pravno ne zastareva pet godina i da ćemo vas podsećati na svakoj skupštini na ovaj slučaj kršenja zakona, a videćete, građani opštine Apatin, šta se iza brega valja. Mora istina da izađe na videlo. Taman imam još vremena da navedem drugi primer iz opštine Apatin, kakva je nebriga. Takođe se radi o prihodima lokalne samouprave, gde je predmet procena vrednosti kapitala „Metala“ Apatin, preduzeća koje je sada u rasulu, a koje je radilo. Inače, jedan od kupaca je bio sadašnji naprednjak, jedan od vodećih ljudi kod nas u opštini, gde su radnici štrajkovali, nemaju nikakva prava. Svima su se obratili, ali niko nije uspeo da im odgovori. Došli su do podataka, a i ja sam došao, kao član Odbora za privatizaciju, da nisu našli u prospektu privatizacije navedenu procenu vrednosti kapitala sledećih stvari u tom preduzeću: trafo-stanice snage 630 kilovata, kotlarnice sa pratećim sadržajima, radničke menze sa opremom, otvorenih i zatvorenih magacina, strugova raznih tipova (deset komada), raznih glodalica, raznih brusilica, voznog parka, putničkih i teretnih vozila, ostale opreme i inventara iz popisnih lista. Smatramo da sva ova imovina koja nije obuhvaćena prilikom prodaje ima svoju vrednost, jer i dan-danas se koristi u procesu proizvodnje. Trenutno ne, jer sve je stalo. Svakako bi uvećala vrednost „Metala“. Samim tim, i onaj porez na kapitalnu dobit od 5% koji ostaje lokalnim samoupravama bio bi veći. Znači, imamo suprotnosti, jedno se priča, drugo se na terenu radi. Totalno je neprimerena procena vrednosti kapitala. Verujem da ti ljudi i dan-danas sede u Agenciji. Ti ljudi su se obratili na oko 15 adresa, Odboru i ministarstvima i nisu dobili nikakav odgovor. Oni su izbezumljeni, ne primaju platu. Morate prvo da evidentirate nešto, da biste mogli da naplatite poreze. Izvinjavam se, kratko je vreme, dalje ćemo po amandmanima.
Zahvaljujem. Poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospodine Đeliću, moram da vas upozorim da biste vi morali pod hitno da čitate stenograme sa sednica Narodne skupštine, pogotovo onaj deo šta ste pričali, kako biste izvukli pouku u budućnosti, kada imate nameru nešto da pričate, gde da ne napravite grešku. Bili ste u inostranstvu, vi ne znate, ovde je postojala tzv. kumrovačka politička škola: mlati praznu slamu ceo dan i ništa na kraju ne kaže. Mi smo se pre 20 godina kao neka opozicija smejali zato što nisu bili konkretni. Znate, Oli Ren i Evropska unija kažu – mi samo garantujemo Srbiji evropsku perspektivu. Evropska, pa perspektiva. Da li to nešto znači? Ništa ne znači. Malopre ste pokušali da nam kažete, obrazlažući jedan od ovihpredloga zakona,da se radi o kvalitetnim i dobrim pretpostavkama. Pojma nemamo šta to znači, šta ste hteli da kažete – dobre i kvalitetne pretpostavke u predlogu zakona. Kakve li su one loše pretpostavke? Vidite koliko ne valja ovaj naš poslovnik, kada većina izglasa spajanje dnevnog reda – osam tačaka dnevnog reda i vi promašiste zakon. O jednom zakonu je pričala Marina Toman, vi odgovarali koristeći argumentaciju drugog zakona. Ona je pričala o finansijskim uslovima, a vi ste se branili političkim uslovima. Neverovatna stvar. Ako je to toliko epohalno za Srbiju, za sve građane Srbije, što spojiste tačke dnevnog reda? Mogli ste osam puta po pet sati da se hvalite. Vi gledate da to projuri, brže-bolje, da se ne dosetimo. Moram da vam skrenem pažnju, gospodine Đeliću, kaže se da je imovina skup imovinskih prava. Kaže se da vlasnik ima pravo korišćenja, upravljanja i raspolaganja. Treba da se plaća porez na imovinu. Ali, kako može nešto što je predmet imovinskih prava da bude opterećeno po više različitih osnova? Pričam o gradskom građevinskom zemljištu i korišćenju građevinskog zemljišta. Ali, to je za vas teška tema. Da li to stoji u našim propisima? Evropske izmene Zakona o porezu na imovinu smo imali 29. decembra. Sada mi kažite koje su ovo izmene posle dva meseca? Šta je problem u evropskim standardima? Mi verovatno nismo pročitali novu knjigu sa standardima. U međuvremenu su se promenili standardi? Da li ste svesni šta ste malopre rekli o uslovima kreditiranja – da su ovo najbolji uslovi, a Srbija neće imati problema kroz šest godina kad treba da vraća, jer će onda da izađe iz krize. To je poruka građanima Srbije – mi padamo sve više i više u krizu, a tek za šest godina možemo da razmišljamo o izlasku iz krize. Ko će da doživi tih šest godina? Da li se sećate, kad ste došli, vi i vaša grupacija – lizing, lizing, zadužujte se, kupujte, novi automobili, novi stanovi, novi autobusi itd. Propao lizing. Koliko ima upropašćenih lizinga? Koliko ima takvih kola na parkinzima? Šta je uradio onaj koji je ušao u dugoročni stambeni kredit verujući vama? Pazite, 21. januara 2000. godine dobili smo prvu demokratsku vladu. Koja je ova današnja? Treća demokratska vlada. Vi ste ubedljivo prvi demokratski ministar koji je došao iz inostranstva. Koliko sada imamo demokratskih ministara koji su došli iz inostranstva? Ovde nam stvarno lepu priču ispričaste. Ja uopšte ne sumnjam u to da vi 16 dana možete lepo da pričate; možda bude besmisleno, ali emotivno je, teatralno, za svaku pohvalu. Gospodine Đeliću, svake godine kada je 8. mart u „Sava centru“ jedan dobar pevač organizuje koncert za 8. mart – Željko Samardžić. Obožavaju ga žene, a bogami i muškarci vole njegove pesme. On ima jednu lepu pesmu koja odražava Vladu Mirka Cvetkovića. Pesma glasi ovako: „U oktobru, biće u novembru; u novembru, biće u decembru“. Vi možete da napevate dalje – biće bolje, biće bolje i nema nikakvih problema. Ljudi imaju pravo da misle da će biti bolje. Ali, ovo je 11. godina kako se čeka da krenemo nabolje! Objasnite vi sada građanima Srbije zašto smo mi promenili Vladu? Ja mislim da ste vrlo nekvalitetno promenili Vladu. Ako ste hteli da menjate ministre, trebalo je prvu garnituru... (Predsednik: To je jučerašnja tačka dnevnog reda, samo da vas podsetim.) Nema veze, to ste vi juče završili. Nije to problem. Vi niste gledali televiziju? Medijski javni servis je, gospođo Đukić, objavio da je Vlada izabrana. Juče ste morali da posebnu pažnju posvetite ljudima koji izgaraju ovde za EU. Neki pričaju, neki brane EU ćutanjem. Meni je prosto neverovatno kako Srđana Milivojevića niste stavili da bude potpredsednik Vlade. Krkobabića ste mogli da zamenite Mićunovićem; em je mlađi tri meseca, em ima više kose. Renatu Radujko Milić mogli ste da izaberete za novog ministra finansija. Pogledajte šta ona radi po Beogradu, ona je presposobna. Jeste da je počela kao kuvarica kod Đinđića, ali naučila se žena u međuvremenu. Naučila posao. Ona bi bila bolji ministar finansija od Cvetkovića i onda ne bi bilo problema kada se promaši zakon, ona bi to sve lepo nama stručno objasnila. Mogli ste da izaberete novih ministara koliko god ste hteli. Ljudi, kada vi govorite istinu? U decembru... Istina koju ste saopštili decembra trajala je samo do početka februara. Znate, nije problem u tome što se menja politika, ali kad se menja politika menjaju se i ljudi, jer to je dokaz da ta nova politika ima iskrene protagoniste. Kod nas ne. Sve može da se menja, ali ljudi ostaju isti. Prosto, narod ih želi i obožava. Kada ste izglasali Zakon o budžetu za 2011. godinu sve ovo je prošlo. Ovo je sad samo tehnička stvar. Ovde nema kritike. Znate, kad spojite osam tačaka imate neke stvari koje možda jesu opravdane. Na primer, Hidrocentrala Mali Zvornik – verovatno treba nešto da se sredi i verovatno taj kredit jeste povoljan, ali onda se postavlja pitanje imamo li mi neku unutrašnju reproduktivnu sposobnost? Zar je moguće da vi sve uspehe zasnivate na zaduživanju? Onda nam kažete, onako dubokomisleno, kroz šest godina ćemo da izađemo iz krize i kroz šest godina Srbija će biti u stanju da vrati 400.000.000, nikakvih problema neće biti. Znate kako će da vrati? Nekim novim zaduživanjem. Gde se povećala proizvodnja? Pustite vi statistiku. Gde se povećao broj zaposlenih? Nigde. Gospodine Đeliću, ja ne sporim da ste vi zlatousti. Vi ste sve to lepo i dobro obrazložili, ali samo sa pozicija da građani imaju pravo da se nadaju, da očekuju – ovo je vrlo važno, ako ne bude u oktobru, pošto je to onaj potpis, pa se, navodno, čeka... Videli ste da i ovi sa stiroporom odlažu sve. Da li ste čuli one malopre šta kažu – i oni bi hteli u evropsku vladu. Došle silne pare, pa neće Mlađo da napusti Vladu sada kada su došle pare. Mora malo da se omrsi. To je cela priča, ko će koliko da se omrsi od tog kajmaka. A ko će da vraća? Pa, imao sam dobre želje, reći će nam gospodin Đelić. Znam ja njega odavno, šta je on 2003. godine predstavljao kao evropske propise. Zadužiću ovog našeg Ninića da napravi knjigu o Đeliću, samo da uzima stenograme i da vidite kako se za mesec dana menja mišljenje o istoj stvari, a ovamo, a onamo, kako se ukaže potreba i koliko može da se u medijima mlati prazna slama. Građani s pravom očekuju lepo nešto. Kako da ne bude lepo? Gospodin Đelić je kompletan čovek, on je uspeo čovek. Dobro, da li je baš sve, nije baš sve uspeo da prevari, ali uspeo je, u materijalnom smislu. To je danas kriterijum uspešnosti, koliko imaš. U zavisnosti od toga koliko imaš, od toga zavisi i tvoja moć. Sada s pravom građani očekuju od političara da su Božić Bate. Kad se pojavi neki političar oni svi kažu – a, taj ima para, sad će on ovoliko. To se samo priča – mister evro, evro, evro, evro, evro. Molim vas, ko će da sanira ovo posle vas? Znam da imate veliku medijsku moć, 90% svake sekunde, svakog prostora u medijima je pod kontrolom... (Predsednik: Ako možete, privedite kraju. Vreme je isteklo.) Mnogo vam hvala što me niste kaznili.
Poštovani narodni poslanici, da li neko ko nije iskoristio svoje pravo da se obrati, iz člana 96. našeg poslovnika, želi da govori? Da, gospodin Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine potpredsedniče Vlade Republike Srbije, želeo bih veoma kratko da iznesem nešto u vezi sa izmenama i dopunama zakona o imovini građana. Onaj ko je zaposlen za svoj rad prima prinadležnosti. Međutim, ima ljudi koji su za svoj rad, za posebno sprovedene akcije i dela, kojima su dali lični doprinos u korist države i odbrane državnog uređenja, dobijali posebne nagrade i priznanja. Neki su dobijali novčane nagrade, neki su dobijali umetničke slike, neko je dobio ordenje i odlikovanja, neki su dobijali ručne časovnike, plakete, diplome itd. Međutim, nama se obratio jedan građanin iz Kraljeva, gospodin Milijanović; on ima primedbu na ovaj zakon i ima lični problem. Ima i takvih koji su umesto ovakvih nagrada dobijali kao nagradu oružje, odnosno pištolj, revolver. Vi dobro znate da su tako nešto kao poklon, kao nagradu, kao priznanje mogli da daju predsednik Republike i još dvojica ljudi, ministar unutrašnjih poslova i ministar narodne odbrane. Poslanička grupa partije udruženih penzionera Srbije smatra da svi građani ove zemlje moraju da plaćaju porez na imovinu onako kako to zakon tretira. U ovom slučaju smatramo da bi ovakvu grupu ljudi, s obzirom na to da je malobrojna, malo ima tih ljudi koji su u nekim akcijama koje su od interesa za državu dobijali ovakva priznanja, trebalo osloboditi plaćanja poreza na revolver, jer oni nisu sakupljači oružja koji daju novac, iz njima poznatih razloga, da dođu do oružja. Ova priznanja su bila javna, štampa je objavila, SUP ima sve upisano. Nije u redu da Ministarstvo unutrašnjih poslova od njih sada zahteva da zbog toga što su to dobili plaćaju dažbine i porez za ono što su bili dobri, a nisu dobili novac, nisu dobili ordenje i sve ostalo, čin u vojsci ili u nekim drugim prilikama. Molim vas, možda je moguće da u ovom zakonu te ljude zaštitimo. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, gospodine Krpiću. Dajem reč potpredsedniku Vlade, ministru Božidaru Đeliću. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, prvo da reagujem na ovo poslednje – ovo nije tema današnje rasprave, ali u slučaju da poštovani poslanik želi da uputi inicijativu, to je inicijativa za Ministarstvo finansija. MUP ima svoju politiku, koju sledi u tom domenu, a za oporezivanje je zaduženo Ministarstvo finansija. Dozvolite mi da vam se na kraju zahvalim, svim političkim strankama, na ovoj sadržajnoj diskusiji. Poštovani narodni poslanici, pred vama su dva zakona. Prvi će obezbediti veću socijalnu pravdu i fleksibilnost u oporezivanju imovine. To je izuzetno bitna tema, nešto što će uskladiti ovaj zakon sa drugim zakonima naše zemlje u domenu poreza, što će obezbediti da nemamo dve stope u jednoj kalendarskoj godini, te vas pozivam da izglasate zakon o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu. Što se tiče Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, jasno je da se ovde cilja na izuzimanje od oporezivanja manjih kombi vozila, koja imaju manje od 3,5 tona, što su zapravo sredstva za rad, za privređivanje. To jeste bio previd i to se sada ispravlja, tako da u ovom teškom ekonomskom momentu dajemo bolje uslove mnogim ljudima koji imaju potrebu da transportuju za posao, a ne za sopstvene potrebe. Napokon, imamo seriju finansijskih aranžmana. Dva su stvarno inovativna: ovaj sa EU od dvesta miliona evra, ovaj drugi sa Svetskom bankom, u iznosu četiristo miliona dolara. Naravno, danas smo raspravljali o tome da li je potrebno Srbiji da se zadužuje. Način na koji jedna zemlja ne mora da se zaduži jeste da ima izbalansiran budžet, ali izbalansiran budžet je šansa manje za pokretanje ekonomske aktivnosti. Još od tridesetih godina, Kejnca i njegovih sledbenika, skoro sve zemlje u svetu imaju umerene budžete, koji ne ugrožavaju makroekonomsku stabilnost i monetu, a istovremeno doprinose aktiviranju potražnje i, samim tim, ekonomije. To je u velikoj meri ono što su primenile neke zemlje koje su proklamovale ideologiju koja je bila daleko od socijaldemokratske, na primer liberalne, to je onaj instrument koji su upotrebile u ovom momentu velike ekonomske krize. Ne možemo, s jedne strane, reći potreban nam je umereni budžetski deficit (ponavljam, jedan od najnižih u Evropi danas, od 4,1% BDP) i s druge strane reći ne treba i ne želimo da se zadužimo. Zapravo, prava tema je kako pronaći najkvalitetnije izvore finansiranja deficita. Pred sobom danas imamo nekoliko izuzetno povoljnih aranžmana. Dokaz za to je da su garanti za njih tri institucije koje imaju najbolju moguću kreditnu ocenu, „tripl ej“ ili AAA: EU, Svetska banka i Nemačka banka za razvoj, koje će obezbediti da se za naše potrebe, za budžet, a i za investicije u Hidroelektranu „Zvornik“ obezbede kvalitetni izvori. Imamo još jedan aranžman koji je klasičan, ali i te kako politički bitan, ljudski bitan, a to je garancija jedne komercijalne banke za naše opštine na severu Kosova, koja će obezbediti da se posle toliko godina obnovi vodosnabdevanje i da za sve ljude, nezavisno od njihove etničke pripadnosti, život bude bolji. Dame i gospodo, pred vama je jedan paket dosta raznolikih tekstova i domena, to je tačno, ali koji kao jednu zajedničku nit ima interes građana i zbog toga apelujem na sve političke stranke da ih izglasaju. U ime Vlade Republike Srbije vam se zahvaljujem. Hvala.
Zahvaljujem uvaženom potpredsedniku Vlade, gospodinu Đeliću. Dozvolite da zaključim zajednički načelni i jedinstven pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, Predlogu zakona o izmenama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist „Hipo-Alpe-Adria banke“ a.d. Beograd po zaduženju opština Kosovska Mitrovica, Zvečan i Zubin Potok, Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj instituciji KfW po zaduženju Javnog preduzeća „Elektroprivreda Srbije“ (Projekat rehabilitacije HE Zvornik), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o kreditu između EU i Republike Srbije i Narodne banke Srbije, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma između Saveta ministara Republike Albanije i Saveta ministara BiH, Vlade Republike Makedonije, Vlade Republike Srbije, Vlade Republike Slovenije, Vlade Republike Hrvatske i Vlade Crne Gore o regulisanju duga Republike Albanije po obračunima vezanim za robni promet između Republike Albanije i bivše SFRJ i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora kojim se reguliše odgovornost za naknadu troškova između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Poštovani narodni poslanici, cenjeni potpredsedniče, zahvaljujem na učešću u radu. Nastavićemo rad sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što započnemo današnju sednicu, molim da minutom ćutanja odamo poštu žrtvama katastrofe u Japanu. Slava im. Nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 87 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova i Snežane Malović, ministra pravde, sednici prisustvuju Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Zorica Lončar Kasalica, načelnik Uprave za upravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Jovan Ćosić, šef Odseka za normativne poslove u Ministarstvu pravde, Goran Tokić, šef Odseka za međunarodnu pravnu pomoć u krivičnim stvarima u Ministarstvu pravde, Nina Gavrilović, inspektor u Kabinetu ministra unutrašnjih poslova, Biro za međunarodnu saradnju i evropske integracije i Aleksandra Popović, samostalni savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad. Ovlašćeni predstavnik Vlade Ivica Dačić je na Odboru za bezbednost u zgradi Skupštine, pa će nam se priključiti kasnije. On ili neko drugi od predstavnika Vlade. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 14 - 22. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU TREĆEG DODATNOG PROTOKOLA UZ EVROPSKU KONVENCIJU O EKSTRADICIJI, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU MEĐUNARODNE KONVENCIJE O ZAŠTITI SVIH LICA OD PRISILNIH NESTANAKA, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU UGOVORA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I CRNE GORE O IZMENAMA I DOPUNAMA UGOVORA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I CRNE GORE O IZRUČENjU, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE MAKEDONIJE O PREDAJI I PRIHVATU LICA ČIJI JE ULAZAK ILI BORAVAK NELEGALAN SA PROTOKOLOM IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE MAKEDONIJE O SPROVOĐENjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE MAKEDONIJE O PREDAJI I PRIHVATU LICA ČIJI JE ULAZAK ILI BORAVAK NELEGALAN, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE MAKEDONIJE O REGULISANjU REŽIMA POGRANIČNOG SAOBRAĆAJA, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VEĆA MINISTARA BIH O POLICIJSKOJ SARADNjI, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU ZAVRŠNIH AKATA SVETSKE KONFERENCIJE O RADIO-KOMUNIKACIJAMA I PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I SAVETA MINISTARA BIH O VETERINARSKOJ SARADNjI (tačka 20. povučena je iz procedure) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 14 - 22, pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa podsećam vas da, prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje tako da Poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi, Poslaničkoj grupi SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde, Poslaničkoj grupi URS – 28 minuta i 48 sekundi, Poslaničkoj grupi Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi, Poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica – 24 minuta, Poslaničkoj grupi SPS - JS – 18 minuta, Poslaničkoj grupi LDP – 15 minuta i 36 sekundi, Poslaničkoj grupi Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi,Poslaničkoj grupi manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslaničkoj grupi PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Trećeg dodatnog protokola uz Evropsku konvenciju o ekstradiciji, Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije o zaštiti svih lica od prisilnih nestanaka, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o izmenama i dopunama Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o izručenju, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o predaji i prihvatu lica čiji je ulazak ili boravak nelegalan sa Protokolom između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o sprovođenju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o predaji i prihvatu lica čiji je ulazak ili boravak nelegalan, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o regulisanju režima pograničnog saobraćaja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Veća ministara BiH o policijskoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju završnih akata Svetske konferencije o radio-komunikacijama (WRC-07) i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara BiH o veterinarskoj saradnji. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč, ili izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost? (Nisu tu.) Odbor traje, što znači da nemamo Dušana Bajatovića. Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za saobraćaj i veze, narodni poslanik Velimir Ilić, želi reč? (Nije tu.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ovlašćeni predstavnik SRS je Boris Aleksić. Najpre dajem reč narodnoj poslanici Milici Vojić Marković.