Uvaženi predsedniče, poštovane kolege poslanici, uvaženi gosti. Danas imamo tri tačke dnevnog reda koje se odnose na instituciju koja je Republička komisija za zaštitu ponuđača u postupcima javnih nabavki i izbor za predsednika i jednog člana Komisije. Mi smo imali pre dve nedelje, ako se sećate, raspravu o Izveštaju o radu za prošlu godinu ove institucije i tu smo naveli koji su sve rezultati postignuti kada je u pitanju ova Komisija. Prema članu 189. Zakona o javnim nabavkama stav 2. predsednika Komisije i člana Komisije za zaštitu ponuđača u postupcima javnih nabavki bira Narodna skupština Republike Srbije, a na predlog nadležnog odbora, a na osnovu sprovedenog konkursa. Na nama je bilo da na drugoj sednici odbora raspišemo konkurs u dogledno vreme, pre isteka mandata predsednika da bi obezbedili pravni sled, odnosno kontinuitet za vršenje ove funkcije iz prostog razloga što funkcionisanje ove Komisije se sastoji od devet članova u tri različita veća koji odlučuju o svim predmetima po drugostepenoj žalbi u postupcima javnih nabavki, kada su u pitanju zaštita prava ponuđača. Da ne bi blokirali kao parlament rad ove Komisije i ovog državnog organa u obavezi smo bili da kada dođe do prestanka te funkcije da odmah nakon toga obezbedimo kontinuitet i izbor sledeće, odnosno mandat predsedniku Komisije ističe 18. decembra, ali smo mi sve radnje za izbor novog predsednika preuzeli mnogo ranije, tako da smo na drugoj sednici Odbora još 28. oktobra doneli odluku za pokretanje ovog postupka, raspisali konkurs i odmah smo formirali i radnu grupu od tri poslanika koji će pregledati kompletnu dokumentaciju i reći da li je u skladu sa zakonom predata ta dokumentacija. Tridesetog oktobra na sajtu Skupštine, a i u dnevnom listu „Politika“ je raspisan konkurs. Tu su navedeni uslovi koji su definisani članom 191. stav 1. Zakona o javnim nabavkama za predsednika, a stav 3. za člana Komisije za zaštitu ponuđača u postupcima javnih nabavki. Tu su se javili na konkurs. Konkurs je trajao 20 dana. Javio se jedan kandidat za predsednika i tri kandidata za jednog člana Komisije za zaštitu ponuđača u postupcima javnih nabavki. Naš zadatak je bio da obavimo razgovor sa svim kandidatima i nakon toga da Odbor donese odluku i predloži plenumu danas kandidate za ovu funkciju. Na 12. sednici Odbora koja je bila 10. decembra imali smo razgovor sa kandidatima. Pošto smo razmatrali samo jednu prijavu za kandidata za predsednika Komisije. To je bila Hana Hukić. Ona je dosadašnji predsednik Komisije. Imali smo prilike da čujemo koji su to rezultati koji su postignuti uopšte kada pričamo o prethodnom njenom mandatu. Treba reći da je u skladu sa svim zakonskim zahtevima predata kompletna dokumentacija, da je od 2013. godine radila u Komisiji, a od 2015. godine je na čelu ove Komisije. Podsetiću vas da u prošlom sazivu dok nismo doneli nov Zakon o javnim nabavkama, ova komisija se birala na osnovu testiranja koje je sprovodio Odbor i reći ću vam da, pošto je po starom zakonu izabran predsednik, da je Hana i tada položila i dostigla određeni prag znanja, kada je u pitanju uopšte to testiranje. Testiranje je bilo u skladu sa procedurama koje je Odbor propisao, gde su se pitanja izvlačila neposredno pre samog polaganja. Ono što je za nas najznačajnije, to su rezultati koje je ova Komisija postigla za sav ovaj period. Mi smo imali prilike da čujemo za prethodnu godinu da je čak Evropska komisija poslala svoje stručnjake iz ove oblasti da izvrše analizu u procenu efekata sistema kontrole javnih nabavki u Srbiji, a posebno za određene oblasti koje nazivaju osetljive, kao što su zdravstvo, kao što je rad sa posebnim kategorijama i to je ono što mislim da je negde kvalifikovalo i pokazalo da je period rešavanja po predmetima koji se nalaze u ovoj Komisiji se gotovo duplo smanjio. Iznosio je preko 50 dana, a sada iznosi u proseku 28 dana rešavanje predmeta. Kada govorimo o predsednici koja je kandidat za predsednika Komisije, za nas je od velikog značaja što se na taj konkurs niko drugo nije ni javio. Zato što je očito opšte poznato u ovoj branši da neko ko zaista dobro vodo ovu Komisiju nije hteo da se javi, da ne bi konkurisao nekome ko zaista ima dobre rezultate iza sebe. Na kraju krajeva i saradnici sa kojima radi u ovoj Komisiji su pokazali visok stepen profesionalnosti, a kada govorimo o predlogu za članove Komisije, za jednog člana su se javila tri kandidata. Moram da kažem da smo mi svi kao članovi Odbora svesni toga da su oni jako dobri. Javio se dosadašnji član koji je do sada vršio funkciju i imao izbor. To je Jasmina Milenković koja je takođe u Komisiji od 2014. godine, koja je takođe 2016. godine kada je prvi put izabrana, polagala taj test, prošla testiranje koje smo dali kao Odbor. Bila je izvestilac u preko 1.200 predmeta. Učestvovala je u Poglavlju 5. za pregovore koje se odnose na javne nabavke, učestvovala je u izradi Zakona o javnim nabavkama u radnoj grupi koje je i ministarstvo, zajedno sa Komisijom, to radilo. Ono što treba reći to je da zaista je pokazala jedan visok stepen efektivnosti na svom poslu. Kada pričamo o druga dva kandidata, i oni takođe potiču iz službe Komisije. Takođe se bave ovim poslom, ali smo rekli i na samom Odboru da s obzirom da vrlo često ističe mandat pojedinim kandidatima, znači nisu svi u isto vreme izabrani, da to jednostavno ih ne demorališe da se sledeći put jave na konkurse, s obzirom da se vrlo često menjaju i kandidati, jer ih ima jako puno. S druge strane, nama je jako važno da ova Komisija radi u svom punom kapacitetu, kada je u pitanju izbor ovih članova, zato što jedno Veće ima tri člana. Ukoliko je ono nepotpuno u svom sastavu onda jednostavno se odugovlači uopšte taj period za donošenje odluka, kada su u pitanju predmeti za zaštitu ponuđača. Tako da je predlog Odbora za izbor Republičke komisije za zaštitu ponuđača u postupcima javnih nabavki kada je u pitanju predsednik Odbora Hana Hukić, a kada je u pitanju član Jasmina Milenković. Hvala.
Dobro. Još nismo prešli na ovlašćene u ime grupe, sad govorimo o predlagačima. Tu mislim na Aleksandru Tomić, Vladimira Đukanovića i Aleksandra Pantića. Naravno, već sam rekao Tatjana Lagundžija, izborni član Državnog veća tužilaca i Aleksandar Pantić, izborni član Visokog saveta sudstva, iz reda sudija. Da li neko od vas možda želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima Miloš Terzić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama su danas na dnevnom redu kadrovska rešenja, odnosno Predlog odluke o izboru predsednika i jednog člana Republičke Komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavke, kao i Predlog odluke o izboru članova Državnog veća tužilaca, Predlog odluka o izboru članova Visokog saveta sudstva, Predlog odluke o izboru predsednika sudova. Imajući u vidu da predsedniku i članu Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki mandat ističe 18. decembra 2020. godine nadležni Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava utvrdio je Predlog odluke o izboru predsednika i jednog člana Komisije. Naravno, Narodna skupština je ta koja bira i razrešava članove Republičke komisije. Ono što može da se konstatuje u vezi samog rada Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki jeste da su uspeli da unaprede stanje u ovim postupcima i da smo u prethodnom periodu ostvarili značajan napredak u ovoj oblasti. To se posebno videlo u okolnostima koje su nastale 2020. godine. Republička komisija je nastavila pozitivan trend skraćivanja rokova odlučivanja u postupcima i stvaranja dobrih uslova za efikasnije sprovođenje javnih nabavki. Zadatak same Komisije kao nezavisnog tela u narednom periodu biće da se formira još sigurnije pravno okruženje za sve privredne subjekte i efektivan sistem zaštite prava u postupku javnih nabavki, kao i stvaranje sigurnog pravnog okruženja za naručioce zarad efikasnijeg vođenje postupka. Ono što je takođe potrebno istaći jeste da su, dakle, eksperti Evropske komisije 2019. godine zaista visokom ocenom ocenili rad ove Republičke komisije, posebno u sektorima zdravstva i građevinarstva, odnosno kako oni to karakterišu ranjivim oblastima. To je u stvari najbolji pokazatelj da ova Komisija radi efikasno. Srpska napredna stranke sve što radi u Srbiji, radi za dobrobit građana Republike Srbije. Republika Srbija u postupku javnih nabavki ima rešena prava i obaveze privrede i države, kao što je to rešeno u zemljama EU. Postupak je unapređen, vidljiviji, transparentniji svim subjektima koji u postupcima učestvuju. Danas, za razliku od perioda do 2012. godine, živimo u zemlji u kojoj su svi pred zakonom jednaki, a ne neki povlašćeni. Ono što je svakako jedan od zadataka ove komisije i svih nas jeste potpuno iskorenjivanje korupcije u postupcima javnih nabavki, pravna zaštita i efikasan pravni mehanizam kako bi ponuđači imali poverenje u pravni sistem i u sistem postupaka javnih nabavki. Takođe, važno je da se poseban akcenat stavi na preventivno delovanje kako ne bi dolazilo do zloupotreba diskrecionih ovlašćenja i trgovine uticajem, jer je do takvih zloupotreba dolazilo baš u periodu između 2000. i 2012. godine, kako ne bismo došli u situaciju da pojedini političari steknu bogatstvo u iznosu od više od pola milijardi evra na račun građana Srbije i na štetu budžeta Republike Srbije. Dakle, konačni cilj jeste dobra primena zakona i zaštita državnog budžeta i dobro je da je Ministarstvo finansija Republike Srbije procenilo dobro značaj i ulogu Republičke komisije i da je Republička komisija uzela aktivno učešće u izradi Predloga zakona o budžetu za 2021. godinu. Poštovani narodni poslanici, efikasan sistem sprečavanja zloupotreba u postupcima javnih nabavki do 2012. godine gotovo da uopšte nije postojao. Upravo je SNS ta koja je od 2012. godine pa naovamo, započela suštinsku izgradnju antikoruptivnih mehanizama u Srbiji upravo kroz regulisanje postupaka javnih nabavki. Mi smo 2012. godine počeli da uspostavljamo ozbiljan državni mehanizam borbe protiv korupcije i prvi zakon koji je donet na inicijativu SNS bio je upravo Zakon o javnim nabavkama. Novi Zakon o javnim nabavkama, koji je u primeni od 1. jula 2020. godine još više je popravio stanje u ovoj oblasti i uskladio je domaću zakonsku regulativu sa regulativom EU sa ciljem jasnijeg postupka javne nabavke, uz smanjenje administrativnog tereta za privredne subjekte i kroz sprovođenje elektronske komunikacije u duhu sveobuhvatnog procesa digitalizacije u Srbiji što je svima olakšalo posao u postupcima javnih nabavki, posebno u situaciji kada smo se suočili sa posledicama prouzrokovanim virusom Kovida 19. Kroz donošenje i primenu dobrih zakona, ostvaruje se napredak u svim sferama društvenog života i svakako i u oblasti koja se odnosi na pitanja zaštite prava u postupcima javnih nabavki. Mi smo do 2012. godine imali najveću korupciju u državi upravo kroz postupke javnih nabavki i od strane pripadnika bivšeg režima, i upravo su javne nabavke koristili da očerupaju državni budžet i da uzimaju novac građana Srbije. Mislim da bi bilo dobro da se prisetimo kako su ti postupci izgledali do 2012. godine, pre svega da bi građani mogli da izvuku zaključke kako su to radili oni koji su ovom zemljom upravljali u periodu od 2000. do 2012. godine i kako su uništavali ekonomiju ove zemlje. Mada, zaista je teško otkriti sve malverzacije pripadnika bivšeg režima u postupcima javnih nabavki, jer su u periodu između 2000. i 2012. godine javne nabavke, kao i svi njihovi ugovori, poslovi, bili tajna, a državne tajne su bile javne. Zato smo mi tu da građanima kažemo istinu, kako bi građani Srbije znali ko to ponovo pretenduje da uzima novac iz budžeta. Gospodin Dragan Đilas je sinonim i merna jedinica za korupciju u Srbiji. Čovek čija je čitava politička karijera protkana koruptivnim aferama koje su mu doprinele da se njegovi prihodi stostruko uvećaju od trenutka od kada je ušao u politiku. Ne zaostaju za njim ni drugi političari koji su pod njegovom kontrolom i uticajem. Tu pre svega mislim na Marka Bastaća, bivšeg predsednika opštine Stari Grad, to je onaj poštovani građani Srbije, kome je njegov kum oteo kovertu od reketa za nelegalnu gradnju na Starom Gradu. Njima je, dakle, politika samo sredstvo za povećanje ličnog bogatstva. Godine 2011, pokojna Verica Barać je ukazala i dokazala sistemske pljačke u postupcima javnih nabavki i dokazala da se gotovo svaki četvrti dinar iz postupaka javnih nabavki slivao u džepove Dragana Đilasa i u tajkunski biznis strukture političke stranke koja se tada zvala Demokratska stranka. Godišnje je samo po osnovu provizije odlazilo oko milijardu evra novca građana Srbije. Svi se sećamo da je bivši gradonačelnik Beograda, naravno preko javnih nabavki, kupio softver koji je koštao 10 miliona evra. Taj softver koji je trebao da poveže sve institucije u gradu, naravno, nikada nije stavljen u funkciju. To rade i danas, samo drugačijim metodama, tako što kradu državne tajne i te državne tajne prodaju bugarskim novinarima, kako bi zaradili nešto novca i kako bi uništili srpsku namensku industriju i srpska preduzeća, a konačni cilj im je državni budžet i njegovo uništavanje. U vreme Dragana Đilasa, dok je bio gradonačelnik Beograda, Beograd je dobio najskuplji most u Evropi. Most na Adi je u predračunskoj vrednosti trebao da košta 116 miliona evra, pa je kao čelik poskupeo, pa je nakon toga ta vrednost dostigla 161 milion evra, a na kraju je taj most građane Srbije koštao ukupno 450 miliona evra. Nije čudno zašto je to tako funkcionisalo, jer su firmama u inostranstvu kroz jednu transakciju uplaćivali 2,5 miliona evra, i to firmama koje se bave prodajom brodova, a da pri tom ni Grad Beograd ni država Srbija u tom trenutku nisu otkupili nijedan brod, a te firme nisu mogle uopšte da učestvuju u građevinskim poslovima koji se odnose na most na Adi. Svi se sećamo afere nabavke podzemnih kontejnera koja je građane Beograda koštala šest miliona evra i koji, takođe, nikad nisu bili u funkciji. Taj projekat je, takođe, oštetio državni budžet za 169 miliona. Priveden je direktor Gradske čistoće, kao i njegovi saradnici. Dalje, imamo aferu za rekonstrukciju Bulevara, gde pobeđuju firme koje imaju mesec dana poslovanja i kapital od 500 evra. To im nije bilo dosta, već su sa tom praksom nastavili i posle 2012. godine, tamo gde su kršili zakon, a to je, kako sam naveo, opština Stari Grad, i to se događalo kroz političko delovanje Marka Bastaća. Klasičan primer zloupotreba i sumnjivih nabavki u toj opštini oslikan je kroz zloupotrebu imovine Sportskog centra „Milan Gale Muškatirović“, kada je založena imovina bazena, koji nije opštinska svojina, radi dobijanja kredita od 50 miliona, kojim je trebalo da se otplati dug. Novac je potrošen na nešto drugo i Bastać je očigledno išao putem svog šefa. To su, bez sumnje, nastavili da rade i dalje. To su radili od 2016. do 2020. godine, kada su iz te opštine uspeli da ispumpaju gotovo 1,7 miliona evra kako bi platili svoje političke aktiviste, upravo one koji su u julu mesecu jurišali na Narodnu skupštinu Republike Srbije i pokušali da nasiljem dođu na vlast. To vam najbolje, poštovani građani Srbije, oslikava kako oni doživljavaju demokratiju, institucije, imovinu i državna sredstva Srbije. Gospodo narodni poslanici, pitam se šta bi danas radili sa novcem građana Srbije iz državnog budžeta, kada nekadašnji Đilasov direktor Branko Janković Agencije za javne nabavke grada Beograda krade krem bananice na benzinskoj pumpi, što su zabeležile sigurnosne kamere? Zamislite šta sve sigurnosne kamere nisu uspele da zabeleže do 2012. godine. Ne smem ni da pomislim šta bi radili sa novcem iz budžeta kada bi bili na funkciji i kada bi koristili svoja ovlašćenja. Novac koji je vođa propalog saveza prisvojio za sebe rezultirao je sa 619 miliona evra za samo jednog političara. Zamislite, poštovani građani Srbije, koliko je to novca i koliko je bolnica moglo da se izgradi i opremi za taj novac, kada smo mi za svega četiri meseca izgradili dve potpuno nove kovid bolnice u Batajnici i u Kruševcu za 90 miliona evra. Zato pozivam građane Srbije da realno sagledaju stvari i da ne zaboravljaju one koji su Srbiju bacili na kolena i koji sada hoće da se nasiljem vrate na vlast. Iskreno se radujemo primeni Zakona o poreklu imovine političara, jer će moći da se ispita kako su stekli svoje bogatstvo. O njihovim aferama možemo još mnogo da govorimo, ali hoću da im poručim sa ovog mesta, bez obzira na konstantne napade koji su upućeni ka narodnim poslanicima SNS u Narodnoj skupštini, a to je da ćemo zbog istine i zbog građana Srbije uvek da postavljamo pitanje - kako je svoj prvi milion zaradio gospodin Dragan Đilas? Naime, Đilas insistira na tome da dok je bio vlasti nije uvećao svoje bogatstvo, već da je to plod i posledica njegovih menadžerskih sposobnosti i da to nema apsolutno nikakve veze sa funkcijama državne vlasti i moći. Najbolji argument protiv njegovih tvrdi jesu reči samog Dragana Đilasa. Tokom vanredne izborne skupštine DS 2012. godine, rekao je – ljudi su napravili puno para tako što se uvek u lancu nađe neka državna firma ili državni budžet na koji se ljudi nakače i tu se pravi najveća zarada. Ili, prema rečima njegovog doskorašnjeg političkog saveznika Vuka Jeremića, 18. februara 2013. godine, prilikom gostovanja na televiziji „Prva“, gde je naglasio da je poslovna imperija Dragana Đilasa od trenutka kada je ušao u politiku samo rasla, a da se DS smanjivala. On, dakle, tvrdi da je novac zaradio u Češkoj. Međutim, zvanične institucije češke države tvrde drugačije. Prema njihovim navodima, do 2003. godine kompanije koje su u vlasništvu Dragana Đilasa prihodovale su 80 hiljada evra, nakon čega su ugašene zbog netransparentnog poslovanja, ali od 2004. godine njegovo bogatstvo eksponencijalno raste. U tom delu ključna je bila saradnja sa RTS i izdavanje reklamnog prostora na toj televiziji preko njegovih marketinških agencija. Dakle, Dragan Đilas u politiku nije ušao kao bogat čovek, ali jedno je sigurno, u jednom trenutku iz politike kao enormno bogat čovek izlazi. Onda, kada je SNS sprovela reforme fiskalne konsolidacije, kada smo sproveli ekonomske reforme, kada smo obezbedili suficit u budžetu četiri godine za redom, onda hajde da se ponovo vratim u politiku i hajde da Srbiju ponovo bacimo na kolena i da Srbiju ekonomski i politički uništimo. Sam Dragan Đilas je davao kontradiktorne izjave u vezi toga koliko je njegova politička moć uticala na sticanje njegovog bogatstva. Čas insistira na tome da njegove privatne kompanije nikada nisu sarađivale ni sa jednom državnom kompanijom, međutim, on je nekada govorio drugačije, pa je u TV duelu 2005. na Pink televiziji s predsednikom Aleksandrom Vučićem izjavio da ipak postoji jedna državna firma sa kojom sarađuje, ili u emisiji „Poligraf“, 3. oktobra 2005. godine, gde je potvrdio i rekao: „Na svu sreću, moje kompanije od svih firmi sa kojima sarađuju, samo je jedna državna, a sve ostalo su privatne“. Zato je važno da pokažemo građanima Srbije kako je izgledalo političko delovanje onih koji su neodgovorno vršili vlast od 2000. do 2012. godine i da ne nasedaju na laži perjanica drugosrbijanske lažne elite pred naredne izbore. Kakve su ti njegove menadžerske sposobnosti kada je uspeo da zaduži grad Beograd 2012. godine za milijardu i 200 miliona evra? Očigledno nikakve kada je u pitanju interes građana Srbije i Beograda. Zaista je malo vremena da istražimo sve njihove korupcionaške afere, npr. u Šapcu, u Paraćinu, ali tek ćemo o tome govoriti u narednom periodu. Što se tiče današnje teme o izboru predsednika i člana Republičke komisije za zaštitu prava u procesu javnih nabavki, i time ću završiti svoje današnje izlaganje, neophodno je da Republička komisija obavlja što efikasniji deo posla i za to će uvek imati podršku Narodne skupštine Republike Srbije. Mislim da smo jedna od retkih država gde ta komisija ima apsolutnu nezavisnost u radu i gde ta komisija za svoj rad odgovara nikom drugom do Narodnoj skupštini. Borbu protiv korupcije ćemo svakako nastaviti. Zakoni ove države važiće za sve političare, tajkune i novobogataše. Što se tiče ostalih tačaka dnevnog reda koja se odnose na kadrovska rešenja vezana za pravosuđe, svi smo u prethodnom periodu imali prilike da vidimo katastrofalne posledice reformi pravosuđa iz 2009. godine. Na isti način kako su pripadnici bivšeg režima vodili postupke javnih nabavki, tako su sprovodili i reforme u oblasti pravosuđa, koje su državu koštale 44 miliona evra. Zbog tako neodgovornog delovanja svi su bili na gubitku a posebno građani, koji nisu dobili bolje i efikasnije pravosuđe. Na kraju su građani takve postupke kaznili na izborima. Srpska napredna stranka nastavlja reforme u svim oblastima, i u sektoru pravosuđa, za dobrobit građana Srbije i to ćemo nastaviti da činimo i u narednom periodu. U vezi kadrovskih rešenja vezanih za pravosuđe, osporavam izbor sudije Bjelogrlić za predsednika Osnovnog suda u Ivanjici i Zlatoja Antića za predsednika Osnovnog suda u Zrenjaninu. Što se tiče građana Srbije, siguran sam da oni danas veruju SNS u rad, red i odgovornost koju pokazujemo, da veruju u trud i rezultate koje Aleksandar Vučić čini za državu i za narod, jer se kraj taj rad, trud i odgovornost tima SNS obezbeđuju veće plate, veće penzije, nove škole, nove bolnice, novi auto-putevi. Jednom rečju, tamo gde je politika SNS i predsednika Aleksandra Vučića, tamo ima sreće za građane Srbije, a tamo gde je politika onih na koje uporno podsećamo i na koje ćemo uporno podsećati kako se ne bi vratili u još goroj formi, tamo nema sreće za građane Srbije. Imajući u vidu navedeno, pozivam kolege narodne poslanike da podrže ove predloge. Zahvaljujem.
Hvala. Idemo dalje, ovlašćeni predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa. Gospodin Muamer Zukorlić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, kolege i koleginice narodni poslanici, kroz iskustvo čovečanstva četiri su institucije ili kategorije koje su predstavljale temelj civiliziranosti jednog društva, jedne zajednice, jedne nacije, odnosno jedne države. Zajednica je mogla ostati bez raznih kategorija i struktura, ali zajednica koja je imala učitelja, zajednica koja je imala sveštenika, zajednica koja je imala lekara i zajednica koja je imala sudiju imale su sigurnost utemeljenja stabilnosti, sigurnosti i imale sud dobar temelj za razvoj pojedinca, porodice i društva u celini. Nakon toliko hiljada godina razvoja ljudske civilizacije možemo utvrditi i konstatovati da i sada i do sada ljudska civilizacija nije uspela da izmisli nešto novo po ovom pitanju, osim pokušaja da se možda verski aspekt odnosno sveštenik izbaci iz nužnosti, ali opet ne kod svih, već kod pojedinih ideoloških orijentacija. Dakle, sudnica, škola, hram i bolnica. To su četiri stuba opstanka, napretka i razvoja svake zajednice, odnosno svakoga društva. Posebno kada nastupe krizna vremena. Jasno se vidi da zapravo ova četiri stuba potvrđuju svoju nužnost, odnosno da se ljudi okreću prema njima. Mi danas imamo, dakle, sudiju, odnosno pravosuđe kao centralnu temu. Svakako da tužioci i tužilaštvo su pomoćni mehanizam, veoma važan ali pomoćni mehanizam sudije odnosno sudnice ili pravosuđa ili uopšte sistema pravde. Čoveku je svojstvena priroda nasilja koja proizilazi iz njegove biološko-životinjske prirode ili dimenzije gramzivosti, jer je čovek sazdan od tri osnovna elementa – biološkog, duhovno-duševnog i mentalnog aspekta. I svakako da blagostanje u tom samom pojedincu ili individui zavisi od toga da li su sva tri elementa u čoveku dobro nahranjena i da li su izbalansirana. Jednako je bitno nahraniti čovekovu materiju, njegovo telo, njegovu biologiju, ali isto tako smo svedoci kada ostane gladna njegova duša, on se pretvara u životinju. Isto tako, svedoci smo da kada čovekov razum nije prosvetljen znanjem, on ostaje primitivnim i ne može služiti svojoj svrsi života, niti individualnoj, niti društvenoj svrsi života. Međutim, ono što nalazimo u biološkom aspektu čoveka jeste njegova srodnost sa životinjom. Tamo stanuju sve one niskosti čoveka, od pohlepe, požude, potrebe za prisvajanjem tuđega, svega onog što se u duhovnoj terminologiji zove grehom, a u pravnoj što se zove nasiljem i nepravdom. To je realna dimenzija čoveka. Čak i najbolji čovek to u sebi ima. I ne možemo nikada to, niti iz pojedinca, niti iz zajednice, potpuno izbaciti. Dakle, intencija nepravde će uvek postojati. Međutim, ovo što treba da bude ambicija svakog uređenog društva jeste da se nepravda koja se dogodi, bila pojedinačna ili kolektivna, ona ima svoju rampu, svoju prepreku, da postoji neka institucija gde se taj kome je nepravda učinjena može obratiti, gde može ispraviti tu nepravdu. To je smisao postojanja pravosuđa, to je smisao postojanja principa i sistema pravde. Zato sve aspekte krize koje postoje kod nas, dakle, oni se mogu i sagledavati i, na neki način, tretirati, odnosno lečiti se različitim aspektima. Ali, ukoliko bismo uspeli da ozdravimo sistem pravde i pravosuđa, verujte, preko polovine ili više bismo problema rešili jer bismo imali to gusto sito na kome bismo prosejavali naše probleme, na kome bismo prosejavali sve ono što se dešava, zapravo i proizvodi razne krize i tada bismo mogli imati određeni tvrdi temelj na kome bismo gradili prosperitetno društvo i prosperitetnu zajednicu. Drugim rečima, sve što postoji od pošasti, od nevaljalih pojava, bio sistemski, bio pojedinačnih, sve one proizlaze iz nekog oblika nepravde, bilo da je to nepravda pojedinca prema drugom pojedincu, bilo da je to nepravda grupe prema pojedincu, bilo da je to nepravda sistema prema pojedincu ili pojedinca prema sistemu. Dakle, sve što se dešava od loših pojava je neka vrsta nepravde, odnosno neka vrsta nepoštovanja pravde. Zato, pitanje pravosuđa, a unutar toga i ono što je danas, između ostalog naš posao, imenovanje sudija, odnosno imenovanje kadrova na određenim sudskim pozicija predstavlja jednu od najtežih obaveza nas narodnih poslanika ovde. Verujte, vrlo često imam sukob unutar samog sebe da, prosto, prihvatim tek tako da kažemo - evo, taj je dobar, neko je rekao da je dobar. S druge strane, nemamo ni mehanizme da saznamo kakav je. S treće strane, procedure su birokratski veoma specifične i nemamo mi sada tu neku veliku mogućnost. Mi narodni poslanici smo nekako doterani na kraju ili da prihvatimo ili da odbijemo. Da bismo prihvatili, trebamo imati argumente za to. Da bismo odbili, treba da imamo još jače argumente za to, tako da je to veoma delikatno pitanje. Naravno, ovo što ovog trenutka govorim nema ambiciju da kažem ovoga ćemo odbiti, ovoga ćemo prihvatiti. Ja ću, naravno, preferirati da i ovaj put prihvatimo ono što je prošlo predviđene procedure, ali želim da ukažem i sebi i svima nama koji smo ovde da pitanje pravosuđa, a pre toga fenomenološko pitanje pravde, ne može biti samo proceduralno pitanje. Mi se o ovom pitanju moramo posvetiti temeljitije. Moramo shvatiti da, ukoliko bude naš ideal pravda, na kraju, na ovom svetu ne postoji apsolutna pravda, na ovom svetu je i najbolja pravda relativna pravde, jer sve što čovek sudi ono je relativno i uvek ima određenu manjkavost, ali koji je najviši stepen kog može jedna ljudska zajednica dostići u pravdi? Najviši stepen koji može ljudska zajednica dostići i postići u pravdi jeste čežnja i želja da se postigne pravda i maksimalni trud da se postigne pravda, a i tada će, naravno, biti određenih propusta. Da sada siđem sa ovog teorijskog aspekta na sami teren. Naravno da je moje iskustvo vezano za određeni lokalitet, za prostor Novog Pazara i Sandžaka i zato što sam što sam jedan od onih koji ne žele da govore o stvarima koje ne poznaju, ne želim da olako iznosim optužbe, da olako cenim i kažem teške reči, pogotovo kada su negativne, a bogami ne i pohvalne, ali kada je u pitanju stanje na prostoru Sandžaka, odnosno Novog Pazara, kvalitet pravosuđa se može meriti i pojedinačno, analizom određenih sudija, analizom određenih sudova, što svakako treba činiti. Međutim, najbolji parametar kvaliteta pravosuđa jeste bezbednosno stanje na jednom prostoru. Dakle, ukoliko mi imamo, ukoliko pratimo više godina bezbednosno stanje na određenom prostoru, mi ćemo po kvalitetu tog stanja, odnosno po kvalitetu bezbednosti ili, još konkretnije, po sniženom stepenu nepravde ili po postojanju pravde i nepravde i njihovim odnosima, oceniti kvalitet tog pravosuđa. To je najbolji parametar. Ostali su, kažem, pojedinačni i treba ih analizirati kako se ne bi desilo da jednako posmatramo dobrog i lošeg sudiju. I to je isto tako veliki problem, jer mi imamo čak i u sudovima, gde ima puno loših sudija, takođe, dobrih sudija i onda im ode glas da su sve sudije tamo loše. To je druga vrsta opet nepravde i zato nemamo pravo ni na tu vrstu paušalnosti, ni na tu vrstu površnosti. Jako je važno i među lošom grupom istaći onoga ko je dobar, kao i obrnutom među dobrom grupom istaći onoga ko je loš. Ali, ono što jesu neumitni pokazatelji, da ukoliko imamo nagomilane probleme u pogledu opšte bezbednosti, u pogledu stepena nepravde od drastičnog nasilja do nekih drugih oblika nepravde, onda tada ipak moramo razumeti da se tom prostoru ili institucijama pravde na tom prostoru moramo značajnije posvetiti. Dakle, meni je žao kao čoveku koji dolazi iz Novog Pazara što se moj grad, moj Sandžak i taj deo ove zemlje najčešće u medijima posmatra ili primećuje ili postoji samo kada su u pitanju incidenti i problemi. Jedna pucnjava, druga pucnjava, treća pucnjava. Dakle, da podsetim javnost, Novi Pazar je u XV veku imao više stanovnika nego London. Dakle, ovo je istorijski podatak. Znači, grad koji je u XV veku imao više stanovnika nego London i on predstavlja jedno središte, kulturno civilizacijsko središte. To je bilo raskršće istorijskih puteva, od Dubrovnika prema istoku, od juga prema severu, severa prema jugu, bez obzira što smo jedno vreme izbegle saobraćajnice, ali to je potencijal. Znate i sami šta se tu sve prepliće, od nemanjićke Srbije, preko krunisanja kralja Tvrtka bosanskog do preplitanja i ukrštanja i sažimanja, nažalost, ponekad i sudaranja svih mnogih velikih kultura i civilizacija. To zapravo govori koliko je to bitan prostor. On je i dalje bitan. On čak i kada je problematičan, on je bitan, ali je sada pitanje našeg odnosa da li ćemo jedan prostor tretirati kao prostor sudara ili kao prostor susreta. Kakav god pristup napravili, taj prostor sam po sebi nije kriv. Nije do prostora, da li se ljudi sudaraju ili susreću. Ne, prostor je prostor. On može biti geografski, geopolotički, geokulturološki itd, ali je pitanje ljudi da li je to neuralgična tačka, da li je to tačka susreta ili tačka sudara. To je pitanje naših pristupa, da li mi želimo da to bude tačka sudara ili tačka susreta. Nažalost, mi smo decenijama imali pogrešan pristup samom Sandžaku kada je politika u pitanju. Imali smo nekako politike isključivosti. Smatralo se ukoliko nešto dobiju Srbi, ostvare neki svoj cilj, da to apriori mora biti na štetu vršnjaka. Ukoliko nešto dobiju Bošnjaci ili ostvare, to mora biti na štetu Srba. Politike ili - ili su nas uništile, zaustavile. Pojele su nam stotine godina. Treba da stavimo tačku, mi poslanici Stranke pravde i pomirenja se borimo da otvorimo novu stranicu gde ćemo iza nas poslati u prošlost politiku ili - ili, politiku isključivosti, jer i prostorno i kulturološki tu ima mesta za sve koji žive, za Bošnjake, Srbe, Crnogorce, Albance, Rome i sve druge. Dakle, prostor nije tesan ni geografski, ni kulturološki. Tradicionalno kada gledamo odnos običnih ljudi, on nikada nije bio prostor isključivosti. Nikada to nije bio prostor ili mi ili oni, nego, naprotiv, i mi i oni. Međutim, kad god su se umešale neke tendenciozne politike koje su htele da narod jedan ili drugi koriste za svoje banalne partijske lične interese ili ciljeve. Onda smo imali određena paljenja ili određene negativne tendencije. Prema tome, ukoliko otvorimo jednu takvu novu stranicu gde ćemo imati politiku i jedni i drugi sa jednima i sa drugima baš onako kako je to tradicija Balkana općenito, ali suštinski u kulturološkom smislu, ne politički i vojno. Takva je i tradicija samog Sandžaka i Novog Pazara. Međutim, da bi mi imali mogućnost da takvu politiku primenimo moramo imati, pre svega, sigurnosti u sopstveni kulturološki identitet, jer ukoliko ja imam takvu sigurnost, ja nemam problem da sedim sa drugim, da razgovaram sa njim, da se družim, da razmenjujem svoja kulturološka blaga, a ukoliko sam nesiguran, onda ja pokušavam sopstveni subjektivitet i identitet da gradim na negaciji drugog, na eliminaciji drugog, na udaljavanju tog drugog ili eventualno na uzurpaciji njegovih dobara. U tom kontekstu jako je bitno da notiramo šta je to zajedničko među nama. Ja sam u mnogim pokušajima da to uradim našao da je mnogo više tog zajedničkog, nego onog po čemu se razlikujemo, iako to po čemu se razlikujemo uopšte ne smatram manjkavošću, nego smatram nečim što je prirodno Bog dao, stvorio ljude narodima, nacijama i plemenima, ali im dao isto tako da se zapravo dokazuju i takmiče isključivo po plemenitosti i po ljudskosti. Dakle, to što se razlikujemo, treba jedni drugima da poštujemo i treba da pomognemo i da omogućimo, pre svega, kao sistem države da svako to razvija u okviru sopstvenih, duhovnih, etničkih i svih drugih uverenja i posebnosti, ali ono što je zajedničko, i toga je mnogo više, i ono se tiče ovih realnih aspekata života, bilo da je u pitanju sistem pravde, bilo da je u pitanju sistem obrazovanja, bilo da je u pitanju sistem lečenja, bilo da je u pitanju infrastruktura ili privreda. Inače, kada imamo rupu na putu, ta rupa ne zna da li je to srpski točak ili automobil ili bošnjački točak ili automobil, on će biti polomljen. Na ovom polju imam određene pomake i ozbiljne najave vezano za infrastrukturu, i to je nešto što svakako pozdravljamo. Ono što nam kasni jesu investicije, fabrike, a o tome sam već govorio, neću se na to vraćati. Prema tome, u sistemu pravde, ukoliko kriminalci sa namerom likvidacije nekoga, odaberu prostor platoa policijske uprave, draga gospodo, to nije poruka, to nije obična likvidacija usred bijela dana, dakle, to je poruka državi, to je poruka policiji - mi smo sigurni, mi možemo da pucamo ispred policijske uprave zato što ili smo toliko ojačali da je policija za nas i država su jako slabi, što u ovom slučaju nije tačno, već imamo nekoga u toj policiji koji nas štiti, što jeste tačno. To treba da bude briga svih nas i, kada se o ovome govori, ne treba da imamo nikakve partijsko-politikanske razlike ili namere po tom pitanju. Zašto? Zato što taj kriminalac, koji je puca toga dana, u nogu pogodio onoga ko mu je bio cilj da ga likvidira, a u grudi je pogodio ženu, nevinu osobu, koja je prolazila tog trenutka trotoarom. Gospodo, ta žena je mogla biti ko. Taj metak nije pitao da li je ona Bošnjakinja ili Srpkinja, taj metak nije pitao čija je ona sestra, čija je ona majka, mogla je biti bilo koga. Prema tome, ovo je tema koja ne sme ni na koji način biti drugorazredna. Znam da ćemo proceduralno sve ovo završiti, ali mi moramo ove teme usvojiti kao strateške, podići ih iznad partijskog interesa i krenuti zajedno da se konačno obračunamo sa kriminalom i nasiljem, ne da ih ukinemo. Nikad nijedna civilizacija nije uspela ukinuti kriminal, ali se kriminal mora vratiti tamo gde mu je mesto, gde se i jezički terminološki tretira - u podzemlje, ispod šahti. Kod nas se kriminal izlio kao fekalija iz šahti i mi moramo sve učiniti, svim sistemskim mehanizmima, pre svega, pravosuđa, tužilaštva, policije da zapravo to zaustavimo. Hvala vam.
Zahvaljujem, potpredsedniče Zukorliću. Imamo više prijavljenih u sistemu. Trenutno prednost imaju predstavnici predlagača. Prvo, ispred Odbora za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu, predsednik Odbora Vladimir Đukanović.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovani članovi VSS, Državnog veća tužilaca, da vas pozdravim. Ja ću malo otvorenije da pričam o ovoj tematici. Možda će me to koštati, možda neće, ali kako god, jer mislim da je veoma važno zato što ovde mora da se malo menja svest ljudi. Mi tu svest koju smo od Broza sebi nametnuli je takva da uvek moramo da slušamo vlast i mene to strašno nervira kada nekada ovako istupam, pa obično politički protivnici, a i mnogi kod nas, što se tiče nekih kolega, pa kažu – to si se ti dogovorio sa Vučićem. Nikada se u životu ni za šta nisam dogovarao sa predsednikom stranke, iako bih ga svakako uvek pitao nekada za neko mišljenje, pošto ga izuzetno uvažavam kao čoveka koji jeste lider ove zemlje, ali ljudi moraju da budu nezavisni i samostalni i da samostalno razmišljaju, a ti koji vas osporavaju što samostalno razmišljate su upravo oni koji su naučili da dobiju mišljenje od nekoga, da im neko servira mišljenje i da tako misle. Nije ni pravosuđe izuzeto od toga. Naučili smo, nažalost, kao narod, kroz tolike godine da uvek idemo uz dlaku nekome i moram da kažem, a ubeđen sam da će se članovi VSS složiti i većina sudija – u ovoj zemlji ne postoji politički pritisak na pravosuđe. To je laž. To je izgovor. Ne postoji. Najveći pritisak na pravosuđe dolazi iz privrednih krugova. To je najveći pritisak koji postoji – tajkuni, raznorazni privrednici koji misle da mogu tek tako da dođu do sudije da im reši problem itd, oni vrše pritisak. To će vam reći sve časne sudije. Politički pritisak, ako postoji, možda na nekom nivou lokalne samouprave, možda neki predsednik opštine da sebi za pravo da može da zove predsednika suda, sudiju itd, ali moram da kažem da cenim jako sudije, evo, kao advokat u svojoj praksi. Pošto svaki advokat, složićete se, na suđenju gleda interes svog klijenta i uvek će, naravno, pokušati nešto i mimo procedure, da proba da svom klijentu ide u korist, ali svaki sudija kada vas, što bi narodski rekli, oduva na suđenju, ja cenim tog sudiju, jer ima kičmu, jer ima stav, jer je potpuno nezavistan i svaka mu čast na tome. Iskreno moram da kažem, od kada sam postao član VSS i Državnog veća tužilaca, nema ko me nije zvao te za ovog sudiju, te za onog. Ogovaranja, to je strašno. Podmetanja jedni drugima, to je jezivo, a isto i u advokatskoj praksi. Valjda ljudi misle da imaš politički uticaj, pa ćeš moći da utičeš na sudiju. Ljudi, ja to ne radim, pre bi se ubio nego to da radim i nemojte više nikada da me zovete za tako nešto. Neću to da radim. Ti koji osporavaju kažu – ti ćeš da vršiš politički uticaj. Ne, oni te osporavaju zato što su oni takvi, sebe gledaju u ogledalu, oni su ti koji su vršili politički uticaj na sudove i postavljali sudove po kriterijumu kako im opštinski odbor dostavi kandidaturu, pa kažu – ovaj je podoban, radio je za naš odbor, kampanju, od vrata do vratu, neka ovaj bude sudija. Setimo se samo kako je to DS radila nekada. Ja to neću da radim i otvoreno kažem svim svojim kolegama i bilo kome – nemoj da me iko ikada zove za bilo kog sudiju, ne interesuje me. Ja ću vas iz kurtoazije saslušati, ali mi ne pada na pamet da to poslušam, nego ću gledati kakav je taj zaista kandidat, pa ako dobije većinu u VSS, kao ovde što imamo gomilu sudiju, i predsednika sudova, neka bude izabran, ali neću to da radim. Postoji nešto što se zove dostojanstvo. Ako u Ustavu piše da je sudija nezavistan i samostalan, ima tako i da bude. Ako ima stalnost sudijske funkcije, a to sudije moraju da imaju u svojoj glavi. Stalnost sudijske funkcije je veoma važna stvar. Vi kada izaberete tog sudiju gotovo nikad više ne možete da ga smenite, odnosno da ga razrešite, osim ako mu ne istekne radni vek ili ako ga ne uhvatite u krivičnom delu, ali se obično gleda dostojnost osobe koju birate. Zato je ovo veoma važna stvar. Naše pravosuđe je nažalost dotaklo dno i to upravo zbog ovakvog razmišljanja ljudi i naše javnosti. Naše pravosuđe je danas ubedljivo na najnižem stepenu poverenja, jer će ljudi uvek smatrati, ako imaš vezu, možeš nešto da mi rešiš. Nemojmo to više da radimo. Sudije su 90% čestite, časne i poštene. Ima 1% koji očigledno remeti to sve, ali moramo od ljudi da znamo, i to su ljudi od krvi i mesa, žive u ovom društvu u ovom okruženju. Nemamo pravo da ih tretiramo kao da su gubavi, kao da su ne znam šta i kad god vidimo sudiju pa to je strašno. Nisu oni krivi što možda nekada postoje loši zakoni u smislu procesnih pravila itd, što se odugovlače, nažalost, suđenja. Šta da radite? Postoji negde procesna mogućnost da to radite. Zato smo mi tu da menjamo takve zakone. Veliki sam pristalica promena ZPP-a u mnogo čemu. Za ZKP sam zaista veliki pristalica promena mnogo čega. Hoćemo da se borimo protiv organizovanog kriminala. Slažem se. Moramo da se borimo protiv organizovanog kriminala, ali onda to tužilaštvo zaista mora da prione na posao. Recimo, ja sam veliki pristalica da se ono policijsko zadržavanja sa 48 sati produži na 72 časa. Nadam se da će se to jednom usvojiti, jer taj jedan dan mnogo omogućava i tužiocu, a i policiji da prikupi određene podatke, pa taj koji ode na 72 časa na policijsko zadržavanje ima tri dana da razmisli šta je radio, a ne ovako posle 48 časova, uglavnom bude pušten ili, ako se odredi taj pritvor, pitanje je kako se određuje. Imali smo iks puta slučajeve, pa čak i za pokušaje ubistva, gde posle 10 dana sudija za prethodni postupak kaže – nema indicija da će da ponovi delo i pusti onoga ko je imao pokušaj ubistva. Dešavalo se to ljudi i onda šta ljudi da pomisle – gde je ovde pravda? Znači, to moramo mi da menjamo ovde u Skupštini i tu pravosuđe može da nam pomogne. Ono što želim uvek da istaknem, pravosuđe ne može da bude nezavisno od naroda. To što sada neko traži i vrše se strašni pritisci da isključivo sudije same sebe biraju. Ljudi, to nije normalno. Svakako da nezavisnost i samostalnost mora da postoji, ali ne možete da budete odvojeni od naroda. Šta ćemo da imamo, kastu od 10 ljudi koji će da bira sudije? Pa ti će da budu najbogatiji u državi onda jer će da odlučuju o tome ko će da vam bude sudija, a onda sudovi nikom živom neće odgovarati i sada imamo taj problem. Ja sam inače veliki protivnik ovog izbora na prvi mandat, to treba ukinuti, ako u Ustavu piše da imaš stalno sudijske funkcije, kakva provera na prvi mandat kad si izabran, onda si sudija i to je to. To se slažem da bi trebalo ukinuti. Nadam se da će ovim ustavnim promenama to da se dogodi, ali ne možemo da sudove odvojimo od naroda, tim pre zato što sud kada donosi presudu, donosi presudu u ime naroda, a jedina veza naroda sa državom je ovaj parlament ovde, zato što narod svoj suverenitet prenosi na poslanike. Pa nemoguće je baš toliko da budete odvojeni od naroda i da kažete „e mi smo sad skroz nezavisni, samostalni“. Ne, to nije nezavisnost i samostalnost. Vi morate da imate neku vezu sa narodom, pa makar preko ove Skupštine. I zato sam veliki protivnik toga da u potpunosti sudije same sebe biraju. To nas dovodi do sudokratije, to nas dovodi do jedne potpune odvojenosti jedne grane vlasti u potpuni neki, kako bih se sad izrazio, to je država u državi, eto u bukvalnom smislu. I naravno da na takvu granu vlasti će onda mnogi drugi vršiti uticaj. Hajte, nemojmo da se zamajavamo i da se zanosimo, pa sad ćemo da budemo naivni da ne vidimo kako raznorazne ambasade ovde pokušavaju da vrše uticaj na naše sudove. Organizuju se seminari, pa odjednom neko oprema naše sudove, recimo USAID ili već neko. Nemojte mi reći da oni to rade zato što mnogo vole naše pravosuđe i žele da pomognu, pa nismo naivni toliko. Naravno da se uticajem na sud od strane tih ambasada zapravo suštinski vrši kontrola države i kada biste imali apsolutno izdvojenost jedne grane vlasti od države, pa mi ćemo onda dobiti da ta grana vlasti radi za neke druge vlade, a da suštinski za svoju državu ne radi, zato što ćete uvek imati strahovit uticaj stranog faktora na tako nešto i to mora da se nekako spreči. Na kraju krajeva, ti što nam sve to traže iz EU, Venecijanske komisije, ja stvarno sve to poštujem, ali oprostite, kako je u vašim zemljama? Da li to može baš u vašoj zemlji tako? Pa, nemojte od Srbije praviti „banana“ državu. Srbija je samostalna nezavisna država. Poštuje evropska pravila, ali kad to bude važilo kod vas onda možemo da pričamo da tako nešto važi i ovde. Ali, pošto to ne važi kod vas i vi to nikada nećete uvesti jer znate dobro čemu to vodi, onda nemojte ni od nas nešto takvo da tražite. Sve u svemu, mi danas ispunjavamo dobar deo kriterijuma za poglavlje. Biramo osamdeset i nešto predsednika sudova. Bogu hvala da će predsednici sudova stupiti na dužnost. Visoki savet sudstva, Državnog veća tužilaca, mi konstatujemo šta su sudije i tužioci birali, koje svoje predstavnike biraju Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca, ja to pozdravljam. Ono što sam zgranut, i sad stvarno moram da reagujem, kada je izabran Visoki savet sudstva, jedna politička stranka, koja nam inače priča kako se strašno zalažu za nezavisnost pravosuđa, je dala saopštenje kako je mnogo zadovoljna izborima za Visoki savet sudstva zato što kaže vlast ne može tu da utiče. Pazite vi to, politička stranka, govorim o stranci „Slobode i pravde“, gospodina Dragana Đilasa. Dali su saopštenje, pa ko ste vi da li ste zadovoljni ili niste zadovoljni sa izborom Visokog saveta sudstva? O kojoj vi nezavisnosti onda pravosuđa pričate, ljudi božiji? Pa, šta bi ste vi radili da ste vlast kada sad kao opozicija dajete saopštenje da ste zadovoljni izborom članova Visokog saveta sudstva? Pa to je ljudi nenormalno, to je za svaku osudu, pa to je politički pritisak ako govorimo o političkom pritisku. I umesto to da javnost osudi, ne, mi se ovde bavimo potpuno neverovatnim stvarima. Mi imamo u tim njihovim medijima glorifikovanje neke dvojice sudija za koje zaista nemam ništa protiv. Ja svakog poštujem, svako ima i neki svoj politički stav, ali ako si sudija idi onda budi sudija, ako nećeš da budeš sudija osnuj svoju političku stranku, izađi na izbore i osvoji glasova koliko osvojiš, a ne da daješ opskurnim portalima poput „KRIK-a“ da daješ kao predsednika Višeg suda intervju, gde napadaš direktno republičkog javnog tužioca. Pa, ko si bre da ti to radiš? Ko si ti to da radiš? Da ne govorim o ovom Majiću, ja ne znam, da li taj čovek ikada piše neku presudu, šta radi taj, osim što se bavi politikom i ne znam, piše knjige? Ljudi moji, vi ste sudije. Nećete da budete sudije? Napustite tu funkciju, razrešiće vas po vašem zahtevu, kako god hoćete, idite bavite se politikom, izađite na izbore. Koliko glasova dobijete – kapa dole, budite u parlamentu, šta god. Ne možete tako da zloupotrebljavate sudijsku funkciju da sa mesta sudije dajete političke izjave. To je van svake pameti. Onda se posle ljutite ako vam neko prigovori i kaže „pa čekajte, vi se bavite politikom a ne vašim poslom“ i onda kažu „to je strašan pritisak na pravosuđe“. Ne, nije nikakav pritisak na pravosuđe. Vi time što to radite, vi vršite pritisak na pravosuđe i takvim pojavama mora jednom da se stane u kraj. Ja molim sudije, sve sudije, ljudi, vi ste nezavisni, vi ste samostalni, radite svoj posao čestito, pošteno, ni po babu ni po stričevima, tužioci takođe. Vi ste samostalni, razlika između samostalnosti i nezavisnosti je prilično velika. Znači, vi ste samostalan organ, radite. Molim vas, evo krenula je borba protiv organizovanog kriminala, ni po babu ni po stričevima. Hapsite za koga god imate sumnju da je negde vršio neka krivična dela. Da li je to deo vlasti neko, da li vam je to rođeni otac, ko god- hapsite. Ova zemlja mora da vidi, da doživi pravdu, jer kriminalci ne mogu da budu na slobodi i ne mogu da vode državu, nego ovde mora da se zna svakako neki red. Naravno, u Danu za glasanje ovo ćemo podržati. Hvala vam.
Hvala. Sada reč ima izborni član DVT, gospođa Tatjana Lagumdžija. Izvolite.
Poštovani predsedavajući Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, DVT kao ovlašćeni predlagač za izborne članove DVT iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca na stalnoj funkciji, nakon sprovedenih neposrednih izbora koji su bili 12. novembra ove godine, a na način i u postupku koji je predviđen Zakonom o DVT, donelo je Odluku o predlogu kandidata za izborne članove DVT iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, te predlaže Narodnoj skupštini da izabere sledeće kandidate. Sa liste Republičkog javnog tužilaštva Branka Stamenkovića, zamenika republičkog javnog tužioca. Sa liste apelacionih javnih tužilaštava, Tužilaštva za organizovani kriminal i Tužilaštva za ratne zločine Milana Tkalca, u vreme donošenja Odluke DVT apelacionog javnog tužioca u Novom Sadu. Iz viših javnih tužilaštava Tanju Vukićević, zamenika javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu, a iz osnovnih javnih tužilaštava Borisa Pavlovića, javnog tužioca u Trećem OJT u Beogradu i Predraga Milovanovića, zamenika javnog tužioca u Drugom OJT u Beogradu. Kada je reč o javnim tužilaštvima sa teritorije autonomne pokrajine, DVT predložilo je Branislavu Inić Jašarević, zamenika javnog tužioca u Apelacionom javnom tužilaštvu u Novom Sadu. Biografije svih kandidata nalaze se u vašem poslaničkom materijalu. Ja ih ovom prilikom ne bih čitala, ali napominjem da se radi o karijernim tužiocima, odnosno zamenicima javnih tužioca, koji uživaju lični i profesionalni ugled u tužilačkoj organizaciji, pa predlažemo da u Danu za glasanje podržite navedene kandidate i izaberete ih za članove DVT iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Takođe i tačka 18. dnevnog reda odnosi se na DVT, koje predlaže prestanak funkcije našim kolegama i to Nerminu Koškovcu, javnom tužiocu u Osnovnom javnom tužilaštvu u Novom Pazaru, Stanislavu Stankoviću, u Osnovnom javnom tužilaštvu u Lebanu, Mihalju Pakaju, javnom tužiocu u Osnovnom javnom tužilaštvu u Bečeju. Svi tužioci su navršili radni vek i iz tog razloga predlažemo da im prestane funkcija javnog tužioca sa datumima navedenim u predlogu naše odluke. Naravno, stojim vam na raspolaganju za sva pitanja vezana za biografije predloženih kandidata za članove DVT iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima izborni član Visokog saveta sudstva iz reda sudija, gospodin Aleksandar Pantić.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, čast mi je i dužnost da vam iznesem predloge Visokog saveta sudstva i to su pre svega Predlog odluke o izboru izbornih članova VSS iz reda sudija, koji je podneo Visoki savet sudstva, Predlog odluke za izbor predsednika sudova, koji je Visoki savet sudstva utvrdio na sednici održanoj 8. oktobra 2019. godine i Predlog odluke za izbor predsednika sudova, koji je Visoki savet sudstva utvrdio na sednici održanoj 16. decembra 2000. godine. Prvi, Predlog odluke o izboru izbornih članova VSS je rezultat izbora za nove članove VSS, koji su održani 7. decembra 2020. godine. Prilikom predlaganja članova VSS imalo se u vidu, oni članovi, odnosno oni kandidati koji su dobili najviši broj glasova iz svoje, da kažem, izborne jedinice, iz svoje baze koju predstavljaju u VSS. Nakon sprovedenih izbora nije bilo nikakvih primedbi, nikakvih pritužbi kako na sam izborni postupak, tako i na rezultate glasanja. Izbori su protekli sasvim regularno i izbore su posmatrali iz Misije OEBS, Društo sudija, Alumni kluba, Udruženja sudija i tužilaca, Odbora za ljudska prava, pravosudne baze juga, Niša, tako da su izbori bili potpuno transparentni i u prisustvu posmatrača. Nakon sprovedenih izbora, najviše glasova po određenim listama dobili su ovi kandidati koje je Visoki savet sudstva i predložio Narodnoj skupštini, a to su: Zorana Delibašić, sudija Vrhovnog kasacionog suda, sa izborne liste Vrhovnog kasacionog suda, Privrednog apelacionog suda i Upravnog suda; Marija Aranđelović Juriša, sudija Višeg suda u Beogradu, sa izborne liste viših sudova i privrednih sudova; Snežana Bjelogrlić, sudija Osnovnog suda u Ivanjici, sa liste osnovnih sudova, prekršajnih sudova i Prekršajnog apelacionog suda; Žak Pavlović, sudija Trećeg osnovnog suda u Beogradu, takođe sa liste osnovnih sudova, prekršajnih sudova i Prekršajnog apelacionog suda. To je jedina lista koja daje dva člana u VSS, što je i logično, obzirom na broj tih sudova, znači, osnovnih i prekršajnih i logično je da imaju dva predsednika u VSS. Poslednji, peti predlog VSS je Vukica Kužić, sudija Apelacionog suda u Novom Sadu, koja je sa liste sudija iz sudova sa teritorije autonomnih pokrajina. To bi bili predlozi za nove članove VSS. Vi u materijalu imate i biografije, podatke o predloženim kandidatima, ali isto tako imate i kompletni grafički prikaz rezultata nakon održanih izbora. Znači, tačno se vidi koliko je bilo kandidata za koju izbornu listu, koliko je broj glasova dobio, izraženo kako u broju glasova, tako i u procentima, tako da u materijalu možete jasno da vidite sve podatke i sve rezultate glasanja nakon sprovedenog izbornog procesa, te ja neću vam čitati i time vas opterećivati. To bi bio prvi predlog koji je dostavio VSS i odnosi se na izbor članova VSS iz reda sudija za novi saziv VSS. Drugi predlog koji je dostavio Visoki savet sudstva odnosi se na Predlog odluke za izbor predsednika sudova. Obzirom da imamo dva predloga odluke za izbor predsednika sudova, ovaj prvi predlog je utvrđen na sednici održanoj 8. oktobra 2019. godine. Znači, ovaj prvi predlog je dosta davno utvrđen i on se odnosi na oglas koji je Visoki savet sudstva objavio u „Službenom glasniku“ Republike Srbije broj 18/19, od 15. marta 2019. godine i u dnevnom listu „Politika“, od 19. marta 2019. godine. Tim oglasom je oglašen izbor predsednika za 42 osnovna suda i 32 prekršajna suda. U međuvremenu obzirom na protek vremena, odlazak u penziju određenog broja sudija i druge okolnosti, VSS je povukao četiri predloga za predsednike osnovnih sudova i dva predloga za predsednike prekršajnih sudova, tako da je konačno ostalo predlog za izbor 38 predsednika osnovnih sudova i 30 predsednika prekršajnih sudova i to su upravo ovi predlozi koji su sada pred vama i koji su konačno dati. Sačinjavanju i donošenju Predloga odluke o izboru predsednika sudova, prethodio je jedan izborni postupak, odnosno postupak predlaganja kandidata koji je regulisan Zakonom o VSS i koji je zaista zasnovan na objektivnim kriterijumima i daje dovoljno garancije da će biti predloženi zaista oni kandidati koji to i zaslužuju, odnosno da će biti predložen onaj kandidat koji je najbolje rezultate ostvario u postupku predlaganja. Prilikom predlaganja, prvo VSS formira komisiju koja treba da predloži kandidate VSS. Iz tri dela se sastoji rad komisije. Prvo, Komisija pribavlja ocenu rada za svakog kandidata i to od Komisije za sprovođenje postupka vrednovanja rada i utvrđivanje ocena rada sudija i predsednika sudova. Znači, prvo se dobija ocena o vrednovanju njegovog rada za posmatrani period od tri godine. Potom se ocenjuje program rada. Svako od kandidata ko je konkurisao za predsednika suda je dužan da podnese program rada u kome će jasno da objasni probleme u tom sudu za koji konkuriše da bude predsednik, način kako on vidi mogućnost rešavanja tih problema, zatim da iznese svoje ideje za unapređenje rada tog suda. Sve to treba da sadrži jedan program rada kandidata za predsednika suda. Taj program rada ocenjuje Komisija VSS ocenom od jedan do pet. Komisija ima tri člana. Svaki član komisije daje svoju ocenu. Potom se saberu te tri ocene, podele se sa tri, dobija se prosečna ocena, odnosno ocena za program rada kandidata koji je konkurisao za predsednika suda. Potom je Komisija obavila razgovor sa svim kandidatima za predsednike sudova. Svim kandidatima su postavljena ista pitanja i na osnovu tih pitanja Komisija utvrđuje motivisanost tog kandidata za obavljanje funkcije, njegove organizacione sposobnosti, sposobnosti rukovođenja sudom i jedan opšti utisak kako bi on predstavljao taj sud za koji konkuriše da bude predsednik. Isto, razgovori sa kandidatima za predsednike sudova se takođe ocenjuju na isti način kao i program rada i sada imamo ocenu za program rada, imamo ocenu sa razgovora i te dve ocene se saberu, podele se sa dva i dobije se prosečna ocena. Uvek se zaokružuje na višu ocenu. Ukoliko bude 4,50 biće 5, ukoliko bude 3,50 biće 4. Znači uvek zaokružujemo na višu ocenu. Pribavljanjem ocene njegovog rada kandidata za predsednika suda i ocenom razgovora sa njim Komisija završava svoj deo posla, sastavlja prethodnu listu kandidata u kojoj je sadržana ocena rada kandidata za predsednika suda i završna ocena sa razgovora i programa rada i to se dostavlja VSS. Visoki savet sudstva pored toga što je dobio od Komisije, traži mišljenje svih sudija suda za koji kandidat konkuriše da bude predsednik. Znači, tog suda u kome kandidat konkuriše da bude predsednik. Sudovi dostavljaju svoje mišljenje na osnovu rezultata glasanja na opštoj sednici, znači sve sudije tog suda glasaju za kandidate koji su se kandidovali na mesto predsednika tog suda i Visoki savez sudstva dobija to mišljenje sednice svih sudija tog suda. Visoki savet sudstva prilikom odlučivanja o kandidatu koji će biti predlog Visokog saveta ima velike argumente i velike elemente da ta odluka ispravna, pravilna i da zaista najbolji kandidat bude predlože. On ima mišljenje kolega tog kandidata koji se predlaže, ima mišljenje kolega o svim kandidatima koji su se kandidovali za mesto predsednika određenog suda ima program rada, vrednovanje programa rada, vrednovanje razgovora sa tim kandidatom i ocenu njegovog rada od strane jedne druge komisije koja se bavi sprovođenjem postupka vrednovanja, tako da Visoki savet sudstva u takvoj situaciji ima sve elemente da donese jednu ispravnu i pravilnu odluku. Nakon provedenog tog i takvog postupka Visoki savet sudstva je na osnovu člana 13. alineja 4) Zakona o Visokom savetu sudstva na sednici održanoj 8. oktobra 2019. godine utvrdio Predlog odluke za izbor predsednika suda i predložio Narodnoj skupštini izbor 68 kandidata. Ja ću samo da pročitam biografije njihovih svih kandidata predloženih. Samo ću ukratko da pročitam koji su kandidati i za koje sudove predloženi. Nebojša Colić sudija Osnovnog suda u Aleksincu, predložen za predsednika Osnovnog suda u Aleksincu; Zlatko Jovanović sudija Osnovnog suda u Aranđelovcu, predložen za predsednika Osnovnog suda u Aranđelovcu; Goran Čimburović sudija Osnovnog suda u Bečeju, predložen za predsednika Osnovnog suda u Bečeju, Marina Prvulović sudija osnovnog suda u Boru, predložena za predsednika osnovnog suda u Boru, Renata Pavešković sudija osnovnog suda u Velikoj Plani, predložena za predsednika Osnovnog suda u Velikoj Plani; Nenad Tadić sudija Osnovnog suda u Velikom Gradištu, predložen za predsednika Osnovnog suda u Velikom Gradištu; Cveta Kajević Grubješić sudija Osnovnog suda u Vršcu, predložena za predsednika Osnovnog suda u Vršcu; Dušan Ljutić sudija Osnovnog suda u Gornjem Milanovcu, predložen za predsednika Osnovnog suda u Gornjem Milanovcu; Jovan Velisavljević sudija Osnovnog suda u Despotovcu, predložen za predsednika Osnovnog suda u Despotovcu; Biljana Čolić Trajković sudija Osnovnog suda u Zaječaru, predložena za predsednika Osnovnog suda u Zaječaru; Snežana Bjelogrlić sudija Osnovnog suda u Ivanjici, predložena za predsednika Osnovnog suda u Ivanjici. Kod Snežane Bjelogrlić moraću da zastanem i da vam dodatno objašnjenje pružim. Snežanu Bjelogrlić smo prethodno predložili za izbornog člana Visokog saveta sudstva. Kandidat za izbornog člana Visokog saveta sudstva ne može biti predsednik suda, što znači da predsednik suda ne može ni da bude član Visokog saveta sudstva. S obzirom da je ona predlog Visokog saveta sudstva za izbornog člana Visokog saveta sudstva ona ne može da bude predsednik suda, ne bi mogla da bude predsednik suda, jer predsednik suda ne može da bude član Visokog saveta sudstva. U zakonu jasno stoji da ne može da bude kandidat za člana Visokog saveta sudstva, pa samim time ako ne može da bude kandidat ne može ni da bude izabran, odnosno ne može da bude član Visokog saveta sudstva. Predloženi kandidati za izborne članove Visokog saveta sudstva stupaju na funkciju 5. aprila 2021. godine. Ona u svakom slučaju ne može da bude i predsednik suda i izborni član Visokog saveta sudstva, te da imate tu činjenicu u vidu prilikom odlučivanja o kandidatu Snežani Bjelogrlić sudiji Osnovnog suda u Ivanjici, koja je predložena za predsednika Osnovnog suda u Ivanjici. Znači, u vreme sačinjavanja tog predloga nije ni počeo postupak izbora izbornih članova Visokog saveta sudstva, tako da je to jedna nova okolnost koju ćete vi imati u vidu prilikom odlučivanja o izboru predsednika Osnovnog suda u Ivanjici. Ukoliko bi vi nju izabrali za predsednika, ona bi u svakom slučaju morala da podnese ostavku pre stupanja na funkciju u Visoki savet sudstva, da podnese ostavku na mesto predsednika. To je veoma brzo, 5. aprila izborni članovi Visokog saveta sudstva stupaju na funkciju. Samo sam dopunio, obrazložio i objasnio, čisto da imate u vidu prilikom odlučivanja. Sledeći predlog Visokog saveta sudstva je Nataša Ivetić sudija Osnovnog suda u Kikindi, koja se predlaže za predsednika Osnovnog suda u Kikindi; Mirjana Pavlović sudija Osnovnog suda u Knjaževcu, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Knjaževcu; Dragan Dimitrijević sudija Osnovnog suda u Kraljevu, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Kraljevu; Jelica Milanović sudija Osnovnog suda u Kuršumliji, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Kuršumliji; Branko Radosavljević sudija Osnovnog suda u Lazarevcu, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Lazarevcu; Miodrag Janković sudija Osnovnog suda u Leskovcu, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Leskovcu; Milica Todorović sudija Osnovnog suda u Loznici, predlaže se za predsednika Osnovnog suda Loznici; Snežana Panić sudija Osnovnog suda u Mionici, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Mionici; Ljiljana Milojković sudija Osnovnog suda u Negotinu, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Negotinu; Beba Šoškić sudija Osnovnog suda u Obrenovcu, predlaže se za predsednika Osnovnog suda u Obrenovcu; Irena Spasić sudija Osnovnog suda u Paraćinu, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Paraćinu; Bane Marković sudija Osnovnog suda u Petrovcu na Mlavi, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Petrovcu na Mlavi; Jasmina Jovanović sudija Osnovnog suda u Pirotu, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Pirotu; Dobrica Živković sudija Osnovnog suda u Požarevcu, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Požarevcu; Olga Tešović sudija Osnovnog suda u Požegi, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Požegi; Jelica Stanić sudija Osnovnog suda u Priboju, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Priboju; Mileta Bezarević sudija Osnovnog suda u Prijepolju, predlaže se za izbor predsednika Osnovnog suda u Prijepolju; Stojan Srećković sudija Osnovnog suda u Raški, predlaže se za izbor…
Gospodine Pantiću, izvinite što vas prekidam, samo da vam napomenem da sve to što sada čitate, narodni poslanici imaju u materijalu, tako da nema potrebe da kroz to prolazimo detaljno. Ukoliko vi imate nekih obrazloženja koje narodni poslanici treba da čuju, a ne nalaze se u materijalu koji ste dostavili, ja bih zamolio da nastavimo sa tim.
U redu, ja nisam ni mislio biografije, samo imena da pobrojim.
Sva imena su dostavljena precizno.
Tačno je da imaju poslanici u materijalu naravno imena, imaju kratke biografije, tako da biografije apsolutno nema potrebe navoditi. U redu, ja sam saglasan apsolutno i meni je tako, da kažem, da skratimo. Znači, po ovome imamo 38 predloga za predsednike osnovnih sudova i 30 predloga za predsednike prekršajnih sudova. Na kraju, imamo još jedan predlog Visokog saveta sudstva, to je predlog predsednika sudova po oglasu koje je Visoki savet sudstva objavio u „Službenom glasniku RS, br. 27/20“ od 13. marta 2020. godine i u dnevnom listu „Politika“ od 17. marta 2020. godine kada je oglašen izbor predsednika za 17 sudova. Postupak utvrđivanja predloga kandidata za ove sudove je isti kao i po prethodnom oglasu, isto se formira, u ovom slučaju se formirane više komisije pošto se radi o sudovima različitih nivoa. Isto je sve, znači pribavljena je ocena rada, ocena sa razgovora, ocena za program rada, pribavljeno mišljenje sednice svih sudija suda za koji se predlaže izbor predsednika i na osnovu toga Visoki savet sudstva je predložio izbor 17 predsednika sudova i od tih 17 predsednika sudova, jedan je predlog kandidata za izbor predsednika Višeg suda u Sremskoj Mitrovici. Tu je predložena Biljana Martinović Begović, sudija Apelacionog suda u Novom Sadu. Zatim je predložen predsednik Privrednog suda u Nišu, gde je za predsednika predložena Snežana Pantić, sudija Privrednog suda u Nišu i dat je predlog za izbor predsednika još deset osnovnih i pet prekršajnih sudova. Znači, po tom oglasu, Visoki savet sudstava je na sednici održanoj 16. decembra 2020. godine utvrdio Predlog odluke za izbor predsednika suda i predložio Narodnoj skupštini Republike Srbije izbor 17 kandidata, čija se imena nalaze u vašim materijalima i sudovi za koje se prelažu. To bi ukratko bili svi predlozi Visokog saveta sudstva. Smatramo da je Visoki savet sudstva zaista predložio najbolje kandidate i očekujemo da prihvatite predlog Visokog saveta sudstva. Hvala vam.
Zahvaljujem predstavnicima predlagača. Nastavljamo sa izlaganjima ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa. Ispred poslaničke grupe SPDS, Sanja Jefić Branković ima reč. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, u okviru predloga odluka o kojima danas raspravljamo najpre bih pomenula prioritete Vlade u pogledu samog funkcionisanja pravosuđa kao samostalne grane vlasti. Naime, razvoj pravosuđa predstavlja jedan od ključnih strateških prioriteta Republike Srbije i podrazumeva jedan trajan proces modernizacije i usklađivanja pravosuđa sa potrebama i države i društva, a u cilju obezbeđenja jedne vladavine prava i povećanja pravne sigurnosti, kao i u svakoj drugoj zemlji tako i u Srbiji. Razvoj pravosuđa obezbeđuje doslednu primenu principa podele vlasti u jednom demokratskom društvu u skladu sa Ustavom i zakonima Republike Srbije. Nezavisno, nepristrasno, odgovorno, stručno i efikasno pravosuđe neophodno je za funkcionisanje svakog društva, pa i našeg, i zato je njegova modernizacija kroz neka kreativna normativna rešenja, koja će, pre svega, biti primenjiva, kao i otvaranje ka javnosti, jedini je odgovor na visoki stepen kompleksnosti i dinamičnosti društvenih odnosa savremenog sveta u kome se nalazimo. To podrazumeva i da nosioci pravosudnih funkcija i zaposleni u pravosuđu raspolažu odgovarajućim kompetencijama, znanjima i veštinama, a kako bi obezbedili punu primenu načela zakonitosti i predvidivosti u postupanju, uz istovremeno korišćenje savremenih metoda rada kroz primenu informacione i komunikacione tehnologije, a koji su neophodni za delotvoran, efikasan i ekonomičan rad svakog pravosuđa. Svi navedeni aspekti trebalo bi da dovedu do povećanja poverenja građana u pravosudne institucije, da omoguće privlačenje i zadržavanje stranih investicija u Republici Srbiji kroz razumljive propise koji će se efektivno primenjivati, čime se garantuje delotvorna zaštita njihovih zakonitih interesa i obezbeđuje pravna sigurnost. Takođe, dalje unapređenje srpskog pravosuđa potrebno je usmeriti u pravcu usvajanja najviših evropskih standarda, uz istovremeno uvažavanje pravne tradicije Republike Srbije. U prethodnih 10 godina Republika Srbija je prolazila kroz brojne reformske procese u oblasti pravosuđa. Na primer, izmene i unapređenje i sprovođenje normativnog okvira u oblasti pravosuđa, racionalizacija mreže sudova u januaru 2014. godine, zatim preduzimanje mera radi skraćivanja dužine trajanja postupaka i smanjenje ukupnog broja nerešenih predmeta, posebno onih starih predmeta koji već dugi niz godina ostaju nerešeni, zatim uspostavljanje mehanizama za alternativno rešavanje sporova, ja moram da kažem da medijacija ima i te kako dobar odziv, kako od strane stranaka, tako i na rešavanje, odnosno krajnji ishod samih sporova, kao i jačanje dostupnosti pravosudnih institucija i velike transparentnosti u njihovom radu. Podsetiću da smo od 1. januara 2014. godine počeli sa primenom nove mreže sudova koja podrazumeva novu organizaciju sudova na sudove opšte i posebne nadležnosti i od tada do danas kontinuirano se radi na unapređenju i otklanjanju nedostataka u okviru svakog od sudova opšte, odnosno posebne nadležnosti. Danas se pred nama, između ostalog, nalazi i Predlog odluke o izboru članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija, a koji je podneo Visoki savet sudstva. Ja ću podsetiti da ovaj Visoko savet sudstva je konstituisan 6. aprila 2009. godine i ima 11 članova. Cilj njegovog postojanja jeste stvaranje nezavisnog i samostalnog organa kojim će se obezbediti i garantovati nezavisnost i samostalnost i sudija, ali i sudova. U sastav Visokog saveta sudstva ulaze predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ministar nadležan za pravosuđe, predsednik nadležnog odbora Narodne skupštine, kao i članovi po položaju, ali i osam izbornih članova koje bira Narodna skupština u skladu sa zakonom. Izborne članove čine šest sudija sa stalnom sudijskom funkcijom, od kojih je jedan sa teritorija AP i dva ugledna i istaknuta pravnik sa najmanje 15 godina iskustva u struci, od kojih je jedan advokat, a drugi profesor pravnog fakulteta. Kada govorimo o VSS, pomenula bih Projekat EU „Za Srbiju, podrška VSS“ finansiran od strane EU i implementiran od strane Nemačkog društva za međunarodnu saradnju i Ministarstva pravde. Projekat je imao za cilj da doprinese napretku sistema pravosuđa u Srbiji i vladavini prava, u skladu sa zahtevima pridruživanju EU i trajao je od 15. oktobra 2018. do 15. oktobra ove godine. Prioriteti koje je ovim projektom trebalo ostvariti svakako su osnaživanje, nezavisnost, odgovornost i transparentnost pravosuđa u radu, jačanje kapaciteta Saveta, kao i njihovih radnih tela, jačanje kapaciteta Administrativne kancelarije Saveta za pružanje efektivne i efikasne stručne administrativno-tehničke i druge podrške u Savetu, kao i podrška realizaciji ciljeva i zadataka samog Saveta, a koji su definisani u njihovim strateškim dokumentima. Kako se uticaj pandemije u velikoj meri odrazio i na funkcionisanje samih sudova, a u situaciji u kojoj je veliki broj sudija bio preopterećen kako starim predmetima koje još uvek nije mogao da reši, mislim da je pandemija virusa samo dodatno pogoršala stvari u tom kontekstu. U tom smislu, 16. novembra ove godine donet je plan otklanjanja posledica u radu sudova nakon okončanja proglašenja vanrednog stanja. Plan predviđa niz opštih, pojedinačnih i posebnih mera koje treba izvršiti do kraja godine, kako bi se sanirale posledice korona virusa u delu pravosuđa. Sprovešće ga radna grupa, koja najpre ima zadatak da odredi mere da se sudski postupci ubrzaju onoliko koliko je to moguće, kako bi se do kraja godine normalizovalo stanje u sudovima, a broj predmeta smanjio na onaj nivo koji je postojao 2019. godine. Radna grupa je formirana uz podršku i u okviru Projekta EU „Za Srbiju“, odnosno podrška Visokom kasacionom sudu i Projekta Agencije za međunarodni razvoj, vladavina prava. Prednost je svakako u rešavanju ovih sporova imaće hitni, prioritetni i stari predmeti. Plan predviđa, ne samo opšte mere o kojima sam sada govorila, već podrazumeva i pojedinačne mere koje predsednici sudova mogu da sprovedu kako bi anulirali posledice korona virusa u smislu hitnosti i načina rešavanja samih postupaka. Zatim, insistiraće se na korišćenju elektronskih oglasnih tabli i elektronske prodaje u izvršnim postupcima, naravno, u skladu sa Zakonom o izvršenju i obezbeđenju. Prosto, moramo se prilagoditi novonastaloj situaciji i da pokušamo da način funkcionisanja sudova prilagodimo situaciji u kojoj se sada nalazimo usled korona virusa. Dalje, uz podršku Kancelarije Saveta Evrope u Srbiji, kao i delegacije EU, u narednom periodu potrebno je intenzivirati razgovore u pogledu zajedničkih planova usmerenih ka jačanju nezavisnosti i efikasnosti pravosuđa uopšte. Mi se trenutno nalazimo na putu donošenja nekih veoma važnih ustavnih reformi u cilju jačanja nezavisnosti, nepristrasnosti, ali i većoj transparentnosti samog pravosuđa i to bi trebao da bude naš zajednički prioritet u nekom narednom periodu. Kako je vladavina prava jedan od ključnih argumenata u predpristupnim pregovorima Srbije, mi se moramo fokusirati na smanjenje broja starih predmeta, na ujednačavanje sudske prakse koja će stvoriti neku vrstu pravne sigurnosti, ali i na usvajanje izmena relevantnih pravosudnih zakona koji su neophodni kako bi se unapredile garancije sudske nezavisnosti. Na kraju, pomenula bih i to da je u poslednjih šest godina EU pružila punu podršku vladavini prava i reformi pravosuđa u Srbiji, ali i unutrašnjim poslovima, u vrednosti od preko 163 miliona evra. Samo za sektor pravosuđa EU trenutno finansira tekuću pomoć pravosudnim reformama u iznosu od 13,5 miliona evra. Kako je Vlada Srbije početkom jula ove godine usvojila novu strategiju razvoja pravosuđa za period od 2020. do 2025. godine, ali i revidirani akcioni plan za poglavlje 23, na nama je samo da preduzmemo sve one mere koje nam stoje na raspolaganju kako bismo poboljšali efikasnost kroz sva ova dokumenta koja smo doneli i koja će nam u tome pomoći. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se ponovo prijavio gospodin Panitć. Izvolite.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, propustio sam samo u vezi jednog kandidata koji je predložen za predsednika Prekršajnog suda u Kraljevu. Radi se o sudiji iz tog suda, Mariji Bažalac, da vam dam neke dodatne informacije koje mogu biti od uticaja prilikom vašeg odlučivanja za izbor predsednika Prekršajnog suda u Kraljevu. Naime, protiv Marije Bažalac, bio je pokrenut disciplinski postupak od strane Disciplinske komisije Visokog saveta sudstva. Disciplinska komisija Visokog saveta sudstva je usvojila predlog disciplinskog tužioca za vođenje disciplinskog postupka i sudiju Mariju Bažalac proglasila odgovornom za izvršenje disciplinskog prekršaja neopravdane izmene godišnjeg rasporeda sudijskih poslova u sudu, i povreda principa slučajnog sudije suprotno zakonu iz člana 90. stav 1. alineja 17. Zakona o sudijama. Marija Bažalac je protiv ove odluke Disciplinske komisije izjavila žalbu Visokom savetu sudstva i rešavajući po žalbi Visoki savet sudstva je na sednici održanoj dana 11. decembra 2020. godine, jednoglasno doneo rešenje koji je odbio žalbu kao neosnovanu i potvrdio rešenje Disciplinske komisije Visokog saveta sudstva od 9. oktobra 2020. godine. Prema tome, ovo rešenje Visokog saveta sudstva je konačno i odluka protiv sudije Marije Bažalac je konačna. Protiv odluke Visokog saveta sudstva sudija Marija Božalac može da pokrene upravni spor, tužbu. Može da podnese tužbu Upravnom sudu, ali ova odluka o disciplinskom prekršaju koju čini Marija Boždavac je konačna. Samo sam to hteo da dodam da imate i to u vidu prilikom odlučivanja o izboru predsednika Prekršajnog suda u Kraljevu. Hvala.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, Toma Fila. Izvolite.
Gospodine predsedniče, drage koleginice i kolege, i juče sam rekao da smo mi predstavnici naroda. Zašto sam to rekao? Uglavnom je objasnio kolega Đukanović. U ime poslaničke grupe SPS mi ćemo glasati za sve ovo što ste predložili. Nije bilo potrebno da nam čitate, jer smo to dobili u materijalima, ali ono što je dobro, što se ja nadam da ćemo usvojiti, mere Vlade Srbije za promene Ustava, i da će ovo biti poslednji put, da mi biramo vas i predsednike sudova, i Državno veće tužilaštva, „mutatis mutandis“, kad kažem za sudije odnosi se i na njih. Slažem se sa kolegom Đukanovićem u skoro svemu što je izgovorio, jer on je i advokat pored toga, nas ima dosta advokata ovde, u SPS dvoje, ali mnogo više ovde. Zašto vam ovo sad govorim? Hoću još nešto da kažem. Mi smo dobili predlog Vlade o kome ćemo verovatno diskutovati sigurno, ne znam kad, u kome se u pravosuđu traže izvesne izmene. Pozdravljam izmene, npr. da ne bude Vrhovni kasacioni sud, jer ne znam zašto ste to stavili, jer to su babe i žabe, kasacija i Vrhovni sud nije isto. Ne znam kako se vi niste pobunili zbog toga. Ali, dobro, to je vaš problem. Nadam se dalje, da će sudije ovako i onako suditi, ovo i ono. Jedino što je kolega Đukanović govorio, jedino što nas zanima to je da se izbori za sudije, prvi izbor za sudije bude ovde. Zašto da bude ovde? Zato sam ja i rekao, da smo mi predstavnici naroda, nas kontroliše nas, narod nas je izabrao, vas nije. Mi biramo vladu, mi možemo da oborimo vladu sutra ako ne valja. Kako vi to mislite? Kako je to nalazište Venecijanske komisije koje uopšte ne mogu da razumem najbolje, da vas 10 birate sudije, radite o njima? Niste vi nezavisni, niste vi Bog, samo Bog ne mora nikoga da pita. U različitim vlastima, nije sudska vlast od Boga data. Ona je isto jedna od vrsta vlasti i neko ih mora kontrolisati. Sada, veliko je pitanje, da se ne ponavlja ovo isto, što danas glasamo. Prvi put sam ja u parlamentu, ima ih koji su dugo. Vi ste nama pročitali imena koja smo dobili u materijalu, niste morali, dobili smo biografije, zato se nadam da više neću nikad morati da glasam za predsednike sudova, jer vi treba da ih izaberete, ne mi. Kažem „mutatis mutandis“, za koleginicu tužioca. Takođe, slažem se da ne treba jednom izabranog sudiju za tri godine ponovo da proveravamo, i to je mešanje u nezavisnost pravosuđa. Ali, nas je 250 i nas 250 bolje valjda zna od vas 10 ko treba da bude sudija u ovoj zemlji. Znate, kolega Đukanović je zaboravio, imali smo mi jednu reformu pravosuđa pod demokratama, koja naravno, nije uspela. Mi smo govorili, kaže naš narod – put u pakao je popločan dobrim namerama, ali nisu bile ni dobre namere. Čišćeni su sudovi, od nekoga ovako, onako. Jedna grupa je odgovarala, trošila po tri minuta, i manje od tri minuta za jednog sudiju, da ga izbaci ili unapredi. Ali, znate gde su posledice toga? Te sudije ostaju do penzije, jer vi ste stalni, niko ne može da vas pomeri, i to treba da bude tako, i da vas ne premeštaju i sl. Sve se slažem. Sada, kako da to uradimo. Reći ću vam advokatsko iskustvo, naši članovi su bili, opet se lažem, da iz izvršne vlasti nikog ne treba da bude u Vrhovnom savetu sudstva, i isto se slažem, ako to smatrate da treba, da ne treba niko iz Skupštine, ali prvi izbor, ne. Zašto? Kako smo mi reagovali? Naši predsednici komore su bili članovi Vrhovnog saveta sudstva, uvek pod tim i Tužilaštvo, smatram i jedno i drugo, kao ime i prezime. Inače, zajedno primate plate na istom mestu i to je mešanje koje nije dobro, ne treba u istoj zgradi da budete. Na tome sam radio dok sam bio predsednik Komore, ali nažalost, desio se raspad Jugoslavije, da ne budete zajedno nigde i da čekate vi tužioci isto na red kao i vi advokati, a ne da uđemo mi u sudnicu, a vi sedite već sa predsednikom. Vi niste na jednoj strani, a mi na drugoj, advokati, ali to je priča za neku drugu priču. Hteo sam da kažem kako smo mi to rešavali. Kada su nam predlagali nekoga za sudiju, mi smo zvali Advokatsku komoru odakle je taj sudija, i tražili smo da se advokati izjasne, da li taj sudija treba da napreduje ili ne treba, da li je dobar ili nije i onda smo tako reagovali. Drugo je pitanje bilo naše pravo da pojedine iz vaših redova i onih redova iz Tužilaštva ne primimo u komoru, jer su bile sudije i tužioci koji su se prema nama ponašali gore nego prema optuženima. Bio je jedan tužilac za ratne zločine koga nismo hteli da čujemo da … jer su ulazili iz nevladinih organizacija kod njega, on je bio najsrećniji što je Bramerc rekao za njega da je najbolji čovek i najbolji tužilac. Nama ne treba takav u advokaturi. Znate šta je bitno? Ako biste vi izuzeli i to, ja ovo lobiram više poslanicima nego bilo kome, jer se nadam da će razum zavladati i prevladati, da mi biramo sudije, pa ovako, mi imamo više partija, neka svako pita svoj odbor o kom čoveku se radi, a ne da ja čitam imena i nemam pojma ko su ti ljudi. Ja verujem, apsolutno verujem, nije štos, verujem vama da su to najbolji ljudi, zašto ne bih verovao, ali bih voleo da znamo nešto o tome, a ne da mi čitate običnu biografiju. To je neki „modus operandi“. Recimo, pominju predsednika Francuske. Predsednik Francuske Republike postavlja sudije, ali kako? Tako što dobije imena i onda se da ukaz kojim se postavljaju sudije i on se u to ne meša uopšte. Ne mislim ja da je ova Skupština predsednik Republike i da mi treba ukazom da postavljamo sudije, nego razumom, moramo da znamo o kojim ljudima se radi. Jer, ako ne zna, ta greška je neoprostiva, traje do penzije. Znači, izabraćemo čoveka sa 30 godina a onda 35 godina ćemo morati da ga trpimo, a on će ko zna kakve greške da napravi. Pravosuđe je posle zdravstva najvažnije. Apsolutno se slažem, treći put pominjem Đukanovića, da smo oborili vrednost pravosuđa. E, daj da ga promenimo, hajde da uradimo nešto. Evropska komisija nam zamera da nemamo opoziciju. Ako nemamo, hajde da to pretvorimo u prednost. Mi radimo i subotom i nedeljom. Donećemo sve te propise, uradićemo sve što treba i onda neka Vlada vidi šta će da uradi sa tim. Zato je ta linija dobra, da mi predstavljamo narod, poslanici su predstavnici naroda i zato se donosi presuda u ime naroda. Zamislite ako tih 10 ljudi budu takvu vlast imali, da li će sudije da donose presudu u ime Vrhovnog saveta sudstva, jer više nemaju nikakve veze sa narodom. Kakve veze imaju narod i oni, kad ih mi ne biramo? Da vam skratim muke da me slušate, ja ostajem pri tome, jer nema potrebe da pominjem ono što je Đuka rekao. Apsolutno to prihvatam. Đuka, imaš ti problema oko toga što si rekao, ali hajde da podelimo zajedno taj problem, jer zajedno isto mislimo. Hvala vam lepo i izvinite, još jednom.
Zahvaljujem ovlašćenim predstavnicima. Prelazimo na spisak prijavljenih za reč. Prvi na spisku je narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, tužilaštva, Komisije za javne nabavke, građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji, koja se nalazi pored grada Niša i to je najlepši grad u Srbiji. Inače sam ovde u Skupštini izabran sa liste „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Kako je govorio kolega advokat, čovek koji je najprepoznatljiviji u toj sferi u Srbiji, gospodin Fila, ja sam predstavnik naroda, predstavljam građane na jugoistoku Srbije i uvek govorim o problemima koji se tiču i problemima koje osećam i sam na svojoj koži. Što se tiče svih ovih tačaka, konkretno vezano za izbor ovih predsednika sudova, tužioca, ja ću o tome reći samo nekoliko stvari, pošto čovek koji je ovde među nama, gospodin Pantić, je čovek koga u prvom delu prepoznaju i znaju svi ljudi sa jugoistoka Srbije kao iskusnog sudiju, kao poštenog sudiju, kao čoveka koji deli pravdu onako kako treba. Ja njemu sve u potpunosti verujem, a posebno za ove ljude o kojima je govorio i one ljude koji dolaze iz Nišavskog okruga. Gospodin Pantić, koji predstavlja Visoki savet sudstva, da ne ispadne da ga hvalim ali govoriću ono što znam, je čovek koji ima svoj renome, svoje znanje i ja verujem u sve ono što ste rekli. Zato ću podržati sve one predloge koje ste sada izneli i mislim da vam ovde, sa ovog mesta, kažem i vama i kolegama ovde u Skupštini, poslanicima, i građanima, da moramo malo u narednom periodu obezbediti i dati veću pažnju opštinama iz koje ja dolazim, opštinama koje su male, koje nemaju svoje sudove, nemaju sudeće dane, nemaju sudske jedinice. Nekad smo imali sudeće dane, a sada ni to nemamo. Zato sada dosta naših ljudi koji imaju problema vezano za neke parnice, oko međe ili tako nešto, svi ti naši ljudi koji su mahom stari ljudi, koji žive u nekim rubnim područjima naših opština, treba da dođu do Svrljiga, pa do Niša, da bi imali mogućnost da isteraju i da traže svoju pravdu, tako da se tu prave troškovi. Bilo bi dobro da na neki način imamo razumevanja za takve sredine i da tim ljudima u takvim opštinama obezbedimo mogućnost da ne prave veće troškove, da ne gube vreme, odnosno ima veliki broj tih naših starih ljudi koji ne znaju ni da se snađu u većim mestima. Zato bi bilo dobro da iznađemo mogućnost da u narednoj godini obezbedimo makar ono elementarno pravo da naši ljudi iz naših opština koji nemaju svoje sudske jedinice, koji nemaju svoje sudove, a nemaju ni sudeće dane, da njima obezbedimo mogućnost da tamo mogu da završavaju svoj posao, u svojim matičnim opštinama. To bi bilo potrebno i to je ljudski. Moramo na taj način razmišljati, jer je stvarno situacija veoma teška u tim malim sredinama, gde su mahom stari ljudi, gde se teško živi i da makar u tom delu njima olakšamo da mogu da ostvare svoja prava i da dobiju pravdu onako kako kaže zakon. Još jednom, uvažene kolege, ja ću glasati za sve ove predloge. Još jednom ću podržati sve ono što je potrebno i kao predsednik i kao poslanik Ujedinjene seljačke stranke glasaću i tražiću potrebne stvari za ove nerazvijene opštine, za brdsko-planinska područja, za naše ljude koji žive na selu i od sela. Još jednom hvala. Ja ću podržati sve ove predloge.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Odbora Vladimir Đukanović. Izvolite.
Ja ću samo kratko. Prvo, da se zahvalim uvaženom kolegi Tomi Fili, koji razume ovu ozbiljnu problematiku sa kojom se mi suočavamo. Da, nisam spomenuo namerno tzv. reformu pravosuđa, koja je rađena u vreme bivše vlasti jer to nije bila reforma, to je bio skandal. To je bilo potpuno uništenje pravosuđa. To što je tada učinjeno, za narednih 30 - 40 godina ne može da se ispravi. Ne postoji nikakva šansa. Tada je pravosuđe potpuno uništeno i baš tada u tom periodu su birane sudije po partijskoj podobnosti, odnosno kako je opštinski odbor Demokratske stranke, na primer, izveštavao - on je super, radi nama kampanju od vrata do vrata, učestvovao je u akcijama itd. Tako su se birale, nažalost, sudije. Mi i dan danas plaćamo visoku cenu toga zato što je većini sudija Ustavni sud omogućio da se vrati nazad i onda smo dobili još dodatni haos. Naravno da su ti ljudi imali potpuno pravo da traže i naknadu štete itd. Nažalost, plaćamo visoku cenu takve jedne sumanute reforme, tzv. reforme ako se to tako može nazvati, ali šta da radimo? Ovo šta moram da se složim sa uvaženim kolegom Filom, a to je ova priča oko izbora sudija, ja ću zaista nepopravljivo… Ja sam pristalica da prvi put kada se sudija bira mora parlament da ga izabere. Znači, prvi put kada ga biramo, ne ono na prvi mandat, prvi mandat treba ukinuti. Još jednom ću ponoviti, u Ustavu postoji stalnost sudijske funkcije. Tako je u većini zemalja kojima mi težimo i u EU, zato što stalnost sudijske funkcije garantuje i njegovu nezavisnost i samostalnost itd. i egzistenciju, na kraju krajeva i valjalo bi ukinuti zaista to da se sudija bira na prvi mandat. Ne može sudija da bude na probnom radu. To je besmisleno potpuno. Ovaj izbor sudija prvi put kada ga biramo mora da bude u parlamentu. Za sve ovo ostalo potpuno se slažem sa vama, izlišno je da parlament o tome raspravlja. Što bi mi morali, slažem se, evo danas biramo predsednike sudova, da parlament bira predsednike sudova. Nismo mi ovde ni u mogućnosti, niti smo kadri, niti možemo da vidimo da li je zaista neki sudija karijerno napredovao na ispravan način ili nije, jer većina ovde ljudi nisu možda ni pravnici, pa niti mogu baš to sve tako da sagledaju, tako da to se slažem da bi trebalo omogućiti nekom nezavisnom organu, poput sada Visokog saveta sudstva. Kako će se ono ubuduće birati, videćemo. Ta priča da u Evropskoj uniji važi potpuno odsustvo, ne znam, politike od pravosuđa, to je sve jako lepo zamišljeno i ta tripartitna podela vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku je nešto sjajno i super, međutim u zemljama koje od nas to traže, prvo, kod njih to tako ne postoji. Evo imate Nemačku gde, na primer, imate organ koji se formira na nivou pokrajine, kada birate pokrajinske sudije, u kome sede političari i gde političari direktno iz političkih stranaka odlučuju čak u tom nekom pokrajinskom organu ko će biti sudija. Mi kada bismo ovde predložili nas bi razapeli u svim medijima. Zamislite da ovde neko iz političkih struktura predloži da, morali bi političari da sede i da biraju sudiju, a vidite u Nemačkoj to na pokrajinskom nivou može. To što nama oni stalno pričaju o nezavisnosti i samostalnosti, sve je to jako lepo, ali prvo uvek kažem - primenite to u vašim zemljama. Primenite vi to u vašim zemljama, čak šta kažu – u Francuskoj npr. Makron ili predsednik Francuske, ko god da bude, samo kaže deklarativno predlaže sudije. Zamislite kada bismo mi ovde predložili – evo, neka Aleksandar Vučić deklarativno samo predlaže sudije. Mi bi bili razapeti u svim medijima. U Francuskoj je to sasvim u redu. Znači, činjenica je da tamo postoji nezavisni organ koji tako bira sudije, predlaže ih predsedniku Francuske, a onda on zaista tako to predlaže ko će biti izabran, ali postoji činjenica da to predsednik Francuske radi. Zamislite kada bi mi u Srbiji to rekli. Recimo, neka predsednik Srbije deklarativno samo kaže, predlaže sudije. Nema šanse, nikakve zato što će nama uvek ovde da drže lekcije o tome šta je demokratski, šta nije demokratski, a u suštini to u svojim zemljama bi valjalo da primene, pa onda nama da dođu ovde. Znate ponekad osećam da ti što dolaze nama iz tih evropskih zemalja se ponašaju kao da su dreseri. Sada mi ovde treba da budemo dresirani kako nam oni kažu, otprilike kako se vrši velika, kako se vrši mala nužda, sada to da nas uče. Nismo mi, znate, pali sa Marsa. Ipak ova zemlja ima svoju veliku tradiciju, srednjovekovnu istoriju i imala je i zakone i neku državu kada mnogi od njih još nisu imali. Malo je ovako ponižavajuće da dođu baš na takav način i da nam pričaju šta je to nezavisnost i samostalnost sudstva, jer suštinski Srbija je to kroz istoriju imala mnogo pre njih. Valjalo bi o svemu razmisliti. Ja se nadam da ovi ustavni amandmani koji su došli da će ići na javno slušanje, na javnu raspravu i da ćemo o tome svakako porazgovarati. Ono što još moram da kažem i možda da se i više ne javljam, neke stvari moraju da se zaista spreče u našem pravosuđu. Ja ću biti iskren, konkretno, imao sam prilike i reći ću to tako javno. Konkretno, kada ste advokat u nekom predmetu i onda dešava vam se jedna neverovatna situacija, pretpostavljam da će se mnogi zgranuti, ali vi, na primer, čujete optužnicu protiv vašeg klijenta u medijima, a da niste ni obavešteni da je uopšte optužnica podignuta. Znači, vi kao advokat ne dobijete optužnicu od strane suda, niti bilo kakvo obaveštenje, a tu optužnicu vidite u medijima i citira se do detalja optužnica. Sada me zanima - ko to radi u našim sudovima? Ima li ovde neke kontrole, ko takve stvari radi? Ljudi, to je skandal. Da ne govorim o nekim dokumentima koji su čak i poverljivi iz samog predmeta koji tako volšebno završe u nekim medijima i onda se citiraju. Tako se inače vrši, preko određenih medija, stravičan pritisak na pravosuđe, pre svega, na sudije, kako bi morale da presude zato što ako bi sudija drugačije presudio kampanju koja se vodi protiv nekih ljudi, onda bi taj sudija prošao medijskog toplog zeca, bukvalno, i to je skandalozan medijski pritisak koji se vrši na pravosuđe. Takve stvari moramo da sprečimo i nadam se da ćemo zaista, gospodine Fila, pošto ste vi doajen vaše advokature, a i svi ljudi koji se inače zalažu da imamo jedno pravosuđe u koje će građani imati poverenje i nadam se da ćemo svi zajedno raditi na tome da vratimo poverenje građana u naše pravosuđe. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća prijavljena za reč je narodna poslanica Danijela Veljović.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, danas na dnevnom redu današnje sednice jeste izbor članova VSS, članova Državnog veća tužilaca, izbor predsednika svih sudova preko osnovnih, viših, pa do Vrhovnog kasacionog suda. Ja ne mogu govoriti o kandidatima i o njihovoj valjanosti, jer ne dolazim iz pravosuđa, ne poznajem njihov rad i njihovu stručnost, ali zapravo verujem suštinski da su oni bili pravi izbor njihovih kolega koji poznaju njihovi profesionalizam i njihov rad. Tu svakako dolazim do priče koja se tiče nezavisnosti sudija, što je svakako težnja oko postojanja glavnog stuba vladine prava. U julu 2016. godine u procesu pristupanja Srbije EU, otvaranjem poglavlja 23 i 24, nezavisnost sudstva je ključno pitanje koje se provlači. U jednom od izveštaja Društva sudija govori se o tome zašto je nezavisnost sudstva dugotrajan proces koji zahteva i političku volju. Kao glavne probleme kojima se treba posvetiti ističu rešenje problema mreže nadležnosti sudova, neujednačenost sudskih odluka, sporost pri rešavanju sporova uz prioritetan zahtev da sudije postupaju sa integritetom, savesno, u skladu sa pravnim poretkom Republike Srbije. Dakle, nezavisnost sudstva ne znači pravo sudija da mogu samovoljno da odlučuju o predmetima, već da su dužni da sude pravično na osnovu Ustava i zakona. Sudije ne mogu biti izuzete od odgovornosti kojoj podležu svi građani, a tiču se građanske, krivične, disciplinske odgovornosti. Država je u obavezi da svoj pravosudni sistem uredi tako da spreči svaki nedozvoljeni uticaj na vršenje sudske vlasti, ali i da spreči samovolju u postupanju samog sudije u pojedinačnim predmetima. Sudija mora stalno da unapređuje svoje znanje i sposobnosti, što je i važna odbrana nezavisnosti, jer znate pravo je živa stvar i ne sme se posmatrati samo kao niz nekih dosadnih izraza koji se pojavljuju u zakonskim aktima. Zaključak je da je potrebna iskrena posvećenost svih važnih državnih činilaca da bi došlo do vladavine prava, jer pravo na pravično suđenje pred nezavisnim i nepristrasnim sudom je osnovno pravo utvrđeno u Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava, Povelju osnovnih prava EU, kao i u međunarodnim, a i nacionalnim pravnim tekstovima. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Veljović. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik prof. dr Jahja Fehratović. Preostalo vreme poslaničke grupe je dva minuta. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. S obzirom na kratkoću vremena, krenuću od in media res. Dakle, sve ono što jeste suština svih ovih zakona jeste da oslobodimo sudstvo i tužilaštvo od političkog i kriminalnog uticaja. Nažalost, na poslednjim dešavanjima u Novom Pazaru, koji su samo kulminacija onoga što se događalo prethodnih 30 godina, videli smo da je baš to tužilaštvo i to sudstvo zakazalo mnogo više nego što bi smelo da zakaže, jer da smo imali oslobođeno sudstvo i tužilaštvo od uticaja politike i kriminala ne bi se mogla dogoditi ona pucnjava ispred policijske uprave, jer je zahvaljujući upravo tim krimogenim delovima iz sudstva i tužilaštva ta osoba bila i dalje na slobodi. S obzirom na njegove prethodne krivične postupke morala je poodavno biti uhapšena i morala je poodavno biti iza rešetaka. Baš zbog toga što to tužilaštvo i to sudstvo nije reagovalo onako kako bi moralo reagovati, to ohrabruje i ohrabrivalo je kriminalce da i dalje ustraju i da dovode građanstvo u opasnost, odnosno da proizvedu stanje opšte opasnosti po sve građane. Zato nam je preko potrebno da javno tužilaštvo, da se usvoji da svi delovi pravosuđa budu rasterećeni, oslobođeni u svakome smislu od politike, od kriminalnih uticaja. Sve to dok se ne dogodi, mi ćemo i dalje biti taoci, kao što su taoci i svi građani ove države, kao što su taoci naša deca, naši roditelji, koji ne mogu slobodno hodati ulicama, jer će neka bitanga koja bi trebala biti iza rešetaka, baš zbog tog uticaja i sprege sa tužilaštvom, biti na slobodi i dozvoliće joj se da puca onako kako je pucalo po građanima, nanoseći teške telesne povrede, odnosno ubistvo u pokušaju i običnim prolaznicima. Zato je krajnje vreme da se sve to reši, odnosno za jedan odlučan odgovor države, državnih organa, da pokažemo da ništa nije jače od države, da ništa nije jače od vladavine prava, a da se to jedino može postići samo ako sva tri aspekta budu podjednako i snažna, to jeste policija, ali posle policije, sudstvo i tužilaštvo. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći prijavljeni je dr Bačevac. Nije bilo promene od strane poslaničke grupe. Dakle, neće govoriti. Hvala. Poslednji prijavljen je magistar Slavenko Unković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika i člana Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, kao i Predlog odluke o izboru za ove dve funkcije. Postupak javnih nabavki ima za cilj da obezbedi efikasno i ekonomično trošenje budžetskih sredstava. Zakonito sproveden postupak javne nabavke treba da obezbedi i da ponuđač koji ima najbolju ponudu u odnosu na ponuđenu cenu i kvalitet proizvoda bude izabran na tenderu i da se njemu dodeli ugovor o nabavci isporuke robe i usluga. Sistem zaštite prava u postupcima javnih nabavki u Republici Srbiji uspostavljen je Zakonom o javnim nabavkama, sa izmenama zakona više puta, kao i sa posebnim izmenama i dopunama zakona koji su stupili na snagu ove godine. Zaštita prava ponuđača je jedan od najvažnijih oslonaca regularnosti postupka javnih nabavki. Zaštita prava o postupcima javnih nabavki je od izuzetne važnosti za pouzdan, funkcionalan sistem javnih nabavki u čijoj osnovi su principi transparentnosti istog tretmana i nediskriminacije. Cilj propisa da se nepravilnost u postupcima ospore, isprave, čim do njih dođe. Republička komisija za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki je obrazovana 2002. godine na osnovu Zakona o javnim nabavkama, ali je tokom postojanja menjala svoj delokrug poslova, organizaciju i način funkcionisanja, kao i sastav i način izbora članova i predsednika Komisije. Ostvarivanje zaštite prava je omogućeno u svim fazama postupka javne nabavke. Za sprovođenje postupka zaštite prava značajni su i drugi zakoni, kao što su Zakon o upravnom postupku, Zakon o prekršajima, Zakon o upravnim sporovima, kao Zakon o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama, kao i mnogi drugi zakoni. Odredbama Zakona o javnim nabavkama Republička komisija ima status pravnog lica i za svoj rad odgovara Narodnoj skupštini Republike Srbije. Republička komisija za zaštitu prava predstavlja preduslov za ostvarivanja principa pravne sigurnosti u oblasti javne nabavke. Sistem zaštite prava zasnovan je na dvostepenosti, što znači da odluku o podnetom zahtevu na zaštitu prava o prvom stepenu donosi naručilac, koji može biti državni organ ili pravno lice dok u drugom stepenu odlučuje Republička komisija za zaštitu prava i njene odluke podsežu kontroli u upravnom sporu. Komisija o drugom stepenu rešava sporove između naručilaca i ponuđača, sankcioniše utvrđene nepravilnosti u postupcima javnih nabavki. Kao drugostepeni organ Komisija za zaštitu prava ne može da odluči na postupak u celini ili delimično poništi i da odbaci žalbu ponuđača. Protiv odluke Komisije ne može se izjaviti žalba, ali se može pokrenuti upravni spor, što znači da je odluka Republičke komisije konačna, ali ne i pravosnažna. Odredbama Zakona o javnim nabavkama zabranjen je svaki pokušaj uticaja na donošenje odluka Republičke komisije, kao javno istupanje radi uticaja na tok postupka. Predsednik Komisije i članovi ne mogu biti pozvani na odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje prilikom donošenja odluka. Objavljivanje donetih odluka Republičke komisije na zvaničnoj internet stranici i portalu javnih nabavki predstavlja dobar mehanizam da se rad tog organa učini transparentnim, što je veoma bitno za svaki postupak. Poglavlje 5. o javnim nabavkama u pregovorima o pristupanju sa EU je lako otvoreno, jer su domaći propisi uveliko usaglašeni sa evropskim propisima, ali neće moći tako lako da se zatvori zbog potrebe usklađenosti i mnogih drugih zakona i drugih propisa sa evropskim zakonodavstvom. U najnovijem Izveštaju Evropske komisije za Poglavlje 5. konstatuje se, kako to oni kažu, ograničen napredak. Srbija je, po njihovoj oceni, umereno pripremljena u oblasti javnih nabavki. Zakonom o javnim nabavkama predsednika i članove Komisije bira i razrešava Narodna skupština na predlog Odbora za finansije nakon sprovedenog javnog konkursa. Imajući u vidu da je sadašnjem predsedniku i jednom članu istekao mandat, skupštinski Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava sproveo je sve zakonske procedure kako bi danas izabrali novog predsednika i jednog člana Republičke komisije. Odbor je utvrdio Predlog odluke, za predsednika Komisije je predložio Hanu Hukić, dosadašnju predsednicu, a od tri kandidata za člana Komisije Odbor je predložio Jasminu Milenković, dosadašnju članicu Komisije. Poslanička grupa JS će glasati za predložena rešenja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem i zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Posebno zahvaljujem gospođi Lagumdžija, gospođi Đelić i gospodinu Pantiću na njihovom učešću. Prelazimo na određivanje Dana za glasanje po završetku pretresa. Poštovani narodni poslanici, pošto smo završili raspravu o predlozima odluka iz tačka od 10. do 18. dnevnog reda ove sednice, podsećam vas na odredbu člana 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj predsednik Narodne skupštine može da odredi da Dan za glasanje o predlozima pojedinih akata bude odmah po završetku pretresa tih predloga akata. U skladu sa ovom odredbom, određujem sredu, 23. decembar 2020. godine, sa početkom u 13, 45 časova, kao Dan za glasanje o predlozima odluka iz tačka od 10. do 18. dnevnog reda. Mi nastavljamo sa radom. Na redu je jedinstveni pretres 19. tačke dnevnog reda – Predlog odluke o usvajanju Kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe, srazmerno broju narodnih poslanika, članova svake poslaničke grupe. Predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe može predložiti duže vreme rasprave. Takav predlog nemamo. Sada molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Dakle, u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika, molim da podnesete svoje predloge. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaramo jedinstveni pretres o Predlogu odluke o usvajanju Kodeksa ponašanja narodnih poslanika, koji je podneo Odbor za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, predsednik Odbora, želi reč? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsedniče. Izneću samo nekoliko konstatacija vezanih za Kodeks ponašanja narodnih poslanika, odnosno za Predlog Kodeksa koji je sačinio Odbor za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a na osnovu Nacrta koji je uradila Radna grupa, koju su činili svi predstavnici poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mislim da je to važno da se naglasi. Dakle, mi smo postigli jedan opšti politički konsenzus, bez obzira na to da li smo pripadnici stranka koje su na vlasti ili koje su u opoziciji o sadržini Kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Mislim da je to nešto što je jako važno. Na sednici Radne grupe apsolutno niko nije imao ni jednu suštinsku primedbu na Nacrt kodeksa. Mi smo taj Nacrt na sednici Radne grupe jednoglasno usvojili, kao što smo ga jednoglasno usvojili na sednici Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja, pri čemu mislim da je samo gospodin Šaip Kamberi bio protiv iako je prethodnog dana na sednici Radne grupe poslanica koja je član njegove poslaničke grupe, gospođa Selma Kučević, glasala za Nacrt kodeksa. Ono što je takođe važno da se naglasi rad na izradi kodeksa ponašanja narodnih poslanika započeo je još u vreme kada je predsednik Administrativnog odbora, to je važno da se naglasi zbog građana zbog kolega narodnih poslanika, ali i zbog pojedinih sredstava javnog informisanja koji poslednjih dana prilično maliciozno sa nipodaštavanjem, sa iznošenjem brojnih neistina pišu ili saopštavaju informacije vezane za istorijat izrade kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Dakle, taj rad je započeo još u vreme kada je predsednik Administrativnog odbora, tako se zvalo to radno telo u to vreme, bio gospodin Nenad Konstantinović. Iz ove činjenice vam je jasno koliko je godina prošlo od kada je počeo rad na izradi kodeksa. Tada jedinstvena DS je mnogo pričala o značaju kodeksa, o tome kako je jedna od njihovih glavnih političkih misija u parlamentu da donesu kodeks, da je kodeks nešto što je evropski standard, da to mogu da urade samo one stranke koje se zalažu za ulazak Srbije u EU, a oni su u to vreme sami sebi, naravno, dali monopol na to da su jedina stranka koja može Srbiju snažno da gurne u proces evropskih integracija. Kao i u mnogim drugim stvarima, nisu uradili apsolutno ništa, sem što su načinili nekoliko radnih verzija kodeksa, ali dalje od toga nisu makli ni jedan jedini korak. Posao na izradi kodeksa je nastavljen 2014. godine u vreme kada je predsednik Administrativnog odbora bio moj uvaženi kolega i nekadašnji predsednik poslaničke grupe SNS Zoran Babić. Mi smo tada dobili jedan vrlo solidan nacrt kodeksa ponašanja narodnih poslanika i ono što je zanimljivo, ono što veći deo javnosti ne zna, a vidim da ne znaju ni mnogi mediji koje kontroliše Dragan Đilas i koji su ovih dana osuli paljbu na predlog kodeksa koji je sačinio Odbor za administrativno budžetska i mandatno-imunitetska pitanja, a da ga nisu uopšte ni pročitali po onoj staroj, dobroj agipropovskoj metodi da osuđujete knjige i ako ih niste ni čitali, ali unapred znate da ne valjaju samo zato što je predsednik Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja sticajem političkih okolnosti moja malenkost, pa valjda zbog toga kodeks ne valja, pa su ovih dana govorili - Martinovićev kodeks ne valja ništa treba ga povući iz procedure, sadrži niz manjkavosti itd, iako vidim iz teksta da uopšte nisu čitali njegovu sadržinu i da u stvari ne znaju šta je njegova suština. Dakle, te 2014. godine urađen je jedan važan posao na izradi nacrta kodeksa i ono što sam hteo da kažem i ono što je takođe jako interesantno u to vreme kada je predsednik Administrativnog odbora bio gospodin Babić, Administrativni odbor je jednom prilikom, jednoj delegaciji crnogorskog parlamenta dao našu radnu verziju, odnosno naš nacrt kodeksa ponašanja narodnih poslanika i Crnogorci su taj naš nacrt kodeksa usvojili bez ikakvih izmena, sem jezičkih. Ekavicu su prebacili u ijekavicu i to su izglasali u Skupštini Crne Gore. Mislim da je to bilo 2015. ili 2016. godine. Drugi kodeks, ali vrlo sličan onom prvobitnom, da kažem našem nacrtu, usvojili su 2019. godine. Ovo govorim namerno zbog onih medija koje kontroliše Dragan Đilas jer sad pretpostavljam kad sutra usvojimo kodeks ponašanja narodnih poslanika da će jedna od informacija biti da je to kodeks koji smo mi navodno prepisali od Crnogoraca. Nismo. Oni su prepisali od nas i nije tu ništa sporno. Kodeks ponašanja narodnih poslanika nije naučno delo, nije to udžbenik, nije to studija, nije to monografija. Normalno je da parlamenti međusobno razmenjuju određene dokumente jer na kraju krajeva i Crna Gora kao i Republika Srbija teži da ispuni određene evropske standarde i dobra je da sarađujemo kada su u pitanju i evropske integracije, ali dobro je da sarađujemo i po svim drugim pitanjima. Ovo govorim samo zbog toga što možete da očekujete i danas i sutra i narednih dana opet jednu medijsku histeriju od strane onih koji proglašavaju da ne valja ništa samo zato što dolazi iz redova SNS. U prošlom mandatu kada sam bio predsednik Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja mi smo nastavili rad na izradi kodeksa, ali nažalost nije mogao da se postigne konsenzus. Znate i sami kakav je bio saziv protekle Narodne skupštine, jedna vrlo složena parlamentarna struktura. Stvari su se zaoštravale, pojedine poslaničke grupe su smatrale da je suština politike da počnemo fizički da se obračunavamo jedni sa drugima, da jedni druge vređamo, napadamo, da unosimo kamenje, da trljamo mikrofone, da upadamo u kancelariju predsednice Narodne skupštine i u takvoj atmosferi nažalost nismo uspeli da završimo rad na izradi kodeksa. Taj posao smo završili pre nekoliko dana i želim da vam kažem da se pred vama nalazi jedan, skromno rečeno, solidan tekst kodeksa. Naravno, uvek ima prostora da ono što je urađeno bude i bolje, ali mislim da smo po prvi put dobili jedan tekst sa kojim se slažu svi ili skoro svi i videćete kada budete čitali taj tekst, ako ga do sada niste pročitali, da on ispunjava osnovne standarde kada je u pitanju unapređenje političke kulture u našem društvu što mislim da je njegov osnovni cilj. Cilj ovog kodeksa nije kažnjavanje narodnih poslanika. Mi smo mogli proteklih nekoliko dana i nedelja da pročitamo u pojedinim medijima koje kontroliše Dragan Đilas i tzv. proevropska opozicija da ćemo ovim kodeksom da propišemo kazne koje iznose dve ili tri poslaničke plate. Mi to nismo uradili, jer nije suština kodeksa u novčanom kažnjavanju narodnih poslanika. Ovaj kodeks ima tri glavna cilja. Prvi cilj je da se unapredi politička kultura u samom parlamentu, to znači da mi narodni poslanici ne trebamo jedni drugima bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadamo, bez obzira da li smo samostalni poslanici, bez obzira na to da li smo poslanici partije koja je na vlasti ili partija koje su u opoziciji. Ne smemo da gledamo neprijatelje. Ne smemo da gledamo ljude koje treba istrebiti. Mi smo samo politički neistomišljenici, a to znači da smo dužni jedni sa drugima da razgovaramo onako kao što to rade pristojni ljudi, civilizovano, kulturno, sa argumentima, bez ikakvog vređanja, bez ikakvog ponižavanja, bez zadiranja u lični i porodični život, a nažalost, svedoci smo činjenice da je naš javni život toga prepun, posebno kada je reč o predsedniku Republike i njegovoj porodici. Nisu toga pošteđeni ni mnogi ministri u Vladi Srbije, ni mnogi narodni poslanici. Jednostavno, mi smo ovim kodeksom želeli da povučemo uslovno rečeno, jednu crvenu liniju. Dakle, gde je granica dokle možete da idete u kritici onih koji ne misle isto kao i vi. Kritika nije fizičko obračunavanje, kritika nije kada unesete kamen u Narodnu skupštinu, kritika nije kada pokušavate državnom zastavom da razvalite vrata i da nasilno uđete u Narodnu skupštinu. Nije kritika, nije politika i nije demokratija kada upadate u kabinet predsednika Narodne skupštine. Nije demokratija, nije parlamentarizam kada vređate ljude koji ne misle na isti način na koji vi mislite i koji ne dele sa vama iste političke vrednosti. Dakle, cilj kodeksa je pre svega da se unapredi politička kultura u samom parlamentu i da parlament nikada više ne bude poprište onakvih scena i onakvih izjava u Skupštini ili ispred Skupštine, kakve smo mogli da vidimo i da čujemo i da budemo svedoci u periodu od 2016. godine do mandata koji je istekao 2020. godine. Drugi cilj je da se svi narodni poslanici odgovorno ponašaju prema sredstvima javnog informisanja, prema medijima, da poštuju predstavnike sredstava javnog informisanja i da na postavljena pitanja daju odgovore ako ih znaju. Konačno, cilj donošenja kodeksa je da narodni poslanici budu apsolutno otvoreni prema građanima, da budu, kako bi se to modernim političkim rečnikom reklo – servis građana. Dakle, bićemo dužni kada usvojimo ovaj kodeks da sa građanima budemo u stalnom i neposrednom kontaktu, da odgovaramo na njihova pitanja i da im pomažemo onoliko koliko narodni poslanik može da pomogne građaninu Republike Srbije koji ima određeni problem, koji ima određenu nedoumicu ili koga prosto nešto interesuje. Dakle, nećemo smeti više da bežimo od građana, da se sakrivamo, da kažemo da imamo preča posla. Niko od nas nakon što usvojimo ovaj kodeks neće imati važnijeg posla nego da bude zaista u pravom smislu te reči narodni poslanik, dakle, predstavnik svih građana Republike Srbije, a nemojte da zaboravite po Ustavu Republike Srbije svi mi, bez obzira da li smo vlast ili opozicija, predstavljamo sve građane Republike Srbije. Mi nismo predstavnici samo političkih partija, mi predstavljamo i sve građane naše zemlje i u tom smislu građanina ćemo kao pojedinca morati da stavimo u fokus naše političke pažnje. Ono što je takođe ovim kodeksom propisano, a to je da ćemo morati sa dužnom pažnjom da se ophodimo i prema ljudima koji rade u Narodnoj skupštini, a koji nisu narodni poslanici. Tu mislim na državne službenike i nameštenike, koji su deo Službe Narodne skupštine, a priznaćete i sami da bez njih naš posao kao narodnih poslanika gotovo ne bi ni bio moguć. Zato molim sve narodne poslanike da imaju u vidu da i žena koja im kuva kafu i onaj mladić koji im donosi tu kafu u kancelariju, policajac koji na ulaznim vratima Narodne skupštine brine o našoj bezbednosti, svako ko radi u Narodnoj skupštini je čovek i morate prema njemu da se ophodite kao prema čoveku, da ga poštujete, da mu kažete dobar dan na hodniku, da ga podstičete ako su u pitanju državni službenici da se stalno usavršavaju. To posebno znaju i toga su posebno svesni oni narodni poslanici koji su istovremeno i predsednici odbora u Narodnoj skupštini. Ja kao dugogodišnji poslanik znam jako dobro koliko je važno kada za npr. sekretara Odbora imate nekoga ko poznaje materiju, ko je kompetentan u svom poslu, tada se sednice odbora odvijaju bez ikakvih problema. Isto tako kao što se i sednice Narodne skupštine odvijaju bez ikakvih problema kada imate dobru, kako bi rekli ovi ljudi iz službe Narodne skupštine pripremu sednice. To sve rade oni ljudi koje kamera ne može da zabeleži, koji se ne vide, mi ih vidimo, ali građani Srbije ne vide, kojih ima ovde više stotina i koji svakog dana i onda kada mi ne zasedamo dolaze na svoje radno mesto i obavljaju posao pre svega za potrebe narodnih poslanika. Ono što takođe želim da kažem, to je da se zahvalim gospodinu Mihajlu Živkoviću, pravnom savetniku, predsednice Vlade, gospođe Ane Brnabić i gospodinu Sikimiću, direktoru Agencije za sprečavanje korupcije, koji su svojim korisnim savetima i sugestijama, a koje smo mi pretočili u amandmane koje je podneo narodni poslanik Vladimir Orlić i koje amandmane ja ovom prilikom prihvatam. Dakle, molim da se to zabeleži, prihvatam amandmane koji su podneti od strane gospodina Orlića, a tim sugestijama koje su, kažem, pretočene u amandmane se poboljšava tekst predloga kodeksa iako se, naravno, ne menja njegova suština. Ono što takođe želim da kažem i time ću da završim, neću mnogo da dužim, o kodeksu će mnogo više da govori i o značaju političke kulture moja mlađa koleginica Nevena Đurić, ali hoću da kažem nešto zbog svih nas koji smo narodni poslanici, ali hoću da kažem nešto zbog svih nas koji smo narodni poslanici i zbog građana Srbije, a to sam rekao i gospodinu Živkoviću i gospodinu Sikimiću kada smo razgovarali, najpre o nacrtu, a onda o predlogu kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Videćete da u tekstu kodeksa postoje odredbe koje se odnose na zabranu sukoba interesa, na zabranu stavljanja privatnog interesa iznad javnog, na obavezu da narodni poslanik prijavi predsedniku Narodne skupštine poklon koji je eventualno dobio, a koji po svojoj vrednosti premašuje vrednost koja je propisana zakonom, itd. Te odredbe postoje u kodeksu, ali ono što želim da kažem, to je da svi moramo da uradimo sve što je do nas da podignemo dignitet i ugled Narodne skupštine. Ja ne mislim da je bilo ko od narodnih poslanika, bez obzira kojoj političkoj partiji pripada, loš čovek i korumpiran. Nema korupcije u Narodnoj skupštini. Vidim da su ovih dana Đilasovi mediji se raspisali o tome kako je maltene centar i srce korupcije Narodna skupština. Šta možete vi narodni poslanici, bez obzira kojoj političkoj partiji da pripadate, šta možete vi da ukradete, kojim koruptivnim poslom vi u Narodnoj skupštini možete da se bavite? Možete da ukradete hemijsku olovku, neko pakovanje papira za štampač, gumicu, ne znam, neki marker žute ili crvene boje itd. To su besmislice. Korupcija je tamo gde se troše javna sredstva, gde se troši državni javni novac, tamo gde se potpisuju višemilionski ugovori, tamo gde se uzimaju provizije. Da li vi to radite? Da li iko od vas to radi? Ne. Čak i da hoćete to da radite, Ustav vam to onemogućava, jer to nije vaš, odnosno nije naš posao. Dakle, hoću jednostavno i molim vas da svi na tome radimo, jednostavno sklonimo tu sumnju koja stalno pada na narodne poslanike, da smo mi neki jako loši ljudi koji ovde ne radimo ništa, koji krademo, koji imamo jako puno para. Svi vi koji živite od poslaničke plate znate da od te plate ne možete da se obogatite. Od te plate možete da solidno živite, da prehranite sebe i članove svoje porodice, ali da se obogatite na način na koji su se obogatili ljudi koji kritikuju ovaj kodeks, a koji ga nisu ni pročitali, tu pre svega mislim na Dragana Đilasa i medije koje on kontroliše, nema nikakve šanse. Dakle, ovim kodeksom mi iskoračujemo napred kada je u pitanju dizanje nivoa političke kulture u našoj zemlji. Mi ovim kodeksom pokazujemo da želimo da se ponašamo drugačije nego što su se pojedini narodni poslanici ponašali u prošlom ili u nekim ranijim sazivima i da parlament zaista postane mesto dijaloga, mesto u kome će sedeti pristojni, civilizovani ljudi koji pripadaju različitim političkim strankama, koji imaju različite poglede na svet, koji imaj različita politička ubeđenja, ali koji nisu jedni drugima neprijatelji, koji su dostupni medijima, koji su dostupni građanima i koji će samo i isključivo da rade u javnom interesu, a ne u interesu privatnom ili grupnom. Ja vas pozivam da uzmete učešće u ovoj raspravi, da prodiskutujemo apsolutno sve odredbe koje su sadržane u Predlogu kodeksa, da saslušamo jedni druge, da prihvatimo sve korisne sugestije, jer sada radimo jedan posao koji nije samo za ovaj saziv, mi sada radimo jedan posao koji će da bude važan i za neke nove generacije narodnih poslanika koji će doći onda kada nama prestane mandat. Zbog toga je važno da ovaj kodeks usvojimo, jer on će biti ugaoni kamen, jedan od ugaonih kamenova na kojima će da počiva srpska parlamentarna demokratija. Ovaj kodeks je pre svega važan zbog nas. Mi ga ne donosimo i mi ga ne usvajamo zato što nas neko spolja tera da ga usvojimo. Mi smo funkcionisali bez kodeksa i do sada, ali funkcionisali smo na način da su pojedine političke stranke, odnosno pojedine poslaničke grupe smatrale da je Narodna skupština gladijatorska arena u kojoj je sve dozvoljeno, pa čak i da se fizički obračunavate sa onima koji ne misle isto kao i vi. Donošenjem ovog kodeksa mi ćemo sprečiti da Narodna skupština postane gladijatorska arena, da postane mesto u kome će biti dijaloga, biti rasprave, biti sučeljavanja mišljenja, ali u kojem nikada više neće biti mesta za uvrede, za psovke, a pogotovo ne za različite izlive fašizma, fizičkog obračunavanja, nasilja ili podsticanja na bilo kakav oblik mržnje, nacionalne, verske, rasne, po osnovu jezika, pola, starosti, ličnog bogatstva, stepena obrazovanja ili po bilo kom drugom osnovu. Molim vas, gospodine potpredsedniče, samo da to uđe u stenogram i u zapisnik, da sam kao predstavnik predlagača prihvatio sve amandmane koje ste vi juče podneli na Predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika.
Zahvaljujem, doktore Martinoviću, na preciznim obrazloženjima koje ste upravo uputili na temu sadržaja predloženog kodeksa ponašanja narodnih poslanika i pratećih okolnosti vezanih za usvajanje ovog teksta. Siguran sam da će ta obrazloženja imati odgovarajući efekat, pre svega kod dežurnih kritičara, kako ste dobro primetili, koji su već navikli da imaju mišljenje o svemu o čemu ne znaju ništa ili znaju jako malo, a nisu propustili da na taj način tretiraju i ovaj predloženi tekst kodeksa o ponašanju narodnih poslanika. Uostalom, blagotvorno dejstvo vaših reči na te ljude se pokazalo već u brojnim prilikama do sada. Siguran sam da će tako biti i ovaj put. Konstatujem da je predstavnik predlagača izjavio da prihvata osam amandmana predloženih 22.12. od strane narodnog poslanika Vladimira Orlića i to ulazi u zapisnik. Sada prelazimo na izlaganja ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa. Ispred poslaničke grupe SVM reč ima potpredsednica Narodne skupštine gospođa Elvira Kovač.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, predsedništvo, uvaženi predlagaču, dame i gospodo narodni poslanici, kodeks ponašanja o kojem danas razgovaramo je dokument kojim se konkretizuju univerzalne vrednosti, zapravo kao orijentir za delovanje i ponašanje narodnih poslanika, ali prevashodno kodeks ponašanja je dokument kojim se promoviše politička kultura koja se zasniva na pristojnom, istinitom, transparentnom i poštenom ponašanju narodnih poslanika. Predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika je izrađen poštujući metodološka pravila, kao što su jasnost, jednostavnost, konkretnost, struktuiranost, konzistentnost, povezanost i relevantnost. Ako se posmatra hronologija dešavanja u proteklom periodu, ako se analiziraju razni izveštaji, bez obzira na to što smo od uvaženog predlagača čuli da kodeks ne donosimo zbog toga što nam je neko to preporučio, ali svakako iz ugleda poslaničke grupe SVM moram da naglasim da je značajno da ako pogledamo izveštaje raznih tela, a samo u proteklih nekoliko, konkretno pet godina, u izveštajima Evropske komisije, kao i u izveštajima grupe zemalja protiv korupcije GREKO ponavljaju se preporuke o potrebi da Narodna skupština donese etički kodeks. U tom smislu, prvi izveštaj Saveta Evrope, odnosno konkretno GREKO-a, koji je posebno ukazao na ovo pitanje, na potrebu sprečavanja korupcije narodnih poslanika je objavljen 2. jula 2015. godine, a među preporukama je i bilo konkretno, da citiram, donošenje kodeksa ponašanja narodnih poslanika, kao i sugestije da taj kodeks sadrži uputstva za primenu obezbeđivanja pristupa javnosti. Predloženim amandmanima, za koje smo čuli, koje je predlagač upravo prihvatio, se direktno referira na zaključke GREKO-a i neposredno se implementiraju preporuke ovog tela Saveta Evrope objavljene u izveštaju GREKO-a u četvrtom krugu evaluacije na temu – sprečavanje korupcije u odnosu na narodne poslanike, sudije i tužioce, što naša poslanička grupa svakako pozdravlja i podržava. Činjenica je da je u Izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije u procesu pristupanja EU, ponovo da se vratimo pet godina unazad, koji je objavljen 10. novembra 2015. godine, takođe naglašeno da Narodna skupština još uvek nije usvojila godišnji plan rada i etički kodeks. Kada razgovaramo o sadašnjem Izveštaju Evropske komisije o napretku Republike Srbije u procesima pristupanja EU, znači ovom najsvežijem za 2020. godinu, ovde se ponavlja preporuka - ako je deo političkih kriterija i odnosi se na sam rad naše institucije, Narodne skupštine Republike Srbije, i kaže izveštaj da je potrebno izmeniti Poslovnik o radu, usvojiti kodeks ponašanja narodnih poslanika u skladu sa najboljom praksom i ekspertizom EU. Krajem avgusta 2019. godine, Dejvid Mekalister, predsedavajući spoljnopolitičkim odborom evropskog parlamenta, obratio se tadašnjoj predsednici Narodne skupštine Republike Srbije Maji Gojković i predložio da se pod pokroviteljstvom Narodne skupštine Republike Srbije organizuje međustranački dijalog. Podsetila bih sve vas da su tada dogovorene dve faze tog dijaloga. Prva faza razgovora pre izbora i druga faza posle izbora. Tada je zapravo dogovoreno i potpisano da će nakon izbora fokus razgovora da bude na izgradnji poverenja u procedurama i praksama Narodne skupštine Republike Srbije i u tom smislu je deo toga zapravo i donošenje etičkog kodeksa. Kao što smo čuli od uvaženog predlagača, u proteklih, ako dobro računam, 12 godina je zaista urađeno dosta toga no ovom pitanju. Bilo je nekoliko pokušaja da se napravi etički kodeks. Prva radna grupa je formirana davne 2008. godine, njom je predsedavao tadašnji predsednik Administrativnog odbora, a i u sazivu između 2014. i 2016. godine, kada je gospodin Zoran Babić bio predsednik Administrativnog odbora, stiglo se, kao što smo čuli, i do nacrta. U međuvremenu je napravljena, u prošlom sazivu, 2017. godine i radna grupa. Dakle, ono što je značajno, uvažavajući preporuke tela Saveta Evrope, GREKO-a i Evropske komisije, Radna grupa Narodne skupštine Republike Srbije je prilikom izrade kodeksa ponašanja narodnih poslanika uzela u obzir zaista najbolje prakse EU, kao i iskustva samog Evropskog parlamenta i kao temeljne principe kodeksa ponašanja narodnih poslanika izdvojila: nepristrasnost, integritet, otvorenost, marljivost, poštenje, odgovornost, poštovanje ugleda Narodne skupštine Republike Srbije, delovanje isključivo u javnom interesu, uzdržavanje od prihvatanja finansijske koristi ili druge naknade. U pripremi teksta kodeksa narodnih poslanika kao tri uporišne tačke su utvrđene: da je dosledna primena zaista pravila i principa utvrđenih kodeksom ponašanja presudna za podizanje nivoa političke odgovornosti i poverenja javnosti u samu instituciju Narodnu skupštinu Republike Srbije, da se integritet i dignitet narodnih poslanika meri zapravo njihovom posvećenošću zaštiti opšteg dobra i interesa građana i da je integritet narodnog poslanika uporište legitimiteta Narodne skupštine. Postavlja se pitanje, da li smo mi, da li je Narodna skupština mogla i ranije da donese kodeks ponašanja narodnih poslanika? Verovatno je odgovor na ovo hipotetičko pitanje potvrdan. Verovatno smo mogli to da uradimo i ranije. Ali, činjenica je da su zaista, kada govorimo i iskustvima evropskih zemalja, iskustva drugačija, okviru su drugačiji, vrlo različiti. Ne postoji jedinstvena praksa. Moramo naglasiti da nisu ni sve članice EU u svojim parlamentima donele etičke kodekse i da se zaista materija ponašanja narodnih poslanika predstavnika građana reguliše na vrlo raznolike, različite načine i da ne postoji opšti način rešavanja ovog pitanja ni na međunarodnom ni na evropskom planu. Jedan deo zemalja je ovu oblast regulisalo opštim aktima za javne funkcionere, a u većem broju zemalja, ako uporedimo praksu, ona je rešena samim poslovnikom tih skupština ili raznim uredbama. Na primer, parlament Finske nema kodeks ponašanja narodnih poslanika u smislu posebnog akta koji reguliše ovu materiju. Međutim, osnovni principi delovanja ponašanja kao i prava i dužnosti poslanika regulisani su nizom akata. Znači, ovo pitanje reguliše nekoliko različitih akata koji uređuju nadležnost parlamenta i prava i obaveze poslanika i drugih javnih funkcionera. Principi delovanja narodnih poslanika, prava i obaveze regulisani su, pre svega, ako govorimo konkretno, znači o primeru Finske, Ustavom Finske koji reguliše nezavisnost, imunitet, slobodu govora, ponašanje i konflikt interesa poslanika Poslovnikom samog parlamenta. Krivičnim zakonikom se regulišu, na primer, slučajevi podmićivanja, itd. Oni imaju i posebnu Rezoluciju o borbi protiv korupcije. Iznela sam ovaj primer, jer je delimično sličan i našem primeru. Dakle, dok je većina država EU kodekse ponašanja ugradila u same poslovnike o radu svojih parlamenata, kao što sam spomenula i zbog toga danas raspravljamo o ovom dokumentu, Narodna skupština Republike Srbije se opredelila za izradu posebnog akta, kodeksa ponašanja narodnih poslanika, postupajući ovom prilikom, što svakako pozdravljamo, u skladu sa Rezolucijom Komiteta ministara Saveta Evrope. Ovom Rezolucijom se promoviše 20 principa borbe protiv korupcije, a, da je citiram: „podstiče se usvajanje od strane izabranih predstavnika Kodeksa ponašanja“. Negde od sredine devedesetih godina kako bi pomogle državama u borbi protiv korupcije i podizanju etičkih standarda javnih službenika razne međunarodne organizacije su počele donositi različite preporuke, čak su neke predlagale i različite nacrte etičkih kodeksa koje su predlagale državama na usvajanje. Promocija principa političke odgovornosti i jačanje demokratskog kredibiliteta parlamenta je jedan od temeljnih principa i OEBS-a. Godine 1990. donet je Istambulski dokumentu kojem se države članice OEBS-a pozivaju zaista da pojačaju napore u promovisanju dobrih upravljačkih praksi i javnog integriteta, kao i da koncentrišu napore u borbi protiv korupcije. Kada već pričamo o primerima iz EU da spomenem i sam Evropski parlament. Naime, Evropski parlament se takođe odlučio za poseban dokument, te je kodeks ponašanja poslanika u Evropskom parlamentu stupio na snagu 1. januara 2012. godine. Smatrali da je zaista bilo potrebno regulisati ponašanje poslanika u Evropskom parlamentu, posebno u pogledu finansijskih interesa i sukoba interesa da se to pitanje zaista reguliše kodeksom ponašanja iz dva razloga: jer je neophodno regulisati etičke standarde kako bi se osnažilo poverenje u efikasnost, transparentnost i demokratičnost evropskih institucija. Naime, istraživanja u poslednjih nekoliko godina su pokazala da je poverenje građana u parlamente države članica EU opalo. Procentualno je to iznosilo oko 57% 2007. godine, da bi za nekoliko godina palo na svega 31%, recimo, u 2012. godini. Drugo, vrlo je važno negovati političku kulturu koja će uvek potrebu zaštite javnog interesa, znači uvek i u svakom momentu staviti iznad i ispred privatnog interesa. Praksa, dakle, različitih država koje su usvojile kodeks ponašanja je pokazala da najveći broj poslanika svakako drži do svog integriteta, odnosno poštuje visoke profesionalne standarde, kvalifikovanosti, kompetentnosti da drži do odgovornog ponašanja u javnom prostoru. Postoje dva tipa kodeksa ponašanja. Jedan je zasnovan na vrednostima, a drugi na pravilima. Poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara smatra da kada razgovaramo o ovom kodeksu ponašanja, našem budućem, koji se nalazi pred nama, da je nađena adekvatna ravnoteža upravo između vrednosnog i normativnog u ovom Predlogu. Kada se analizira kodeks ponašanja narodnih poslanika ključno je pitanje, mislim da se o tome najviše spekulisalo od onih koji možda nisu videli konačan tekst ili amandmane, znači ključno je utvrđivanje mehanizama odgovornosti, tj. na koji način će se utvrđivati prekršaj narodnog poslanika, da li će taj postupak voditi interno, konkretno parlamentarno telo ili neko spoljašnje, spoljno, nezavisno telo. Postoji zaista nekoliko modela sprovođenja postupka, bilo da se govori o internim mehanizmima, o spoljnoj regulaciji ili možda o kombinaciji ova dva metoda. Kada pažljivo pogledamo amandmane koji su upravo usvojeni, znači ovim amandmanima na Predlog kodeksa ponašanja o kome danas razgovaramo se predlaže da se za staranje o primeni kodeksa obrazuje komisija za etiku, dok nadzor nad primenom kodeksa ostaje obaveza Administrativnog odbora, osim u onom delu odredbi koje se odnose na prijavljivanje privatnih interesa narodnih poslanika, poštovanje propisa koji se tiču na obavljanje dve ili više funkcija, primanja poklona. Dakle, da pojednostavim, o onim pitanjima o kojima je nadležna Agencija za sprečavanje korupcije. Predlaže se i mehanizam odgovornosti koji predstavlja kombinaciju internih, unutrašnjih mehanizama kontrole i spoljne regulacije. To je, na primer, pristup za koji su se opredelile određene zemlje, neke zemlje kao što je, na primer, Velika Britanija, SAD, Francuska. Primera radi, Velika Britanija, kada već govorimo o ovom primeru, Velika Britanija je svoj kodeks ponašanja i vodič za pravila koja se odnose na ponašanje poslanika donela 1996. godine. Odnosi se na ponašanje poslanika u Donjem domu i taj kodeks je 2009. godine dopunjen. Kodeks ponašanja Gornjeg doma je donet 2002. godine i takođe je dopunjen 2009. godine. Zakon o parlamentarnim standardima je u Velikoj Britaniji takođe donet te iste godine. Znači, tada su se bavili ovom temom. Oba kodeksa i zakon prate organi koji istražuju i ispituju kršenja kodeksa. Za kodeks ponašanja Gornjeg doma bira se, vrlo zanimljivo rešenje, Poverenik za standarde koji nadgleda sprovođenje kodeksa, posebno odredbe o finansijskim interesima ili parlamentarnim privilegijama. Istrage se vode u skladu sa pravilima i postupcima utvrđenim u vodiču za primenu kodeksa ponašanja. U Narodnoj skupštini Republike Srbije ovim predloženim amandmanima o kojima govorimo se predviđa, kao što sam rekla, Komisija za etiku koja bi donela vodič za primenu kodeksa, što je dobro. Da se vratim na Veliku Britaniju. Poverenik, kažem vrlo zanimljivo rešenje je nezavisan istražitelj i njega imenuje Gornji dom, u ovom slučaju. Dokazi i prepiske u toku istrage smatraju se poverljivim, što je takođe dobro rešenje. Poverenik posle istrage podnosi izveštaj pododboru za ponašanje lordova koji taj izveštaj razmatra i preporučuje disciplinske mere Odboru za povlastice i ponašanje. Poslanik ima pravo da se žali na disciplinsku meru, što je takođe zanimljivo. Posle procedure, konačnu odluku o disciplinskoj meri donosi Gornji dom. Znači, to je njihovo rešenje. Poslanik koji javno prizna grešku ne podleže sprovođenju disciplinske mere. Parlamentarni Poverenik za standarde kodeksa ponašanja i vodič za pravila koja se odnose na ponašanje poslanika prima žalbu građana, znači, još uvek sam na Velikoj Britaniji, žalbe građana ili samih poslanika u kojima se navode povrede kodeksa u sprovođenju istrage. U slučaju da poslanik povredi zakon, njihov zanimljiv Zakon o parlamentarnim standardima posebno kada su u pitanju finansijske zloupotrebe, one se tretiraju kao krivično delo, koje proizilaze iz izdavanja lažnih ili obmanjujućih informacija radi finansijske dobiti. Ovo krivično delo sankcioniše se novčanom kaznom ili zatvorom do godinu dana, 12 meseci. Iznela sam samo dva primera, Finske i Velike Britanije, da uporedimo kako ovo pitanje može da se reši. Načela na kojima se zasniva ponašanje poslanika o parlamentu Velike Britanije su nesebičnost, odgovornost, poštenje, otvorenost i vođstvo. Ali, da se vratimo na naš dokument. Poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara svakako podržava i pozdravlja to što smo došli u fazu da je radna grupa završila svoj posao, da je Administrativni odbor utvrdio Predlog da se kodeks ponašanja nalazi pred nama. Pozdravljamo i izmene, odnosno, amandmane koji su u potpunosti u skladu sa preporukama, zaključcima, GREKO-a, i koji su prihvaćeni, zato što smo zaista stava da kodeks ponašanja narodnih poslanika predstavlja izuzetno važan korak ka vraćanju dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije, približavanju vlasti građanima, to bi treba da bude osnovni cilj svih nas i jačanju dostojanstva i integriteta narodnih poslanika. I, ne manje važno, poslanička grupa SVM će glasati za ovaj Predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika zbog toga što smatramo da ovaj akt treba da podstiče toleranciju kao važno i moćno sredstvo prihvatanja i poštovanja razlika između svih nas, ali i da omogućava i olakšava postizanje konsenzusa i kompromisa koji su izuzetno značajni u politici. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem potpredsednici Kovač. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe UD-SDA gospodin Mirsad Hodžić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, prošlo je gotovo jedna decenija od kako se krenulo sa inicijativom za donošenje Kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Do sada se radilo na nekoliko nacrta, ali nijednom nije bilo volje da se donese jedan takav akt. Sada, odjednom podhitno nastoji se doneti Kodeks ponašanja narodnih poslanika, koji zbog nekih problematičnih odredaba predstavlja dokument kojim se pokušava sužavati sloboda izražavanja narodnih poslanika, pre svega nas iz redova parlamentarne opozicije. Usvajanjem ovakvog Kodeksa predstavlja još jedno sredstvo uspostavljanja apsolutne kontrole nad javno izgovorenom reči. Ovakav način ograničavanja slobode izražavanja je štetan po parlamentarizam. Nismo mi protiv usvajanja univerzalnih pravila koja, kako se kaže u nacrtu, imaju za cilj poštovanje načela poštenja, transparentnosti, istine, nepristrasnosti i odgovornosti u obavljanju funkcije. Mi smo protiv onih normi u ovom Kodeksu koje urušavaju slobodu govora narodnih poslanika, onih normi koje će ovaj Kodeks, odnosno parlament pretvoriti u politički sud i političko suđenje narodnim poslanicima drugačijeg mišljenja, i to politički sud koji ne predviđa ni pravo žalbe na presude. Ograničenje slobode govora narodnih poslanika, po nama, je najveća šteta koja se može naneti parlamentarizmu i upravo to znači odredba člana 6. koja obavezuje narodnog poslanika na spremnost da se podvrgne svakoj kontroli koja strahujemo da će se odnositi upravo na kritički iznete reči i mišljenje. O kakvom podvrgavanju kontrole je ovde reč? Ko će sprovoditi tu kontrolu? Po nama su isto tako problematične pojedine odredbe člana 8. koji je u suprotnosti sa odredbama Zakona o službenoj upotrebi grba i zastave Republike Srbije. Član 9. stav 1. tačka 5), kao i član 14. stav 1. u praksi može da inkriminiše svakog neistomišljenika, odnosno narodnog poslanika koji se ne slaže sa mišljenjem i sudom većine. Ono što je najvažnije, u ovom Kodeksu se omogućava nekim narodnim poslanicima većine da se stalno igraju uloge tužioca, podnoseći prijave protiv onih sa čijim se mišljenjem ne slažu. Na ovaj način protivustavno se neki narodni poslanici postavljaju u povlašćeni položaj u odnosu na druge. Sve u svemu, ovakav Kodeks ponašanja ne može nikako predstavljati korak ka integraciji u EU. Upravo suprotno, on predstavlja sredstvo sužavanja slobode izražavanja narodnih poslanika i mogućnost političkog obračuna sa neistomišljenicima. Iz tih razloga parlamentarna grupa Ujedinjena dolina – SDA Sandžaka neće podržati ovakav Predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika, niti će na bilo koji način dalje učestvovati u procesu njegovog usvajanja. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega. Sledeći govornik je gospodin Života Starčević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas pričamo o Kodeksu ponašanju narodnih poslanika, odnosno o Predlogu kodeksa ponašanja narodnih poslanika, široj javnosti poznatijeg kao etički Kodeks, pa možda nije loše da ovom prilikom pođemo od tog semantičkog jezičkog značenja. Etika kao deo filozofije ili moralna filozofija izučava koncept ispravnog, odnosno pogrešnog ponašanja i potiče od grčke reči „etikos“ ili „etos“, što znači navika ili običaj. Danas reč „etos“ češće koristimo kao reč koja označava klimu u nekom kolektivu ili u nekoj grupaciji. Sama reč „kodeks“ u izvornom značenju znači rukom pisana knjiga, ali je mi koristimo kao zakon ili kao grupu zakona ili kao pravilnik. Samim tim, etički kodeks kao jedan akt treba da uređuje pravila ponašanja u nekoj instituciji, u nekom kolektivu, u nekoj grupaciji. Naravno, postoji neka univerzalna etička pravila koja su važeća za današnju civilizaciju i za čitav svet, ali naravno da postoje razlike od entiteta do entiteta, tako da nešto što je ispravna u nekoj sredini, u drugoj ne znači da je ispravno. Mi danas treba da utvrdimo principe i pravila ponašanja narodnih poslanika i moram da kažem da nije prvi put da se utvrđuje etički kodeks za neke oblasti društva. Samo da podsetim, maločas smo pričali o izboru članova Visokog saveta sudstva. Želim da kažem da je 2010. godine Visoki savet sudstva doneo etički Kodeks koji uređuje ponašanje sudija i tužioca. Slično je i kada su u pitanju lekari i druge oblasti. Ono što sam želeo reći jeste da možda ovaj pravilnik, odnosno Kodeks ponašanja narodnih poslanika izaziva naročitu pažnju javnosti iz prostog razloga što se prethodnih godina želelo da se predstavi kako politika i etika ne idu zajedno, kako politika i moral ne idu zajedno, što je suštinski pogrešno, jer politika je uvek još od antike do danas bila delatnost koja se smatrala visokomoralnom i u parlamente su birani ljudi koji je narod smatrao najboljim reprezentima i predstavnicima i birao ih je upravo na osnovu njihovih moralnih i etičkih kvaliteta i vrednosti. Ono što sam želeo da kažem jeste da ovaj Kodeks ponašanja narodnih poslanika dosta toga definiše, ali ponašanje narodnih poslanika ne definiše jedino ovaj Predlog etičkog kodeksa. Ja moram da kažem da i Poslovnik o radu Narodne skupštine tretira pitanje ponašanja narodnih poslanika. Ono što je bitno ovde reći jeste da nijedan kodeks ponašanja narodnih poslanika, kao što to nije mogao ni Poslovnik o radu, neće sprečiti zlonamerne da krše i taj Kodeks, kao što su kršili i Poslovnik o radu, ali da je dobro da definišemo ovde neka osnovna pravila ponašanja. Ono što ovaj etički kodeks obuhvata jesu osnovni principi koje narodni poslanik treba da poštuje, a to su princip istine, pravičnosti, poštenja, princip nepristrasnosti, odgovornost, integritet, otvorenost, dostupnost. Ovaj predlog etičkog kodeksa odnosno Kodeksa ponašanja narodnih poslanika, mogu reći slobodno da je solidan, iz sledećih razloga – uvažava opšte etičke vrednosti, jer je demokratičan, nije represivan, jer, slažemo se u tome da represija nije način uređivanja pravila ponašanja bilo koga, pa ni narodnih poslanika, obavezuje narodnog poslanika da bude u neposrednom kontaktu ne samo sa svojim biračima nego sa svim građanima Republike Srbije i ovaj kodeks ponašanja obavezuje narodne poslanike da ne pretpostavljaju lični i stranački interes opštem i državnom interesu. Na kraju, želim ponovo da ponovim, nema ni tog Kodeksa ponašanja narodnih poslanika, ni Poslovnika o radu koji će zlonamerne narodne poslanike sprečiti da izazivaju probleme i da krše i sam Kodeks, kao što su kršili i Poslovnik o radu. Dobrom narodnom poslaniku ni do sada nije potreban etički kodeks. Nije bio potreban čak ni Poslovnik o radu, jer nije do narodnog poslanika nego je do čoveka. Kao i u svim drugim delatnostima, sve je do čoveka. Naime, i etika i vaspitanje i ponašanje i nadzori, to je sve, na kraju krajeva, individualna stvar, to je ono što nosimo od kuće, iz sredine u kojoj smo vaspitani i jednostavno jesu deo nekog opšteg ponašanja koje smo usvojili kroz lični razvoj. Tako da za najveći deo narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije ovaj etički kodeks nije bio ni potreban. Što se tiče Poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, a mogu reći i za ogromnu većinu narodnih poslanika u ovom visokom domu, ovaj kodeks ponašanja zaista nije bio potreban, jer zastupamo način vođenja politike koji je pomirljiv, koji je politika dijaloga i koji je politika uvažavanja političkog neistomišljenika i iz tog razloga kažemo da je sve do čoveka, pre svega, i do ljudi, a ne do nekih pravila koja propisuju to ponašanje. Da ponovim, i time da zaključim, mi iz Poslaničke grupe JS smatramo da kodeks ponašanja narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije jeste dokument koji je potreban ovoj Skupštini više kao neka savest nego kao dokument koji će strogo uređivati pravila ponašanja narodnih poslanika. I ono što je još bitnije – ne smatram ga dokumentom koji je važan za usklađivanje sa preporukama ovih ili onih međunarodnih institucija, već ga smatram pre svega važnim dokumentom za podizanje ugleda Narodne skupštine i ovog visokog doma. Pročitali smo, naravno, sve amandmane koji su doneti i koje je predlagač prihvatio i slažemo se i sa tim amandmanima na Predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika i u danu za glasanje ćemo glasati za ovaj dokument. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći na redu je gospodin Branimir Jovanović.
Hvala, predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, iako su pravila rada, organizacije i funkcionisanja parlamenta propisani Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije, smatram da ćemo usvajanjem Kodeksa ponašanja, odnosno pravilnika ponašanja narodnog poslanika dodatno precizirati ovu jednu oblast, definisati standarde koje treba da primenimo i u praksi. Kodeks ponašanja je usaglašen sa Poslovnikom, što je najvažnije. On će unaprediti rad parlamenta, ali on sadrži i određene novine u odnosu na Poslovnik, pre svega, kada govorimo o sankcionisanju nedoličnog i neprimerenog ponašanja i ovaj put to se izražava u jednoj javnoj opomeni, a ne samo da se svede na novčanu kaznu i mislim da smo na taj način napravili jedan korak napred. Ovaj kodeks zasniva se na načelima, na standardima, na vrednostima koje su opšte prihvaćene ne samo za naše društvo, već su ti principi na kojima počivaju i organi rada razvijenih zapadnih institucija. Smatram da je usvajanje jednog ovakvog akta važno ne samo da bismo naše standarde odnosno naš pravni okvir usaglasili sa pravnim okvirom i standardima zemalja Evropske unije, već i da bismo unapredili rad Narodne skupštine i da bismo negovali i sačuvali dostojanstvo ovakve institucije kao centralnog zakonodavnog organa. Na nama je da i kroz ovaj kodeks, odnosno poštovanje kodeksa, sačuvamo dostojanstvo, da povratimo poverenje građana u ovu instituciju. Jednostavno, poverenje je uvek takvo da ga je teško steći, lako se gubi, a mislim da svi događaji iz prošlosti su doveli do toga da mi moramo da radimo na ovoj oblasti, moramo da radimo na tome da čuvamo dostojanstvo i da negujemo poverenje građana Srbije u instituciju kao što je Narodna skupština Republike Srbije. U nekim evropskim državama kodeks ponašanja je regulisan tako što je sadržan u više različitih dokumenata. Mi smo napravili jedan dobar potez ovim kodeksom jer smo objedinili u jednom dokumentu sva ona pravila koja smatramo da treba da poštuju narodni poslanici da bi Skupština funkcionisala normalno. Važno je zbog nas samih da rad parlamenta bude dobro organizovan, da imamo kvalitetne rasprave, da govorimo o tačkama koje su na dnevnom redu, da ne pravimo neke bespotrebne digresije i da rezultat takve rasprave budu kvalitetni zakoni, kvalitetan pravni okvir koji će regulisati različite društvene oblasti, a pre svega koji će uticati na podizanje životnog standarda stanovnika Srbije. To možemo da postignemo jedino tako ako kroz poštovanje Poslovnika i ovakvog kodeksa ponašanja napravimo, odnosno kreiramo jedan ambijent rada gde ćemo imati poštovanje jedni prema drugima, političke stranke da imaju poštovanja i uvažavanja prema svojim političkim neistomišljenicima i zaista razumljivo je da svaka politička partija iznosi svoje programske ciljeve, da iznosi svoju ideologiju, da iznose različite stavove, nemam ništa protiv ni da se sukobimo sa različitim argumentima, ali na kraju plod svega toga treba da bude jedna dobra zakonska norma u interesu svih građana Srbije. Nažalost, iskustvo iz prošlih godina, ali mogu slobodno reći i iskustva od obnavljanja višestranačkog parlamentarizma u Srbiji, gotovo 30 godina, idu u prilog tome i govore da je ovakav kodeks ponašanja i te kako potreban Narodnoj skupštini Republike Srbije. Bilo je mnogo negativnih događaja u prošlom sazivu i sam sam svedok takvih događaja. Poslanici su često iznosili neistine da bi time možda uzdigli sebe ili da bi unizili svog političkog oponenta, bilo je i demonstriranja nasilja u Skupštini, u sali gde se održavaju sednice Skupštine Republike Srbije, u sali gde se održavaju sednice odbora, bilo je nasilja i ispred Skupštine Republike Srbije. Pojedini poslanici su ovde unosili uvredljive transparente, a sve to zarad neke, mogu reći, jeftine promocije, zarad pažnje koju dobijaju u medijima na taj način, da skrenu pažnju na sebe. Ako odemo još malo više u prošlost, možemo da vidimo da je bilo i drastičnijih primera, da su se nekada poslanici u ovoj sali obračunavali fizički jedini sa drugima, bilo je čupanja mikrofona, polivanja vodom, gađanja cipelom predsedavajućeg i sve to je stvorilo jednu ružnu sliku o Narodnoj skupštini Republike Srbije i zato smatram da je dobro što danas govorimo o kodeksu ponašanja narodnih poslanika i na svima nama je jedna odgovornost da popravimo takvu jednu sliku i mislim da smo na pravom putu. Činjenica je da ni stroge novčane kazne nisu pomogle da se pojedini poslanici neprikladno ponašaju, da se neprikladno izražavaju. Jednostavno poslanici moraju da budu svesni da su oni ovde predstavnici svih građana Srbije, da predstavljaju pre svega svoje birače, da su oni ogledalo svojih političkih partija, ali sa druge strane i političke stranke moraju da budu svesne da one jednim delom preuzimaju odgovornost kada kandiduju određene ljude za mesto narodnih poslanika i da moraju da vode računa koga će postaviti na tim listama da budu narodni poslanici, odnosno ko će ih zastupati u Skupštini Republike Srbije. Neće se niko prelaskom Skupštinskog praga odjednom preobraziti, pa neće tako postati ni više obrazovan, ni kulturan, ni vaspitan, niti će imati bogatiji rečnik. Jednostavno mi svoje vaspitanje nosimo iz kuće, nosimo ga iz porodice, obrazovanje stičemo u školi, na fakultetu i neće Kodeks ponašanja sigurno nikoga ni prevaspitati, niti će nekoga edukovati, ali moramo da budemo svesni da mi svojim nastupima, da svojim govorima pre svega promovišemo sami sebe, da na taj način govorimo i o svojim nekim kvalitetima, ali često znaju da dođu do izražaja i naše mane. Ne očekujem da ćemo usvajanjem ovog Kodeksa preko noći rešiti sve probleme. Sigurno će i dalje biti nekog neprikladnog rečnika, da će biti neprimerenog ponašanja, ali ovaj Kodeks ponašanja mora da bude jedna smernica, jedna opomena svima nama i narodnim poslanicima koji budu u ovom parlamentu, da vodimo računa kako govorimo, kako se odnosimo prema našim političim protivnicima. Francuski političar i premijer Francuske s početka 20. veka, Žorž Klemanso, je na jednom govoru na otvorenom imao takvu jednu neprijatnost da je doživeo da su mu njegovi politički protivnici zviždali, uzvikivali, ometali ga i čak oponašali glasove životinja ne bi li ga uvredili na taj način. Njegovi saradnici su želeli u tom trenutku da se obračunaju sa političkim protivnicima, ali on im je tada poručio u toku govora da to ne čine. Rekao je tada da svako ima pravo da izrazi svoje stavove, da iskaže svoje misli, a da očigledno njegovi politički protivnici iskazuju svoje misli na jeziku koji im je najpribližniji. On je na taj način ne samo unizio svoje političke protivnike, nego je pokazao njima da su oni svojim uvredljivim gestikulacijama pokazali više o sebi, nego od drugima. Upravo sam želeo na ovom primeru da pokažem kako se neprikladan rečnik i neprikladno ponašanje nekada mogu vratiti kao bumerang onome ko koristi takav rečnik. Parlament je mesto gde treba da iznosimo činjenice, gde treba da sučeljavamo stavove i gde treba na kraju da pobeđuju argumenti. Za nas iz SDPS je važno i zato insistiramo na jednoj pristojnoj komunikaciji i na međusobnom uvažavanju. Očekujem da ćemo svi mi u ovom sastavu na kraju mandata moći da kažemo da smo dostojanstveno predstavljali građane Srbije, da smo pozitivno uticali na ugled Narodne skupštine Republike Srbije i za početak dobro je i to što su se svi predstavnici poslaničkih grupa kao članovi Radne grupe koja je bila zadužena za izradu Kodeksa složili da je kodeks neophodan i uglavnom smo jedinstveni bili kada je bila reč o ovom Predlogu Kodeksa ponašanja. I uvek kada govorimo o ponašanju i obraćanju poslanika, moramo da obratimo pažnju i na jedan drugi smer tog toka komunikacija. Ne mislim samo na poslanike, već na sve državne funkcionere. Ovih dana, odnosno prethodnih meseci, svedoci smo da se na račun najviših državnih funkcionera iznose brojne uvrede, da se vređaju članovi njihove porodice i oni sami, počevši od predsednika države, premijera. Stav nas iz SDPS i na tom ćemo uvek insistirati je da ne sme niko da bude žrtva vređanja, da ne sme niko da bude žrtva pretnji, niti najviši državni funkcioneri i članovi njihove porodice, kao ni građani Srbije. I zato svi zajedno moramo da budemo jedinstveni u tome kako da podignemo i ugled Narodne skupštine, ali i kako da zaštitimo svakog funkcionera, kako da zaštitimo svakog građanina Srbije, jer često postavimo pitanje – ako je neko danas u stanju da vređa svakog dana ili predsednika Republike ili premijera ili ministra ili narodnog poslanika, kako se tek onda osećaju drugi građani Srbije koji nemaju realno tu zaštitu kao što imaju pojedini državni funkcioneri. Jednostavno, moramo svi zajedno da radimo i da budemo jedinstveni u tome da svako takvo vređanje naiđe na jednu široku osudu javnosti i tek onda ćemo znati da smo uspeli u tom procesu. Hvala.
Zahvaljujem, kolega. Pre sledećeg govornika, samo kratko obaveštenje da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova saglasno članu 27. i članu 87, a zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sledeći govornik je gospodin Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Martinoviću, predložili ste jedan izuzetno važan i značajan dokument koji će doprineti radu parlamenta i period koji je pred nama i sama primena ovog dokumenta će najbolje potvrditi ovakvu konstataciju. Naravno da će poslanički klub SPS podržati svaki predlog koji će ojačati ugled Narodne skupštine Republike Srbije, koji će sačuvati dostojanstvo parlamenta i koji će osnažiti poverenje građana u najviše zakonodavno telo. Naravno da imamo Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, imamo i pravilnike kojima je definisan, jasno su definisane procedure, pravila ponašanja unutar parlamenta u plenumu. Poslovnik o radu koji je usvojen 2011. godine i kojeg je, mogu slobodno reći, i pregazilo vreme, jer i taj Poslovnik o radu smo usvojili kao jedno prelazno rešenje te 2011. godine poštujući i stav i Ustavnog suda i stručne javnosti i Evropske komisije, ali evo to prelazno rešenje je ostalo aktuelno i do 2020. godine, i ja verujem da ovaj Saziv ima spremnosti, volje i snage da se bavi i ovim važnim aktom i da ćemo u periodu koji je pred nama raditi na izradi novog Poslovnika o radu Narodne skupštine. Dakle, imamo Poslovnik o radu, imamo pravilnik, njima jesu uređena pravila ponašanja i jasne procedure unutar plenuma, ali etički kodeks ima jedan, rekao bih, širi kontekst. Osim toga što ovo jeste kvalitativan iskorak u smislu poboljšanja i jasnijeg preciziranja pravila ponašanja unutar parlamenta, on se bavi i pitanjem i ponašanjem narodnih poslanika van ove zgrade. Dozvolite, mi nismo narodni poslanici samo u ovom plenumu, mi nismo narodni poslanici samo u ovoj zgradi, mi smo narodni poslanici i legitimno izabrani predstavnici građana i van ove zgrade i van ovog parlamenta i građani od nas očekuju i odgovoran i ozbiljan odnos. Ovo je, rekao bih, potvrda da smo naučili i da možemo da menjamo sebe. Oni koji ne žele da se pokaju za ono što su uradili i koji pokazuju da im nije žao, oni uvek ostaju na dnu. Oni uvek ostaju u mulju, mogu sa sigurnošću reći. Mislim da je ovo naša obaveza ukoliko želimo da živimo u zemlji u kojoj ne samo da ćemo mi poštovati sve druge, već i u zemlji u kojoj će drugi poštovati i nas. Pred Srbijom su velika iskušenja i ovo nije šansa i nije prilika za političku demagogiju, nije prilika za politikanstvo, već prilika da damo jedan zajednički doprinos, kao legitimno izabrani predstavnici građana. Ovo je novo vreme, nije referendumsko pitanje, ne izjašnjavamo se za i protiv, već je potreba da se promeni kultura rada, potreba da se promeni kultura življenja. Licemerno je reći ono što se moglo čuti tokom proteklih dana na račun etičkog kodeksa, važnog dokumenta, da je ovo pokušaj ograničavanja slobode i izražavanja i da je ovo nekakav politički sud da zapreti poslanicima da misle drugačije. Naprotiv, dame i gospodo narodni poslanici, pa mi želimo demokratsku raspravu, mi želimo demokratsku sučeljavanje mišljenja, argumentovanu demokratsku raspravu, ali ne snaga sile, već snaga argumenata. Poslanik, to smo mnogo puta do sada rekli, nije snažan onoliko koliko je fizički jak, pa može da unese pištaljku ovde u parlament ili da lupa u poslaničke klupe, poslanik je jak onoliko koliko su mu snažni argumenti sa kojima nastupa. Etički kodeks, ono što je rekao kolega iz JS, baštini istinu, kao temeljnu vrednost, pa valjda je istina i interes svih nas. Ovakva konstatacija izrečena na račun etičkog kodeksa je istinita taman onoliko koliko je istinito i to da je razlog za bojkot parlamenta u prethodnom sazivu bio taj što je neko želeo da onemogući demokratsku raspravu i demokratsko sučeljavanje mišljenja. Zar neko veruje u to? Ne, razlog bojkota parlamenta u prethodnom sazivu je upravo bio suprotan. Mi smo sve vreme čekali da čujemo šta je to alternativa. Nismo je čuli. Razlog za bojkot parlamenta je bio nespremnost za demokratsku raspravu i demokratsko sučeljavanje mišljenja, jer jedan deo opozicije nije bio spreman da kroz tako argumentovanu raspravu pokaže svoju snagu, već je pokazivao nešto drugo. Jednu vrstu političke anemičnosti i jednu vrstu političke impotentnosti. Za nas je ključno pitanje danas, kada govorimo o etičkom kodeksu, zašto etički kodeks nije usvojen u prethodnom vremenskom periodu? Mi smo na ovome radili skoro dva saziva i imali smo gotovo finalno izrađen dokument. Nije usvojen. Naš stav, stav vladajuće koalicije je bio jasan, dakle, mi želimo etički kodeks, ali smo želeli da napravimo što širi konsenzus, jer kada govorimo o etičkom kodeksu, kada govorimo o Poslovniku o radu Narodne skupštine, o usvajanju novog Poslovnika o radu Narodne skupštine, to nikako ne sme i ne treba da bude odraz aktuelnog političkog trenutka, već treba postići što širi konsenzus. Treba napraviti jedan univerzalan model, univerzalan pristup koji će biti prihvatljiv i za neke naredne parlamentarne većine, a ne svaka parlamentarna većina da donosi novi etički kodeks i da donosi novi Poslovnik o radu. Setite se 2000. godine, gospodin Atlagić se seća 2000. godine. Ništa tada nije valjalo zato što je crveno, nije valjao ni Poslovnik o radu, a bilo bi im bolje da su ostavili taj Poslovnik o radu od 2000. godine, jer taj Poslovnik je unosio i odgovornost i ozbiljnost u radu. On je insistirao na tome da u svakom trenutku u sali bude 126 poslanika, a o svakoj povredi Poslovnika su se poslanici istog trenutka izjašnjavali. Dakle, potpuno je jasno, ako napravimo jednu retrospektivu i vratimo se unazad, događaja iz prošlosti zašto nekome nije bio interes da se usvoji etički kodeks, pa onda ne bi mogli da unose kamen u Skupštinu, pa ne bi mogli fizički da upadnu u kabinet predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, pa ne bi mogli fizički da nasrnu na predsednika Administrativnog odbora ili fizički da nasrnu na poslanike koji žele samo odgovorno, ozbiljno da rade svoj posao ili da pokušaju nasilno da uđu u Narodnu skupštinu, pa ko je još bilo kada u bilo kojem trenutku zabranio bilo kojem poslaniku da uđe u Narodnu skupštinu Republike Srbije? Dakle, manjak političke moći, manjak političkog uticaja, nedostatak ideja, nedostatak programa dovodi do onog najprimitivnijeg ponašanja koje se može okarakterisati kao nasilničko i kao siledžijsko ponašanje, dovodi do vokabulara koji odavno prevazilazi granice političkih okvira. Niti je to politika, niti je ovo suština postojanja politike i to ne sme nikako da bude norma društvenog ponašanja u Srbiji. Evo prilike da se svi zajedno odupremo tome i nisu ovo samo politički problemi, već moralni imperativi. Oni koji su se opredelili za ovakav put, za drugačiji put, nisu oni uživali u plodovima, već u trnu. Mi smo želeli da im pomognemo, oni nas nisu razumeli, želeli smo da im pomognemo tako što smo kroz izmene izbornih zakona spustili cenzus na 3%, želeli da napravimo reprezentativan uzorak javnog mnjenja ovde u parlamentu, da politiku vratimo u parlament, da oživimo parlament i vrlo jasno rekli – politika treba da se vodi u parlamentu, a ne na ulici. Nisu mogli da dostignu ni tih 3%, nisu imali ni hrabrosti, ni snage da učestvuju na tim parlamentarnim izborima. Dame i gospodo narodni poslanici, ključna reč kada govorimo o radu parlamenta, ključna reč …
Gospodine Milićeviću, pošto ste obećali da ćete govoriti 10 minuta… (Đorđe Milićević: Ali imam 20.) Imate 20, ali potpredsednik Orlić rekao kada je dan za glasanje i u koliko, ja bih vas zamolio da to ostavite posle glasanja, da bi sada izvršili glasanje o prethodnim tačkama. (Đorđe Milićević: Ako mi dozvolite pet minuta, ja bih završio.) U redu, bojim se da neće biti pet minuta.
Završiću. Čini mi se da je ključna reč kada govorimo o radu parlamenta – pristojnost. Pristojnost je nešto što moramo da pružimo državi i njenim građanima. Ruzvelt je rekao da je pristojnost najpraktičniji način vođenja politike, a istovremeno da je to i okvir čitavom društvu. Definitivno na različite načine sagledavamo reč i značenje reči pristojnost. Govorimo o potrebi da se iz javnog diskursa izbaci sve ono negativno, sve ono što bi moglo okarakterisati kao nasilje, kako bi imali normalnu i pristojnu komunikaciju, kako bi imali normalan i pristojan parlament. Ova vladajuća koalicija je delima, a ne rečima pokazala da joj je stalo do pristojnosti, ali ujedno uvažavajući i princip odgovornosti. Nije se bežalo od odgovornosti, nisu se skrivale greške, nisu se plasirale laži da bi se prikrile bilo čije brljotine. Dakle, to i jeste suština pristojnosti. Pošteno raditi, biti odgovoran za svoje greške, imati odgovornost za ono što je učinjeno. Važno je imati snage i hrabrosti, priznati grešku i prihvatiti konsekvence za te greške. Srbiji vrsta nepristojnih podela u ovom trenutku nije potrebna i sve ovo je bio ozbiljan napredak na političkoj sceni Srbiji, gde godinama unazad apsolutno niko nizašta nije bio odgovoran i apsolutno niko nizašta nije kriv. Ne treba da budemo samo predstavnici političkih stranaka i ne treba da budemo predstavnici samo građana, već treba da budemo primer za čitavo društvo. Cilj da se bez izbora dođe na vlast u Srbiji definitivno neće proći. Građani su na izborima jasno rekli šta misle o političkim partijama, šta misle o izbornim listama. Ovaj parlament je glas naroda i na samom kraju, predsedniče, reći ću, ovo je Narodna skupština Republike Srbije i mi ne želimo da diskriminišemo bilo koga. Poštujemo prava nacionalnih manjina. U ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije, mislim da to ranije nije bila praksa, ali imate dva potpredsednika iz redova nacionalnih manjina, imamo poslaničke grupe koje predsedavaju Narodnom skupštinom, imamo poslaničke grupe nacionalnih manjina, imaju prirodan prag, a ne neophodan cenzus od 3%, ali isto tako nacionalne manjine moraju da znaju jedno, da moraju poštovati Ustav i zakon države u kojoj živimo. Kako odgovoriti na samom kraju na sve one negativne tendencije i pojave, dakle na pokušaj da se minimizira i u najnegativnijem kontekstu predstavi rad parlamenta u narednom vremenskom periodu. Svaki komentar treba shvatiti kao kompliment i treba da nastavimo da radimo onako kako smo radili od trenutka konstituisanja do danas. Dakle, odgovorno, ozbiljno, posvećeno, u najboljem interesu građana, da parlament i u narednom periodu bude ono što je danas, a to je simbol i demokratičnosti i efikasnosti i transparentnosti i javnosti u radu. Zahvaljujem predsedniče.
Hvala. Ja se izvinjavam što sam prekinuo da ne koristite 20 minuta, ali zbog glasanja. Potpredsednik Orlić je najavio da će dan za glasanje biti u ovo vreme. Pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum postoji ako je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika, te vas molim da ubacite svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Hvala. Primenom elektronskog sistema utvrđeno je da je u sali prisutno u ovom trenutku 182 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima odluka o izboru, odnosno prestanku funkcija, to su tačke od 10. do 18. dnevnog reda, podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 2. tačka 12) i 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština svoje izborne nadležnosti vrši većinom glasova svih narodnih poslanika. Imajući to u vidu prelazimo na odlučivanje. Deseta tačka. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 183, za – 183. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Jedanaesta tačka. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije člana Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 184. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Dvanaest tačka. Predlog odluke o izboru predsednika i jednog člana Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, u celini. Stavljam na glasanje. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 183, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Trinaesta tačka. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru članova Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca i iz reda profesora pravnog fakulteta, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 184. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Četrnaesta tačka. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 183, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Petnaesta tačka. Pre nego što pređemo na glasanje o ovoj tački dnevnog reda, podsećam vas na odredbe člana 201. st. 3. i 4. Poslovnika koje glase: „U toku pretresa na sednici nadležnog Odbora i na sednici Narodne skupštine, narodni poslanik može osporiti predlog za izbor pojedinih funkcionera iz stava 1. ovog člana, pri čemu ovo osporavanje mora biti izričito i obrazloženo. O Predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata, Narodna skupština odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni, odlučuje u celini, javnim glasanjem.“ U sladu sa tim odredbama, stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Osnovnog suda u Ivanjici izabere Snežana Bjelogrlić, sudija Osnovnog suda u Ivanjici, čiji je predlog osporio narodni poslanik Miloš Terzić. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – pet, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila Snežanu Bjelogrlić za predsednika Osnovnog suda u Ivanjici. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika sudova bez osporenog kandidata, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 184. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke, u celini. Inače, kada je reč o ovom predlogu koji je osporen, nije reč ni o kakvom osporavanju koliko sam ja razumeo, reč je o proceduralnim pitanjima, da ne bi u javnosti ispalo da je reč o nekom problemu, već jednostavno, pošto je nespojivost funkcija na koje je u međuvremenu izabrana sa ovim mestom predsednika suda na koji je ona konkurisala pre nego što je došla do tog izbora. To je bio osnovni problem. Šesnaesta tačka. Pre nego što pređemo na glasanje o ovoj tački dnevnog reda, podsećam vas na odredbe koje sam malopre pročitao, reč je o osporavanju nekog kandidata sa liste. U skladu sa tim, stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Osnovnog suda u Zrenjaninu izabere Zlatoje Ankić, sudija Osnovnog suda u Zrenjaninu, čiji je predlog osporio narodni poslanik Miloš Terzić. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, nije glasalo 184. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Zlatoja Ankića za predsednika Osnovnog suda u Zrenjaninu. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika sudova bez osporenog kandidata, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 184. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Sedamnaesta tačka. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu i predsednika Privrednog suda u Beogradu, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 184. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Osamnaesta tačka. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Novom Pazaru, Osnovnom javnom tužilaštvu u Lebanu i Osnovnom javnom tužilaštvu u Bečeju, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 184, za – 184. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Dame i gospodo narodni poslanici, završili smo glasanje o tačkama dnevnog reda od 10. do 18. Pre nego što dam pauzu samo želim da vas podsetim da ćemo… Molim? (Đorđe Milićević: Da nastavim?) Ne, ne možeš sada da nastaviš, zato što imaju poslanici pauzu. Vidite kako izgleda kad neko zloupotrebljava to što sam ja predsednik Skupštine, ali ne ide mu to od ruke. Samo želim da vas podsetim još jednom, pošto smo se tako dogovorili na Kolegijumu, a dobro je da to znate, zbog svog vremena i uopšte aktivnosti koje imate, mi ćemo danas popodne, sada ćemo imati pauzu od 14 do 15 sati kao i svakoga dana, popodne ćemo nastaviti raspravu o kodeksu ponašanja narodnih poslanika. Tu raspravu ćemo nastaviti i sutra ujutru, prvo će biti, kao što znate, objašnjenja, odnosno postavljanje pitanja, a nakon toga koliko još ostane poslanika da učestvuje i u raspravi i biće glasanje o svim ostalim tačkama dnevnog reda o kojima nismo glasali. Time ćemo sutra završiti praktično rad, čak verovatno možda i do 14 sati, a to smo obećali da to uradimo zbog toga što, kao što znate, jedan deo naših građana katoličke vere slavi Božić. U tom smislu je nešto što… nećemo raditi sutra popodne i u petak. U subotu nastavljamo sa radom, a gotovo sigurno, još nismo zakazali, ali imaćemo sednice i u nedelju i u ponedeljak i u utorak, zato što u utorak u ponoć zatvaramo i završavamo redovno zasedanje u 24.00 časova. Sada dajem pauzu od sat vremena. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo raspravu. Sledeći se prijavio Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, danas govorimo o važnoj temi etičkog kodeksa u Skupštini Republike Srbije. Pre nego što pređem na temu, želim da se osvrnem na izlaganje gospodina Đorđa Milićevića, koji je rekao manjinske zajednice moraju da poštuju Ustav. Svi građani, građanke i građani u Republici Srbiji moraju da poštuju Ustav. Ne mislim da je rečeno ništa zlonamerno, ali zbog diskursa i zbog definicija to želim da kažem iz dva razloga. Prvo, zato što to implicira da manjinske zajednice ne poštuju Ustav, što nije tačno. Druga stvar jeste da Ustav moraju da poštuju sve građanke i građani u Republici Srbiji, a da li se on nekom sviđa ili ne sviđa, to apsolutno nije važno. Naravno da ni Ustav nije savršen akt i da je podložan izmenama, to je, između ostalog, i moj stav, ali dok je na snazi svi građanke i građani koji u Republici Srbiji žive moraju da poštuju taj akt. Kada govorimo o kodeksu, tu su ključne reči, po meni, pristojnost, ali, između ostalog, i politička korektnost. To je nešto što ne možete da naučite onog dana kada vam građani daju podršku na izborima. To je nešto prvenstveno što donosite iz svoje kuće, iz svoje porodice. Da ono što ne želite da se vama radi vi ne radite ni drugim ljudima. Znači, svako od nas sada kada bi hteo mogao bi da gurne prst u oko nekom drugom i kada govorimo o kolektivitetima kao narodima da pokrećemo raznorazne povjesne teme, da se bavimo historijom ili revizijom historije ili interpretacijom historije na svoj način. Takođe, u odnosu između političkih subjekata, između stranaka možemo da gurnemo prst u oko jedni drugima i da se bavimo, takođe, vraćanjem u prošlost, analizom šta je ko kada i kako radio itd. To pristojni, kulturni ljudi svakako ne rade. Takođe, i u međuljudskim odnosima možemo tim da se bavimo. Znači, kada govorimo o kodeksu ponašanja, prvenstveno ključna stvar jeste, mi ćemo to usvojiti, glasaćemo za to. Jako mi je žao što to moramo da usvajamo zato što to neko traži od nas, jer se podrazumeva da čovek kada dobije mandat, kada uđe u parlament da mu je potpuno jasno kako on treba da se ponaša i da sve norme ponašanja koje je do tada imao da ih diže na veći nivo, jer ima odgovornost za datu reč, pogotovo u ovom časnom Domu, najvećem predstavničkom telu. Što se tiče toga šta se sve radilo u ovom parlamentu, ne želim da se vraćam mnogo u prošlost, ali smo svedoci da su se ovde razne stvari dešavale, da je obezbeđenje reagovalo, da su ljudi donosili kamenje ili kamenice, da su se gađali cipelama. To je nešto što svakako nama u tom trenutku i u tom sazivu parlamenta nije služilo na čast. Ono sa čim se ne slažem, a što se želi steći slika u javnosti, jeste da iz nekog razloga ovaj saziv parlamenta ima problem sa legitimitetom, što apsolutno nije tačno. Građani su na slobodnim izborima izašli i glasali za stranke, za narodne poslanike za koje su smatrali da oni treba da ih predstavljaju i danas smo mi tu. Drago mi je što ovaj saziv parlamenta nema problem kada je u pitanju disciplina i određena politička korektnost. Takođe, ne slažem se sa ponašanjem pojedinih narodnih poslanika koji su ističući pojedine zastave želeli da privuku pažnju. Tu govorim o toj političkoj korektnosti. Svako od nas ima svoju političku opciju, ima konferencije za štampu, ima prostorije stranke, ima dovoljno prostora da iskaže svoj politički stav. Ovaj Dom u kom se nalazimo, kroz obraćanje, kroz diskusije, kroz argumentaciju, sasvim dovoljno ima prostora da svako iznese svoj stav i da kaže ono što on zastupa, potpuno uvažavajući mišljenje drugog i drugačijeg, i kada je u pitanju drugačiji politički pristup i kada je u pitanju drugačije nacionalno opredeljenje. Koliko Stranka pravde i pomirenja posvećuje pažnju vraćanju morala u politiku govori i to što je ime naše stranke Stranka pravde i pomirenja. Lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić više je puta ovde u Skupštini i u drugim javnim obraćanjima isticao da je svrha, između ostalog, našeg bavljenja politikom vraćanje etike u politiku. Kada ćemo imati potpuno odgovornu i poštenu upravu, državnu upravu i lokalnu samoupravu? Kada proizvedemo takav ljudski resurs, kada imamo takve ljude. Kada ćemo imati bržu upravu? Kada budemo imali sposobnije ljude na tim pozicijama. I ono kada razgovaramo sa direktorima velikih domaćih i stranih kompanija, kada razgovaramo mi unutar naših političkih opcija, shvatićemo da je najveća vrednost koju ima naše društvo i naša zajednica, svako društvo i svaka zajednica, u stvari ljudski resurs i da tome treba da se posvetimo. Ovaj kodeks o kome danas govorimo i koji ćemo sutra usvojiti svakako je važan, ali je važnije od toga da vidimo šta naša deca uče u školama, šta naša deca uče u našim kućama, kako mi vaspitavamo našu decu i generacije koje dolaze. Kada od toga krenemo neće više biti važno da li imamo Poslovnik u parlamentu ili da li imamo kodeks koji definiše način ponašanja i što je još poražavajući način sankcionisanja. Ono što je takođe važno u ime naše stranke jeste Stranka pravde i pomirenja. Znači, važno je pomirenje, ne samo među nama ovde ljudima, već prevashodno prema narodima, pogotovo ovde gde mi živimo na zapadnom Balkanu među političkim opcijama. Važno je da ne unosimo ostrašćenost u politički diskurs jer bliža prošlost nas jako dobro uči da su teške reči teške izrečene optužbe na odgovornim mestima bile čak uvod i u ratove. Podržaćemo svakako usvajanje ovog kodeksa. Ono što hoću da kažem jeste da sada živimo u jednom trenutku gde imamo jednu opštu vulgarizaciju društva. Ona se ne dešava samo ovde u parlamentu i u lokalnim parlamentima, ona je naprosto produkt trenutka u kom mi živimo. Kada otvorimo dnevne novine, pogledamo televiziju, vi naprosto imate jednu inflaciju te vulgarizacije i onda nemoguće je ni parlament kao jedno najviše predstavničko telo građana poštedeti svega toga. Zato je jako važno da imamo jednu dominaciju pozitivnih vesti nad negativni. Mi znamo da vest, čitanost najbolje prodaje negativna vest. Međutim mi na taj način pospešujemo jednu negativnu energiju, jedno negativno razmišljanje u društvu. Iz tog razloga vrlo retko ćemo danas čuti pozitivne vesti, vesti kao što je primer da je policajac Ivan Milojević u Novom Pazaru hitrom i odgovornom akcijom spasao jedno ljudsko biće. Svi smo čuli šta se tamo desilo, da smo imali jedan mafijaški, revolveraški obračun, ali malo nas je zapamtilo ime ovog čoveka. To je ta vulgarizacija društva o kojoj ja govorim i gde mi između ostalog sa ovog mesta trebamo poslati poruku da to tako ne treba. Takođe, imali smo akcije, humane akcije u trenutku i sada kada se naše društvo i naša država i svi građani i medicinski sektor bore sa kovidom 19, sa pandemijom tog virusa, da je dijaspora iz naše zemlje, a posebno moram da kažem iz oblasti iz koje ja dolazim iz Sandžaka, za svaki dom zdravlja i bolnicu dobili su donaciju u vidu medicinske opreme, rendgen aparata, automobila za prevoz hitne pomoći. To su pozitivne vesti koje mi ne možemo na žalost da nađemo u medijima. Ovaj kodeks nam je jako važan, ali hoću da istaknem da ni ova ni prethodne skupštine nisu ništa ni bolje ni gore od skupština koje imamo i u EU i u zapadnom svetu. I tamo se dešava da ljudi u nekom trenutku rasprave pređu neku granicu koja se zove politička korektnost. Možemo i da analiziramo predsednike i najmoćnijih država i da pogledamo kako se oni obraćaju medijima ili kako se obraćaju ženama u politici. Ponosan sam na ponašanje ogromnog broja kolega u ovoj Skupštini ali i na ponašanje najvećih državnih funkcionera i mislim da u odnosu neke prethodne godine imamo u javnom diskursu i u parlamentu i u Vladi mnogo više tolerancije i mnogo jedan bolji odnos. U danu za glasanje glasaćemo za usvajanje ovog kodeksa. Hvala vam.
Zahvaljujem. Đorđe Milićević, po kom osnovu ste se javili? Replika. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Kolega Samir me je pomenuo imenom i prezimenom. Naravno da sam imao svoje razloge kada sam govorio o poštovanju Ustava Republike Srbije i nisam smatrao da kolega Samir ima razloga u tome da se prepozna. Kada je već pomenuo, ne mislim da je to učinio zlonamerno, ali kada je već pomenuo želim da pojasnim. Ja sam o tome više puta govorio ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, ovo je Narodna skupština Republike Srbije. Svako od nas je onog trenutka kada su verifikovani mandati potpisao zakletvu, a ta zakletva podrazumeva i poštovanje Ustava i da ćemo raditi u najboljem interesu građana Srbije. Ustav kaže da je Srbija jedinstva i nedeljiva. I onda je za mene nezamislivo da predsednici, kao predsednici poslaničkih grupa Narodne skupštine Republike Srbije odlaze, recimo, u Prištinu i šalju zapaljive poruke upućene Vladi Republike Srbije, samo zato što incidenti koji su želeli da izazovu ovde u parlamentu i da skrenu pažnju javnosti nisu uspeli, jer su od strane predsednika naišli na jedan prag tolerancije i rasprava nastavljena u demokratskom duhu. Dakle, to što oni imaju osećaj manje vrednosti to je njihov problem. Srbija ne želi da diskriminiše nikoga, a to što oni diskriminišu predstavnike svoje nacionalne zajednice to je već njihovo pitanje. Ja nemam problem lično sa integritetom tih narodnih poslanika, ali imam žestok problem sa onim što oni govore u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To sam jasno rekao i uvek ću skrenuti pažnju kada neko kaže da se u Gračanici slobodno viori srpska zastava. To je bio moj razlog zašto sam rekao da se mora poštovati Ustav Republike Srbije. Zahvaljujem predsedniče.
Hvala. Gospodine Tandir, replika. Izvolite.
Hvala predsedniče. Ja sam spomenuo poštovanog kolegu samo iz razloga da nemamo generalizaciju. Znači, ako neko iz bilo kog naroda krši Ustav ili bili koji zakon, postoje institucije ove zemlje koje u skladu sa Ustavom i zakonom treba da reaguju. Ali, to naglašavanje jasno sam akcentovao, znači manjinske zajednice u Republici Srbiji treba da znaju, ja mislim da to manjinske zajednice znaju, ja kao pripadnik manjinske zajednice to znam, vi kao pripadnik većinskog naroda isto to znate i ne postoji neki etnički zakoni, hvala Bogu, u ovoj zemlji koji nas odvajaju, jednostavno, niti sam mislio da vi mislite nešto zlonamerno, ali samo zbog diskursa i zbog građanki i građana koji nas gledaju Ustav i Zakon Republike Srbije treba da poštuju svi, a ako postoje neki koji ne poštuju, vi treba imenom i prezimenom da kažete da politička opcija, ti ljudi itd. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nevena Đurić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije. Pred nama je već dugoočekivani Predlog odluke o usvajanju kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Iako se na usvajanje kodeksa čeka već duži niz godina zbog nesuglasica i opstrukcija od strane opozicionih poslanika od 2014. godine, u Narodnoj skupštini Republike Srbije sam kodeks do danas nije usvojen. Kodeks sadrži detaljan niz etičkih pravila kojima se definiše jasan okvir u sklopu kojeg narodni poslanici moraju obavljati svoje aktivnosti, doprinosi jačanju političkog kredibiliteta i kao formalni dokument daje jasne smernice o prihvatljivom i neprihvatljivom ponašanju narodnih poslanika, i doprinosi stvaranju političkog ambijenta koji se zasniva, pre svega, na pristojnom, na tačnom, na transparentnom, na poštenom i ispravnom ponašanju narodnih poslanika. Usvajanje kodeksa ponašanja narodnih poslanika je i očekivano s obzirom da se Srbija nalazi na evropskom putu, u procesu pristupanja Republike Srbije EU, te se intenzivno radi na primeni evropskih standarda i usklađivanju naših principa, propisa i zakona sa zakonima EU. Kodeks ponašanja narodnih poslanika usvaja se sa ciljem da se etički standardi narodnih poslanika podignu na jedan viši nivo čime se povećava poverenje građana Republike Srbije u parlament i nepoštovanjem tih vrednosti sadržanih u kodeksu se direktno podriva ugled Narodne skupštine Republike Srbije. Kodeks sadrži osnovna načela, opšte etičke vrednosti i pravila ponašanja kojih se svi mi narodni poslanici moramo pridržavati u svom radu u odnosu sa drugim narodnim poslanicima, institucijama i društvom. Obuhvata javnost rada, nadzor nad primenom kodeksa, praćenje poštovanja odredbi kodeksa i mere u slučaju povrede istog. U tom smislu svi mi smo prilikom stupanja na dužnost narodnog poslanika svečano položili zakletvu i tom prilikom se obavezali da ćemo nastupati i delovati u skladu sa Ustavom Republike Srbije, u skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini, Poslovnikom o radu, u budućnosti u skladu sa kodeksom o ponašanju narodnih poslanika i svim ostalim važećim pravnim aktima. U tom smislu svi mi u svakom trenutku moramo imati na umu da smo mi narodni poslanici, da smo legitimno izabrani predstavnici građana i da smo ovde upravo zbog njih, da u direktnom i neposrednom kontaktu sa njima i u poslaničkim kancelarija i na tribinama i na drugim mestima javnog okupljanja uvek budemo na usluzi našim građanima. Njihove ideje, njihove predloge i njihove sugestije mi moramo afirmisati pred nadležnim radnim telima. Upravo je to sadržano ovim kodeksom. Kodeks predviđa da je poslanik u obavezi da redovno održava otvorene veze sa društvom i da sarađuje sa svim predstavnicima društva. Jedan od osnovnih principa je i princip zalaganja za opšti interes koji podrazumeva da će narodni poslanici u svom radu nastupati i zalagati se za javni interes, za interes nacije i građana koje predstavljaju, bez ikakve težnje za zadovoljavanjem nekih ličnih, finansijskih ili materijalnih interesa za sebe, svoje bližnje ili neko drugo lice. To praktično znači da lični, materijalni, interes grupe ili interes političke partije kojoj narodni poslanik pripada ne sme biti iznad javnog interesa. Ne sme postojati diskriminacija ni po kom osnovu i poslanik u svom nastupanju mora imati jednak odnos prema svima. To znači da je u kodeksu sadržano poštovanje ljudskih prava i zabranjuje se pozivanje i na pol i na starost i na rod i na nacionalnu i versku pripadnost i na političko opredeljenje prilikom odbrane odgovarajućih argumenata i trebamo nastupati bez ikakvog zadiranja u lični i privatni život. Predviđeno je da se svaki narodni poslanik mora uzdržavati od upotrebe poverljivih informacija do kojih dolazi prilikom obavljanja ove funkcije takođe radi ostvarivanja lične koristi za sebe ili svoje bližnje. Ono što je jako bitno i na šta svi posebno trebamo obratiti pažnju to je poštovanje opštih etičkih vrednosti. To je, pre svega, istina kao temeljna vrednost, zatim pravičnost i poštenje, nepristrasnost i odgovornost, integritet, otvorenost i dostupnost. Svi mi narodni poslanici svojim ličnim primerom moramo biti uzor etičkog ponašanja nosioca bilo koje javne funkcije. Kodeks podrazumeva i da izbegavamo upotrebu reči, gestova ili drugih radnji koje mogu biti uvredljive, kojima se vređa ljudski ugled i dostojanstvo, ali i uvredljive i neprikladne izjave kojima se vređa ugled parlamenta. Dužni smo da ne koristimo mobilne telefone ili druga sredstva, ne samo mobilne telefone, na način koji ometa tok Narodne skupštine. Kodeksom je zabranjeno i unošenje obeležja i simbola političkih partija ili stranih država, osim simboličnih obeležja političkih partija, a toga smo bili svedoci u prethodnim danima. Mislim da svi mi moramo imati na umu da smo poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koja je nezavisna i suverena država i koja se nalazi na evropskom putu. Kodeks propisuje i da izabrani predstavnici neće koristiti prednosti obavljanja poslaničke funkcije u cilju ostvarivanja vlastitih direktnih ili indirektnih interesa i da će poštovati sve važeće propise koji se odnose na ograničavanje istovremenog obavljanja dve ili više nespojivih funkcija. Ukoliko bilo ko od nas ima neposredan ili posredan lični interes o temi ili o stvari o kojoj se raspravlja ili odlučuje u Narodnoj skupštini Republike Srbije, dužan je da pre početka rasprave ili pre početka odlučivanja o tome obavesti pisanim ili usmenim putem predsednika Narodne skupštine. Kodeks nas obavezuje da se uzdržavamo od svih aktivnosti koje se mogu okarakterisati kao podmićivanje i obavezuje nas da se aktivno uključimo u sve oblike razotkrivanja korupcije. Kodeksom je predviđeno i da narodni poslanici neće primati poklone, osim prigodnih, simboličnih, protokolarnih poklona i o tome smo dužni da obavestimo predsednika Narodne skupštine. Ni na koji način ne smemo podsticati druga lica da krše odredbe ovog kodeksa i sa poštovanjem moramo da se odnosimo prema svim zaposlenim licima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, bez ikakve diskriminacije. Osim toga, ne smemo od drugih lica da zahtevamo da preduzimaju određene aktivnosti u cilju ostvarivanja naših interesa. Dužan je narodni poslanik da nadoknadi svu materijalnu štetu koju je namerno ili iz krajnje nepažnje naneo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ono što je bitno je da se od svih nas očekuje da u svom radu nastupamo javno i da podstičemo svaku otvorenost prema javnosti. Nadzor nad primenom kodeksa ima Odbor za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja i ukoliko postoji ikakva indicija o povredi kodeksa i predsednik Narodne skupštine i svi mi narodni poslanici možemo nadležnom Odboru podneti prijavu o povredi kodeksa, pri čemu Odbor odlučuje o daljim aktivnostima, da li je prijava potpuna ili nepotpuna, da li postoji potvrda o povredi odredbi kodeksa, da li su navodi podnosioca prijave osnovani ili nisu. Odbor donosi odluku o povredi kodeksa i za nepoštovanje kodeksa izriče se mera opomene ili javne opomene koja će biti istaknuta na sajtu Narodne skupštine Republike Srbije u trajanju od 30 dana. Poslanik parlamenta u svakom trenutku i na svakom mestu, što znači i unutar i izvan parlamenta, mora da se ponaša na način koji održava ugled i dostojanstvo ovog visokog doma i da svojim aktivnostima utiče na očuvanje duha parlamenta. Sve pomenuto me je samo dodatno inspirisalo da se osvrnem na radnje i aktivnosti kojih smo bili svedoci u prethodnom periodu i na one narodne poslanike i funkcionere čije se ponašanje i te kako kosi sa odredbama ovog kodeksa. Da krenemo od glasnogovornice Dragana Đilasa Marinike Tepić, koja, iako je do sada promenila čak šest stranaka, ali nikada do sada nije imala ovako bogatog šefa, koji je sam priznao da poseduje 25 miliona evra u nekretninama i za čijih je 619 miliona sada već čuo ceo svet, ali pošto je on čovek o kome se ne govori, mene samo jedna stvar interesuje. Da li je on čovek o kome se ne govori samo po pitanju Mosta na Adi ili je on čovek o kome se ne govori po pitanju svake korupcionaške afere koja se vezuje za njegovo ime? U tom slučaju bi smo morali da imamo sud koji bi radio samo za njega i koji bi nama izdavao rešenja kojima nam se zabranjuje da pominjemo lik i delo tog čoveka, ali da se vratimo na Marinike Tepić. U interesu građana Republike Srbije radi tako što svoj potpis stavi na papir i lažno optuži srpski narod za genocid u Srebrenici, jedino što ne znam koja je u tom trenutku politička partija bila u njenoj sferi interesovanja? Svoje znanje i iskustvo je sticala napuštajući svoje stranačke kolege i partijske saradnike odmah nakon izbornih neuspeha, a svakako će ostati upamćena i kao najneuspešniji pokrajinski sekretar. Tu dolazimo do onog dela koji se odnosi na korišćenje i zloupotrebu funkcije u cilju ostvarivanja ličnih i vlastitih interesa. Kao pokrajinski sekretar za omladinu i sport nenamenski je trošila budžetska sredstva u cilju ostvarivanja ličnih i privatnih interesa, te je tako inspekcija utvrdila da je finansirala jedan fitnes klub koji praktično i ne postoji, jer se na adresi pomenutog fitnes kluba nalazi privatna kuća u kojoj čak i nema teretane. Da li je to princip zalaganja za opšti interes, za javni interes, za interes nacije, za interes građana Republike Srbije? Ostavila je praznu kasu i najuspešnije naše mlade sportiste bez nagrade i tu dolazimo do onog dela koji se odnosi na diskriminaciju, na jednako ponašanje prema svim građanima Republike Srbije, ali je zato davala novac za one klubove koji su u njenoj sferi interesovanja, iako su ti klubovi igrali u beton ligama. Dalje, kada govorimo o koruptivnoj družini u opozicionim krugovima, opet se sve vezuje za glasnogovornicu Dragana Đilasa. Jedan od njenih prvih saradnika u Ligi socijaldemokrata Vojvodine, narko diler i čovek koji je od ranije poznat policiji, je bio zadužen da iseli novinara iz Pančeva, jer je taj čovek za Mariniku Tepić nepodoban. Tako ona radi u interesu građana Republike Srbije. Ono što nam nije poznato od kada tačno datira to njihovo poznanstvo i koliko je on profitirao u periodu dok je ona bila pokrajinski sekretar za omladinu i sport. Danas ta žena presreće ljude po Srbiji, upada u krugove brojnih fabrika, javnih preduzeća, kako bi plasirala koju lažnu informaciju, jer je ipak stručnjak za sve. Žena drži konferencije za štampu ispred kovid bolnice dok se ljudi bore za život. Kada je reč o kovid bolnici u Kruševcu, plasirala je lažne informacije i plasirala je fotografije bolnice koja je u izgradnji dan nakon što je bolnica zvanično otvorena. Ona nije jedina. Vuk Jeremić će svakako ostati upamćen po primitivizmu i nazadnosti uticaja na javni život i građane Republike Srbije. Čovek koji je iskoristio položaj ministra spoljnih poslova Republike Srbije kako bi sebi izlobirao mesto predsednika Skupštine UN i pri tom nije ništa uradio u javnom interesu, već je tu poziciju iskoristio isključivo za ličnu promociju i kako bi nedozvoljeno sticao sredstva za svoj Centar za međunarodnu saradnju i održivi razvoj, organizacija koja je dobila tri miliona evra donacija, a da su pri tom donatori sakriveni od očiju javnosti. Da li je to princip zalaganja za opšti interes? Ovo bismo mogli da posmatramo kao princip zalaganja za opšti interes samo po računici Miroslava Aleksića koji kad od dinara oduzima dolare dobije rezultat u evrima i koji je kao narodni poslanik bio spreman da dođe u dom Narodne skupštine samo kako bi se upisao na spisak i primio putne troškove a da pri tom ne uđe i ne diskutuje sa ostalim narodnim poslanicima, već samo povremeno iskoristi mikrofon u holu Narodne skupštine za plasiranje besmislica i za ličnu promociju. Kao predsednik opštine Trstenik, u trenutku kada je čuo da postoje naznake za izgradnju Moravskog koridora, kupovao je parcele i sadio voćnjake. Valjda smatrao da će profitirati kasnije od prodaje tih istih parcela. Slučajno, dok je on bio predsednik opštine Trstenik, njegovi tast i tašta su bili u nadzornom i upravnom odboru jedne fabrike u Trsteniku. Tako opozicioni političari rade u interesu građana Republike Srbije. Srpska napredna stranka u interesu građana Republike Srbije i radi i gradi. Samo u ovom trenutku, i pored cele situacije sa korona virusom, imamo čak četiri gradilišta, četiri infrastrukturna projekta. Radi se na Moravskom koridoru, radi se auto-put Ruma-Šabac-Loznica, Požega-Preljina i Kuzmin-Sremska Rača. Ni od jednog projekta se nije odustalo. Nije se odustalo ni od rekonstrukcije Infektivne klinike, čiji se završetak radova očekuje u aprilu naredne godine. Ono što je jako bitno da se nijedan investitor nije povukao ni odustao od planirane investicije. Pored cele situacije sa korona virusom, mi podižemo plate, podižemo penzije, imamo nikad veći budžet za kapitalne investicije. Budžetom za 2021. godinu, predviđeno je povećanje penzija od 5,9%, povećanje plata u javnom sektoru od 5%, povećanje minimalne zarade od 6,6% i paralelno sa tim smanjenje opterećenja na zarade za 0,6%, što je jako značajno za poslodavce, povećanje neoporezivog dela dohotka sa 16.300 na 18.300. Ako bih se osvrnula samo na ono što je u proteklih 10-ak dana urađeno u Republici Srbiji, jasan je pokazatelj kako SNS radi u interesu građana Republike Srbije – postavljen je kamen temeljac za novu japansku kompaniju u Inđiji „Tojo Tajers“, isplaćena je jednokratna pomoć penzionerima u iznosu od 5.000 dinara, otvorena nova kovid bolnica u Kruševcu koja je izgrađena u rekordnom roku za samo četiri meseca i otvoren je državni data centar u Kragujevcu, zahvaljujući kom Srbija postaje zemlja sa najmodernijom bazom podataka. Kada je reč o zaštiti dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije, cilj je da se pre svega suzbiju sve aktivnosti i postupci svih narodnih poslanika koji urušavaju dostojanstvo ovog visokog doma. Ne smemo da dozvolimo da se ikada više ponovo nemili događaji poput vređanja, poput ponižavanja, omalovažavanja i verbalnog nasilja u ovom visokom domu. Ovo je mesto gde se isključivo govori snagom argumenata i činjenica. Dostojanstvo ovog visokog doma narušava se kada Boško Obradović upadne ovde sa pištaljkom, kada zastavom udara u vrata Narodne skupštine, kada fizički nasrće na narodne poslanike, kada fizički nasrće na predsednicu Narodne skupštine, kada narodne poslanike gađa kompjuterskim mišem, kada cepa sakoe poslanicima, kada unosi kamen u ovaj visoki dom. Setimo se Saše Radulovića koji je ovde dolazio sa gitarom. Dok su narodni poslanici stajali uz himnu „Bože pravde“ jer se završavalo tada jesenje zasedanje, on je u holu Narodne skupštine pevao i svirao uz pesmu „Pada vlada“. Setimo se šta je sve radio Srđan Nogo. Pozivao je ljude da nasilno upadnu u ovaj visoki dom. Da li je to očuvanje dostojanstva ovog visokog doma? Da se na posao, jer ovo jeste naše radno mesto, dolazi sa peintbol puškama i praćkama i da se građani Republike Srbije pozivaju da dođu na puškaranje na buduće narodne poslanike? Dom Narodne skupštine mora biti mesto u kome se odvijaju teške i argumentovane rasprave, u kojima se diskutuje i debatuje, a ne birtija u kojoj se vređa, psuje, pljuje i dovikuje i tome moramo stati na put. To je neprimereno i nedopustivo u parlamentu, u najvišem zakonodavnom telu jedne države. Usvajanjem kodeksu ponašanja narodnih poslanika će se upravo tome stati na put, te će poslanici SNS svakako podržati predloženi kodeks ponašanja narodnih poslanika. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na narodne poslanike po prijavama za reč. Reč ima dr Milorad Mijatović.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime SDPS pozdravljam odluku da stavimo na raspravu kodeks ponašanja narodnih poslanika. O tome smo razgovarali i mnogo ranije, ali nije bilo političke volje da o tome raspravljamo i da ga donesemo. U potpunosti sam siguran da ćemo mi u toku sutrašnjeg dana doneti ovaj kodeks i da će to biti jedno pravilo ponašanja. U svom govoru želim da se osvrnem na još jedan deo našeg ponašanja, a to je na javni prostor u Republici Srbiji. Ja mogu da kažem da su zaista mnoge crvene linije pređene. Više u Srbiji ništa nije sveto. Možete sve napadati – porodicu, decu, roditelje, veru, opredeljenja, sve možete napadati, a da za to ne snosite posledice. Nema posledica i jednostavno naš javni prostor postaje zagađeni prostor. Zašto? Zato što smo izgubili mnoge kriterijume, zato što pojedinci smatraju da mogu sebi sve da dozvole, da govore o svemu i svačemu, a da za to ne snose nikakve posledice. I još nešto. U našoj zemlji, u Srbiji, izgleda da istina više nije bitna. Često je cilj da se laž prikaže kao istina, a istina kao laž. Ja vam mogu navesti nebrojeno mnogo primera. Čak i juče sam video jedan primer gde sam bio akter jednog događaja, gledao sam izveštaj na jednoj televiziji, neću je spomenuti, neću ni jednu televiziju spomenuti, ali sam video šta znači neprofesionalizam, šta znači tendenciozni prikaz i šta se želi da postigne – da ono što je dobro, da se prikaže kao loše i da građani imaju saznanje da mi ništa ne znamo a da oni drugi znaju bolje od nas i da rade bolje od nas. Znate, mnoge vrednosti u jednom društvu se ne mogu uvek i propisati jednim aktom. Ovaj kodeks ponašanja može samo da nam bude jedan vodič a ne da mi mislimo da samo čitajući ovo ćemo se tako ponašati. Mnoge vrednosti se stiču u porodici, u školi, vaspitanjem samog sebe, verom u samog sebe. Znate, ako mi potcenimo znanje, potcenimo poštenje, istinu, skromnost, odgovornost, poštovanje i sve relativizujemo, kad dođemo u situaciju da nam istina više nije istina, da laž postane istina, onda čovek izgubi sve kriterijume, ne zna kako da se ponaša. Pozdravljam odluku da sami počinjemo od našeg parlamenta, što bi se narodski reklo – da čistimo u svom dvorištu. Ali, ne samo da govorimo rečima, već da to pokazujemo i delom i ličnim primerom. Znate, lični primer je vrlo važan. Drugo, ovaj kodeks jeste i zadatak koji imamo da bismo ušli u Evropsku uniju i kao što znate, Evropska unija nije baš tako uređena i nije jedna cvetna bašta, ali je i nešto najbolje što postoji i zato Srbija treba i mora da postane član EU, a Socijaldemokratska stranka Srbije je ta koja zaista podržava taj strateški cilj i ovog puta naglašavam – strateški cilj Srbije jeste da postane deo EU. Zašto? To je zato da bi poštovali standarde koji važe u EU. Mi ne znamo kad ćemo postati članica EU. Mi ćemo za koji dan govoriti i o izveštaju EU koji će biti na dnevnom redu naše Skupštine, ali standardi koje ima EU, koja poštuje, moraju biti i standardi Srbije. Srbija je inače u EU i sama ta činjenica govori da smo tu mnogo uradili. Kad kažem da EU nije uvek jedinstvena, ja sam prisustvovao u Evropskom parlamentu mnogim raspravama. Znate, tamo postoje razne radikalne grupe, leve i desne orijentacije. Tamo čujete mnogo stvari, vrlo neprijatnih, vrlo nekulturnih, ali to je manjina. Oni mogu to da kažu, ali nema plodnog tla u Evropi da to zaživi, da to cveta i da to napreduje. Tamo je većina demokratska. Poštuje se stav većine i poštuju se te vrednosti, one prave vrednosti, istine, pravičnosti, poštenja, odgovornosti, integriteta. Pripadam grupi ljudi koja nije za zabrane. Pripadam grupi ljudi koja poštuje slobodu. Ali, rekao sam i neki dan – sloboda nije neograničena. Moja sloboda traje dotle dok ne ugrožavam nekog drugog. Poštujte tog drugog. Poštujte različitosti. Upravo to je ono što ovaj naš kodeks daje nama i daje mogućnost da mi tako delujemo. Narodne poslanike biraju građani Srbije. A zašto ih biraju? Biraju ih da štite njihove interese. Ima još nešto što je veoma važno, što ponekad mi, narodni poslanici, zaboravljamo, češće i zastupajući samo stranačke interese. Imamo državne interese. Država Srbija je ta koja nam mora biti veoma bitna i ponekad neka uža stranačka gledanja moramo staviti u drugi plan, a u prvi plan staviti interese građana Srbije, državne interese. Nas su građani Srbije danas izabrali. Sutra nas možda neće izabrati, mi možda sutra nećemo biti narodni poslanici i nećemo biti na nekim funkcijama. Ali, kad završimo svoje mandate, mi moramo stati pred ogledalo i reći – dajte da vidimo šta smo mi to uradili za našu zemlju, za državu Srbiju, da li smo neke od osnovnih stvari stavili u prvi plan? Govorimo o mnogo stvari, mnogo tema se ubacuje. Ali, naš trenutni državni interes jeste borba protiv Kovida – 19. Tu moramo svi da se ujedinimo, ma koliko različito mislili o nekim stvarima, ma koliko različito gledali. Ali, sve naše snage, kapacitete, umeće, moramo upotrebiti da imamo pobedu nad Kovidom – 19. Znate, često koristimo i jake reči. Pustimo jake reči. Ostaju rezultati iza nas. Jake reči budu pa prođu. I sam naš pesnik je rekao – Ubi me jaka reč. Nemojte jake reči. Dajte da vidimo šta ostaje iza nas, šta smo mi to uradili da bismo unapredili Srbiju, šta smo izgradili, šta ostaje iza nas. I još nešto. Poslanici su javne ličnosti. Našim delovanjem mi dajemo primer drugima. Ja sam pristalica davanja ličnog primera. Znate, ne možete nešto naučiti, ne možete naučiti kao papagaj pa ponavljati. Vi morate imati u svojoj ličnosti, u svom vaspitanju, u svom integritetu te vrednosti. Ako te vrednosti poštujete, tada ćete i delovati. Ja moram da naglasim da će Socijaldemokratska partija Srbije glasati za ovaj kodeks, sa zadovoljstvom. Ali, još nešto da naglasim. Mi ćemo, i do sada smo to radili, ali i ubuduće, ličnim primerom dokazivati šta znači odgovorno se ponašati, šta znači poštovati drugog. Mi smo spremni da čujemo i različita mišljenja, ali kroz razgovor, argumentima, činjenicama, da dođemo do najboljeg rešenja, jer u različitosti mišljenja stiže se do najboljeg rešenja. A za državu Srbiju, za sve nas, za građane Srbije, veoma je bitno da imamo dobra rešenja, jer ta dobra rešenja dugo traju. Loša rešenja se vrlo brzo pokažu kao loša rešenja. Naglašavam, Socijaldemokratska partija Srbije i njena poslanička grupa će uvek ličnim primerom, dostojanstvom, braniti demokratiju, slobodu, ovaj dom i to je ono što moram da naglasim, da ćemo uvek argumentima, u pristojnoj raspravi, poštovanjem drugog, poštovanjem različitosti, dolaziti do najboljih rešenja. Hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mislim da je dobra stvar što smo u prilici danas da razgovaramo o kodeksu ponašanja narodnih poslanika i trebalo bi pre svega pohvaliti Odbor za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja što je konačno ovaj tekst stavio na raspolaganje Skupštini da o njemu razgovara. Kažem „konačno“, zato što očigledno ranije nije postojala politička volja da se ovakav jedan dokument nađe i da bude predmet razgovora na Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mislim da je dobro da razgovaramo o sadržaju ovog dokumenta, ali i da razgovaramo o onome što Narodna skupština danas jeste i što Narodna skupština u političkom životu Republike Srbije znači. Ovo pominjem zato što u članu 6. ovog kodeksa se govori da narodni poslanik ima obavezu da se ponaša na način da će jačati integritet Narodne skupštine i poverenje javnosti u Narodnu skupštinu kojom neće ugroziti ugled Narodne skupštine i narodnih poslanika, ali koliko god ovaj dokument bio dobar, koliko god narodni poslanici vode računa o sadržaju njegovih odredbi, moramo takođe imati na umu jednu stvar koju starije kolege, poslanici znaju iz iskustva koje imaju radeći u ovom cenjenom domu, da je jedana stvar šta mi govorimo ovde u Narodnoj skupštini, a druga je stvar šta će se pojaviti u medijima Srbije. Znate, možete se ubiti od objašnjavanja sadržaja nekog zakona, da govorite o dobrim ili lošim stranama nekih rešenja da se trudite da ukažete šta ta rešenja znače za život ljudi, da govorite o rezultatima na jedan ili drugi način, to je sve pitanje sposobnosti narodnog poslanika i načina njegovog izražavanja, ali ne možete znati šta će pojaviti i da li će se uopšte pojaviti. Ovo govorim zato što mislim da je dobro da mi razgovaramo o kodeksu ponašanja narodnih poslanika, ali i da govorimo i o Narodnoj skupštini. Moj je utisak da se zbog rezultata izbora koji su bili pre nekoliko meseci i zbog sastava Narodne skupštine Republike Srbije koju su odredili građani, to treba eksplicitno reći da se u jednom delu javnosti pokušava ova Narodna skupština pokazati kao nekompetentna, kao loša, da Narodna skupština nema sastav koji po mišljenju, da kažem tog elitnog dela tzv. javnosti, ili koja uzima sebi za pravo da tumači sve na način koji njima odgovara, iznosi takve stvari o Narodnoj skupštini Republike Srbije. Znate, ja sam poslanik dugo godina u Narodnoj skupštini Republike Srbije i mislim da imam moralno pravo da dam jednu ocenu o radu parlamenta. Bio sam i poslanik u sazivima od 2001. godine do 2008. godine i prisustvovao sam nekim stvarima koje su nedostojne za narodne poslanike i nedostojne za parlament kao instituciju, ali nisam čuo nikad da je parlament tada bio kritikovan na način koji se pokušava kritikovati danas. Postavlja se jedno logično pitanje gospodine predsedniče – da li je veći problem način na koji će poslanik izraziti neku svoju misao, neki svoj stav ili je problem recimo, krađa prilikom glasanja koja su se dešavala posle 2000. godine? Znate, mi imamo dve velike, ako mogu reći afere u parlamentu koje nikada nisu završene do kraja. Jedna je glasanje, stariji se sećaju, glasanje o Zakonu o radu, kada se čak iz Turske glasalo da bi se obezbedio taj jedan ili dva poslanika, da bi Zakon o radu bio izglasan i to je ostavljeno, pokriveno prašinom, a drugo glasanje je bilo kada se glasalo o guverneru Narodne banke Srbije. Ja to znam, jer sam tada bio predsednik poslaničke grupe SPS i moram vam reći da mi je jedan kolega odmah nakon glasanja ukazao da su dve naše kartice iskorišćene za glasanje da bi se izabrao guverner Narodne banke. Tražio sam po Poslovniku, tadašnjem Narodne skupštine Republike Srbije, obaveza je bila predsednika da dostavi listing šefu poslaničke grupe u roku od 24 sata od trenutka kada je izvršeno glasanje. Taj sam listing dobio nakon šest meseci. U međuvremenu sam ja naravno, podneo krivičnu prijavu za zloupotrebu službenog položaja i ta krivična prijava sedi u nekoj fioci, pored tadašnjeg predsednika, odnosno predsednice Narodne skupštine i sada postavljam sebi i vama pitanje – da li je to dostojno ponašanje narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Da li to govori o karakteru ponašanja Narodne skupštine? Ali nije bilo kritičkih reči, sem časnih izuzetaka o tome šta Narodna skupština tada radi. Da ne pominjem da nosiocima tih funkcija nije palo napamet da eventualno priznaju to pa da se ponovo proveri glasanje u Skupštini, jer skupštinska većina je postojala, ali nije postojala dobra politička volja. Ovo govorim iz razloga što mislim da je dobro da mi razgovaramo o ovom kodeksu i mislim da je tačna formulacija navedena u sadržaju ovog kodeksa da treba da poveća svest narodnih poslanika o njihovom radu, ali mi zajedno svi treba da se potrudimo i građanima Republike Srbije da podignemo svest o značaju Narodne skupštine. Znate, Narodna skupština je jedan jako važan organ vlasti, zakonodavna vlast. Meni se Narodna skupština da vam kažem, pogotovu dopada i iz razloga što u odnosu na izneto mišljenje nekog svog kolege, narodnog poslanika, bez obzira da li se slažete ili ne, vi ste u situaciji odmah da reagujete bez saopštenja, bez nekih daljinskih tekstova, naručenih tekstova ili nečeg trećeg. Dobra stvar je što jednostavno možete odmah da reagujete na svaku izrečenu rečenicu. Bio sam takođe u situaciji da kao član naše delegacije u Savetu Evrope slično kao moj kolega Mijatović, prisustvujem nekim sednicama u Savetu Evrope. Evo i tu je naša potpredsednica Elvira Kovač, koja je vodila jedan Komitet za ravnopravnost i vodi u Savetu Evrope, i tamo imate priliku da vidite što šta. I onda jednostavno shvatite da po neka reč izrečena u našem parlamentu su suviše jake ili se izgovore sa određenom negativnom namerom. Ponavljam ono što sam rekao na početku svog izlaganja, građani Srbije odlučuju ko će sedeti u ovoj Skupštini, a ne neko drugi i gde ćemo, ako nećemo ovde da iznesemo neki svoj stav i o nekom ponašanju. Stvarno je nedostojno kako ja da ne branim, primera radi, da mi ne zamere drugi, počeću od njega, kako da ne branim predsednika svoje partije, kada je, recimo, pre nekoliko godina brojali smo 250 dana bio na naslovnim stranicama nekih medija od 365 dana, koliko godina ima, pa kako da ne kažete u Narodnoj skupštini da to nije prihvatljivo ili kako ne braniti predsednika Republike kada se napada njegova porodica. Ja to pominjem zato što sam i ja bio u situaciji 2013. godine, da budem napadan, odnosno moja porodica. Pa gde ćete da kažete, ako nećete ovde? Jer, izvinite drugi objavljuju samo ono što hoće ili ono što im neko drugi kaže da treba objaviti. Narodna skupština jeste mesto za diskusiju, jeste mesto za razgovor, jeste mesto gde narodni poslanik treba da kaže šta misli i o nekim pojavama i o određenim dešavanjima, o svemu onome što čini sadržaj života građana Republike Srbije. Mi predstavljamo građane i mi u njihovo ime nastupamo ovde. Ako nećemo ovde, gde ćemo? Mislim da je član 7. suština ovog kodeksa ponašnja. U njemu se kaže da narodni poslanik ličnim primerom predstavlja uzor etičkog ponašanja nosilaca javne funkcije. Često sam bio u situaciji da odgovaram na pitanja zašto se u Narodnoj skupštini tako govori. Rekao sam da to govore poslanici koji nemaju šta drugo da kažu, poslanici koji ne znaju šta da kažu o nekom zakonu, oni pribegavaju iskrivljavanju istine, lažnim izjavama, grubim izjavama, vređaju pojedinca da bi izazvali pažnju na sebe. Dobro je što se sednice Narodne skupštine Republike Srbije prenose javno. Ako su građani Republike Srbije birali narodne poslanike, onda su u situaciji da vide kako se ponašaju narodni poslanici, pa neka oni donesu odluku o tome šta misle o tim narodnim poslanicima ili o političkoj stranci koju oni predstavljaju, a ne da to donose neki drugi. Namerno kažem neki drugi, jer neću da pominjem imena da se ovo ne bi pretvorilo u neku drugu vrstu diskusije. Parlament je važno mesto u političkom životu Republike Srbije i mi moramo da pazimo ovu narodnu skupštinu i da vodimo računa, kao što govorimo o ovom kodeksu šta i na koji način govorimo, da shvatimo da to predstavlja ne samo nas, nego i Narodnu skupštinu Republike Srbije. Mislim da je član 6. ovog kodeksa izuzetno važan, jer govori o etičkim vrednostima koje svaki narodni poslanik mora da poštuje. To su istina, pravičnost, poštenje, nepristrasnost, odgovornost, integritet, otvorenost, dostupnost. Poslanik treba da bude uvek dostupan svima onima koji se interesuju za to šta on radi u Narodnoj skupštini Republike Srbije i da odgovara na sva pitanja, jer on predstavlja građane i vodi računa o javnom interesu. Moram da ponovim ovo javnom interesu, zato mi se i dopada što su određenim amandmanskim promenama unapređene odredbe ovog kodeksa, jer su uvažene i neke druge sugestije GREK-a i nekih drugih institucija koje se zalažu za unapređenje rada poslanika. Jednom rečju, mislim da smo uradili jako puno korisnih stvari da bi podigli svest i o načinu na koji poslanik treba ovde da nastupa, ali i da bi govorili o Narodnoj skupštini Republike Srbije. Moram reći da mi je interesantan i stav 3. člana 20. ovog kodeksa, koji govori, citiram - narodni poslanik ne sme da iznosi podatke, činjenice, ocene iz ličnog ili porodičnog života drugog lica koje mogu da naškode časti ili uvredi tog lica. Apsolutno se slažem sa ovom odredbom člana, ali se postavlja jedno logično pitanje, šta ako neki mediji da objave neki podatak, pa ga poslanik onda citira? Šta ako taj podatak nije tačan, ko je onda tu nekorektan? Da li mediji koji je to objavio ili poslanik koji je to preneo? Novine će se uvek pozvati na to da ne želi da objavi izvor svojih informacija, a poslanik je objavljivanje takve informacije, odnosno prenošenjem takve informacije, apsolutno na raspolaganju javnosti. A da li je informacija tačna? To ne znamo. Jer, tačno se neke informacije, nažalost, možemo da utvrdimo samo u sudskom postupku i to ako vodite sami postupak parnični, jer znate kako, kažem, imam bogato iskustvo iza sebe, pa znam kako to izgleda u praksi, svi se zaklinju u javnost rada, u demokratiju, u pravo, da se može reći i preneti šta se hoće, ali se odlučuje na način na koji to određuju oni koji da kažem i upravljaju informacijama na nivou kada ona izađe iz Narodne skupštine Republike Srbije. Mislim, jednom rečju, da je dobro što smo mi danas počeli ovaj razgovor o kodeksu ponašanja narodnih poslanika i mislim da Skupština treba, da poslanici u Narodnoj skupštini trebaju da razgovaraju na način da afirmišu i način svog rada i Narodnu skupštinu i teme koje se nalaze na dnevnom redu, uvek uz mogućnost da daju svoj komentar o nekim društvenim pojavama, naravno, navodeći izvor, ako koriste neke druge podatke, navodeći izvor tih podataka, jednom rečju da budu spremni da odgovaraju građanima za ono što građane interesuje, jer mimo ove sfere, mimo ove sale, mi imamo komunikaciju u okviru svoje političke stranke, kada se neko interesuje o našem radu i ti građani, takođe, zaslužuju da budu na adekvatan način predstavljeni. Jednom rečju, mislim da je reč o dobrom dokumentu i poslanička grupa SPS će ovaj dokument podržati u danu kada budemo glasali. Želeo bih samo da dodam još nešto, ne znam da li ste imali priliku da pogledate izveštaj Evropske komisije, ima i deo koji se odnosi na parlament, o njemu ćemo razgovarati u nedelju ili ponedeljak, i tamo se govori da je parlament unapredio svoj rad. Govorim ovo zato što stvarno je napravljen veliki pomak unapred i mi svojim, da kažem, načinom izražavanja ili obrade pojedinih tema i koristeći ovaj kodeks, odnosno primenjujući sve ono što je sadržano u kodeksu, mislim da ćemo na najbolji način pokazati da su građani imali pravo, kada su doneli svoj sud na izborima, odnosno da se stavimo svim onim budućim građanima koji budu želeli da učestvuju na izborima. Tu bi završio svoje izlaganje, ne bi želeo da uđem u političke ocene vezano za ko, kako i na koji način predstavlja javnost Srbije, ne ovde u Narodnoj skupštini, jer za one za koje su građani procenili da treba da budu tu, oni tu i jesu, ali vidite, ima i drugi koji se predstavljaju kao politički, važni politički činioci, a nemaju podršku građana, o njima drugi put. U svakom slučaju, mislim da je reč o dobrom dokumentu i mi ćemo iz poslaničke grupe SPS u danu za glasanje podržati ovaj dokument. Hvala vam.
Zahvaljujem, prof. dr Žarku Obradoviću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja mislim da smo previše kritični prema našoj Narodnoj skupštini. Prateći neke druge skupštine, ima daleko veći konflikata i daleko većih incidenata nego što to ima kod nas. Ako je obaveza da usvojimo ovaj kodeks, ja ću glasati za njega. Prvo ću da ispravim jednog kolegu, za Zakon o radu se nije glasalo iz Turske, već iz Soluna, a za guvernera se glasalo iz Bodruma. To je bila pokojna glumica. Dakle, to je bila istina, kao što je bila istina da je tom prilikom narodni poslanik koji je kasnije postao ministar policije, iako nije bio prisutan, svojim duhom kartice je bio prisutan. Takođe, u tu aferu je bio umešan i Bojan Pajtić, ali se nekako izvukao. Takođe, neke kolege koje nisu pripadale vladajućoj većini su silazile i na takav način davale kvorum prilikom glasanje za guvernera. Ali, bilo je daleko težih incidenata. Ja se sećam iznošenja ljudi gde sam predložio da se obezbeđenje posebno nagradi, s obzirom da je iznosilo narodne poslanike koji su težili i po 150 kilograma, koji nisu želeli… Molim? (Aleksandar Martinović: Žive vage.) Na sreću bili su živi. Dakle, bilo je poslanika koji nisu dali džip. Kada dođe policija da zapleni džip, oni legnu i ne daju džip. Svugde diraj, ali u džip nemoj. Od svih narodnih poslanika iz tih saziva, evo gospodin Arsić je tu pa može da posvedoči. Bilo je narodnih poslanika koji su nosili nameštaj, slike itd. Ja se sećam svete nogice, danas svete nogice u Inđiji. Kada je Goran Ješić ukrasio pobedu demokratskih snaga, 5. oktobra donoseći u centar Inđije nogicu od fotelje iz ove Narodne skupštine. Mnogo toga se dešavalo, a moja iskustva da zbog svog jezika i zbog svoje ironije sam često bio meta raznih napada. Sećam se da su mi malo zavrtali ruke kada sam bio opozicija, sećam se kodeksa onog kada je tadašnja vladajuća većina, pošto sam bio malo ironičan, više po njih neprijatno, onda dođu pa ti skinu ton ili se javi spiker – poštovani gledaoci, vi koji ste se kasnije uključili u program, govorio je Mirko Marjanović i tom prilikom rekao, i onda spiker čita dok god vi govorite i to je bio jako čudan kodeks ponašanja u to vreme. Sećam se i poslednjih događaja. Sećam se kako me je jedna gospođa iz Haiki, kako se zvala ta poslanička grupa, „rasulović kompani“, sećam se kada je ovde prolazila pored mene i Atlagića, igrali su „Arjačkinje barjačkinje“, ona je iskoristila gužvu, uštinula me je, to je bilo plavo tako da sam kada sam dolazio kući gledao da se slučajno to ne vidi, jer žena može da protumači na razne načine. Evo, gospodin Atlagić je svedok. Sećam se i gospođe koja je kasnije bila jako fina i koja je bila jako kritična prema Raduloviću i njegovom ponašanju, koja je zajedno sa njim pevala. Ne samo da je pevala, već su jednom prilikom došli ovde i ona me je pljunula, njen kolega mi je opsovao pokojnu majku. Ali, ja sam svojim političkim protivnicima sve to zaboravio. Sećam se i nekih ljudi koji su zbog tačne informacije koju sam izneo tražili me po poslaničkim klubovima da me prebiju, jer, eto, bože moj jesam ja rekao istinu, ali ta istina po „Blicu“ ili ne znam po kome, to gospodin Martinović, to ne odgovara u tom trenutku njihovim nekim tvrdnjama, pa sam ja kao nešto mnogo zgrešio, bez obzira što sam rekao istinu, bio sam predmet potražnje po poslaničkim klubovima da me nađu u kancelariji i da me prebiju. Čak su i novine to objavile. Niko nije kažnjen. Na kraju, ja sam očekivao da posle ovog napada na stepeništu Narodne skupštine, gde je 15 ljudi sasvim iznenada, bez ikakve rasprave vas napadne dižući neki ustanak, ja sam očekivao da ću na tom stepeništu i završiti svoju karijeru. Taj čovek je prethodno uneo neku kamenčinu koja je bila kamen za kupus. Za mene je veći greh bio što je kamen za kupus proglasio svetim kosovskim kamenom, nego što je taj kamen bio neka opasnost po narodne poslanike koji su bili tu. Sećam se i njegovog obeležja – žutog prsluka, sećam se i njegovog napada, transparenata itd. Sećam se i one masonke koja je stalno nosila neke natpise itd. Svega se ja to živo sećam. Ja sam očekivao da će on sa kolegom Nogom da postavi jedan puško mitraljez i da nas na takav način spreči da uđemo u Narodnu skupštinu. Pre izbora su organizovali neke manifestacije i sve narodne poslanike su podsetili da nam je istekao mandat i fizičkom silom pokušali da me spreče da uđem, jer, eto, oni su procenili da je zbog korone nama istekao mandat i da imaju pravo da primene silu nad nama. Mislim ipak da je previše priča o narodnim poslanicima. Ona Agencija za borbu protiv korupcije. Pa, šta vi možete kolege da ukradete ovde u parlamentu, ali iskreno da mi kažete? Ja u mojoj kancelariji imam bunt papira, dve fascikle i dve hemijske olovke. To ne razumem u kodeksu, kako ćemo se mi materijalno okoristiti? Možda ima i neka spajalica, da ne grešim dušu. Mnogo je te priče kao o korumpiranosti nekih poslanika. Ljudi, ja ne znam na koji način ja mogu da budem korumpiran i šta ja mogu uopšte da uradim? Niti mi učestvujemo u javnim nabavkama, niti smo u tenderima itd. Dajte malo više na Vladu, na agencije, Ministarstvo uprave, dajte bre malo na ove zaštitnike. Mi samo udaramo sami po sebi. Em smo najmanje od njih plaćeni, em onaj u agenciji ima tri puta veću platu od nas. Ja stalno zagovaram, kodeks ponašanja treba da bude sledeći, da smo uneli, a ja nisam napisao amandman, da smo uneli da plata onih koje mi imenujemo i biramo ne može da bude veća od naše plate. Pa, ako mi možemo bez vozača, bez sekretarice itd, da radimo za platu bez paušala, od 85.000 - 90.000 dinara, neka izvole gospoda iz agencije da to rade. Recimo, mi biramo članove Saveta REM-a, oni nemaju potrebe da dolaze, da li tri-četiri puta u toku godine dođu, a imaju primanja od 130.000 dinara pa naviše. Dakle, daleko više nego narodni poslanici. Njih niko ne vidi. Još Šolak ako da nešto dodatno pojedinim članovima, onda su tek u plusu. Mi jednostavno tučemo sami po sebi. Mislim da malo preterujemo. Ako je kodeks ponašanja obaveza, ja ću gledati da budem manje ironičan da ne bi bio predmet neke kazne, jer su kazne izgleda drakonske. Molim, jeste li izbacili tu novčanu kaznu? To je, razumete, svud me diraj, a po džepu nemoj. Dakle, mi koji smo kažnjavani, a gospodin Martinović tu prednjači, znamo koliko to može da bude bolno. Demokratija se ne da naturiti spolja, to mora da raste iznutra. To je proces zrenja i mi to raznim kodeksima nećemo moći da popravimo. Oni koji su nemoćni i koji budu u nekoj manjini, ja znam i sam po sebi, onda će oni biti sve drskiji u svom ponašanju i biće incidenata i dalje, bez obzira na kodeks koji mi usvajamo. Znači, demokratija se ne da ni naturiti spolja. Ovi naši politički protivnici koji su bojkotovali ovaj parlament, i to je kodeks ponašanja. Dve godine ne dolaziš na posao, a primaš platu. E sad, ja pitam, evo, ni ovim kodeksom to nije predviđeno. Dakle, dozvoljeno, Ješić nije bio tri godine. Dobro, studirao je13 godina i verovatno je na tim studijima naučio da može da se preskoči nekoliko godina i onda tri godine nije dolazio na posao, a primao platu. Koliko smo primali mi koji smo dolazili svaki dan, pa i danima, a to gospodin Martinović, Orlić i gospodin Atlagić znaju jer njih najčešće srećem, mi dolazimo i danima kada nema zasedanja i kada nam se ne plaćaju ni putni troškovi itd. Sada, zamislite šta je kodeks ponašanja kada neko bojkotuje rad, a prima platu tri godine kao oni koji su predano radili u ovom parlamentu i pri tome su oni nevidljivi, narod ih zaboravi itd, a mi ako napravimo neku grešku onda budemo predmet osude štampe itd. Kodeks ponašanja novinara postoji, pa vas pitam koliko košta? Znate, ja sam tužio medije i više neću, jer to se ne isplati. Dakle, tužio sam i neke medije sam dobijao četiri puta, ali ni jednom nisu skinuli tu vest, i dalje se to šeruje itd. Meni posle četiri-pet godina dosude 40.000 dinara. Taman toliko da može da se doda nešto advokatu, da se doplati. Četiri godine traje spor i više. A gospodin Đilas, on ima nežniju dušicu. Kad on tuži, to se završi za tri meseca, pravosnažna presuda, 300.000, 400.000 itd. Sada u najnovije vreme oni donesu odluku, taj isti viši sud gde je meni trebalo četiri godine da se utvrda istina i kada se utvrdila istina mediji i dalje ostavili u elektronskoj formi, to se šeruje, dakle, to kod njega sada ne možeš ni da apriore napišu onako, o Đilasu više ne sme da se piše, bilo da je istina, bilo da nije istina. Pretpostavka je nevinosti, sve dok neko ne utvrdi, neki sud, neće moći, to je sudska cenzura, to je gotovo ne zabeleženo. Da li je to kodeks ponašanja? Zašto kodeks ponašanja ne važi za celo društvo? Zašto ne važi za sudije? Hajde da vas pitam, gde je kodeks ponašanja kada sudija prekrši pravilo, je li tako, gospodine Martinoviću, da u medije može da ide samo uz dozvolu starešine, pretpostavljenog, da ne može posebno da ide u političke emisije? Onog trenutka kada sudija uđe i politički komentariše u emisiji Olje Bećković neke političke pojave, po meni je gotovo sa nezavisnim pravosuđem i taj sudija bi trebao da bude razrešen. Nema kodeksa ponašanja ni za sudije, nam kodeksa ponašanja za tužioce. Čekajte, bre, ja sam pisao prijave, kolega Atlagić je pisao prijave čoveka koji me je na kraju napao sa 15 huligana, pisali smo prijave, Tužilaštvo je to odbijalo. Koji je kodeks ponašanja kada je bilo očigledno na kamerama da se čovek nasilnički ponašao? Gde je kodeks ponašanja za tužioca? Mi imamo u Skupštini i pred Skupštinom valjda status službenog lica, izabrana, postavljena. To piše tako u zakonu. Onda, kada vas neko napadne i prebije, onda vi dobijete, kaže niža Tužilaštvo. Koji je to kodeks što proceni da je to bilo nasilničko ponašanje kao da me je napao tamo negde na stadionu, a ne na ulazu u Narodnu skupštinu, na radno mesto, gde mi imamo status službenog lica? Em su ga oslobađali krivičnih prijava, znači kad podneseš krivičnu prijavu protiv njega Tužilaštvo kaže – nema dovoljno dokaza, i gotova stvar. Možete kao privatno da ga gonite, iako je bilo očigledno da je to nasilničko ponašanje postojalo i u samoj Narodnoj skupštini. E, kada vas napadne, onda se to kvalifikuje kao niže. Ej, nemojte, ovo je Boškić, sad ćemo mi malo ovako pošto smo selektirani onom čuvenom reformom, pošto smo samostalni od ove vlasti, ali nismo od one prethodne, sad ćemo mi delo da prekvalifikujemo u neko blaže krivično delo. Pa, ja pitam, da li ima kodeks ponašanja za tužioce, za sudije, za agencije, recimo za Rodoljuba Šabića koji je našljokan tamo puzio po Beogradu i nikome ništa, koji je izmislio da je napadnut, koji me tužio dva puta za istu stvar, a pri tome falsifikovao određeni tvit da bi ja nešto bio kažnjen? Da li postoji kodeks ponašanja? On ima platu tri puta veću od mene. Malo, malo, zaposlili su nekih svojih prijatelja službenika. To predsednik Administrativnog odbora zna. Da li kod njih postoji neki kodeks ponašanja? Da li postoji kodeks ponašanja da koriste službene automobile kako koriste? Da li postoji kodeks ponašanja za lokalne vlasti, koji se ponašaju često na načine na koje se ne bi smeli ponašati? Ako nešto važi za poslanike, po meni, treba da važi i za odbornike, za pokrajinske poslanike itd. Uglavnom, ako hoćemo da usvojimo kodeks ponašanja, ja sam za to, ali se bojim da tu ne bude negde u budućnosti nekih zloupotreba. Može doći do toga da poslanici budu previše oprezni. Ima izreka koja kaže: „Često sam se kajao kada sam govorio, ali se nikada nisam kajao kada sam ćutao.“ Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Marijanu Rističeviću. Raduje nas što ste zdravi i raspoloženi. Sledeća reč ima zamenica predsednika poslaničke grupe SPS, Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženo predsedništvo, poštovani gospodine Martinoviću, kao predlagač ove važne odluke o kodeksu ponašanja narodnih poslanika u Skupštini Srbije i van nje, kodeks ili pravilnik o ponašanju je u civilizovanom svetu nešto čemu te nauči baka kada si mali, a ako nisi imao sreće da imaš baku, onda te uče roditelji, vaspitači u vrtiću, nastavno osoblje i grade jednu personu koja raste kao vaspitana ili nevaspitana. Ja ne mogu da sa ove distance prihvatim ono što bi moglo da proizađe iz svega ovoga, a to je da smo mi neka grupa ljudi koja se ponaša van kodeksa i nekako ne u skladu sa onim što je vaspitano. Da li ima propusta? Da, naravno, ima. Da li je pametno doneti jednu ovakvu odluku? Apsolutno da. Pošto govorim, onako kako me je potpredsednica Skupštine i najavila, kao zamenik šefa poslaničke grupe SPS, moje kolege pre mene su rekle da ćemo glasati za odluku o kodeksu ponašanja narodnih poslanika, ali se potpuno slažem i sa zadovoljstvom sam slušala sve svoje prethodnike, prof. Žarka Obradovića koji je govorio o iskustvima od pre 15 i 20 godina, pa i kolegu Rističevića koji je ovde postavio, čini mi se, ključna pitanja. Slažem se da narodni poslanici Skupštine Srbije trebaju biti prvi koji su doneli kodeks ponašanja i neka to bude model po kome će se ponašati i svi ostali, zato što mislim da javni diskurs mora da dobije neki drugi smer u odnosu na ovaj koji trenutno ima. Branislav Nušić je bio bibliotekar u Narodnoj skupštini Srbije. Kažu da je jednom prilikom, u afektu, izvesnoj gospođi rekao da je krava. Ona ga je tužila, dobila na sudu, on je platio svoju novčanu kaznu, a onda je pitao sudiju: „Izvinite, gospodine sudija, da li je dozvoljeno kravi reći da je gospođa?“ Sudija je rekao: „Da“. On je izašao iz sudnice i rekao: „Doviđenja gospođo“. Dakle, naše vaspitanje ili nevaspitanje je osnovni element. Poverenje građana Srbije koje je dobio svaki od nas ponaosob ili svaka lista koja je zaslužila poverenje građana da bude deo aktuelnog saziva parlamenta Srbije bila je vrlo transparentna, svi smo tamo bili imenom i prezimenom. Svi smo imali pravo da ne budemo izbor nekoga i verovatno nekog nismo bili, ali jedan ozbiljan procenat nam je ukazao poverenje, čak i u ovom delu u kome od nas očekuju da ćemo se civilizovano ponašati i zastupati građane koji su nas birali. Kodeks koji ćemo doneti je važan i zbog svih budućih saziva Skupštine Srbije. Kamo sreće kada bi on bio neko Sveto pismo, a neće biti, i Poslovnik je u ovoj sali grubo kršen bezbroj puta u godinama iza nas. Dakle, sve polazi od čoveka. Meni se takođe dopada što smo po preporuci, pre svega GREKO-a, implementirali neke stvari kroz amandmane u kodeks ponašanja narodnih poslanika, ali se takođe slažem da ništa tragičnije u parlamentu Srbije mi nismo čuli, šta više, svašta smo gledali po ostalim parlamentima i u okruženju, i u Evropi. Dakle, samo ne mogu da prihvatim činjenicu da smo, ne dao Bog, najgori. Možda nismo sjajni, možda se ne dopadamo svima. Ja lično nikada, čak i ne koristim te termine koji bi mogli da budu ponižavajući, uvredljivi, ja ne bih mogla nazad u svoju porodicu sa jednom takvom izjavom, prosto mi takva stvar nije dozvoljena. S druge strane, mogu da razumem i da se u afektu određene stvari kažu. Neke su se ovde čule, neću se ja vraćati u nazad, imala bih čega da se setim, jer ovo nije moj prvi mandat, ali je jako važno doneti jedan ovakav akt, baš sada, nekoliko je pokušaja bilo i mi smo to na radnoj grupi, čini mi se, i čuli kao konstataciju. Znate, kad nešto hoćete da uradite, vi nađete način, kad nećete, obično nađete izgovor. Da li je ovaj dokument savršen? Verovatno da nije, on će vremenom trpeti i neke svoje korekcije i promene, i prirodno je da tako bude. Ništa ne može trajati za navek. Da li je jedna ovakva forma mogla da se usvoji i pre pet, i pre 10, i pre 15 godina, da, sigurna sam da jeste, nije bilo dobre volje, bilo je lakše posvađati se na temu nego se usaglasiti oko nečega što bi trebalo da bude primarni dokument, pa ajte da nam praksa pokaže da to nije dobro. Prihvatila sam sugestije da kaznena politika, kada je kodeks u pitanju ne sme da bude preterano oštra i jesu u pravu, inače bih verovatno imala ambiciju da ta kaznena politika bude oštrija od ovoga što trenutno ovde stoji, a stoji da će biti narodni poslanik 30 dana, hajde da ne čitam sada to, u nekoliko navrata je to pomenuto. Za mene su to blage kazne u odnosu na jednog predstavnika naroda, međutim postoji Poslovnik koji bi to svakako mogao da nadomesti i koji će moći da nadomesti ako do toga dođe. Da ne bih bila neko ko je sad ko zna kako rigorozan u toj kaznenoj politici, neću dalje o tome. Opet kažem, prihvatila sam sugestiju da kodeks sam po sebi ne tretira neke ko zna kako visoke kazne, ali jeste negde to novčano jedino što prepoznamo, jedino što nas, na kraju svih krajeva, zaboli. Bojim se da 1% ljudi koji učestvuje u javnom životu i sada, zaista, ne govorim samo o poslanicima koje će tretirati ovaj kodeks, nego uopšte o učesnicima u javnom životu. Ne možemo se ponašati na način da je nekome dozvoljeno sve, a nekome nije dozvoljeno ništa. Ja ću sa posebnim zadovoljstvom glasati za kodeks ponašanja narodnih poslanika. Biće mi apsolutno drago što sam pripadala sazivu koji je doneo jedan ovakav dokument, jednu ovakvu odluku ali ću se naročito radovati ako ova odluka bude baza da svi učesnici u javnom životu Srbije, svi pobrojani koji pripadaju izvršnoj vlasti ili uopšte javnom životu počnu da se ponašaju u skladu, pa zašto da ne i sa ovim kodeksom, ako za neki drugi nemaju vremena i volje. Ako je ovo zakonodavno telo, ako je ovo najveći organ po Ustavu, onda je prirodno da on bude i model. Evo, neka glasanjem za kodeks o ponašanju narodnih poslanika postavimo kodeks o ponašanju u državi Srbiji na različite teme, uključujući i ispada koje smo ovde imali, koje su nas iritirale. U tom smislu, ono što je već rečeno, ja ću ponoviti da bi ostalo još malo vremena za moju uvaženu koleginicu Jelicu, poslanička grupa SPS, svako će glasati za kodeks ponašanja narodnih poslanika, opet kažem, sa posebnim zadovoljstvom, jer je uvek lepo učestvovati u donošenju dokumenata koji Srbiju prikazuju i kao lepšu i kao bolju i obećavaju da će to sutra biti lepše od onog juče. Hvala vam.
Zahvaljujem, zamenice predsednika poslaničke grupe SPS. Zaista, svako ko je pročitao kodeks ponašanja i amandmane koje je prihvatio predlagač ne može da ima veće zamerke na ovaj dokument. Reč ima narodni poslanik dr Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je danas Predlog odluke o usvajanju kodeksa narodnih poslanika i kao neko ko je u ovom visokom Domu od 2014. godine, narodni poslanik, ponosna sam na to što ćemo, nadam se, koliko sutra, usvojiti ovaj Predlog. Kao član Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja od početka svog mandata, tačnije od 2014. godine, svedok sam toga šta se sve dešavalo u ovom visokom Domu, ali i na samom Odboru. Kao što je kolega Martinović, predlagač ovog predloga izneo, dešavalo se mnogo toga u prethodnih nekoliko godina, a mislim da je vrhunac vulgarizacije politike bio upravo od 2016. do 2020. godine, kada su ovu salu preplavili svi oni poslanici koji su sedeli u klupama prekoputa, i trudili se da vulgarizaciju politike, čini mi se, dovedu do maksimuma. Smatram da je ovo zaista bilo potrebno, da se konačno donese ovaj kodeks ponašanja i da će se znati da se ceni, da se dostojanstveno ponaša u ovom visokom Domu, jer to svakako zaslužuje. Ono što želim da kažem, to je da smo u prethodnih nekoliko godina, tačnije od 2014. godine na ovamo pokušavali da usvojimo kodeks ponašanja i da smo i na sednicama Administrativnog odbora od 2014. do 2016. godine, imali par puta zasedanja, gde smo, maltene, mislili da ćemo biti na vrhuncu toga da usvojimo kodeks ponašanja, ali nekako smo uvek nailazili na kočenje sa strane onih koji su tada bili u opozicionim redovima. Niko od njih nije osudio ponašanje i divljanje u ovoj sali, niko od njih nikada nije osudio uvrtanje ruke predsednice parlamenta, niko nije osudio upad nasilni u kabinet predsednice Skupštine, posebno su žene, narodne poslanice, bile napadane, vređane, gde su pojedine kolege, da ih baš ne imenujem, ali dolazili su u napitom stanju i ponašali se kao da su u kafani, a ne u Domu Narodne skupštine Republike Srbije. To sve govori o njima, ali nije lako sedeti ovde, razmatrati o važnim zakonima, ponašati se odgovorno prema građanima koji su glasom doprineli da budete tu i da ih zastupate, a da u sred sednice, kada se, primera radi, usvaja budžet za 2016, 2017. godinu, upadne kolega u sred noći u pripitom stanju i izvređa nas sve. Starije kolege su doživele i to da budu pljuvani, da budu vređani. Kao što reče kolega Rističević, i sa masnicama da idu svojim kućama, ali opet valjda građani to sve vide i prate na prenosima RTS-a i znaju da cene pa na izborima takve i kazne, pa znamo i gde su ti i takvi, ali i to ih ne sprečava da dalje divljaju. Ti takvi su pokušali pre par meseci da nasilno uđu u ovaj dom, pa su rušili vrata ulaska u Narodnu skupštinu zastavom Republike Srbije, što treba da je svetinja. Znamo i sami, kada su doživeli opravdane opomene ovde i trebali da budu udaljeni sa sednice, oni su se hvatali za zastavu, gužvali tu istu zastavu i ponašali se van svake pameti. Ponekad sam se stvarno kao lekar psihijatar pitala da li su uračunljivi ili se samo prave ludi, ali očito je da ima tu svega. Kao članica Odbora za administrativno-budžetska pitanja svedok sam bila i toga kada su napali kolegu Martinovića, ali i dan danas mi nije jasno i sama sam dala izjavu tužilaštvu kada je nasilnik Boško Obradović napao čoveka i udario ga mišem, da nikada to tužilaštvo nije reagovalo i osudilo taj postupak i odvelo ga tamo gde treba, a to je da odgovara za ono što je radio. Dešavalo se mnogo toga kada su se ti poslanici iz te grupe Dveri, ja bih ih pre nazvala grupom „zveri“, ponašali krajnje nenormalno. I taj Srđan Nogo koji je i pre par meseci pretio predsedniku Vučiću i često poziva, nazivajući ga najpogrdnijim imenima, na ubistvo. Radio je sve i svašta ovde, ali, nažalost, ti organi koji treba da reaguju, nisu reagovali i dalje ne reaguju. Dodala bih i to da smo imali priliku da čini mi se baš kada smo usvajali budžet 2016. godine, jedna grupa poslanika dođe ovde kao da se nalazi u nekoj birtiji, sa gitarama, sa kapicama, da izvodi neki performans valjda zato što su se oni, kada su formirali listu za narodne poslanike, skupljali tu u parku prekoputa. Znači, bio je oglas - ko želi da bude narodni poslanik, neka se javi i biće, ali tako su i prošli i eto gde su sada. Opet to pokazuje da ne može ništa na silu. Tako se skupljaju i ovi iz ovih saveza, da li za Srbiju ili već kojekakvih, jer i oni, izgleda mi po njihovom uzoru, ništa nisu pametno naučili, nego se i oni po lokalnim sredinama skupljaju na taj način. Ono što me posebno raduje jeste to da se u okviru ove odluke o kodeksu ponašanja narodnih poslanika govori o tome da smo mi servis građana i da moramo da reagujemo, da razgovaramo sa građanima. Želela bih da istaknem da moje kolege i ja iz Kruševca već dugi niz godina imamo poslaničku kancelariju i u stalnom smo kontaktu sa građanima kako Kruševca, tako i Rasinskog okruga i da smo to nasledili od čoveka koji je zaslužan zato što smo mi u Kruševcu postigli sve to, ali zbog svega toga što radimo za grad Kruševac i za Rasinski okrug i uopšte za Srbiju i za građane Srbije, vrlo često smo baš svi mi iz te grupe i žrtve i, da kažem, meta napada svih oni koji ništa nisu uradili, a to su naše komšije iz Trstenika, pogani, moram da kažem, Miroslav Aleksić, njegova drugarica Marinika Tepić i ostali, pa su evo maločas već uspeli da kritikuju govor moje koleginice Nevene Đurić kada je reč o kodeksu, ali slobodno mogu još jednom da kažem da se mi svih ovih godina od 2014. godine na ovamo trudimo da uvedemo jedan red u ovaj visoki dom i da radimo onako kako treba, da vraćamo i dalje ugled našoj Srbiji, kao što se to trudi već godinama naš predsednik Republike Aleksandar Vučić, jer su taj ugled uprljali upravo oni, oni koji su vladali do 2012. godine, Đilasovi drugari i nema razloga da se on sada ograđuje od njih, jer on je pripadao toj stranci i ne može da se krije sada iza nekih drugih saveza. Podržavam odluku da se ovaj kodeks usvoji i ponosna sam na to što ću i sama doprineti tome da izglasamo ovu odluku, jer svakako svi mi koji sedimo ovde, koji pripadamo SNS želimo da ovaj dom bude mesto dijaloga, a nikako onoga što oni zastupaju, a to je nasilje, vulgarizacija, linč i sve ostalo. Zato ću u danu za glasanje sa zadovoljstvom podržati ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem se dr Barišić. Naredna je narodna poslanica Jelica Sretenović. Volela bih da naglasim da imate na umu da je vašoj poslaničkoj grupi ostalo na raspolaganju tačno šest minuta. Izvolite.
Zahvaljujem. Drage kolege poslanici, evo, došli smo do usvajanja Kodeksa ponašanja narodnih poslanika i ja ću se osvrnuti i kratko prokomentarisati samo dva člana i dva stava. Stav 1. člana 4. kaže da narodni poslanik treba da je jednak prema svim građanima, bez bilo kakve diskriminacije po pitanju starosti, nacionalnosti, etničke pripadnosti, jezika, rase, političkih i verskih uverenja, invalidnosti i različitosti. Član 4. se obraća poslaniku u ovom slučaju, ali ja bih rekla da se obraća svakom čoveku. Bilo bi idealno da se svaki čovek bori za pravo svakog čoveka, da poštuje individualnost i različitost, da neguje kolektivni duh. Mi smo ovde kolektiv koji ima odgovornost da doprinese boljitku života. Pa i da se razlikujemo u stavovima i razmišljanjima, neophodno je da se poštujemo. Ako ne poštujemo druge, ne možemo očekivati da budemo poštovani i ne možemo očekivati da se ono što izgovorimo uzme za ozbiljno. Stav 4. člana 8. između ostalog kaže: „Ne koristi izraze, reči i gestikulacije koje vređaju ili omalovažavaju ljudsko dostojanstvo i narušavaju dostojanstvo Narodne skupštine“. Pa, da li je moguće da se ovakvo uputstvo daje odraslim ljudima? To bi trebalo da se podrazumeva. To je pitanje pristojnosti. Kultura ne podrazumeva samo umetnička dela, već i bonton. Zvuči starinski, znam, ali nije loše i zgoreg ponovo ga prelistati. Bilo bi lepo da ovaj saziv parlamenta bude upamćen po toleranciji, poštovanju, konstruktivnim diskusijama i rešenjima. Nadam se da će ovaj kodeks ponašanja uroditi plodom. Za kraj jedna lepa vest. Stigle su mimoze na beogradske pijace. Dolaze sve ranije i ranije, kao da hoće da nas opomenu da unesemo lepotu u srca, a izbacimo bes, gnev i srdžbu. Hvala vam.
Hvala vama. Naredna je narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, sa zadovoljstvom mogu danas da konstatujem da je na dnevnom redu usvajanje etičkog kodeksa koji će proklamovati principe i načela u skladu sa kojima će se narodni poslanici ponašati, a što će nas u mnogome približiti i punopravnom članstvu u EU. Želim da kažem da mi je zadovoljstvo što imam prilike da čujem dosta toga od starijih kolega koji su mnogo duže od mene i od nekih mlađih kolega ovde u parlamentu. Čini mi se da će zaključak biti da su poslanici SNS, zapravo to će učiniti u ovom mandatu, ali i u prošlim mandatima, bili ti koji su znali kako da poštuju dostojanstvo ovog Visokog doma. Odgovornost, integritet, marljivost, poštovanje ugleda parlamenta, postupanje u javnom interesu, poštenje, uzdržavanje od ostvarivanja ličnog interesa ili finansijske koristi su svakako osobine koje treba da ima svaki narodni poslanik. Pravni okvir za donošenje etičkog kodeksa je širok i obuhvata najpre Ustav koji uređuje izbor narodnih poslanika, njihov položaj i imunitet. Zatim, Zakon o Narodnoj skupštini koji reguliše prava i dužnosti narodnih poslanika. Tu je svakako i Poslovnik o radu Narodne skupštine koji reguliše održavanje reda na sednici, ali u tom smislu možemo pomenuti i Zakon o sprečavanju korupcije koji uređuje položaj funkcionera, primanje poklona, rad, odnosno vršenje funkcije u javnom interesu itd, kao i Zakon o lobiranju koji se odnosi na dozvoljeni uticaj na javne funkcionere. Podsetila bih vas i na istraživanje o kome danas nismo mnogo toga čuli, na istraživanje koje je uradili biblioteka Narodne skupštine iz 2013. godine, a6 na temu kodeksa ponašanja poslanika u zemljama članicama EU. Nije uopšte važno što se radi o 2013. godini, jer se radi o principima koji moraju da traju, koji čuvaju dostojanstvo Narodne skupštine. Tada je samo nekoliko zemalja EU usvojilo kodeks ponašanja narodnih poslanika. Poslanici SNS, odnosno poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, svakako će podržati usvajanje etičkog kodeksa, ne samo jer smatramo da je to korak napred ka nekom parlamentarnom dijalogu, već i zbog toga što smo i sami pokazali na mnogo primera da, pre svega, vodimo računa o javnom interesu. Aleksandar Vučić je prvi pokazao da je spreman da interese građana i Srbije stavi na prvo mesto, i te 2014. godine kada je bio prvi spreman na mere fiskalne konsolidacije za koje je znao da će loše uticati na njegov rejting. Kao i sada u borbi protiv korone, prvi je bio u nabavci respiratora i davanju podrške zdravstvenom sistemu. Podsetiću vas da je obećao dve nove bolnice i, evo, mi sada imamo dve bolnice koje su otvorene. Za četiri meseca smo ih dobili. One su otvorene i primile su prve pacijenta. Da se vratimo na konkretne stvari koje se tiču etičkog kodeksa. Naravno, sve suprotno imamo na strani nekih pripadnika propale opozicije. Da li je u skladu sa etičkim kodeksom koji ćemo usvojiti to što sam ja sada izgovorila - propale opozicije? Mislim da jeste, jer je to zapravo samo činjenično stanje. Oni su napustili parlament, ali znaju da ga kritikuju. Oni nisu gradili bolnice, ali znaju da kritikuju izgradnju bolnica. Oni nisu usvojili etički kodeks kada su imali većinu u parlamentu, a sada to znaju da kritikuju. Ovih dana ja sam čula čak i Dragana Đilasa da je kritikovao donošenje etičkog kodeksa. Njemu se to nije mnogo svidelo i on je o tome govorio proteklih dana na svojim medijima, koje on finansira, da donosimo etički kodeks da bismo pokrili sve što nije dobro u parlamentu i državi. Da, ali ne da bismo pokrili, već da bismo otklonili. Mislim da ne priliči da Saša Radulović svira gitaru u sali, da jede burek i jogurt, da se pri tom slika kako bi se hvalio time na društvenim mrežama, jer čega se pametan stidi ovaj drugi shvati, valjda, tek na izborima. Ne priliči ni da Boško Obradović donese kamen i sa ostalom družinom viče, vređa, peva, čupa mikrofone, fizički nasrće na predsednicu Skupštine, zastavom Srbije udara u prozore Narodne skupštine. Ne priliči ni da Srđan Nogo propagira verbalno nasilje, ali ni da poziva na ubistvo Aleksandra Vučića i Ane Brnabić. Neka to sve ostane za sada u prošlosti i zauvek u prošlosti, zapravo, gde i treba da bude. Ono što i danas imamo prilike da vidimo jeste verovatno velika želja predstavnika CRTE i Otvorenog parlamenta da budu narodni poslanici, jer bi oni povukli Predlog kodeksa, jer će, citiram: „postati sredstvo za obračun sa političkim neistomišljenicima“. Toliko je već istrošeno to maliciozno i tendenciozno komentarisanje svega što je dobro i pozitivno, ne samo za Narodnu skupštinu Republike Srbije, već i za čitavu državu da bih volela da oni konačno ostvare svoj san, da izađu na izbore, da dobiju 60%, kako to zna dobije SNS, pa da onda vide da li je lako raditi ili je lako neosnovano optuživati. Uz dužno poštovanje, mnogi naši politički neistomišljenici ostali su van parlamenta, jer ni cenzus nisu uspeli da pređu, ali SNS se nikada ni sa kim nije obračunavala, nego je izlazila na izbore i pobeđivala, tako da će naša poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu podržati Predlog kodeksa, jer mi se borimo za zakonitost u radu, borimo se za etičke vrednosti, za očuvanje integriteta Narodne skupštine i, što je najvažnije, za visok stepen poverenja građana u Skupštinu i narodne poslanike. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Jeleni Žarić Kovačević. Sledeći je narodni poslanik Nenad Filipović. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas u ovoj raspravi Narodna skupština treba da usvoji kodeks ponašanja narodnih poslanika. To činimo iz više razloga, a jedan od njih je proces integracije Republike Srbije u EU i primena evropskih standarda. Drugi je npr. da neodgovorno ponašanje pojedinca može da pokrene stihiju, iako su mnoga takva neodgovorna ponašanja već definisana samim Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Kada čujem reč „ponašanje“, dakle, u ovoj sintagmi „kodeks ponašanja“, prava asocijacija koja mi padne na pamet je bonton. Drago mi je što je moja prethodna koleginica Jelica upotrebila ovu reč bonton, jer bonton označava pravila lepog i pristojnog ponašanja u svakodnevnom životu, a svrha bontona je da omogući pojedincu da se prijatno oseća u društvu, ali i da pri tom ne uznemirava druge, a kada u jednom društvu pravila bontona preovladaju, ona postaju zaštita od bahatih i nepristojnih ljudi. Upravo sam ovako počeo ovu diskusiju da bih se nadovezao na jučerašnju diskusiju predsednika JS Dragana Markovića Palme, koji je o tome govorio. Danas ima sve više takvih, najblaže rečeno, nepristojnih ljudi, jer da biste pokazali svoju nepristojnost prema nekome ne morate biti više ni u kakvoj direktnoj komunikaciji sa njim, da budete fizički prisutni, već putem interneta ostvarujete još jaču komunikaciju od ove direktne, a to je javna komunikacija koju mnogo lakše možete da zloupotrebite i ona se zloupotrebljava i treba nadležni organi da se njome pozabave. Sa te strane kada pogledate zaista je teško bilo kom narodnom poslaniku da ostane imun na svakojake javno izrečene uvrede na njegov račun ili račun njegove porodice putem raznih društvenih mreža. Sa druge strane, obzirom da je kodeks ponašanja etički kodeks, a opšte etičke vrednosti se poklapaju delom sa moralnim vrednostima, a delom sa opštim vrednostima koje treba da poseduje svaki pojedinac, poslanička grupa JS će podržati ovaj predlog odluke, jer svaki poslanik se prilikom potpisivanja zakletve ovde u Narodnoj skupštini obavezao istini i pravdi i pravičnosti i poštenju. Kako Narodnu skupštinu čini 250 narodnih poslanika, cilj svih nas je da svojim ponašanjem branimo dostojanstvo ove iste Narodne skupštine. Takođe, moramo imati saznanje da ukoliko jedan pojedinac prekrši ovaj kodeks ponašanja podriva ugled Narodne skupštine tj. svih nas zajedno. Naše ponašanje i ovde u Narodnoj skupštini i uopšte van Narodne skupštine, pored mnogih pritisaka koje osećaju narodni poslanici, definišu mnoge stvari u našem društvu. Pored ugleda Narodne skupštine, tu je refleksija koju ono odražava na društvo u celini. Upravo zbog toga je i potrebno doneti jedan ovakav kodeks da bismo i na ovaj način pokazali svoje opredeljenje da želimo da naše društvo postane jedno pristojno mesto gde će se svaki pojedinac osećati prijatno. Hvala.
Hvala vama. Naredni govornik je narodni poslanik, prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, gospođo Kovač, potpredsednice Narodne skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, dok traje ova naša diskusija danas i ono što mogu da kažem da je bilo jako dobro i detaljno elaboriranje od strane predlagača, prof. Aleksandra Martinovića, o ovom Predlogu kodeksa ponašanja narodnih poslanika, nismo ni završili raspravu pošteno, a već imamo i osude. Evo, zapisao sam neka „Kuća ljudskih prava“ osuđuje Martinovića, osuđuje Kodeks ponašanja, a da nismo stigli ni jedan dan da krenemo da ga primenjujemo, i da naravno podrobnije objasnimo građanima Republike Srbije koliko će on značiti za unapređenje političke kulture i unapređenje dijaloga, kako u Narodnoj skupštini, tako i u celom društvu. Ne radi se ovde o Kodeksu ponašanja, radi se o tome da očigledno šta god Aleksandar Martinović predložio, šta god predložila SNS da to valjda unapred treba da se osudi, da to unapred ne valja, jer neki, eto, kao što je ta „Kuća ljudskih prava“, očekujem sada da se oglase i „Žene u crnom“, i tako te vrste nekih organizacija, koje će da osude ovo i da kažu da sve ono što mi radimo i ovde u parlamentu, sve što radi Vlada Republike Srbije ne valja i nije u interesu građana, jer tobože, njima pripada to ekskluzivno prvo, ekskluziva, da upravljaju državom i da oni unapređuju ono što se zove bolji uslovi i kvalitetniji život građana Republike Srbije. Ali, na njihovu žalost, a na radost i na korist građana Republike Srbije podrška svemu onome što radi SNS, svemu onome što radi predsednik Aleksandar Vučić je ogromna, ogromna većina građana Republike Srbije, ogroman procenat ljudi koji prepoznaje ono što radi naš predsednik, ono što radi naša stranka na konkretnom planu, na dnevnom nivou po pitanju unapređenja kvaliteta njihovog života. Sjajan je onaj danas spot koji je objavljen na društvenim mrežama predsednika Republike, koji nas sve podseća da je poslednji kvartal prošle godine, kada je u pitanju ekonomija i prvi kvartal ove godine smo završili kao prvi u Evropi, ali skromno kaže, to ne znači da građani Republike Srbije žive bolje od onih građana u Nemačkoj, ali pokazuje da najbrže napredujemo. Pokazuje da ovde ima nade, da ovde ima dovoljno ljudi koji su posvećeni i oni ljudi koji vode državu na čelu sa predsednikom da imaju i snage i energije i znanja da iskoriste sve potencijale ove države kako bi ona bila modernija, kako bi bila bolja i kako bi bila u potpunosti u službi svih građana Republike Srbije. Tako je ovaj kodeks ponašanja narodnih poslanika dokument koji će da bude u službi, u stvari, građana naše zemlje. Jedno od najbitnijih načela ovog Kodeksa, o tome je gospodin Martinović podrobno i govori, je potpuna osuda bilo kakvog pokušaja nasilja, diskriminacije po bilo kom osnovu, verskom, nacionalnom, nivou obrazovanja, fizičkog izgleda, pola, a da ne govorim o tome koliko ćemo biti strogi, koliko ćemo se i dalje boriti protiv promovisanja fašizma, antisemitizma i svih onih najgorih anomalija koje nažalost još uvek postoje, iako živimo u 21. veku, svuda u svetu, postoje kod nas u državi i postoje i postojalo je, do duše, te pojave su postojale i u našem parlamentu. Vi ste, potpredsednice Narodne skupštine, imali jedan veoma inspirativan govor jutros i dali jedan odličan primer koji se tiče onoga što jeste možda kolevka demokratije u celom svetu, a to je britanski parlament i ono šta je po ovom pitanju uradio Donji dom britanskog parlamenta, ali i Gornji dom kao Dom lordova, imajući u vidu, ja sam to od vas čuo da su 1996. godine doneli prvi Kodeks ponašanja njihovih poslanika, dopunili su ga 2009. godine. Ja ću podsetiti građane, ali i moje kolege narodne poslanike u jednoj vrlo interesantnoj stvari tamo, kada su oni osnovali parlament pre nekoliko vekova, videli ste da pošto su dve partije se smenjivale na vlasti, konzervativci, odnosno Torijevci i Laburisti, partija je levičarske provenijencije, oni sede jedni preko puta drugih. Interesantna je stvar na kojoj udaljenosti sede, na udaljenosti od dužine dva mača da ne bi slučajno došlo do mogućnosti u nekoj žestokoj, žustroj raspravi između poslanika različitih ideologija i različitih razmišljanja da ne dođe do fizičkog sukoba, pošto je tada bilo moguće na početku nositi mačeve i unositi oružje u parlament. Naravno da to jeste jedan dobar primer i ono što mi želimo da sledimo i da primenimo ono što je dobro u svetskoj praksi i da učinimo sve da ono što mi radimo ovde u parlamentu kao većina, kao SNS, imajući u vidu našu orijentaciju ka ekonomskom razvoju, ka prosperitetu naše zemlje, po pitanju razvoja javnih politika uopšte, da to nametnemo kao jedan od ključnih aspekata državnog razvoja i da to nametnemo kao glavnu vrednost koja treba da bude osnova za politički rad i naravno za saradnju i odnos između političkih partija. Jako je teško raditi u uslovima, posebno je to bilo jako teško u onom prošlom mandatu i o tome su dosta govorile moje kolege prethodni govornici kada je dolazilo do nasilja, kada je dolazilo do fizičkih napada, ali to možemo da vidimo i danas i zato sam ja lično i sigurno i moja stranka smo vrlo zabrinuti što ćemo mi ovo poštovati ovde u parlamentu, ali mene brine javni diskurs. Mene brine ono što se jutros pojavilo u nekim dnevnim novinama, ja molim kameru da ovo pogleda, da zumira, da se snimi. Pogledajte ovu „karikaturu“. Pogledajte ovaj pokušaj svakodnevne dehumanizacije predsednika Republike, ovo valjda, ova žena, novinarka od pre nekoliko dana i članica REM je Olivera Zekić koja kleči, koju isto tako kao personu, kao ličnost, kao nekoga ko ima potpuno jednaka prava, kao i svaki drugi građanin ove zemlje i ona pokušava da se dehumanizuje na ovaj način. Pokušavaju da se dehumanizuju čitave porodice i da se napravi takav meinstrim u našoj javnosti i da postane normalno da se govori o predsedniku Republike da je on izdajnik, da je on ovakav, onakav i da se pominje čitava njegova porodica, od sina koji ima tri godine, do roditelja koji su u penziji, koji su stariji ljudi. Mene to brine i pokrenuo bih, u svakom slučaju pridružio se svakoj inicijativi koja ima u vidu i koja će pomoći tome da se prestane i da počne sa kažnjavanjem sa onim što se zovu dezinformacije, sa onim što se zove brutalno vređanje i korišćenje javnog prostora u domenu ne, kako bi to rekli sada moderno, političke korektnosti, nego brutalnog pokušaja obračuna sa političkim protivnicima, bez bilo kakve ideje, bez bilo kakvog predloga. Da postoji predlog, da postoji nešto konstruktivno što bi pomoglo ovoj zemlji da se lakše i brže izvuče iz ove krize koja je izazvana Kovidom-19, da postoji bilo ko od tih tzv. „opozicionih političara“ koji toliko govore, da ne kažem trube o tome kako ne valja „Beograd na vodi“, kako ne valja što smo izgradili 350 kilometara auto-puta, kako ne valja što je Vučić doveo „Tojo“ pre neki dan, japanski u Inđiju, da ni jednog trenutka za šest godina nisu uticali ni ovoliko da dođe u Srbiju neki strani investitor, da se uradi nešto na polju unapređenja poslovnog ambijenta, da neko ovde u Srbiji zaposli 10, 20 ili 50 ljudi, mi bi bili zahvalni. Mi bi bili zahvalni na tome, kao većina, kao stranka koja trenutno ima 66% podrške građana Republike Srbije, bili bi zahvalni na pomoći. Bili bi zahvalni na konstruktivnoj kritici, na nekom novom predlogu, na ideološkim sučeljavanjima. Da li je možda Vašington na vodi bolji od „Beograda na vodi“? Da li je bolje da dolaze američke ili kineske investicije i koje imaju više pozitivnih efekata na našu ekonomiju, na novo zapošljavanje, na nova radna mesta, na izgradnju infrastrukture, našeg obrazovnog sistema, naše nauke, našeg napredovanja uopšte? Mi bi to i te kako prihvatili. Siguran sam, i to građani Republike Srbije mogu dobro da vide, da mi imamo ozbiljne ljude ovde, počevši sa dr Aleksandrom Martinovićem, koji mogu da pariraju u svakoj oblasti društvenog života, sa svima onima koji se smatraju našim političkim protivnicima, koji imaju dovoljno znanja, koji imaju dovoljno kompetentnosti, ali i koji imaju dovoljno borbenosti da brane ovu državu, da brane ugled ovog parlamenta i da im glavni cilj bude doprinos ka tome da se ova država modernizuje i da se ova država razvija, u smislu maksimalnog unapređenja politike, ekonomije, socijalnih prava građana, ljudskih i manjinskih prava. Sve ono što radimo u prethodnih šest godina. Želim da kažem da mi ovde u parlamentu možemo da, koliko su to građani mogli da vide, govorimo jezikom argumenata, jezikom dobrog ponašanja i poštovanja političke kulture i tog njenog najvišeg mogućeg nivoa, po najvišim mogućim standardima. Nismo mi ništa drugačiji ni od onih parlamenata koji postoje 50 i više godina, neki i više od stotinu godina, i ne želim da priznam i ne želim da se pomirim sa tom činjenicom da kod nas nema političke kulture. Mi smo upravo politička snaga. Srpska napredna stranka je politička snaga koja pokazuje kakav treba da bude nivo političke kulture, kako se boriti za svoju zemlju i kako biti spreman da radite u korist svoje zemlje i svojih građana, zajedno sa predstavnicima izvršne vlasti, zajedno sa predsednikom Republike, gospodinom Vučićem, kako bi podigli maksimalno ugled svoje zemlje. Mi danas, u 2021. godini, živimo u zemlji koja ima ugled i ne želimo da dopustimo, neko od mojih prethodnika je govorio, mislim da je gospodin Obradović, da se stalno napada parlament. Pa, jeste, ali ne napada se parlament zbog parlamenta, nego se napada parlament zbog Vučića, da bi se obesmislilo, da bi se dezavuisalo sve ono što je urađeno na planu ekonomije, na planu reformi, na planu jačanja i snaženja ove države. Jer, nema drugih argumenata nego nasilje i promocija svega onoga što nije nešto što može da se podvede pod političku borbu. Mi smo kao stranka, kao ljudi, ovde u parlamentu, potpuno spremni na bilo koju vrstu političke borbe i dijaloga, ali nas iskustvo uči, neki od vas su učestvovali u ovim razgovorima pod posredstvom kolega iz Evropskog parlamenta, za tango je potrebno dvoje. I ne možete voditi dijalog sa nekim ko unapred osuđuje dijalog, kao što su ovi ljudi danas unapred osudili Aleksandra Martinovića i ovaj predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika. To je nemoguće. Ne možete da dođete u mogućnost da upravljate državom na silu i na bilo koji drugi način, sem na način da izađete pošteno na demokratske izbore, parlamentarne, lokalne, pokrajinske i da svojim programom, svojim idejama, osvojite većinsku podršku građana Republike Srbije. To je valjda u 21. veku normalno i treba da se shvati. Ja se nadam da će na kraju svi oni koji podrazumevaju i koji promovišu neki drugi vid i mogućnosti da se dođe do vlasti, da će to shvatiti konačno, u interesu ove zemlje i, naravno, u njihovom interesu. Iskreno da vam kažem, nama to odgovara. Njihov rejting od 1%, 0,5%, daje nama prostor, jer samo na ovaj način građani shvataju koliko smo bolji, koliko smo uspešniji, koliko smo usmereni na rezultate i koliko smo spremni ne da se poštujemo ovde međusobno, nego da poštujemo i ove naše kolege, službenike, nameštenike, policajce, sve ljude u ovoj zemlji, boreći se protiv bilo koje vrste diskriminacije i, naravno, boreći se protiv bilo koje mogućnost da se pojavi korupcija ili bilo kakav koruptivni aspekt funkcionisanja bilo koga ovde od nas u parlamentu, pa da li je pripadnik SNS ili neke druge, apsolutno to nije bitno. Ovo jeste jedan od aspekata i nastavka rata i bespoštedne borbe protiv korupcije koju je objavio tadašnji premijer Vučić 2014. godine, definišući nultu toleranciju prema korupciji. I tome ide u prilog i Zakon o lobiranju koji smo izglasali ovde u parlamentu, gde se jasno podvlači linija između toga šta je lobiranje, šta je korupcija, šta državni službenik može da radi, šta mu je dozvoljeno, šta mu nije dozvoljeno. Ono za kraj što ja mogu da poručim i mojim kolegama i građanima Republike Srbije, da ćemo se mi ovde truditi maksimalno da unapređujemo dijalog, da radimo u korist naše zemlje, da donosimo što više zakona i unapredimo zakonsku regulativu kako bi naši građani živeli bolje, kako bi oni imali veće plate, kako bi naši mladi ljudi imali veći izbor kada se zapošljavaju, da imaju veći izbor gde da se školuju, kako da se školuju, na koji način, na kojim institucijama. Radićemo i dalje na omogućavanju svih mogućih ljudskih sloboda i prava za naše građane i otvoreni smo za razgovor sa svima. To može vrlo jasno da se vidi kako je dobra, kako može da bude dobra saradnja na dobrim, kvalitetnim osnovama i temeljima i sa nacionalnim manjinama ovde u Srbiji, ali i sa zemljama u okruženju i u celom svetu koje hoće da sarađuju, koje žele i koje mogu da poštuju i uvažavaju Srbiju kao ravnopravno i suverenu zemlju. To je suštinski ono što će određivati ponašanje i parlamenta i nas narodnih poslanika u narednom periodu. Naravno, pored toga što ćemo želeti i da učimo, da primenimo neku dobru praksu onih koji su možda u nekom delu napredniji od nas, kako je to skoro rečeno da je, recimo, crnogorski parlament odnosno njihova skupština da je prihvatila bukvalno identičan tekst ovog kodeksa ponašanja koji će biti nadam se i kod nas usvojen sutra. Znači, ne bežimo od toga da primenimo i neku drugu praksu iz Evropskog parlamenta, iz američkog Kongresa, Senata, britanskog parlamenta. Ova država je pokazala na čelu sa predsednikom Vučićem da je otvorena, ova država je pokazala da mi želimo da učimo i da mi nemamo i ne želimo da imamo apriori bilo kakve neprijatelje. Mi stvaramo prijatelje, mi smo ponovo narod i država koja pobeđuje, koja ima uspehe i na domaćem i međunarodnom planu. Mi smo država koja zahvaljujući aktivnostima i promeni tzv. kako bi to Vučić rekao majn-seta ljudi, postali od jednog gubitnika, od jedne države koja je navikla da gubi decenijama i na geopolitičkom i na ekonomskom, i na bilo kojem drugom planu, postali smo država koja ekonomski jača svakodnevno, koja politički jača svakodnevno, koja na socijalnom planu jača svakodnevno. Postali smo zemlja sa rezultatima i mi ćemo kao parlament, kao SNS nastaviti taj put predsednika Vučića imajući u vidu da radimo u maksimalnom interesu ove države i građana Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku prof. dr Vladimiru Marinkoviću. Sledeća je dr Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, kao što vidite imamo prilike da razgovaramo o dokumentima koji su isključivo u nadležnosti rada Skupštine Srbije i izveštaje kada govorimo o institucijama koje nazivamo nezavisnim i regulatornim, ali i o dokumentima, o aktima, kao što je današnji dokument koji treba da usvojimo, a to je kodeks, znači koji govori o tome i uređuje ponašanje narodnih poslanika u okviru rada u ovoj instituciji. Imali smo prilike iz rasprave svih poslanika da čujemo šta su sve preživljavali narodni poslanici u okviru svog rada u različitim mandatima i u različitim sastavima ove Narodne skupštine. Imali smo prilike da vidimo da se govor mržnje vrlo lako pretvori iz verbalnog nasilja u fizičko nasilje i to je ono zašta mislim da SNS je radila na tome da jednostavno takav princip funkcionisanja u Skupštini Srbije ne sme da postoji. Apelovali smo kao narodni poslanici da pravosuđe mora da reaguje, da tužilaštvo mora da reaguje na ove pojave u društvu, još dok ne pređe u to fizičko nasilje i to je upravo onaj deo kada govorimo o govoru mržnje, jer poštovanje ovog kodeksa je u stvari unapređenje rada narodnih poslanika koje se ogleda u demokratizaciji društva, upravo kroz javnu izgovorenu reč. I taj govor mržnje koji danas u društvu se negde prelio i usmerio ka Aleksandru Vučiću od strane Đilasa i svih njegovih satelita koji su nekada vodili ovu državu, imali šanse da demokratizuju ovo društvo i u ekonomskom pogledu, ali u ovom društvenom i političkom pogledu jednostavno je pokazalo da to nije moguće sa ljudima koji ne shvataju uopšte suštinu demokratizacije društva. Zašto kažem ne shvataju? Ja ću vas podsetiti da smo mi počeli ovim dokumentom, odnosno kodeksom da se bavimo još 2015. godine, jel tako gospodine Martinoviću? Napravljena je jedna radna grupa, gde su u toj radnoj grupi bili učesnici i opozicionih partija, odnosno one su ušle kao poslanici jedinstvene liste Demokratske stranke, a onda su odjednom formirali pet poslaničkih grupa, odnosno pet različitih frakcija Demokratske stranke, različito su se nazivali i bili su članovi te radne grupe i pokušaj je bio da se donese zajednički dokument koji bi nosio naziv – kodeks ponašanja narodnih poslanika, i naravno odmah na početku su se sukobili zato što jednostavno ovaj princip o kome govorimo, a to je pitanje – ko predlaže ovaj dokument, se postavio kao najveći problem. Zašto predlažu predstavnici vladajuće stranke je to u stvari predstavio jedan od najvećih kamena spoticanja ovog dokumenta. Tada je bio gospodin Babić predsednik te radne grupe i tada jednostavno se uvek govorilo o tome da postoje preporuke na međunarodne organizacije koja se naziva – GREKO, koji je sastavni deo praktično Saveta Evrope i koji jednostavno prema tim preporukama mora da se ispoštuje. Zašto danas govorimo o ovakvom kodeksu koji kaže da liči na kodeks koji će usvojiti, ne znam, parlament da li Crne Gore ili nekih drugih država, govorimo upravo zbog toga što su tu postavljeni standardi međunarodni koji važe za mnoge države koje su članice Saveta Evrope. I sada, 1949. godine je osnovan Savet Evrope i Skupština Srbije, odnosno kao delegacija Skupština Saveta Evrope je postala 2003. godine, znači da danas mi pričamo da smo deo jedne velike porodice koja je nastala posle Drugog svetskog rata, još 1949. godine koja je prošle godine obeležila 70 godina postojanja i kao članica skupština Saveta Evrope i poslanici koji učestvuju u njenom radu jednostavno su imale prilike da se susretnu i sa preporukama GREKA, odnosno međunarodne organizacije koja se sastoji iz 50 država članica, znači ovih 47 plus Kirgistan, plus SAD, koje se bave upravo standardima koji važe, ne samo za narodne poslanike, nego za sve javne funkcionere, a tiču se nekih standarda koje obuhvataju antikorupcijske mere, zakone i usklađeno sa tim zakonima. Zašto ovo govorim? Zato što od 2015. godine, kada se prvi put obratio Savetu Evrope jedan predsednik Vlade, prema Skupštini Saveta Evrope, to je gospodin Aleksandar Vučić kada je tada imao pravo da daje svoje izlaganje o napretku Srbije upravo kada su u pitanju ljudska prava, demokratija i vladavina prava, tada su jednostavno donešena određena dokumenta, ne samo za Srbiju, već i za druge zemlje kojim putem je Srbija krenula u demokratizaciju društva i sa svojim određenim preporukama. Trinaest preporuka koje smo imali jednostavno smo korak po korak do danas ispunjavali. I onaj deo kada govorimo o novom Zakonu o Agenciji za sprečavanje korupcije i kada govorimo o novom Zakonu o lobistima i kada govorimo o ponašanju i zakone koje smo usvojili u smislu funkcionisanja i tužilaštva, i pravosuđa, i danas su jednostavno ostale, nakon jedine tri preporuke, jedna se odnosi na ovaj kodeks koja je ne ispunjena, a dva se odnose na ustavne promene koje smo inače i dobili kao predlog ovde, a to je sam način izbora sudija i ono što se odnosi na promenu funkcionisanje izbora sudija kao što je do sada definisano Ustavnom. Za to su nam potrebne ustavne promene i mnogo krupniji koraci sa kojima nam je potreban opšti konsenzus u društvu i naravno zadnji odgovor, to je odgovor građana na takva rešenja. Zašto ovo govorim? Zato što kada govorimo o kodeksu ponašanja narodnih poslanika, onda kažemo da je ovo jedan dokument koji definiše i načela, i pravila, i etičke vrednosti, i javnost u radu, i mere koje jednostavno se odnose na deo kada je u pitanju pokretanje određenih postupaka, i nepoštovanje ovog kodeksa. Već se u javnosti pojavila osuda koja govori - ne treba ići na finansijske kazne, a one ni ne postoje u ovom kodeksu. Znači, javnost mora da zna da ovde uvodimo princip suda javnosti, prezir javnosti za one poslanike koji se ne drže kodeksa. Da pokušamo u društvu da uvedemo taj institut suda javnosti kojim ćemo osuditi sve ono što je van ovog pravila ponašanja. Moje neke kolege koje su rekle da ne shvataju zašto se donosi ovaj kodeks, jer smatraju da bonton i da etički kodeks je potpuno dovoljan za ponašanje, s jedne strane potpuno razumem zašto imaju to stanovište, zato što negde svi polazimo od sebe i kažemo ono što smo naučili kući i ono što podrazumeva bonton, to su nepisana pravila. Svako od nas, ne samo u Skupštini Srbije, nego na svom poslu, u svojoj porodici treba da poštuje. Ali, znate, život nas demantuje u svemu tome i zbog toga u politici, kao što vidite, od 2012. godine mnogo toga smo prošli i kao narodni poslanici, kao ljudi. Vidite da jednostavno ono što se dešava u društvu, taj govor mržnje i napad na ljude koji zaista žele da promene društvo u tom delu, da pomeraju granice, ne samo u ovom ekonomskom delu kao što smo zaista mnogo toga uspeli da uradimo, ali i u ovom demokratičnom delu kada su u pitanju ljudska prava i pokretači mnogih promena u ponašanju ljudi, to ne odgovara onima koji su jednostavno do 2012. godine vodili državu na onaj način koji je pokazivao potpunu neodgovornost i prema građanima koji su birali, a i prema sami sebi. Jer, te stranke koje su osnovane pre mnogo godina sada su potpuno nestale, rasturili su se na pet-šest stranaka pojedinaca koji žele jednostavno da nastave da vladaju Srbijom. Danas u stvari imamo najveći problem sa tim pojedincima, jer je očito da na izborima ne mogu da dobiju više od 1%, 2%,3%, čak ne mogu više od 3%. Mi smo ovde u Skupštini morali da smanjujemo cenzus, da menjamo izborni zakon, da prihvatamo odluke koje se jednostavno smatraju kao normalne za poštovanje izbornih propisa, da bi omogućili nekim pojedincima da sa svojim pokretima i strankama koje su formirali, a čak nemaju ni tih 10.000 potpisa koji su potrebni da bi imali stranku, izađu na izbore, jer su shvatili da ni tih 10.000 potpisa ne mogu da dobiju na izborima. Mi danas imamo zbog toga najveći problem u društvu što ti pojedinci drže pojedine medije, portale, društvene mreže, na kojima jednostavno taj govor mržnje prezentuju svakodnevno. Kao što vidite, granice nema, nebo je granica. Krenu od toga na lične uvrede, pa kad vide da to jednostavno trpe politički funkcioneri i nosioci vlasti zarad boljitka javnosti, zarad boljitka društva, boljitka naše dece, da jednostavno zakoni koje donosimo daju rezultate, pre svega kroz ekonomske reforme i kroz reforme društva, i kada su u pitanju ljudska prava, i kada je u pitanju promena zakonodavstva, onda se ne zadržavaju na tome, nego idu da vređaju decu, braću, očeve, majke. Znači, ovo što mi danas imamo, prvi put kada osećaju tu nemoć u vređanju porodice Aleksandra Vučića je u stvari pominjanje majke. Do sada nismo imali taj primer, da jednostavno se direktno ide na stub porodice, a taj stub porodice je majka. Majka koja ima 78 godina, koja je za poštovanje i da je bilo čija majka, a ne da je majka samo predsednika države, je nešto što je u našem društvu za poštovanje. Nikada nijedan političar u Srbiji mislim da nije doživeo takav napad na svoju rođenu majku. Mi sada imamo potpuno obesmišljavanje politike, obesmišljavanje govora mržnje, jer jednostavno se želi prikazati - ako ne mogu da uništim svog političkog protivnika, onda ću mu napasti okruženje, onda ću mu napasti kompletnu porodicu, ne prezajući od toga da li je to majka, otac, dete, brat ili bilo ko drugi. To je ono što mi danas u društvu moramo da osudimo. Najgore od svega, vraćam se na početak, što ono što smo podrazumevali da bonton podrazumeva jednostavno sada u društvu više ne postoji, jer danas mi imamo problem sa tim da iskažemo jednostavno svoj prezir i sud prema ljudima koji sebi daju za pravo da ovako nešto izgovore. Nešto što je u društvu bilo nezamislivo u Srbiji, danas jednostavno postaje svakodnevnica. Kako izaći i kako stati na put ako nečemu? Mi danas u stvari ovim dokumentom treba da napravimo jedan put kojim treba da ide ne samo parlament Srbije, nego čitava javnost. Sve institucije treba da imaju određeni kodeks ponašanja, od izvršne vlasti, do pravosuđa, do lokalnih samouprava, svi državni organi. Mi danas u stvari treba da budemo pioniri za jedan zaista dug put koji treba da da dobre rezultate, a ti dobri rezultati da u budućnosti Srbije, kada mladi budu preuzeli i naša mesta na bilo kom mestu u institucijama u Srbiji treba da znaju šta ne sme da rade. Ne smeju da se ponašaju kao oni na društvenim mrežama, koji vređaju porodice svojih neistomišljenika, ne smeju da apeluju, da govorom mržnje žele da podstiču nasilje, ne samo verbalno, nego da prerasta u fizičko. Mi smo to imali na primeru upada u Skupštinu ovde za vreme pandemije, za vreme rigoroznih mera koje su trebale da spašavaju ljudske živote. Takođe, ne smeju da se nose time da im je sve dozvoljeno u ovom društvu. Ništa nije dozvoljeno i ništa se ne podrazumeva. Upravo zato mi danas donosimo ovaj kodeks, a očito to važi i za mnoge države koje donose pravila ponašanja, da kažu šta se sme, a šta se ne sme. Zašto ovo govorim? Zato što poštovanje svih preporuka, kada govorimo o međunarodnim organizacijama i kada govorimo o GREKO, videćete kada dođe deo za razgovore o amandmanima koji su usvojeni na ovaj dokument, pokazuju da jednostavno rezultati ovih preporuka i onih država koje su to primenile pokazuju da nemaju problem sa ovolikim stepenom govora mržnje i verbalnim nasiljem, zato što država odmah reaguje, zato što tužilaštvo odmah reaguje, zato što izvršna vlast odmah reaguje. Ali, kod nas to, dok god postoje oni koji imaju dvostruke aršine za svoju politiku i za politiku građana Srbije, a ne mogu da dobiju na izborima podršku za to, dok god to postoji, jednostavno mi nećemo moći da izađemo iz problema kao što je problem na društvenim mrežama, kao što je vaspitanje mladih i ništa ne može da se podrazumeva. Sve moramo da pišemo. Ako pišemo o kodeksu toga i prihvatamo da jednostavno mora da postoje pravila po kojima se ponašaju narodni poslanici, onda pre svega to radimo zbog poštovanja prema građanima koji su nas birali, zbog poštovanja prema institucijama i zbog poštovanja onoga što važi i za našu budućnost Srbije. GREKO je međunarodna organizacija, naravno i Srbija je članica te organizacije od 1. aprila 2003. godine, koja je u svojim izveštajima dala te preporuke koje je Srbija korak po korak usvajala u svoje zakonodavstvo. Mislim da i ovaj etički kodeks koji će podrazumevati i predloge koji su dati kroz amandmane, a to je komisija za etiku, zatim poverljivo savetovanje, obuka kadrova, precizna podela nadležnosti i usklađivanje sa onim zakonima koje smo mi ovde doneli u Skupštini Srbije, pokazuje da mi donosimo zaista najsavremenije akte koji u Skupštini Srbije treba da budu usvojeni. Svi oni koji su dali svoje mišljenje u javnosti i ne slažu se sa ovim dokumentom pokazuju da uopšte nisu čitali ovaj dokument, da uopšte nisu ni čitali preporuke međunarodnih organizacija. Inače, oni neprestano pišu kako su nezadovoljni i kako su im ugrožena ljudska prava. Znate šta, u tim međunarodnim organizacijama sede ljudi koji se zaista bave strukom i smeju se na njihova pisma koja dobijaju i od tog Đilasa i od onih njegovih kolega koji imaju pojedinačne medije, koji imaju svoje stranke, a koji nemaju birače niti one koji mogu da ih podrže na sledećim izborima. Mi bi želeli zaista da na sledećim izborima sede ovde u klupama predstavnici nekih opozicionih partija koji znaju šta rade, jer je to u interesu svih građana Srbije. Nadamo se da će se zaista na sledećim izborima pojaviti određene stranke sa kojima će SNS moći da suočava programe za budućnost Srbije i zaista za svu našu decu koja će ići ka demokratizaciji društva, kao što to rade sve savremene države EU. Mi smo pokazali i svojim ekonomskim rezultatima, a bogami i ovim, uskoro ćemo imati ove i predstavnike Evropskog parlamenta, gde će predsednik parlamenta moći da da čitav spisak onoga šta smo mi uradili kada je u pitanju zakonska regulativa po pitanju ljudskih prava i po pitanju demokratizacije društva i imaćemo čime da se pohvalimo i imaćemo čime da kažemo da smo mnogo toga uradili, uprkos onima koji pišu po društvenim mrežama jer ništa ne znaju i ne prate uopšte šta rade. U Danu za glasanje podržaćemo ovaj predlog, gospodine Martinoviću, sa zadovoljstvom i biće nam velika čast. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vuk Mirčetić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, javio sam se po tački dnevnog reda koja se odnosi na Predlog kodeksa o ponašanju, tačnije Predlog kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Samo donošenje kodeksa je od izuzetne važnosti, ne samo za građane Republike Srbije nego i za Narodnu skupštinu Republike Srbije, jer se time jača poverenje građana u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Suštinu donošenja ovog kodeksa i samog kodeksa vidim u članu 7. koji kaže – narodni poslanik ličnim primerom predstavlja uzor etičkog ponašanja nosioca javne funkcije. Međutim, posebno bih istakao stav 3. člana 2. Predloga kodeksa koji kaže – narodni poslanik ostvaruje stalni i neposredni kontakt sa građanima. Ovo je od izuzetne važnosti zbog toga što je u ovom stavu naglašeno upravo ono za šta se SNS i predsednik Aleksandar Vučić godinama unazad zalažu i ono što godinama unazad rade. Jedino se radom na terenu i u direktnoj komunikaciji sa građanima Republike Srbije može doći do te informacije iz prve ruke na osnovu koje mi možemo da vidimo da li smo na pravom putu, kako radimo i šta je potrebno da uradimo kako bismo još dodatno unapredili naš rad. Ali, uvek ima naravno ono ali, ovaj kodeks se odnosi isključivo na narodne poslanike, kao što su kolege prethodnici govorili, kao na primer prof. dr Vladimir Marinković, i kolega dr Aleksandar Martinović i da sad ne nabrajam ostale koleginice i kolege koji su pomenuli, ali suštinski ovo je jako važno. Pitanje je manje više isto. Šta se dešava sa onim osobama koje se bave politikom ili politikanstvom, možda bolje da tako nazovemo, koji nisu narodni poslanici, a koji se opet ne ponašaju u skladu sa ovim kodeksom? Takođe, jako je važno pitanje šta se dešava sa konstantnim napadima ne samo na Aleksandra Vučića, već i na njegovu porodicu, napadima na funkcionere, napadima na članove SNS, na njihove porodice, ali i na naše mlade koleginice i kolege, mlade lidere koji su završili Akademiju mladih lidera SNS. Kažu neki ljudi - polako. Eto, navikli smo da nam napadaju predsednika Vučića, navikli smo da napadaju njegovu porodicu. Kažu - mladi su mladi, ima vremena naučiće, naviknuće se, ali smatram da ne smemo da se navikavamo na takve stvari. Smatram i verujem da smo svi saglasni po ovom pitanju da je porodica svetinja i to nema veze da li se radi o porodici nekog funkcionera ili se radi o porodici osobe koja nije funkcioner. Šta je razlika? Pa, nema razlike. Porodica je porodica, porodica je svetinja, u porodicu se ne dira i tačka. Smatram da moramo u narednom periodu ozbiljno da se pozabavimo ovim problemom. Naravno, u danu za glasanje, kao koleginice i kolege, predstavnici poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržaću ovaj Predlog kodeksa koji se odnosi, kao što smo rekli na narodne poslanike, ali se istovremeno nadam da ćemo se u narednom periodu pozabaviti i ovim pitanjima i ovim problemima o kojima sam sad pričao. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, evo nas pred usvajanjem vrlo važnog akta, kodeksa ponašanja narodnih poslanika ili etičkog kodeksa kako se popularno naziva i želim da izrazim i lično zadovoljstvo što sam bio član Radne grupe u više mandata, odnosno saziva Narodne skupštine. Mi, koji smo nešto duže u poslaničkim klupama znamo da se o ovoj temi. Predsedavajući, dugo već govori. Nekoliko mandata je bilo reči o tome da javnost dugo iščekuje donošenje ovog kodeksa i drago mi je što će usvajanje etičkog kodeksa obeležiti baš ovaj saziv Narodne skupštine. Zašto je važno da usvojimo ovaj kodeks? Zato što ćemo time dodatno ojačati parlamentarne integritet, dakle, integritet poslaničke funkcije, poverenje građana u Narodnu skupštinu, ali i vladavinu prava. Ne moram da napominjem da je sve ono što ovaj kodeks predviđa potpuno u skladu sa međunarodnim standardima, primerima dobre parlamentarne prakse, a čuli smo od šefa naše poslaničke grupe da je bilo i primera da neki drugi preuzimaju nacrt ovog etičkog kodeksa i da ćemo time doprineti i jačanju, odnosno zaštiti javnog interesa. Neću se osvrtati po neke ranije godine, na neke ranije mandate, na neke ranije skupštinske većine kojima su puna usta bila demokratije, demokratskih principa, demokratskih tekovina, evropskih vrednosti, evropskih standarda, vladavine prava itd, a napamet im nije padalo da usvoje ovakav jedan akt. Neću se osvrtati ni na neke poslaničke grupe koje su u prethodnim sazivima deklarativno i načelno bile za usvajanje ovakvog etičkog kodeksa, ali su eto, volšebno u nekom trenutku odustale od učešća u radnim grupama za izradu ovog akta, čak i napala izradu etičkog kodeksa, o čemu je, takođe, govorio šef naše poslaničke grupe, što je dovelo do toga da se usvajanje ovog kodeksa ostavi za ovaj saziv. U prošlom mandatu, kao što znate, bilo je nemoguće govoriti o ovoj temi, ili pokrenuti ovo pitanje, ako se setite kako je to izgledalo, sa raznim elementima koji su gotovo svaki dan izazivali razne incidente, neretko i fizičke incidente, i setite se, dosta kolega je danas pominjalo taksativno neke od tih incidenata i fizički napad na tadašnjeg predsednika skupštine, Maju Gojković, i fizički napad na narodne poslanike, fizički napad na predsednika tada Administrativnog odbora, Aleksandra Martinovića, na sednici Administrativnog odbora, fizički napad na kolegu Marijana Rističevića, setite se unošenja kamena u Narodnu skupštinu, setite se unošenja gitara u Narodnu skupštinu i setite se čitavog niza brutalnih uvreda, psovki i verbalnog nasilja. Sve je to uslovilo, da kažem, donošenje jednog ovakvog akta, koji će podići nivo pristojnosti, podići nivo političke kulture u Srbiji, podići ugled Narodne skupštine, i ono što je najvažnije, podići nivo poverenja građana u institucije sistema, odnosno, u ovom slučaju, Narodne skupštine. Izuzetno mi je drago što je po ovom pitanju postignut kompletan, da kažem, politički ili potpuni politički konsenzus, što su u radnoj grupi za izradu ovog kodeksa bili zastupljeni predstavnici svih poslaničkih grupa, i što je jednoglasno usvojen na sednici Administrativnog odbora. Uveren sam da će proizvod usvajanja ovog kodeksa biti to da nećemo više u budućnosti svedočiti, da kažem, raznim nemilim scenama, mučnim i nedoličnim scenama, da neće biti unošenja kamenja, gitara i svega ostalog što smo gledali u nekoj prošlosti i da neće više biti besomučnog vređanja i ostalih nemilih scena, kao što sam rekao. Spreman sam da se delimično složim sa opaskom da je ovaj kodeks možda trebalo i ranije da se usvoji, ali tu bih primenio, odnosno, oslonio bih se na jednu staru izreku koja kaže - najbolje vreme da posadiš drvo bilo je pre 20 godina. Sledeće najbolje vreme je danas odmah. Ponosan sam što će ovaj saziv usvojiti ovaj kodeks i zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veruljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, jesmo svedoci ovih dana, meseci, pa čak i godinu unazad da se među građanima Srbije stvara jedna jako negativna slika o Narodnoj skupštini Republike Srbije, o narodnim poslanicima, uopšte, ali moram da kažem da to nije počelo za vreme vlasti SNS i Aleksandra Vučića, počelo je mnogo ranije, otprilike, vrlo brzo posle petooktobarskih promena. Tadašnji režim, valjda u nedostatku rezultata, kao što su izgradnja puteva, škola, bolnica, otvaranje fabrika, morali su nešto da ponude građanima, da se građani zabavljaju o svom jadu, dok su gubili posao socijalno, ekonomski na svaki drugi način propadali. Tako je počelo urušavanje dostojanstva Narodne skupštine. Kada je bivši režim izgubio vlast, opet, valjda u nedostatku političkog programa, političkih ideja, nedostatka poverenja građana na izborima, na svaki način pokušava da uruši ugled i dostojanstvo Narodne skupštine, kao i svakog narodnog poslanika pojedinačno. Napisan je ovaj kodeks predložen od strane administrativnog odbora. Možda je to trebalo i ranije da se uradi, ali ne znam zaista da li bi to davalo onaj rezultat koji očekujemo od jednog ovakvog dokumenta. On svakako daje jednu određenu bolju sliku i bolju priliku da narodni poslanici rade. Međutim, dostojanstvo Narodne skupštine nije stvar predsednika Narodne skupštine, predsedavajućeg, već svakog od nas narodnih poslanika koji učestvujemo u radu Narodne skupštine i to je u mnogo čemu regulisano Poslovnikom o radu Narodne skupštine, ali kodeks, ovakav kakav jeste, daje i određena malo veća ovlašćenja za ponašanje narodnih poslanika van sednice i van zgrade Narodne skupštine. To je svakako jedan korak napred. Zašto to kažem da bi ovaj kodeks trebalo ranije da bude donet? Evo, koji god deo pročitam ovog kodeksa, mogu da nađem primer kako se bivši režim odnosio i prema Narodnoj skupštini i prema dostojanstvu narodnog poslanika i prema uopšte značaju funkcije koju obavlja. Evo, ja ću krenuti negde možda od sredine. U obavljanju poslaničke funkcije narodni poslanik je dužan da se s poštovanjem odnosi prema zaposlenima, bez bilo kakvih predrasuda. U obavljanju poslaničke funkcije narodni poslanik ne sme da ugrožava načelo političke neutralnosti zaposlenih. Da li znate kako je to izgledalo u vreme Dragana Đilasa i njegove vlasti? Zaposleni u Narodnoj skupštini koji nisu hteli da potpišu pristupnicu DS izbacivani su iz svojih kancelarija, davana im je po jedna stolica da sede u hodnicima Narodna skupštine. Zamislite kršenje dostojanstva običnog čoveka od strane nosilaca vlasti? To je radio režim Dragana Đilasa. Kada je to postalo baš previše brutalno i za njihov stomak i za njihove oči, našli su kompromisno rešenje, zaposleni koji nisu hteli da potpišu pristupnicu DS premestili su u kućicu za lift. Da objasnim šta je to. Mala prostorija u kojoj se nalazi pogonska jedinica lifta, elektromotor, sklopke, sajle, šta ti ja sve znam. Tako se odnosio prema zaposlenima u Narodnoj skupštini režim Dragana Đilasa. Gospodine Odaloviću, ti ljudi još rade u Narodnoj skupštini i vi znate da je tačno to što govorim. Možemo da pričamo i o tome. Evo jedan citat i voleo bih da svi državni organi donesu ili bar neke svoje kodekse ili da ubace u neka svoja podzakonska akta, ali zamislite da je u Statutu Grada Beograda pisalo sledeće: „Gradonačelnik Dragan Đilas je dužan da savesno, efikasno i ekonomično upravlja i koristi materijalna i finansijska sredstva koja su mu poverena u obavljanju gradonačelničke funkcije, kao i da sprečava njihovo nezakonito raspolaganje.“ Da li je to bilo moguće? Ne samo da nije bilo moguće da bude napisano. Ne, i ako bude napisano, nije bilo moguće pridržavati se toga. Takav je bivši režim bio. Ili, Član 8 - Narodni poslanik je dužan da pristojno i da sa dužnom pažnjom i poštovanjem se odnosi prema građanima, uvažava druge narodne poslanike, govorom ne podstiče mržnju i nasilje. Da podsetim svoje kolege koji su malo stariji, a da kažem ovim mlađima i građanima Srbije, pa iz ovih skupštinskih klupa se pozivalo na ukrajinski scenario, ovde u našoj Narodnoj skupštini, pa kada su videli da to nije moguće, onda su ovde u našoj Narodnoj skupštini priželjkivali i prizivali makedonski scenario. Šta je jedan i drugi scenario? Nasilno preuzimanje vlasti. To su radili narodni poslanici bivšeg režima, narodni poslanici koji su bili na vlasti za vreme režima Dragana Đilasa. Da li bi nam pomogao ovaj kodeks u vezi toga protiv, recimo, Balše, Kene, onog Aleksića i da ne nabrajam druge? Ja verujem da ne bi, ali bar bi imao neku osudu javnosti. Kažu neke nevladine organizacije koje su nekako više naklonjene ka bivšem režimu, da ovaj kodeks nije dobar zato što narodni poslanik ako ga prekrši neće biti kažnjen, imaće javnu osudu. Zamislite sada da su kolega Martinović i Administrativni odbor predvideli nekakvu vrstu da li materijalne ili bilo kakve druge kazne, kako bi nas taj nevladin sektor napadao? Napadao bi nas da smo diktatori. Kako je izgledala demokratija u vreme Dragana Đilasa? Ako narodni poslanik bude isključen sa sednice Narodne skupštine ne zato što je ugrožavao fizički ili moralno ili bilo koji drugi integritet predsedavajućeg, ministra ili bilo kog drugog narodnog poslanika, nego zato što je hteo da iskoristi svoje pravo slobode govora ovde u Narodnoj skupštini, valjda smo zato narodni poslanici, i ako neće da napusti salu posle mere isključenja, da li znate kako je izgledala njihova demokratija? Prvo dolazi skupštinsko obezbeđenje, poziva sve narodne poslanike da izađu iz sale, poziva sve novinare da izađu iz sale, onda se pojavljuje drugi deo skupštinskog obezbeđenja, čupaju iz svih ovih kamera sve moguće kablove, znači, sala Narodne skupštine nema više nikakve veze sa ostatkom sveta i tada ide molba poslednja da napusti salu Narodne skupštine i druge kolege koje nisu htele da izađu, da napuste i oni. Ako se to ne desi, skupštinsko obezbeđenje izlazi i dolazi neko drugo, bez uniforme, bez službenih oznaka, u kožnim jaknama, patikama, sa palicama i počinju da tuku narodne poslanike. Tako je izgledala demokratija u vreme Dragana Đilasa. I video i osetio na svojoj koži. Sada će ti mediji, te nevladine organizacije koje tada nisu htele ni slovo da kažu o ugroženosti narodnih poslanika, o ugroženosti demokratije, da pričaju kako je ovaj režim nedemokratski i kako vodi u diktaturu? Mislim da sa ovim kodeksom možemo mnoge stvari ako ne da sprečimo, barem javno da osudimo, jer šta reći o narodnom poslaniku koji hoće… Pazite, narodni poslanik u svakom trenutku može da uđe u zgradu Narodne skupštine. Pa čak ako nije normalno doba, ako najavi sekretaru Narodne skupštine, ući će u zgradu. Zamislite narodnog poslanika koji hoće da uđe u zgradu Narodne skupštine tako što razvaljuje vrata i hoće svoje satrape da uvede unutra valjda da je ponovo pale, da se hvale kako su osvojili Narodnu skupštinu? Imali smo i tu sliku pre nekoliko meseci ovde u Srbiji. Tada je policija opet, kao državni organ, reagovala, po meni, relativno blago, a razumem i zašto tako, zamolili su ih da napuste Narodnu skupštinu. Isto se dešavalo i sa zgradom RTS, gde smo opet videli neke poslanike, pa smo videli jednog bivšeg kolegu narodnog poslanika kako kaže na javnom servisu da Srbija ima najveću stopu smrtnosti u Evropi na 100.000 stanovnika. Dovoljno je da pogleda sajt Svetske zdravstvene organizacije da vidi da su 33 evropske zemlje ispred Srbije po stopi smrtnosti u negativnom smislu. Bitno je da se pravi jedna lažna slika o nekakvoj diktaturi, o ugroženosti građanskih sloboda, o ugroženosti prava na okupljanje, pa čak idu i dotle da u svoje političke borbe uvlače i članove porodice, decu. Mislim da je to krajnje, poslednje, po meni čak i morbidno. Uvući decu u vašu političku borbu, pa makar to bila i deca predsednika Republike Srbije, nije normalno. To je za svaku osudu, ali šta očekivati drugo od ljudi koji su ovde uticali na mlade ljude. Na mlade ljude najlakše je uticati, nemaju dovoljno životnog iskustva, nemaju dovoljno zrelosti, uvek su puni tog avanturističkog, buntovničkog duha. Šta je radio bivši režim koji predvodi Dragan Đilas? Tu istu decu huškali su na policiju, da se tuku sa policijom. Oni nisu bili u prvim redovima, niti su poveli svoju decu kao primer, nego tuđu. To samo pokazuje koliko je bivšem režimu stalo i do nečije dece, koja nisu njihova, i do građana Srbije i do Republike Srbije. Ovaj kodeks sve te morbidnosti u političkom životu Republike Srbije neće da reši, ali, ako ništa drugo, barem usvajanjem ovog kodeksa možemo da očekujemo još veću osudu javnosti, građana Srbije za sve ono što je bivši režim radio upravo dok je bio na vlasti, a onda sada kada nije na vlasti i kakvu štetu pravi građanima Srbije. Već sada oni cenzus od 3%, smanjeni cenzus, ne mogu da preskoče ni sa motkom, a da ga smanjimo i na 1%, kako vode svoju političku borbu, ni to im neće biti dovoljno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Arsiću. Ne mogu a da ne kažem da se mnoge od ovih stvari uglavnom primenjuju na zemlje kojima treba nešto da se prigovori. Nadam se da će predlagač, odnosno Martinović u ime predlagača, prihvatiti ove amandmane koje je gospodin Orlić predložio. Želim, kao ilustraciju ovoga što kažem, da pročitam da je predloženi amandman, koji ćemo verovatno prihvatiti, taj da je narodni poslanik dužan da prijavi postojanja privatnog interesa koji ima u vezi sa zakonom ili nekim aktom. Da li neko misli da smo mi stvarno budale, da ne znamo da je Eliot Engel 30 godina primao pare od albanske mafije i od albanskog lobija u SAD? Uzeo je kredit za stanove koji nije vratio. Na svakoj sednici Odbora za spoljnu politiku američkog Kongresa je lobirao za priznanje kosovske nezavisnosti i on nema ekonomskog interesa ili to što važi za Srbiju ne treba da važi za Ameriku ili, tu je gospodin Marinković, to oni drugačije zovu lobiranje ili svi koji su učestvovali u bombardovanju Srbije imaju privatni ekonomski interes na Kosovu i Madlen Olbrajt, i Vilijam Voker, i Vesli Klark itd, Kušner koji je bio šef mirovne misije i Džefri Najs koji je bio tužilac u Haškom tribunalu je radio za Tačija ili Haradinaja, ne znam. Legalno sada Voker od njih prima pare. Najs ih tuži da su dužni. Samo govorim o dvostrukim aršinima, ali mi smo svega toga svesni. Ne treba da neko shvata da smo mi baš toliko glupi. Isto tako želim da kažem apropo ovoga dopisa, a nekoga je danas spominjao ovde, „Kuće za ljudska prava i demokratiju“, koji su imali određene primedbe na ovo što smo predložili. Želim da kažem dve stvari ovde. Prvo, kaže da nema nedostataka adekvatne javne rasprave. Mene je Martinović upoznao da se o ovome priča od 2014. godine, a i ranije, pa ako za šest godina i više nije bilo vremena za javnu raspravu, ne znam kada i ko više treba da vrši javnu raspravu i, da budem potpuno jasan i precizan, ovo je akt Narodne skupštine Republike Srbije i o tome se ne vrši javna rasprava, vrši se rasprava unutar naše Narodne skupštine Republike Srbije. Koliko sam shvatio, mi ćemo svi ovde, mislim da će gotovo svi, ne znam da li se Kamberi izjasnio, Imamović, glasati za donošenje ovog kodeksa. Sa druge strane se kaže – poslanici ne mogu da odgovaraju, jer imaju imunitet. Da se razumemo, ustavno pravo poslanika je da ne može da odgovara za izneseno mišljenje u Narodnoj skupštini, ali želim da podsetim na Poslovnik, koji jasno kaže šta se dešava u određenim slučajevima kada predsedavajući proceni i Narodna skupština da je došlo do neke povrede dostojanstva, ugleda ili do uvredljivih izraza, psovki gde se kažnjava 10% od osnovne plate, 20% od osnovne plate za dve opomene, a mislim da je 40% ili 50% za udaljenje sa sednice, pa 20 dana ne može da učestvuje u zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije. Ovde se postavlja, naravno, pitanje, što oni očigledno nisu pratili, ali zato sam i rekao da će verovatno, očekujem da ovi amandmani budu usvojeni, ali amandmanom gospodina Orlića… (Vladimir Orlić: Prihvaćeni su.) Već prihvaćeni? Znači, ako je prihvaćeno taj problem je skinut sa dnevnog reda, a to znači da ne samo narodni poslanik, nego da svaki građanin može da podnese prijavu, a oni ovde pišu, oni očigledno nisu upoznati sa svim ovim, a daju tako tendenciozne ocene napadajući Narodnu skupštinu koja prvi put. Mi ovo nismo morali da uradimo ovako brzo. Mi smo to zakazali zato što smo imali negativne komentare od strane nekih međunarodnih organizacija. Ispada da se mi ne posvećujemo tom pitanju. Ako je to tako, evo pokazali smo da se mi posvećujemo tom pitanju. Kad smo stavili na dnevni red, sad traže da skinemo sa dnevnog reda. Tako da ja samo želim da kažem, da pozdravim ovo što je gospodin Martinović uradio i da još jednu stvar samo dodam, a to je da dodam da sam apsolutno saglasan Kodeks ponašanja narodnih poslanika, ali pričao sam juče o tome, svedoci smo da je za mnoge, da je potreban Kodeks ponašanja na političkoj i javnoj sceni. O tome niko ne govori i svi govore o tome šta komentarišu, šta kažu narodni poslanici, a kakve sve gadosti, bezobrazluci se čuju svakoga dana, o tome niko ne govori. Tako da, mi ćemo ispuniti sutra na glasanju ono što mislimo da je potrebno i čime ćemo doprineti i poziciji naše zemlje i pred međunarodnim organizacijama, itd. Ali, suštinski gledano potrebno je mnogo više odgovornosti i potrebno je, ima li bilo kakvog kodeksa za ponašanje, za prostačko ponašanje, vređanje kao što je juče bilo, kao što sam rekao, sedamdesetšestogodišnje majke Aleksandra Vučića koja nikakve veze nema sa politikom. Koji kodeks za to važi? Ne samo kodeks, ne primenjuju se ni zakoni. Tako da, u svakom slučaju, dozvolite mi da zaključim ovu raspravu. Ja sam zato rekao na kraju sve ovo što sam rekao da ne kaže neko da mi ne želimo da pročitamo šta su oni nama napisali. Nama je i „Transparentnost Srbije“ takođe napisala, to mislim da je dobio gospodin Martinović, mislim da su neke od tih stvari uvažene. Znači, svaku dobronamernu kritiku koja do nas dođe mi ćemo prihvatiti i razgovarati, ali samo ako je ona istinita. Apsolutno nije tačno ovo što je navedeno u ovom dopisu, upravo je omogućeno suprotno, da svaki građanin može da podnese prijavu za kršenje ovog kodeksa. Mi ne završavamo raspravu. Ja ne zaključujem raspravu zato što mi nismo završili još raspravu [[Vladimir Marinković: Dajte mi repliku.]] Nema replike. Ja nisam diskutovao da bi bila replika. Ima još oko dva sata vremena poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu. Imamo pre toga sutra poslanička pitanja. Nakon toga će biti glasanje. Tako da, sad trenutno prekidamo raspravu, a nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 153 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Kao što znate četvrtak je. Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, ili da postavi neko pitanje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima Milija Miletić.