Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Treću sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 139 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA (nastavak u pojedinostima) U radu sednice, stali smo kod amandmana na član 78, koji je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i očekujem od Vlade da nam dostavi odgovor na pitanje – zbog čega još uvek nije izvršila ono što joj zakon nalaže, vezano za dopis koji je upućen Aerodromu "Nikola Tesla", da nam se dostave sva dokumenta vezana za čuveni put direktora Aerodroma "Nikola Tesla" u Bodrum, u vezi s nekim projektom Bodrum - Milas, koji, navodno, vredi oko 100 miliona evra? Prošlo je više od dva meseca od kako smo zahtevali taj odgovor. Poverenik za informacije je, takođe, dostavio rešenje da direktor Aerodroma Bojan Krišto to dostavi, međutim, još uvek nema nijednog slova. Pretpostavljam da i vi, kao i svi naši građani, imate prilike da se uverite koliko je velika štetočina Bojan Krišto. Sećate se da sam vam ovde iznosio podatke vezane za način kako funkcioniše G17 i njegovi članovi, posebno jedan koji je dosta upečatljiv, to je direktor Aerodroma Bojan Krišto. Inače je poznato njegovo delovanje vezano i za ''Lutriju Srbije'', koju je potpuno upropastio. Samo da vas podsetim, njegov najam kola košta 78.349 švajcarskih franaka. Zatim, da posetim da je Bojan Krišto u decembru, kada je došao na čelo Aerodroma "Nikola Tesla", isplatio 135 miliona otpremnine za 141 radnika, da je dvoje od tih radnika u januaru radilo po ugovoru o delu, Gašić Radojka je dobila 70 hiljada dinara, a Radivoje Rajaković, koji je takođe dobio otpremninu, odmah se zaposlio u ''Javnim skijalištima''; inače, dobio je otpremninu od 3.515.000. Rekao sam da je u to vreme, odnosno u oktobru, plata direktora Aerodroma "Nikola Tesla" bila 382.000 dinara, ali nije to sve. Imali ste prilike da čujete da je samo za jedan mesec Bojan Krišto uzeo skoro 12 hiljada evra, što je 960.000 dinara. Ne samo da je uzeo 960.000 dinara samo za jedan jedini mesec, nego, evo, kako isplaćuje plate, mada neće da kaže ko su ti kojima je isplatio – jednom, 516 hiljada, drugom, 562 hiljade, trećem, 581 hiljadu, a ono što je posebno interesantno, kaže se – Krišto dao 538 hiljada funkcioneru ... (Predsedavajući: Tri minuta i 30 sekundi.) Znam da je 30 i koliko sekundi više, ali pogledajte ove milionske iznose koji se isplaćuju iz budžeta Republike Srbije, koje građani Srbije krvavo plaćaju, na koji način se arče ove pare. Dokle mislite da pljačkate Srbiju i građane Srbije? Upozorili smo Bojana Krišta ... (Predsedavajući: Četiri minuta.) ... i, koliko imamo informaciju, do njega su doprle naše kritike. Valjda će vratiti neki dinar u budžet RepublikeSrbije. Dokle god ste vi na vlasti, Srbija nema nikakve šanse da izađe iz krize u kojoj se nalazi, sve dok ne budete odgovarali za sve ovo što ste počinili građanima Srbije. Hvala.
Molim službu Narodne skupštine da stenogram izlaganja narodnog poslanika Dragana Todorovića dostavi kako nadležnom ministarstvu, tako i Povereniku za informacije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, to je član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Kada sam pomenuo taj član Poslovnika Narodne skupštine, ne mislim da ste vi direktno prekršili tu odredbu. O čemu se radi? Činjenica je da već nedeljama zaseda Narodna skupština i činjenica je, a to može da se vidi i u stenogramu, da sam najmanje dva puta nedeljno s ove govornice, u smislu čl. 225. i 226, tražio objašnjenje za sve poslanike Narodne skupštine, a podrazumeva se da to bude dostupno i javnosti, a to objašnjenje odnosilo se na to – gde NBS drži devizne rezerve? Da li su devizne rezerve u Srbiji ili su u inostranstvu? Kako se čuvaju devizne rezerve, u kom obliku? Postoji shvatanje nekih ljudi, koji se profesionalno bave ovom oblašću, da se devizne rezerve nalaze u inostranstvu. Zašto u inostranstvu? Tamo su položene i predstavljaju svojevrsnu garanciju da će ova država da vrati one kredite koje je za ovih osam godina uzela. Naravno, u takvoj situaciji, kada se poremeti finansijsko tržište, NBS svakodnevno iznosi iz nekih državnih rezervi odgovarajuću količinu deviza da bi smirila kurs, a samim tim dovodi u pitanje štednju i štedne uloge građana. Da se ne bi desilo da se ponovi 1993. godina i da se ne bi desilo da zbog evropskih standarda naši građani ostanu bez svojih deviza, odgovor i objašnjenje su neophodni kako bi svi u ovoj zemlji znali, da im neko kaže da budu spokojni, da s razlogom mogu biti spokojni, a ne da se preko televizije javljaju reklame, kao iz vremena Dafine i Jezde, a stvarnost je potpuno drugačija. Ne želim ništa da prejudiciram, samo tražim objašnjenje, kako bismo i mi mogli da vršimo funkciju, pogotovo što pri kraju ove sednice imamo one tri vrlo značajne tačke koje se tiču finansijskog sistema. Uostalom, izvinjavam se na ovim sekundama, mislim da neko zvanično, s ovog mesta, mora građanima da objasni šta je to svetska finansijska kriza, jer se ovde svetska finansijska kriza, kao pojam, zloupotrebljava za sve i svašta, a, po pravilu, za kriminal, kao što se svojevremeno reč – evropski, EU, zloupotrebljavala i danas zloupotrebljava za još gori kriminal.
Molim službu da izlaganje narodnog poslanika, kao zahtev za objašnjenje, uputi Narodnoj banci Srbije. Želi da govori o povredi Poslovnika narodni poslanik Miroslav Markićević. Dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana potpredsednice, kolege poslanici, građani Srbije, pozivam se na čl. 225. i 226, jer nam je potrebno jedno obaveštenje, a tiče se direktno našeg rada u Skupštini. Mislim da bi odgovor na ovo pitanje, koje vama postavljam, potpredsednice, mogli da nam date odmah, jer nije potrebno da pitamo ministre za ovo što hoću da pitam, odnosno za odgovor koji tražim. Naime, jutros je u naš poslanički klub, a verujem i u ostale poslaničke klubove, došlo sledeće obaveštenje: ''Republika Srbija, Narodna skupština, Odbor za omladinu i sport, 20. novembar. Narodnim poslanicima, zaposlenima u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Obaveštavamo sve zainteresovane da mogu trebovati karte za utakmicu trećeg kola C grupe lige UEFA, FK ''Partizan'' – ''Standard Lijež'', koja se igra u četvrtak.'' Cene ulaznice su tolike i tolike. Zainteresovani treba da donesu novac za ulaznice sekretaru Odbora Dejanu Jeftoviću, Kralja Milana, telefon, do 12 časova. Pošto je, otprilike, javnost rada u Narodnoj skupštini onakva kakva jeste, građani Srbije, ponukani pisanjem sredstava informisanja i medija o privilegovanim poslanicima, misle da ove karte treba da dobijemo besplatno, pa već neki zovu za te karte. To je jedan deo pitanja, a drugi deo pitanja je, pitam predsednika Odbora za omladinu i sport, da li se taj odbor sastaje, da li je taj odbor čuo da se nekoliko mladih sportista sprema da napusti ovu zemlju, zato što im nisu ispunjena obećanja od države, Vlade Republike Srbije, zato što im nisu stvoreni adekvatni uslovi da se bore za našu zemlju čestito i pošteno, kako su i do sada radili i kako su nas afirmisali u svetu? Da li je ovo posao Odbora za omladinu i sport i, uopšte, sekretara Skupštine, odnosno zamenika, odnosno sekretara, ovde piše – Odbora, da li time treba Odbor za sport i omladinu da se bavi ili nečim drugim, mnogo važnijim za sportiste i građane ove zemlje?
Nažalost, ne mogu da vam odgovorim ništa više od onoga što piše u tom dopisu. Dakle, karte se plaćaju, pa se plaćaju. Narodni poslanik Vladan Batić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre skoro mesec dana, s ove govornice tražio sam da Vlada odgovori na pitanja o zloupotrebama generalnog direktora Aerodroma Beograda Bojana Krišta. Tražio sam, takođe, da Vlada smeni Bojana Krišta, posle onih saznanja o enormnim naknadama za članove Upravnog odbora, za kafanske račune, za plate, za naplate, za avionske letove, za hotelske račune i slično. Odgovora nema. Sada postavljam sledeća pitanja i tražim odgovor od Vlade Republike Srbije. Da li je tačno da u ugovorima o radu u Aerodromu Beogradu figuriraju sledeći bonusi, za direktore, da tako kažem, malo nižeg ranga – 40.000 evra na godišnjem nivou, nešto više od 60.000 evra za direktore, za zamenika generalnog direktora – 80.000 evra i za generalnog direktora – 120.000 evra. Koliko je od toga naplaćeno? Sledeći set pitanja. Da li je firma "Aleks kompani" vlasništvo čoveka koji je u bliskim rodbinskim ili kumovskim vezama s Bojanom Krištom? Da li je ta firma najveći izvođač radova, trenutno, na Aerodromu Beograd? Da li je ta firma, za potrebe ''Lutrije Beograd'', dok je na njenom čelu bio Bojan Krišto, izvodila radove u vrednosti nekih 250.000 evra? Da li je ta firma izvodila radove u iznosu od milion evra za ''Grand kazino'' u hotelu Jugoslavija? Da li je, a znamo da jeste, vlasnik ''Grand kazina'' Martin Šlaf? Evo nečega što nije pitanje. Bojan Krišto je pred kraj prošle godine angažovao Velimira Radosavljevića, to je onaj podatak koji je objavio "Pres", ja sam im ga juče dao, po ugovoru o delu, a, između ostalog, pomaže Bojanu Krištu u rukovođenju preduzećem. Tada je bio univerzitetski profesor, danas je zamenik generalnog direktora, a isto je član G17 i za mesec i po ili dva meseca naplatio je, po ugovoru o delu, da bi pomagao generalnom direktoru, rada radi, u onom što bi trebalo da radi – preko 7.000 evra. Onda Mlađan Dinkić kaže – neću da ga smenim, neka vrati pare. To je nemoral. Tako se ne sme raditi. Zato tražim od Vlade da smeni Bojana Krišta, ili ona saučestvuje u ovim njegovim zloupotrebama.
Molim službu da stenogram izlaganja narodnog poslanika Vladana Batića uputi nadležnom ministarstvu, sa zahtevom za objašnjenje. Da li još neko želi reč u raspravi u pojedinostima o amandmanu na član 78. koji je podneo narodni poslanik Arsen Đurić? Narodna poslanica Vjerica Radeta je bila prijavljena u prethodnom radnom danu, u četvrtak.
Dame i gospodo narodni poslanici, što reče gospodin Krasić s mesta, posle ovoliko podataka o kriminalu u okviru Vlade Republike Srbije, teško je da se okrenemo onome što je započeto u četvrtak, a to su amandmani na Predlog zakona o uređenju sudova, ali moramo i to da radimo. U četvrtak je započeta rasprava na osnovu amandmana kolege Dragana Šormaza, o tome da li u zakonu treba da stoji ''sudska policija'' ili ''pravosudna straža''. Amandman je bio u smislu da li da stoje reči "pravosudna straža" u članu 77, koji govori o obezbeđenju suda, kao i u članu 78. o kojem sada raspravljamo, odnosno amandmanu na taj član. I tada su se čula različita mišljenja o tome da li treba da piše ''pravosudna straža'', da li ''sudska policija''. U okviru obrazloženja ovih amandmana, čulo se i dosta kritike na rad pravosudnih organa, odnosno bilo je podsećanja na činjenice da su u neke sudove stranke ulazile s pištoljima, da su negdeoptuženi bežali iz sudova, da se pucalo na sudije itd. Dakle, bez obzira na to kako se to zove, očigledno je da treba nešto da se uradi da bi se stanje u tom delu pravosuđa popravilo. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman da se ovaj termin promeni, s veoma čudnim obrazloženjem. Ja ću podsetiti na to obrazloženje, jer Vlada kaže da amandman ne prihvata iz razloga što će oblast koja je vezana za pravosudnu stražu, obezbeđenje objekata pravosudnih organa, kao i obezbeđenje nosilaca pravosudnih funkcija i osoblja u pravosudnim organima, biti regulisana posebnim zakonom, što u ovom trenutku nije moguće, imajući u vidu odredbe Zakona o policiji, kao i unutrašnju organizaciju policije i ovlašćenja policijskih službenika. Prilikom izrade navedenog zakona, u koju mora biti uključen i MUP, Ministarstvo pravde će uzeti u obzir i rešenja predložena u amandmanima narodnih poslanika na članove od 77. do 81. Predloga zakona o uređenju sudova. Ovakvo obrazloženje, zapravo, ovako priznanje Vlade je, u najmanju ruku, neozbiljno. Valjda Vlada funkcioniše tako da ministri i ministarstva međusobno komuniciraju i bilo bi normalno i logično da se, ako treba da se menja Zakon o policiji, ovaj zakon uradi tako da kada bude donet ne moramo ponovo da trošimo vreme od nekoliko dana kada budemo raspravljali o izmenama i dopunama ovog zakona, a to je već najavljeno u obrazloženju Vlade Republike Srbije i to je ono na šta mi iz SRS-a uporno pokušavamo da predstavniku Vlade, ne samo sada i ne samo povodom ovih zakona, skrenemo pažnju. Naime, Vlada mora ozbiljno da radi na predlozima zakona, Parlament mora, takođe, ozbiljno posao da radi i da se vodi računa o amandmanima narodnih poslanika kada je u pitanju očigledna namera da se tekst zakona popravi. I Vlada i skupštinska većina se svaki put ogluše na takve naše apele i mi onda imamo situaciju da za mesec, dva, tri, najviše pet, imamo izmene i dopune zakona, a već smo potrošili određen broj dana na donošenje tog zakona. Onda imamo situaciju, kada Vlada treba da se hvali,i skupštinska većina, kažu – doneto je toliko i toliko zakona, a, u stvari, doneto je tri-četiri, ili pet zakona i dvadesetak izmena i dopuna zakona, zato što je Vlada Republike Srbije veoma neozbiljna i neodgovorna, pre svega, prema građanima Republike Srbije. S druge strane, kada se želi da Vlada i skupštinska većina pokažu da su efikasni, onda kažu da narodni poslanici iz opozicije opstruišu rad. Zašto? Zato što govore o Vladinom predlogu, zato što kritikuju Vladin predlog, zato što skreću pažnju, i pokaže se vrlo brzo da su apsolutno u pravu. Ali, bez obzira na to što vi pokušavate da uradite, mi iz SRS-a ćemo, sasvim sigurano, da učestvujemo u radu, na način da ćemo da govorimo o svakom amandmanu, da iznosimo stav SRS-a i nećemo nikada dozvoliti da to nazovete bilo kakvom opstrukcijom, bilo kakvim odugovlačenjem. Ovo jeste posao narodnih poslanika, kao i intervencije po Poslovniku. Upravo ono što ste malopre čuli od gospodina Dragana Todorovića i gospodina Batića vezano za Bojana Krišta govori u prilog tome da ne možete da razmišljate o tome da onemogućite narodne poslanike da govore na osnovu članova 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine, zato što ovakvi slučajevi kakve smo malopre čuli ne mogu da čekaju da se narodni poslanik obrati u pisanom obliku, pa da čeka da nadležno ministarstvo u pisanom obliku obavesti samo tog narodnog poslanika. Ovo su stvari o kojima mora javno da se govori. Ne možete da sakrijete činjenicu da imate, očigledno, lopove i kriminalce u Vladi i oko Vlade i mi smo u obavezi prema našim biračima, pre svega, da o tome govorimo, i govorićemo. Žao nam je što se ljutite zbog toga, bilo bi lepo da nam pomognete, da i vi iz skupštinske većine naterate ove iz Vlade da rasteraju kriminalce, pa makar ostala dva ili tri ministra u Vladi. Kada je u pitanju amandman gospodina kolege Arsena Đurića, koji je, takođe, vezan za pravosudnu stražu ili sudsku policiju, hoću da kažem da je vrlo interesantno zašto niste prihvatili, gospođo Malović, odnosno Vlada Republike Srbije, da se termin ''pravosudna straža'' zameni ''sudskom policijom'', kad je očigledno da ćete to vrlo brzo da radite. S druge strane, imamo toliko raznih policija, znanih i neznanih, da ne vidimo zašto bi smetalo da se i ovo obezbeđenje sudova naziva sudskom policijom. Imamo finansijsku policiju, najavljuje se uvođenje u narednim mesecima komunalne policije, dakle, imamo mi razne policije, ali imamo i jednu policiju za koju niko u državi Srbiji neće da kaže da zna da takva policija postoji. Ja sam svojevremeno, to je bilo u julu 2007. godine, pitala ministra unutrašnjih poslova, gospodina Jočića, a pošto je njegov odgovor bio da ne zna da postoji policija o kojoj sam pričala, odnosno da ima saznanja da postoji neka policija u Srbiji koja je isključivo u nadležnosti Haškog tribunala, odnosno Kancelarije Haškog tribunala, i pošto mi to nije bilo dovoljno jasno, pitala sam ponovo gospodina Dačića – ko obezbeđuje objekat u Jevrema Grujića broj 11, gde je Kancelarija Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju? Naravno, opet sam dobila sličan odgovor – policija koja je u nadležnosti MUP-a ne obezbeđuje ovaj objekat, a ljudi koji su tamo pozivani ili, maltene, na silu odvođeni, ucenjivani itd., više puta su potvrdili da tamo postoji naša policija, srpska policija, koja obezbeđuje taj objekat, koja obezbeđuje zaposlene u Jevrema Grujića broj 11, odnosno one koji dolaze iz Haškog tribunala da maltretiraju građane Srbije, pokušavajući da od njih iznude izjave kakve njima odgovaraju. Sinoć je u jednoj domaćoj seriji odlično prikazano kako to radi Haški tribunal i vrlo nas je podsetilo na ono što smo slušali, mi iz tima za odbranu Vojislava Šešelja, i što je gospodin Vojislav Šešelj objavio u svojim knjigama, na koji način se pokušavaju privoleti građani Srbije da svedoče u postupku protiv naših građana u Haškom tribunalu, na koji način su umešani državni organi, kako se ljudima preti, kako se ucenjuju, kako im se nudi novac, dakle, sve ono što se dešava više godina unazad, a mi i dalje ne znamo i nemamo informaciju ko je ta policija, ko su ti ljudi i ko ih plaća. Da li je moguće da te ljude plaća Republika Srbija, odnosno građani Republike Srbije, a da ministri i ministarstva nemaju pojma da postoji takva policija, bar ne u nadležnosti MUP-a, nego da je to neka policija koja radi isključivo za potrebe Haškog tribunala, a ni prethodni, ni sadašnji ministar ne znaju u čijoj nadležnosti je ta policija. To je, zaista, problem na koji moramo da dobijemo odgovor. Ponavljam svoje pitanje Vladi Republike Srbije, predsedniku Vlade Republike Srbije i predsedniku Republike Srbije, ako ne znaju ministri, onda oni sigurno znaju, pogotovo bi trebalo da zna Boris Tadić, pošto on upravlja i Vladom i pokušava da upravlja i pravosuđem. To smo videli prethodnih dana, u petak pogotovo, kakav je haos bio u Okružnom sudu u Beogradu kada su menjali Veće, kada su se sudije suprotstavljale donošenju odluke kada je u pitanju opština Zemun, kada su onog Škorića ponovo angažovali. Podsećam vas, nekoliko puta sam govorila upravo o tom Željku Škoriću i strahu da će se njemu dodeliti predmet, zato što se on pokazao kooperativnim s vlašću Republike Srbije, s izvršnom vlašću, s diktatorskom vlašću Borisa Tadića, koji, očigledno, uticajem na pravosuđe pokušava da zaokruži svoju diktaturu i ovim zakonima koji su sada na dnevnom redu pokušava, odnosno kada dođe, ako dođe, do primene ovih zakona, da pravosuđe zaokruži tako što će imati sudije poput Željka Škorića, koje će slepo ispunjavati naloge Borisa Tadića, Dragana Đilasa. Oni, zapravo, hoće da imaju vlast i nad pravosudnim organima, a priča o tome da neko ovde želi nezavisno sudstvo, to je priča za malu decu, ne odnosi se na vas, gospođo ministar. Verujem da su vaše namere iskrene, ali upozoravam vas sad, shvatićete vrlo brzo, da i vas zloupotrebljavaju da bi uradili ono što, zapravo, hoće Boris Tadić. Vi, verovatno, mislite da radite ispravno, da radite u interesu pravde, ali brzo ćete shvatiti da radite samo u interesu Borisa Tadića i u interesu ciljeva koje su on, Đilas i još nekolicina ljudi oko njih zacrtali, a to je, bukvalno, uvođenje diktature u Srbiji. Jer, sve ovo što se radi i u oblasti pravosuđa i ovo što smo na početku današnjeg radnog dana čuli, a vezano je za ovaj kriminal u Vladi, govori samo o tome, jer džabe nama, možemo da pričamo koliko god hoćemo, Tadić je rekao – može Krišto, može kriminalac, i to tako stoji i to građani Srbije moraju da trpe, ali, budite sigurni, neće moći još dugo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, posle njega, narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, Poslanička grupa DSS-a je na Predlog zakona o uređenju sudova podnela sedam amandmana. Želim još jednom da izrazim zadovoljstvo što ste prihvatili jedan naš amandman na ovaj predlog zakona, ali pokušaćemo da vas u raspravi u pojedinostima ubedimo da je zaista neophodno da prihvatite i amandmane koje smo podneli, pre svega, na glavu sedam, koja se odnosi na obezbeđenje suda. U četvrtak ste imali priliku da čujete od poslanika DSS-a, u jednoj sjajnoj argumentaciji, zašto je potrebno da prihvatite amandmane na čl. 77. i 78. Mislim da su i ostale poslaničke grupe iz opozicije razumele našu želju i, zaista, u diskusiji podržale ove amandmane i kolege Šormaza i Đurića, a ja ću pokušati da obrazložim amandman koji sam podneo na član 79 – uređenje pravosudne straže. Naime, tražimo, pre svega, da se termin: "pravosudna straža" promeni u: "sudska policija", da se promene nadležnosti i ovlašćenja ove sudske policije. U članu 79. stoji da uređenje pravosudne straže, uniformu njenih pripadnika, naoružanje i službenu legitimaciju detaljnije propisuje ministar nadležan za pravosuđe. Gospođo ministre, uz dužno poštovanje, mislim da treba konsultovati malo i neke druge zakone i Zakon o policiji. Vrlo dobro znamo šta uređuje Zakon o policiji i šta treba da uredi ovaj zakon o uređenju sudova, koje su nadležnosti, ovlašćenja Ministarstva pravde, a koje su nadležnosti Ministarstva policije. Mislim da bismo, kada smo već to taksativno naveli u svojim amandmanima, prihvatanjem ovih amandmana, na sveobuhvatan način zaokružili čitavu ovu celinu i na mnogo bolji način regulisali ovu materiju. Naime, predlažemo da su, u obavljanju poslova obezbeđenja, ovlašćenja službenika sudske policije sledeća: da utvrđuju identitet osoba koje ulaze i izlaze iz suda; to je i do sada postojalo, ali činjenica je da se nije sprovodilo dosledno, onako kako treba, nije dovoljno samo pogledati ličnu kartu i pustiti nekog da uđe u zgradu suda, s obzirom na to da znamo šta se sve dešavalo u zgradama sudova širom Srbije; da pretresaju lica koja ulaze i izlaze iz suda i njihove stvari; zabranjuju ulaz licima koja nose vatreno oružje, opasno oruđe ili za koja postoji sumnja da unose opasne stvari, osim ovlašćenim službenim licima prilikom prinudnog dovođenja ili sprovođenja osumnjičenih, okrivljenih, odnosno zatvorenika. Na ovaj način smo zaista sve obuhvatili. Mislim da bi bilo dobro da čujemo od vas i podatak koliko je suđenja odloženo, koliko je dana izgubljeno zbog anonimnih prijava da je nekome, to se dešavalo, pre svega, u beogradskim sudovima, a i širom Srbije, postavljena bomba, koliko puta su građani bili prinuđeni da napuste zgradu suda, da ne završe posao zbog koga su došli u sud. Mislim da nije loše da čujemo i taj podatak. Verujem da to imate, ali to se, maltene, svakodnevno događa i jedan od načina da se ovo spreči jeste i da se prihvati ovaj amandman, kako bi se ta oblast bolje regulisala. Zatim, službenik sudske policije zadržava, do predaje policiji, lica koja su u sudu zatečena u izvršenju krivičnog dela, odnosno prema kojima je primenjeno sredstvo prinude, vezivanje. Imali smo, takođe, priliku da u toku suđenja čujemo razne uvrede na račun sudija, koji samo rade svoj posao, od strane prisutnih u sali nakon izricanja presude, različite pretnje sudijama. To je nedopustivo i dajte da na ozbiljan način zaštitimo ljude koji rade jedan od najodgovornijih poslova u ovoj državi. O načinu odevanja i ulaska u sud možemo mnogo reći. Naime, ljudi koji su radili u pravosuđu imali su prilike da vide stranke i u papučama, i u bermudama. Mislim da je to nedopustivo. Ono što se ne može dozvoliti na utakmici, na ulici, u nekim javnim objektima, sigurno ne može biti dozvoljeno u sudu i to treba, u svakom slučaju, sprečiti. U obrazloženju Vlade zbog čega su odbijeni ovi amandmani, stoji da se ne prihvataju iz razloga što će se oblast koja je vezana za pravosudnu stražu, obezbeđenje objekata pravosudnih organa, kao i za obezbeđenje nosilaca pravosudnih funkcija i osoblja u pravosudnim organima, regulisati posebnim zakonom. Postavljam pitanje – kada će to biti regulisano? Mislim da je mnogo jednostavnije i lakše da ovaj problem rešite prihvatanjem četiri amandmana, nego da ponovo dolaze izmene i dopune ovog zakona, da ponovo gubimo vreme u načelnoj raspravi, da ponovo podnosimo amandmane. Dajte da efikasno radimo, da iskoristimo ovu priliku da tu oblast, zaista, regulišemo, kako ne bismo opet za mesec ili dva dana raspravljali o istim ovim stvarima. Mislim da nemamo vremena. Dajte da unesemo malo energije i živosti u ovaj parlament i da reagujemo na pravi način, kada su već poslanici, amandmanskom tehnikom, pokušali da poprave određeni predlog zakona. U ovom obrazloženju se pozivate na Zakon o policiji. Verujte da vrlo dobro poznajemo odredbe Zakona o policiji i zbog toga smo iskoristili određene odredbe, prepisali ih u amandmanima koje smo predložili. Ministarstvo pravde će uzeti u obzir i rešenja predložena u amandmanima narodnih poslanika. Zašto gubiti vreme, uzmite ova rešenja koja smo predložili već danas, prihvatite amandmane koje je Poslanička grupa DSS-a podnela na ovaj zakon i da tu oblast konačno zaokružimo, kako ne bismo bili u prilici da ponovo za koji mesec raspravljamo o istim ovim stvarima. Verujte, nemamo vremena za gubljenje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Za ovu temu je važno da postoji suštinsko neslaganje između predlagača i podnosilaca amandmana, a to su amandmani na čl. 77, 78, 79, 80, 81. Vlada smatra da te poslove treba da radi pravosudna straža, a predstavnici DSS-a misle da je u pitanju pravosudna policija. Naravno, iz toga se jasno profiliraju dve koncepcije. Mi smo tokom rasprave, u četvrtak, ispred SRS-a izneli stav da to, praktično, treba da bude sudsko obezbeđenje sa tačno propisanim nadležnostima. Naravno, ono što se tiče prava i obaveza, načina funkcionisanja, mora da bude regulisano zakonom, ali svi oni tehnički aspekti moraju da se propišu aktomministra pravde. Jer, pravosuđe i zatvori su u nadležnosti Ministarstva pravde. U ova dva sukobljena stava, kada SRS unosi potpuno drugi stav, drugi koncept, teško da mogu da pričam o razlikama, finesama, zašto je jedna varijanta bolja u odnosu na drugu ili obrnuto, ali mogu da iskoristim ovo vreme da skrenem pažnju na to da bi ova oblast morala da se reguliše. Nekada davno, to nismo imali. Obično su sudovi imalijednog portira, koji je sedeo dole. Tu je bio i neki aparat za fotokopiranje. Kada neko dođe, on kaže – sudnica broj taj i taj, nalazi se na tom i tom spratu, levo, desno, itd. Šta je urađeno kod nas, pa postoji potreba da imamo uniformisana lica, s naoružanjem, u sudu? Kada nađemo odgovor na to pitanje, onda ćemo videti šta je uzrok, jer ovo što se predlaže i ove dve koncepcije koje traže neko rešenje, a međusobno su suprotstavljene, u stvari se bave posledicama, a ne uzrokom. Vratiću se na čuveni Lutrin zakon o sprečavanju nereda na utakmicama. Taj zakon se donosio 2003. godine, pa se kasnije menjao, svašta su radili ovde. Samo što još nisu i gimnastiku radili u ovoj sali predstavnici DOS-a u to vreme. Mi iz SRS-a smo im rekli da smire DB i neće biti nikakvih problema. Neće vam biti potreban nikakav propis koji će to da reguliše. Uzeli smo primer Engleske. U Engleskoj, na stadionima ne postoji ograda, ali onaj ko pređe, pravi neki lom, neka mu je Bog na pomoći, kada zakon svu svoju silinu istrese nad njim. Slično može biti s obezbeđenjem zgrade suda. Ko napravi nered, ometa suđenje, ometa tok, treba da bude primereno kažnjen krivičnim delom. Ali,sad smo već ušli u nešto i hajde da se vratimo na ono normalno, a to je ono vreme kada ste otišli na godišnji odmor i zaboravili da zaključate vrata i niko vam ne ulazi u stan da krade. Pošto je to daleko prošlo vreme, a ja težim da se ono vrati, verovatno je put mukotrpan i drugačiji. Međutim, pošto se bavimo ovim zakonom, posledicama, neko nas je namerno skrenuo sa teme. U četvrtak sam pokušao, ako želite da razmišljate, da nabacim temu. Kakvi su mogućnosti čoveka koji koristi pravni put i u tom korišćenju pravnog puta suoči se s planetarnom nepravdom? Da li onda ovakva vrsta straže, obezbeđenja i policije čuva pravdu ili nepravdu? Kako da čovek ostvari svoja prava ako nadležni državni organi ne pokazuju elementarno razumevanje za to, već nalaze raznorazne razloge kao izgovor? Upotrebiću jedan primer. Pre nekoliko dana bio nam je ovde Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Prema njegovim reakcijama, video sam da mu je bilo vrlo neprijatno zbog ove situacije s mandatima. Zašto mu je bilo neprijatno? Zato što u lokalnim samoupravama proradi neki ludački sindrom. Neko je prodao lokaciju pre nego što su bili izbori i sada ga tajkun juri. Jesili uzeo milion i po? Jesi. Daj mi lokaciju. Ja to ne mogu to, nisam na vlasti. Đilas je na vlasti. S Đilasom ti završi. Ako ništa drugo, prevremeni izbori, sve imamo da napravimo. Gospođo Malović, preporučio bih vam da sednete s gospodinom Milanom Markovićem, da raspravite jednu pravnu dilemu. Ovoviše pričam zbog građana Republike Srbije. Naravno, ovo povezujem i s onom stražom koja sedi u sudu da se ne bi desio neki nemir. Pravim vezu da ne bih dobio 3000 dinara kaznu. Samo da vas obavestim o jednoj stvari. Mi u Narodnoj skupštini vrlo često dobijamo izveštaj Administrativnog odbora u kom se konstatuje da su ispunjeni uslovi za prestanak mandata narodnom poslaniku. Predsedavajući samo to pročita, ne čak ni ceo izveštaj, nego nas samo obavesti da smo dobili te izveštaje, da je Administrativni odbor utvrdio da su ispunjeni zakonom propisani uslovi i konstatuje da je prestao mandat narodnom poslaniku. Isto to treba da se radi u lokalnoj samoupravi. Gospođa Vjerica je malopre baš pričala o nekim sudijama koji ne znaju pravni domet konstatacije o prestanku mandata. Imate sudije u okružnom sudu koji kažu da je to konstitutivna odluka. Kako može da bude konstitutivna odluka? Valjda je ona deklaratorna. Prima se k znanju i konstatuje u zapisniku. Ali, vi imate sudije okružnog suda čiji su rođaci odbornici u opštini Zemun, u vezi su sa Đilasom i s još nekim. To su ovi – rušićemo Vladu, štaka za Vladu. Ko zna šta više razmišljaju! Rekao sam da će da budu svedoci i sada priznajem da će da budu svedoci, ali nema veze, o tom potom. To ćemo na drugom mestu da rešavamo. Ubacujem u ovu priču, šta da radi pravosudna straža? Koga pravosudna straža treba da štiti? Ona postupa po nalogu predsednika veća ili predsednika suda, čak i kada oni sprovode nepravdu. Ovo me podseća, ovaj koncept koji ste uzeli, na jedan koncept koji je važio u Haškom tribunalu. Molim vas, nemojte da se smejete, pošto to važi tamo. Nemojte da se čudite. Ako Haški tribunal pozove nekoga da bude svedok Tužilaštva, pa se taj čovek ne odazove, kaže – ja sam svedok odbrane, nije vreme za to, ili, ja sam bolestan, nije bitno koji je razlog, postoji mogućnost da se vodi postupak za nepoštovanje Suda i u tom postupku se dokaže da su bili opravdani razlozi što se neko nije pojavio. Znate li šta je Žalbeno veće zauzelo kao stav? Sve ste vi u pravu, ali nalog mora da se poštuje, pa čak i kad je nezakonit. Nezakonit nalog postaje zakonit kada treba da se preti čoveku i nad njim da se iskali bes. Naravno, ovo koristim kao vezu, da ne bih dobio kaznu od 3.000 dinara, jer se odredba odnosi na pravosudnu stražu. Molim vas, dajte da vidimo uzrok koji nameće da uniformisana lica moraju da budu ispred suda, u sudu i da se bave tim poslovima obezbeđenja. Šta je uzrok? Da li treba da propišemo neko novo krivično delo kada neko ometa pravdu u sudnici, kada neko preti sudijama? Ali, molim vas, šta da radimo sa sudijom koji sprovodi očiglednu nepravdu, nezakonje? Evo ga taj Škorić. Sede sudije u okružnom sudu i ne znaju kakav je pravni značaj neke odluke u vidu konstatacije. To je čista deklaracija, obaveštavanje, primanje k znanju, obična rečenica o konstataciji. Zašto? Nikad se ne dozvoljava da jedan organ preglasavanjem odlučuje o svojim članovima. Gospođo Malović, pogledajte član 46. Zakona o lokalnim izborima, poslednji stav. U tom stavu stoji da skupština jedinica lokalnih samouprava treba da utvrdi prestanak mandata i u slučaju smrti odbornika. Šta ako se da na glasanje, pa većina to ne prihvati? Jel on živ? Umro čovek. Ili još jedna veća glupost, kaže se da skupština jedinice lokalne samouprave utvrđuje prestanak mandata zbog razloga iz stava 1. tačka 2), raspuštanje skupštine jedinice lokalne samouprave. Pa, kad se raspustila, ona više ne postoji. To su primeri koji pokazuju da vi imate sudije, ove nameštene, nameštene. Sledeća tačka dnevnog reda će biti o sudijama. Mi se opet borimo protiv reizbornosti, da znate, ali tražimo da se razreše neznalice, namerne neznalice, jer ne zaslužuju, jer su oni sigurno u nekom dilu. S kim? S Draganom Đilasom. Da li će on da promeni Tadića, ja ne znam. Možda, uz pomoć, rušićemo Vladu, štaka za krizu. Ne znam, imamo ceo dan, pa ćemo da pričamo i o štakama i – rušićemo Vladu, i o tome –biću svedok Haškog tribunala, protiv Vojislava Šešelja neću biti,pa opet imamo ovo – preti mi Vojislav Šešelj. Kome on može da preti, čovek u zatvoru? Sve se snima. To što su ''politički tata'' i ''politički sin'' u nekoj neprirodnoj koaliciji, to je druga stvar. Ovu priču sam vam ispričao da biste shvatili da i ovde imamo neku službu obezbeđenja, ali nije straža, nego služba obezbeđenja. Da li ona, možda, štiti nezakonito stanje koje postoji u Narodnoj skupštini? Kako? Objasnite mi kako ćete vi sada da donesete ove zakone i da kažete – to su prava evropska rešenja, a znate i sami da će da vam učestvuju u radu i u glasanju o ovome, da li dizali ruku, ili ne dizali, da li blejali, nije bitno, i oni koji nisu narodni poslanici, i vi znate da nisu narodni poslanici, imate kompletno saznanje, znate da je sav pravni put iskorišćen, i krivični postupak i parnični postupak, i vršimo neke pregovore, dogovore, da vidimo, da vas urazumimo da poštujete zakone. Ali, pazite, ako predsednik suda ne želi da poštuje zakon, onda treba pravosudna straža da saučestvuje s njim. Evo, da vam to objasnim. Nekada, u davno vreme, bilo je ono izbacivanje iz društvenih stanova i uvek je policija morala da asistira. Bilo je slučajeva da policajci plaču kada se iseljava neka familija – beda, jad, čemer, moraš da ga iseliš, zato što je neko u opštini doneo neku odluku. Policajac sedi i saučestvuje s tim čovekom koga izbacuju, jer je i taj policajac u još goroj stambenoj situaciji. Vodite računa, u ovoj rigidnosti, da neko iz pravosudne straže ne podilkani, pa počne da sprovodi svoju pravdu u sudu, a on je jedini ovlašćen da ima oružje.
Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govorio povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu Poslovnika, čl. 225. i 226, tražim od vas informaciju, gospođo Malović, ako možete sada, ali ne verujem da ćete biti u situaciji da mi je dostavite, ako ne, to sam zatražila u pisanoj formi od ministra Milana Markovića pre nekoliko dana, a sada i od vas. Naime, mislim da je vaša obaveza da znate kako funkcionišu sudovi u Srbiji i trenutno je najskandalozniji slučaj koji se dešava u Okružnom sudu u Kragujevcu, pa onda u Beogradu, o čemu je govorio malopre kolega Krasić. Međutim, kragujevački Okružni sud, na čelu sa Miroljubom Tomićem, čija je direktna veza s otpadnikom iz Srpske radikalne stranke Tomislavom Nikolićem, ne prestaje da donosi nezakonite odluke. U petak, 21. novembra, stigao je odgovor od strane Okružnog suda na žalbu koju je uputio Zlatko Radić, odbornik Srpske radikalne stranke, a zbog toga što je takvu preporuku imao lokalni odbor Srpskog pokreta obnove, gradska, odnosno opštinska skupština Lapovo nije donela odluku o prestanku mandata četiri bivša odbornika Srpske radikalne stranke. Moram da vam kažem, gospođo Malović, da je, poučen takvim iskustvom i ovom kriminalnom odlukom o krađi 10 odborničkih mandata iz Kragujevca, gospodin Radić blagovremeno, uz žalbu, podneo i zahtev za izuzeće sudija koje su učestvovale u otimanju, odnosno krađi 10 mandata iz Skupštine grada Kragujevca, i to: predsednika Prvog veća Radovanke Nikolić, Vesne Cvetković i Milunke Cvetković i Drugog veća – Obrena Jezdića, kao predsednika, Simonide Miloradović i Aleksandra Blanuše. Pre donošenja ovoga o čemu ću sada, na kraju, da vam govorim, Aleksandar Blanuša, čije je izuzeće, kao jednog od sudija kriminalaca u ovoj grupi od šest, gospodin Zlatko Radić tražio, odgovara da je nemoguće da se uopšteno traži izuzeće nekih sudija u Okružnom sudu. Taj, prvo, nije nikakvo uopšteno izuzeće tražio, nego je konkretno naveo koje su to sudije koje su bruka za srpsko pravosuđe, njihova imena sam danas ponovo pročitala i sigurno ću još nekoliko puta, i svakoga dana, sve do trenutka dok ne dođem u situaciju, svako od nas, da branim svoja prava u pravnoj državi, a naročito ono što je neprikosnoveno, a to je volja građana. Onda ne razmišljajte, kao što vam je rekao gospodin Krasić, mi smo protiv reizbora, ali, svakako, za razrešenje takvih koji su bruka i sramota, ne da prave disciplinski prekršaj, kako stoji u zakonu, nego, vidite, donose skandalozne odluke. Onda je, bez odluke o izuzeću tih sudija... Evo, završiću, gospodine Milivojeviću, vidim da vam se mnogo žuri, ali ovo je, zaista, nešto nad čime biste i vi trebalo da se zabrinete, vi žurite, verovatno, preko puta, čeka vas Boris Tadić, pa ne možete da gubite vreme. Dakle, odborniku Zlatku Radiću je, gospođo Malović, taj Aleksandar Blanuša, na žalbu, dakle, ostavke, ovlašćenja i sve ono što smo uputili, kao prilog uz žalbu, odgovorio, zamislite vi taj cinizam... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Evo, završavam, gospođo Čomić, ali ovo čitava javnost neka čuje i neka čuju narodni poslanici, kaže: ''Kao ovlašćeno lice Srpske radikalne stranke, u svojstvu odbornika opštine, uputili ste Okružnom sudu to i to. Na osnovu sadržine navedene žalbe'', vidite vi koji je to bezobrazluk, ''nije moguće pouzdano utvrditi... (Predsedavajuća: Četiri minuta.) ... da li ste žalbu podneli samo zbog odluke Skupštine opštine Lapovo ili tražite da se poništi odluka koju je Skupština donela''. Znači, oni ne žele da poštuju Zakon o lokalnim izborima, član 49. stav 2. Izvinite, gospođo Čomić, što sam prekoračila vreme, a od vas najhitnije tražim informaciju, gospođo Malović, o tome da li znate da takav kriminal postoji i da se takve odluke, direktno protiv Ustava i zakona, donose u kragujevačkom Okružnom sudu?
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić, zatim, narodni poslanici Nataša Jovanović i Dragan Todorović. Usled odustajanja, narodni poslanik Dragan Todorović, posle narodnog poslanika Aleksandra Pejčića. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovano predsedništvo, poštovana ministre, na dnevnom redu danas je Predlog zakona o uređenju sudova, i to u pojedinostima. Da ovaj zakon nije dobar i nije kvalitetan, govori veliki broj amandmana poslanika opozicije. Između ostalog, vi ste prihvatili 19 amandmana, što govori da i sami lutate što se tiče ove materije i da Vlada nema precizan stav o ovom zakonu. Da je Vlada od autoriteta i digniteta, ona bi ovaj zakon povukla, doradila ga i na nekoj od narednih sednica dostavila narodnim poslanicima da ga razmatraju. Znači, ukupno 42 amandmana je podneto, 19 je prihvaćeno, što govori upravo to – da Vlada luta u pogledu adekvatnih zakonskih rešenja. Kada pričamo o našim sudovima, to je ogledalo jedne pravne države, moderne, evropske, a činjenica je da je želja svih nas u Skupštini, a i građana Srbije, da imamo jedno autoritativno sudstvo, autonomno sudstvo, depolitizovano sudstvo, da ljudi koji rade u sudstvu, tj. sudije, nisu korumpirani i da mogu da sude po zakonu. Inače, mi smo imali šansu da u ovom trenutku reformišemo naše sudstvo, da reformišemo sve sudove. Međutim, analizirajući ove zakone, a i slušajući javno mnjenje, tj. određene institucije i organizacije vezane za pravosuđe, videli smo da ovi zakoni nisu dobri i da imaju kao zadatak samo lustraciju sudija, ukidanje određenih opštinskih sudova, postavljanje svojih političkih kadrova itd. Poslanici DSS-a su na prethodnim sednicama govorili o ovom zakonu, naročito o poglavlju sedam – obezbeđenje sudova. Da podsetimo građane Srbije šta je u prethodnom periodu pravosudna straža radila i koja je ovlašćenja imala. Da bi neko bio službenik pravosudne straže, morao je da poseduje najmanje četvrti stepen školske spreme, psihofizički sposoban, u rangu je državnih službenika, nameštenika. Inače, pravosudna straža nije imala pravo upotrebe sile, već samo preventivno da deluje, dok ne dođe civilna policija. Nisu imali uniformu, već su koristili uniformu za zatvorske straže. Nisu imali nikakve legitimacije, imali su pravo samo da nose oružje u zgradi u kojoj se nalaze. To je po onom starom zakonu. Novi predlog zakona predviđa neke male reforme. Međutim, poslanici DSS-a žele da govore o sudskoj policiji, jer je to trend, jer su mnoge zemlje EU u svoja uređenja sudova, upravo, uveli sudsku policiju, za koju se pokazalo da izuzetno kvalitetno obavlja deo svog posla. Moj amandman na član 81. želi da reguliše ovu materiju, iz prostog razloga, jer smatramo da uvođenjem sudske policije možemo na adekvatan način poslati signal građanima koji ulaze u sudove – da o njima brine služba koja je, pre svega, profesionalno obučena za to. Iz ovog mog amandmana možete da vidite da sam poradio i na toj socijalno-zdravstvenoj zaštiti i na radnim odnosima sudske policije i da je, između ostalog, predviđen beneficirani radni staž zbog uslova rada, jer su uslovi rada izuzetno otežani i specifični. Znači, za jednu godinu rada, imali bi 16 meseci ubeleženih. Zatim, u slučaju da dođe do smrtnog slučaja ili nesrećnog slučaja, njegova porodica ima pravo na besplatnu sahranu službenika i, takođe, pravo na jednokratnu pomoć u visini njegove šestomesečne plate. Pošto niste na adekvatan način regulisali ovu problematiku i ovu materiju, mi vam predlažemo da usvojite ovaj amandman, ne samo moj amandman, već amandmane svih naših poslanika. Mi mislimo da će, ugrađivanjem amandmana u ovaj zakon, to postati svetski i evropski zakon i približiće se evropskom pravosuđu.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, mislim da je ovaj amandman izuzetno važan i da bi trebalo razmisliti da ga usvojite, zato što on vrlo ozbiljno tretira službu koja radi izuzetno odgovoran posao i baš zbog toga bi trebalo da se povede računa o tome ko se prima za sudsku stražu. Podsetio bih vas samo na nespornu činjenicu koliko je to važno, na jedan od najčuvenijih slučajeva, a to je slučaj Novosadskog suda i bekstva jednog od najvećih finansijera DS-a Zorana Trifunovića Trizona, koji je ušao u Sud, išetao iz Suda, kao i svaki drugi građanin, iako je optužen za teško krivično delo. Između ostalog, ako se sećate, on je uzimao naftu od NIS-a, sve je to radio raznoraznim malverzacijama; iako nije smeo da tu naftu proda pre nego što je plati, on je to prodao i kad je došlo vreme da plati, pokupio se i pobegao. Ali, uspeli su da ga uhvate, da ga odvedu u sud. Međutim, iz suda je on išetao, i nikom ništa. Jednostavno, slobodan građanin. Verovatno pretpostavljate da je to uradio zato što mu je neko omogućio da to uradi. Zato je važno da ljudi koji obavljaju taj posao budu na visini zadatka koji se pred njih postavlja. Zbog čega je važno i, uopšte, zbog čega sud ima posebnu stražu? Zbog toga da ta podela na sudsku, izvršnu i zakonodavnu vlast i na ovaj način bude izvršena. Mislim da bi u budućem zakonu o Narodnoj skupštini, takođe, trebalo predvideti da obezbeđenje u Skupštini vrši posebna služba, koja će biti samo obezbeđenje Skupštine. Da se razumemo, nemam ništa protiv ljudi koji obavljaju ovaj posao, ali sećam se, recimo, da su 1995. godine ovde pušteni neki ljudi u trenerkama i patikama, koji su tukli poslanike SRS-a. Da je tu bilo skupštinsko obezbeđenje koje je potpuno nezavisno, to ne bi uradilo. Takođe, siguran sam da bi nezavisno skupštinsko obezbeđenje sprečilo ulazak onih koji nisu poslanici, koji su oteli mandate, a ulaze u Skupštinu Srbije. Razumem potrebe Borisa Tadića da ima štaku kojom će se poštapati, zato što se ozbiljno postavlja pitanje do kada će uspeti da izdrži ova vlada, ali onda bi to skupštinsko obezbeđenje, recimo, izdavalo bedževe na kojima bi bila štaka i onda bismo znali o kakvim se poslanicima radi, ne bi bilo nikakve dileme. Morate da vodite posebno računa, gospođo ministar, o činjenici da će ovi ljudi biti na izuzetno velikim iskušenjima. Čim se bude promenila vlast i dođe odgovorna vlast, ogroman broj sadašnjih ljudi u vlasti, koji pljačkaju ovu državu, moraće da dođu pod udar zakona. Tu nema nikakve dileme. S parama koje su uzeli, ovo sudsko obezbeđenje, kao, između ostalog, i zatvorsko obezbeđenje, biće na izuzetno velikim iskušenjima. Vi znate kolike su plate, kakva je ekonomska i socijalna situacija u našoj državi i zato mora da se povede računa da ti ljudi, stvarno, budu sposobni da obave poslove koji pred njima stoje. Sada ću vam izneti samo podatke vezane za reprezentaciju u javnim preduzećima u Srbiji, i to ne svim – u pitanju je svega 28 javnih preduzeća. Sada ćete čuti cifre koje ne da paraju uši, nego vas mozak zaboli od toga na koji način se pljačka ova država. Čuli ste pre nekoliko dana kako pojedini predstavnici Vlade govore o tome da ćemo štedeti, čak je Radovan Jelašić otpustio kafe-kuvarice da bi uveo štednju u Narodnu banku Srbije. Kupio je automate, verovatno, zbog provizije, jer oni koji prodaju automate, znate kako radi G17. Pazite, reprezentacija na nivou 2007. godine: JP ''Elektromontaža Srbije'', planirano 14,8 miliona, skoro 200 hiljada evra, a utrošeno 13,2 miliona. Uštedeli. Podatak za direktora, kolika mu je bila reprezentacija, nije iskazan. JP ''Jugoimport'', a vi svi znate čiji direktor tamo sedi, G 17, DS-a i redom, iz Vlade, ko je sada u ovoj koaliciji, u zemlji i inostranstvu – 24.352.793,00 dinara, 300 hiljada evra. Direktor je, pri tom, potrošio 1.956.581,00 dinara, skoro 20.000 evra. Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, čini mi se da je skoro dobio novog direktora, Mićko će imati mogućnost da se po pitanju reprezentacije vrlo dobro snađe, jer su sredstva velika, neće morati baš puno da se ograničava, planirano je 10 miliona. Zamislite, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva – 10 miliona je planirana reprezentacija, a prvačići plaćaju udžbenike, plaćaju sve. To je 13.000 evra. Potrošeno je 5.700.000,00 kaže, nisu u mogućnosti da nam dostave podatke koliko je direktor utrošio za reprezentaciju. Agencija za osiguranje depozita. Recite mi, molim vas, šta će toj agenciji reprezentacija? Razumem, kafe, sokovi, stvarno ne razumem, objasnite vi, šta će ovoj agenciji reprezentacija. Gospodin Batić govori o 130.000 evra. Ovde kažu, planirano je 2,5 miliona, a utrošili su 1.804.000,00. Vi se sećate da sam vam rekao i za plate, bez obzira na to što smo dobili podatke, da ti podaci nisu istiniti, falsifikovani su, i rekao sam vam da sigurno znam za dva javna preduzeća. Danas ste čuli za jedno, a to je Aerodrom ''Nikola Tesla'' i Bojan Krišto, a postoji još jedno preduzeće za koje sigurno znam da je falsifikovalo izveštaj; formalno jeste tolika plata, ali koliko uzima, to je sada druga stvar. Prema tome, to je falsifikat. "Službeni glasnik", koliko se meni čini, to je Sloba Gavrilović. Hteli su da ga se oslobode, jer su im njegove usluge bile nepotrebne, čak i štetne, pa ga poslali na mesto direktora, a reprezentacija – 6.576.153,00 dinara. Agencija za privatizaciju, ljudi moji, oni iovako uzimaju procenat od svake prodaje, još ste im omogućili reprezentaciju. Šta će njima reprezentacija? Da, ne odvajaju od usta, dobro zapažanje. Molim vas, 6.273.839,00 dinara, a da li znate kolike su to pare, koliko je to plata, koliko je to kvadrata stanova, koliko obdaništa može da se izgradi, šta sve može za ove pare da se uradi, a vi tvrdite kako ćete štedeti, kako ćete voditi računa o svakom dinaru! Agencija za privredne registre, oni se namlatiše para, kad god treba da izvadite neki dokument ponovo, jer ne priznaju nijedan, 1.800,00 dinara, koliko me sećanje služi. Stalno neke preregistracije, neki zahtevi, stalno nameštaju da moraju ta dokumenta da se vade. Agencija za privredne registre – 2.595.961,00 dinara. Tanjug – planirano je 8 miliona, 100.000 evra. Gospođo ministar, pogledajte kolika je prosečna plata, 250 evra, pa podelite to sa 250 i pogledajte koliko je to plata. RATEL, šta će njima, gospodine Batiću, šta će njima reprezentacija? Oni su se bar namlatili deleći frekvencije i kapom i šakom, uz dobru proviziju, ništa nije bilo za džabe. Planirano je 5.900.000,00 i oni su uštedeli, 4.427.539,00 dinara. Agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Ovde je provizija na svakom koraku. Šta će njima? Postavite pitanje, šta će njima reprezentacija, šta će im ovolika reprezentacija? 1.154.101,00 dinara. Pazite, oni vode računa, kažu, pravo na korišćenje reprezentacije ima samo direktor Agencije, za potrebe Agencije. Kakve su to potrebe Agencije? Pošta, JP PTT – planirano 55 miliona, a utrošeno 42.106.000,00 dinara; direktorje bio izuzetno skroman, svega 504.000,00. Direkcija za železnice, direktan budžetski korisnik, nema poseban fond, direktor je utrošio svega 245.839,00 dinara. JP ''Srbijašume'', ovo je neverovatno, ljudi moji, da li je ovo moguće, utrošeno je 47.839.345,00 dinara; 28 direktora čine rukovodstvo preduzeća i oni koriste sredstva za reprezentaciju. Ljudi moji, šta vi mislite? 28 direktora, 48 miliona, o čemu mi sada da pričamo? Da li vi vidite koje su ovo pare? Ona varvarska plemena, kada su upadala u nečije zemlje, ostavljala su bar nešto da nikne za iduću godinu, a vi to do temelja uništavate i pljačkate nemilice. JP ''Železnice Srbije'', planirano u visini od 0,5%. Ne kažu koliki je iznos, da mi izračunamo koliko je to 0,5%. Direktor je i ovde bio skroman, svega 428.000,00 dinara, pola miliončeta. ''Jat ervejz'', taj nije dostavio, 17.319.000,00 dinara. Preduzeće za telekomunikacije, Telekom Srbije, ljudi moji, stvarno moram da uzmem vodu (narodni poslanik pije vodu), 73.853.000,00 dinara, au, ljudi moji! Elektroprivreda Srbije – 22.300.000,00 dinara, Građevinska direkcija Srbije, 2.983.000,00 dinara, ''Putevi Srbije'' – 16,3 miliona, sitnica. RTS – 25 miliona. "Transnafta" ima sedam miliona i 400, a ukupno je to – 530 miliona 729.638 dinara. To je sitnica za vas, sitnica. Vidim ja da vi iz ''žutog preduzeća'' računate da ima još. Nažalost, vas ništa nije sramota – e, to je problem. Problem je što vas nije ništa sramota i ničega se ne stidite, a sve je ovo od gladnih usta, od građana Srbije. To je problem s kojim ova država mora da se suoči i mora da reši. To je jedino moguće na novim izborima. Džabe vam štaka, jer kad svi podaci dođu do građana Srbije, otići ćete vi tamo gde vam je mesto. (Predsedavajući: Vreme.) Zato, gospođo ministar, sada povedite računa o ljudima koji moraju da se brinu o ovima koji će doći tamo gde im je mesto. Hvala vam i oprostite što sam prekoračio vreme.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću pokušati ministra da ubedim, da probam da ga ubedim, još jednom, da se prihvate ova četiri amandmana DSS-a na glavu 7 Predloga zakona o uređenju sudova. Mi smo, zaista, dali kompletno rešenje, opet napominjem, ne samo rešenje koje je u zakonima država EU, nego čak i svetski standard, što potvrđuje i odbijanje onog mog prvog amandmana na član 77. Vlada je u odgovoru odbila taj amandman, a kasnije je na isti način odbila i ostale amandmane. To je kompletno rešenje, a ne samo naziv. Ovde je nekoliko kolega reklo da je to, formalno, naziv, odnosno nije sudska straža, nego je policija. Ne radi se samo o nazivu, nego se radi i o suštini, jer se daju veće nadležnosti, govori se i o pravima tih ljudi, o odgovornosti. Govori se i o tome kako oni treba da budu obučeni. Znate, kada imate čoveka koji dođe obučen u obično odelo, niko ne zna šta je on tu. Uniformisano lice, čak, zna da bude i preventiva. Spominjani su ovde slučajevi iz ranijeg perioda, znate, kada se dođe u sud, obično se dođe pod nekom vrstom stresa. Znači, to nije situacija u kojoj možemo biti opušteni. Uniformisano lice je, čak, i vrsta preventive, i to se dobro zna. Znači, dali smo predloge kako da bude, odnosno dobili smo i od ljudi koji rade u toj službi predloge oko te opreme koju treba da imaju, ali su kasno stigli, kao i neke ideje koje oni imaju za korišćenje te opreme. U svakom slučaju, to je i o njihovim pravima, pa i o beneficiranom radnom stažu. Straža. Straža stoji ispred zgrade, to svi znaju. Ako hoćemo unutra da uđemo, straža ne da da se uđe i izađe, čuva objekat, ako hoćemo da gledamo unutra, evo generala Delića, pa, unutra je požarni. Mislim da bi onda možda trebalo da napišemo – pravosudna straža i pravosudni požarni. Smatram da je ovo daleko bolje rešenje. Ja se nadam da će poslanička većina to razumeti. U samom obrazloženju, šta je najnelogičnije? Na kraju se kaže da će Ministarstvo pravde uzeti u obzir rešenja predložena u amandmanima narodnih poslanika na čl. 77. do 81. To su ova četiri amandmana, pretpostavljam, koje su dali poslanici DSS-a. Pre toga, kaže se da će obezbeđenje nosilaca pravosudnih funkcija i osoblja u pravosudnim organima biti regulisano posebnim zakonom. Mi znamo da je praksa da se, uglavnom, u ovakvom zakonu o uređenju sudova i taj deo reguliše, što u ovom trenutku nije moguće, imajući u vidu odredbe Zakona o policiji, kao i o unutrašnjoj organizaciji i ovlašćenju policijskih službenika. Kako god uzmete, opet ćemo biti neefikasni, a priča se o efikasnom radu Parlamenta. Ako se ne usvoje ovi naši amandmani, znači, biće donet, kako najavljuje Ministarstvo, poseban zakon, gde će biti uređena ova oblast, pa će onda morati da se vrše izmene i dopune Zakona o policiji. Moraće da se vrše izmene i dopune i ovog zakona, jer će onda čitava ova glava 7 biti višak u Zakonu, zbog toga što će sve to biti regulisano drugim zakonom. Onda će ova glava 7 – obezbeđenje suda, biti višak. Ako sada prihvatimo ova četiri amandmana, sve što treba da se uradi, jeste da se naprave izmene i dopune Zakona o policiji, što Ministarstvo može da uradi, i ništa više. Ovako, ako pravimo poseban zakon, moraćemo da menjamo još dva zakona. Kako hoćete. Mi stojimo na stanovištu da je ovo kompletno rešenje, koje potpuno sve to reguliše – pričamo o efikasnijem radu Parlamenta, pričamo o manjem trošenju novca. Ovde se priča o Parlamentu kao o nekoj crnoj rupi. Mi kažemo – evo vam jedno rešenje koje je potpuno proevropsko, potpuno po standardima kakve imamo svugde u svetu. Vi kažete – ne, mora poseban zakon. U redu, donesite ga, ali ćemo raditi više i trošiti više novca poreskih obveznika. Ovo je rešenje koje je potpuno prihvatljivo. Znači, od dana stupanja na snagu, u sudovima će biti bolja situacija, moći će bolje da se obezbedi sud, biće više mogućnosti za efikasniji rad suda i za efikasniji rad sudija. Ovako, imaćemo i dalje neku nazovipravosudnu stražu, imaćemo i dalje ne baš prijatne situacije u sudnicama, dok jednog dana ti zakoni ne dođu na red. Mislim da je bolje da prihvatimo ove amandmane, pa da izmenimo Zakon o policiji. Posle toga će biti sve uređeno onako kako treba. Još jednom vas pozivam da prihvatite ova četiri amandmana DSS-a.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa ministarka Malović, pa narodna poslanica Donka Banović. Vi želite reč povodom povrede Poslovnika. Onda, prvo narodni poslanik Petar Jojić, pa narodna poslanica Donka Banović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, ja se u potpunosti slažem s vama da je pitanje uređenja sudske straže jedno od, možda, najznačajnijih pitanja što se tiče organizacije rada samih sudova. Nažalost, negativni primeri u prošlosti, koji se odnose na ubistvo dvojice sudija, jedan od njih je bio i predsednik suda, zatim brojne dojave bombi koje su se dešavale u sudovima širom Srbije, bekstva koja su se, takođe, dešavala u sudovima Srbije, s pravom su stavili ovo pitanje u fokus. Ministarstvo pravde je dosta radilo na ovom pitanju. Nažalost, moram da kažem da smo na neki način bili i dalekovidi, jer smo još u budžetu, rebalansu budžeta za 2007. godinu tražili dodatna sredstva za finansiranje sudske straže i pribavljanje određene opreme koja im je potrebna. Od 2007. godine se štošta uradilo na tome. Prvo, izvršeni su lekarski pregledi, jer, nažalost, sudski stražari se nisu primali uz adekvatne lekarske preglede. Zaključen je ugovor sa MUP-om. Nažalost, moram ovom prilikom da vas obavestim da se do 2007. godine, od ukupnog broja sudskih stražara koji su primljeni, ustanovilo da 10% njih ima psihopatska oboljenja. Sada, bilo koji od njih da se primi, mora da prođe određenu lekarsku kontrolu koja važi i za pripadnike MUP-a. Takođe, pribavljena je određena oprema koja je potrebna za sudske stražare, rendgen vrata, da ne nabrajam sve što se podrazumeva, da bi se vršila kontrola ulaska. Zašto ove amandmane nismo prihvatili i zašto je obrazloženje Vlade ovakvo kakvo ste dobili? Ministarstvo pravde razmišlja da uvede posebnu službu, da li će se ona zvati sudska policija, ili će biti drugačiji termin, ne mogu ovom prilikom da se izjasnim, ali svakako razmišljamo da ovlašćenja te buduće organizacione jedinice budu mnogo šira nego da se svode na to da obezbeđuju ulaz u sudsku zgradu. Ovlašćenje će se odnositi, ono o čemu sad razmišljamo, na obezbeđenje samih sudija i tužilaca, nosilaca pravosudnih funkcija i sudskog osoblja. Uradili smo analizu izvršenja i videli da su postupci izvršenja dosta usporeni, upravo zbog odsustva asistencije MUP-a, naravno, i zbog drugih razloga. Razmišljamo da jedno od ovlašćenja te buduće organizacione jedinice bude i pitanje izvršenja. Drugo je pitanje dovođenja okrivljenih. Ako govorimo o racionalizaciji troškova, a danas je o tome bilo mnogo reči, Ministarstvo pravde razmišlja o tome da prilikom dovođenja okrivljenih, upravo, i to bude nadležnost te buduće organizacione jedinice, jer, za sada, sudovi to plaćaju zatvoru. Tako je urađeno, to je birokratija, ne može da se promeni, ali nam je sve to motiv da na jedan dalekosežan način uredimo pitanje sudske straže, ili sudske policije. Sve primedbe koje su iznete i amandmani koji su predloženi na ovu glavu Zakona o uređenju sudova biće razmatrani od Ministarstva pravde i u toku naredne godine ćemo imati propis za koji mislim da će na daleko bolji način urediti ovo pitanje. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je četiri minuta.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, poštovana ministre Malović, hoću da vam zahvalim na obrazloženju, a vaše obrazloženje je bilo povodom amandmana koje su poslanici DSS-a podneli na glavu 7, a to je obezbeđenje suda. U toj glavi ima ukupno pet članova, a mi smo podneli četiri amandmana, dakle, predviđamo izmenu četiri člana od ukupno pet. U obrazloženju stoji da ćete vi, prilikom izrade tog novog zakona o obezbeđenju suda, uzeti u obzir i ove amandmanei naše primedbe, što je za pohvalu. Međutim, nisam razumela zbog čega to sada nije moguće uraditi, u okviru ovog zakona. Ako već i sam zakon nosi naziv ''uređenje sudova'', a svi smo se složili da je bezbednost u sudu jedna od najvažnijih stvari trenutno, zbog silnih problema, zaista treba urediti i tu oblast. Opet, mi iz DSS-a ne vidimo zbog čega se ovo ne može urediti i ovim zakonom. Ako kasnije, vi i MUP, odlučite ili smatrate da ovo nije dovoljno sveobuhvatno rešenje, ne vidim smetnju da, eventualno, izađete pred Skupštinu s novim predlogom zakona koji bi se zvao – obezbeđenje suda. Konkretno sam se javila povodom amandmana kolege Aleksandra Pejčića, i to je član 81. Radi ilustracije zašto je Aleksandar Pejčić podneo ovaj amandman, pročitaću član 81, pa ćemo videti da je taj član prilično uopšten i veoma pojednostavljen. Član 81: "Na zasnivanje radnog odnosa i na prava, obaveze, ocenjivanje i odgovornost pravosudne straže primenjuju se propisi koji uređuju radne odnose državnih službenika i nameštenika, ako ovim zakonom nije drugačije određeno". Dakle, veoma važna oblast, koja se odnosi na zapošljavanje i pravo pripadnika sudske policije, od trenutka kada zasnuju radni odnos, pa do toga da se mora doprineti, ali kroz zakon, i to mi predlažemo ovim amandmanom, njihovoj većoj socijalnoj sigurnosti. Šta sve sadrži amandman kolege Pejčića? Upravo one stvari o kojima ste vi ovde govorili, da se u državnu službu za službenika sudske policije može primiti lice koje, osim opštih uslova za prijem, ima i posebnu zdravstvenu sposobnost. Sad ste nam rekli, zaista verujem da ste na osnovu istraživanja došli do podatka da je preko potreban lekarski pregled, koji se, očigledno, ranije nije radio. Pretpostavljam da takvi ljudi nikad ne bi bili primljeni u službu, pa, da se to ne bi događalo do donošenja tog novog zakona, možda bi bilo dobro da prihvatite ovaj amandman. Dakle, pored opštih uslova, neko ko konkuriše da postane službenik sudske straže mora da ispunjava i zadovoljava uslove posebne zdravstvene sposobnosti, i to na osnovu nekog pravilnika koji bi Ministarstvo pravde i MUP izradili. Onda, službenici sudske policije se postavljaju u posebna zvanja, obeleženi su odgovarajućim oznakama, a za vreme službe nose posebnu odeću, službenu legitimaciju i značku. Onda, da se službenicima, zbog težine i prirode posla, svakih 12 meseci provedenih na radnom mestu računa kao ... (Predsedavajući: Četiri minuta i 30 sekundi.) ... 16 meseci staža osiguranja, da imaju i beneficirani radni staž. Svi imate ovaj amandman kolege Aleksandra Pejčića, tako da možete videti koliko su on i DSS nastojali da se ovde precizno definiše položaj službenika sudske straže. Opet ponavljam, ne želim da prekoračim vreme, mislim da nema nikakvih smetnji da usvojite ova četiri amandmana i tako tu oblast, već u ovom zakonu, precizno definišete. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pre svega bih vas podsetila na dva amandmana koja je Vlada usvojila. Prvi amandman je kolege Saše Maksimovića, koji glasi – sudska vlast pripada sudovima i nezavisna je od zakonodavne i izvršne vlasti. Drugi amandman je podnela LDP, putem Kenana Hajdarevića, Slobodana Maraša i Judite Popović, koji glasi – zabranjen je i svaki drugi uticaj na sud i pritisak na učesnike u postupku. Ukoliko se uzme u obzir da su ovi amandmani usvojeni od strane Vlade, onda čudi zašto nije usvojen amandman LDP-a koji smo podneli kolega Nebojša Ranđelović i ja. Amandman glasi ovako: ''U članu 82. stav 2, reč "treba" zamenjuje se rečju "moraju". Kada se pročita taj član 82, pojasniće se zašto je taj amandman celishodan i zašto poboljšava ovaj član Zakona, odnosno njegov stav 2.Kaže se – sredstva za rad sudova treba da obimom i prilivom održavaju nezavisnost sudske vlasti i omogućavaju uredan rad sudova. Dakle, mi smo samo ovu reč "treba" zamenili rečju "mora". Velika je razlika između toga da li nešto treba da se uradi, pa ako ne mora, onda se ne uradi, nego kada se nešto mora, onda je to sasvim neka druga priča. Na ovaj način mi smo, faktički, ostavili mogućnost izvršnoj vlasti da svaki put ceni da li ima dovoljno sredstava koja bi usmerila na rad sudova. Zašto je to veliki problem? Zato što je, mislim da ćete se svi složiti sa mnom, ekonomska sigurnost bitan preduslov za nezavisan i samostalan rad sudova. Podsetila bih vas na jedan period rada sudova, odnosno rada kompletnog pravosuđa, devedesetih godina, kada je položaj sudija zaista bio na niskim granama, kada je izvršna vlast delila sredstva sudovima kako je našla za shodno, u skladu s ovom rečju "treba", kada su sudije, što se plata tiče, bile u rangu policajaca pozornika. Ta situacija se u međuvremenu promenila. Dakle, sudije sada imaju relativno dobra primanja. Međutim, ne iscrpljuje se nezavisnost i samostalnost rada sudova samo u primanjima sudija. Ima tu daleko više činilaca koji utiču na nezavisnost i samostalnost rada. Podsetila bih da je to i onaj deo radnika, službenika, koji opslužuju rad sudija, bez kojih nema pisanja odluka na vreme, bez kojih nema tačnosti, bez kojih nema neke preciznosti koja se zahteva u radu sudija, pa onda imamo situacije da se odluke pišu sa zakašnjenjem od više meseci, da se gube sudski predmeti, da sudske pisarnice ne rade ono što im je u opisu poslova, da overe ne rade, jer, jednostavno, nemaju dovoljno radnika, da je zemljišna knjiga, faktički, paralisana. Kao primer, navela bih, recimo, zrenjaninski Opštinski sud. U vreme ranijeg ministarstva pravde, dakle, od aprila, zrenjaninski Opštinski sud je ostao bez 40 radnika. Naime, više godina unazad zrenjaninski Opštinski sud je primao radnike na određeno vreme. Dakle, ti ljudi nisu bili na stalnom radu u Sudu i nekim novim merama tzv. štednje, neke linijske, dobro neosmišljene štednje, ti ljudi su ostali bez posla, a to je dovelo do neke vrste paralize rada Opštinskog suda u Zrenjaninu. Imamo situaciju da u pisarnicama nema dovoljno radne snage, da u pisarnicama rade pripravnici, umesto da rade ono za šta su primljeni kao pripravnici, da ''zemljišna knjiga'' u Zrenjaninu već danima ne otvara Veliku salu u kojoj stranke mogu da izvrše uvid u zemljišno-knjižne uloške. Imamo situaciju da se na overu bilo kog akta, ugovora, sporazuma, u Sudu čeka satima. Imamo situaciju da se predmeti ne izvršavaju, iz tog razloga što je pisarnica izvršnog odeljenja prenatrpana, a isto se odnosi i na ostale pisarnice. Dakle, to je primer jedne neskladne, neuviđajne, neprimerene štednje, koja je nedopustiva. Ukoliko zaista postoji ozbiljna namera da se pravosuđe, kao treća grana vlasti, pojavi kao samostalno, nezavisno, ne bismo smeli da dozvolimo da izvršna vlast ima diskrecionu ocenu da li će i kako će sredstva iz budžeta da usmerava prema sudovima, tužilaštvima i ostalima. Konkretno, sada govorimo o uređenju sudova. U stvari, onaj ko ima vlast nad novčanim sredstvima, ima vlast i nad onim kome se ta sredstva usmeravaju. Prema tome, ovom jednom rečju: "moraju", mi bismo izbegli svaku moguću, neželjenu situaciju da se u jednom momentu neka sredstva uskrate sudu, s obrazloženjem da u budžetu nema sredstava. Malopre smo čuli veoma iznenađujuće cifre koje, upravo, govore o tome kolika je javna potrošnja u Srbiji, i to neracionalna javna potrošnja, pa ne bi trebalo da pravosuđe, odnosno sudovi snose posledice te neracionalne javne potrošnje. Ne bi trebalo da postoji dilema između toga da li izvršna vlast treba ili mora da usmeri sredstva prema sudovima, a posebno bih napomenula da ni sudovi nisu paraziti, sudovi zarađuju putem taksa, koje nisu toliko male, pa se i tim taksama puni budžet. Iz tog razloga, smatram da je celishodno i potrebno da ta nezavisnost o kojoj pričamo ne bude deklarativna, nego sadržinska. Mislim na sudove.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Dragan Šormaz. Da li još neko želi da učestvuje u raspravi u pojedinostima povodom ovog amandmana?
Samo mogu da nastavim gde je gospođa Judita stala. Naravno, podržavam ideju, zamisao i sve što je ona rekla, ali, da bi se realizovalo ono o čemu je ona pričala, nije dovoljno da se samo jedna reč zameni, da se izbaci reč "treba", a ubaci reč "mora". Mislim da je problem daleko veći. Mi već nekoliko godina oštro zastupamo stav da ukoliko želimo da nam sudovi budu samostalni i nezavisni, da bi to bio uslov da rade po Ustavu i zakonu, onda mora da postoji nešto što se zove pravosudni budžet, nad kojim neće ni Vlada, niti bilo ko da drži ruku i da određuje, na kašičicu, koliko će da ide. Stičem utisak da se neki pokušaji u tom pravcu prave preko Visokog saveta sudstva, ali mislim da to u ovih nekoliko odredaba, od člana 82. do 86, nije na dovoljno precizan način izraženo. Moram, radi javnosti, da otklonim jednu dilemu koja može da se pojavi, s obzirom na odgovor koji je povodom ovog amandmana dala Vlada. Naravno, svi u ovoj zemlji treba da dele sudbinu ekonomske situacije i socijalne krize, ali imali ste prilike malopre da slušate gospodina Todorovića i videli ste da ovi o kojima je iznosio podatke nemaju nameru da dele situaciju i da na neki način saučestvuju u raspodeli, ako bi se moglo reći, tereta ove krize. Još ne znamo šta je to svetska finansijska kriza u Srbiji, a nadam se da ćemo taj odgovor dobiti do kraja 2009. godine, jer, koliko vidim, vi od tih nekoliko reči pravite propagandni hit, po sistemu – imamo karatistu - crni pojas sedmi dan, imamo karatistu - crni pojas peti dan i imate mene, koji imam samo kaiš, i sada ja treba s njima da se bijem. Eto, to je ta priča. Todorović vam je čitao o ovim karatistima sedmi dan crni pojas – po stotine miliona, 50, 60 miliona za reprezentaciju, jadnici ne mogu da se najedu pljeskavice, a ovamo ljudi nemaju ni za hleb. Ta priča o podeli socijalne krize itd. i ekonomske situacije, ne stoji, to moram da vam kažem. Ta priča, apsolutno, ne stoji, a nije ni čudo, pošto se vi ničega ne stidite. Možete da glasate iz Soluna, iz Bodruma, možete da kradete mandate, što vam je problem da ukradete pare!? To je najmanji problem. Kako obezbediti tu ekonomsku, ne mogu čak ni reći nezavisnost, niti samostalnost, nego primerenu udaljenost pravosudnog budžeta u odnosu na opšte stanje u društvu? Verovatno tako što bi se pronašao odgovarajući procenat učešća pravosudnog budžeta u javnoj potrošnji. Kako se javna potrošnja pomera, tako da se pomera i taj iznos, primenom tog procenta učešća, uz sve rizike koje nosi takav način određivanja ukupnih sredstava. Međutim, moram da vam skrenem pažnju, malopre ste nam pričali o čemu ćete da razmišljate povodom ovih amandmana. Mislim da ne bi bilo dobro da razmišljate, nego bi bilo dobro da nešto uradite. Ako mislite da ta vaša buduća pravosudna straža, u novom konceptu, pravosudna policija ili pravosudno obezbeđenje, asistira prilikom izvršenja van suda, onda ste pogrešili. Za primenu sile i obezbeđenja, da ne bi došlo do nekih nemira, jedino je ovlašćena prava policija. Sada ću da vam kažem koliko se vi ne uklapate u te evropske standarde. Vidite kako je u Hagu. U Hagu postoji pritvorska jedinica u Ševeningenu i postoji Sud, nalazi se na Čerčilovom trgu. Tamo je straža UN-a, u sudu je straža UN-a. Kada voze pritvorenika, to radi holandska policija, ne radi straža. Morate da shvatite da je zgrada suda svojevrsno eksteritorijalno područje, kao i svi koji rade rade na tom prostoru, i vi taj prostor treba da obezbedite, da bi se normalno odvijalo suđenje. Tu završite posao, nemojte da širite dalje, dobićete onda i drugu situaciju, da ćete putem tendera da ustupate poslove obezbeđenja. Kada DS pokušava da bude mnogo pametan, onda strada narod. Primenite rešenja koja već postoje i koja su prihvatljiva. Isto tako, pošto neću da se javljam povodom sledećih amandmana, u vezi s troškovima, pa, molim vas, sve troškove suda možete da svedete na takse, na sudske takse, a ne da ministar propisuje posebne troškove za aktivnosti suda. Po meni je to neprimereno. Za sve može da se pronađe matematika, kako putem taksi da se iskaže, ili putem paušala, što nije problem. Samo da vam skrenem pažnju na još jednu stvar. Teško onoj državi u kojoj sudski pisar falsifikuje. Samo da vas podsetim, meni se čini da ste vi član RIK-a, pa, RIK je podneo krivičnu prijavu protiv ljudi koji su tokom prethodne izborne kampanje overili izjave nekih lica koja podržavaju neku izbornu listu, a kasnije se ustanovilo da su to umrla lica. Molim vas, ako se to dešava u sudu, o čemu onda mi pričamo? Ako sudija Vrhovnog suda presudi i onda, posle dva dana, čuje da je iz pisarnice izvađena njegova presuda, da su se drugi potpisali i otišlo dalje, o čemu onda mi pričamo? O putu u Evropu? O tom putu u Evropu pričajte vašoj deci itd., na vašim marksističkim kružocima, ali nemojte nas da lažete. Tako nešto ne vodi u Evropu, ni u Atlantik, ne vodi nigde, a nama je potreban red, ni zbog Evrope, niti zbog Atlantika, nego zbog normalnog života u Srbiji. Ako želite da regulišete pravosuđe, dajte normalne odredbe. Malopre ste nas zamajavali s nekim podacima o tome da ste postojeću stražu pregledali, pa je 10% pokazivalo neke psihičke probleme. Koliko sudija pokazuje psihičke probleme? Što njih ne vodite na preglede? Šta da pričamo o ovim sudijama koji donose telefonske presude? Oni imaju psihičkih problema, ili imaju materijalnih problema? Šta bi sa ''stečajnom mafijom''? Veliki broj sudija je na slobodi sada. Beše i onaj "halo, ljubavi" na suđenju, diže mobilni telefon i kaže – halo, ljubavi, imam trenutno neko suđenje i boli me zub, šta već reče. Sada taj sudija treba da bude neki autoritet. Ko može njemu da zaštiti autoritet, ako je on, kao pojedinac, srozao svoj autoritet? Zašto bi neko u nekoj sredini poštovao nekoga zato što je on, navodno, sudija, a on pokazuje te sklonosti? Gde sam tu ja? Agde sam tu ja, kako reče onaj? Molim vas, ako hoćete da rešavamo probleme, hajde da rešimo, prvo, pitanje uzroka, a ne da se bavimo posledicama. Mi se osam godina bavimo posledicama, a nikako da otklonimo ono što je uzrok. Zbog toga, nemojte da se čudite. Znam da se vi ničega ne plašite, ali se ničega i ne stidite. To je problem. Sve može kod vas, i krađa mandata, i preglasavanje, i Bodrum, i Solun, i reprezentacija, i ovo i ono, terate vi to sve. Ovim zakonom nećete obezbediti samostalnost sudstva. Zašto? Zato što će o sredstvima za rad donositi odluku Vlada. Kako će ona da donosi odluku? Činjenicom što će da predloži neki budžet i činjenicom da će nekritička većina da podigne ruke, doduše, sad je nova elektronika, da pipne zeleno dugme i rešen je problem, ali nije rešen problem sa gledišta uzroka, a sa gledišta uzroka vi i ne želite da rešite problem, nego da sudija bude zavisnik. Od koga? Od sedišta DS-a, i kraj priče. Zašto Petrović nije ministar pravde sada? Zato što je završio posao puštanja ''stečajne mafije'' na slobodu. ''Stečajna mafija'' je na slobodi samo zahvaljujući njemu, zato što je on uslovljavao. Dobar broj primeraka ''stečajne mafije'' se učlanio u neku novu stranku, koja im garantuje da neće biti u zatvoru, da će sve ići kako treba. Naravno da znam, jer imam informacije iz ćelije gde su ležali. Ležali su u ćeliji i znam šta su pričali, znam da je onaj Kljajević, kako beše, maltene, vežbao na vratima, gađao moju sliku, kao, ja sam kriv što je on u zatvoru. Nisam ja kriv, krive su epske pesme koje je pisao. Svima nam je slao epske pesme, sećate se. Molim vas, kako vi taj problem možete da rešite? Vi možete samo da ga zamaglite. Eventualno, neko ko prati ovaj prenos, ili ovi koji prate prenos, znaju sve to, ali, verovatno, računate na one koji će da pročitaju novine. Ili, sinoćni Dnevnik. Sinoć je na Dnevniku bilo priče o nekim stvarima o kojima Skupština nikada nije ništa progovorila, ali vi ste napravili prilog kako da se dezavuiše Skupština, a da terate vaše kako hoćete preko medija. Zapamtite jednu stvar, građani u Srbiji sve više gledaju Drugi kanal, gledaju prenose sednica Narodne skupštine, zato što je to jedan mali ventil gde može da se čuje šta se dešava u Srbiji. Toga nema u novinama, nema u drugim televizijskim emisijama, ima samo ovde, i Skupština Srbije je najveći utisak, i to bolni utisak građana Republike Srbije. Nije nama baš tako lako da iznosimo ove mračne podatke i mračna predskazanja koja su se nadvila nad Srbijom. Ne radimo mi to iz zadovoljstva, nego da upozorimo građane, da shvate šta radi Demokratska stranka, koja se ničega ne stidi, apsolutno ničega, nema stida. Znate šta kažu poslanici DS-a – ne odlučuje na izborima to ko kakav program ima, nego mediji, koliko je ko lep, da li je odelo od 1.500 evra ili 250 evra, da li su cipele od 500 evra ili od 150 evra. Mi ovde pričamo i molimo sve građane da gledaju Drugi kanal, prenos iz Narodne skupštine, da shvate, kada se pojavi ''Špirtosanin'' na televiziji, uglađen, umackan, pa skupi ručice, pa ovako, onako, pa, blagi osmeh itd., laže vas, građani. Treba da dođe prirodan, onakav kakav jeste, prema svom guberu, koji se razvukao, a taj guber treba da odgovara potrebama i prilikama u Republici Srbiji, jer jedino tako možete da shvatite – sit gladnom ne veruje. Zapamtite, građani Republike Srbije – sit gladnom ne veruje. Svi ovi lepi, namazani, doterani, koji pričaju na engleskom jeziku o elementarnim stvarima, to rade da bi vas prevarili po ko zna koji put. Onda reče ovde – mi smo pobedili. Jeste pobedili, ali narod nije pobedio, narod nam osiromašio, ne zna gde mu je granica, ne znamo ništa, svi su zbunjeni. Znam da vas iritira moja rasprava, ali upravo pričam da bi narod video kako vas to pogađa, kako vi kažete da je sve lepo, mazno, fino. Idite u narod, pa kažite da je mazno i fino, vi iz DS-a; nemojte da im se obraćate preko novina i preko televizije, idite u sud, pa objasnite sudijama kako će biti bolje stanje kada se donese ovaj zakon. Neće, sudije, biti bolje stanje, nego treba da vas uplaše ovim zakonom, sve će da zavisi od DS-a. To je poruka ovog predloga zakona. Zato nećemo da podržimo ovo. Zato kažem gospođi Juditi, amandman je, u pogledu razloga zbog kojih se predlaže, opravdan, ali ''treba'' i ''moraju'' nije izmena koja će DS da natera da poštuje nezavisno i samostalno sudstvo. Neće. Pa, oni se po hodnicima hvale, šta ćete vi, radikali, na sudu, naši su sudovi. To treba građani Srbije da znaju. Ničega se ne stidi DSS.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, da ispravim uvaženog kolegu Krasića, mislio je na DS, a ne DSS. Javio sam se zbog obrazloženja gospođe ministra o ova četiri amandmana DSS-a. Podržavam amandman uvažene koleginice, ali sada nam je tek jasno da vi, u stvari, još uvek ne znate šta je to konačno rešenje, da vi sada razmišljate o tome i želite, ne sporimo da želite, da se čitava ta oblast bezbednosti u sudovima reguliše na dobar način, ali ste ovde sad rekli neke stvari koje uopšte ne treba da uspore, ili da onemoguće da ova četiri amandmana budu usvojena, ako su već dobra. Oni daju rešenje dok vi ne nađete konačno rešenje, bolje nego što je sad. Definitivno je da ova četiri amandmana nude bolje rešenje nego što je sada. Valjda je bolje, dok vi ne donesete predlog novog zakona, da popravimo situaciju u toj oblasti. S druge strane, taj zakon vam neće moći da sadrži neke stvari koje ste ovde rekli, recimo, izvršenje. Pa, ne možete vi sa sudskom policijom da idete na izvršenje, to se nigde ne radi. Reći ću vam primer iz prakse. Imam dva najbolja prijatelja, ne mogu da ih razdvojim. Jedan od njih je radio kao sudski izvršitelj. Išao je u jedno selo u okolini Smedereva, morao je da izvrši sudsko rešenje. Čovek je kupio kravu od drugog čoveka, a ovaj je tvrdio da ga je prevario, da to nije krava za koju su se pogodili. Sud presudi u njegovu korist i sada treba da vrati ovome kravu, a ovaj njemu novac; ovaj neće da otvori kapiju. Tu se dolazi, tu se vade sekire, vade se puške. Kakva, crna, sudska policija, tu mora da ide interventna jedinica. Ne možete u okviru sudske policije da pravite interventnu jedinicu. Nećete moći da dođete do tog rešenja, bez obzira na dobru nameru. Znači, sudska policija to ne može da radi. Gledamo svi ove filmove, pa vidimo kako su obučeni u uniforme sudski policajci u mnogim zemljama, u SAD-u, u zemljama EU, koju opremu imaju. Ne mogu da privode. Kako mogu da privode? Jedino ako to sad nekako regulišemo, pa da oni idu da privode, ali to je besmisleno, to radi obična policija, nema potrebe. Ovo što smo ovde rekli je jedno rešenje. Nađite novim predlogom zakona još bolje rešenje od ovoga koje smo dali kroz ova četiri amandmana, mi ćemo vas podržati ako ga nađete, ali nemojte da gubimo bezveze vreme. I ovako, i onako, mora da se vrši, kad se ovo usvoji, ako se usvoje izmena i dopuna Zakona o policiji, nećete moći da napravite sudsku policiju koja će vršiti sudsko izvršenje, asistenciju pri izvršenju sudskog... pa, to je nemoguće. To nije tako jednostavno. Ne znam koliko imate sudske prakse, ali ja sam iz sudske kuće. Meni je otac penzionisan kao sudija okružnog suda. Znam o čemu govorim. Verujte, nemoguće je, evo, dao sam ovaj primer, nemoguće je bez interventne policijske jedinice neka rešenje izvršiti. Kako ćete da napravite interventnu jedinicu pri sudskoj policiji, pa onda u svakom gradu od ovih koje ste predvideli? Pa, to je besmisleno. Imamo interventnu jedinicu u policiji, zašto bi se pravile dve interventne jedinice, opet se povećavaju troškovi?! Mislim da bi trebalo da razmislite još jednom, da prihvatite ova četiri amandmana, a kada nađete, kako kažete, sveobuhvatno, kompletno rešenje, nije sporno, uradite zakon, predložite, izvršićemo izmene i dopune, promenićemo Zakon o uređenju sudova i imaćemo sveobuhvatno rešenje. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i dr Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je dosledno podnela amandman na ovaj zakon o uređenju sudova, i to na ovaj član 86. Da biste razumeli o čemu se radi, volela bih da saslušate kako glasi ovaj član. Kaže: "Detaljnije uslove, visinu i način naknade iznosa koje stranke i ostali učesnici u postupku plaćaju za podmirenje troškova u sudskim postupcima propisuje ministar nadležan za pravosuđe". Dakle, ministar za pravosuđe i upravu je organ izvršne vlasti. Kao što je u amandmanu na član 82, takođe, napomenuto da je velika uloga izvršne vlasti u načinu finansiranja sudova, i u ovom slučaju mi vidimo tu veliku ulogu izvršne vlasti. Kako smo počeli sa zakonom, kako smo počeli sa posebnim isticanjem želje za samostalnošću i nezavisnošću sudova, malo pomalo, stižemo do kraja odredaba zakona i sve više se oseća uloga izvršne vlasti. Pomalo se oseća i arogancija vlasti, jer, ma koliko govorili o ravnopravnosti te tri grane vlasti, ipak je malo više u onoj izvršnoj, a ministar pravosuđa je u toj izvršnoj vlasti, odnosno u Vladi. Malopre sam zaboravila da vam pročitam obrazloženje amandmana, koji je odbijen, na član 82. stav 2. Zakona o uređenju sudova, gde se, posebno, deklarativno i jasno, izvršna vlast izražava o tome zašto može da raspolaže tim sredstvima u korist sudova. Dakle, o onom prethodnom amandmanu Vlada je dala obrazloženje koje glasi: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što bi prihvatanje rešenja iz amandmana značilo obavezu za budžet Republike Srbije, bez obzira na priliv sredstava u budžetu. Imajući navedeno u vidu, rešenje iz Predloga zakona je celishodnije''. Dakle, opet govori samo o tome, o neskrivenoj potrebi i želji izvršne vlasti da raspolaže tim sredstvima po sopstvenom nahođenju, često nalazeći obrazloženje da nema dovoljno sredstava u budžetu, da uskrati sredstva sudovima. Ovo samo dopunjuje našu primedbu na član 86, iskazanu ovim amandmanom, zato što ovde izvršna vlast opet uzima sebi za pravo, i to putem svog ministra, da odredi način, uslove, visinu te sudske naknade. Dakle, jednim perom se odlučuje o tome da li će se poštovati to ljudsko pravo, pravo na pravično suđenje. Ljudi se obraćaju sudovima, ne pro forme, ili radi lepote sudova, nego da bi ostvarili neku svoju pravdu. Ljudi su željni pravde. Međutim, ukoliko se ta naknada previsoko odredi, vi već na prvom koraku onemogućavate ljude da stignu do te pravde. Onda mi možemo da pričamo koliko god hoćemo o tome da treba da postoji pravično suđenje, da treba da se reformiše pravosuđe, da donosimo veoma dobre, reformatorske zakone. Nema nikakvog rezultata, jer čovek ne može ni da dođe do situacije da, eventualno, oseti tu pravdu na svojoj koži, da iskusi pravično suđenje. Naš amandman je veoma jasan što se toga tiče. Mi ostavljamo mogućnost ministru da odredi uslove i način visine naknade. Međutim, poboljšavamo član, jer tražimo da visina i način naknade, iznosa iz stava 1. ovog člana, ne smeju da ugroze pravo na pristup sudu. To je ono osnovno što je predviđeno i evropskim konvencijama, da ljudi, da građani Srbije imaju pravo da pristupe sudu. Ali, ukoliko je to pravo sadržano samo forme radi u zakonu, a ne prati ga i realna mogućnost da se zaista koristi tim pravom, ne može da se koristi, pogotovo ako su troškovi toliko veliki da prosečan građanin, s prosečnom platom od 20 - 30 hiljada dinara i još manjom penzijom, ne može da pristupi i traži tu pravdu pred sudom. Prema tome, ako se radi o nekoj socijalno odgovornoj vladi, a pretpostavljam da jeste, s obzirom na to da je reč o koaliciji DS-a, SPS-a i ostalih koji su to, inače, istakli kao poseban kvalitet, onda bi trebalo da vode računa i o ovoj posebnoj potrebi za pravičnim suđenjem. Pravično suđenje je, opet govorim o tome, moguće samo ukoliko čovek dođe do mogućnosti da to svoje pravo u sudu iskaže i traži da sud o njemu donese odluku. Kada se uzme u obzir obrazloženje Vlade o tome zašto ovaj amandman ne usvaja – zato što je odgovarajućim procesnim zakonima regulisano oslobađanje od plaćanja troškova sudskog postupka, onda ćete shvatiti zašto sam govorila o nekoj vrsti arogancije vlasti. Znamo mi da postoje procesni zakoni koji regulišu u kojim slučajevima učesnici u postupku mogu biti oslobođeni plaćanja određenih sudskih naknada. Znamo da se to, inače, ne primenjuje u sudu. Da li zato što predsednici sudova imaju određenu bojazan prema nadležnom ministarstvu, od nadležnog ministarstva, jer, podsećam, predsednici sudova, kao i sudovi, direktno zavise od odluke izvršne vlasti, da li će i koliko sredstava dobiti iz budžeta ili iz nekih drugih razloga?! Ljudi su u obavezi da plaćaju potpunu naknadu. Sudske takse su velike. Retko kada sudovi, odnosno država, odnosno izvršna vlast, preuzimaju na sebe taj teret pravičnog suđenja o kom govorimo. Građani su ti koji često te naknade plaćaju i u visini jednog frižidera, zamrzivača, veš mašine i slično, jer se ne radi o malim iznosima. To su respektabilni iznosi, pa bi bilo dobro da se razmisli o tome kako napraviti neku rezervu, kako osigurati da, bez obzira na to ko je nadležan ministar pravde i uprave, budu jasni i konkretni načini, konkretna merila kako će da se utvrđuje visina te naknade i uslovi njenog plaćanja. Dozvolićete, veoma je neprijatno ako država te svoje naknade, od građanina koji je tražio pravično suđenje, naplaćuje prinudnim putem.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u odnosu na amandman koji je predložila koleginica i ovlašćeni predstavnik, ispred svoje poslaničke grupe, SRS smatra da se mora strogo voditi računa o tome da se omogući građanima da pod normalnim i povoljnim uslovima ostvaruju svoja prava pred nadležnim sudovima. Iz prakse, a dobrim delom iz svojih saznanja, moram reći da su sudske takse ogromne i da ih treba smanjivati, da sudske takse treba da posluže pravosuđu da se poboljša materijalni položaj pravosuđa. Ranijih godina sam se zalagao za to da sudske takse idu u sudski budžet i da sudskim taksama raspolaže pravosuđe. Međutim, ono što je problematično u ovom predlogu zakona jeste da se krši Ustav, krše se odredbe Zakonika o krivičnom postupku, pogotovo ako se ima u vidu odredba člana 80, kao član 78. Vidite, u Predlogu zakona, član 78 – ovlašćenje pravosudne straže. Ova ovlašćenja nema ni policija. Zašto nema? Sada ću vam objasniti. Pravosudni stražar je ovlašćen da utvrdi identitet i razloge dolaska lica u zgradu pravosudnog organa. Po ovoj odredbi, niko ne sme ući u sud dok ne bude legitimisan i pretresen. Niko. Definicija norme tako glasi – po potrebi, pretrese lice i stvari, zabrani. Opet je u suprotnosti sa članom 32. Ustava Republike Srbije, a u suprotnosti je i sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku. "Pravosudni stražar je ovlašćen da upotrebi fizičku silu i gumenu palicu, a vatreno oružje – samo ako drugačije ne može da zaštiti ljudski život ili odbije napad na zgradu pravosudnog organa". Ovde je izostala jedna odredba, jedno ovlašćenje – da zaštiti sebe od napadača. Kako je ugrožen sudija, tako je ugrožen i stražar. Dakle, da odbije istovremeni protivpravni, neskriveni napad od sebe ili drugog. Kada dajete ovolika ovlašćenja sudijama, tužiocima, zamenicima, njihovim porodicama, onda morate da zaštitite i samog stražara. Tu je nedostatak ove odredbe. Međutim, ono što je vrlo problematično, to je da su odredbe ovog člana u suprotnosti s odredbama člana 79. Zakonika o krivičnom postupku. To je taj zakonik o krivičnom postupku koji smo pisali 2000. godine. To je odredba koja reguliše i daje ovlašćenja pripadnicima službe organa unutrašnjih poslova. Član 79, moram napraviti poređenje i tumačiti normu, kako glasi u Zakoniku o krivičnom postupku, a posebno kako glasi u Predlogu zakona. Vidite, u Zakoniku o krivičnom postupku je preciznije određeno, normirano i dato ovlašćenje. Organi unutrašnjih poslova, između, ostalog, imaju pravo pretresanja stana i lica. Da vidimo kako će stražar da pretresa ženu. Hajde da vidimo. Molim vas, ulazi žena za koju se sumnja da je samoubica, da je opasana bojnim sredstvima, bombama i oružjem, stražar joj kaže – skidaj se. Aman, čoveče, što da se skidam, mani se, to nije predviđeno u zakonu. Međutim, kad smo pisali Zakonik o krivičnom postupku, evo kako smo uredili ovu normu. Pretresanju stana i lica prisustvuju dva punoletna građanina kao svedoci. Žensko lice može biti pretresano samo od strane ženskog lica, a za svedoke će se uzimati samo ženska lica. Ima li ovde logike? Ima. Ima li ovde zaštite dostojanstva? Ima. Dalje, svedoci će se, pre početka pretresanja, upozoriti da paze na tok pretresanja, kao i da imaju pravo da pre potpisivanja zapisnika o pretresanju stave svoje prigovore, ako smatraju da sadržina zapisnika nije tačna. Šta sledi dalje? Pretresanje stana ili lica, dakle, sad govorimo o pretresanju lica u sudu, treba sprovesti obazrivo, uz poštovanje dostojanstva ličnosti i prava koja proističu iz Ustava. O svakom pretresanju stana i lica sastaviće se zapisnik. Hoće li sudska straža da obezbedi dva svedoka muškog pola, dva svedoka ženskog pola, hoće li sudska straža da sačini zapisnik i da li će taj zapisnik sva ta lica da potpišu? Ovo govorim iz sledećih razloga. Ova norma je neodređena, preširoko formulisana, dispozicija norme je, apsolutno, neprihvatljiva. Zašto? Često će doći do zloupotrebe ovlašćenja koja bi se davala sudskoj straži. Ovo iz razloga što samo prva rečenica ovog stava, koji daje ovlašćenje za pretres lica, govori o tome da on može da pretrese svako lice, i kad treba i kad ne treba. Tu je problem. Smatram da su ove norme i ova ovlašćenja neprihvatljivi. Smatram da obezbeđenje sudova treba da bude uređeno posebnim zakonom. Ali, da bismo imali adekvatno obezbeđenje u sudovima, moramo imati školovane ljude koji će obavljati funkciju straže. Gospođa ministar je napomenula prethodno da razmišlja da se predloži da ova sudska straža treba da bude u funkciji sudske policije. U zemljama Zapadne Evrope, Engleskoj i Americi, postoji sudska policija, ali, da ne bi bilo mešanja i nelogičnosti, sudska policija jeste policija koja obavlja određene poslove u istrazi, a lice u sudskoj policiji mora biti stručno, s položenim pravosudnim ispitom i deset godina radnog iskustva. Dakle, ovo je sudska policija koja vodi istragu, a ovo treba da bude sudsko obezbeđenje, a da bi neko mogao da bude postavljen na dužnost sudskog obezbeđenja, mora da prođe školu, mora da završi školu, i to da zna da koristi vatreno oružje, da zna da upotrebi gumenu palicu ili fizičku snagu. Drugo, ako upotrebi fizičku snagu ili gumenu palicu, dužan je da napiše izveštaj o upotrebi, a predsednik suda, ili veće sudsko će da oceni da li su fizička snaga, gumena palica ili vatreno oružje upotrebljeni opravdano ili neopravdano. Dakle, u praksi će se ovde javiti brojne zloupotrebe i ja sam za to da ova odredba ne može biti u suprotnosti s odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Objasnio sam da moramo imati obezbeđenje. Ali, šta je problem ovde? Srbija prolazi kroz demokratiju u kriznom vremenu. Znam, molim vas, unazad više decenija, nismo imali problema u pravosuđu ove vrste. Kako nasta krizno vreme, mi u pravosuđu imamo ogromne probleme s aspekta fizičkog integriteta zaposlenih u pravosuđu; to vam je od ''oktobarske revolucije''. Vi se pitate zašto imate od tada, pa do danas, brojne slučajeve gde su upotrebom vatrenog oružja ugroženi nosioci pravosudnih funkcija. Zašto? Imali ste slučaj u Pančevu, kada je jedan građanin u sudnicu doneo ''kašikaru'', bacio bombu, jer mu je dozlogrdilo dugogodišnje iskustvo i više nije mogao da trpi. Upotrebio je ''kašikaru'', ranjeno je sedam-osam ljudi, između ostalog, i sudija Ksenija, koja je doživela teške telesne povrede i jedva se izborila za svoj život, a bilo je još troje građana koji su teško povređeni – slučaj u Odžaku. Postavlja se pitanje, šta tu nedostaje kod organizacije u pravosuđu? Nedostaje sinhronizacija između Ministarstva, kao jednog od organa za pravosuđe i Vladinog resora, i nadležnih nižih sudova. Dakle, zagazili smo u krizno vreme, a Srbija jeste u kriznom vremenu, po bilo kom osnovu, mi smo u kriznom vremenu. Evo, od 1945. godine, sve do pre sedam-osam godina, ovakvo stanje nismo imali u pravosuđu. Napominjem, ako hoćete obezbeđenje sudova, gospodo, onda morate da imate školu, da prođu kadrovi kroz tu školu, ako treba, da se regrutuju iz pripadnika organa unutrašnjih poslova koji su prošli određene kurseve i određene škole; srednja škola unutrašnjih poslova dala bi mogućnost da se obezbeđenje sudova izvrši na adekvatan način. Vratiću se na sudske takse. Gospođo ministre, od vas tražim obaveštenje. Gospodin Todorović jepostavio pitanje – 500 i nešto miliona je otišlo na reprezentaciju, 420 traktora srednje kategorije; za to su mogli da se kupe pokloni siromašnim poljoprivrednim proizvođačima, da oru ovu dobru srpsku zemlju i da proizvode i za sebe, i za državu, i za izvoz. Dragan Todorović je prošle godine postavio pitanje, kako direktor jedne obične, Privredne banke u Pančevu, gospođa Munić, može da prima platu od 550 hiljada dinara? U kakvoj državi mi živimo? Predsednik Vlade, ili predsednik Republike, nema više od 150 hiljada. Da li je to slučajno neko iz G17? Gospodo, da se razumemo, ne može jare i pare. Ponavljam, nismo dobili precizan odgovor na pitanje koliku je platu imao direktor Jata, direktor Aerodroma pretprošle i prošle godine. Daleko veću. Gospođo ministre, vi ste sirotinja u odnosu na ove bogataše i mafijaše, nemojte se vređati, što je rekla gospođa Radeta. Ne želim da vas uvredim, ali moram da postavim pitanje: Otkud ovoj državi ovakva vlast, koja hohštaplerima dozvoljava da se pljačka na svakom koraku? Nemojte to više dozvoljavati. Vi ste predstavnik Vlade. Utičite tamo da se neke stvari regulišu na bolji način. (Predsedavajuća: 15,30 minuta. Narodni poslaniče, vreme za vašu poslaničku grupu je iskorišćeno.) Što se tiče sudskih taksi, one su veoma visoke. Smatram da sudske takse treba da idu u budžet za poboljšanje položaja zaposlenih, koji imaju od 12 do 15 hiljada dinara, kao što čistačice u Pančevu imaju 12 hiljada. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 88, amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandmanpostao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 89, amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandmanpostao sastavni deo Predloga zakona Na član 89. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Milan Knežević i Dragan Čolić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe "Napred, Srbijo", Srpske napredne stranke, podneo sam amandman na član 89, kojim tražim da se, posle stava 1, doda stav 2, jer je neophodno uspostaviti kontinuitet sadašnjih i budućih sudova u nadležnostima, u organizacionom smislu i slično. Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, i to članom 1. stav 1, predviđa se osnivanje prekršajnih, osnovnih, viših, privrednih i apelacionih sudova. S druge strane, članom 89. Predloga zakona o uređenju sudova, predviđa se početak rada Vrhovnog kasacionog suda, Privrednog apelacionog suda, Upravnog suda i Višeg prekršajnog suda. Ovom odredbom je predviđeno da navedeni sudovi rad počinju 1. januara 2010. godine. Imajući u vidu da se Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava predviđa osnivanje ne samo sudova koji su navedeni u članu 89. Predloga zakona o uređenju sudova, već i prekršajnih, osnovnih, viših privrednih i apelacionih sudova, neophodno je da se u članu 89. Predloga zakona o uređenju sudova doda i stav 2, koji predviđa da Prekršajni sud, Osnovni sud, Viši apelacioni sud i Viši privredni sud počinju rad 1. januara 2010. godine. Ovim će se uspostaviti kontinuitet sadašnjih i budućih sudova u nadležnostima i organizacionom smislu, jer, bez ove odredbe, nastaje pravna praznina i stvara se nejasnoća u pogledu daljeg rada sadašnjih sudova, opštinskih, okružnih i trgovinskih, predviđenih u članu 1. stav 1. zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Na potrebu uvođenja predloženog stava ukazuje i činjenica da je u prelaznim i završnim odredbama Predloga zakona o uređenju sudova, i to u odredbama članova 87. i 88, predviđen nastavak rada postojećih sudova i postojećih organa za prekršaje, a u pitanju su Vrhovni sud Srbije i Viši trgovinski sud, koji su obrazovani po ranijim zakonima, kao iveća za prekršaje i opštinski organi za prekršaje, ustrojeni Zakonom o prekršajima. Bez stava 2. u članu 89. Predloga zakona o uređenju sudova, postojeći opštinski, okružni i trgovinski sudovi ostaju u pravnom vakuumu, jer se ne zna kakav je njihov status, da li im prestaje rad 1. januara 2010. godine, ili nastavljaju rad, a da za to nema konkretne zakonske odredbe koja bi upućivala na nastavak njihovog rada. Ovim bi se narušila i odredba člana 142. st. 1. i 2. Ustava Republike Srbije, po kojima je sudska vlast jedinstvena na teritoriji Republike Srbije, a sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, kada je to predviđeno zakonom i opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora. Na potrebu uvođenja predloženog stava upućuje i odredba člana 194. st. 1, 2. i 3. Ustava Republike Srbije, po kojima je pravni poredak Republike Srbije jedinstven, a svi zakoni i drugi opšti akti doneti u Republici Srbiji moraju biti saglasni s Ustavom, kao najvišim pravnim aktom Republike Srbije. Polazeći od navedenih odredaba najvišeg pravnog akta, treba istaći nedorečenost odredaba člana 56. Predloga zakona o uređenju sudova, po kojima sud može imati sekretara suda, koga raspoređuje predsednik suda, a koji pomaže u radu predsedniku suda, u sudskoj upravi, i samostalan je u poslovima koji su mu povereni odlukom predsednika suda, u skladu sa sudskim poslovnikom. Naime, sadašnjim zakonom o uređenju sudova, u odredbama člana 53. stav 4, propisano je da sekretara suda, iz redova sudijskih pomoćnika, postavlja predsednik suda, a predloženim zakonom ovakva odredba nije uneta. Jedino na osnovu čega bi se moglo zaključiti da se i dalje za sekretara suda raspoređuje sudijski pomoćnik, jeste tumačenje odredaba člana 49. stava 3. Predloga zakona o uređenju sudova, po kojima sekretar Vrhovnog kasacionog suda može biti samo onaj ko ispunjava uslove za sudiju apelacionog suda. U cilju otklanjanja ove nejasnoće, smatram da bi trebalo zadržati dosadašnje jasno određenje da se sekretar suda, po odluci predsednika suda, raspoređuje iz reda sudijskih pomoćnika, posebno imajući u vidu obim i prirodu poslova sudske uprave, kao i potrebu raspolaganja stručnim znanjima neophodnim za obavljanje navedenih poslova. U cilju poštovanja prethodno navedenih ustavnih odredaba, neophodno je pomenuti da je osnivanje Vrhovnog kasacionog suda, Privrednog apelacionog suda, Upravnog suda i Višeg prekršajnog suda i početak njihovog rada sa 1. januarom 2010. godine nelogično, jer je i dosadašnjom zakonskom regulativom, koja je već predvidela, u okviru sudova opšte nadležnosti, apelacione sudove, a u okviru posebnih sudova, i upravni sud, početak rada ovih sudova, unazad sedam godina rad odlagan, usled nedostajućeg odgovarajućeg prostora za njihov rad, ali i sudijskog kadra, sudskog osoblja i pratećih tehničkih sredstava. Bez svega toga, rad sudova nije moguć, a nejasno je kako se može očekivati da će u trenutku opšte ekonomske krize moći da se sprovede kako obezbeđivanje nedostajućeg prostora, tako i rešavanje kadrovskih i tehničkih pitanja. Složenost rešavanja ovog pitanja proizilazi iz predložene postojeće mreže sudova, utoliko što je za pojedine od opštinskih sudova predviđeno da postanu sudske jedinice osnovnih sudova, a da se prethodno nije utvrdilo šta predstavlja osnov za određivanje pojedinih sudova za sudske jedinice, kakav je slučaj s Opštinskim sudom u Velikoj Plani i Opštinskim sudom u Smederevskoj Palanci. Polazeći od ovih okolnosti, ne može se prihvatiti kao realan rok od godinu dana za uspostavljanje prostornih, kadrovskih i tehničkih uslova za početak rada ovih sudova. S tim u vezi, treba pomenuti nelogičnost u pogledu postavljenih rokova za izbor nosilaca pravosudne funkcije, kako pomenutih sudova, tako i osnovnih, viših, privrednih, prekršajnih sudova i Vrhovnog kasacionog suda, budući da je u pitanju broj koji se odnosi na više od 2.000 nosilaca pravosudne funkcije, a poslove Visokog saveta sudstva treba da obavi svega 11 članova. U sklopu navedenog, postavlja se pitanje svrsishodnosti sprovođenja opšteg izbora nosilaca pravosudne funkcije, kada je i prethodnim, a i važećim ustavom predviđena stalnost sudijske funkcije. Ukoliko bi se opšti izbor sproveo, uvela bi se pravna nesigurnost i u pogledu tako izabranih nosilaca pravosudne funkcije, jer bi se osnovano moglo očekivati da će se promenom vlasti uvek sprovoditi novi opšti izbor. Otklanjanje nezadovoljstva građana radom sudova kao, razlog koji ministarstvo nadležno za pravosuđe navodi, ne može da bude jedini osnovni razlog zbog koga bi se sproveo opšti izbor, jer je nejasno koji su pokazatelji uzeti kao relevantni za postojanje nezadovoljstva građana. Ukoliko je osnov broj pritužbi koje se podnose, navedeno uređenje sudova i s njim u vezi sudski poslovnik samo predviđaju pravo na pritužbu stranke i drugog učesnika u postupku, bez bližeg određivanja roka u kom se pritužba može podneti. Naime, nelogično je da se omogućava pravo pritužbe u situaciji kada je postupak pravosnažno okončan i kada je odluka bila predmet ispitivanja kako po redovnom, tako i po vanrednom pravnom sredstvu. Ovim se dovodi u pitanje relevantnost sudskih odluka, i to ne samo prvostepenih, već i odluka viših sudova. Osim toga, sudovi se nepotrebnoopterećuju, jer postupanjem po ovakvim pritužbama, faktički, ponavljaju razloge donošenja sudskih odluka, iako su podnosioci pritužbi s tim razlozima već upoznati iz odluka koje su im prethodno, od strane suda, i dostavljene. Neretko se dešava i da se isti podnosioci učestalo pojavljuju u svojstvu pritužilaca, iako su već obavešteni o navodima iz pritužbi, kao i da ranije iznete razloge prituživanja neprestano ponavljaju, podnošenjem novih pritužbi. Zbog svega toga, ne može se smatrati da je nezadovoljstvo građana radom sudova realan i prihvatljiv razlog, jer je za postojanje i rad sudova potrebna ne samo relacija građanin – sud, već i obrnuto, a na ovo nesumnjivo upućuje i osnov pokretanja sudskih postupaka, a to je kako sudska pravna zaštita u cilju ostvarivanja određenih građansko-pravnih odnosa, tako i suzbijanje dela kojima se povređuju ili ugrožavaju vrednosti zaštićene krivičnim zakonodavstvom. Ukoliko je ocenjeno da rad sudova treba osavremeniti i usaglasiti s evropskim standardima, onda je bilo neophodno da se najpre za to stvore prostorne, kadrovske i tehničke mogućnosti, a ne samo zakonski okvir, koji se, kako je u ranijem periodu već i postupano, prilagođavao opštim prilikama tako što je početak rada pojedinih od napred navedenih sudova neprestano odlagan. U skladu s tim, može se postaviti pitanje, da li je takvo postupanje u interesu građana, ukoliko je ovaj interes preovlađujući u ovom trenutku? Vi iz SRS-a ste lepo lupali, lepo lupate. Nastavite da lupate. Realnost po vas je surova. Evo primera. Na lokalnim izborima u Vrnjačkoj Banji, na četiri biračka mesta, imali ste 12 kontrolora, dva kandidata i dobili ste šest glasova. Veoma lepo lupate. Nastavite da lupate, a građani to prepoznaju. (Sve vreme govora narodnog poslanika Dragana Čolića, poslanici SRS-a lupali su o klupe.)
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, vidite da sledeći put kada menjate ovaj poslovnik, morate da uvedete i posebnu kategoriju – amandman s lupanjem. Zamolio bih poslanike SRS-a da se ne naljute, ali moram da pohvalim Vladu. Ako Batić pusti svoju pripravnicu, da objasnim zašto hvalim Vladu. Građani Srbije treba da čuju kako je Vlada odbila ovaj amandman s lupanjem, zato što se lupalo. Kaže ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga što Predlog zakona o uređenju sudova određuje početak rada samo sudova republičkog ranga, budući da se oni osnivaju tim zakonom." To ću da vas kritikujem. "Početak rada ostalih sudova precizno je određen Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, koji uređuje osnivanje ovih sudova." Treća rečenica: "Pored toga, amandman (sa lupanjem) je pravno-tehnički nepodoban za prihvatanje, iz razloga što ne postoji Viši apelacioni sud koji se navodi u amandmanu." Sada, molim vas, neko dođe da obrazloži amandman s lupanjem i ljuti se što nije to prihvaćeno, a on predložio sud koji ne postoji. Znači, sada shvatite kakvu ćete štaku da dobijete, pošto će štaka da bude za podršku DS-u. Vidite, ovi što vam nude štaku, oni su u stanju da izmisle nešto, sud, eto, vidite. Ovaj sud ne postoji. To je taj amandman sa lupanjem. Teškim lupanjem. Da li možete da shvatite koliko je meni teško da pohvalim Vladu? Meni je stvarno teško da pohvalim Vladu, ali evo, ovde sam morao da vas pohvalim, da vas pohvalim zbog treće rečenice. Zbog prve rečenice ću da vas kritikujem. Zašto? Sada ću da vam objasnim. Uhvatili ste se nečega, pa ste napisali u članu 13 – ostali sudovi republičkog ranga. Napravili ste jednu veliku grešku. Svi sudovi su od republičkog značaja, jer je celokupno sudstvo republički državni organ po Ustavu. Ako ste ovo tretirali u odnosu na nadležnost i vezivali za neku teritoriju, moram da vam kažem, po pitanju mesne nadležnosti, to je najsporednije pitanje u bilo kom postupku. Zašto ste imali potrebu da dižete sudove na neki republički rang, a da pri tom niste rekli – ovi drugi. Kako se zove njihov rang? Kako? Okružni, nemate više, opštinski, nemate više. Kada nešto delite i pokušavate da podelite, kada treba da kažete – belo, mora da postoji i –crno, ako kažete – ovo je plus, mora da postoji i nešto što je minus. Čim ukažete da postoji samo nešto, a šta je s onim drugim. Da li ga ima ili ga nema? U kom su rangu osnovni, viši i apelacioni sudovi, po vama? To niste rekli. Zašto ste imali potrebu da kažete – sudovi republičkog ranga? Dovoljna odrednica, ako je kriterijum nadležnost, jesu odredbe o nadležnosti sudova. To je sasvim dovoljno. Neki sudovi se osnivaju za suđenje na celoj teritoriji Republike Srbije, a nekim sudovima je utvrđeno mesto nadležnosti prema nekom drugom kriterijumu. Naravno, vi ste isprovocirali jedno ovakvo razmišljanje i amandman s lupanjem. Evo, vidite, vi ste navukli čoveka da izmisli sud. Vi ste, lepo, u trećoj rečenici primetili – takav sud, bre, brate, ne postoji, kako nas teraš da ti usvojimo amandman. Ne postoji. Znate li zbog čega je to tako, zbog odsustva identiteta i autoriteta. Čim neko ko je bio radikal postane mnogo slobodouman i izađe iz neke prirodne discipline karakteristične za svaku političku stranku, kao slobodni radikal, naprednjak, kasnije neminovno postoje demokrata bez identiteta, i to je taj problem identiteta. To je, otprilike – svi pišu, pa ajde i ja da napišem nešto. Dva čoveka napisala nešto što nigde nema u zakonu. Znači, za treću rečenicu, koja je jedina ispravna u ovom vašem mišljenju – svaka vam čast. Ali, ovo drugo što ste napravili, nepotrebno ste napravili podelu na rangove. Pri tome ste samo definisali jedan rang, a drugo, mi ne znamo šta postoji. To je problem ovog člana. Druga stvar važna zavas – da li mislite da bi vaš koncept zakona bio toliko osakaćen kada ne bi postojao ovaj član? Ne bi. Poslednji član ovog zakona definiše od kad stupa na snagu ovaj zakon. Čim stupi na snagu ovaj zakon, znači da važi ta organizacija, ali to je druga stvar. Skrenuo bih sada pažnju javnosti i sudijama na jednu stvar koja je mnogo bolnija za nas. Samo da vas podsetim na sledeće. Ustavni zakon za sprovođenje Ustava Republike Srbije je donet 10. novembra 2006. godine – dve godine je prošlo. Pazite, dve godine je prošlo. Članovi 5. i 6, da ne ređam dalje članove, vrlo su precizni i imaju za cilj da daju redosled usaglašavanja i donošenja propisa i Ustavni zakon obuhvata samo one propise kojima se definišu državni organi, ne ide van toga. Zašto? Zato što Ustavnim zakonom treba da se kompletira državna struktura, raspored državnih organa, hijerarhija u odnosu na novi ustav. Sudovi su tu nezaobilazni kao posebna grana vlasti. Vidite, mi krajem 2008. godine donosimo propise koje smo morali da donesemo krajem 2007, ajde neka bude do maja 2007. godine. Vi sada to proširujete i idete na onu opštu odredbu da se sve to mora završiti do 31.12.2008. godine, a ovaj zakon sada ide po hitnom postupku – počeće da se primenjuje, praktično, 1. januara 2010. godine. Znači, sve što imamo – pravosuđe, sudovi, tužilaštva, za sve je prekretnica 1. januar 2010. godine. Šta hoću da kažem? Dve godine ste iskoristili za donošenje propisa, pa još dve za usaglašavanje organizacije državnih organa s novim propisima, to je četiri godine. Znači, četiri godine imamo stanje koje ne može drugačije da se opiše nego kao primena propisa i onoga što je važilo 1991. godine. Je li tako? I sada sudovi sude na bazi Zakona o sudovima iz 1991. godine, bez obzira na to što ste vi 2002, 2003, 2004, 2005. menjali ove propise o sudovima, tužilaštvima itd. Nadležnost je određena prema propisima iz 1991. godine. Od 1991. godine, pa do kraja 2006. godine, ajde, đene-đene da se prihvati stanje, ali vama to nije dovoljno. Vi to produžavate još četiri godine, a kobajagi – sve je to evropsko, sve je to po novim kriterijumima, to je sve prema novim standardima. Ovo vam pričam jer je ovo poslednji amandman na ovaj predlog zakona. To vam pričam iz razloga što ovo neće da zaživi ni 1. januara 2010. godine. Samo da vas podsetim da smo mi ovo rekli i 2002, i 2003, i 2004, i 2005, kada su donošeni, isto tako, evropski zakoni o pravosuđu. Rekli smo – to neće da zaživi. Rekli smo – zaživeće samo deo koji se tiče izbora i razrešenja sudija i tužilaca i taj deo je važio. Vama je i sada potreban samo taj deo. Vama nije stalno do istinskog funkcionisanja sudova. Vama uopšte nije stalo ni do pravde ni do pravičnosti. Znate, ima nešto što je nečije pravo, pa postoji nešto što je ostvarivo i nešto što je stvarno. Znači, ono što je propisano Ustavom, to je ono što je zagarantovano, a ono što građanin može da ostvari kod uprave i kod suda – nije to pravo, nego je ispod tog prava. E, vama su potrebne sudije koje će ispod tog prava da garantuju samo za određena lica – nezavisno i nazovisamostalno sudstvo. Znači, mi ovde nećemo da radimo po sistemu – uzimamo temu, donesemo zakon, regulišemo tu oblast, idemo dalje. Ne, nego se uvek menja, uvek se nešto inovira, a da pri tome ne znamo da li su iskorišćene sve mogućnosti postojećeg zakona. Pazite, zato što sudije neće da sude i da oduzimaju imovinsku korist, mi donosimo poseban zakon o oduzimanju imovinske koristi. To je nešto neverovatno. Znači, sudije neće da sude, pa donosimo novi zakon i regulišemo tu oblast, pa kažemo – to je evropski put, znate, tekovina, idemo ka Evropi itd. Moram još ova dva minuta da iskoristim zbog javnosti. Znate kako Demokratska stranka zastupa Srbiju u inostranstvu? Dobar dan, mi smo iz Demokratske stranke Srbije, kažite šta treba da uradimo. Ne Demokratske stranke Srbije, nego ove Demokratske – ''žuto preduzeće'', da ne grešim. Oni kažu ovako – mi smo iz Demokratske stranke, kažite šta treba da uradimo. Nema borbe za svoje interese. Ovi iz Evrope, znate, kažu – ako hoćete sami da se, terajte, terajte, šta nas briga, pohvalićemo vas. Sećate li se kad je prvi put došao onaj Đelić, u onom prvom mandatu, pa kaže – to ćemo mi sa njima da pregovaramo, pa mi njima kažemo – to smo sve ispunili. Oni kažu – dobro, ako ste to ispunili, a onaj pravi, kaže, pauzu da nešto kao, a ja mu kažem – mi smo ispunili i ovo; da ne bi on od nas tražio, mi njemu unapred kažemo da smo završili još jedan posao. Zašto? Da bi sedeli u fotelji. Samo zbog toga. Cela državna politika Demokratske stranke se svodi na to da se sedi u fotelji. Sve je evropsko što oni kažu. Sve je demokratsko što odgovara njihovim interesima. Ako neko drugi sedi na vlasti, to odmah nije demokratski. Sve što rade, to je evropski – to Evropa od njih zahteva, a jadnici ne znaju. Nema Nataše, nema je. Ona nas je vodila u Francusku, bila i šef delegacije. U Francuskoj, i Parlament i Senat imaju posebnu komisiju koja preispituje to što se donese u Evropskom parlamentu. Zašto preispituju? Imaju dva razloga. Prvi razlog je što su izbori za Evropski parlament nezavisni od izbora za njihovu skupštinu. Onda kažu – ta struktura koja je u skupštini nije u Evropskom parlamentu, tamo dolaze neki drugi. Zašto? Francuzi glasaju za evropske etike da bi tamo maltretirali Brisel i Strazbur. Kažu da tamo prolaze neki zakoni koji za njih u Francuskoj nisu prihvatljivi. Imaju posebnu komisiju koja probere i kaže – ovo odgovara Francuskoj, ovo ne odgovara, nećemo da primenjujemo. Isto radi Irska, isto rade sve države. Ali, kada dođu te demokrate u Srbiju, oni nam pričaju – o irskom čudu. Nema ga Obradović. Mi smo se krstili i levom i desnom rukom kada smo bili u Irskoj. Kažemo – vi ste napravili neko čudo. Onaj čovek nas gleda, kaže – ko vam je rekao? Pa, Mlađan Dinkić. Kažite mu da je budala – kaže on. Mi 30 godina nemamo za leba, bre, ovde. Kaže – nama je prva tekovina gde smo malo živnuli sada to što smo dali televizijske prenose iz skupštine i iz senata. To postoji kod nas 20 godina, a kod njih – tek ove godine su uspeli. Da ne idem dalje. Ovde se sve predstavlja evropskim i sve što je evropsko, to je slatko, slatko mogu da ga pojedu, ali zašto svoj ukus daju nama? Zašto? Zato, dragi gledaoci, pratite RTS, Drugi kanal, zasedanje Narodne skupštine, jer jedino tu možete da čujete šta se dešava u Republici Srbiji. Smanjujete troškove za novine, ne dozvoljavate da vas niko laže lepim slikama, lepim modelima, kravatama pink boja, onako kako se drži, znate kako se doteruju ovi novi muški što se šest puta dnevno tuširaju da bi uzeli veći broj glasova. Svi ti našpirtosani hoće da vas prevare, da vas pokradu, da vas ponize, da vam dovedu u pitanje dostojanstvo. Svi vi koji pratite prenos, normalno razmišljate. Problem nenormalnog razmišljanja je ovde u ''žutom preduzeću''.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 91. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 93. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 94. i na član 94. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača, ministarka Snežana Malović, želi reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima, a Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SUDIJAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vladan Batić, Milan Avramović, Milorad Buha, Vladan Jeremić, Radiša Ilić, Vitomir Plužarević, Vlada Milojković, Milorad Krstin, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Nikola Savić, Mirko Munjić, Gordana Pop-Lazić, Boris Aleksić, Dejan Mirović, Petar Jojić, Aleksandar Martinović, Filip Stojanović, Milan Veselinović, Dušanka Plećević, Momir Marković, Marina Raguš, Slađan Mijaljević, Zoran Krasić, Petar Jojić, Nenad Konstantinović, Ratko Ratković, Đura Mučenski, Mirko Čikiriz, Janko Veselinović, Pavel Marčok, Biljana Hasanović-Korać, Miletić Mihajlović, Zoran Bortić, Branko Ružić, zajedno narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš, Jelena Budimirović, Gojko Radić, Tomislav Nikolić, Milan Lapčević, Milica Radović, Miroslav Petković, zajedno narodni poslanici Milutin Jeličić i Radoslav Mojsilović, zajedno narodni poslanici Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković, zatim narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Pisanim putem, amandmane su povukli narodni poslanici Milica Radović i Miroslav Petković, na član 79. stav 2, i Nenad Konstantinović, na član 100. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1, amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada iOdbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o sudijama, u kome sam tražio da se, posle reči: "međunarodnih ugovora", dodaju reči: "Ustavu saglasnih", pa onda ide – opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i po svojoj savesti. Zarad javnosti i građana, tražio sam da se ispoštuju osnovne odredbe Ustava, koje su navedene u čl. 142, 145, 194. Ustava Republike Srbije itd. Ono što je veoma zanimljivo, jeste obrazloženje Vlade da ne prihvata ovaj amandman, iz razloga što nije pravno moguće da sudija primenjuje međunarodne ugovore koji nisu saglasni Ustavu, budući da se radi o potvrđenim ugovorima, dakle, ugovorima koje je potvrdila Narodna skupština. Narodna skupština nije mogla, baš zbog ovih članova Ustava koje sam naveo, da potvrdi nijedan međunarodni ugovor koji se kosi s Ustavom Republike Srbije. Zbog toga ću podsetiti na član 142. u kome se kaže da su sudovi samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, kada je to predviđeno zakonom, opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora. Ovaj član 1. je prepisan iz člana 142. Ustava Republike Srbije, ali nije prepisana i ova preambula – kada je to predviđeno zakonom. Ovde u članu 1. se ostavlja mogućnost da stvari koje nisu predviđene zakonom, ili nisu bile na ratifikaciji u Republičkom parlamentu, budu sastavni deo nečega čime će sudije da se vode i po tome donose svoju odluku, a kosi se sa Ustavom Srbije. Jasna je stvar da nekesudske odredbe ne mogu proizilaziti mimo okvira Ustava koji je predviđen. Kaže se i u članu 145. Ustava Republike Srbije: ''Sudske odluke se zasnivaju na Ustavu, zakonu, potvrđenom međunarodnom ugovoru i propisu donetom na osnovu zakona''. Ovde je prvi član izgubio termin "zakon", na osnovu donetog zakona, što otvara mogućnost koju sam već naveo na samom početku svog izlaganja. Druga stvar koju bih naveo jeste da je i članom 194. stav 2. Ustava Srbije određeno da je Ustav najviši pravni akt Republike Srbije, a stavom 3. istog člana – da su potvrđeni međunarodni ugovori i opšteprihvaćena pravila međunarodnog prava deo pravnog poretka Republike Srbije. Ovde, u prvom članu, to nemamo. Potvrđeni međunarodni ugovori, zbog svega ovoga, ne smeju biti u suprotnosti s Ustavom. Čitaću i član 194, koji preciznije definiše ovo: ''Ustav je najviši pravni akt Republike Srbije. Svi zakoni i drugi opšti akti doneti u Republici Srbiji moraju biti saglasni sa Ustavom. Potvrđeni međunarodni ugovori i opšteprihvaćena pravila međunarodnog prava deo su pravnog poretka Republike Srbije. Potvrđeni međunarodni ugovori ne smeju biti u suprotnosti sa Ustavom''. Ne shvatam odbijanje ovog amandmana, ako je Ustav do te mere precizan i ako u ovom članu 1. imate precizno definisanu nameru, moju, kojom sam želeo da van okvira Ustava sudija ne može donositi nikakve odluke, ili se ne može drugačije ponašati. Voleo bih da čujem kasnije, na kraju sednice, i usmeno obrazloženje o tom pitanju. Ovim odredbama Ustava jasno je određeno da svi pravni akti, koji jesu sastavni deo pravnog poretka, moraju biti u saglasnosti s Ustavom. Jedino, navedenom odredbom nije rečeno da opšteprihvaćena pravila međunarodnog prava moraju biti u saglasnosti s Ustavom, to je moja kritika, jer bi takva odredba bila besmislena, budući da ne može nacionalni Ustav određivati da li će pravila druge države prihvatiti kao opšteprihvaćena, ili će biti u saglasnosti s našim Ustavom ili ne. Kod takvog stanja stvari, pošto, iz izvesnog razloga, nije bilo mesta takvom opredeljenju Ustava, trebalo bi u član 1. uneti reči: "Ustavu saglasnih". Time bi se razradila citirana odredba Ustava i otklonile buduće nedoumice u primeni zakona o sudijama. Pravna shvatanja i načelni pravni osnov Vrhovnog suda i budućeg Vrhovnog kasacionog suda obično u našem pravnom sistemu predstavljaju izvore prava. Dokaz, zakon o uređenju sudova, član 40. stav 3 – u pogledu sednice Vrhovnog suda Srbije, određeno pravno shvatanje, usvojeno na sednici Odeljenja, obavezuje sva veća u sastavu Odeljenja, dok je odredbom člana 42. stav 2. istog zakona normirano da načelni pravni stav usvojen na opštoj sednici obavezuje sva veća i odeljenja Vrhovnog suda Srbije i može se izmeniti samo na opštoj sednici. Dakle, istovetno je predviđeno i odredbom člana 43. stav 3. i člana 45. stav 2. Predloga zakona o uređenju sudova i u pogledu delokruga Vrhovnog suda. Pored toga, običaj i u našem pravu je formalni izvor prava, kada zakon na to upućuje, a najočitiji primer je Zakon o obligacionim odnosima. Kod takvog stanja stvari, neophodno je, radi otklanjanja šarolikosti zakonitosti rešenja o istoj stvari, nedoumica kod sudija prilikom primene propisa, a radi stvaranja pravne sigurnosti i izvesnosti o primeni prava – precizirati da sudovi sude na osnovu pravnih shvatanja, načelnih pravnih stavova i običaja, kada je to samo zakonom određeno. U ovom članu to zakonom nije određeno i osnovna kritika je bila svedena na to. Sada moram da vas podsetim na par primera, koji kažu da se ovaj član nije poštovao do sada i da se ne može ni poštovati, tačnije da se neće poštovati u narednom periodu i nakon usvajanja ovog zakona, iz raznoraznih razloga. Navešću samo jedan. Moram da se osvrnem, prvo, na ekspoze premijera, koji kaže – reforme pravosuđa će se ubrzati, sa ciljem da se izgradi efikasno i nezavisno sudstvo i tužilaštvo i uvrsti vladavina prava i pravna sigurnost. Posle ću vam, u dva primera, objasniti kako izgleda pravna sigurnost. Ostvarenje ovog cilja podrazumeva usvajanje niza zakona kojima će se pravosudni sistem urediti u skladu s evropskim standardima i interesima građana Srbije. Ovo je ta matična rečenica – evropskim standardima i interesima građana Srbije. Prvo, interes građana Srbije nije preveden u Republički parlament. Znate koja stranka ima najveći broj poslanika, a nije na vlasti. Drugo, evropski standardi nas koštaju već poslednjih osam godina, koliko je DS na vlasti. Treće, evropski standardi mogu biti standardi nekog međunarodnog ugovora, koji mogu biti više na štetu građana Srbije, samo zato što nose naziv evropski standardi. O tome je govorio kolega Krasić. Kaže – u okviru reforme pravosuđa, utvrdiće se nova mreža sudova i tužilaštava koji će upućivati prekršaje u apelacione sudove, kao Ustavi sud za celu teritoriju Srbije. Ovo je novi izbor i reizbor,koji najavljujete još u ekspozeu i ono zbog čega se osnovne funkcije ne mogu primenjivati u pravosuđu jeste novi reizbor i nova trka da se udvore, ili dodvore republičkoj većini, poziciji, kako bi sudije ostale na pozicijama na kojima jesu, ili kako bi još napredovale, s obzirom na njihovu političku angažovanost ili opredeljenost. Zato ću vam navesti samo dva primera. Prvi primer jeste u gradu Beogradu, kako jedno preduzeće čiji je osnivač grad, Javno preduzeće "Parking servis", puni budžet DS-a, puni budžet Skupštine grada Beograda protivzakonito, kako sudije znaju da je to protivzakonito, ali opet donose presudu u korist tog preduzeća, jer se budžet, tobože, mora puniti. Dakle, napravljena je Odluka o javnim parkiralištima, ili član 19, po kojoj su svi vozači koji ne plate kartu za parkiranje dužni da plate doplatnu kartu. O čemu se ovde radi? Kada ne platite kartu, jer vam je istekao vremenski period za zakup ili za stajanje vašeg vozila na parking prostoru, vi dobijete kaznu od 1.500 dinara u Beogradu, 1.000 u Novom Sadu, u Nišu je malo niže itd. Ovde se taj ''Parking servis'' poziva na ovu odluku, s obrazloženjem da je to doplatna karta. Ja sada moram da vas obavestim o sledećem, da po članu 277. Zakona o obligacionim odnosima, onaj ko kasni s ispunjenjem svoje novčane obaveze duguje jedino zateznu kamatu, pored nje, duguje i naknadu štete, ukoliko je ta šteta veća od iznosa obračunate zatezne kamate, ali samo ako se ta šteta dokaže. Dakle, član Odluke o javnim parkiralištima ne može biti ispravan, samim tim ''Parking servis'' nema pravo da građanima naplaćuje doplatne karte. Po članu 270. Zakona o obligacionim odnosima, doplatna karta predstavlja klasičnu ugovorenu kaznu i ona se ne može primenjivati u slučaju kašnjenja u ispunjavanju novčanih obaveza. To ''Parking servis'' opet radi protivustavno. Jasno je da ''Parking servis'' na ovaj način ne može dakažnjava korisnike, jer u Zakonu o prekršajima neplaćanje usluga parkiranja nije definisano kao prekršaj, pa onda Zakon o prekršajima ne reguliše oblast koja se odnosi na nepropisnoparkiranje, jer svi znamo da to radi saobraćajna policija – dođe pauk, podigne vam vozilo, odete na parking, platite i, naravno, po Zakonu o prekršajima, imate sumu koja je za to već predviđena. U tom zakonu se nigde ne navodi da je neko, ako ne plati kartu za parkiranje, učinio prekršaj. Stoga je ovo protivpravno i neosnovano obogaćivanje jednog preduzeća, u ovom slučaju, "Parking servisa". Dakle, šta se ovde radi? Sve sudske presude, kada je "Parking servis" tužio građane Srbije koji nisu hteli da plate ovu kaznu, išle su u korist "Parking servisa", protivzakonito. Ovaj predlog je na oceni u Ustavnom sudu, mislim da će to i pasti i onda ćemo mi postaviti pitanje s ove govornice – šta je s onim novcem što ga je "Parking servis" uzeo građanima nepravilno, protivzakonski naplaćujući nešto za šta nije nadležan? Druga stvar koja je dobra za poređenje jesu, svakako, mandati u Okružnom sudu u Beogradu. Dakle, onog trenutka kada je počelo da se priča o novom setu pravosudnih zakona, kada su počeli ponovo da govore o lustraciji i reizboru sudija, došlo je do promene sudske prakse vezano za vraćanje mandata SRS-u, iako je prethodnih mesec dana doneto stotine presuda širom Srbije od strane apsolutno svih okružnih sudova, koji su, u skladu sa Zakonom o lokalnim izborima, vratili mandate SRS-u, one koje smo osvojili na izborima 11. maja. U poslednjih sedam dana, Okružni sud u Beogradu je počeo da donosi potpuno suprotne odluke onima koje je do sada donosio. Dakle, odbijene su žalbe u Beogradu, u opštinama Novi Beograd, Surčin, Barajevo, Palilula, Zvezdara i Savski venac, zbog čega je SRS, primorana, podnela krivične prijave protiv sudija Okružnog suda u Beogradu Mirjane Aranđelović, Mirjane Riđički, Dušice Marinković; to je jedno veće, i Drugo veće Okružnog suda – protiv sudija Drugog veća Slađane Bojović, Željka Škorića i Živane Đukanović. Podsetiću vas i na to da su neki eksperti, kako ih možemo nazvati, evo, recimo, s ove strane, Omer Hadžiomerović, zamenik predsednika Društva sudija, izjavio je da je svaki sudija nezavisan i samostalan u svom odlučivanju. On odluku donosi prema svesti i uverenju. Zamislite, prema svesti i uverenju. Ne treba se zavaravati i misliti da su sudije bezgrešni ljudi, što mi u ovom slučaju tvrdimo, jer ponekad i različita sudska veća unutar jednog suda mogu da donesu drugačiju odluku u nekom predmetu. Ja sada postavljam pitanje, jer je ovaj čovek otišao malo do Palate pravde i video onu bistu cara Dušana i Dušanov zakonik koji on nosi i pročitao u tom zakoniku osnovne odredbe koje su donesene još 1354. godine, u kojima se kaže da sudije sude po znanju, po zakonu, pravo kako piše u zakonima, a ne po strahovima carstva. Ovde je, izgleda, ovaj strah preovladao. Moram, gospođo ministre, da vas podsetim na kriminal koji se desio vezano za Treći opštinski sud, kada je službenik u Opštinskom sudu overio sporazum o raskidu ugovora sa licem koje nema ovlašćenje da bude potpisnik s te jedne strane, koje koristi falširano ovlašćenje koje je namenjeno za opštinu Vračar, a potpisao je sporazum za opštinu Zvezdara. Radi se o Dušanu Stuparu, koji je imao svojevremeno ovlašćenje da zaključi ugovor, a ne i da ga raskine. Moram još jedno da napomenem da je ovo ovlašćenje za opštinu Vračar, za zaključenje, ali ga je isto koristio i uspeo da overi raskid ugovora u Trećem opštinskom sudu za opštinu Zvezdara. Na osnovu overe tog suda, ovo sudsko veće koje sam naveo, sudije Slađana Bojović, Živana Đukanović i Željko Škorić, donelo je negativnu odluku i odbilo žalbu odbornika sa Zvezdare, zbog falsifikata koje je dozvoljeno u sudu. Sada mi moramo pokrenuti sudski postupak da utvrdimo da je ovo falsifikat, što nije sporno, jer je i Treći opštinski sud izdao takav dopis, gde je svestan te činjenice, i da krenemo u vraćanje svojih mandata. Da je sudija tada radio posao kako treba, da nije bio politički opredeljen, da je ispoštovao odluku koju je poštovao prilikom prvih donošenja presuda u korist SRS-a, kao što je to, recimo, na Vračaru, po istom osnovu, danas ne bismo govorili o depolitizaciji suda. Izvinjavam se, samo još jednu sekundu. Vezano za depolitizaciju suda, jedan poslanik DS-a je podneo amandman u kome traži da sudije imaju pravu da budu članovi RIK-a, izborne komisije autonomne pokrajine, ili jedinice lokalne samouprave, i ovaj amandman je usvojen; radi se o Konstantinoviću. Sudija ne treba da bude predložen od strane nijedne političke stranke, ni za šta, a ne za opštinsku izbornu komisiju, Republičku, ili bilo šta drugo. Ovaj amandman je Vlada prihvatila s obrazloženjem da će nagraditi sve one sudije koje su radile u njenom interesu, jer znamo koji su novčani iznosi vezani za RIK. Hvala.
Šesnaest minuta i 30 sekundi. Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime SRS-a na član 3. stav 1 Predloga zakona, pa ću ga i pročitati. U članu 3. stav 1. kaže se – sudija je dužan da u svakoj prilici održi poverenje u svoju nezavisnost i nepristrasnost. Na ovaj predlog zakona uputio sam amandman i zatražio sam da se član 3. stav 1. briše. Zbog čega? Zbog toga što je neodređen i suvišan. Zašto neodređen i suvišan? Zbog toga što je nezavisnost i nepristrasnost sudije predviđena i regulisana Ustavom Republike Srbije i nepotrebno je ponavljati odredbe koje su predviđene našim ustavom. Da vidimo šta kaže Ustav. U članu 142. stav 2. kaže – sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, kada je to predviđeno zakonom, opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora. Član 149. kaže – sudija je u vršenju sudske funkcije nezavisan i potčinjen samo Ustavu i zakonu. Odredba koju je predlagač dao u Predlogu je stvarno nepotpuna i nejasna, jer kaže – sudija je dužan da u svakoj prilici održi poverenje u svoju nezavisnost i nepristrasnost. Šta će se desiti ukoliko on ne ispuni tu svoju dužnost? Šta se dešava u toj situaciji? Da li taj princip važi, ili ne važi? Da li to ustavno načelo važi, ili ne važi? Ono uvek važi, mora uvek da važi, bez obzira na to da li je to ispoštovano, poštovano od strane sudije ili ne. Radi se o ustavnom načelu koje sudija poštuje, ili ne poštuje, ali ustavno načelo je ustavno načelo i mi ga ne možemo menjati. Dalje, da se upustim malo u dublje analize. Kaže – sudija je dužan da u svakoj prilici ... Šta znači – u svakoj prilici? U sudu, u životu, u kafani, na godišnjem odmoru itd.? Ako je na godišnjem odmoru, da li ga obavezuje, ili ga ne obavezuje, kad je u restoranu, kad je u autobusu? Malo banaliziramo, ali samo ... Pomešali ste ovde i prava i ustavna načela, i prava i obaveze. Vi ste to dali kao obavezu sudiji. Nije to obaveza, to je princip koji se ne može narušiti. U obrazloženju, Vlada kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što se radi o osnovnim dužnostima sudije koje su Ustavom proklamovane, koje, u suštini, definišu njegov položaj i omogućavaju sprovođenje načela sudijske nezavisnosti i samostalnosti u praksi. Opet dužnost. Ne radi se o dužnosti, radi se o ustavnom načelu i ustavnom pravu. U celokupnoj reformi koju predlažete ovde, bitno je napomenuti da ste, kad ste već ušli u ustavnu reformu, pre reforme pravosuđa, morali da sačinite novu nacionalnu strategiju reforme pravosuđa. Naime, mi imamo zvaničnu reformu pravosuđa iz 2006. godine. Ona je bila van funkcije do ove reforme, ali pre nego što se ulazi u svaku reformu, moramo imati nacionalnu strategiju koja će obuhvatiti organizacione, tehničke, društvene, sociološke, finansijske, administrativne i sve druge aspekte ove reforme. Svaki od ovih aspekata je vrlo bitan i on mora biti sastavni deo ove reforme i nacionalne strategije. Vi ulazite u ovu reformu samo zato što je to bio nalog EU. Evropska komisija vas je kritikovala, kritički se osvrnula na nezavršenu reformu pravosuđa i vi ste krenuli ubrzano, pa zbog toga imamo situaciju da smo kod Predloga zakona o uređenju sudija imali ukupno 51 amandman, s tim što je Vlada prihvatila 23, a 28 nije prihvaćeno. Da ste se malo više udubili u materiju, onda biste prihvatili daleko više amandmana. Ako se prihvati 45% podnetih amandmana, to nešto govori. Šta je to? Govori o tome da nismo dovoljno sagledali materiju i da nismo sačinili adekvatan i kvalitetan zakon koji će u praksi pokazati sve ono što treba da pokaže. Kod ovog zakona, ukupno je podneto 63 amandmana, 22 su prihvaćena, 41 nije, što znači, 35%. Opet ogroman broj amandmana, što jasno govori da je Predlog zakona, u ovom slučaju, o sudijama, neadekvatan i da ga nismo u potpunosti skrojili onako kako treba da izgleda. Srpska radikalna stranka je iskoristila svoju mogućnost da amandmanima popravlja zakone, kao i sve druge opozicione stranke, vidimo da su čak i poslanici pozicije podneli amandmane, pa je i Vlada izašla sa Amandmanima, što jasno govori da je nesavršen zakon, da je skrojen onako kako nije smelo da se skroji i da smo morali daleko ozbiljnije da uđemo u ovu oblast. Sada je ovde prisutan ministar pravde, pa postavljam pitanje u skladu s odredbama člana 15. Ustavnog zakona – kada će se izvršiti usklađivanje svih ostalih zakonskih propisa koji su u nadležnosti Ministarstva pravde? U pravnom sistemu, imamo između tri i po i četiri hiljade zakonskih propisa i, u skladu s odredbama ovog ustavnog zakona, svi državni organi su bili u obavezi da predlože i usklade odredbe svih zakonskih propisa s odredbama Ustava. Nažalost, mi smo do sada dobili možda desetak do 15, ili, čak, tridesetak zakona s usklađivanjem, a pitam vas, šta će se desiti s ostalim zakonskim propisima koji nisu usklađeni? To je tipično za rad pozicije, koja ne uvažava čak ni odredbu Ustava. Ko mari za zakone? To vam je bila zakonska obaveza i moraće neko da odgovara za to što to nije usklađeno. Radi se o hrpi zakonskih propisa koji su morali biti završeni. Bar zakoni, ako podzakonske akte ne stižemo, ali zakone moramo. Imali smo sasvim dovoljno vremena, Ustav je stupio na snagu u jedanaestom mesecu prošle godine, znači, sasvim dovoljno vremena, dve godine, da izvršimo korekciju usaglašavanja svih zakonskih projekata. Da se malo vratimo na Nacionalnu strategiju reforme pravosuđa. Ona je usvojena u petom mesecu 2006. godine i jasno su date obaveze prema Vladi, prema Ministarstvu i prema drugim državnim organima, vezano za provedbu Nacionalne strategije i reforme pravosuđa. U opštim odredbama ove nacionalne strategije predviđene su određene aktivnosti svakog državnog organa. Nažalost, ništa od toga nije napravljeno. Zbog brzine samo ću reći nekoliko bitnih ciljeva reforme pravosuđa. Kaže se – nezavisnost, transparentnost, odgovornost i efikasnost, onda za svako od ovih načelnih načela, kod nezavisnosti: nezavisno upravljanje, nezavisan budžetski organ, nezavisno utvrđivanje opšteg okvira i unutrašnjeg uređenja rada sudova; kod transparentnosti: otvoren proces izbora, napredovanje odgovornosti u prestanku sudijske funkcije itd.; utvrđeni su vremenski rokovi u kojima će se odvijati sama reforma. Imamo kratkoročne okvire – 2006/2007. godine, imamo sređene račune u okviru 2008/2009. godine i imamo dugoročne okvire reforme –2010/2011 godine. Nažalost, ništa od ove nacionalne strategije nije ispoštovano. Nadalje, mi nemamo nacionalnu strategiju, ovo je samo parcijalno rešavanje celokupnog sistema u oblasti pravosuđa. Znate da to ne sme, da to ne može. Obaveza je vaša da prvo napravite nacionalnu strategiju i da tek onda krenete u pravu reformu, reformu pravosuđa, ali, očito je da je od svih naših ustava, zakona i nacionalnih strategija jača direktiva koja stiže iz Brisela i kaže – završite ovo za mesec-dva, i po tom nalogu to izvršavate. Ovih dana govorimo o podnošenju protivtužbe na hrvatsku tužbu za, prema njihovim navodima, "genocid, etničko čišćenje Hrvata u Republici Hrvatskoj". S obzirom na to da ćete učestvovati u kreiranju ovoga, obraćam se vama, ministre. Čujemo ovih dana da je, zvanično, Vlada donela odluku da se ide na izradu protivtužbe, zaduženi su određeni organi koji će učestvovati, a vi ćete biti aktivni sudionik u svemu ovome. Moram obavestiti javnost da ono što stiže iz EU zabrinjava mene, a vi ćete postupiti onako kako ćete postupiti. Znam kako ćete postupiti, vi ćete odustati od ove protivtužbe i na kraju ćete prihvatiti uputstva koja ćete dobiti od Evropske komisije i drugih evropskih institucija, uvićete to u određenu formu i nikakva protivtužba neće biti. Zašto neće biti? Zato što smo kroz istoriju, na prostoru Republike Hrvatske, odnosno bivših država, imali više puta genocid nad srpskim narodom – koncem 19. veka, u Prvom svetskom ratu, u Drugom svetskom ratu, koncem 20. veka. Nijedna tužba, nijedan ozbiljan prigovor, čak, nije došao, ne ni tužba, nego prigovor nije došao sa srpske strane da je učinjen genocid nad srpskim narodom. Verovatno, u vašem ministarstvu imate deo materijala o genocidu nad srpskim narodom, ali to je nepotpuno, to je sklonjeno, to je bilo pre 15 godina, ko će to više držati i tako dalje, to je u nekim fiokama. Dostaviću vam ovde jedan od materijala koji su sačinila udruženja Krajišnika, o genocidu koji su pokazani u određenim tabelama, gde se može videti jasno koliko je žrtava, koliko je poginulih, koliko je nestalih, koliko ranjenih, zatim o razorenoj, uništenoj i oštećenoj imovini, pokretnoj i nepokretnoj. Samo zbog javnosti, pročitaću vam da je, prema podacima Udruženja građana i Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, na prostoru Hrvatske poginulo, oni koji se identifikovani, 4.461, nestalo –2.381, što ukupno čini 6.842. Imamo još 15 neidentifikovanih i još nekoliko lokacija gde nismo iskopali, ne znamo tačno koliko ima poginulih, ali smo mi to zaokružili za 7.000, znači imamo 13.500 poginulih, nestalih – 2.381 i 13.500 ranjenih. Za oštećenu i razorenu imovinu, pokretnu i nepokretnu, evo, imamo podatke za oko 12.500 stanova, kuća za stanovanje – 24.752, gospodarskih objekata – 12.341, zadružnih domova – 182, ambulanti – 56, crkava – 78, muzeja – 29, grobalja – 181, trgovina – 325, vodovoda – 113, trafostanica – 96, industrijskih pogona – 167, spomenika – 3.200, ugostiteljskih objekata – 311, zanatskih radnji – 410, skladišta – 118. Zatim, sva niskonaponska elektromreža na prostoru Banije, Like, Dalmacije, Korduna, zapadne Slavonije, sva telefonska mreža sa pomoćnim telefonskim centralama i tako dalje. Uništavanje grobalja, paljenje kuća, seča šuma plemenitog drveća nastavili su se i posle završetka ratnih sukoba, sve do danas. Evo, ovde ću stati, vreme je isteklo. Ovo je za vas.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zaista, jedan od najvažnijih članova u Predlogu zakona o sudijama, u kojem se na neki način objedinjuju sva načela i teme koje smo imali priliku da razmatramo prilikom rasprave u načelu. Činjenica da je u stavu 1. navedeno da je sudija dužan da u svakoj prilici održava poverenje u svoju nezavisnost i nepristrasnost jeste ono što je najvažnije kada je u pitanju odnos sudija i sudstva prema građanima. Pitanje uspostavljanja poverenja i poverenje u pravosuđe, poverenje u sudije, u primenu zakona, u pravilno utvrđivanje činjenica, donošenje presuda koje će biti zasnovane samo na zakonu i na utvrđenim činjenicama, jeste nešto što predstavlja osnovni i najvažniji segment onoga što se zove poverenje u pravosuđu. Kada bi se pogledala rešenja u ovom zakonu, i rešenje koje se odnosi na materijalnu nezavisnost,i rešenje koje se odnosi na pravo na stručno usavršavanje i obuku, i disciplinski postupak, sve je to, na neki način, sublimirano u ovome – nezavisnost i nepristrasnost. Naravno, ne možemo a da ovaj zakon ne dovedemo u vezu sa zakonom o područjima i sedištima sudova, gde se, u stvari, pojavljuje problem koji ovih dana pratimo u javnosti, problem koji može da se pojavi, pogotovo kada se zakoni počnu primenjivati, kada se nove sudije izaberu – pitanje nezavisnosti. Prosto, ne možemo ignorisati činjenicu da su sudije uplašene, da su sudije uplašene ne samo iz razloga što će biti podvrgnute reizboru, nego, nadasve, jer ne vide u ovom trenutku jasne kriterijume na osnovu kojih će biti vršen ovaj postupak. Promena mreže sudova, ukidanje velikog broja sudova, činjenica da će veliki broj sudija ostati, de fakto, bez posla, jeste nešto što može u velikoj meri da utiče na nezavisnost onih sudija koji budu prošli ovo sito i rešeto reizbora sudija. Zaista je veliko pitanje, na koji način i kojim kriterijumima tu vrstu reizbora izvršiti? Bojim se da to ne bude na štetu vrlo važnog ustavnog načela, kako je definisano u članu 3. stav 1, jer se ovde zahteva da sudija održava u svakoj prilici poverenje u svoju nezavisnost. Apelujem, kada se budu utvrđivali kriterijumi, da se vodi računa i da se nađe način. Ne vidim u ovom trenutku kako, ali, verovatno, svi oni u Visokom savetu sudstva, u Ministarstvu pravde, moraju o tome da vode računa, da se vodi računa o tome da se biraju jake, karakterne ličnosti, na koji ni na koji način neće moći da se vrši pritisak prilikom donošenja odluka. Što se tiče nepristrasnosti, ona je povezana sa nekoliko stvari. Može biti povezana, a u velikom broju slučajeva, u praksi, povezana je i s velikom nestručnošću jednog broja sudija, činjenicom da nije bilo dovoljno obuke, edukacije, iskustva da bi se primenjivao zakon. Iz tog razloga, dolazi se u situaciju da se, kada se vodi postupak, utvrđuju činjenice, izvode dokazi, predlažu dokazi, pojavi pristrasnost. Pristrasnost se pojavljuje iz raznih ličnih razloga. Svi koji su u praksi su mogli da vide da se događa da sudije sude na osnovu simpatija, antipatija, na osnovu činjenice da ih je neki poznanik preporučio, a zanimljivo je da se čuje od ministra pravde statistika – u kojoj meri predsednici sudova donose rešenja o izuzecima. Ima raznih razloga iz kojih se podnose zahtevi za izuzeće, ali u velikom broju slučajeva, i kada su u pitanju opravdani razlozi, takva rešenja se donose zato da se predsednici sudova ne bi zamerili svojim kolegama iz istog suda, a to, verujte, utiče na pristrasnost. Materijalni položaj, takođe, može da utiče na nezavisnost i nepristrasnost. U stvari, ovaj član 3. stav 1. treba, u praktičnoj primeni, da stvori da dobijemo odlučnog, kvalitetnog, hrabrog, nepristrasnog, obrazovanog sudiju. Iz ovog člana 3. stava 3. treba da izađe budući srpski sudija, koji će na pravi način da povrati poverenje građana u sudstvo, koje je u potpunosti poljuljano. Kada sve ovo dovedemo u vezu, novi zakon o sedištima i područjima sudova, koji u velikoj meri zabrinjava sudije da će ostati bez posla, dovodi sudije u situaciju da se uplaše za svoju egzistenciju, da moraju da se dodvoravaju onima koji će o njima odlučivati, a videli smo na koji način će taj visoki savet sudstva, faktički, nepromenjeno o tome odlučivati. Kada vidimo deo koji se odnosi na disciplinsku odgovornost, tu moram da pohvalim zakon, zaista ga je detaljno i dobro razradio, ali svi ostali aspekti koji se ovde pominju – materijalna nezavisnost, naravno, nije razrađeno ni pravo na stručno usavršavanje, na obuku, bojim se da neće u dovoljnoj meri uticati da se ovakav srpski sudija kvalitetno formira. Vrlo je važno da građani, na osnovu ovih novih zakona o kojima se sada u Skupštini raspravlja, pokušaju da poveruju da će sudstvo u Srbiji, u budućnosti, moći biti nezavisno i nepristrasno. Ali, kada se donese tako velika i krupna greška, kao što je novi zakon o sedištima i područjima sudova, onda ni od Ustavom proklamovanih načela nezavisnosti i nepristrasnosti i dobre želje da se takav jak i karakteran sudija stvori, da on u svakom trenutku odražava to poverenje kod građana i stranaka u tom postupku, bojim se, u praksi neće ostati ništa.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovano predsedništvo, gospođo predsedavajuća, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je podnela još jedan korektiv putem ovog amandmana na član 4. zakona o sudijama, jer smatramo da je potrebno da se dopune ti kriterijumi koji određuju nagrađivanje sudija. Naime, u članu 4. stav 2. kaže se – plate sudija moraju biti u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i teretom odgovornosti. Mi se slažemo s tim da sudijska funkcija mora da ima određeno dostojanstvo. Slažemo se s tim da ona nosi određeni teret odgovornosti. Međutim, tu nedostaje još jedan princip, a taj princip bi, u stvari, bio – rezultati rada. LDP stalno ističe taj princip, jer ako je neko dostojanstven, ako je neko odgovoran u tom svom poslu, valjda bi trebalo da pokaže određene rezultate u obavljanju rada, da bi zaslužio tu nagradu, tu naknadu za taj svoj rad. Nije dovoljno samo da konstatujemo da se radi o jednoj dostojanstvenoj funkciji, da konstatujemo da ona nosi određeni teret odgovornosti. Bilo bi dobro da se posebno naznači da sve to zajedno može da funkcioniše samo ukoliko daje i rezultate. Ta dva principa ne mogu bez trećeg – rezultata, onog zbog čega i rade sudije, onog zbog čega postoje sudovi i zbog čega sude sudije, a to je, čini mi se, najvažniji princip, koji je izostavljen iz ovog stava 2. To vam je isto kao kada govorimo o jednom stolu i proizvedemo ga sa tri noge. Očekujemo da on bude stabilan, da stoji, očekujemo da on nosi određeni teret. Međutim, bez te četvrte noge, taj sto je veoma labilan i veoma lako pada. Prema tome, ukoliko u ovom zakonu o sudijama insistiramo i na tome da se sudije povrgavaju određenim kontrolama, da se svake tri godine, bukvalno, proverava sposobnost tog sudije da obavlja funkciju sudije, to radimo tako što kontrolišemo putem određene statistike. Kontrolišemo i ostalo, da li je on zaista podoban i zaslužan, odgovoran, i da li je pružio određene rezultate rada. To je ono što merimo statistikom. Dakle, sve ostalo je podložno nekim diskrecionim ocenama, ali rezultati rada su oni konkretni, koji imaju brojkama tačno označene vrednosti. Cifre su te koje govore da li je i koliko predmeta urađeno, koliko je predmeta, parničnih, krivičnih, izvršnih i bilo kojih, potvrđeno od strane drugostepenog organa, da li je to sve u funkciji stvarnih potreba građana, zbog čega se oni i obraćaju sudu. Ukoliko mi već imamo ova dva kriterijuma, ova dva principa kojima se plate sudija određuju, ne vidim razlog zašto se i ovaj treći, najbitniji, ne bi dodao. Prema tome, mi i dalje ostajemo pri predloženom amandmanu i predlažemo da se Vlada pozitivno izjasni o njemu, jer smatramo da je on veoma bitan činilac za određivanje sudijske plate.
Određujem pauzu, a rad u popodnevnom delu, u 15 časova, nastavljamo raspravom u pojedinostima na isti amandman na član 4. Prva prijavljena za reč je narodna poslanica Vjerica Radeta. Hvala vam. [[Posle pauze, 15,00]] Nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice, raspravom u pojedinostima o amandmanu na član 4, koji su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Pre nego što dam reč narodnoj poslanici Vjerici Radeti, obaveštenje, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18 časova. Predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović će u toku popodnevna doći i, u dogovoru sa šefovima poslaničkih grupa, precizirati tok današnjeg popodnevnog dela do kraja. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju prepodnevnog dela, započeta je rasprava o amandmanu kolega Nataše Mićić, Judite Popović i Slobodana Maraša na član 4. stav 2. Predloga zakona o sudijama. O čemu se radi u ovom članu? Član 4. govori o materijalnoj nezavisnosti, to je naslov iznad člana, nešto što je novina u našoj praksi, ali nećemo o tome. U stavu 2. člana 4. kaže se da plata sudije mora biti u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i teretom odgovornosti. Naravno da mora da bude u skladu s ova dva kriterijuma, ali su ovo suviše uopšteni kriterijumi i, naravno, kad god je zakonska norma ovako neprecizna, uvek se otvara mogućnost za zloupotrebu kod primene ovog ili ovakvih članova. Kolege koje su podnele amandman dobro su primetile i predložile da se stav 2. člana 4. izmeni i da glasi: "Plata sudije mora biti u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije, teretom odgovornosti'' , dakle, to je prepisano iz Vladinog predloga, i dodaje se: "i pokazanim rezultatima u obavljanju sudijske funkcije". U obrazloženju su napisali da se predloženim amandmanom predlaže da se, kao dodatni kriterijum koji određuje principe za visinu plate sudije, definišu i pokazani rezultati u obavljanju sudijske funkcije. Uverena sam da niko od narodnih poslanika, niko od građana koji prate naš današnji rad, niko od sudija i niko od zaposlenih u pravosuđu ne bi mogao da stavi nijednu primedbu na ovaj amandman. Dakle, amandmanom se nije diralo u ono što je Vlada predložila, u to što kažemo da je uopšteno – da plate moraju biti u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i teretom odgovornosti. Neverovatno je da Vlada nije prihvatila ovaj dodatak: "i pokazanim rezultatima u obavljanju sudijske funkcije". Šta kaže Vlada, zbog čega to nije prihvatila? "Amandman se ne prihvata iz razloga što predloženo rešenje jasnije i preciznije određuje pojam materijalne nezavisnosti sudije". Ovo je nešto što je neverovatno. Govorili smo i ovih dana, ponavljam to i sada, razumemo mi da Vlada ima neki zacrtan put, ima neku predstavu kako treba koja materija da bude regulisana, i može da se razume da Vlada ne prihvati sve amandmane, ali Vlada je prihvatila, otprilike, 20% amandmana, odnosno 22 amandmana su konkretno prihvaćena, a ovaj predlog zakona ima 107. članova. Znači, skoro 20% amandmana je prihvaćeno. Zaista se postavlja pitanje, kao i za onaj prethodni zakon, da li je Vlada sigurna u ovo što je predložila i da li je moguće da je Vlada sama priznala da je imala 20% propusta u zakonskom tekstu? Naravno, bar sa gledišta SRS-a, našeg programa, u amandmanima koje je Vlada prihvatila ima jedan broj amandmana za koje mislimo da nije trebalo da budu prihvaćeni, kao što ima onih za koje mislimo da je dobro što su prihvaćeni, ali neprihvatanje ovog amandmana na član 4. Predloga zakona o sudijama više nego jasno govori o nameri Vlade Republike Srbije da se utiče da izvršna vlast vrši direktan uticaj na sudije, odnosno na sve pravosudne organe. Da nije tako, zašto bi Vlada rekla da je preciznije kada se samo kaže da plate sudija moraju biti u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i teretom odgovornosti? To je za Vladu preciznije nego kada se ovome još doda i da to mora biti u vezi s pokazanim rezultatima u obavljanju sudijske funkcije. Dakle, molila sam vas, gospođo Malović, prethodnih dana, a i sada vam toplo preporučujem da još jedanput pogledate sve amandmane koje su narodni poslanici podneli na ceo ovaj komplet zakona koji vi ovde, u ime Vlade, predstavljate, pogotovo da još jedanput pogledate obrazloženja koja je Vlada dala, jer obrazloženje koje ste dali za amandman na član 4. vređa inteligenciju narodnih poslanika, jer je više nego očigledno šta se, zapravo, krije iza ovoga što ste predložili ovim članom. Šta vi hoćete? Vi hoćete da imate sudije poput onog sudskog veća iz Kragujevca, o kojem je Nataša Jovanović govorila, ili da imate sudije koji su poslušnici, poput ovih u Okružnom sudu u Beogradu, koji su odlučivali o žalbama odbornika SRS-a iz Novog Beograda i iz Zemuna. Sada, pre svega, zbog javnosti, moram da vas upoznam s vrlo interesantnim slučajem kada su u pitanju odbornički mandati u gradskoj opštini Zemun. Imamo dve presude, jedna je doneta u 12,45 časova, a druga je doneta, odnosno prva, u 10 časova. U ovoj koja je doneta u 10 časova sudilo je Veće sastavljeno od sudija Slađane Bojović, predsednik Veća, čuvenog Željka Škorića i Živane Đukanović, članova Veća. Oni su uvažili žalbu i poništili rešenje Skupštine gradske opštine Zemun u stavu kojim se potvrđuju mandati odbornicima gradske opštine Zemun i u stavu 2. se žalba odbacuje, piše u ovoj presudi, u delu kojim su žalioci predložili da se poništi rešenje SO Zemun o utvrđivanju prestanka mandata odbornika, između ostalih, Ksenije Blagojević. Navedena su i ostala imena, ali namerno pominjem samo ovo ime, zbog ove druge presude. Dakle, ova presuda, koju sam sada citirala, doneta je u 10 časova, 21. januara 2008. godine, a nakon toga, u 12 časova i 45 minuta, doneta je presuda po žalbi Ksenije Blagojević, zapamtili ste, zapamtili su građani Srbije – ''žalba se odbacuje u delu kojim su žalioci predložili da se poništi rešenje SO Zemun o utvrđivanju prestanka mandata odbornika Ksenije Blagojević''. Imamo presudu koju su donele sudije Mirjana Aranđelović, predsednik Veća, Dušica Marinković i Mirjana Riđički i oni kažu – žalba se uvažava, žalba Ksenije Blagojević, i poništava se rešenje Skupštine gradske opštine Zemun broj taj i taj itd. Pitam ja vas, gospođo ministre pravde, koja od ove dve presude treba da bude važeća za gradsku opštinu Zemun? U istom slučaju imamo, u istom sudu, dve različite presude. Govorila sam jutros, znamo i imamo informaciju da je u petak bio opšti haos u Okružnom sudu u Beogradu, zato što je trebalo naći, sastaviti sudijsko veće od sudija koje su spremne da urade ovo što je urađeno u petak u Okružnom sudu u Beogradu. Vi želite ovakve sudije i vi ste zato predložili član 99, od kog danas strahuju sve sudije u Srbiji. To je član koji predviđa da se, nakon usvajanja ovog zakona, izvrši, u bukvalnom smislu reči, lustracija sudija u Beogradu. Dakle, sudije moraju da strahuju od toga da li će udovoljiti u svom radu predstavnicima izvršne vlasti, da li će udovoljiti lokalnim moćnicima iz DS-a. Ako to ne urade, preti im opasnost da će na njih biti primenjena lustracija, jer to je upravo ono što vi pokušavate da nam predstavite kao neko epohalno, revolucionalno otkriće, kako kažete, u reformi pravosudnog sistema. Dakle, nema ni reči o bilo kakvoj reformi. Ovde se radi o tome da one sudije koje su spremne da slušaju izvršnu vlast, da slušaju predsednika Republike, da slušaju tajkune i lokalne moćnike, mogu da računaju na to da na njih neće biti primenjena lustracija i da će i dalje obavljati tu funkciju. Oni koji časno i pošteno obavljaju svoju funkciju, doći će pod udar skupštinske većine, u vreme kada se bude raspravljalo o razrešenju i postavljenju tih sudija. Zato ćemo mi, srpski radikali, svakodnevno, svaki od ovih amandmana koristiti da žigošemo te sudije, tu manjinu u okviru sudstva u Srbiji, da pominjemo imenom i prezimenom sudije koje su podlegle uticajima i nisu primenjivale zakon, za koje zakon nije jednak za sve i za koje nisu svi isti pred zakonom. Učinićemo sve da zaštitimo one sudije koji svoj posao obavljaju časno i pošteno i u skladu sa zakonom, uvereni, a to ne govorimo samo sad i ne samo danas, nego to govorimo godinama unazad, da su većina sudija u Srbiji časni i pošteni ljudi. Nažalost, oni moraju da se sakriju u mišju rupu, zato što sudovima hara onaj mali broj sudija koji su pod direktnim uticajem moćnika iz politike, odnosno iz vladajuće koalicije, iz izvršne vlasti, tajkuna itd. Moramo, dame i gospodo, kolege poslanici, da se izborimo za zaista nezavisno pravosuđe. Imamo ovih dana svakodnevne apele i Društva sudija, i predsednika Vrhovnog suda, i raznih sudskih udruženja. Svi očekuju da se, pre svega, ovakav zakon u Parlamentu ne donese, da ne dođu sudije u situaciju da se o njima raspravlja kao da su tek završili pripravnički staž. Zato apelujemo, gospođo ministar, da povučete ovaj zakon. Još nije kasno. Mladi ste i nemojte na ovaj način da uništite i svoju karijeru i da ukaljate svoje ime. Rekla sam vam i pre podne, sada vam ponavljam, vi ste tu samo da biste bili zloupotrebljeni. Uvereni ste da radite nešto dobro, naravno, ništa od toga nije tako i neće biti tako, a ovaj amandman na član 4. je najbolji dokaz da nema dobre namere kada je u pitanju Vlada Republike Srbije i kada su u pitanju sudije. Da nije tako, Vlada bi prihvatila ovaj amandman i rekla da plate sudija, između ostalog, treba da zavise i od pokazanih rezultata u obavljanju sudijske funkcije. Šta je to što može biti kriterijum za utvrđivanje plata sudije ako nije pokazani rezultat u obavljanju sudijske funkcije? Radi se o tome da je vama pokazani rezultat u obavljanju sudijske funkcije, zapravo, stepen poslušnosti sudije u odnosu na izvršnu vlast, u odnosu na razne moćnike, u odnosu na tajkune. Dokle god je tako, časne i poštene sudije neće moći obavljati svoj posao u skladu sa zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milutin Jeličić i Radoslav Mojsilović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radoslav Mojsilović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, predstavnici Ministarstva, članom 6. Predloga zakona o sudijama regulisana je odgovornost sudija za štetu koju prouzrokuju obavljanjem sudijske funkcije. U stavu 1. ovog člana se navodi – za štetu koju sudija prouzrokuje nezakonitim ili nepravilnim radom odgovara Republika Srbija. Predlogom amandmana koji smo zajedno podneli moj kolega iz Poslaničke grupe Nova Srbija Milutin Jeličić i ja, nakon navedenog teksta, treba da se izvrši dopuna stava 1, rečima: ''sa pravom na refundaciju isplaćene štete nastale nezakonitim ili nepravilnim radom od konkretnog sudije''. Navedena dopuna je neophodna zbog ozbiljnosti u radu, izuzetno potrebne stručnosti, odgovornosti i zakonitog postupanja sudija. Navedeni nosioci sudijske funkcije potpuno bi opušteno postupali u radu ukoliko bi za sve svoje greške imali pokriće od strane Republike Srbije. Republika Srbija može da bude zaloga za situacije gde je došlo do pogrešnih odluka zbog stava i ubeđenja konkretnog sudije, koji su se u datom momentu razlikovali od sudske prakse i koji mogu da budu diskutabilni, ali ne može da bude zaloga za nezakonit i nepravilan rad sudije. Prihvatanjem ovog amandmana, umnogome bi se pojačala odgovornost sudije i sama stručnost sudije, ne bi se tako olako donosile nezakonite i nepravilne presude i sigurno bi se smanjio broj ukinutih presuda. Naglašavam, na kraju, da uvođenjem prava na refundaciju, predviđenog ovim amandmanom, nije generalna obaveza refundacije štete, već pravo da se u pojedinim drastičnim slučajevima primeni refundacija, koja bi bila i neka vrsta kazne za neodgovorno postupanje, a, u najvećoj meri, generalna prevencija koja će doprineti što uspešnijem i kvalitetnijem radu sudija. Hvala.
Da li još neko želi reč? Da. Ima reč Aleksandar Martinović, pa narodni poslanik Ognjen Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, neprihvatanjem ovog amandmana, Vlada je, s jedne strane, pokazala da se ne ponaša domaćinski u odnosu na budžet Srbije, a, s druge strane, jasno stavlja do znanja samim sudijama da će selektivno da postupa, od slučaja do slučaja, i da će, verovatno, osnovni kriterijum u traženju refundacije od sudije koji je povredio pravni poredak Republike Srbije biti njegova politička lojalnost aktuelnom režimu. U članu 6. zakona o sudijama, Vlada je, u stvari, preuzela sličnu odredbu koja postoji u Zakonu o državnim službenicima i sličnu odredbu iz Zakona o obligacionim odnosima, kada je reč o odgovornosti države za štetu koja se zbog nezakonitog ili nepravilnog rada pričini građanima, odnosno trećim licima. Ali, Vlada nije vodila računa o jednoj stvari. Daleko je delikatnija pozicija sudije, nego nekog državnog službenika. Pre svega, sudija je visokoobrazovan, sudija mora da ima položen pravosudni ispit. Sudija odlučuje u stvarima koje su u finansijskom smislu mnogo ozbiljnije, nego neki državni službenik u određenom ministarstvu. Ako sudija namerno, ili iz krajnje nepažnje, pričini štetu građanima, odnosno trećim licima, onda on mora da snosi nadoknadu te štete. Ne može Vlada da kaže – može tražiti od sudije da refundira sredstva koja je Republika Srbija na ime štete isplatila građanima, odnosno trećim licima. Šta to znači? To znači da će u nekim slučajevima Vlada da traži povraćaj tih sredstava, a u nekim slučajevima neće da traži povraćaj tih sredstava. U pitanju mogu da budu milionske sume. Šta u situaciji kada Vlada ne traži povraćaj tih sredstava? Znači, budžet Republike Srbije bi morao da plati štetu koju je sudija, namerno ili iz krajnje nepažnje, pričinio trećim licima. Ali, taj iznos sredstava neće biti nadomešten u budžetu Republike Srbije, zato što je neko odlučio da ne traži povraćaj sredstava od tog sudije. Budžet Republike Srbije se puni sredstvima svih građana Republike Srbije. Kako možete da dajete narodne pare na ime naplate štete trećim licima, a da ne tražite od sudije povraćaj tih sredstava? Ne daje Vlada svoje privatne pare. Ne daju ministri svoje privatne pare, pa da sada mogu sami da odlučuju o tome da li će tražiti povraćaj sredstava od sudije ili ne. Oni daju narodne pare. Kada dajete narodne pare za štetu koju je pričinio sudija trećem licu, to jest građaninu, onda morate od njega, u svakom pojedinačnom slučaju, da tražite povraćaj tih sredstava. Dakle, s jedne strane, to je finansijski nedopustivo, a i sa stanovišta domaćinskog raspolaganja budžetom Republike Srbije je nedopustivo da Vlada arbitrarno odlučuje da li će tražiti povraćaj sredstava ili ne.S druge strane, u praksi će ovakva odredba dovesti do čiste političke samovolje. Sudija koji je lojalan režimu, koji donosi presude onako kako režim to od njega očekuje, ili konkretan ministar, ne mislim, gospođo Malović, konkretno na vas, ali može da dođe neki ministar pravde koji će da nazove sudiju i da kaže – u tom i tom predmetu moraš da postupiš tako i tako, jer ako tako ne postupiš i sutra ili prekosutra pričiniš štetu nekom građaninu, država će od tebe tražiti da vratiš ta sredstva. Sudiji koji postupa onako kako mu Vlada kaže, verovatno se neće tražiti povraćaj tih sredstava. Dakle, u nekim slučajevima ćete da tražite povraćaj sredstava, odnosno refundaciju para koje ste dali iz budžeta, a u nekim slučajevima nećete. Gde je sudija politički lojalan, nikome ništa što je budžet Srbije tanji za tri, četiri, pet ili deset miliona dinara. Tamo gde sudija nije politički lojalan, od njega ćete tražiti da izvrši povraćaj sredstava u budžet Republike Srbije. Kada su u pitanju sudije, kada je u pitanju odnos države prema građanima, onda tu ne sme da bude ovakvih dispozitivnih odredaba, pa da vi kažete – Vlada će da proceni da li će da traži povraćaj sredstava od sudije ili neće. Sudija koji namerno, ili iz krajnje nepažnje povredi zakon na štetu građana, pa Republika Srbija bude u poziciji da iz budžeta nadoknadi tu štetu, mora u svakom pojedinačnom slučaju tu štetu da nadoknadi. Ne sme se Vladi Srbije dati slobodna volja da odlučuje da li će tražiti povraćaj tih sredstava ili ne. U praksi će to izazvati haos. U praksi će to dovesti do čiste samovolje. Neće biti, apsolutno, nikakvih preciznih kriterijuma u kojim situacijama sudija mora da plati štetu, a u kojim situacijama ne mora da plati štetu. Ovo je, takođe, jedan prikriven vid pritiska na sudove. Možda vi, gospođo Malović, toga niste svesni, ali oni koji su pisali nacrt zakona o sudijama i koji su vam taj nacrt poturili da ga prezentujete Narodnoj skupštini Republike Srbije, imali su skrivenu nameru – da ovakvom odredbom, u praksi, vrše pritisak na sudije. Očigledno je da Vladi Srbije nije iskreno stalo do toga da sudija zaista bude samostalan i nezavisan. Sud je samostalan i nezavisan samo u situaciji kada se unapred zna da li će sudija morati da plati štetu koju pričini građanima, a ne da Vlada samovoljno odlučuje, pa će da kaže – taj sudija će da plati, a onaj sudija neće da plati. Gde vam je tu pravna sigurnost samih građana? Na kraju krajeva, i sudija je građanin Republike Srbije. On očekuje da postoji neka izvesnost u pogledu nekog budućeg njegovog postupanja. Ovde te izvesnosti nema. Nekog sudiju ćete amnestirati od odgovornosti za štetu, a na neke sudije ćete da svalite teret pričinjene štete. Prosto, to odudara od elementarnih pravnih principa, koji su sadržani i u Ustavu Republike Srbije. Ono što piše u obrazloženju, zašto se ne prihvata ovaj amandman, nema nikakvog smisla. Dakle, vi kažete – u ostalim stavovima ovog člana navedeno je kada i pod kojim uslovima sudija može da odgovara za štetu koju pričini građanima. Suština ovog amandmana je i suština onoga što smatra SRS – da sudija mora u svakoj situaciji da snosi odgovornost, finansijsku odgovornost, materijalnu odgovornost, za štetu koju, zbog svog nezakonitog i nepravilnog rada, pričini građanima. Ovako ćete vi, opet, sudije stavljati na svojevrsnu političku probu. Ovo je, takođe, jedan vid lustracije sudija, ovo je vid pritiska na pravosuđe – skriven pritisak, ali vrlo perfidan. Apsolutno, ovo što ste napisali u članu 6. stav 1. Predloga zakona odudara od onih principa za koje se vi deklarativno zalažete.Ništa neće biti od nezavisnosti sudija, ništa neće biti od njihove stručnosti, ništa neće biti od pravne sigurnosti građana, ukoliko ovaj član zakona ostane onakav kakvog ste ga predložili.
Reč ima narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je šest minuta i 30 sekundi.
Poštovani, u svetlu činjenica koje je upravo izneo moj kolega Martinović, zaista bi trebalo ponovo da Vlada razmotri ovaj amandman koji su podneli Milutin Jeličić i Radoslav Mojsilović. Mislim da je kolega Martinović lepo ukazao da neusvajanje ovog amandmana daje sudijama odrešene ruke, da ih, na neki način,čuva, štiti i daje mogućnost da budu neodgovorni. Ne mislim pri tom samo na ono – pravda ili nepravda, pravedno ili nepravedno, pod pritiskom donesena neka odluka. Mislim i na to što oni, kada osete da je pravo na nekoj njima suprotnoj strani, jer su dobili nalog da presude tako i tako, imaju mogućnost da otežu sa sudskim procesom. Konkretno, moja porodica i ja učestvujemo 12 godina u jednom procesu koji se vodi pred jednim opštinskim sudom u Beogradu. Namerno neću da kažem o čemu se radi, zato što neću da privatizujem ovu govornicu. U tih 12 godina, promenilo se četiri ili pet sudija. Odluka do dan-danas nije donesena. Sistem po kojem oni beže od odgovornosti je sledeći – jedno ročište u junu, sledeće u decembru, i tako iz godine u godinu. Najnovije zamešateljstvo koje je doživela moja porodica je bilo u sledećem – zakazano je sudsko veštačenje; naime, bez njega sudija, verujem, zaista nije mogla da donese neku odluku. Kada je plaćeno preko 100 hiljada dinara, kada suveštaci izašli na teren, kada su se pojavili u sudnici, nisu znali šta da kažu. Sudija i svi prisutni u sudnici videli su čoveka koji je bio na terenu, jer i ja sam bio na terenu kada je vršio ta merenja, koji je gledao u taj papir i nije znao to ni da pročita. Rekao je – moj kolega je to pisao, računao, a on sada nije ovde. Naravno, ročište je odloženo. Međutim, šta očekivati od Vlade koja uopšte ne razmišlja o posledicama zakona koje donosi, koja ne razmišlja praktično, nego samo teoretski, ili onako kako joj se to prosledi iz Brisela? U toj istoj vladi, npr., sedi jedan Tomica Milosavljević, dežurni ministar. Naime, ja sam gospodinu, a upotrebiću njegov primer kao opis, jer verujem da to važi za veći deo naše sadašnje Vlade, uputio jedno pitanje s ove govornice. Zbog tog pitanja sam bio kažnjen dva puta. Administrativni odbor Skupštine Srbije danas je potvrdio tu kaznu i ja i još sedam radikala kažnjeni smo solidnim novčanim sredstvima. Nije problem u tim parama, ali mi je malo čudno i nelogično da Tomica Milosavljević odgovara na ovo pitanje, a prisutna gospođa Čomić me je upravo kaznila zato što sam postavio to pitanje. Radi gledalaca u Srbiji, naših cenjenih građana, ponoviću ovo pitanje, ali ne onako kako ga je napisao Tomica Milosavljević. Ja sam,kao laik, izrazio jednu dilemu, pitao sam se da Aleksandar Vučić nije, možda, bolestan od šizofrenije, jer ono što izjavljuje u ovoj zemlji može da izazove građanski rat. Izjavljivao je da su srpski radikali pripremili oružje, da su naše vojvode podigle svoje borce, dovele ih u Srbiju i da se svi spremaju da ga ubiju. Takve stvari mogu, u najmanju ruku, da izazovu uličnu tuču, a, ne daj bože, i nešto gore. Zbog toga sam pitao – da li je moguće da ova skupština sazna postoji li neka medicinska dijagnoza koja potvrđuje moje razmišljanje? Naravno, gospodin Milosavljević je, prvo, ublažio ovo moje pitanje, u odgovoru koji mi je poslat pod rednim brojem 9009/08-02. Rekao je ovako, pokušao je da me citira, ali nije uspeo – da li postoji ikakva mogućnost da se iz političkog života Srbije, radi boljitka (boljitak sigurno nije moja reč), iz zdravstvenih razloga ukloni neko ko je opasno oboleo? Sa sledećim citatom se slažem, jer je, zaista, moj, pretpostavljam, nisam stručan, ali mislim da se u slučaju Aleksandra Vučića radi o šizofreniji. Skratiću ovaj odgovor i preći ću odmah na konkretno, ceneći vreme ove skupštine, pa ću da preskočim prva dva pasusa, u kojima cenjeni ministar navodi odredbe zakona, službene listove u kojima su objavljene ove odredbe i na osnovu kojih on meni odgovara, pa ću da pređem na ovo konkretnije. ''Ustavom Republike Srbije utvrđeno je, kao jedno od osnovnih ljudskih prava i sloboda, i pravo na zaštitu podataka o ličnosti. Zabranjena je i kažnjiva upotreba podataka o ličnosti izvan svrhe za koju su prikupljeni, u skladu sa zakonom. Shodno navedenom, Zakonom o izboru narodnih poslanika'', akcentiram – ''o izboru narodnih poslanika, nije utvrđena obaveza narodnih poslanika da pribavljaju uverenja o zdravstvenoj sposobnosti, a propisima iz oblasti zdravstvene zaštite nije propisan način i postupak ocene zdravstvenog stanja narodnog poslanika'' itd. Sve u svemu, dva-tri puta, za gospodina Tomicu Milosavljevića Aleksandar Vučić je narodni poslanik. Hvala Bogu, nije i neće biti narodni poslanik. Na Drugom programu televizije Srbije gledamo nastavak serije, od nazad glasi – ''normalan'', to bi trebalo da budem ja, ''zbunjen i lud''. Zbunjen je ministar, očigledno, ja se trudim da budem normalan, ali ne znam koliko će da mi uspe uz ovakvu vladu i ovakve odgovore, a ko je lud, još ne znamo precizno. Neki podaci, izgleda, postoje, ministar ih ima, ali ne sme da kaže. Ja mu sad kažem – gospodine ministre... [[isključen mikrofon]]
Šest minuta i 30 sekundi. Zahvaljujem, narodni poslaniče. Niste poštovali član 103. Poslovnika Narodne skupštine koji vas obavezuje da govorite o onome što je na dnevnom redu. Zahvaljujem. Molim i vas i druge narodne poslanike da ne zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine. Član 103. je vrlo jasan. Govornik može da govori samo o onome što je na dnevnom redu i razjasnili smo da se, u vezi sa članom 106. koji je osnov za izricanje kaznenih mera, u vremenu koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi niste potrudili da govorite o dnevnom redu. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite, reč ima narodni poslanik Ognjen Mihajlović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Po osnovu čl. 225. i 226, pravo na informaciju. Gospođo Čomić, niste mi dozvolili da završim rečenicu. Činjenica je da je vreme naše poslaničke grupe isteklo. Međutim, nisam uspeo da završim svoju misao i iz toga ste izvukli zaključak da se nisam povinovao članu 103. Ako se možete setiti, razgovarao sam, objašnjavao sam jedan amandman. Složio sam se s tim amandmanom. Pokušao sam da objasnim kakav gard vlada u našoj vladi, međutim, nisam došao do poente. Sada ću da iskoristim priliku za nešto drugo. Zanima me – kako je moguće da me Administrativni odbor kazni na osnovu vaše preporuke, na osnovu vaše dve opomene, a da pri tom ministar uvaži moje pitanje i odgovori – nesuvislo, nelogično, neobično, ali za njega, izgleda, normalno, za njega i samo za njega normalno?! Gospođo Čomić, koristim ovu priliku dauputim dva pitanja. Kako je moguće da budem kažnjen, kad nisam napravio nikakav prekršaj? Pri tom, izneću još jedan primer. Gospodin Nikola Savić je kažnjen žešće nego moja malenkost, a da je pri tom samo jednom, pre mesec i po dana, opomenut. Ja sam dobio dve opomene i meni je moja kazna jasna, ali njegova kazna, kazna Nikole Savića, njemu nije jasna. Izaći će on za ovu govornicu da vas to upita. Drugo je ono moje staro pitanje – da li je Aleksandar Vučić oboleo od šizofrenije i pošto, da razjasnim, nije narodni poslanik, da li će gospodin Tomica Zdravković, pardon, Milosavljević, toliko je u zdravstvuda, zaista, može da promeni prezime, ovaj put da mi odgovori? Još jedno pitanje za gospodina Milosavljevića. Da li se ova oznaka 02 u broju odgovora koji je meni upućen odnosi na kabinet ili na neku službu koja umesto njega odgovara, a on samo potpisuje? Ovaj put bih voleo da mi gospodin Milosavljević lično odgovori, a ne preko nekih trećih lica, koja nisu u obavezi da znaju ko se nalazi u Skupštini Srbije. Hvala.
Osnov za izricanje kaznenih mera možete videti uvidom u stenogram sednice koja je bila u toku kada su kaznene mere izrečene, kao što uvidom u stenogram svako može da vidi da se, gledajući tok današnje sednice, ostavi bez izrečene kazne za nepoštovanje člana 103. i za zloupotrebu Poslovnika u javljanju po povredi Poslovnika. Narodni poslanik Miloš Radulović želi da govori o amandmanu.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, mislim da je amandman koji je podnela Poslanička grupa Nove Srbije potpuno smislen i da treba da se ugradi u zakon o sudijama. Pre svega, i sama praksa nam ukazuje da u mnogim slučajevima imamo subjektivnu odgovornost samih sudija, pa je normalno da se član 6. stav 1, nakon reči: "radom odgovara Republika Srbija", dopuni rečima: "sa pravom na refundaciju isplaćene štete nastale nezakonitim ili nepravilnim radom od konkretnog sudije". Ja sam i na samoj sednici, i u četvrtak, 20, pomenuo jedan slučaj koji direktno ukazuje na nesavesnost nekog od sudija, jer smo imali, odnosno imamo slučaj u kome postoji žalba odbornika kojima su oduzeti mandati. To je predmet broj 70/08, kojim predsednik Okružnog suda potvrđuje, odnosno sudija, predsednik Veća Milica Nikolić, potvrđuje osnovanost te žalbe i donosi presudu u korist žalioca. Međutim, istog dana, 23.7.2008. godine, na žalbu grupe odbornika iz opštine Brus, Veće kojim predsedava predsednik Veća Dragoslava Biserčić, broj predmeta je 75/08, donosi odluku kojom se tim odbornicima oduzimaju mandati. Sama činjenica da o istom predmetu imamo dve presude ukazuje na to da je neko od ovih sudija, konkretno, podlegao političkom pritisku i nije doneo odluku onako kako treba. Ja bih zamolio i vas i gospođu ministarku da iskoristite vaše pravo nadzora i utvrdite činjenice i da onu odluku koju smatrate spornom u tom predmetu, jedan je 70/08, a drugi, 75/08, date na ponovno razmatranje, da se donese pravedna, pravilna odluka. Mislim da treba, ne vi, konkretno, da se izvrši revizija postupka i donese pravilna odluka. Mislim da je preko potrebno da građani steknu sigurnost u institucije, jer puna su nam usta prava, zakona, i da onaj kome je to pravo uskraćeno, dobije putem presude pravo na ono što su mu građani dali. Istovremeno bih postavio i jedno pitanje vezano za samu odluku o oduzimanju mandata. Tražio bih od nadležnih organa da utvrde činjenice za odbornike, da li su oni stvarno, dan posle odluke o oduzimanju mandata, potpisali ugovor sa Demokratskom strankom o regulisanju međusobnih odnosa podnosioca izborne liste i kandidata za odbornika, odnosno odbornika? Mislim da bi na ovo pitanje odgovor trebalo da da sam narodni poslanik, predsednik Izvršnog odbora DS-a, gospodin Marko Đurišić, jer je on doneo odluku, a ispred DS-a je bio ovlašćeno lice koje je potpisalo, u opštini Vračar, ovaj ugovor, dan posle oduzimanja mandata. Istovremeno, ukazao bih zašto je preko potrebno da sud donosi presudu na osnovu činjenica, jer ovakve presude, u određenim sredinama, daju za pravo pojedinim ljudima da na svoj način sprovode pravdu. Ja sam izneo slučaj iz opštine Aleksandrovac, gde su nanesene teške telesne povrede Radmanu Milićeviću, članu Opštinskog veća, članu Odbora DSS-a, od strane Srboljuba Katančevića. Njegovo zdravstveno stanje se u međuvremenu pogoršalo. Gospodin Radman Milićević je prebačen na Klinički centar u Niš i u petak, 21, izvršena je hirurška intervencija nad njim. U samom gradu i opštini Aleksandrovac, ova pojava, na neki način, postaje i pravilo, jer posle nanošenja telesnih povreda odborniku Milomiru Miletiću, napada na predsednika SO Aleksandrovac, gospodina Jugoslava Stajkovca, teških telesnih povreda, o kojima sam pričao, u petak 21. desilo se i to da je neko lice ušlo na posed gospodina Stajkovca i bacilo propagandni materijal, odnosno štampani materijal kojim pokušavaju da diskredituju gospodina Stajkovca. Mi se zalažemo za to da je lična imovina nepovrediva, za nezavisno sudstvo, za to da svi oni koji su na bilo koji način uzrokovali neku nezakonitost odgovaraju. Zato je potrebno da se ispitaju određene okolnosti. DSS će podržati ovaj amandman, iz prostog razloga što smatramo da se na ovaj način zaoštrava, odnosno traži se od samih sudija mnogo veća odgovornost.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Aleksandra Ilić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, članom 6. stav 2. zakona o sudijama regulisana je odgovornost sudije za štetu koju prouzrokuje u obavljanju sudijske funkcije. U stavu 2. ovog člana se navodi: ''Kada je konačno odlukom Ustavnog suda, pravosnažnom sudskom odlukom, odnosno poravnanjem pred sudom ili drugim nadležnim organom, utvrđeno da je šteta prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom, Republika Srbija može tražiti od sudije naknadu isplaćenog iznosa''. Predlog ovog amandmana jeste da se iza reči: "namerno ili krajnjom nepažnjom", ubace reči: "sudija će snositi zakonske posledice, shodno Krivičnom zakoniku Republike Srbije a", dalje se nastavlja postojeći tekst: "Republika Srbija", zatim se briše reč "može" i nastavlja dalji tekst: "tražiti od sudije naknadu isplaćenog iznosa". Navedena dopuna i ispravka je neophodna, jer nepovezivanje namerno prouzrokovane štete, ili štete izazvane krajnjom nepažnjom, sa Krivičnim zakonikom i krivičnom odgovornošću amnestira sudiju od krivične odgovornosti, jer ''namerno prouzrokovana šteta ili šteta izazvana krajnjom nepažnjom'' u obavljanju službene dužnosti jesu elementi određenih krivičnih dela propisanih Krivičnim zakonikom Republike Srbije i ako taj zakon važi za sve građane Republike Srbije, imperativno mora da važi i za sudije, posebno što eventualna zloupotreba u obavljanju sudijske funkcije ima posebnu konotaciju. Kada se govori o namerno prouzrokovanoj šteti, govori se o najtežim krivičnim delima u čijem biću je izražena namera, što u krivično-pravnom smislu predstavlja direktan umišljaj, kao najteži oblik vinosti, i tu ne sme da bude bilo šta diskutabilno oko postojanja krivičnog dela i krivične odgovornosti bilo kog lica, pa ni sudije. Takođe, šteta izazvana krajnjom nepažnjom je sastavni deo bića određenih krivičnih dela, s tim što može da se radi, eventualno, o lakšem obliku vinosti, ali ni tu ne sme da bude bilo šta diskutabilno oko postojanja krivičnog dela i krivične odgovornosti bilo kog lica, pa ni sudije. Ako se u konkretnim situacijama radi o postojanju krivičnih dela, ni u kom slučaju ne može da stoji da Republika Srbija može tražiti od sudije naknadu isplaćenog iznosa, radi čega se u predlogu amandmana briše reč: "može", a unosi: "će tražiti". Očigledno je da u ovom stavu 2. ne može da postoji alternativa oko naplate isplaćene štete od strane Republike Srbije, za razliku od stava 1. istog člana. Nadam se da su argumenti koje sam iznela dovoljni da vladajuća većina podrži ovaj amandman.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi NS-a je 12 minuta.
Ja ću malo više govoriti o motivaciji za ovaj amandman. Znači, u okviru nastojanja da se, s jedne strane, povrati poverenje u institucije sistema, a, s druge strane, restituiše vrednosni sistem koji insistira na preuzimanju lične odgovornosti za učinjene pogreške, posebno ako su one namerno prouzrokovane ili izazvane krajnjom nepažnjom, smatrali smo da je neophodna izmena stava 2. člana 6. Predloga zakona o sudijama. Jedna stvar je da Republika Srbija može tražiti od sudije naknadu isplaćenog iznosa, a druga je da će to stvarno i uraditi. Svašta je nešto moguće, ali se to u realnosti ne čini. Da povučem paralelu ovog sa sada već famoznim poternicama protiv terorističke trojke Tači - Čeku – Haradinaj. Ne samo da Republika Srbija može, već je MUP Srbije pokrenuo crvene poternice za ovom trojkom, no crvenih poternica za liderima OVK odavno nema na zvaničnom sajtu te policijske organizacije, a uklonjene su nakon što su Hašim Tači i Agim Čeku bili privođeni na aerodromima u Budimpešti i Ljubljani, a zatim odmah oslobođeni, nakon političkih intervencija 2002. i 2003. Poternice za Tačijem i Čekuom izdao je Okružni sud u Prištini, izmešten u Niš, a za Haradinajem, Okružni sud u Peći, izmešten u Leskovac. Isti sudovi su jedini nadležni za njihovo povlačenje. Danica Marinković, istražni sudija Okružnog suda u Prištini je osoba koja je pokrenula poternice za Tačijem i Čekuom, ali ona nikada nije tražila njihovo povlačenje, po sopstvenom iskazu. Na pitanje skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost, kao i na moje lično pitanje, uz propratnu fotografiju sa zajedničkog nastupa gospodina Tadića i Tačija na kongresu Socijalističke internacionale, koje sam s ove govornice dala lično ministru unutrašnjih poslova Ivici Dačiću, ministar je rekao, svi ste svedoci, da su poternice aktivne i centralne Interpola, ali se očigledno ne sprovode, šta god to značilo. To je priča o tome kako nešto što mora, može da bude, a ne mora da znači. Šta je tek s onim – sud može da traži? Verovatno, ta rečenica završava onim čuvenim "malo morgen". Ako sudovi i Ministarstvo unutrašnjih poslova nisu povukli crvene poternice za najvećim živim teroristima, onda je stvarno nemoguće da je to sam po sebi uradio Interpol. Umesto da se teroristi Tači, Čeku i Haradinaj smesta uhapse i onemogući im se bilo kakvo političko delovanje, oni su zaštićeni kao da su američki državljani, a poternice važeu užoj Srbiji tek, valjda, da se zadovolje marketinške potrebe. Stoga, Udruženje porodica kidnapovanih i ubijenih sa Kosova i Metohije, ispravno, ne može da se zadovolji izjavom ministra Dačića da su poternice i dalje na snazi. Iskustvo pokazuje da su sumnje pripadnika Udruženja porodica kidnapovanih i ubijenih sa KiM-a potpuno opravdane, jer je u periodu od 2001. do 2003. na slobodu pušteno 2108 šiptarskih terorista. Dakle, kako reče gospodin Simo Spasić, predsednik Udruženja, u vezi s međunarodnim poternicama protiv Tačija, Čekua i Haradinaja, članovi Udruženja će potvrdu svega izrečenog poslednjih dana tražiti napismeno, crno na belo, sa pečatom MUP-a i svih relevantnih organa i s potpisom odgovornih lica. Interesantno je da Interpolove poternice ne važe za zločince iz OVK, a na snazi su za srpske generale i, često, žrtve. Gospodin Miroslav Markićević, zamenik šefa Poslaničkog kluba Nova Srbija i član skupštinskog Odbora za bezbednost, već je izneo stav Nove Srbije, rekavši da ako poternicu nije povukao sud, nego neko u ime države, onda je taj ne samo krivično odgovoran, nego je i sam počinio delo veleizdaje. Da li su Mađari i Slovenci puštali Tačija i Čekua posle hapšenja, to je njihova stvar, ali mi, kao odgovorna država, ne smemo dozvoliti da im damo odobrenje da se slobodno šetkaju po svetu. Kad je već reč o ličnoj odgovornosti, ko je, na osnovu čega i kako oslobodio ovih 2108 šiptarskih terorista iz srpskih zatvora, a posebno braću Mazreku, Bekima i Ljuana, koji su pravosnažno osuđeni na 20 godina zbog zločina nad srpskim civilima u Klečki? Priznali su da su, posle ubistva automatima, u krečani, sekirama sekli srpskim civilima delove tela. Prema tome, molim vas da razmislite o ovome i da razmislite o ovom amandmanu. Vrlo je važno utvrđivanje lične odgovornosti i njeno prihvatanje.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, mislim da bi bilo neophodno da prihvatite ovaj amandman i mislim da bi se savršeno uklopio u ovaj član 6, gde se kaže: "ili krajnjom nepažnjom", da se doda: "sudija će snositi zakonske posledice shodno Krivičnom zakoniku Republike Srbije", a ovo Republika Srbija može, ne "može", nego "će tražiti od sudije naknadu isplaćenog iznosa". Vi se sećate, gospođo ministar, da sam pre nekoliko dana, kada su ovi zakoni bili u načelu, izneo podatak, između ostalog, taj podatak je izneo i predsednik Republike Boris Tadić, vezan za broj predmeta koji su zastareli, vezano za sudove i tužilaštva. Malo je kasnio taj odgovor, ali bolje ikad nego nikad, kako naš narod kaže, i mislim da je ovo odličan materijal koji može Ministarstvu da posluži da se utvrde neke nesporne činjenice kada su u pitanju i opštinski i okružni sudovi. Ima još jedna interesantna stvar. Ovde ne postoji nijedan predmet koji je zastareo u tužilaštvu. To je, prosto, neverovatno. To sad dovodi u pitanje da li je istinit ovaj izveštaj koji smo dobili i koji bi trebalo da prihvatimo kao odgovor Ministarstva pravde, da nijednog momenta ne dođemo u poziciju da sumnjamo da je on istinit. Gospođo ministar, bili ste prisutni kada je poslanik SRS-a Vjerica Radeta iznosila ovde podatak vezan za ovog tužioca Vukčevića, koji je jedan predmet sedam godina prolongirao. Čak ste imali fotokopiju fascikle na kojoj je upisano, od datuma do datuma, kada se taj predmet tražio. Sada ozbiljno sumnjam da je ovo tačno. Ovo govori da je ovo nepotpun izveštaj, da ste dostavili samo izveštaj koji je vezan za opštinske i okružne sudove. Kaže, što se tiče dela vašeg zahteva koji se odnosi na to kako je zastareo gore navedeni broj predmeta, da li su utvrđeni razlozi zbog kojih su predmeti zastareli i da li je bilo krivičnih dela, vi navodite ovde – kršenje zakona od strane sudija i javnog tužioca i njegovog zamenika iz člana 360, nesavesnog rada u službi, člana 361. Krivičnog zakonika, i da li je utvrđena odgovornost navedenih lica sa njihovim spiskom. Kažete, obaveštavamo vas da gore navedeni izveštaj ne poseduje, ne sadrži tražene informacije. Šta će vam onda ovaj izveštaj? Gospođo ministar, ovaj izveštaj je potpuno bespredmetan. Mi iz ovoga možemo da vidimo broj predmeta koji je zastareo, ali ne ono što je suštinski važno i ono na šta sam ukazivao pažnju, a to je da se vidi koja su krivična dela u pitanju, kod kojih sudova, kod kojih tužilaca, pa da na osnovu toga dođete do nekih podataka. Evo, iznosio sam u prepodnevnoj raspravi podatke vezane za stražu onoga Zorana Trifunovića Trizona, finansijera DS-a, koji je iz suda, lepo, išetao. Znate, njima je svejedno da li će biti osuđeni u sudu, jer ta osuda nikad neće biti sprovedena, ili uopšte neće doći u poziciju da im sud sudi, zato što će im neko omogućiti da izađu iz sudnice. Ovakav broj predmeta za Ministarstvo treba da bude dragocen, ali vodeći računa o tome da morate da imate i predmete koji su vezani za tužilaštvo. Sećam se, bilo je nekoliko puta u medijima koliko je predmeta zastarelo u tužilaštvu. Otprilike, to je jedna vrsta berze, gde se zna tačno koliko košta mogućnost da od javnog tužioca predmet uopšte ne stigne do suda. Ponavljam, znam koliko je samo predmeta, krivičnih prijava predala SRS a da nikada nisu ugledali svetlost dana, odnosno nisu procesuirani, ne zbog toga što nisu pravno utemeljeni na činjenicama i na valjanim dokazima, nego zato što politika određuje da li će tužilaštvo reagovati ili neće. Izveštaj kakav ste dali može, bar za početak, da posluži na neki način kao vrsta pokazatelja, odnosno da na osnovu ovog izveštaja preduzmete određene korake. Recimo, područje Okružnog suda u Beogradu. Ono što prvo pada u oči, to je jedan broj opštinskih sudova. Razumem, ima tu i sudova gde ima veliki broj predmeta, ali ne postoji razlog da oni zastare. Jednostavno, nije interes države i Ministarstva da sud bude u toj situaciji da određeni broj predmeta zastarevaju. Za Beograd to je 1450 predmeta. Zamislite šta sve tu može da se nađe! Da ste vršili analizu, pa da vidimo koji od ovih 1450 predmeta su vezani za krivična dela. To je ono što je za nas posebno interesantno, i da onda, na osnovu ovih podataka, vidite da je tu jedan broj opštinskih sudova koji, na neki način, prednjači u broju predmeta koji su zastareli. Prvi opštinski sud u Beogradu – 254; Drugi – 148; Treći – 368. Kad pogledate teritorije koje pokrivaju, morate i tu da pravite na neki način analizu, da vidite koliki broj građana potpada pod koji opštinski sud. Četvrti opštinski sud – 448; Peti opštinski sud – 1500. Ukupno za Beograd – 1450. Područje Okružnog suda u Valjevu, u odnosu na ovo, ima relativno solidnu brojku od 127 predmeta koji su zastareli. Područje Okružnog suda u Vranju, u odnosu na Beograd – 118, takođe, solidno. U Zaječaru, u odnosu na Beograd, ovo je zanemarljivo, svega 39 slučajeva. U Zrenjaninu – 32, još bolji podatak. U Jagodini – 68, u Kraljevu – 83. Sad dolazimo do Kragujevca. Odmah pada u oči Opštinski sud u Kragujevcu – 206, ukupno 263. Da se malo podsetimo, nije bilo tako davno, iznosili smo mi podatke vezane za ove presude Okružnog suda, vezano za mandate SRS-a. Evo, vidite, kad ukrstite ta dva podatka, to pali određene signalne lampice koje ukazuju da neke stvari nisu u redu. Vi biste morali da izvršite analizu na osnovu broja građana koje pokrivaju, odnosno teritoriju itd., ali ova cifra govori o nekim stvarima koje bi trebalo da upozore Ministarstvo pravde da na osnovu ovoga preduzme određene korake. Nemojte mi reći da ste samo protiv osam sudija pokrenuli postupke, a 1430 zastarelih predmeta, ili treba da poverujem da i Ministarstvo pravde radi kao i sudovi. Kako je naš narod odavno našao dobru izreku, kaže – rade po učinku: učinim ja tebi, učiniš ti meni, a taj učinak može da se meri u raznoraznim valutama itd., ili stvarima, nekretninama. To imate kod one stečajne mafije i kod svih ovih mafija. Imate mogućnost da vršite analizu na osnovu jednostavnih podataka, do kojih mi dolazimo samo na osnovu ovog zakona o dostupnosti informacija. To je neko ko hoće da neki posao završi, hoće da pokaže građanima Srbije da postoji mogućnost, i kod običnih ljudi i građana, da se ipak neke stvari pokrenu, šta tek treba da se očekuje kod vlasti. Ako te dve stvari uporedite, onda objektivno dolazite do zaključka da kod vlasti ne postoji ta želja, jer ako se ovo pokrene od strane onih koji nisu zaduženi za ovo i dođe do ovoga, onda zaključujemo da u Ministarstvu pravde ne postoji želja da se iskoriste sve mogućnosti koje imate na osnovu zakona da možete vrlo precizno i pravilno da procenite, da imate kompletnu analizu i da na osnovu nje preduzmete odgovarajuće korake. Onda bi to podrazumevalo da morate da donesete odluke na osnovu kvaliteta, a onda tu ne dolaze politički podobne sudije, ne dolaze one sudije koje, kada im Dragan Đilas kaže – e, sada treba da donesete ovakvu presudu, donose takvu presudu, ne interesuje ih ni zakon, ni Ustav, ne interesuje ih ništa; oni donose presudu kako im kaže Dragan Đilas ili neki drugi politički moćnik. Gospođo ministre, kao ministar, morate da vodite računa da u što manjoj meri omogućavate takve stvari, da skraćujete, što bi se reklo, da ih udarate po prstima. Kako ćete to da radite? Tako što ćete prozivate one za koje imate podatke, da proučite, proverite, vidite, i na osnovu svih tih elemenata, za one za koje smatrate da su odgovorni, pokrenete određene stvari i u skladu sa zakonom počnete da dovodite sudove u sistem koji omogućava ovoj državi da polako krene u obračun s problemima s kojima se suočava. Ovo je posebno veliki problem, koji je stvorio ubeđenje kod naših građana da građani nisu svi isti i da se ova država ne odnosi prema svim građanima isto. Neki odgovaraju, neki ne odgovaraju. Ko ne odgovara? Onaj ko ima pare, onaj ko je vezan za vlast, onaj koji ima mogućnosti da mu neko u vlasti omogućava da izbegne zakonsku odgovornost. Područje Opštinskog suda u Kruševcu – 96. Nije ni ovo mali broj, ali kada uzmete Kragujevac, ovo je izuzetno mali broj. Dva puta je veći broj u Kragujevcu nego u Kruševcu. U Leskovcu – 55, solidno, kada uporedite neke druge sudove. Okružni sud u Negotinu – 68. Ne bih želeo da nekoga neopravdano preskočim, Sud u Nišu – 34, takođe, u odnosu na ove podatke, relativno solidan broj. Područje Okružnog suda u Novom Pazaru – 59, hajde da kažemo da može da se toleriše. Pazite sad, područje Okružnog suda u Novom Sadu, gospođo ministar, Okružni sud u Novom Sadu – 237 zastarelih predmeta. To je sud iz koga je Zoran Trifunović Trizon, finansijer Borisa Tadića i DS-a, koji je oštetio državu Srbiju za nekoliko miliona, išetao kao slobodan građanin, iako je optužen za izuzetno veliku novčanu štetu koju je naneo državi Srbiji. Kako je moguće da Okružni sud u Novom Sadu ima 237 predmeta koji su zastareli? Samo ovaj primer da uzmete, samo ovaj primer. Koliko je tu krivičnih predmeta koji su zastareli? Da vidite ko su oni, pa da vidite povezanost. Doći ćete u situaciju da krenete da rešavate najbitnije stvari za našu državu, a to je rad pravosuđa, tužilaštava i sudova. Najveće afere u ovoj državi još uvek nisu pokrenute baš zbog ovoga. Zato što politika ima moć da kontroliše tužilaštvo i da kontroliše sudove. Moram da završim, ističe ovo vreme. Područje Okružnog suda u Pančevu – 156. Nije malo, ali kada pogledate Novi Sad, ovo je izuzetno dobar podatak. Područje Opštinskog suda u Požarevcu ima 26 nerešenih predmeta. Kako je to moguće? Koji su razlozi? Koji su to predmeti? Šta se iza ovoga krije? Okružni sud u Prokuplju – 18 predmeta, perfektno. Područje Okružnog suda u Pirotu... (Predsedavajuća: 15 minuta i 30 minuta.) Ne bi bilo korektno, zbog ovih sudova, da ne pročitam sve podatke. Pirot, ili nemamo podatke, ili nema zastarelih predmeta. To vam je kvalifikacija za ljude koji rade u pirotskom pravosuđu, da po toj osnovi mogu da napreduju i da se oslanjate na ovakve ljude. I to da bude merilo i drugim sudijama? Područje Okružnog suda u Smederevu ima 42 predmeta. U Somboru – 39. Područje Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici – 165 predmeta. Pogledajte Novi Sad, pa pogledajte Sremsku Mitrovicu, i odmah da se zapitate – šta je ovo? Koji su razlozi, gospođo ministre? Pogledajte ova dva okružna suda, skoro 370 nerešenih predmeta, a ukupno u Sremskoj Mitrovici 722 nerešena predmeta. To su stvari koje, jednostavno, ne mogu ovako. Zastarelo – pojeo vuk magarca, i nikom ništa. Ne može ovo ovako da ostane, bez onog koraka koje Ministarstvo može da preduzme. Ovo je priča samo zbog poslanika i građana Srbije, ali neće doneti nikakve koristi ako Ministarstvo ne preduzme, na osnovu zakona, ono za šta je ovlašćeno i ono što mora da bi se ovo rešilo. U Subotici – 91 predmet, u Užicu – 72, Čačku – 32. Okružni sud u Šapcu – 40. Posebno su problematični predmeti koji su zastareli u okružnom sudu. Okružni sud, po hijerarhiji, vi to treba da znate, ja sam laik, treba da prednjači po kvalitetu i po primeni zakona, a on prednjači po broju nerešenih predmeta. Ćuti se o tome. Nije ovo od juče. Ako vi ne preduzmete određene korake i ne obavestite javnost, onda je ovo sve potpuno bespredmetno. Ukupno 4.300 zastarelih predmeta u sudovima, ali, nažalost, nemamo informaciju koliko je i u tužilaštvu. Siguran sam da ima mnogo veći broj predmeta koji je zastareo u tužilaštvu. Zato bi bilo neophodno da prihvatite ovaj amandman. Izvinjavam se i hvala vam, gospođo Čomić. Uvek sam imao simpatija za vaš način predsedavanja Skupštini Srbije. Pokazali ste osećaj odgovornosti zbog građana Srbije, da čuju ove podatke za koje mislim da su izuzetno važni, kako bi stekli uvid u to šta se dešava u našem pravosuđu. Hvala još jedanput.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi Nova Srbija je sedam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, poštovani građani Srbije, javljam se sa željom da, ipak, dobijemo dovoljno simpatija na strani vladajuće većine da se ovaj amandman podrži, jer ovaj amandman ima smisla u tome što je obrazloženje kojim je odbijen pomalo, ne mogu da kažem besmisleno, ali nije onako kako se poziva. Odbijen je s obrazloženjem da je u pitanju institut imuniteta sudija koji je sadržan u članu 151. Ustava Republike Srbije. Da se zaista misli o imunitetu sudija, onda bi se u članu 90. ovog istog predloga zakona stav 1. obrisao, jer on, u stvari, disciplinuje sudije na način na koji se ruši njihovo osnovno dostojanstvo. Ovde se traži odgovornost sudije za učinjeno krivično delo s namerom, a namera uvek podrazumeva i predumišljaj, ili učinjeno krivično delo iz neznanja. I jedno i drugo je nedopustivo u sudskoj praksi. Od toga sudiju ne može zaštititi nikakav imunitet. Sve drugo što je sadržano u članu 90. stav 1. jeste ono od čega sudiju treba da štiti imunitet i mi smo i na taj član podneli amandmane. Radi javnosti Srbije, ono što Ustav kaže u članu 151. po pitanju sudijskog imuniteta glasi ovako: ''Sudija ne može biti pozvan na odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje prilikom donošenja sudske odluke, osim ako se radi o krivičnom delu kršenja zakona od strane sudije''. Ovim amandmanom je, upravo, predviđeno da se to sprovede do kraja. Hvala vam, ako pokažete razumevanje za ovaj amandman za koji smo izneli dovoljno argumenata da ga podržite.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je još jedan u nizu od seta zakona iz pravosuđa koji, na osnovu broja podnetih amandmana, kao i mišljenja stručne javnosti, očito neće predstavljati rešenje koje će doprineti istinskom popravljanju situacije u ovoj važnoj oblasti za funkcionisanje pravne države. Ja sam, u ime Poslaniče grupe SRS-a, podneo amandman na član 7. stav 1. Predloga zakona o sudijama, koji, odnoseći se na udruživanje sudija, glasi: ''U članu 7. stav 1, reči: "radi zaštite svojih interesa", zamenjuju se rečima: "radi stručnog usavršavanja i savetovanja". Gospođo ministre, kolege i koleginice poslanici, smatram da sudije ne mogu imati pravo da se udružuju radi zaštite svojih interesa. Vlada Republike Srbije, tačnije, Ministarstvo pravde odbacilo je amandman, uz obrazloženje da se zakonom i predloženim rešenjem potpunije i tačnije opredeljuje suština prava sudija na udruživanje. Zaista smatram nesuvislim i ne vidim logičnu vezu ovakvog tumačenja, jer i sama formulacija "zaštita svojih interesa" je veoma nedefinisana, diskutabilna i otvara mogućnost različitog tumačenja. Šta su to sopstveni, da ne kažem lični interesi sudija? Poučeni dosadašnjim negativnim iskustvima u funkcionisanju pravosuđa, uveren sam da je predložena Vladina formulacija prilično nejasna. Imajući u vidu upravo smisao udruživanja, pa i sudija, predloženi amandman bi na valjan način regulisao pomenutu materiju. Ovako, primera radi, možemo doći u situaciju da opstajanje jedne ovakve odredbe može da ozakoni i omasovi poslednjih godina učestalu, a nedopuštenu, pojavu da pojedini sudija, recimo, drži nastavu na pojedinim privatnim pravnim fakultetima i drugim ustanovama. Pored toga, stiču na tim privatnim fakultetima titule profesora prava, te tako, s obziromna to da se radi o instant profesuri, stečenoj suprotno propisima, umanjuju ugled nosilaca pravosudnih funkcija i time zadaju udarac autoritetu pravosuđa. Postavlja se pitanje, da li zbog takvih pojava građani sve češće dobijaju presude koje su pisali sudijski saradnici i pripravnici, umesto sudija, jer sudije očigledno nemaju vremena, budući da se pripremaju za nastavu i istu izvode. Dakle, nastava profesorima, suđenje sudijama. Sudije moraju služiti narodu, koji ih posredničkom demokratijom bira i u čije ime, po zakonu, donose odluke. Ovako predloženim rešenjem, samo će se potvrditi da je domaće pravosuđe vazda bilo, i jeste podređeno izvršnoj vlasti, pa o nekoj istinskoj nezavisnosti ne može biti ni govora. Čak i da budu poslušnici interesa dominantne političke volje, sudije će ovakvim zakonskim rešenjem delovati kao pojedinci, rekao bih, neujednačenog rejtinga, dakle, svakako, ne kao respektabilna, zasebna, samostalna i zaokružena grana vlasti, što bi, u principu, trebalo da bude. U Predlogu zakona o sudijama, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, navodi se, između ostalog, da će se izbor svih sudija sprovesti do kraja iduće godine, a da će, ukoliko neki od sadašnjih sudija ne budu izabrani, njima prestati sudijska funkcija. To je ništa drugo do mehanizam koji omogućava eliminaciju sudija bez pravog kriterijuma. Informacije radi, broj sudija u Srbiji je danas oko 2.400, tako da mi se čini da je reizbor, upravo, i pokušaj da se taj broj redukuje, ali je problem u ogromnom pritisku političke elite, koja ima jasnu nameru da sudije u potpunosti uzme pod svoje, koristeći mnogobrojne mehanizme u okviru poluga vlasti. Mislim da je, u osnovi, bitno precizno definisanje legitimnih kriterijuma za predlaganje i izbor kandidata za sve pravosudne i javne funkcije. Status sudije i derivat sudijske funkcije stiče se poveravanjem ograničenog ili stalnog mandata. Ograničeni mandat je onaj koji daje Narodna skupština kada sudije bira prvi put, a odredbom člana 147. Ustava Republike Srbije, taj stalni mandat davaće Visoki savet sudstva, kad sudiju bira po isteku ograničenog mandata. Izabrani sudija, po članu 55. stav 1. Predloga zakona o sudijama, stupa na funkciju na svečanoj sednici svih sudija u sudu za koji je izabran. Od tada stiče status nosioca državne funkcije, kao što su to i narodni poslanici, predsednik Republike, sudija Ustavnog suda, član Vlade, predsednik suda, javni tužilac, zamenik javnog tužioca i svako drugo lice, na primer, i Zaštitnik građana, koje na funkciju bira Narodna skupština ili postavlja Vlada. Sva ta lica imaju status funkcionera, a nisu državni službenici, da bi bili u radnom odnosu, što je, recimo, apsurd, jer je tako izričito određeno članom 2. stav 2. Zakona o državnim službenicima, o kome smo raspravljali pre nekoliko dana u Skupštini. Predlog zakona o sudijama nije o ovome ni vodio računa, a da jeste, primera radi, njegov član 11. ne bi predviđao da sudija ostvaruje prava iz radnog odnosa u skladu sa propisima koji uređuju prava iz radnog odnosa izabranih lica, ako ovim zakonom nije drukčije određeno. Ni sudija, ni druga izabrana lica ne mogu ostvarivati prava iz radnog odnosa, jer taj odnos nisu ni zasnovali, ali mogu ostvarivati prava po osnovu rada, kao što su radno vreme, odmori, odsustva itd. Dakle, da rezimiram, ako uspemo da ovim zakonskim rešenjima, u šta čisto sumnjam, izaberemo zaista stručne i čestite, ako za predsednike izaberemo one koji će kontrolisati rad sudija i saradnika, koji će svakodnevno vršiti uvid u rad sudija, sudijskih saradnika i drugog osoblja, proći svaku sudnicu, pisarnicu, pogledati upis i kretanje predmeta, tražiti objašnjenja za ažurnost i drugo, ako Narodna skupština bude bar jednom godišnje razmatrala rad sudova po pokazateljima ažurnosti i kvaliteta odluka, ne u smislu pretresanja pojedinih odluka, već godišnji izveštaj o ažurnosti i broju ukinutih odluka, tek tada će biti stvorene pretpostavke da se otklone sve trenutne anomalije. Novi zakon, sam po sebi, dakle, nije dovoljan. Na primer, član 6. predloženog zakona u osnovi je isti kao i član 6. važećeg zakona o sudijama, a i bez njega država je, prema opštim pravilima o odgovornosti, uvek mogla da traži naknadu štete od sudija. Pitanje je, zašto to nikada nije uradila, kao i da li će i posle donošenja ovog zakona to uraditi? Ako samo jednom to učini, to će blagotvorno delovati u pravcu željenog cilja, povećanja kvaliteta odluka i ažurnosti. Kada smo već kod toga, evo, iskoristiću priliku da ponovo, i vas narodne poslanike, a i javnost u Srbiji upoznam s još jednom skandaloznom odlukom već pominjanog sudskog veća Okružnog suda u Beogradu, sastavljenog od sudija: Mirjane Aranđelović, predsednika Veća, Dušice Marinković i Mirjane Riđički, koje je, rešavajući žalbu koju je podneo odbornik Pešo Popović u Skupštini gradske opštine Rakovica, a vezano za prestanak mandata bivšim odbornicima SRS-a, doneo presudu da se odbija. Imali ste prilike da ovih par dana čujete kako se to radilo, naravno, nikako u skladu sa zakonom, i u gradskoj opštini Zvezdara. Sada je nešto slično bilo i u gradskoj opštini Rakovica, s tim što je ovde još veći presedan napravljen, jer ovakav sporazum, em što nije potpisan bio od strane odbornika, već nije čak ni overen u sudu, već je jedina overa ovakvog sporazuma o raskidu ugovora obavljena u gradskoj opštini Rakovica, gde je na vlasti, naravno, DS, tako da više ne treba da čudi i narodu je poznato da su maske pale i da su srpske ''napredne seke'' žestoko u zagrljaju ''bate'' Borisa Tadića. Bez obzira na to što svim srcem pokušavaju, u svim medijima, da se predstave u narodu kao opozicija, očigledno je da su pročitani. Na kraju ću samo da podsetim na reči akademika prof. dr Koste Čavoškog, koji je govorio: "Više nego sve drugo, čestitost je sudiji tal i glavna vrlina. Ono što se, međutim, olako predviđa kao preko potrebna vrlina sudije jesu čvrstina i postojanost njegovog karaktera i moralna hrabrost da se odoli iskušenjima i zlu". Režim Borisa Tadića je veliko iskušenje i zlo, a na sudijama je da pokažu čvrstinu i hrabrost, zarad suda vremena. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković. Na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 5,30 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministar, podržavam amandman kolege Jeremića. Inspirisalo me je da se javim povodom amandmana ono što je malopre gospodin Todorović rekao – koliki je uticaj politike na pravosudne organe i na pravosuđe uopšte. Zato mislim da od ovog što predlagač kaže, da sudije traže da budu samostalne i nezavisne, nema ništa. Za to imamo niz dokaza, a ja ću vam izneti jedan, konkretan. Pre nego što je ova grupacija oko Tomislava Nikolića napustila stranku, ja sam gospodinu Vučiću, ne znajući da će to uraditi, poverio ono što sam dobio – kako njemu pripremaju kriminalni dosije, za njega i njegovog brata, koji se bavi privatnim biznisom. U pitanju je bio posao koji je njegov brat uradio – uvoz polovnih kompjutera, pun šleper. Njegova nesreća je htela da taj šleper parkira u Staroj Pazovi, ispred kuće bivšeg načelnika SUP-a. Padne Vučićev brat i politika reguliše sve to. Ja to poverim Vučiću, između ostalog, i to; imamo veliki dosije koji sam sklonio, po preporuci gospodina Todorovića, u ambasadu jedne prijateljske zemlje, nije Rusija, da ne bismo sve na Rusiju svaljivali. Gospođo Malović, izuzetno vas cenim, vi ste divna žena i vidim da pažljivo slušate sve nas i uopšte vas ne gledam kao stranačku ličnost, ne znam da li ste, uopšte, u nekoj stranci, ali želim da ovo čujete. I ako jeste, nije bitno. Gospođo Malović, uticaj politike na pravosuđe, ovo što je gospodin Todorović rekao. Aleksandar Vučić odlazi u kabinet Borisa Tadića, još uvek je kod nas, Boris Tadić okreće MUP, okreće BIA-u i kaže: "Ko to pakuje Vučiću?". Kako se boriti protiv političkog kriminala, političke mafije? Za mene je ovaj čovek, Knežević, on je "žuti", poslednji čovek koji je trebalo da bude uhapšen. Prvo, političku mafiju. Odgovorno vam ovde tvrdim da je Aleksandar Vučić na vrhu političke mafije. Kako? Ne možete vi ništa. Ode kod Tadića, politička kombinacija – 200 hiljada. Imam dokaze. Kako ćete mi vi pomoći? Hoće li Tadić odgovarati što mu je dao u kešu? Ne gospodin Tadić, neko iz kabineta. Tako je bilo i u kabinetu Vojislava Koštunice. Imamo dokaze kako su primali pare u kešu, na ruke, Tomislav Nikolić i on. Izneću to kad dođe vreme, kad dođe ona prava kampanja, kada oni budu osvajali Srbiju, da vladaju "žuti" i "naprednjaci". Mnogi moji prijatelji s ove strane nisu poslanici, stide se, jer sam im pokazao nešto. Zašto učestvujete u tome? Gospođo Malović, slušajte ovo – Zemun. Vi možete uvesti prinudnu upravu. Grupa kriminalaca, predvođena Vučićevim prijateljem Vujisić Dejanom, neki Vujke, koji sada radi kod Vučićevog brata u kompaniji, a pre se bavio davanjem novca na kamatu, zatim uterivanjem dugova, potom, isto to radi u firmi brata Aleksandra Vučića, jer pola poslova je nelegalno. On se bavi nekom medicinskom opremom. Znate, proda neki uređaj, vi ne date pare, on šalje ''gorile'' da utera pare. To je protivzakonito. Taj tip je, sa grupom kriminalaca u Zemunu, gospođo Malović i uvažene kolege poslanici, ''savatao'' ovih šest odbornika. To su dobri ljudi, sirotinja. Jednom je falilo 100 hiljada dinara da plati porez Upravi prihoda, drugi je izgubio spor i 150 – sudski troškovi. On se obraćao nama, mi smo rekli: "Sačekaj, sada smo u krizi". Međutim, ovi pohitali i odmah platili. (Predsedavajuća: 5,30 minuta. Narodni poslaniče, molim vas da...) Javiću se odmah po Poslovniku. Ovo moram da iznesem, jako je bitno.
Razumela sam da želite reč o povredi Poslovnika. Podsećam vas da ste tokom prethodnog izlaganja kršili član 103. i time stvarali osnov za primenu člana 106. Narodni poslanik Srboljub Živanović dobacuje da se javim, pa da pričam. Narodnog poslanika upućujem na čitanje Poslovnika Narodne skupštine, član 27, da se predsedavajući stara o redu na sednici Narodne skupštine i da je dobacivanje zabranjeno po članu 104, jer je osnov za izricanje opomene, kao kaznene mere svakom poslaniku koji ne poštuje odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, molim vas da imate u vidu da niste poštovali član 103. i da ste time stvorili osnov za član 106. i da, bez obzira na to što svi mi narodni poslanici imamo imunitet, budemo vrlo pažljivi kada izgovaramo za govornicom stavove, mišljenja ili podatke o sopstvenim postupcima. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite, narodni poslanik Jadranko Vuković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Sada koristim čl. 225. i 226. Znači, tražim obaveštenje od nadležnih organa, ne mora to biti ministar policije, Ministarstvo pravde bi se trebalo zainteresovati, pošto je vezana stvar, za nameru vlasti "naprednjaka" i "žutih" da uvedu prinudnu upravu u opštinu Zemun. Moram vam reći šta se radi u opštini Zemun i tražim obrazloženje da li je zakonito to što se traži. Znači, po nalogu Aleksandra Vučića, taj Vujisić Dejan, sa grupom lokalnih zemunskih kriminalaca, poslednjeg dana, preko kol-centra Aleksandra Vučića, poziva redom odbornike SRS-a iz opštine Zemun i šalje im preteće poruke sledećeg sadržaja, video sam nekoliko: "Ako se pojaviš na sastanku u opštini Zemun, ti i tvoj otac ćete biti likvidirani". To je ova mala, Bibićeva ćerka, dete uplašeno, ocu ne prijavljuje pretnju, boji se za svoj i život svog oca. Uopšte joj ne zameram, pretnja je ozbiljna. Mi pokušavamo, gospođo ministar, da dobijemo taj telefon, i ne možemo. Vučić ima neki kol-centar. Znate da smo ranije pričali da ima i prislušne uređaje. On je, takođe, kidnapovao i tri dana u privatnom pritvoru držao šest odbornika. To je za mene kidnapovanje. Gospođo Malović, on ih je držao na Avali, u kući svog oca. Tamo je operacija sprovođena. Uspeo sam dvoje da nateram da prijave zemunskom SUP-u. Zemunski SUP prijavu prihvata i obaveštava tužioca, kaže – imamo dvoje ljudi kojima je prećeno. Znate šta kaže tužilac – neka podnesu privatnu prijavu. Nema tu zaštite, tu se odmah mora reagovati. Ove barabe se odmah moraju hapsiti. U tom pritvoru je pre nekoliko godina boravio i jedan, sada, ''naprednjak'' koji je u Vučićevom timu, Brana Prostran. Taj čovek je bio tri dana u pritvoru i kada se prošla vlast formirala. To je praksa. Možete uvesti prinudnu upravu, možete, to je vaše pravo, ovog Markovića, za lokalnu samoupravu, ali trebalo je da vidite kada se ta sednica održavala, Vučićevi kriminalci došli u opštinu. Međutim, pošto smo mi normalni, kulturni i poštujemo zakon, mi smo obavestili policiju, molim vas, dođite unutra i nemojte da se nešto dogodi. Došli su neki ošišani, našmrkani, verujte mi, žao mi je što nismo imali kameru da ih uslikamo. Vi morate na ovu temu razgovarati i završiću ovo moje izlaganje. Odgovorno tvrdim, gospođo Malović, ne mogu vama to dati, voleo bih da je Aleksandar Vučić muško, pa da izađe sa mnom na TV duel. Ako ne bih dokazao da je kriminalac, predao bih mandat – napuštam Skupštinu i odlazim iz politike. (Predsedavajuća: Tri minute i 30 sekundi.) Neće on to da uradi. Vama to ne smem dati, jer on uživa zaštitu Borisa Tadića i DS-a s kojom je trenutno u vanbračnoj zajednici, a brak, verovatno, sledi kada budu izbori. Hvala vam i izvinite što sam malo produžio.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 9. Predloga zakona o sudijama, na koji sam podneo amandman, odnosi se na pravo na stručno usavršavanje i obuku sudija o trošku Republike Srbije. Normalno je da zaposleni u okviru svake profesije imaju potrebu za dodatnim usavršavanjem i sticanjem praktičnih znanja i veština, pa tako i sudije, s obzirom na to da se propisi često menjaju, kao i tehnologija koja se sve više primenjuje tokom suđenja, kao i funkcionisanje suda uopšte. Javnost u Srbiji često je bila bombardovana vestima o zloupotrebi položaja sudija, o skandaloznim presudama, od kojih se čoveku, bukvalno, diže kosa na glavi. Sami predstavnici Vlade, uključujući predsednika Republike Borisa Tadića, govore o 4.500 zastarelih predmeta. Da li će neko zbog toga da odgovara? Da li će neko zbog ovog ostati bez sudijske funkcije? Ako i dalje takve sudije budu delile pravdu u Srbiji, kakvu reformu da očekujemo u oblasti pravosuđa? Sada se postavlja pitanje, koliko obuka koja se pominju u članu 9. može da utiče da se ovako poražavajuće stanje popravi? U amandmanu koji sam podneo na Predlog zakona o sudijama, u članu 9. stav 3, predloženo je da se veznik "i" zameni veznikom "ili". U obrazloženju Vlade se kaže da se amandman ne prihvata, iz razloga što se predloženim rešenjem ne predviđa mogućnost obuke sudija, već se utvrđuju uslovi za njenu obaveznost. Upravo smo predloženim rešenjem hteli da izbegnemo paušalno procenjivanje potrebe za obukom sudija, jer je nelogično da je obuka obavezna za nekog zbog uvođenja novih tehnika rada i, istovremeno, radi otklanjanja nedostataka u radu sudija, uočenih prilikom vrednovanja njegovog rada. Zato ovde treba staviti veznik ''ili'', što znači obuka ili radi otklanjanja nedostataka u radu sudija, ili zbog uvođenja novih tehnika rada; obe, jednostavno, ne mogu. Da li to znači da tek tako treba da se pređe preko činjenice da se neko dalje obučava zbog, kako kaže predlagač, nepravilnosti koje su uočene prilikom vrednovanja rezultata? Može li neko takav da i dalje kroji sudbinu ljudi, njihovih bližnjih, njihove imovine, zbog "nepravilnosti" koje su uočene, ili će da snosi odgovornost? Mora biti konkretno napisano u zakonu – obuka je zbog toga i toga, ili zbog toga, a ovako bi bilo kao kada bismo za nekog čoveka istovremeno rekli i da je debeo i da je mršav, i da je lep i da je ružan. Zato treba usvojiti ovaj amandman, jer se veznikom ''ili'', upravo, utvrđuju uslovi za njenu obaveznost. Evo vam najsvežiji primer koji zaokuplja političku scenu Srbije, a i javnost u Srbiji. Bukvalno, nema opštine u Republici Srbiji gde nije došlo do krađe odborničkih mandata SRS-a. Posle peripetija po skupštinama opština, problemi se preseljavaju, po sili zakona, u okružne sudove. Tu nastaje, rekao bih, pravni cirkus, u kome svesno učestvuju sudije, iz samo njima znanih razloga, donose presude koje su skandalozne i koje grubo narušavaju Zakon o lokalnim izborima i prava političkih stranaka koje su učestvovale na lokalnim izborima 11. maja 2008. godine. Kako je moguće da se u preko 20 okružnih sudova donesu gotovo identične presude, a u Beogradu, Kragujevcu i Jagodini odluči sasvim suprotno, iako su podnete žalbe, uglavnom, iste i upućene ostalim okružnim sudovima? Kome, u konkretnom slučaju, sada treba obuka? Jesu li u pravu sudije iz preko 20 okružnih sudova koje su po zakonu vratile mandate SRS-u, ili sudije ova tri suda, kojima je bitan i font slova, i gde se stavi tačka, zarez, i kakvo je vreme napolju i, što je najgore, koji sude, verovali ili ne, po poslovniku SO, a ne po Zakonu o lokalnim izborima? Kako bi zvučalo vama, gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, da, recimo, ovaj predlog zakona krstimo kao predlog poslovnika o sudijama, ili poslovnik o javnim nabavkama, ili poslovnik o visokom savetu sudstva itd. Nekome to ne smeta i stičem utisak da mi koji se žalimo okružnim sudovima da vratimo otete mandate SRS-a moramo da budemo kao pod nekim staklenim zvonom. Sada da se vratimo na informaciju o broju zastarelih predmeta. Da li je neko sabrao štetu koja je pričinjena i državi i građanima zbog zastarelosti slučaja? Da li se neko setio u Ministarstvu da vidi koje su to sudije, koji su to tužioci kumovali zastarevanju? Izađite s tim podacima pred narodne poslanike i pred javnost u Srbiji. Videćete da se radi o milijardama dinara. Nažalost, nikom ništa. Zato presuda za saobraćajni prekršaj od 1.000 dinara neće zastareti, ali zastareće postupak protiv Nemanje Kolesara i 2.200.000 dolara. Taj Trizon itd., itd. Vi sada obučavajte te sudije po članu 9. da kroz obuku otklone nedostatke koji su doprineli da im negde ispare svi ti silni predmeti vredni miliona. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je osam minuta.
Dame i gospodo poslanici, hteo sam još i pre da se javim, kada je poslanik Dragan Čolić, inače, izdajnik iz grupe građana, izašao za ovu govornicu, prozivajući SRS, a znajte da je do juče bio srpski radikal. Da nije bilo SRS-a i prof. dr Vojislava Šešelja, i dalje bi bio na portirnici bolnice u Smederevu. Dame i gospodo, vi znate da ja nisam pravnik, ja sam tehničko lice, ali, zahvaljujući učitelju, zahvaljujući svom velikom ideologu, zahvaljujući čoveku koji je najhrabriji, najveći političar sveta, čoveku koji je danas na međunarodnom polju pravde. Vi se smejete, ali dobro znajte da ovo što hoćete, da spasavate Srbiju, to, u stvari, radi prof. dr Vojislav Šešelj, čovek koji je pokazao i dokazao da nijedan savremeni politički sistem danas ne može da funkcioniše u svetu bez radikalske kritike. To je, u stvari, borba koja se vodi protiv političkih zabluda, protiv političkih mistifikacija, pa čak i protiv političkih indoktrinacija. Šta ste vi učinili za ovih osam godina? Vi ste za ovih osam godina, ono što ste obećali u petooktobarskoj revoluciji, postali konzervativna stranka, koja tavori na lažima, pravarama i na kriminalu. To je, u stvari, vaša statičnost, to je ono vaše obećanje, koje za sve ovo vreme, kada su politički izbori, obećavate građanima, ali vas pitam, šta ste učinili? Niste učinili ništa. Niste učinili ništa, žao mi je što je otišao ministar, da pomogne jednom od najvećih političara sveta, prof. dr Vojislavu Šešelju, kao država, kao vlast – da se spase Srbija, da se spase od najvećeg zla, a to je globalizam koji nam je nametnula Amerika, normalno, i Zapad. Videli ste koji su bili ciljevi Evropske unije. Njihovi ciljevi jesu, prevashodno, da se prizna. Vi to, u stvari, sada Euleksom hoćete, na jedan perfidan način, nekakvih šest tačaka, koje uopšte nisu bile u proceduri u Republičkom parlamentu. Čije su tih šest tačaka, koje treba da zastupaju u UN-u, koji je, tako reći, u službi Euleksa, u službi šiptarskih terorista? Tih šest tačaka nije bilo ovde i dobro je rekao moj kolega Krasić, čovek koji je vičan peru, jedan je od najvećih pravnika, verovatno, u Srbiji – da ovih šest tačaka, da o tome odlučuje Boris Tadić, odlučuju političke partije koje su okupljene oko DS-a. To su, u stvari, kombi partije, koje su samo pomogle da se formira ovakva nakazna vlast koja hara Srbijom. Šta ste učinili za osam godina? Pogledajte, za ovaj mesec, i dva, znači, novembar i decembar, očekujete da će 5.000 ljudi biti otpušteno s posla. Jel ste to obećavali u predizbornoj kampanji? Vi mislite da će vas spasiti ova svetska kriza, koja navodno još nije stigla u Srbiju, ali svakog momenta će ta kriza doći, da bi mogla da ugrozi ovu sjajnu vlast, ili sjajnu vladavinu, ove ''žute'' političke partije, ili, kako reče gospodin Dragan Todorović – ovo ''žuto preduzeće''. Ali, znajte, vidite kroz ove zakone šta ste učinili – učinili ste jedno, da ga nazovem, siroče u ovim zakonima, gde ste, prilikom privatizacije, ostavili preko milion ljudi bez posla, uništili firme. Od čega ćete sutra, navodno, da prebrodite ovu finansijsku krizu? Pogledajte šta se na tom pravnom polju dešava mučenom seljaku. Vi ste mu dozvolili da putem donacije uveze razna ili priplodna grla, ili rasadni materijal, ali posle toga ga gnjavite po sudu, zato što nije sposoban da se izbori s tim da bi mogao da vrati, jer ste ga uništili. Ja bih, ipak, zamolio gospodina Milivojevića, vi ne znate, ali ovih dana po Srbiji se ''zumbiraju'' junad, stoka, pa verovatno i on hoće na svom uvencetu da nosi naušnicu, verovatno hoće da bude obeležen kao čovek iz te oblasti. Znajte, takođe je bitno, ta građevinska mafija koja hara Srbijom, koja je uništila Srbiju, u toj mafiji sigurno je 70, 80% vaših funkcionera, iz tog žutog preduzeća. Da li se pitate, a videli ste na televiziji, obični građani kukaju, jer ne mogu zakonski da reše problem s tom građevinskom mafijom. To je ono zbog čega se vi danas u Srbiji ne borite, uz pomoć ovih najvećih izdajnika. Vi znate da su janičari bili najgori. To su ti janičari – onoga ''otpada jedan'' i ''otpada dva''. Jer, najveći mafijaš je, kao što reče moj kolega Jadranko Vuković, moram, nažalost, da pomenem njegovo ime, u stvari, Aleksandar Vučić – radioaktivni otpad broj dva. On danas pokušava da brani kriminalce. Sigurno znajte, kada on počne da govori o ljudima da su čestiti i pošteni, onda su to sigurno najveći lopovi i kriminalci. Hvala vam.
Narodni poslaniče, prekršili ste u svom izlaganju član 103. Poslovnika Narodne skupštine. Strpljivo sam čekala da na bilo koji način, u bilo kom delu vašeg izlaganja, pažljivo prateći tok vašeg govora i pokušavajući da naslutim šta sledi, povežete to s amandmanom na član 9. koji je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vi se nijednom jedinom rečju niste pridržavali Poslovnika, člana 103. U svom izlaganju ste grubo povredili član 104 – nepoštovanje Narodne skupštine, omalovažavanje svih nas koji ovde sedimo, smatrajući, iz samo sebi znanih razloga, da imate više prava nego svih ostalih 249 narodnih poslanika koji moraju da poštuju Poslovnik i sve njegove članove. Izričem vam prvu opomenu i molim vas da drugi put vodite računa o čl. 103, 104, 106. i o svim onim članovima koji nas obavezuju na poštovanje Poslovnika. Ima reč narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, pravo je čudo da ste ceo dan izdržali bez vašeg pravog nastupa na tom mestu, a to je kršenje člana 104. i člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Malopre ste već prekršili i jedan i drugi član. Kako rekoste, bili ste sada vrlo strpljivi, pa ste pustili kolegu Živanovića da kaže ono što je rekao i, kada je došao na mesto, onda vam je palo na pamet da ste, ipak, mogli da primenite član 106, pa da mu izreknete opomenu, ili već ne znam koju opomenu ste izrekli. Dakle, i ja sam se strpljivo kontrolisala malopre da se ne javim po Poslovniku, kada ste prekršili Poslovnik dok je kolega Srboljub Živanović govorio, ali sada, zaista, to više ne možemo da dozvolimo. Ne znam kako vam nije palo na pamet, gospođo Čomić, kada ste dobili ovaj izveštaj, ne znam da li su, inače, kolege poslanici obratili pažnju na ovaj papir, koji nikad u životu, ovakav, nismo dobili – da skrenete pažnju Vlatku Ratkoviću da ovo što je napisao nema blage veze s Poslovnikom. Kaže se – Zakonodavni odbor Narodne skupštine Republike Srbije, na sednici održanoj 24. novembra 2008. godine, razmotrio je amandman s ispravkom na Predlog zakona o sudijama, koji je podnela Vlada. Na osnovu čl. 79. i 147, Odbor podnosi Izveštaj. Odbor je razmotrio amandman s ispravkom, koji je na član 44. Predloga zakona, ne zna se kojeg, podneo narodni poslanik Srđan Spasojević i smatra da je pravno moguć. Da li je neko razumeo šta piše u ovom izveštaju Zakonodavnog odbora? Ovo gospođi Čomić nije povreda Poslovnika, ovo što je, zapravo, ismejavanje narodnih poslanika, odnosno građana Srbije, to može, zato što to dolazi od Vlatka Ratkovića, zato što to dolazi od ''žutih''. Narodni poslanik koji govori o amandmanu, skrećem vam, po ko zna koji put, pažnju, gospođo Čomić, kada govori o amandmanu, govori na način i rečima koje sam izabere. Namera mu je da ubedi skupštinsku većinu da glasa za taj amandman, ili protiv amandmana, ako se protivi amandmanu. Srboljub Živanović je procenio da je ono što je on govorio najbolji način. Vreme je isteklo, pa ću kasnije.
Nema povrede ni člana 27, ni člana 104. Da se narodni poslanik Srboljub Živanović jednom jedinom rečju, a ne rečenicom, dotakao amandmana, jer je osnov po kom je dobio reč rasprava u pojedinostima, a povodom amandmana na član 9. koji je podneo narodni poslanik Radiša Ilić, sve ostalo bi bio stil i – čovek je stil, međutim, on to nije učinio. Imao je vremena, slušala sam ga pažljivo, očekujući bar jednu rečenicu koja je izostala. Svi mi imamo jednaka prava. Kako mora svaki narodni poslanik da poštuje Poslovnik, tako mora i narodni poslanik Srboljub Živanović. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Što se tiče vaših primedaba na Izveštaj, mogu samo da zamolim za objašnjenje narodnog poslanika Vlatka Ratkovića, ali je moje staranje po članu 27. takvo da mislim da on može da objasni o čemu se radi. Meni tekst nije nejasan, ali se slažem da nekom drugom može da bude nejasan. Izvolite, poslaniče.
Gospođo Čomić, teška srca moram da se pozovem na član 104. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, jer, ako pročitate taj član, videćete da ste stvarno preterali. O čemu se radi? Nisam prepoznao nijednu reč u izlaganju gospodina Srboljuba Živanovića kojom je povredio dostojanstvo Narodne skupštine ili bilo kog narodnog poslanika u Narodnoj skupštini. Da li postoji veza između njegovog izlaganja i onog što je predmet amandmana na član 9. stav 3. koji je podneo Radiša, mislim da vi, apsolutno, niste kompetentni da vršite tu estetsku ocenu načina izlaganja. Koje će stilske figure poslanik da upotrebi za skupštinskom govornicom da bi učinio ozbiljnim svoje izlaganje povodom amandmana, stvar je slobodnog izbora. Podsetio bih vas da smo, nekada davno, kada smo, zbog činjenice da imamo samo dva kanala, bili prinuđeni da pratimo i takmičenja u umetničkom klizanju, imali prilike da slušamo Milku Babović koja je verno prenosila, prevodeći sa engleskog jezika, ocene za umetnički dojam koje daju sudije nekim klizačima. Međutim, ovo je Narodna skupština, ovde nema klizanja. Što se tiče teme skijanja, kada su u pitanju skijališta, svi su nasankani. Svi građani Srbije su nasankani i o tome kako su nasankani, ko ih je nasankao i ko ih vuče za nos, pričao je gospodin Srboljub Živanović. Možda se vama sviđa, možda vam se ne sviđa, verovatno i meni neki delovi njegovog izlaganja nisu prijemčivi, međutim, stičem utisak da građani Republike Srbije sve više gledaju RTS, Drugi kanal, i sve manje prebacuju na druge kanale, jer je ovo prilika da se sazna kakva je stvarnost u Republici Srbiji. Naravno, postoji poslovničko ograničenje, gde ne možemo da pričamo o tome, kada vi delite pravdu, da li ste pogrešili ili niste pogrešili. Ja ne pričam o tome, ali stičem utisak, a delim taj utisak s većinom prisutnih poslanika u Narodnoj skupštini, da ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine, samom činjenicom što ste našli za shodno da ukorite nekog poslanika zbog stila na koji prikazuje nešto što je važno za amandman. Da li ste vi prepoznali u tome? Samo da vas podsetim, amandman je da se veznik "i" menja veznikom "ili". Obratite pažnju kakav je tekst amandmana. Ako ste vi u zameni između "i" i "ili" pronašli da je Srboljub Živanović toliko povredio dostojanstvo Republike Srbije, onda mislim da nešto nije u redu s vašom percepcijom člana 104. Poslovnika Narodne skupštine.
Nema povrede člana 104. Uvidom u stenogram ćete videti da narodni poslanik Srboljub Živanović nije nijednom jedinom rečju spomenuo da učestvuje u raspravi u pojedinostima, a po amandmanu na član 9, i nije izrečena mera opomene zbog stila, nego zbog toga što je kršio član 103. i nije govorio o onome što je na dnevnom redu, a to je rasprava u pojedinostima o amandmanu na član 9. Da li još neko želi reč? (Zoran Krasić, s mesta: Nisam zadovoljan odgovorom.) Narodni poslanik nije zadovoljan i molim da se u danu za glasanje Skupština izjasni o tome da li sam povredila član 104, kada sam kazala da je narodni poslanik Srboljub Živanović povredio čl. 103. i 104. i da mu je na osnovu toga izrečena opomena. Na član 10, amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman,a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Jovan Palalić, pa narodni poslanici Dragan Todorović i Zoran Krasić.
Uvažena predsedavajuća, uvažena ministarko Malović, dame i gospodo poslanici, nema sumnje da se u ovom setu pravosudnih zakona, gde se definiše i nadležnost Visokog saveta sudstva, daju značajne nadležnosti ovom organu, koji predstavlja razradu onoga što je bio Visoki savet pravosuđa, uveden u naš pravosudni sistem zakonima iz 2001. godine. Dobar deo tih nadležnosti definisan je samim Ustavom Republike Srbije, gde Visoki savet sudstva ima značajnu ulogu kada je u pitanju definisanje ukupne politike u položaju sudija, materijalnom položaju sudija i svega onoga što je značajno za rad sudskog sistema. Jedna od važnih nadležnosti jeste i pitanje – kako Visoki savet sudstva vidi broj sudija koji su potrebni da bi obavljali sudsku dužnost i vršili sudsku vlast u Srbiji, kakve su potrebe za sudskim kadrom, prosto, izrada jedne strategije koja definiše koliki broj sudija je potreban pravosuđu Srbije. Ovim amandmanom, moj kolega Milan Lapčević želi da ukaže da jednu tako važnu odluku, kada je u pitanju određivanje broja sudija i sudija porotnika, za vršenje sudske vlasti, nije moguće doneti bez saglasnosti, konsultacija i saglasnosti i Ministarstva finansija, gde se, u okviru ukupne fiskalne politike Republike Srbije, definišu prihodi, vodi se fiskalna politika i određuje u kojoj meri taj broj sudija može da bude adekvatno rešen kada su u pitanju materijalna pitanja i sve ono što podrazumeva naknadu za rad sudija. Ministarstvo pravde ima važnu ulogu u definisanju ukupne politike u oblasti pravosuđa. Smatramo da ta dva ministarstva, Ministarstvo pravde i Ministarstvo finansija, moraju da imaju uticaj u donošenju ovako važne odluke. Mislimo da Visoki savet sudstva, pored sve kompetencije koju ima kada se sagleda način na koji se vrši izbor u ovaj važan organ i činjenice da će ga, u najvećoj meri, činiti sudije, tj. imaće većinu, tako važnu odluku ne može donositi bez jasnog sagledavanja mogućnosti finansiranja sudstva i sudija i činjenice da sve to mora bitiu saglasnosti s politikom koju vodi Ministarstvo pravde. Bez obzira na to što mi jesmo bili za to da se daju široke nadležnosti Visokom savetu sudstva i da to jeste činjenica koja je definisana u Ustavu, da je dobar korak da se sudstvo i u tom smislu osamostali i njegov materijalni položaj, mislimo da Ministarstvo pravde i Ministarstvo finansija moraju da zajednički učestvuju u donošenju ove odluke. To nipošto ne treba da znači smanjenje nadležnosti Visokog saveta sudstva, nekakav uticaj koji bi bio loš po ukupnu politiku koju definiše Visoki savet sudstva, ali, i Vlada i ministarstva moraju da imaju jasnu sliku, jasnu strategiju kakve su kadrovske potrebe u pravosuđu. U tom smislu, mislimo da ovaj amandman nije na štetu ukupnog koncepta koji je definisan u ovom zakonu i može da podigne kvalitet donošenja jedne ovako važne odluke, strateške odluke, pa predlažem Ministarstvu da ga prihvati.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a posle njega Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovaj amandman, u svakom slučaju, treba prihvatiti, bez obzira na obrazloženje koje je dala Vlada, posebno, na način kako Vlada pokušava da obrazloži sve stvari koje su vezane za neke reforme u koje smo krenuli posle 2000. godine, odnosno 2001. godine, jer kaže – amandman se ne prihvata, iz razloga što bi to bilo suprotno Ustavom utvrđenom položaju Visokog saveta sudstva kao nezavisnog i samostalnog organa. Koji je to organ u našoj državi samostalan i nezavisan? Koliko ste agencija osnovali od 2001. godine, sve u cilju reformi i sve u cilju približavanju Evropi, odnosno evropskim vrednostima? Između ostalog, osnovali ste i Agenciju za borbu protiv korupcije, a ja vas pitam,kad ste uvažili bilo šta, bilo kakvu inicijativu koja je potekla od Agencije za borbu protiv korupcije? Sećate se samo koliko je problema bilo s Mlađanom Dinkićem, između ostalog, gospođa ministar će to potvrditi, a uputila je Ministarstvu pravde dopis kojim traže da se ovaj zakon povuče iz procedure, zato što nije bio u javnoj raspravi, zato što misle da nije dobar, jer ne samo da neće eliminisati ili smanjiti korupciju, nego će je, čak, pospešiti. Da li je neko od poslanika o tome obavešten od strane ministra i da li je neko na bilo koji način uvažen? Vas to ne interesuje, vi ste krenuli u Evropu, vama su obećali u Evropu, i to pomoću štapa i šargarepe, natovarili vas na magarca i uz pomoć šargarepe pokušavaju da vas dovedu. Ja imam osećaj da vas magarac vodi u Evropu. Ne mogu da se otmem drugačijem utisku. Pokažu magarcu šargarepu, on se okrene ka Evropi, sklone šargarepu, on se vrati na pravi put. Ovde ne mislim ništa loše kada je u pitanju magarac; gospođa Čomić je iz Vojvodine, ona zna da nema ozbiljnijeg čobanina a da nema magarca, jer da nema magarca, džabe bi bilo stada. On je taj koji ih predvodi i koji ima izuzetno značajnu ulogu. Da je tako, pokazuju brojni primeri, nažalost, naša ''crna'' praksa i sve ovo što nas je zadesilo. Ja sam prepodne čitao deo materijala, a ovaj drugi deo materijala, kako vi volite da kažete, na transparentan način pokazuje kolike ste štetočine kada su u pitanju pojedinci, i to ogroman broj ljudi, koji u okviru vlasti nemilosrdno pljačkaju građane Srbije. Ne samo što imam materijal, nego su se već ljudi najavili i kažu – nije to ništa, tek kada sutra donesemo novi materijal, videćete kako G17 plus i Bojan Krišto pljačkaju ovu državu Srbiju. Ja ću vam sada navesti neke dodatne primere kako se vrši ta pljačka i kako se koristi svaka mogućnost da se država nemilosrdno opljačka. Ovde se kaže – odluka o isplati otpremnine generalnom direktoru Javnog preduzeća "Aerodrom Nikola Tesla", prethodnom direktoru, koga je zamenio Bojan Krišto. Taj direktor je dobio otpremninu u visini od 15 prosečnih zarada u Javnom preduzeću "Aerodrom Nikola Tesla", a kada se to izračuna, ispada 1.275.594 dinara. Ono što je strašno u svemu ovome, ovo je po zakonu. Formalno vi ne možete da uradite ništa. Urađeno po zakonu, doneta odluka i bivši direktor dobija 1.273.000 otpremnine, ili 15 ličnih dohodaka. Nije malo, ali ima i drugih mogućnosti kako Bojan Krišto i ova bratija pljačka državu Srbiju i koristi svaku mogućnost da to nemilosrdno do krajnjih mogućih granica iskoristi. Vidite, oni imaju pravo na reprezentaciju. Ja sam vam čitao kolika je reprezentacija kada je u pitanju Javno preduzeće "Aerodrom Nikola Tesla", a pošto nisu dostavili u roku odgovor, morali su da dostave, na zahtev Poverenika za informacije. Javno preduzeće "Aerodrom Nikola Tesla" ima, otprilike, 11.302.000 troškove reprezentacije. To je jedna vrste reprezentacije, a postoji i druga. Kako nas pljačkaju? Preko kartica, kartica raznih banaka, ''viza'' kartice koje dobijaju i koje imaju pravo da koriste, a to sve plaća naš jadni, napaćeni građanin Srbije, koji grca i koji nema nikakve šanse da ispliva iz situacije u kojoj se nalazi, jer ga vi nemilosrdno pljačkate. Kažu – troškovi reprezentacije po ''Pireus viza'' platnoj kartici za 2007. godinu, direktor, pa jedan direktor Bojan Krišto, jer je on je bio kratko u 2007, došao je u novembru, još se nije razradio čovek, svega 138.498 dinara. Prethodni – 137.624. Pogrešio sam, razradio se za dva meseca, a onaj za 10 meseci. Kaže – delatnost investicija, 314. Tu ima njih više, ali su ih podelili po delatnostima. Delatnost saobraćaja, oni su skromni, 22.000. Delatnost marketinga komercijalnog poslovanja – 231.430 dinara. Delatnost tehnike – 24.000, delatnost bezbednosti – 184.406. Šta će ovima iz bezbednosti reprezentacija preko ''viza'' kartica? Delatnost pravnih i kadrovskih poslova – 41.000. Ekonomsko-finansijska delatnost – 116.784. Ukupno, 1.215.400 dinara. Međutim, ima tu dosta interesantnih podataka kad se pogledaju računi po pitanju ''viza'' kartice, za šta je to sve plaćeno. Kaže – 105.390 dinara, 31.1.2007. godine, čini mi se da je to uoči Nove godine, možda i produženo, ali račun je pisan 31. januara. Februara 28 – ugostiteljske usluge po putnom nalogu, em je otišao neko na put, dobio dnevnice, ali preko ''vize'' plaća ugostiteljske usluge – 242 hiljade. Samo vam nabrajam ugostiteljske usluge – 148.626; 128.299; 133.160; 127.859; 76.543; 120.756;107.829; 67.709; 52.510 dinara. Ima jedan interesantan podatak, ovo govori dosta o Bojanu Krištu i Aerodromu ''Nikola Tesla''. Kaže – 3.186 dinara, troškovi za kupovinu stručne literature zaposlenih. Šta će njima stručna literatura? Vidite da su eksperti za arčenje narodnih para i narodne imovine. Suma sumarum, kada se sve ovo sabere, ispadne 2.314.195. dinara samo po ''vizi'' koja je dobijena u ''Pireus'' banci. Međutim, ima tu još banaka, nisu oni spali samo na jednu banku, ima i ova "Hip hop", kako se zove, banka. Takođe, Milovanović Miodrag, predsednik Upravnog odbora, ima iovako reprezentaciju i ima nadoknadu, koja nije mala, 312 hiljada... Šta će čovek, on provuče, oni to otkucaju, pa ne može da vodi računa. Krstić Emilija – 182.840 dinara, nešto mi poznato ovo ime, ne mogu sad da se setim. Vučićević Dragan – 308.000, Kostić Milorad – 268.000, Jovanović Slobodan – 175.000, sve goli lopovi – 1.247.000. Da li treba da vam čitam specifikaciju po ovoj novoj banci? Dominiraju ugostiteljske usluge. Ne mogu zbog vremena da vam čitam, ali pretpostavljam... Pazite, ugostiteljske, šta je ovde interesantno? Pazite, tri računa, odnosno ima ih više, ali dva računa za ugostiteljske usluge, 173.653 dinara, drugi račun – 179.694 dinara. Dobro ljudi, hajde, vi svi imate porodice, primate platu, pa recite ko je taj ko može za jedan račun da potroši ovoliko para na ugostiteljske usluge? Koga mi to plaćamo u ovoj državi? Šta su oni to jeli za ove pare? Kakve golubove, oni su mogli da odu na trg Svetog Marka, pa bi im ostalo para da su sve golubove pokupili. Ovo je, prosto, neverovatno. Mi vas upozoravamo sve vreme, godinu i po dana SRS govori o platama direktora u javnim preduzećima, u agencijama, u upravnim odborima, međutim, vas to ne interesuje. Vi, jednostavno, imate vaše rukovodstvo, vas su poslali u ovu Skupštinu Republike Srbije, što bi se reklo, ni krivi, ni dužni u velikoj meri, nemate pojma o ovome. Na neki način imamo zajedničku sudbinu. Ovde su pojedinci koje vrh, politički vrh stranaka šalje na ovakva mesta, ovo je nemilosrdna pljačka. Mi vas ovde prozivamo, ''sapunjamo'' vas svaki dan, jer nema drugog načina, pa, kako da ih brijemo na suvo, hoću da kukaju, moramo malo da budemo i nežni. Morate da postavite pitanje vašem rukovodstvu, postavite pitanje vašim koalicionim partnerima – znate li vi za Boga, ljudi? Uzmite samo ove cifre koje smo danas pročitali, vezane samo za jednog čoveka, za Bojana Krišta iz G17, saberite to, pa ćete videti koliko je to para i kakva je to štetočina. Neću da prekinem s Bojanom Krištom dok ne budete dobili sve informacije. Jednostavno, morate da se upoznate i da znate sve, da ne bi bilo..., pa, evo, ja vam ovde iznosim dokumenta, nije ovo priča, rekla-kazala, mislim ovako ili onako. Ovo su nesporne činjenice. Ako ne budete reagovali, vi ste saučesnici, isti ste kao i oni, samo što su vaši u drugim javnim preduzećima i, otprilike, "ruka ruku mije". Pročitaću vam samo o kakvom se čoveku radi, ali za sledeći amandman, vezano za ''Državnu lutriju Srbije'', da vidite kako je opljačkao ''Državnu lutriju Srbije''. Vi tog čoveka još uvek držite na tom mestu na kome je, a Mlađan Dinkić danas kaže – ne dam Bojana Krišta ni po kakvu cenu. Sad postavljam pitanje, a pretpostavljam da i vi sami sebi postavljate pitanje – koji su to razlozi, ko je Bojan Krišto, šta to mora da uradi Bojan Krišto da biste vi prešli preko toga, da bi G17 prešaopreko toga i da ćutite sve vreme, bez obzira na to o kakvim se podacima radi, koliko i za koliko je opljačkana ova država i građani ove države? Kada dođe novi amandman, pokazaću vam kako je uništavao ''Državnu lutriju Srbije'', i to odmah pošto su ga oterali iz Upravnog odbora preduzeća ''Galenika''. Hvala i oprostite na ovom prekoračenju.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević je reklamirao Poslovnik.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član Poslovnika 226. Ja sam pre petnaestak dana izašao za ovu govornicu i postavio poslaničko pitanje koje se odnosilo na to šta se dešava u Skupštini opštine Voždovac i kakva se tamo ujdurma oko formiranja lokalne samouprave odigrava. Na to nisam dobio odgovor. Postaviću sad javnim institucijama drugu vrstu pitanja. U toku ove godine, u Republici Srbiji je potrošeno nepunih 11 miliona evra na suzbijanje ambrozije i uništavanje krpelja i komaraca. Nadležna ministarstva za ove vrste poslova su Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva i Ministarstvo zdravlja. Kako sam okrenuo budžet za 2008. godinu, negde u poziciji ova dva ministarstva, tih stavki, tih programa nema, dakle, novac je potrošen. Moje pitanje je – sa koje pozicije budžeta je utrošeno ovih nepunih 11 miliona evra? Radi se o sledećem. Firme koje su ove poslove radile su "Ciklonizacija" Novi Sad, DOO "Miva" Inđija, "Bio-ekološki centar" Zrenjanin i "Agromin" Rumenka. Radi se o stotinama miliona dinara, dakle, radi se o 735.446.720 dinara i na to kada se doda PDV, koji iznosi 132.380.409 dinara, ispadne 867.827.120 dinara. Da smo zemlja kao Kanada, da se prskalo strateškim bombarderima, ne bi se ovoliko novca potrošilo. Kada potražite gde su te pare bile, u ministarstvima koja su nadležna za ove vrste poslova, tu ne možete da nađete ništa, nijednu stavku, ni u toj glavi, ni u razdelu, ni u ekonomskoj klasifikaciji. Moje poslaničko pitanje glasi: Na koji način su ove firme izabrane za ovu vrstu poslova i da li je bilo javnog konkursa kada su te firme birane? Zašto nadležna ministarstva na svojim pozicijama nemaju stavke za ovu vrstu predviđenih poslova? Nadam se da ću dobiti odgovor na pitanje. Nekad sam pitao i o SO Voždovac i o nekim drugim temama, jednostavno, nemate odgovor, ili je odgovor potpuno nemušt. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, čl. 225. i 226, a u vezi s članom 109. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, na današnjoj sednici, Administrativni odbor doneo je odluke o kažnjavanju većeg broja poslanika SRS-a. Među njima je i moja malenkost, koja se kažnjava novčanim iznosom od 16 hiljada dinara zbog mere oduzimanja reči, u skladu sa čl. 109. Poslovnika Narodne skupštine. Radi se o sednici Narodne skupštine od 26. septembra 2008. godine. Pročitaću ceo stenogram onoga što sam pričao toga dana. Pričao sam negde petnaestak sekundi, a neka građani i narodni poslanici zaključe o čemu se radi. "Nikola Savić: Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, javljam se po čl. 225.i 226. Pomenute članove ste citirali pre 5-6 minuta i nema potrebe da to činim, ali primetio sam da tih članova uskoro neće biti u Poslovniku. Sve ovo što se radi, radi se na tome da se donese novi poslovnik i da se redukuju prava narodnih poslanika." To sam izgovorio na toj sednici. Nakon toga, predsedavajuća me je prekinula, sledećim rečima: "Pošto ne govorite u skladu sa članovima koje ste citirali, nemate reč. Opominjem vas. Ima reč gospodin Škrbić." Naravno, kao učtiv čovek, pomerio sam se od ove govornice iiz stenograma se vidi da je posle mene nastupio gospodin Škrbić. Očigledno je da ovde nema pomena ni o kakvom oduzimanju reči, nego se samo govori o opomeni, mada za ovih 15 sekundi nisam pomenuo nikoga, nisam pomenuo ničije ime, pa nije bilo mesta za opomenu. Član 109. Poslovnika predviđa jednu meru, novčanu, za opomenu, a jednu za oduzimanje reči. Očigledno je da sam ovde bio u pravu kada sam rekao – sve ovo što se radi, radi se na tome da se redukuju prava narodnih poslanika. Evo potvrde da sam zaista bio u pravu i pre dva meseca kada sam govorio. Ako mislite da ćete na ovaj način ućutkati poslanike SRS-a, varate se. S ove govornice ćemo pravovremeno, o svemu onome o čemu imamo saznanje, obaveštavati javnost, jer, kako reče kolega Krasić, to je jedini način da saznaju pravu istinu. Postavljam poslaničko pitanje sekretaru Narodne skupštine – zbog čega je Administrativnom odboru dostavio pogrešno obaveštenje, na osnovu koga je Administrativni odbor doneo pogrešnu odluku o izricanju novčane kazne kada je u pitanju moja malenkost? Hvala.
Reč ima gospodin Maraš. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, gospođo Đukić-Dejanović, javio sam se da reklamiram član 104. Bojim se da je malopre ili povređen član 104, ili neko ovde mora da odgovara. Ne mislim, konkretno, u ovoj sali, nego neko vrši žestoku zloupotrebu na mestu na kome se nalazi. Malopre je gospodin Todorović izneo frapantne podatke. Slušao sam, i ne mogu da verujem. Član 104. kaže da nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica, što verujem da jesu, i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Malopre je gospodin Todorović pričao o čoveku koji je direktor Aerodroma, o čoveku koji, po svemu onome što je govorio, čini strahovite zloupotrebe. Mene ne čudi što oni iz političke partije ''Jul'' 17, koji ovde sede, ne reaguju, ali me čudi što vi iz DS-a to ne činite. Gospođa Kolundžija je, kada smo pokrenuli pitanje oko gasa, reagovala na pravi način, izašla ovde pred novinare, rekla je da će vladajuća većina, odnosno DS, podržati svako delovanje nadležnih organa koje će ispitati moguće zloupotrebe. Stoga vas molim da učinite sve i u vezi s ovim, pre svega, zarad vašeg obraza, odnosno zarad onoga što predstavljate ovde, vladajuću većinu, jer smatramo da DS ima najveću odgovornost. Nemojte da dozvolite da jedan činovnik jedne partije na ovakav način urušava ugled ne samo vas kao DS-a, nego, pre svega, državnih organa, odnosno javnih preduzeća. Ovde smo čuli ono što je gospodin Todorović danas govorio i verujem da je zaprepastilo svakog u ovoj sali. Kakve su to reprezentacije po javnim preduzećima? Ovo što je malopre čitao, verujem da nikog nije ostavilo ravnodušnim. Naravno da niko ovde ne može da reaguje na pravi način, osim onih koji čine vladajuću koaliciju, odnosno onih koji imaju izvršnu vlast u svojim rukama. Molim vas da svi nadležni organi učine sve da se ispita ovo o čemu je govorio gospodin Todorović. Ili je on prekršio Poslovnik, pa da u danu za glasanje glasamo da je prekršio član 104, jer je iznosio neke činjenice vezane za neka lica, ili ovde zaista postoji žestoka zloupotreba. Siguran sam da vašom pravom reakcijom možemo da dođemo do toga da ustanovimo da ili postoji zloupotreba od strane Bojana Krišta, koji je direktor Aerodroma, i drugih ljudi koji su u to umešani, ili je gospodin Todorović izneo neistine, ali dok god vi ne reagujete na pravi način, mi možemo samo da verujemo u ono što je rekao gospodin Todorović, odnosno da postoje zloupotrebe u tom javnom preduzeću, o kome se danima i nedeljama ovde priča. Hvala vam.
Reč ima gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104. Potpuno razumem gospodina Maraša što na neki način izražava rezervu, jer kada čovek prvi put čuje ovakve podatke, jednostavno, ne može da ostane miran. Prosto je neverovatno da je uopšte moguće. Ovo bi za bilo koju državu u svetu bilo apsolutno neprihvatljivo. Ljudi, ovo je nemoralno. Ovako nešto je van pameti, ali da ne bi bilo dileme po pitanju podataka koje sam izneo, u principu, nikada neću da iznesem podatke za koje nisam video dokument; ako ga nemam, video sam ga, znam sigurno da postoji, ili ako nemam fotokopiju tog dokumenta u rukama. Nisam hteo da vas opterećujem tim sitnicama zbog vremena koje mi stoji na raspolaganju, ali sve ovo što sam vam izneo je, apsolutno, fotokopija originalnih dokumenata, sa zavodnim pečatima, s potpisom ili Bojaka Krišta ili nadležnih službenika na Aerodromu "Nikola Tesla". Stojim iza svih ovih podataka koje sam vam rekao. Kamera može da približi i da vidite. To su sve podaci koji su dobijeni od strane ljudi koji više, jednostavno, ne mogu da podnesu pljačku od strane Bojana Krišta i G17 Plus. Pošto nema nikakve mogućnosti da aktuelna vlast učini bilo šta, smatraju da je ovo za njih jedini izlaz, da upozore građane Srbije i da im kažu – aman, stanite na put ovim lopovima, uništavaju našu državu! Ovo što sam vam izneo, setite se samo, pre podne, 142 miliona za otpremnine 141 radnika. Trideset i nešto radnika po ugovoru o delu, ti koji su dobili otpremnine su dobili novih 14 miliona. To je, prosto, neverovatno. Čovek koji je dobio otpremninu, otišao u ''Javna skijališta''; dobio je otpremninu u bruto iznosu, valjda, od tri i po miliona. Ima li nekog ovde koji može da pomisli da se ovako nešto dešava u ovoj državi? Dokle ćete vi ovo da trpite? Ili vi imate, isto, neke druge izvore koji vam omogućavaju da prelazite preko ovih stvari. Pošto pouzdano znam da gospodin Srđan Milivojević, takođe, ima jedan dokument vezan za neku reprezentaciju, mislim da bi bio red da izađe s tim dokumentom i da obavesti javnost i poslanike Skupštine Republike Srbije.
Milica Vojić-Marković, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo poslanici, pozivam se na čl. 225. i 226. Poslovnika, jer mi je, kao narodnom poslaniku, vrlo važno da dobijem informaciju koja je važna i za rad poslaničke grupe kojoj pripadam, ali i svih nas, zato što se radi o jednoj, očigledno, velikoj zloupotrebi. Moje pitanje glasi – da li je, i na osnovu kog zakona, Ministarstvo životne sredine nadležno za uništavanje ambrozije, komaraca i krpelja? Ako nije, a odgovoriću delimično na ovo pitanje, na osnovu kog zakona je preuzelo tu nadležnost u proleće 2008. godine i za te aktivnosti utrošilo 10 miliona evra budžetskih sredstava? Očigledno se radi o jednoj od najvećih zloupotreba ovog ministarstva. Ovde sam, da pomenem, tražila da u rebalansu budžeta obezbede veća sredstva, upravo, za ovo ministarstvo, smatrajući da je ono ovde oštećeno. Očigledno da oni imaju deset miliona evra za bacanje. Očigledno se radi o tome da je ovo uništavanje ambrozije, komaraca i krpelja omiljeno sredstvo kada se pokuša da se otuđi novac iz budžeta, jer je, pre svega, nemoguće utvrditi ni kolika je količina otrova iskorišćena za ove aktivnosti, niti ima mogućnosti da se prati kako su ove akcije izvedene, odnosno kakvi su rezultati ovih akcija. Ono što sam najavila da ću da odgovorim, pozivam se na Zakon o zaštiti bilja iz 1998. godine, na osnovu kog je Vlada, 2006. godine, donela Uredbu o suzbijanju i uništavanju korovske biljke ambrozije. Vlada kaže da je za ovo nadležno Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. S druge strane, Zakon o zaštiti stanovnika od zaraznih bolesti iz 2004. godine kaže da Ministarstvo zdravlja uređuje zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti, određuje zarazne bolesti i mere za njihovo sprečavanje, suzbijanje. Ono što je suština, Ministarstvo zdravlja i Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva su nadležne institucije. Ponoviću svoje pitanje – da li je, i na osnovu kog zakona, Ministarstvo životne sredine nadležno za uništavanje ambrozije, komaraca i krpelja? Ako nije, na osnovu kog zakona je preuzelo tu nadležnost? Vrlo mi je važno da dobijem odgovor na to pitanje, a znaću da iskoristim ono što dobijem. Hvala.
Zahvaljujem. Pitanje će biti prosleđeno Vladi i resornim ministrima. Reč ima gospodin Krasić, po Poslovniku.
Gospođo Đukić - Dejanović, pozvaću se na član 104, da vas zamolim da dobro razmislite u čemu se ogleda povreda člana 104. Poslovnika Narodne skupštine, u rečima koje slede. Obaveštavam javnost, naravno da javnost prati Drugi kanal RTS-a, i treba da prati Drugi kanal, što bolje pratite i što duže pratite Drugi kanal RTS-a, bolje ćete da znate šta se dešava u Republici Srbiji. Tako ste sada imali prilike da saznate da od komaraca mogu da postanu rode, zahvaljujući parama koje koristi DS za, navodno, uništavanje komaraca. Što se tiče krpelja, mislim da su oni postali kornjače. Povreda se ogleda u pasivnom odnosu predsednika Poslaničke grupe DS-a i trenutno odsutnog ideologa DS-a, Srđana Milivojevića, koji je s onom ''bubicom'' otišao kod Tadića da ga savetuje. Moram da kažem, gospođo Đukić – Dejanović, i o vašem pasivnom odnosu. Evo o čemu se radi. Imali ste prilike da čujete od nekoliko poslanika vrlo interesantne podatke, u koje nemate potrebe da sumnjate, jer sve što je gospodin Todorović čitao, zvanično je, dobijeno je zvanično. Međutim, ima jedan nedostatak u tim podacima. U identičnoj situaciji, ako ne i goroj, nalazi se, trenutno, ministar odbrane Republike Srbije, gospodin Dragan Šutanovac. Moram da vam skrenem pažnju da je pre nekoliko godina on izbačen iz Savezne vlade, iz saveznih organa je uzeo otpremninu, da se ne bi nikada više zaposlio u državnom organu, a onda ste ga vi vratili da bude ministar odbrane. Ako imamo dva tenka, to je veliki uspeh za Republiku Srbiju. Slična situacija je i s drugim članovima. Gospođo Nado Kolundžija, da vas obavestim, u selu Brđani, pored Gornjeg Milanovca, članovi vaše stranke, DS-a, zovu nas iz SRS-a da nam kažu da su godinama na Birou i ne dobijaju ništa. Nemaju nikakvu pomoć. Ako ne možete da zadovoljite svoje potrebe za pravdom u DS-u, javite se, mi moramo. Mi predstavljamo sve građane Republike Srbije. Očigledno da nisu uspeli kod vas da ostvare neko svoje pravo. Elementarno pravo. Član DS-a Dragan Šutanovac, u narodu poznat "Šuki-plazma", dobio je otpremninu iz Savezne vlade da više nikada ne bude u državnoj službi. Vi ste ga vratili. Sada je ministar odbrane. Šta je za njega Bojan Krišto? Grof Monte Kristo. Šta drugo može da bude za njega? Molim vas, ovo o čemu je pričao gospodin Dragan Todorović nisu izuzeci. To je pravilo ponašanja ''žutog preduzeća''. Građani Srbije, pratite RTS, Drugi program, da biste saznali kakva je Demokratska stranka, kako nikada više ne biste glasali protiv sebe.
Replika, gospodin Maraš, ponovo.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku gospodinu Todoroviću. Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, kao i gospođo Nado Kolundžija, ja vas veoma uvažavam, ne samo zbog funkcija na kojima jeste, nego i zbog toga šta možete da učinite, pre svega, da bi u ovoj zemlji zavladao neki red. Mi smo danas imali Odbor za finansije. Na Odboru za finansije smo imali pet tačaka, sve su odnosile na Državnu revizorsku instituciju. Želimo da institucija zaživi. To je jedna nezavisna institucija, koja bi, da deluje punim kapacitetom, mnogo doprinela ovoj državi, pre svega, da se ovakve priče kao što smo malopre čuli ne bi uopšte mogle dogoditi. Međutim, u petak je u "Blicu" osvanuo intervju predsednika Državne revizorske institucije, koji bi, da iole ima morala, podneo ostavku odmah nakon tog intervjua. Čovek je rekao da mu tri godine niko ne dozvoljava da radi. Na pitanje novinara, tri puta postavljeno – da li će kontrolisati javna preduzeća, dobili smo odgovor da ne može da kontroliše javna preduzeća. Zbog čega? Zato što treba bar tri godine da prođe da bi revizori, koje bi on doveo kod sebe, a koje do sad nije mogao da dovede, mogli taj posao da obave na najbolji mogući način. Podsećam vas, kada je bila misija MMF-a, jedna od tri ključne kritike je bila ta da nikada nije izvršen uvid u završni račun javnih preduzeća, da javnost nije upoznata kako javna preduzeća funkcionišu. Onda se, naravno, desi ovo o čemu je pričao gospodin Todorović, da imate jednog osionog čoveka, koji daje intervju pre neki dan i kaže da ne može da kaže kome je isplaćeno 11.000 evra u dinarskoj protivvrednosti i, eto, on ima samo 3.600 evra platu, kao što smo saznali iz medija, šest puta veću platu od predsednika Srbije, osam puta veću od premijera Srbije, što je katastrofa. Zaista, ne znam kako vi iz DS-a možete da progutate takve stvari koje vam serviraju koalicioni partneri i da čuvate jednog čoveka koji na ovaj način ruši ugled vladajuće koalicije! Još jednom hoći da kažem, znači, ukoliko je tačno ovo što je gospodin Todorović rekao, u pitanju su velike zloupotrebe. Ukoliko nije tačno, gospodin Todorović treba, u skladu s Poslovnikom, da snosi odgovornost. Ali, gospodin Todorović, koliko vidim, nudi dokumenta. Molim vas, učinite nešto da se takva stvar reši, da zaživi Državna revizorska institucija, da može da kontroliše javna preduzeća, da vidimo kako se troše sredstva u javnim preduzećima, da vidimo završne račune javnih preduzeća; godinama to niko nije video ovde. Državna revizorska institucija mora da dobije svu podršku ovog parlamenta i, naravno, Vlade, odnosno da se ne opstruira i da joj se omogući da zaposli ljude i da rade punim kapacitetom, a izvlačenje da Skupština nije donela ono što je neophodno da Državna revizorska institucija počne da radi kako treba, najviše govori o čoveku koji je to izgovorio, koji tri godine trpi takvu situaciju, za vreme obe Koštuničine vlade i sada. (Predsednik: Vreme.) Hvala. Izvinite.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Plužareviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 10. zakona o sudijama. Stanje u našem sudstvu je vrlo teško, vi znate da je tako, ali, dobili ste aber iz te Evrope da izvršite harmonizaciju sudstva i ovih zakona s Evropskom unijom. Ali, ta harmonizacija je jednosmerna. Vi ste krenuli putem Evrope, a naše iskustvo i tradiciju rušite nemilice, ne obazirući se na posledice. Ovaj zakon o sudijama ima zadatak da izvrši lustraciju. Mi iz Srpske radikalne stranke smo protiv te lustracije, kada znamo da sudije treba da sude po zakonu i zakonskim aktima. Treba sve sudije da se privedu nameni, a to je partijski zadatak vas koji vladate. Šta će biti sutra, kad siđete sa vlasti? Ovaj zakon o sudijama treba uskladiti s Ustavom. Mi smatramo da je zakon o sudijama loš koncept, da gura pravosuđe u stanje totalne blokade. Praksa kod nas je pokazala da su sudije, bez provere njihovog rada u praksi, postale isuviše komotne, neodgovorne, neuredne u radu, 4.300 je zaostalih predmeta, a kod mnogih se presude ukidaju i preinačuju od strane viših sudova. Bez neprekidne i češće provere, nema pune celishodnosti, efikasnosti i ekonomičnosti. Zbog takvog odnosa, naši građani trpe veliku štetu, jer se neki postupci vode i po 20 godina, a troškove plaćaju nedužni građani. Dakle, nema suđenja u razumnom roku, i to što kraćem, što sve može da dovede u pitanje pravično suđenje. Nezavisnost sudija, nepristrasnost sudija. Kako to mislite da realizujete? Uglavnom, načelna rasprava, koja je prošla, može dovesti do zaključka: opozicija smatra da ovaj i ostali zakoni iz ove branše nisu dobri, a pozicija hvali i diže ove zakone do grebena Evropske unije. Vi ćete sa 126 glasova prihvatiti ovaj zakon. Šta će biti sa sudijama, a oni su sada vrlo nezadovoljni, čak su i javno izrazili svoje stavove o ovom zakonu? Ali, oni to samo foliraju. Oni su na istom zadatku, pro forme se bore, navodno je i Vida Petrović-Škero kritikovala Vladu. Ma, to je kritika samo zbog javnosti, da se neki ne dosete. Podobna grupa sudija mora i treba da izabere novu grupu podobnih sudija i oni će tada nositi žuti ogrtač, sa sedom perikom, koja će podsećati na poznate haške sudije, a vidite iz tog sudskog procesa kako oni to čine: čine šta hoće, kako hoće, ali ne zadugo. Mi iz Srpske radikalne stranke smo predložili da uredimo član 10. ovog zakona, tako što smo podneli amandman, koji glasi: ''U članu 10. stav 4. reči: "pet godina" zamenjuju se rečima: "tri godine". ''Sudiju i predsednika suda bira i o prestanku njihove funkcije odlučuje Skupština, odnosno Visoki savet sudstva, u skladu s ovim zakonom. Broj sudija i sudija porotnika za svaki sud određuje Visoki savet sudstva. Broj sudija prekršajnih, Višeg prekršajnog i Upravnog suda određuje se i za svako odeljenje izvan sedišta suda. Visoki savet sudstva preispituje potreban broj sudija i sudija porotnika u svakom sudu na pet godina. Po sopstvenoj inicijativi ili na predlog predsednika suda, predsednika neposredno višeg suda, predsednika Vrhovnog kasacionog suda i ministra nadležnog za pravosuđe, a na osnovu godišnjeg priliva predmeta, Visoki savet sudstva može preispitati potreban broj sudija i sudija porotnika i pre isteka roka od pet godina.'' Vlada je dala mišljenje i predložila da se amandman ne prihvati, iz razloga što je procenjeno da je rok od pet godina primereniji za preispitivanje broja sudija i sudija porotnika u svakom sudu, budući da će se to pitanje celovitije sagledati u dužem vremenskom periodu. Naš predlog je – tri godine, jer to omogućava da se negativna selekcija, koje ima, što pre zameni pozitivnom selekcijom sudijskih kadrova i prekine se s takvim sudijama. Mi se borimo da sudije ne dođu u stanje da gube posao zbog političkog delovanja vlasti, već da rade po zakonu i sudijskom naučnom iskustvu, da nam se ne dogodi da u sistemu pravosuđa ostanu samo poslušnici iz negativne selekcije političkih stranaka, a ovo datira od 2000. godine.
Po Poslovniku, gospodin Konstantinović.
Javljam se u skladu sa članom 101. Hteo bih, u formi replike, da odgovorim, u ime Administrativnog odbora, poslaniku Nikoli Saviću. Tražio sam od stručne službe da proveri stenogrami da vidi da li je njemu oduzeta reč. Na osnovu podataka koje sam sada dobio, nije mu oduzeta reč. Mi ćemo preispitati ovu odluku na sledećoj sednici Administrativnog odbora. Ono što smo dobili od sekretara Narodne skupštine, tj. da je vama oduzeta reč i da je Administrativni odbor, u skladu s tim, odlučivao, očigledno da je došlo do neke greške i to ćemo ispraviti na sledećoj sednici.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a zatim gospodin Srboljub Živanović, o amandmanu. Poslanička grupa SRS ima još 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da obavestim i sudije, uplašio sam se za mnoge čestite i časne sudije, jer je bio najavljen broj smanjenja. Međutim, u vezi s onim što gospodin Dragan Todorović iznosi, vezano samo za jednog direktora, očigledno je da će biti posla za dobre sudije, naravno, i za advokate. Kolega Vujadinović nije tu, on i ja se zalažemo mnogo više za realni sektor. Značilo bi nam mnogo da se to pitanje pokrene. Samo ću ukratko. Gospodin Vitomir Plužarević je predložio da Visoki savet sudstva preispituje potreban broj sudija i sudija porotnika u svakom sudu, ne na pet godina, kako je predviđeno, nego na tri godine. Činjenica da je na području Okružnog suda u Beogradu zastarelo 1430 sudskih predmeta ukazuje da čekanje od pet godina nije dovoljno da bi se vršile popune u nekim sudovima. Ukupno 4300 zastarelih predmeta. Ako bude Visoki savet sudstva razmatrao mogućnost povećanja broja sudija nakon svakih pet godina, ovaj problem će se još više povećati, a neće moći da se reši. Veoma je zanimljivo obrazloženje Vlade vezano za neprihvatanje ovog amandmana, gde se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je procenjeno da je rok od pet godina primereniji nego ovaj koji gospodin Plužarević predlaže amandmanom. Kako može i na osnovu čega da bude primereniji, kad još nismo imali situaciju da Visoki savet sudstva odlučuje o tome u bilo kom kraćem periodu, a unapred pretpostavljamo da je vremenski period od pet godina primereniji u odnosu na ovaj od tri godine? Možda ni period od tri godine neće biti adekvatan situaciji koju već sada imamo, ali iz ovih činjenica koje smo čuli danas postoji mogućnost da će biti veoma veliki broj ljudi koje treba procesuirati i onda će Visoki savet sudstva morati mnogo češće, ne čekajući period od pet godina, da odlučuje o broju sudija u svim sudovima. Hvala.
Pošto je odustao gospodin Živanović, reč ima Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Vitomir Plužarević je, na osnovu zakona o sudijama, u članu 10. stav 4, lepo pojasnio kako bi ovaj zakon mogao da bude pravi zakon o sudijama, ako se usvoji amandman koji je on podneo na ovaj član. Nešto bih malo dodao u vezi s njegovim izlaganjem. Navedenim zakonskim članom propisano je da Visoki savet sudstva, svakih pet godina, preispituje broj sudija i sudija porotnika u sudovima. Navedeni rok je predugačak, jer su rokovi za praćenje rada sudija i tekuće potrebe za rad svakog suda, bez obzira na nadležnost, kraći, pa se rad sudija ceni u rokovima od tri godine, a godišnjim planom rada utvrđuje se rad sudija za narednu godinu. Kako je nepoznato po kojim kriterijumima će, broju predmeta ili slično, Visoki savet sudstva utvrditi broj potrebnih sudija za sudove svih nadležnosti, a očigledno je da se nadležnost za osnivanje novih sudova menja, potrebno je isti rok skratiti, kako bi se bolje mogle oceniti potrebe svakog suda i time pružiti bolja i kvalitetnija zaštita građanima. Broj predmeta u sudovima se menja iz godine u godinu. Plan rada se formira godišnje, prema broju predmeta. Prema istom broju formiraju se i sudska veća, a praksa je pokazala da se ocena rada svakog suda može dati samo nakon proteka roka od tri godine, roka koji je predviđen članom 35. zakona o sudijama. Bez obzira na to što je u stavu 4. rečeno da se broj sudija i sudija porotnika može preispitati i pre roka od pet godina, radi boljeg sagledavanja potrebnog broja sudija, bolje je da rok bude kraći, ali dovoljan da se adekvatno oceni potreba rada svakog sudije, odnosno suda, bez obzira na nadležnost. Ponovo napominjemo da zakonom nije predviđen kriterijum za utvrđivanje broja sudija potrebnih za svaki sud, bez obzira na nadležnost. Ne može se, s obzirom na promenu nadležnosti, sadašnje stanje predviđeno sistematizacijom sudija koristiti kao osnov za utvrđivanje broja sudija za svaki sud ponaosob, pa postoji opasnost da se, po stupanju na snagu zakona, utvrdi potreban broj sudija i sudija porotnika bez sagledavanja stvarnih potreba i broja predmeta svakog suda, bez obzira na nadležnost. Nedorečenost predlagača i njegovo neizjašnjavanje o kriterijumima po kojima će se taj broj utvrditi, traži da se, bar, po stupanju na snagu zakona, omogući Visokom savetu sudstva da, po predlogu, u smislu člana 4, preispita broj potrebnih sudija i sudija porotnika za svaki sud posebno, bez obzira na nadležnost. Posebno napominjem da je sadašnja opterećenost postojećih sudova, pa time i sudija u istim sudovima, nejednaka, pa pojedini sudovi, odnosno sudije, nemaju ostvarenu orijentacionu normu. Dakle, sadašnje stanje broja sudija i sudija porotnika ne odgovara stvarnim potrebama. U jednom delu sudova, posebno okružnih, postoji izraziti nedostatak broja sudija, sudovi rade bez potpunih veća, tako da se veća formiraju iz različitih referata, što očito ukazuje da je sadašnje stanje broja sudija u nekim sudovima neodgovarajuće, jer postoji očigledan manjak sudija. Reč je o Okružnom sudu u Zrenjaninu, konkretan primer. Kako je nadležnost sadašnjeg okružnog suda proširena, očigledno je da isti neće moći uspešno obavljati poslove i nadležnosti koje su im poverene. Zbog toga smatram da je neophodno da se rok skrati i da Visoki savet sudstva može u roku od tri godine, a po potrebi i kraće, odrediti broj sudija u pojedinim sudovima, bez obzira na njihovu nadležnost. Ukoliko kriterijum za izbor bude politička podobnost, bez ocene stručnog rada i kvaliteta rada svakog sudije ponaosob, očigledno je da nećemo dobiti kvalitetan rad sudova, bez obzira na nadležnost. Očigledno je da je cilj donošenja seta pravosudnih zakona da se poboljša stanje u pravosuđu. Ukoliko predlagač želi da ovaj cilj ostvari, mora omogućiti Visokom savetu sudstva da, kroz praćenje godišnjeg rada svakog suda, sagleda objektivne i realne potrebe za brojem sudija i sudija porotnika u svakom sudu. Predlažem da st. 2. i 3. člana 10. Zakona o sudijama glasi: "Broj sudija i sudija porotnika za svaki sud uređuje Visoki savet sudstva, na osnovu broja predmeta svakog suda. Visoki savet sudstva preispituje potreban broj sudija i sudija porotnika u svakom sudu svake tri godine". Ovo je samo doprinos amandmanu koji je podneo Vitomir Plužarević na član 10. stav 4. Ujedno, da vas obavestim, pošto sam obećao da ću izneti kako deluje agrarna, ili ''paorska mafija'' u Srbiji, materijal sam spremio, cifre su enormne. Imaćete tačne podatke, građani Srbije i vi, i ministar pravosuđa, ministar finansija, ministar poljoprivrede i ministar unutrašnjih poslova, o tome kako deluje ''agrarna mafija'', kako može neko na hiljade hektara da radi u Srbiji, a da u 2007. godini ne da ni dinara. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Još minut SRS? Nećete? U redu. Na član 12, amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 12. predloženog zakona kaže: ''Sudijska funkcija traje neprekidno od prvog izbora za sudiju do navršenja radnog veka''. Amandmanom se traži da se iza reči: "sudiju", dodaju reči: "u trajnu funkciju", a ostali deo stava ostaje nepromenjen. Kada bi trajnost i stalnost sudijske funkcije zaživele u sudskoj praksi, bio bi to veliki doprinos i ostalim principima, kao i jačanju poverenja u nezavisnost i nepristrasnost sudijske funkcije. Međutim, u praksi se događa nešto sasvim drugačije. Prvo, Ustav Srbije odražava jedan državni kontinuitet i nikako ne može sudija, kao nosilac sudijske funkcije, biti izuzet od ovog načela. Naprotiv, sudija treba da bude ogledalo, odraz, izraz tog državnog kontinuiteta i u svakom momentu vršenja sudijske funkcije treba da bude oličenje tog državnog kontinuiteta. Drugo, Ustav priznaje stečena prava i ta stečena prava se moraju garantovati svima, a posebno sudijama u vršenju sudijske funkcije. Upravo se ova dva načela krše samim konceptom ovog zakona o sudijama. Ovo ima za posledicu reizbor sudija, iako vi uporno kažete da se ovde ne radi o reizboru. Radi se o reizboru i upravo to ima za posledicu uticaj državnih organa, dakle, izvršnih organa vlasti na sudije, odnosno na kompletno vršenje sudijske funkcije. Ko će biti izabran, odnosno reizabran po ovom zakonu? Samo politički podobni, dakle, oni koji su po volji vladajuće većine. Još u rimskom pravu vladala je jedna sentenca, jedna izreka, koja kaže – što god se vladaru sviđa, ima snagu zakona. Danas je tako. Ako se vladaru sviđa da neko ne bude reizabran, donosi se takav zakon i takvi zakonski propisi i taj neće biti izabran, mislim na sudije. Ako se vladaru sviđa da nema državnog kontinuiteta u vršenju sudijske funkcije, donosi se zakonski propis, donosi se zakon, i on neće biti izabran. Dakle, nema državnog kontinuiteta. Ako se vladaru sviđa da se, protiv Ustava, ne poštuju stečena prava sudija, donosi se takav zakon i ona se, normalno, ne poštuju. Dakle, kao i u svim ostalim segmentima društvenog, političkog i ekonomskog života, tako je i ovde, samo jedno pravilo je nesporno, a to je pravilo jačeg. Supremacija izvršne vlasti u odnosu na sudsku vlast je ovde jako vidljiva i po ovom zakonu doći će, zaista, do punog izražaja. Vlast ovde postupa, a videli smo to kada je gospodin Todorović govorio o trošenju silnog novca u javnim preduzećima, kontinuirano po jednom principu, odnosno po Njegoševoj – vuk na ovcu svoje pravo ima ka tirjanin na dobra čovjeka. Kada je svojevremeno objašnjavao tu Njegoševu izreku preosvećeni vladika Nikolaj Velimirović, otprilike je rekao – ovde postoji samo jedno što je izvesno, a to je stečeno pravo, to je prirodno pravo vuka u odnosu na ovcu; njegova glad i njegova snaga tera ga da donese osuđujuću presudu prema njoj. Tako je i ovde. Samim dolaskom na vlast, pojedinci smatraju da imaju tu prirodnu snagu, tu želju za vlašću, glad za sticanjem bogatstva, glad za sticanjem novca. Samim tim, oni, u stvari, imaju moć nad sudbinom ovog naroda. Drže kompletnu sudbinu ovog naroda, a ta sudbina se podnosi u siromaštvu, u gladi. Mogućnost da ne budu reizabrani, povećava strah onih koji nisu politički podobni, kao i onih sudija koji se do sada nisu javno deklarisali kao pripadnici jedne političke opcije. Pošto ne mogu biti sudije u svojoj stvari, ne mogu uticati na svoj izbor ničim osim svojim poštenjem, nezavisnošću i nepristrasnošću, ne mogu uticati da budu izabrani, ostaje samo da uskoro nastupi jedna Vergilijeva izreka – daće Bog i ovom kraj. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Srboljub Živanović, a zatim gospodin Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste videli, dobio sam opomenu zato što sam govorio istinu, odnosno zato što sam hteo da kažem da je jedan od današnjih najvećih političara sveta, čovek koji je stao u red najvećih srpskih velikana, kao što su Nikola Tesla, Pupin i mnogi drugi – prof. dr Vojislav Šešelj. Nisam mogao to reći za one koji su portiri, koji su grobari, one koji su lažne patriote, one koji su prostitutke, ili one koji žele da uđu i da čine koaliciju nove vlasti. Dame i gospodo, dobro se sećate te 2000. godine, petooktobarske revolucije, kada ste govorili o ovoj temi vezanoj za sudstvo, da ne želite da bude politizacije, da ne želite da sudstvo bude u rukama jedne političke partije, već da bude nezavisno, čestito i pošteno. Videli ste za vreme ove osmogodišnje vladavine, to je delo, to je vaš zaštitni znak. Vi ste, u stvari, izvršili politizaciju sudstva, da je sudstvo u rukama političke mafije, da je sudstvo postalo simbioza između kriminalaca, lopova, političara, advokata i sudstva, da su u mnogim slučajevima advokati povezani sa sudijama, pa kada stranka dođe s predmetom kod advokata, bira se kod kog će sudije otići taj predmet, jer, navodno, dobiće ga, dobiće ta stranka ako taj predmet dođe kod tog advokata i kod tog sudije. Moram reći da ima časnih i poštenih sudija. Doduše, vrlo teško, naročito od perioda kada je ministar pravde postao Dušan Petrović. Vi dobro znate kako je izvršio politizaciju sudstva, naročito u Šapcu, i da su mnoge sudije morale da sude kako im ministar pravde kaže, ili kako im on održi pridiku na koji način će doneti presudu. Evo, pogledajte privatizaciju mnogih preduzeća. Mnogi radnici su se žalili kako je ta privatizacija kriminalno urađena, i šta se dešava? Dešava se da taj predmet dođe kod sudije i, umesto da su radnici dobili taj spor, oni se proglase krivcem, a ne onaj tajkun koji je kupio to preduzeće. Šta se dešava? Oni su jedva skupili novac da podnesu krivičnu prijavu, a kamoli posle toga – treba da plate sudske troškove. Eto, to je, u stvari, naredba, moram da kažem iskreno, koja je prosleđena od viših instanci sudstva, kao što je okružno ili opštinsko sudstvo – na koji način je donosilo tu svoju presudu, da ne govorim o mnogim slučajevima kada seljaci nisu mogli da naplate svoje proizvode. Morali su da tuže, normalno, da bi mogli da dođu do pravde. Šta se dešava? Dešava se da je onaj tajkun koji im duguje, u stvari, oslobođen presudom, a seljaci moraju da snose troškove tog suđenja. Eto, vidite gde je ta simbioza, gde je ta bliskost između kriminalaca, u stvari, mafije. Još jednom sam hteo da kažem, videli ste zbog čega sam dobio opomenu. Dobio sam opomenu zato što sam hteo da kažem – da li država, da li Ministarstvo pravde i sudstvo stoje iza najvećeg heroja, najvećeg političara, koji hoće da dokaže nevinost Srbije u ovim nametnutim ratovima, gde smo hteli da spasemo Srbe, da kažem, i građane, od mača, od klanja, od onoga što su ustaše činile u ta 24 koncentraciona logora u Hrvatskoj? To on danas pokazuje, to hoće danas da pokaže celom svetu, da je srpski narod i da je Srpska radikalna stranka bila, u stvari, bedem odbrane od koljača koji su se zvali ustaše. Hvala vam.
Gospodine Krasiću, imate tri minuta vaše poslaničke grupe. Izvolite, ako ćete o amandmanu.
Gospođo Đukić-Dejanović, bez obzira na ovo vreme, ja ću da se javim povodom sledećeg amandmana, da objasnim o čemu se zapravo radi. Mislim na nekoliko članova koji su bili predmet diskusije na ovoj sednici, pre svega, amandmani koji su podneti na član 10. i ovaj koji je podnet na član 12, koji duboko zadiru u pitanje ustavnosti ovog zakona. Moram, prvo, da vam skrenem pažnju, bez obzira na to kako da tumačite Ustav Republike Srbije, nadam se da me vi slušate, ako me ovi vaši ne slušaju, ali oni nisu ni bitni, da ste napisali da broj sudija i sudija porotnika za svaki sud određuje Visoki savet sudstva. Mislim da takvo ovlašćenje Visokog saveta sudstva ne postoji u Ustavu Republike Srbije. Takvo tumačenje ne bi moglo da se izvuče iz člana 154, gde je tačno propisana nadležnost Visokog saveta sudstva, ali bih mogao da kažem da potreba da se uredi ova oblast posebnim zakonom postoji. U jednoj odredbi, u odredbi člana 143. stav 2. Ustava Republike Srbije, moram zbog javnosti da citiram o čemu se radi, kaže se: ''Osnivanje, organizacija, nadležnost, uređenje i sastav sudova uređuju se zakonom.'' Pazite, ovo pitanje broja sudija u nekom sudu je pitanje organizacije suda. Sva ova druga pitanja su van ovoga. Znači, osnivanje, odnosno zakonom se osniva, nadležnost, zakonom se propisuje uređenje i sastav sudova. Kada se kaže: "sastav sudova", misli se, pre svega, na sudska veća koja učestvuju. Pa, ima tu odredaba koje govore da sudija pojedinac može da učestvuje u nekim stvarima. Smatram da pitanje broja sudija i sudija porotnika u nekom sudu nije materija koja može da se ubaci u nešto što je u nadležnosti Visokog saveta sudstva iz člana 154, nego je to materija koja treba da se uredi zakonom. To je prva intervencija. Biće, verovatno, prostora da se još o tome priča. Što se tiče ovog konkretnog amandmana na član 12. stav 1, gde se, pored stalnosti, govori i o trajnosti, moram da vam skrenem pažnju, odnosno moram iskreno da vam kažem – napravljena je greška prilikom donošenja Ustava Republike Srbije. U čemu se ta greška ogleda? Ogleda se u tome što Narodna skupština, praktično, bira sudije koji će da obavljaju sudijsku dužnost do tri godine i biti na nekom probnom radu kao sudije, a onda Visoki savet sudstva odlučuje o njihovoj funkciji, o mogućnosti da trajno obavljaju tu funkciju. Mislim da je situacija trebalo da bude obrnuta. Zašto obrnuta? Zato što nečiji legitimitet može da izvire iz Narodne skupštine, a ne iz Visokog saveta sudstva. To je vrlo prosto. Sve što računa na neki legitimitet i na neku legalnost mora da potiče iz Skupštine. Zašto? Zato što su Skupštini građani prebacili to suvereno pravo. Vrlo je prosta stvar. Sada smo došli u svojevrsni sukob, svojevrsnu dijalektiku između pojmova ''stalnost'' i ''trajnost''. Dobro, ja ću sada prekinuti da ne biste imali problema.
Gospodo narodni poslanici, htela bih da vas obavestim da će povodom proslave 50-godišnjice Televizije Beograd sada biti specijalni prenos na Drugom kanalu, ali mi imamo dogovor da od 20 časova bude takozvani odloženi prenos, tako da nastavljamo rad do 20 časova, a ovo što se sada bude događalo u Narodnoj skupštini biće preneto od 20 časova, pa nadalje. Zahvaljujem na razumevanju Radio-televiziji i vama, gospodo poslanici. Dakle, nema prenosa, ali će sve biti preneto od 20 časova, pa nadalje. Na član 12. amandman je podneo poslanik Vladan Milojković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, LDP je podnela jedan amandman na član 13. Zakona o sudijama, tako što je predložila da se u stavu 3. dopuni rečenica koja počinje na sledeći način – Visoki savet sudstva donosi odluku u kojem sudu sudija nastavlja funkciju, rečima: ''u skladu s utvrđenim merilima i kriterijumima''. Stav 3. u predloženom članu ne utvrđuje ni merila ni kriterijume. Dakle, prihvata se jedan automatizam, a to, inače, Vlada ističe i u svom obrazloženju zašto ne prihvata ovaj amandman. Naime, u obrazloženju stoji sledeće: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što su kriterijumi za nastavak funkcije dati u stavu 2. istog člana Predloga zakona, te nije potrebno utvrđivati obavezu za Visoki savet sudstva da posebno propisuje kriterijume za nastavak sudijske funkcije''. Dakle, ukoliko je tako, onda to znači da zakonodavac predviđa automatizam što se tiče dalje sudbine sudija i njihovog postavljanja u sudove, nakon što su određeni sudovi ukinuti, odnosno prestali da postoje. Automatizam je jednako – proizvoljnost. Ta proizvoljnost proizvodi selektivnost. Naime, svedoci smo toga da u našoj državi imamo raznorazne agencije – za borbu protiv korupcije, za borbu protiv monopola, za borbu protiv sukoba interesa, imamo tužilaštva, imamo SUP, miliciju, imamo različite organe koji bi trebalo da deluju i da pokreću određene postupke kada se radi o nekoj zloupotrebi koja je očigledna, koja postaje notorna činjenica. Nažalost, kod nas se zloupotrebe pretvaraju u notorne činjenice, što znači da ih svako živi u ovoj državi zna i da se to prihvata kao uobičajena pojava, kao nešto što je neminovno, što mora da postoji. Takvo je naše društvo, takav je naš mentalitet. Sve se, u stvari, kreće oko nekih kriterijuma, ili merila, koji bi trebalo da se utvrđuju i primenjuju, u svakom slučaju, da se izbegava svaka selektivnost, da bi se zaista pokrenuli neki postupci i da bi to rezultiralo nekim promenama u društvu, što bi proizvelo i neku pravnu sigurnost. Danas smo čuli neke frapantne stvari, za nas frapantne, o visini nekih reprezentacija, nekih kafanskih troškova, što, dozvolićete, predstavlja, u prvu ruku, nešto bezočno, a, u drugu ruku, nešto sumnjivo. S obzirom na to da imamo sve te organe koji bi trebalo neselektivno da primenjuju svoja ovlašćenja i zakone, trebalo bi da očekujemo da posle današnje priče u Parlamentu neko, zaista, i reaguje. Međutim, imajući u vidu šta smo sve čuli u poslednjih nekoliko meseci, šta sve doživljavamo, skoro svakodnevno, ne očekujemo apsolutno nikakvu reakciju. Jednostavno, očekujemo jednu ćutnju, očekujemo da se sve završi onako kao što se do sada dešavalo, da skandal prati drugi skandal, da ga smenjuje i onda se, jednostavno, zaboravlja. Interesantno je da na te najveće skandale, te najveće zloupotrebe, apsolutno, niko ne reaguje, niko ne primenjuje kriterijume i merila koja su predviđena zakonom i onda može da se desi to da jedan direktor Javnog preduzeća ''Aerodrom'' ima platu preko 10.000 evra, onda može da se desi to da se kafanski račun plati 140 hiljada dinara, onda može da se desi to da su u Javnom preduzeću ''Železnice'', u Javnom preduzeću ''Srbijagas'', u Javnom preduzeću NIS i u svim ostalim javnim preduzećima primanja enormna, da niko ne vodi računa o tome na osnovu kojih kriterijuma, na osnovu kojih merila su utvrđene te plate, te naknade, ta lukrativna davanja našeg društva određenim personama. Zašto lukrativna? Ne mogu da zamislim da je neko zaista radio i da je zaradio taj novac, koji dobija, kao što smo čuli danas, svakog meseca, i to novac za koji se, da ne kažemo – stotinu puta, ali veoma blizu, množi prosečna plata, ili minimalna plata prosečnog građanina Srbije. To je nedopustivo i zato mi, LDP, koristimo svaku priliku da isključimo svaki automatizam i proizvoljnost u kreiranju zakona, jer to dovodi samo do neke anarhije, a dozvolićete, naše društvo je prilično anarhično. Jer, kako drugačije nazvati to što smo čuli, između ostalog, i danas, kako nazvati to što smo postavili određena pitanja – šta se to dešava u ''Srbijagasu'', kako to da, umesto privatizacije Javnog preduzeća NIS, idemo u uvođenje novog državnog monopola tuđe države, dakle, monopola ruske države na teritoriji Republike Srbije, kako to da je došlo do takvog enormnog poskupljenja gasa? Dozvolićete da nije nikakvo objašnjenje – da je trebalo i ranije da se povisi cena gasa, ali, eto, nismo stigli, pa je sad, odjednom taj procenat. Dozvolićete da je malo čudno da čujemo od direktora ''Srbijagasa'' – radujte se ljudi, nećemo vam poskupeti gas za još 30%. Eto, radujemo se, ali se pitamo šta to znači? Da li to znači da bi onda trebalo gas da poskupi 90%? Inače, čujemo da je cena gasa na međunarodnom tržištu u međuvremenu opala, ali sad, Bože moj, imamo dolar kao merilo, koji utvrđuje novu cenu, ali, eto, ''Srbijagas'' je tako dobre duše da će subvencionirati građane Srbije, koji su veliki potrošači, ne vode računa o tome da je energija skupa, ne vode računa o tome da ''Srbijagas'' ima dobre namere, ali, nažalost, tako je, ugovor je zaključen, sporazumi su zaključeni. Nažalost, ti ugovori i ti sporazumi su zaključeni, ne vodeći računa o određenim kriterijumima i o određenim merilima. Dakle, uvek se vraćamo na istu suštinu, koja je istaknuta i u ovom stavu 3. člana 13. zakona o sudijama. Razlika je, možda, mala, možda ne znači puno za predlagača zakona, ali bilo bi dobro da bar jednom krenemo, da budemo objektivni u pisanju zakona, u primenjivanju zakona, a da se ta selektivnost što više izbegne.
Zahvaljujem. Gospodin Krasić ima reč povodom ovog amandmana. Izvolite.
Posle današnje rasprave, mislim da je svima jasno da je ovo izuzetno dobar i demokratski Poslovnik, jer daje prostora da i predstavnici Vlade čuju argumente zašto opozicija smatra da su pogrešili, a, mada će ovo biti u odloženom prenosu, i oni koji su zainteresovani moći će da čuju i da vide šta se to priprema. Mislim da ste vi nakaradno shvatili Ustav Republike Srbije i da iz toga ide čitav niz ovih, kako bih rekao, problema, koji ne mogu da se zadrže. Vidite, iz odredbe člana 150. Ustava Republike Srbije, koja se odnosi na nepremestivost sudije, proizilazi, logički, odredba o tome da je nemoguće da Visoki savet sudstva određuje broj sudija i sudija porotnika u sudovima. Ova odredba se neminovno nastavlja na zakon. Nešto što je standard, Ćosić to dobro zna, sve što Ustav kaže da treba da se reguliše zakonom, daje ovlašćenje da se zakonom uredi samo način ostvarivanja nekog prava, a da se ne zalazi u samo pravo. Gospođa Judita je, sa svojim prijateljima iz stranke, podnela amandman na član 13. stav 3, gde se reguliše jedna situacija da Visoki savet sudstva donosi odluku kojom sudija nastavlja da obavlja svoju funkciju. Međutim, u prethodnom članu, vi ste ne samo interpretirali, nego unakazili odredbu Ustava. Pogledajte član 12. stav 3. Kaže – izuzetno, lice koje se prvi put bira za sudiju, bira se na tri godine. To je materija koju je rešio Ustav Republike Srbije. Ne može da to bude izuzetno, kad je to pravilo. Zašto vi kažete – izuzetno, na tri godine, kada je to regulisano Ustavom, član 146 – lice koje se prvi put bira za sudiju, bira se na tri godine? Pustite vi drugi stav. Kako može da bude izuzetak u odnosu na stalnost funkcije? Zakon nema funkciju da prepisuje odredbe Ustava, jer ako zakon treba da bude Ustav dva, onda nam nije potreban. O tome se radi. Kažete: ''Ako sud bude ukinut'', a ta materija je već regulisana ovom odredbom člana 150. Ustava Republike Srbije, ''sudija nastavlja funkciju u sudu koju preuzima nadležnost'', odnosno sudska funkcija ne prestaje ako bude smanjen broj sudija u sudu u kome obavlja sudijsku funkciju. Objasnite mi kako može da dođe do te situaciju. Visoki savet sudstva sada kaže, od 24 ovih sudova, smanjićemo na 23. Vi ste sve predali Visokom savetu sudstva. Kako niste? Jeste li rekli – broj sudija i sudija porotnika određuje Visoki savet sudstva. U članu 10. ste rekli – Visoki savet sudstva određuje koliko će sudija da radi u jednom sudu i koliko će sudija porotnika biti u tom sudu. Ova odredba je logični nastavak toga. Ona kaže – ako se smanji broj sudija, bilo je 50, pa ste rešili, Visoki savet sudstva, da bude 48, šta ćemo sa tom dvojicom sudija? Ta materija je regulisana zakonom, odnosno Ustavom. Ja sam vam rekao, to je član 150, koji kaže – u slučaju ukidanja suda ili pretežnog dela nadležnosti suda. Pa, ne bira se sudija za pretežnu nadležnost nekog suda. Ako je neko sudija, po vašoj nomenklaturi, osnovnog suda, on je sudija osnovnog suda. U kom će odeljenju da radi, na kojim sporovima da sudi, to je stvar unutrašnje preraspodele sudskog poslovnika. Vi sada kažete – ukoliko se deo nadležnosti tog suda smanji, poremeti, a taj sudija je radio u tom delu, postaje višak radne snage. Sudija nije običan zaposleni. Vi morate da shvatite da sudija,pored onoga što je sudska nadležnost, što je propisano zakonom o uređenju sudova, ima i tzv. adhezionu nadležnost, nadležnost koja potiče iz same činjenice da se neko bavi sudijskom funkcijom. Do te lekcije možete da dođete ako malo čitate odluke Evropskog suda za ljudska prava. Ovo je ozbiljna tema, ljudi. Vi, kvazinormama, uništavate nešto. Vi ovde šaljete jasnu poruku sudijama da, bez obzira na to da li je izuzetno radio tri godine kao sudija na probnom radu, ili je izabran, kako vi to kažete, da trajno obavlja tu funkciju, a ja ne znam koja je razlika između trajnosti i stalnosti, njemu je garantovano da ne može da se premešta tek tako. Ne možete vi čoveka da premestite bez njegove saglasnosti, pa ste ovde, u zakonu, ušli u priču – ista vrsta, isti rang itd. Zašto? Nepotrebno. Sve ste vezali za broj sudova, broj sudija, a to ste vezali u nadležnost Visokog saveta sudstva. Vi onda zalazite u pravo sudija na vršenje sudske funkcije. Vi, direktno, ovim zakonom dajete za pravo da se neko meša, potpuno nedozvoljeno, u nešto što ste propisali kao stalnost. Uzmite sudiju koji je izabran da trajno vrši sudijsku funkciju. Zbog činjenice da će broj sudija i sudija porotnika da određuje Visoki savet sudstva, on je u stanju neizvesnosti, i ko će biti raspoređen, ko će biti upućen u drugi sud, i na osnovu čega. Ja sam vam čitao malopre odredbe o organizaciji, sastavu, da to mora da se uredi zakonom. Ako nešto mora da se uredi zakonom, to ne znači da se zakonom prenosi ovlašćenje na nekog drugog. Uostalom, sve što bi moglo da bude nadležnost Visokog saveta sudstva, propisano je članom 154. Ono, na kraju, što kaže – i druge poslove u skladu sa zakonom, vi treba isuviše restriktivno da tumačite, a ne da proširujete ovlašćenja iz člana 154. Vi ste proširili ovlašćenja iz člana 154. Uzmite 154, uzmite 150. i uzmite odredbe čl. 143. i 146, da li možete primenom ovih normi, koje su obavezujuće, ustavne norme, da nađete ovu logiku koju gurate od člana 10, preko člana 12, i evo, sada kod člana 13? Naravno, provocirate ovakav amandman. Potpuno je svesna žena, pošto ima iskustva u sudu, da je ovo što su oni predložili samo pokušaj da se zaustavi ovo što ste planirali. Ti kriterijumi i sve to mora da bude propisano zakonom, a ne da zavisi od Visokog saveta sudstva. Jednostavno, neke stvari u pogledu prava moraju da se urede zakonom, ne mogu da se spuste na nivo podzakonskog akta, ili da se devalvira tako što bi se iz materije zakona prepustilo nekome, pa neka to bude čak i najviši organ, ako mogu tako da kažem, u pogledu statusa u pravosuđu, kao što je Visoki savet sudstva. Doći ćemo i do tog zakona. Vi ste tu dali neograničena ovlašćenja Visokom savetu sudstva, pogotovo ovom prvom, ili nultom sazivu, sastavu tog visokog saveta sudstva. Ovaj ''nulti'', samo u Bibliji ima, i nigde više. Zašto ste dali? Da biste unakazili pravosuđe. Vama nije potrebno uređeno sudstvo. To je početak i to je kraj celokupne ove operacije koje se zove set pravosudnih zakona. To, prosto, izvire iz svake odredbe. Neka merila, neki kriterijumi moraju da se urede zakonom. Ne može da se prepusti slobodnoj volji Visokog saveta sudstva, a vi ste to prepustili, koristeći nešto što omogućava jedna vrsta tumačenja ovih nekoliko odredaba Ustava, o kojima sam vam pričao. Ja ovo pričam sa gledišta Ustava, ne sa svog gledišta, zato što smatram da u Ustavu nije dobro urađeno. Poštujem Ustav, ali smatram da je katastrofa za legitimitet i legalitet sudijske funkcije da sudije na probnom radu, izuzetno, bira Narodna skupština, a za trajno vršenje funkcije – Visoki savet sudstva. Ako ste išli na to polovično rešenje, mislim da je situacija trebalo da bude obrnuta, da Visoki savet sudstva bira, pa neka budu tri godine na probnom radu, a kada se dokažu, da dobiju legitimitet u Narodnoj skupštini. Međutim, ne, vi želite politički uticaj i dominaciju preko Visokog saveta sudstva, i to onog nultog sastava, koji će da se napravi za nekoliko meseci, gde će sudije da biraju ljudi koji nemaju legitimitet kao sudije, njihov legitimitet se ne zasniva na izborima po zakonu, novom, nego na bazi zatečenog stanja. To je ta podvala koja se priprema za naše pravosuđe. Ne želim da plašim sudije, oni treba da se drže Ustava i zakona, propisa, i da sude na osnovu propisa, a, naravno, uvek je prisutan i njihov osećaj za pravdu, ali zasnovan na savesnosti, časti i poštenju. Toga nema ovde. To se sve dovodi u pitanje ovakvim rešenjima. Ovde se strašne poruke šalju sudijama, budućim sudijama, ili, da budem precizniji, kandidatima za buduće sudije – budite dobri, vidite kakva ovlašćenja imamo, vidite šta možemo da uradimo, vidite da ''nulti'' sastav Visokog saveta sudstva može sve i svašta. Vi ne možete da govorite o slobodnom i nezavisnom sudiji, koji je u osnovi nezavisnog i samostalnog sudstva, ukoliko pitanje njegovog ''radnog mesta'', funkciju sudije tog suda dovodite u pitanje ovakvim odredbama, a ovo se, svakako, dovodi u pitanje činjenicom da broj sudija i sudija porotnika određuje Visoki savet sudstva a ne, zakonom, Narodna skupština. Zakonom, Narodna skupština treba da to propiše, jer je to u duhu ovog ustava, i po principu stalnosti obavljanja sudske funkcije, i po svim ovim principima i načelima, to su načela UN-a doneta pre 20 godina, koji se primenjuju svuda u svetu. To su minimalna načela koja garantuju samostalnost i nezavisnost sudstva. Počinju od toga što se ustavom ili zakonom propisuje samostalnost i nezavisnost, pa dalje, preko stalnosti sudijske funkcije, preko materijalnog položaja, pa čak i udruživanja sudija, čak i to postoji. To mora da se kaže, mada meni to ne odgovara, ali to mora da se kaže kad se priča o tim standardima, to piše, to je međunarodni standard. Ovde imamo situaciju da se to iskrivljuje. Naravno, moguća je situacija da se ukine sud. Naravno, moguća je situacija da se nešto promeni, ali to mora zakonom da se konstatuje. Nije sudija, kao običan šloser, na radnom mestu, pa će da mu da Peconi otkaz. Statusno, radni odnos sudije je jedna stvar, a sudijska funkcija je druga stvar. Mi ovde pričamo, pre svega, o ovoj stvari, a to je sudijska funkcija. Ako vršenje sudijske funkcije nema ove garancije o kojima se priča, onda nemamo sudstvo, onda nemamo nezavisan i samostalan sud. Onda imamo partijski sud, koji će, svaki put kada je u Beogradu suđenje, da svrati u Krunsku, da od nekoga dobije tekst kako da izdiktira presudu kada uđe u Palatu pravde. Ja sam protiv takvog sudstva. Ako ste vi za takvo sudstvo, onda kažite – nas 126 smo za takvo sudstvo, ali kažite jasno da svi građani Srbije znaju za šta ste.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Judita Popović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, ovaj amandman LDP-a na član 16. je veoma kratak – briše se stav 2. Ovo je jako bitan amandman, iz sledećih razloga. Naime, čl. 16. st. 1. zakona predviđeno je da se sudija udaljuje sa funkcije do ukidanja pritvora, okončanja postupka za razrešenje ili okončanja krivičnog postupka. Međutim, stavom 2. se kaže da Visoki savet sudstva može sudiju vratiti na funkciju pre okončanja postupka za razrešenje. Onda dolazimo u čudnu situaciju kad je, recimo, razlog za pokretanje postupka za razrešenje sudije i u tome da je protiv sudije određen pritvor, da je pokrenut krivični postupak. Šta to znači, da sudija može da se vrati da radi u sudu i ukoliko je u pritvoru, i ukoliko se protiv njega vodi krivični postupak? Naime, sudija protiv koga je bilo kakav postupak pokrenut, dakle, ne preciziram, samim tim je već ranjiv i podložan tuđim uticajima. Prema tome, dobijamo situaciju da je narušena nezavisnost, samostalnost, kao i integritet sudije, a, bogami, i suda. Sudija koji sudi uprkos tome što je protiv njega pokrenut određeni postupak, ne može biti ni samostalan, ni nezavisan, i na takvog sudiju mogu mnogi da utiču. Ovim stavom 2. člana 16. potpuno nepotrebno uvodimo tu mogućnost. Pored toga što imamo tako velike probleme u pravosuđu, što imamo tako velike probleme s mnogim sudijama, koji su očigledno nedostojni tog svog zvanja, te svoje funkcije, koja iziskuje određeno dostojanstvo i predstavlja veliki teret odgovornosti, a to ste, inače, i označili u jednom od članova ovog zakona, kada ste utvrđivali kriterijume za utvrđivanje naknade sudijama, odnosno visinu njihovih plata, mi svakodnevno imamo prilike da čujemo i pročitamo u novinama da se postavilo pitanje neke korupcije u sudovima. Imamo prilično veliki broj postupaka koji se vodi protiv sudija. Šta to znači? S ovim stavom 2, sve te sudije mogu komotno da se vrate u sudove, mogu komotno da nastave suđenje, a postupak za njihovo razrešenje neka se završi kad se završi. Mi smo pre mesec dana, otprilike, razrešili sudije i utvrdili prestanak sudijske funkcije, jer nekoliko godina Odbor za pravosuđe nije zasedao i odlučivao o tim razrešenjima. Šta to znači, da mi ovim stavom 2. dajemo mogućnost da se godinama dešavaju te stvari u sudu, da vode postupke sudije protiv kojih su, takođe, pokrenuti određeni postupci?! Kako možemo da očekujemo poštovanje od građana, poštovanje od advokata, od sudija porotnika, veštaka i svih ostalih učesnika u postupcima prema tom sudiji, koji sedi na tom veoma bitnom mestu za deljenje pravde, najbitnijem, u suštini, jer on ima glavnu ulogu da deli tu pravdu, a da je protiv njega pokrenut bilo kakav postupak, kada je njegovo dostojanstvo tim postupkom stavljenom pod znak pitanja, kada je ta odgovornost stavljena pod znak pitanja? Čim se sumnja u neki postupak sudije, čim se sumnja u nešto što je dovoljan razlog da se pokrene postupak njegovog razrešenja, time se, u stvari, dovodi u pitanje njegov integritet, dovodi se u pitanje njegova odluka koja bi trebalo da rezultira na kraju celog postupka koji je on vodio. Kako očekivati da ljudi prihvate tu njegovu odluku kao jednu sudsku neminovnost, kojom je odlučeno o nekom njihovom pravu, o njihovoj slobodi, o njihovim životima, o njihovim novcima itd.? Dakle, ničim izazvano i potpuno nepotrebno, stavlja se ovaj stav 2. u funkciju člana 16. Zakona o sudijama. Obrazloženje Vlade kojim se amandman LDP ne prihvata kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što je procenjeno da bi tu mogućnost trebalo zadržati u tekstu zakona, kako bi se i u slučaju velikog priliva predmeta omogućio efikasan rad suda i u tim okolnostima. Kakva je to efikasnost rada suda ako sudi takav sudija i kakav se rezultat od njegovog rada očekuje i, u krajnjem slučaju, dobija? Zar nisu sudske odluke zato i ustanovljene, zato se i donose, da se cene, poštuju i izvršavaju? Kako očekivati od nekoga na koga se ta odluka odnosi da prihvati to potpuno mirno, mirne duše i mirne savesti, a da ne postavi pitanje – a šta je sa sudijom koji je tu odluku doneo? Iz tog razloga, predlažemo da se ovaj amandman usvoji.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Momir Marković, o ovom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od amandmana koji, svakako, treba prihvatiti i uneti u zakon, jer u potpunosti razrešava nedorečenosti člana 16. . Pročitaću član 16. ovog zakona: "Sudija se udaljuje sa funkcije do ukidanja pritvora, okončanja postupka za razrešenje ili okončanja krivičnog postupka". Drugi stav, na koji je gospođa Judita podnela amandman, glasi: "Visoki savet sudstva može sudiju vratiti na funkciju pre okončanja postupka za razrešenje". Obrazloženje koje je dobila gospođa Judita na svoj amandman kaže ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je procenjeno da bi tu mogućnost trebalo zadržati u tekstu zakona, kako bi se i u slučaju velikog priliva predmeta omogućio efikasan rad suda u tim okolnostima". Hajde to da svedemo, polako, na praksu. Sudija se nalazi u pritvoru. Primao je mito ili nije tražio svoje izuzeće, ako se radi o suđenju njegovim rođacima, prijateljima, pa čak i poznanicima. Sudija se nalazi u pritvoru. Pošto nije razrešen, sudiju može da vrati na funkciju Visoki savet do okončanja postupka za razrešenje. Ili, sudija je bio u pritvoru, izašao je iz pritvora, još nije okončan krivični postupak, a da vas podsetim, imate čitava odeljenja sudska da su bili u pritvoru zbog određenih kriminalnih radnji, pušteni su, a postupak još nije završen. Znači li to da ćete vi te sudije, za koje se zna da su se ogrešili o zakon, vratiti u sudnicu i omogućiti im da sude, samo zbog toga što se veliki broj predmeta našao jednog trenutka, nagomilao se, kako se kaže u obrazloženju? Dame i gospodo narodni poslanici, imamo situaciju, evo, u Zemunu. Opravdano se sumnja da je predsednik Veća, izvesni Škorić, sudija Okružnog suda, doneo rešenje kakvo je doneo ne zbog poštovanja zakona, nego zbog poštovanja rođačke veze, jer se opravdano sumnja, a mislim da će već sutra biti utvrđeno, da je on bliski srodnik izvesnog Škorića, funkcionera DS-a nagradskom nivou. Ukoliko se ovo utvrdi, a mi smo podneli krivičnu prijavu, mora da se pokrene postupak za razrešenje takvog sudije, i takvih sudija, da ne govorim o sudijama iz Kragujevca, da ne govorim o sudijama iz ovog drugog veća. Postupak za razrešenje takvih sudija mora biti pokrenut. Hoćete li njega vratiti i dati mu predmete, jer, bože, nagomilali su se predmeti? Dame i gospodo narodni poslanici, izvesne sudije iz tog ''žutog'' dela demokratske javnosti Srbije su još uvek u zatvoru. Neki su pušteni posle dve godine pritvora; govorim o delu koji se odnosi na Trgovinski sud. Mnogi su presude pisali ne u sudnici, tačnije, dobijali su presude, jer, da vas podsetim, za jedan veliki sudski proces, predsedavajući sudija je rekla – konačno smo dobili presudu; ne – doneli, nego dobili presudu. Hoćemo li mi da nezavisnost sudstva svedemo na to da dobijaju presude i da je njihova obaveza samo da presude obelodane? Šta ćemo s onima koji rade kao saradnici u sudu, koji čekaju da se mesto uprazni, koji čekaju da neki od vaših, upravo, zbog ovih slučajeva, ili ode u penziju ili, zbog ovih i sličnih slučajeva, ode u pritvor, pa se utvrdi da je uzimao mito, pa se utvrdi da se ogrešio o zakon, pa dok se... Zašto ne imenujete nove sudije? Imate vrlo kvalitetan podmladak u svim sudovima. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman treba prihvatiti, jer onemogućava da oni za koje znamo, za koje postoji osnovana sumnja da su se ogrešili o zakon, ne mogu više držati terazije pravde u rukama i ne mogu deliti pravdu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Moram da skrenem pažnju da je stvarno neverovatno da ovakav amandman Vlada ne prihvati. Ako ne prihvatite ovaj amandman, da se briše stav 2. iz člana 16, a treba da se obriše to da Visoki savet sudstva može sudiju vratiti na funkciju pre okončanja postupka za razrešenje, moram da vam skrenem pažnju na posledice koje mogu da se dese. U stavu 1. ste rekli da onaj ko je u pritvoru, protiv koga se vodi krivični postupak i protiv koga je pokrenut postupak razrešenja, ne može da učestvuje u suđenju, udaljava se sa vršenja funkcije, a onda ste izvukli ovu treću kategoriju – koji su u postupku razrešenja, pa kažete: da, oni bi mogli da vrše sudijsku funkciju iako su udaljeni, jer ako se nagomilaju predmeti, mi ćemo to da vratimo, pa će oni još bolje da izreketiraju stranke. To je poruka koju šaljete. Ako je neko ušao u postupak razrešenja, dajte, neka se okonča postupak razrešenja, pa kada se okonča postupak, u zavisnosti od ishoda tog postupka, da se reši sudbina tog sudije – ili će biti razrešen, ili će da mu se neko izvini što je pokrenuo postupak razrešenja, ako to ne uspe, i da čovek nastavi da radi. Ali, ako ste pokrenuli postupak razrešenja i taj postupak nije okončan, onda se postavlja pitanje čemu služi taj Visoki savet sudstva? Moram ove poslanike iz Kragujevca da obavestim, možda vi niste obavešteni, Kragujevčani, malopre je B92 objavio vest da neka firma, ''Citadela'', ne znam, naplaćuje posredničke usluge zato što je u Kragujevac dovela ''Fiat'', i to je 50 miliona evra. Da li je Vlada Republike Srbije dovela ''Fiat'', ili ga je neko drugi doveo, pa vi plaćate posredničke usluge? Molim vas, ne znam, niti sam gledao B92, čovek mi je javio, kaže – aman, čoveče, gde god se okreneš, kriminal. Mi slušamo – Vlada dovela strateške investicije, Tadić pobedio, G17 osvojio i moguće i nemoguće, doveli ''Fiat'', a, evo, sada agencijska vest da firma koja je to završila traži svoje pare za posredovanje. Čekajte, ko vam traži pare za posredovanje za ovaj zakon? Da li vam Boško Ristić traži pare za posredovanje za ovaj zakon, Institut za uporedno pravo, Boris Begović, Gaša, Vodinelić? Da li traži neko pare za posredovanje? Ovde sve ima svoju cenu, koja je dupla. Građani Srbije smatraju da je Vlada zagazila u potok do kolena, izvadila ''Fiat'' odnegde, napravili strateški ugovor, evo, prošlo nekoliko meseci i čujemo da se javlja neki posrednik. Ma, meni je bilo sumnjivo čim je onaj čovek došao u iscepanom džemperu da potpiše ugovore. Znao sam da je neka prevara. Znate šta, zaustavite vi vađenje tih mašina iz pogona "Zastave". Moj savet vamje, zaustavite pre nego što ispadne nešto. Ko zna šta će da ispadne! Ako ste već pokrenuli postupak za razrešenje sudija, okončajte postupak. Dok traje postupak, on je po službenoj, po sili zakona, udaljen sa sudijske funkcije. Ako računate da, zbog priliva predmeta, možete da vodite postupak razrešenja, a istovremeno da omogućite čoveku da sudi, od tog posla nema ništa, jer neće stranka imati poverenja u tu odluku suda. Neće imati poverenja. Zašto? Kako je moguće da hoćete čoveka da izbacite iz suda, a dajete mu mogućnost da sudi, iako ste ga udaljili iz suda? Ako ste ga udaljili s posla, gde će on da sudi? Na hoklici, ispred kuće? Onaj koji je udaljen sa posla zbog postupka razrešenja, ne sme da bude u sudu. Da li je tako? Kako mislite da to prekinete, da ga vratite u sud? Na hoklicu, da nastavi suđenje i završi posao?! Mene ne čudi što ''stečajnu mafiju'' puštate na slobodu. Sve je moguće, kada je Boško mogao penzionerke da stavlja na mesto predsednika sudova. Boško, pazi na taj lap-top, da te ne udari struja.
Zahvaljujem. Gospodin Petar Jojić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela narodni poslanik Judita Popović je više nego korektan, objektivan i poboljšava tekst zakona, a onemogućava, pre svega, zloupotrebu prava i prekoračenje ustavnih načela. Naime, u članu 16, trajanje udaljenja, sudija se udaljuje sa funkcije do ukidanja pritvora, okončanja postupka za razrešenje ili okončanja krivičnog postupka. Stav 2 – opasna stvar, u suprotnosti s Ustavom, jer derogira Zakonik o krivičnom postupku, jer ne uključuje ni tužioca, ni istražnog sudiju. Gospođo ministar, ko je pisao, podvalio vam je grdno. Da li može Visoki savet da preuzme pravosudnu funkciju? Ne može. U Ustavu Republike Srbije, u članu 154. je propisana nadležnost Visokog saveta sudstva. ''Visoki savet sudstva bira i razrešava sudije, u skladu sa Ustavom ili zakonom, predlaže Narodnoj skupštini izbor sudija prilikom prvog izbora na sudijsku funkciju, predlaže Narodnoj skupštini izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika sudova, u skladu sa Ustavom i zakonom, učestvuje u postupku za prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika sudova, na način predviđen Ustavom i zakonom, vrši i druge poslove određene zakonom.'' Ovo nije ustavna kategorija. Kolega, uvaženi stručnjak i dobar pravnik, iza njega je i Boško i Konstantinović, advokati. U Engleskoj se sudije regrutuju isključivo iz advokature, zato što poseduju izuzetno obrazovanje i njega stiču. Gospodo, može li Visoki savet za pravosuđe da ukine pritvor? Može li da se protivi veće određenog nadležnog suda Visokom savetu sudstva? Mi se protivimo da javni tužilac izrazi neslaganje. Ovo nije ustavna kategorija. Ovo je vrlo opasna stvar. Čoveku koji je počinio krivično delo, ili se osnovano sumnja, određen je pritvor. Ako mu je određen pritvor, znači da Visoki savet za sudstvo smatra da taj može da nastavi da sudi. To je kompromitacija pravosuđa. To je ruganje Parlamentu. To je ruganje zakonodavcu. Ne može ovako. Ovo ne sme da se dozvoli. Gospođo ministre, vi ste izuzetno korektan čovek i ministar. Logično razmišljate. Objektivni ste u mnogim stvarima, tu objektivnost ste pokazali direktno ovde, u Parlamentu. Redak je ministar koji ovde sluša poslanike po ceo dan, u okolnostima i u stanju u kojem se vi nalazite, koje ja poštujem, uvažavam i cenim. Molim vas da sprečite kršenje Ustava, sprečite kršenje Zakonika o krivičnom postupku. Ne dozvolite da Visoki savet za sudstvo preuzima ulogu određenog suda. Ako bi se oglasio jedan kompromitovani, a ničim dokazano da je oslobođen, da mu nije dokazana krivica, on ne može suditi, jer nijedna odluka, nijedno njegovo rešenje ni presuda neće biti prihvaćeni ukoliko se kasnije utvrdi da je počinio krivično delo. Njegove odluke ne mogu da budu pravno valjane. Ne može da nastavi sudijsku funkciju. Ne može da to čini Visoki savet sudstva. To može da bude u nadležnosti samo nadležnog suda. Ako ćemo da poštujemo Ustav i zakon, gospođo ministre, dobro je što je to primetila koleginica Judita, ovo treba brisati, jer, inače, na mala vrata uvodimo da pravosudnu funkciju obavlja Visoki savet sudstva. Predlažem vam, bićete apsolutno podržani od poslanika, da prihvatite amandman jer je on na mestu. On sprečava kršenje Ustava i kršenje Zakonika o krivičnom postupku. Hvala vam.
Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv glave II, iza člana 18, amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Gospođice Jovanović, izvolite.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman kojim sam želela da, u ime Poslaničke grupe SRS-a, terminološki utičem na to da se ovo što će sudije raditi i što je njihova ustavna obaveza, u nazivu zakona promeni, iz ''nepremestivosti sudije'', u ''vršenje sudijske funkcije''. ''Nepremestivost sudije'' jeste nešto što je ustavna kategorija i vi ste u pravu kada ste rekli da je taj izraz upodobljen sa članom 150. Ustava. To nije mogao da bude razlog za odbijanje mog, odnosno amandmana Poslaničke grupe SRS-a, jer je nepremestivost sudije nešto o čemu mora da se vodi računa po slovu Ustava, ali nije izričita odredba – kako bi to trebalo da stoji u zakonu. Namera nam je bila da vršenje sudijske funkcije, jer to i lepše zvuči, bude opisano ovim članom i nije samo tehnička stvar u pitanju, već ceo član 18. govori o tome kako sudije vrše svoju funkciju. Vi ste ostali pri ovome da taj pojam i ta kategorija nepremestivosti ostane ovako. U jednoj rečenici ste mi odbili amandman, ali iskoristiću ovu priliku da pričam o ovome o čemu je pričao kolega Jojić, pa koleginica Judita, kolega Krasić, o ulozi Visokog saveta sudstva, odnosno o njegovom uvođenju i ustanovljavanju, već šest godina unazad, u srpsko pravosuđe. Ako pogledate i napravite retrospektivu, od vremena kada je gospodin Batić bio ministar i naših preko pedeset amandmana na set njegovih zakona u to vreme, kada smo rekli da će Visoki savet sudstva biti ne nezavisan, nego politizovana sudska institucija, pokazalo se da smo bili u pravu. Ko sedi tamo? Ko je taj ko može da lobira i ko može da donosi ova rešenja, koja će, svakako, da snađu, po slovu zakona i po članu 18, određene sudije? Šta kaže Ustav? Kaže da je nepremestivost sudije takva da on ima pravo da vrši sudijsku funkciju u sudu za koji je izabran i samo uz svoju saglasnost može biti premešten ili upućen u drugi sud. Stav 2. člana 150. Ustava – u slučaju ukidanja suda ili pretežnog dela nadležnosti suda za koji je izabran, sudija izuzetno može, bez svoje saglasnosti, biti trajno premešten ili upućen u drugi sud, u skladu sa zakonom. To je ovaj zakon. A, zbog čega? Zato što smo pre ovog zakona o sudijama imali zakon o uređenju sudova, a zakon o uređenju sudova je sveo nadležnost sudova, odnosno buduće postojanje, samo na 34 suda opšte nadležnosti u Srbiji i, naravno, sada će, po slovu ovog zakona, mnoge sudije, po rešenju koje će im izdati Visoki savet sudstva, biti premeštene na druge funkcije. Pomenula sam slučaj Aranđelovca, druge kolege – sudove iz kraja odakle dolaze. Ako govorimo o tome, Opštinski sud Aranđelovac postoji od davne 1953. godine, tamo radi devet sudija, preko 50 zaposlenih i u godini jubileja grada, koji se obeležava sledeće godine, od kada je Miloš Obrenović ustanovio grad Aranđelovac, bilo je preko potrebno da sudska instanca ostane u tom gradu. Vi ste odlučili, prethodnim zakonom, da ga ukinete i sada se postavlja pitanje, šta će biti sa tih devet sudija iz Aranđelovca? Oni će, dakle, zbog st. 2. i 3, odnosno i 3. i 4. člana 18, morati da dobiju rešenje o premeštaju. Gde oni mogu da traže svoje uhlebljenje i gde mogu svi ti ljudi, a njih je više desetina, ili stotina, iz svih ovih sudova koji se ukidaju u Srbiji, da traže svoj angažman? U ovim sudovima opšte nadležnosti, kao što je Kragujevački sud, koji će ostati za teritoriju gotovo cele Šumadije. Sada dolazimo do toga kako funkcioniše pravosuđe u Kragujevcu i šta se tamo dešava. Ovo je ne negativna reklama, nego, zaista, primer nepoštovanja Ustava, zakona, sudija, koji su ogrezli u kriminal, koji apsolutno ništa ne poštuju i koji, očigledno, neće, i pored svih naših upozorenja svih ovih dana, evo, to traje već tri nedelje, sa skupštinske govornice, da se dozovu pameti, pravu, Ustavu i zakonu. Gospođo ministar, u vašem blagoslovenom stanju, kao što reče malopre kolega Jojić, nije primereno da očekujemo da ćete vi da sednete u ministarski auto i da krenete od jednog do drugog suda u Srbiji, a naročito da sagledate kakvo je trenutno stanje i sudska praksa. Evo, najveći su skandali u proteklih mesec dana s implementacijom Zakona o lokalnim izborima i sa donošenjem takvih nakaradnih sudskih presuda. Vi ste, svakako išli i verujem da ćete, ukoliko budete u mogućnosti, i dalje ići, ali nećete moći da obiđete svaki okružni sud u Srbiji. Ipak, ja vas molim da, ako imate nameru da uopšte to u ovom narednom periodu uradite, najpre pohitate u Kragujevac, da vidite. Pre svega, vi znate da je Miroljub Tomić član Visokog saveta sudstva, predsednik Okružnog suda u Kragujevcu, po čijem direktnom nalogu, u to sam sigurna, kao i svi srpski radikali i pošteni građani Kragujevca koji su glasali za našu izbornu listu, dakle, po njegovom direktnom nalogu sudije Okružnog suda u Kragujevcu sude. Opet ću morati da ponovim imena ovih šestoro sudija iz ova dva sudska veća koji su učestvovali u otimanju deset mandata srpskih radikala, ali, kada je jedan od najgorih sudija, po oceni svojih kolega, izvesna Grozda Arnaut, izabrana na funkciju sudije Okružnog suda u Kragujevcu, dakle, iz Opštinskog u Okružni, ja sam tog dana pitala tadašnjeg ministra Zorana Stojkovića – ko stoji iza te Grozde Arnaut, kada svi znaju u kragujevačkom Opštinskom sudu da je to sudija koja je, pored toga što je antidatirala, izmišljala sudske presude i činila razne zloupotrebe i na takav način, uz direktan lobi Miroljuba Tomića, došla na mesto sudije Okružnog suda? Nisu se složile neke kolege koje su iz vaše koalicije, iz Kragujevca, s mojom ocenom za pojedine s ovog spiska, međutim, ja ne mogu njih da amnestiram od odgovornosti samo zbog toga što neki deo kragujevačke javnosti, mislim, pre svega, na pravnu struku, advokatsku ili sudijsku, ne misli to o njima. Svako jednom padne na ispitu i svako ima motiv zbog čega to radi. Kada je u pitanju jedan od članova Veća, sudija Aleksandar Blanuša, i pored toga što je upoznat s tim, ako nije od opštinskog javnog tužioca, kome je uredno predao gospodin Todorović, kao ovlašćeno lice Srpske radikalne stranke, 31. oktobra, krivičnu prijavu protiv Radovanke Nikolić, kao predsednika Prvog veća, Vesne Cvetković i Milunke Cvetković, i Drugog veća – Obrena Jezdića, predsednika Veća, Simonide Miloradović i Aleksandra Blanuše, on je otišao korak dalje u nepoštovanju zakona, kao da hoće da poruči Srpskoj radikalnoj stranci i nama koji tražimo da vlast reaguje i da opštinski tužilac krene da radi po ovoj krivičnoj prijavi – baš me briga šta vi pričate, ja ću grubo da gazim član 49. Zakona o lokalnim izborima, Ustav. Prozivajte me koliko god hoćete sa skupštinske govornice, ali iza mene stoje Miroljub Tomić, Tomislav Nikolić, Boris Tadić, ja mogu da radim šta god hoću. Jer, da se on dozvao pameti, naknadna pamet je, takođe, pamet, gospođo ministre, on se ne bi drznuo da, 15 dana posle tako skandalozne presude o oduzimanju 10 odborničkih mandata srpskim radikalima, da pouku na žalbu drugog odbornika Srpske radikalne stranke i predsednika našeg odbora iz Lapova, gospodina Zlatka Radića, za tri odbornička mandata iz Lapova, kojom osnovano, dakle, u svom prvom podnesku, gospodin Radić traži izuzeće svih ovih malopre nabrojanih šestoro sudija. On odgovara da to nikako gospodin Radić nije mogao da uradi i da se njegov zahtev odbacuje kao nedopušten, zbog činjenice da on traži uopšteno izuzeće sudija Okružnog suda u Kragujevcu. Kako mi reče danas gospođa Radeta, u vreme kada se, ipak, teško živelo u državi, ali kada su i ona, kao zamenik ministra, i kolega Jojić, kao savezni ministar pravde, obilazili sudove i gledali kako se poštuje sudska praksa, ne samo da je gospodin Radić mogao da traži izuzeće ovih sudija, nego i izuzeće suda. Je li tako? On je mogao da kaže u svojoj žalbi da zbog toga što je, prethodnom odlukom, šestoro kriminalaca, po nalogu Nikolića i Miroljuba Tomića, oduzelo 10 mandata srpskim radikalima, više nema poverenja u kragujevački Okružni sud, kao što ga i nemaju ljudi. Sada već počinju da stižu razni prigovori od građana Kragujevca koji, zbog svojih slučajeva, neki su doživeli lične tragedije, i zbog takvog ponašanja sudija Okružnog suda u Kragujevcu, jedino mogu da se žale nama, srpskim radikalima. Mi smo istrajni u svojoj nameri da zaštitimo, pre svega, volju birača i da branimo pravo, ali vi morate nešto da uradite, jer ako o tome obavestimo javnost, obavestimo gospođu Kolundžiju, podelimo vašim poslanicima koji su članovi Odbora za pravosuđe i Zakonodavnog odbora tu skandaloznu presudu, a vi ne reagujete, pa, o čemu mi onda da pričamo? U isto vreme, pripremate se za reizbor sudija, uspostavljate neke jasne kodekse na pomenutom savetovanju. Inače, moram da napravim malu digresiju. Gospođo Malović, vi vrlo dobro znate, pre prve odluke Prvog okružnog suda za aktiviranje ostavki ovih izdajnika od strane nas, srpskih radikala, bilo je savetovanje u Vrnjačkoj Banji i tamo je zauzet stav po pitanju i člana 47. i člana 49. Zakona o lokalnim izborima. Onda su krenuli: probni balon, hajde, prvo Kragujevac, a onda kreću dalje. Sada dolazimo do Zemuna, do mandata iz Novog Beograda. Sada je u pitanju jagodinski Okružni sud. Samo upornost kolege Radiše Ilića je danas odložila donošenje jedne takve, ili istovetne odluke kao što je ova u Kragujevcu, u Okružnom sudu u Jagodini. Boris Tadić, predsednik Republike, u sklopu svih ovih poziva na dostojno ponašanje svih nosilaca pravosudnih funkcija, tužilaca itd., poziva da se borimo i u pravosuđu protiv kriminala i korupcije. Kako to da radimo kad je na čelu okružnih sudova kriminal kao što je ovaj i kada mi nemamo republičkog javnog tužioca? Gospodine Ristiću, recite vi šta je sa Slobodanom Radovanovićem? Kako on može dve godine da bude u stanju vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca? Ne može, nikako. Troje novinara me je to danas pitalo, možda su i vama ili nekome od vas postavljali slična pitanja. Čude se ljudi. O kojoj državi mi pričamo, što kaže kolega Marković, da li se brani ćutanjem ili šta, ali mi nemamo pravnu državu i pravnu zaštitu? Mene to ništa ne čudi. Mi ćemo, budite u to sigurni, da istrajemo u ovome. Evo, saziva ovaj Milenić, filozof, koga slušate a ne razumete ništa šta priča, za sedam dana sednicu Skupštine grada Kragujevca, sa tih deset izdajnika i otpadnika, koji će, njegovom voljom i voljom Stevanovića, kriminalca Tomića i ovih sudija, da sede u sali Skupštine grada. Neće ni ta sednica Skupštine grada da ide tako lako. Znate, ne možete da se poigravate s ozbiljnošću ljudi koji hoće da se poštuje zakon. Ne znam šta je nejasno, gospođo Malović, u članu 49. Zakona o lokalnim izborima. I onome ko nikada nije imao dodira s izbornom praksom, birač koji samo odlazi na biračko mesto da koristi svoje biračko pravo, bilo ko ko nikada nije imao dodira ni sa jednim zakonom, kad pročita, sve mu je jasno.Tako treba da ga tumače, lepo i jasno napisan Zakon, sudije i Okružnog suda u Kragujevcu i ovih drugih, koji su doneli ovakve odluke, ali oni to neće. Mi ne možemo da ćutimo pred tom činjenicom. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Boris Tadić neće, kao predsednik države, takođe, da preduzme ništa, iako ovo sve prati i gleda. A i kako bi kada je čoveku teško. Znam da mu je odavno teško, još u maju ove godine sam postavljala pitanje – u kakvom stanju se nalazi i kakvo je zdravstveno stanje predsednika Republike, i dobila odgovor od Božidara Đelića da je on odlično, ali sam saznala da čovek nije dobro. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Pre nekoliko dana, tačnije, u četvrtak, bili su predstavnici Srba, Zajednice opština sa Kosova i Metohije. I pored sve muke, pored činjenice da je preko 2.000 pripadnika Euleksa, policije i organa pravosuđa razmešteno, on je ljudima rekao, dakle, Srbima sa Kosova i Metohije, Boris Tadić je rekao za stolom: "Ljudi, meni je teže nego vama". Ljudi ga gledaju, pod okupacijom su, Euleks im za vratom, a on kaže: "Mnogo mi je teže, ja sam zarobljen i zatvoren čovek, nemam svoj život, nemam svoje prijatelje, ne mogu da se krećem". (Predsednik: Vreme.) Završavam. S takvim predsednikom države ne možemo da očekujemo da imamo normalno pravosuđe i da se poštuje volja građana Srbije.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 21, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 28, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 30, amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 30, amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Gospođa Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 30. Predloga zakona o sudijama govori o odnosu drugih službi, poslova i postupka sa sudijskom funkcijom. U ime Poslaničke grupe SRS-a, predložila sam da se u članu 30. brišu stavovi 3. i 4. Stav 3. kaže da Visoki savet sudstva odlučuje koji su postupci oprečni, bar da stoji: suprotni, dostojanstvu i nezavisnosti sudije i štetni po ugled suda, na osnovu Etičkog kodeksa. Sledeći stav, čije brisanje sam predložila, glasi: "Sudija može, van radnog vremena, da se bez posebnog odobrenja bavi nastavnom i naučnom delatnošću, uz naknadu". U obrazloženju ovog amandmana navedeno je da je, s obzirom na broj zastarelih i nerešenih predmeta, neprihvatljivo da sudija ima bilo kakav angažman osim sudijske funkcije. Danas je ovde bilo dosta reči i konkretnih podataka o tome koliko ima zastarelih predmeta, po opštinskim sudovima, po okružnim sudovima. Svakako da je to bio argument više za prihvatanje ovog amandmana, bar u ovom delu koji se odnosi na, kako bi kolega Jojić rekao, tezgaranje sudija. Kaže Vlada Republike Srbije: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se zakonskim rešenjima jasno opredeljuje odnos sudijske funkcije prema drugim službama i poslovima, kao i daje ovlašćenje Visokom savetu sudstva da odluči koji su to postupci sudije oprečni dostojanstvu i nezavisnosti sudije i štetni po ugled suda". Dakle, vi u ovom predlogu zakona govorite o nekom etičkom kodeksu, a čuli ste ovde u četvrtak, mislim da je koleginica Popović govorila o etičkom kodeksu Suda u Zrenjaninu, a takvi su, uglavnom, kodeksi u svim sudovima u Srbiji. Šta je bitno u tim etičkim kodeksima? Da li će žena sudija da ima cipele s otvorenim prstima ili ne, da li će da ima nešto kraću suknju, da li će da ima haljinu ili bluzu bez rukava? Naravno da treba poštovati neke norme, da treba sudija i u tom smislu da bude reprezentativan. Dakle, ne može sudija, u svakom slučaju, sebi da dozvoli, makar i po najvećoj vrućini itd., neko oblačenje koje bi moglo da se, po tradicionalnim merilima, nazove nepristojnim, ali nije nama, dame i gospodo, osnovni problem to što sadržavaju ti kodeksi, kako se sudije oblače, da li peru kosu itd. Valjda su to svi poneli od kuće. Ono što ne stoji u vašim kodeksima, recimo, sećate se svi gospođe Nate Mesarović, kada je objavljivala presudu optuženima za ubistvo Zorana Đinđića, ona je počela sa: "Dobili smo presudu". To nije bilo slučajno. To je cela Srbija primetila. Ostalo je do sada nejasno od koga je konkretno dobila presudu. Možda će jednog dana i Nata Mesarović da piše memoare, pa ćemo da saznamo od koga je to dobila tekst presude. Takođe, u vašem kodeksu neće biti sadržano i nije sadržano ono što smo u Petom opštinskom sudu kolega Zoran Krasić i ja doživeli na jednom ročištu, kada je Cane Subotić Žabac tužio Vojislava Šešelja zbog navodne klevete, a vi ste sada izdali poternicu za Stankom Subotićem zbog svega onoga što je Vojislav Šešelj govorio pre nego što je otišao u Hag. Tada se desilo sledeće, na zaprepašćenje svih koji su bili u sudnici, pa čak i Subotićevih advokata. U pitanju je sudija Danko Laušević, sudija Petog opštinskog suda, inače, protiv tog čoveka smo na sve moguće adrese, u skladu sa zakonom, podneli zahtev da se razreši sudijske funkcije zbog nedoličnog ponašanja, ali naravno, to nije videlo svetlost dana, zato što se taj usudio da zbog klevete osudi Vojislava Šešelja na uslovnu kaznu. Sada vas pitam, gospođo ministar, kakva je sudbina žalbe, jer taj predmet nikada više nije izašao iz fioke? Uspeli smo da saznamo da je, nekim putem, od Petog suda, stigao do Četvrtog. Šta se dalje dešava, ne znamo. Tom Danku Lauševiću, usred ročišta, zvoni mobilni telefon i javlja se čovek na telefon, glasno kaže – ej, ćao ljubavi, nešto me boli zub, a imam ovde neku raspravu; dobro, dobro, ćao ljubavi. Krstili su se i advokati Caneta Subotića i svi mi prisutni. Takav čovek ne podleže nikakvom etičkom kodeksu. On je vama i dalje ugledan sudija. To je nešto što ne može da se reši, to je nešto što kvari ugled. Takvi pojedinci kvare ugled onog velikog broja časnih, moralnih i poštenih sudija koji žele da sude po zakonu. Danas je ovde Ognjen Mihajlović govorio o jednom sporu koji on i njegova porodica vode, nije želeo da pomene ime, s obzirom na to da traje 12 godina, da ne bi još duže trajao taj postupak. Parnica je u pitanju. Znamo o kom sudiji se radi. Znamo da je to partijski, ''žuti'' sudija, koji dobija sve predmete koji stižu sa teritorije opštine Zemun, tamo gde je tužena ili tužilac SRS, opština Zemun, neko od funkcionera stranke itd. Ona je pretplaćena za te poslove. Vi želite da posle ove lustracije sve sudije budu poput ovih vaših ''biserka'' koje sam sada, s njihovim biserima, ovde prezentovala, ili, možda, ovi iz Okružnog suda u Beogradu. Ponoviću njihova imena, to su sudije: Mirjana Aranđelović, Dušica Marinković, Mirjana Riđički, Slađana Bojović, Željko Škorić, Živana Đukanović. To su dva veća Okružnog suda u Beogradu koji su doneli na iste okolnosti različite presude. Pre podne sam to pokazivala, a sada ponavljam zbog javnosti, pre svega, zbog pravničke javnosti, zbog sudija koji, ubeđena sam, prate rad Parlamenta, jer je sada njihova koža u pitanju i potpuno ih razumemo. Zato im poručujemo da se jedino SRS bori i zalaže za to da ne bude rezibora, da ne bude lustracije, već da se pitanje reforme sudstva uradi na jedan potpuno drugačiji način, kojim će biti zadovoljne i sve časne sudije i sve stranke u postupku pred sudovima. Dakle,ove dve presude, to jutros nisam znala, u međuvremenu sam dobila informaciju, nastale su u kafiću "Kontakt", a to vam je, znaju Novobeograđani i Zemunci, kafić na granici između Novog Beograda i Zemuna. Pre tri dana, u jedan sat posle ponoći, u tom kafiću su sedeli Vučić i Đilas i odatle telefonirali i odlučivali, odnosno naređivali kakve presude treba da se donesu i našli su jedva sudije koje su ih poslušale. Jutros sam rekla, bio je opšti haos u Palati pravde. Verujem da i vi svi to znate, bez obzira na to što se sada pravite da nemate pojma o čemu se ovde govori. Da li će, i na koji način, ovaj vaš etički kodeks regulisati, recimo, pitanje sudije, izvesne Snežane Stojanović iz Drugog opštinskog suda, koja je istražni sudija u predmetu Miladina Kovačevića? Pre nekoliko dana, u četvrtak, čini mi se, razgovarali smo s roditeljima ovog mladića. Zamolili su nas da pitamo preko vas, gospođo Malović, a, pre svega, da obavestimo javnost. Jedno od pitanja je, zašto je Miladin Kovačević, koji je, inače, prijavljen u Kuli, doveden u Beograd? Kako se desio pritvor u Beogradu? Naravno, na prevaru, bukvalno je kidnapovan dečko. Kako su se tu našle kamere TV B92, kada ni njegovi roditelji, ni on, niti iko živ nije znao da će neko doći iz Beograda da ga vode u Beograd? Ako nisu hteli da ga zadrže u Kuli, zašto to nisu uradili u Somboru? Pravni osnov tog predmeta, za koji se on, navodno, tereti, još uvek nije stigao iz Amerike. Taj Miladin Kovačević se istog momenta kada je došao iz Amerike uredno prijavio MUP-u i nije bilo nikakvog razloga da bude kidnapovan onako kako je to urađeno. Očigledno se radi o političkom procesu. Njemu je određen pritvor da ne utiče na svedoke. Svedoci su na teritoriji SAD-a, vrlo interesantno obrazloženje. Ta gospođa Snežana Stojanović iz Drugog opštinskog suda mu je odredila 30 dana pritvora, a u međuvremenu, mislim da mu sada ističe tih 30 dana, nijedna istražna radnja nije sprovedena. Zato njegovi roditelji imaju pouzdane podatke da su u taj proces ozbiljno umešani javni tužilac u v.d. stanju, ovaj Radovanović, ovaj vaš da li zamenik ili pomoćnik, Homen i Manter. Verovali ili ne, to je trojka koja se bavi slučajem Miladina Kovačevića. Ni na jednom mediju nismo mogli da vidimo ono što je jedino Tanjug, kao agencijsku vest, objavio, da se razmatra prekid istrage protiv Miladina Kovačevića. Naravno, to nije interesantno za medije u Srbiji, zato što se oni bave samo onim što dobiju kao nalog koji moraju da izvrše i koji uredno izvršavaju. Dakle, sve što sam govorila do sada odnosilo se na neophodnost brisanja stava 3. člana 30, a kada je u pitanju član 4, onda jeviše nego jasno, a i sami ste, gospođo ministar, ovih dana iznosili podatak o 4.300 predmeta koji su zastareli. To bi, svakako, trebalo jednog dana, i to vrlo brzo, da bude predmet ozbiljne analize – koji su predmeti zastareli iz objektivnih razloga, koji namerno, da li je neko tu uzeo neke pare, da li nije. Ne može samo da se kaže – imamo 4.300 zastarelih krivičnih predmeta i zato moramo da izvršimo reformu pravosuđa. Šta je sa tih 4.300 zastarelih predmeta? Pojela maca. Ne može, nego moramo da imamo jednu ozbiljnu analizu, bukvalno, po broju predmeta, koliko je trajalo, kod kog je sudije bio, kod kog je tužioca bio. To nama mora biti jedno odmerila kod izbora sudija i tužilaca. Nemojte da se desi da neko ko ima deset zastarelih predmeta bude podoban i da dalje, u skladu s ovim članom 30, obavlja sudijsku funkciju, a da neko, samo zato što nije partijski podoban, izgubi mogućnost da radi taj posao. Dakle, u ime svih onih časnih, poštenih ljudi, sudija koji žele da rade u skladu sa zakonom, povucite ovaj zakon. Ovo je nakaradan zakon. Napravićete, gospođo Malović, verujem, nesvesno, haos u pravosuđu, ako ovaj zakon zaista bude zaživeo.
Po Poslovniku, ima reč gospodin Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo, gospođo predsedniče Narodne skupštine, tražim od vas da preko nadležnog Vrhovnog suda, okružnog suda i opštinskog suda zatražite obaveštenje o ovom slučaju o kome je govorila gospođa Vjerica Radeta, poslanik SRS-a. Tražim jedno obaveštenje – na osnovu kog zakonskog propisa je zasnovana mesna i stvarna nadležnost suda u Beogradu u odnosu na Miladina Kovačevića, čiji je pritvor protivzakonit i protivustavan? U članu 30. Zakonika o krivičnom postupku, koji govori o mesnoj nadležnosti, stoji da je, ako nije poznato mesto izvršenja krivičnog dela, ili ako je to mesto van teritorije Srbije, nadležan sud na čijem području okrivljeni ima prebivalište. Miladin Kovačević nema prebivalište na teritoriji grada Beograda. Dakle, sud na čijem području okrivljeni ima prebivalište i boravište, ako je započeo postupak, ostaje nadležan. Dalje, u konkretnom slučaju, Demokratska stranka Amerike komanduje Demokratskoj stranci u Srbiji i naređuje da se uhapsi Miladin Kovačević. (Negodovanje u sali.) Da, drage, poštovane kolege. Ja vas molim, pročitajte ove odredbe. Da, da, demokrate, oni naređuju ovima. Ovi kažu – može, problema nema, samo vi naredite, nikakvih problema nema. Ja se ovde obraćam Skupštini i predsedniku Skupštine i molim da dobijem obaveštenje – na osnovu kog zakonskog propisa je, u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku, zasnovana mesna i stvarna nadležnost u slučaju Miladina Kovačevića? Ovo nije slučajno. Evo, da vam objasnim. Kada je supruga bivšeg predsednika SAD-a intervenisala, a ona pripada Demokratskoj stranci, a mi znamo da je sada u Srbiji na vlasti koalicija Demokratske stranke – ne možete zaključiti drugačije, ni slučajno. Ja se ne bih složio da se uhapsi ni strani državljanin na našoj teritoriji i isporuči takvom sudu. (Predsednik: Vreme, gospodine Jojiću) Završavam. Samo molim da dobijemo obaveštenje – kako je nadležni opštinski sud, Okružni u Beogradu, zasnovao stvarnu i mesnu nadležnost? Ako mi dozvolite, dve reči.
Biće prosleđeno pitanje, ali već govorite 30 sekundi duže, molim vas. Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 104. i stvarno moram da kažem da je zapanjujuća reakcija poslanika DS-a. Stvarno ne mogu da vas razumem. Hajde da ostavimo sada političke podele, prepucavanja, pozicija, opozicija, ali molim vas, ljudi, razmislite malo. Kakva smo mi to država u kojoj je moguće da državni organ kidnapuje i učini krivično delo? Ljudi moji, ajde, malo se zamislite. Znate, nema među vama nikoga ko nije bar jedanput pročitao šta se radilo 1945. godine. Mislite li da je ovo neka razlika? Razlika je samo u tome što gospodin Kovačević nije ubijen, jedino to. Ali, da li vi vodite računa o sopstvenim interesima? Zar vi mislite, ako neko napravi takav presedan, da nije moguće da to ponovi? Moguće je. Moguće je, ali vi onda gubite legitimno pravo da se na bilo koji način suprotstavite i protestujete protiv toga, a vama je to manir. Manir je, da vas podsetim. Ne vredi, džabe su nekima stavili ono u uvo, kad mu do mozga ništa ne dopire – džabe. Javljaju mu oni, i sve, ali ne vredi – između dva uva, prazan prostor, to je problem. Isto to ste uradili prilikom hapšenja Radovana Karadžića. Vi ste uhapsili stranog državljanina, kidnapovali ga. Držali ste ga 72 sata a da ste prekršili Ustav i zakon. Vi ste bili obavezni da ga privedete u Specijalno tužilaštvo, pa da obavestite ambasadu čiji je on državljanin, pa da mu date mogućnost da okrene telefon, da pozove, da javi svojoj porodici, da pozove svog pravnog zastupnika. Vi to niste uradili. Postavlja se pitanje, uopšte – ko je uhapsio Radovana Karadžića? Evo, ima članova Odbora za odbranu i bezbednost iz Demokratske stranke. Odgovor koji smo dobili od BIA-e ne da je smešan, jadan, ponižavajući, nego je neverovatno da direktor BIA-e napiše onakav odgovor. Setite se ''Sartida'', jedne od najvećih pljački. Znate li kako je izvršena prodaja? Isto kao što je uhapšen i gospodin Kovačević. (Predsednik: Vreme) Evo, završavam, kao što je uhapšen i Karadžić. Oni su promenili nadležnost Privrednog suda u Požarevcu i prebacili su, odnosno, nisu ''Sartid'' prebacili – to je malo teže, nego su prebacili predmet u Privredni sud u Beogradu i tako je izvršena jedna od najvećih pljački u Srbiji od 2001. godine. Vi se na sve to smejete, pa to je neverovatno. Dobro je, skinuli su vam ovo sa uva, ali ne pomaže. Hvala vam veliko.
Gospođo ministre, gospodine Ćosiću, uvaženi narodni poslanici, nastavljamo rad sutra, u 10 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 124 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen sednici da prisustvuje poslanik Nikola Novaković. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SUDIJAMA (nastavak u pojedinostima) Po Poslovniku se javio gospodin Balint Pastor.