Čini mi se da je ovo bio Poslovnik od strane gospođe Pop-Lazić, ali dobro, javio sam se na repliku ministru, ne vama, vi ste danas tu, sa vama ćemo tek danas da razgovaramo, eto, ceo dan mi se, nekako, činilo da rasprava ide kako treba, da se neće ponoviti situacija koju smo imali sa gospodinom Šutanovcem u danu kada smo postavljali poslanička pitanja, pre nekoliko meseci, ali to se dogodilo sinoć u šest, ali ja sam čekao sam ceo dan da to upravo gospodin Šutanovac. Poenta i jeste u tome što je ministar tada rekao. Naime, često se ide sa zamenom teza, naročito poslednjih dana u ovoj kampanji koja se vodi protiv DSS za sve i svašta, ponavljam da je DS u izvršnoj vlasti u Srbiji najuticajnija, da vodi ili je bila najbrojnija u četiri vlade, od pet vlada, od 2000. godine naovamo, tako da ako je neko najodgovorniji za stanje u Srbiji, to je svakako DS. Gospodin Šutanovac je juče rekao da je u izradi Strategije nacionalne bezbednosti i Strategije odbrane, kada je 2007. godine počela izrada predloga, učestvovao predstavnik kabineta tadašnjeg predsednika Vlade, gospodina Koštunice, gospodin Stajević, što je tačno, ali on nema nikakve veze ni sa jednim slovom napisanim u ovim predlozima koji su ušli u skupštinsku proceduru. Čak i dok je radio i dok je učestvovao u tom radu, nijedna njegova primedba nije uvažena, nijedan njegov predlog nije uvažen, a kada se to završilo, pre godinu i nešto, kada je prestao uopšte i da učestvuje u tome, jer ga niko više nije pozivao, nama je predata Strategija nacionalne bezbednosti bez nacionalnog konsenzusa o tome šta su to najvažnija nacionalna pitanja, kako Srbija na njih da odgovori. Juče je ovde isto rečeno – ne možemo mi da čekamo na konsenzus da bismo radili. Pa, ne treba da se čeka, ali izvršna vlast mora da ga pokrene. I sada se vidi u predlozima koje smo dobili, da su Predlog nacionalne strategije bezbednosti i Predlog nacionalne strategije odbrane korak ka NATO integracijama, bez obzira što predsednik Tadić kaže da za vreme njegovog mandata Srbija neće ući u NATO pakt. Ovi papiri govore suprotno, a nema ni jedne jedine reči, terminološki se apsolutno ne upotrebljava ono što je državna odluka – ''vojna neutralnost Srbije''. I to je poenta. Da je uvaženo mišljenje gospodina Stajevića... (Predsednik: Vreme. Zahvaljujem.) ...završavam, to bi pisalo. [[Aplauz.]]
Povredu Poslovnika reklamira gospođa Gordana Pop-Lazić. Izvolite, imate reč.
Poštovana gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, još uvek je u toku rasprava o Predlogu odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti i Strategije odbrane i nisam primetila da ste prilikom otvaranja sednice rekli da ste uopšte pozvali ministra odbrane, a smatramo da je on jedini ovlašćen da sa nama danas polemiše i razgovara i da objašnjenja na sve ono što se u toku rasprave pokaže kao neophodno za eventualno razjašnjavanje. Dozvolićete da dostojanstvo Narodne skupštine štitimo svi zajedno, pa tek onda to možemo da tražimo i od drugih institucija i od Vlade, kako nas ona ne bi ponižavala na taj način, i nas i građane, i poslala ministra Milosavljevića, ministra trgovine, da sa nama razgovara o setu zakona o odbrani, sem ako se zaista ne radi o odluci Vlade da proda i Vojsku, što nas, takođe, ne bi iznenadilo. Molim vas da mi date odgovor na to pitanje – zašto niste pozvali ministra Šutanovca, a ako nisam dobro čula, onda je zaista neprimereno od strane Vlade da se on danas ne pojavi u Parlamentu. Hvala.
Gospođo Pop-Lazić, uz materijal za ovu sednicu dobili ste kompletne informacije o tome šta se događa i juče smo svi mi imali i usmeno obrazloženje gospodina Šutanovca. Skupština zna gde se on danas nalazi, to je prihvatila juče, tako sam bar shvatila, i bilo je postavljeno pitanje od Poslaničke grupe DSS. Dakle, on jeste danas uzeo učešće na vežbi koja je bila planirana ranije. Imamo predstavnika Vlade i nema povrede Poslovnika. Prema tome, nije nijedan član Poslovnika prekršen. Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević, takođe, reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javila sam se da ukažem na povredu Poslovnika o radu Narodne skupštine, i to člana 104. stav 1, koji kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine, a u vezi sa članom 239. koji kaže da: ''Narodni poslanik podnosi ostavku u pisanom obliku i predaje je predsedniku Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine ostavku odmah dostavlja narodnim poslanicima.'' Sada želim da ukažem na nezakonit rad Administrativnog odbora ove skupštine, jer na 48. sednici Administrativnog odbora moja ostavka nije prihvaćena. Ostavku sam podnela u skladu sa zakonom i zbog ovog postupka zahtevam da predsednik Administrativnog odbora, gospodin Konstantinović, podnese ostavku, jer ne može on daučestvuje... [[Aplauz.]] Gospodin Konstantinović učestvuje u jednom postupku koji je nemoguće sprovesti, a to je legalizovanje nečega što se ne može legalizovati. On sa Administrativnim odborom želi da legalizuje krađu mandata SRS i zbog ovog postupka zahtevam da on podnese ostavku, jer je to nešto što je moralno. A, ostavku koju sam ja podnela na mesto narodnog poslanika učinjeno je u skladu sa zakonom, Ustavom i Poslovnikom Narodne skupštine. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospođo poslaniče, vi zapravo niste imali pravo da koristite institut povrede Poslovnika, jer se povrede Poslovnika odnose na ono što bih ja učinila tokom vođenja sednice. Vi ste očigledno želeli da informišete javnost o svom nezadovoljstvu, ali vi ste na tom istom odboru dobili instrukciju o tome kako se problem o kome govorite može vrlo valjano rešiti. I, ako imate istinsku želju da ga rešite, moja sugestija je da postupite po sugestiji Administrativnog odbora. Gospođa Radeta, po povredi Poslovnika.
Intervenišem na osnovu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine koji vas, gospođo Đukić-Dejanović, obavezuje da ste kao predsednik Narodne skupštine dužni da vršite poslove predviđene Ustavom, da predsedavate i da se, između ostalog, starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Primena Poslovnika Narodne skupštine podrazumeva i primenu Poslovnika na sednicama skupštinskih odbora. Potpuno je neopravdano ovo što ste sad skrenuli pažnju našoj dragoj koleginici Lidiji Dimitrijević da nije mogla da interveniše. Mogla je, jer ne postoji drugo mesto gde može da ukaže na povredu Poslovnika na nekom odboru, a povreda koja se odnosi na vašu obavezu da intervenišete, nego je to upravo ovde i nego su to upravo članovi na koje se Lidija Dimitrijević pozvala. To što vi želite da zaštitite Administrativni odbor, Nenada Konstantinovića, to što ste vi pre kada smo glasali o tačkama sa poslednje sednice, takođe, procenili da ne može da se traži glasanje prozivkom neposredno pre glasanja, zaista dovodi u pitanje, kao i ovo malopre, ovaj Poslovnik. Ne možemo po Poslovniku da intervenišemo na ulici, moramo ovde i moramo upravo na ovaj način. Zaista, mislim, ne da treba da tražite ostavku Nenada Konstantinovića, nego kao predsednik, ako primenjujete ovaj poslovnik, treba da pokrenete zahtev za njegovu smenu sa mesta predsednika Administrativnog odbora, jer on ne može da zloupotrebljava to što ga je skupštinska većina izabrala tu gde jeste. Hvala. [[Aplauz.]]
Pošto ste praktično govorili o vrlo sličnim sadržajima kao i gospođa Dimitrijević upozoravam vas da kršite Poslovnik i da je tu predviđena sankcija koju ovaj put neću učiniti, ali ujedno molim sve poslanike da o tome vode računa. Pošto se naravno Poslovnik primenjuje za vođenje ovih sednica, plenarnih, i sve ono što važi za proceduru na ovakvim zasedanjima i na odborima, gospođa Dimitrijević može svako svoje nezadovoljstvo iskazati na sednici Odbora i Odbor se o tome može izjasniti. Za mene je stav odbora obavezujući. Prema tome, jedino što je u skladu sa ovim poslovnikom, molim poslanike da na iste teme ne govorimo u više navrata, jer ću biti prinuđena da izričem sankcije. Gospođo Dimitrijević, izvolite. Molim vas, upozorenje se odnosi i na vas. Izvinjavam se što unapred, ali…Izvolite.
Želela sam pravo na repliku vama, ali sve što je trebalo reći rekla je gospođa Radeta. Dužni ste da se starate o primeni …
Dobili ste reč i niste obrazložili da želite repliku. Nemate pravo na repliku. Niko vas nije uvredio. Potpuno ste dobro shvaćeni. Zahvaljujem, ali vam ne mogu dati reč. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite, samo se prijavite, molim vas.
Dame i gospodo i narodni poslanici, posle ovih replika pokušaću da se vratim na temu dnevnog reda, to je Nacionalna bezbednost, to je Strategija odbrane i da kažem da spadam verovatno među većinu onih poslanika koji nije direktno uključeni u poslove odbrane i koji je očekivao u ovim dokumentima koje smo dobili da prepozna neke smernice za budućnost ili za neki srednjoročni period koji je pred nama. Moram odmah na početku da kažem da sam, nažalost, razočaran onim što sam mogao da pročitam u samom dokumentu, da sam potpuno svestan kao i većina građana Srbije, kao i srpska javnost …
Gospodo poslanici, zaista bih zamolila da omogućite poslaniku da ga čujemo. Budite tiši, odnosno pratite tok sednice. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dakle, da su mnogobrojni izazovi kojih su svesni i svi građani Srbije, da su se, nažalost, ti izazovi uvećali, kada je u pitanju bezbednost, u godinama tranzicije koje su iza nas i da i na globalnom nivou, činjenica je, da globalna ekonomija stvara velike socijalne razlike unutar samih naroda, čak i posebne socijalne grupe koje su na neki način izopštene i imaju jedan osećaj velikog nezadovoljstva, podstiče stvaranje uslova da se bezbednost u državama, i u svetu i u regionu, stavlja kao jedno od veoma važnih, kao najvažnije pitanje za same te države i za samu Srbiju. Rekao bih da je danas očiglednije nego ikad da je rat protiv siromaštva na globalnom nivou neophodan i da on mora da prethodi i ovom ratu protiv terorizma i pokušaju da se umanje mnogobrojni konflikti širom sveta, bez obzira na činjenicu da su vojni sukobi na globalnom nivou sve manje mogući, veliki broj sukoba na lokalnom nivou, veliki problem oružja za masovno uništenje, pa i prekomerna eksploatacija energetskih resursa, bez sumnje, značiće povećan stepen nebezbednosti u nekom periodu koji je pred nama. Mi u svom okruženju u regionu imamo veliki problem terorizma, imamo jako veliki broj istorijskih protivrečnosti koje su se gomilale u vekovima koji su iza nas, imamo dosta ekstremizma, ali imamo jako puno problema kada je u pitanju proces tranzicije, koji je potpuno neuspeo, koji nije uspeo da reši problem kriminala, problem korupcije, rekao bih da je veliki problem za naše društvo i problem narkomanije. Što se tiče Srpske napredne stranke, u neku ruku, onaj osnovni zadatak koji ste i vi predočili, a to je problem suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije, jeste i najveći problem, problem Kosova je najveći problem za SNS, ali je on u ovoj strategiji pomenut dosta ovlaš, bez nekih konkretnih rešenja, bez neke konkretne vizije kako Vlada, kako vladajuća struktura, kako ljudi koji su se prihvatili pisanja strategije vide rešenje tog problema u budućnosti. Očigledno da je nejasna politička platforma, partija koje danas čine vladajuću većinu bitno uticala da i ovaj dokument u mnogim stvarima bude nedovoljno konkretan. Mislim da je važno da pomenem da je za Srpsku naprednu stranku jako bitno da se u Dejtonskom sporazumu sačuvaju, da se odbrane, i one odredbe koje štite sve konstitutivne narode u BiH, da to mora da bude jedan od važnih bezbednosnih rizika za Srbiju, da isto tako imamo veliki problem sa povratkom izbeglih, raseljenih, interno-raseljenih lica i da, kada je u pitanju sama Srbija, zaštita imovine i života postaje sve ozbiljniji problem; dovoljno je da pogledate dnevne novine, dovoljno je da pogledate, kao što rekoh, nivo kriminala i videćete koliko su se danas uvećali, usložili bezbednosni rizici u Srbiji. Prema tome, konkretno govoreći o ovoj platformi, ona je po mom ličnom mišljenju i, uveren sam, po mišljenju skoro svih kolega iz Srpske napredne stranke, poprilično uopštena, sa nekim nejasnim pravcima delovanja i predstavlja niz konstatacija, rekao bih u jednom delu i spisak lepih želja kada je u pitanju ekonomska politika, gde je nabrojano šta bi ono Vlada volela da se ostvari u nekom narednom periodu, kada su u pitanju strane investicije, kada je u pitanju bruto domaći proizvod, privredni rast, kada je u pitanju strani dug, ali od svega toga jako malo imamo u praksi, naprotiv, imamo jako lošu ekonomsku situaciju, koja će umnogome da utiče na bezbednost građana, na bezbednost Srbije u regionu. Socijalna politika koja je vođena u prethodnom periodu, periodu tranzicije, vođena je isto tako traljavo i to su po nama jako ozbiljni bezbednosni rizici, a kada je u pitanju regionalna nejednakost, tu je situacija katastrofalna. Imamo trenutno situaciju da se rubne opštine, opštine koje su na granici Srbije, bukvalno prazne. Imamo strahovite migracije, pre svega prema Beogradu i Novom Sadu kao velikim centrima. I, siguran sam da je ova strategija, s tim u vezi, morala dati nekekonkretne naznake. Nažalost, toga nema. Naši resursi sve su skromniji, mislim na ljudske resurse, na demografski potencijal koji je sve tanji i tanji, iz godine u godinu. To je više nego zabrinjavajuće, a očigledno, iz ovoga što sam malopre rekao, i materijalni resursi nisu na nekom zavidnom nivou. Konkretno, govoreći o ovim strategijama, kao neki zaključak, pre bih rekao da ovo što ste nam pripremili, kada je u pitanju Strategija nacionalne bezbednosti i Strategija odbrane Republike Srbije, više predstavlja jednu informaciju o tome šta bi trebalo i kako stvari stoje u ovom trenutku. U ovim strategijama nema skoro nimalo vizije svega onog što nas očekuje, kako te mnogobrojne probleme, koje sam nabrojao, misli da reši aktuelna vlast ili neke buduće vlasti, ne vidi se neki dugoročni pravac delovanja i zbog toga su, kada je u pitanju Srpska napredna stranka, za nas ove dve strategije neprihvatljive. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođica Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali ne prihvatamo jučerašnje obrazloženje ministra odbrane Dragana Šutanovca da su njegove zakazane obaveze i planirana vojna vežba izgovor za današnje zasedanje, zato što je on trebalo da zna da je juče počelo redovno zasedanje i da ovi strateški dokumenti koji se nalaze pred narodnim poslanicima i koje Skupština čeka već dve godine kako bi usvojila, posle usvajanja Ustava Republike Srbije, zavređuju pažnju isključivo ministra odbrane, jer mi sada nemamo tu interaktivnu komunikaciju, a svoje izlaganje sam pripremila tako da direktno pitanja postavljam samo gospodinu Šutanovcu. Ne omalovažavam vašu ulogu u Vladi, gospodine Milosavljeviću, ali vi ste samo jedan vojnik u rezervi, ako ste pod tom obavezom, a jeste, kao građanin Srbije, sve do trenutka dok Ministarstvo odbrane i Generalštab ne ukinu obavezu, a možemo i to da očekujemo kako su krenuli da urušavaju Vojsku, jer u Kragujevcu više nema garnizona, jednog jedinog vojnika ne možete da sretnete, ako ne znate, evo, to da vam kažem, jer je taj bataljon ukinut, tako da je povučena sva Vojska. Zgrada garnizona stoji prazna kao spomenik nečega što se nekada zvalo odbrambeni sistem Vojske, tada, Jugoslavije, kasnije SRJ, ali sada Vojske Srbije nema u gradu iz kojeg dolazim. Vratiću se na Strategiju nacionalne bezbednosti. General dr Kovač vrlo dobro zna da je Strategija počela da se piše još u kabinetu Borisa Tadića. Boris Tadić je izabran za predsednika države 2004. godine, a onda je 2007. godine, posle raspada zajedničke države sa drugom srpskom državom Crnom Gorom, dao nalog svojim saradnicima da se Strategija nacionalne bezbednosti piše u njegovom kabinetu, kako bi, kako je tada Boris Tadić rekao, Srbija bila izvoznik bezbednosti a ne uvoznik, ma šta to značilo. Međutim, ispostavilo se kasnije da taj njegov tzv. stručni tim, to nisu onaj Šaper i Krstić, nego neki drugi koji se navodno razumeju u vojsku i u sistem odbrane, nisu sposobni da napišu Strategiju odbrane iNacionalne bezbednosti, pa je taj posao poveren, posle usvajanja Zakona o Nacionalnoj bezbednosti i Zakona o odbrani, odnosno o Vojsci Srbije, krajem oktobra 2007. godine, Upravi za strategijsko planiranje, na čelu sa generalom dr Kovačem. Moram da vam kažem, s obzirom na to da sam dugo član Odbora za odbranu i bezbednost i da sam kao predstavnik SRS u više navrata učestvovala na međunarodnim konferencijama gde se govorilo o strategiji nacionalne bezbednosti, o strategiji odbrane i zašto ih Srbija nema, pratila sve te radne verzije, sve do čega je moglo da se dođe, i videla sam da u tom terminološkom i metodološkom pristupu, da ga tako nazovem, nema nekih odstupanja od te neke knjiške forme: šta je to, šta je bezbednost, šta je potencijalna opasnost za državu, ali ta esencija i to šta je Srbija u kontekstu bezbednosti, kako ona treba da se brani, nije eksplicitno sadržana u ovoj strategiji. To su više neke uopštene forme, uobičajeni metodi po kojima se jedan takav stručan rad, da ga tako nazovem, piše, a sa druge strane, obiluje i nekim dnevnopolitičkim formama i nekim drugim izrazima koji se nepotrebno u ovako važnom dokumentu ponavljaju na različitim nivoima dokumenta, i kada je u pitanju Strategija odbrane i kada je u pitanju Strategija nacionalne bezbednosti, što je potpuno nepotrebno. Moramo da znamo, i to je ono što treba da zna svaki stanovnik ove zemlje, da nacionalna bezbednost zavisi od društvenih prilika, da li živimo u jednom normalnom društvu, da li imamo stabilnu političku situaciju, da li su unutar društva odnosi uređeni kako treba i da se, pre svega, osvrnemo na to gde se mi geostrateški nalazimo kao zemlja i koje su to opasnosti koje nama iz okruženja prete. Lepo je to juče primetio naš ovlašćeni predstavnik gospodin Boris Aleksić, ova strategija o nacionalnoj bezbednosti, to je valjda ključ svega, nije na pravi način definisala gde se nalazi Srbija, jer kada pogledate naš položaj, zbog toga smo narod koji je najstradalniji na ovom području, na ovom delu Evrope, Balkana, kako god hoćete, mi smo i podunavska zemlja, mi smo panonsko-podunavska zemlja, mi smo i zemlja jednog dela centralne Evrope, mi smo mediteranska zemlja i zemlja smo koja naginje ovom krajnjem delu Balkana. I kada pažljivo pročitate, ako ste čitali, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega vi iz DS, ovaj dokument, videćete da ministar odbrane i resorno ministarstvo nude strategiju kako da zaštite zemlju, da u jednom delu kažu da su potencijalni faktori opasnosti oni koji su u drugom delu faktori stabilnosti. To su neke kontradikcije koje niko normalan ne može da prihvati. A, zbog čega je jedan ovakav dokument, ovako važan, napisan tako, izokola i sa svim tim šupljinama i sa tim uopštenim formama? Pa, zbog toga što je Dragan Šutanovac, kao zagovornik isključivo evroatlantskih integracija, znači u bližoj budućnosti, kako on to priželjkuje, priključivanje Srbije NATO paktu, izbegao da pomene ono o čemu su juče govorile kolege, a to je, opredeljenost Srbije da bude vojno neutralna i, sa druge strane, da se pozove na ustavne odredbe koje jasno definišu pod kojim uslovima, kojem vojnom savezu i ako bi Srbija ikada mogla da pristupi, a to je referendum. Juče sam na Odboru za odbranu i bezbednost rekla da sam uverena da je u ovom trenutku najmanje tri četvrtine građana ili četiri petine, to je čak i bolja procena, izričito protiv ulaska Srbije u NATO pakt. Imate vi ovde neke političke stranke koje se za to zalažu ali, sa druge strane, one države koje su vekovni saveznici srpskog naroda, pre svega mislim na Rusku Federaciju, smatraju da te političke stranke i ne zagovaraju neki prijateljski odnos sa Ruskom Federacijom. Vi se navodno zalažete za to, i okrenuli ste sada glavu i na drugu stranu, pa je ruski predsednik Dmitrij Medvedev pozvan da dođe u Beograd, i za nas srpske radikale a verujem za čitavu patriotsku Srbiju velika je čast što će ruski državnik doći, dakle, na najvišem nivou, u našu zemlju, ali vi to ne pokazujete kada treba to eksplicitno da uradite, niti to rade vaši predstavnici u Parlamentarnoj Skupštini Saveta Evrope. Evo, sada ću to da vam objasnim. To je strateški plan bezbednosti ruske države i Ruske Federacije. Prošle nedelje smo bili tamo. Imali smo na redovnom zasedanju Parlamentarne Skupštine Saveta Evrope Rezoluciju Gruzija – Rusija, odnosno Rusija – Gruzija, ''Rat godinu dana posle''. O stavu i o onome što je naša obaveza pre svega, ako hoćemo da budemo partneri Ruske Federacije, jedino su govorili predstavnici SRS u Savetu Evrope – da podržavamo međunarodno pravo, da podržavamo brigu, pre svega, gospodina Medvedeva i premijera Putina, za bezbednost i nacionalnu bezbednost ruske države, njihovih građana koji žive u Južnoj Osetiji i Abhaziji, a nijedan državni organ se ne oglašava po tom pitanju. Kako vi onda mislite da budete prijatelji, a to vam je jasno poručio i gospodin Konuzin, ruski ambasador u Beogradu, kako mislite da se tako neutralno postavljate prema jednom najvažnijem strateški važnom pitanju za Rusku Federaciju, a sa druge strane, da šurujete sa NATO paktom?! To, jednostavno, ne može! Ili ćete da kažete otvoreno građanima Srbije, odnosno ministar Šutanovac i Boris Tadić – mi smo za NATO pakt i mi radimo na tome, kao što mi znamo da vi radite na tome. Vi ste zaboravili i 78 dana besomučnog bombardovanja i sve žrtve i sve što nam je uradila ta vojna alijansa, pod diktatom Amerike i zapadnih sila, ili ćete lepo da se okrenete tamo gde su naši tradicionalni saveznici i prijatelji. U celom konceptu Nacionalne strategije bezbednosti zaista se vidi kuda vi želite Srbiju da vodite. Samo se u jednoj rečenici, u jednom paragrafu, pominju zemlje tzv. Grupe BRIK, one nisu tako nazvane, dakle, pored, Rusije, Kina, Brazil i Indija, u kontekstu neke saradnje. Zato, mene zaista onda čudi kako gospodin Kovač nije reagovao na to, jer to je očigledno politički stav Tadića i Šutanovca, pominju neke druge regionalne asocijacije. Ne pominje se, što je juče isto govorio gospodin Aleksić, dakle, ni Grupa BRIK grupa, ni Šangajski sporazum, ni Savez koji mi imamo sa Rusijom i Belorusijom, izglasan ovde, u ovom parlamentu, 12. aprila 1999. godine, u oba doma Savezne skupštine, i Veća građana i Veća republika, već se pominju te neke druge asocijacije. Da li to, možda, nije ovaj pakt za stabilnost jugoistočne Evrope? Sa njima hoćete da sarađujete?! Oni direktno zagovaraju ulazak svih zemalja jugoistočne Evrope u NATO pakt! Još nešto da kažem, to je važan politički aspekt da građani Srbije znaju. Kada govorite o odvojenim procesima ulaska Srbije u Evropsku uniju, bez ulaska u NATO pakt, neko je ovde, čini mi se kolega Ostojić, pominjao izjave Bajdena, pa je rekao kako mi ne znamo ni šta su on i Šutanovac pričali, ''oči u oči'', a, evo, sada vidimo da je rezultat toga skoriji odlazak Šutanovca u Ameriku – nemojte da mislite da su to odvojene stvari. Evo, svedoci su ljudi iz vaše stranke, iz Demokratske stranke, iz G17, iz Socijalističke partije, iz Demokratske stranke Srbije, da ne mislite da to samo govore srpski radikali, svuda, apsolutno svuda, a pre svega u Briselu, u sedištu NATO pakta – uvek to gledaju kao simbiozu, ulazak Srbije u EU i priključenje NATO paktu. Sada kažete – moramo da gledamo koji su to činioci koji nam prete na području Srbije. To je dobro što ste se setili da kažete u Nacionalnoj strategiji bezbednosti – da je najvažnije pitanje očuvanje naše južne pokrajine Kosova i Metohije, ali ste se u tom očuvanju južne srpske pokrajine pozvali na pogrešne činioce: na one koji su zloupotrebili svoju ulogu na području južne srpske pokrajine, koji su osvedočene koljače, ubice, one iz tzv. ''kosovskog zaštitnog korpusa'' sada preveli u ''kosovske bezbednosne snage'', pod patronatom Euleksa, čemu ste vi aminovali, pre svega Tadić, premijer i svi ministri u Vladi – da vršljaju i rade šta hoće dole, a bezbednost građana, odnosno naših napaćenih Srba, sunarodnika koji su ostali tamo je svakim danom sve teža. Prema tome, ovi dokumenti ne samo da obiluju svim ovim prazninama u tom terminološkom smislu, nego pre svega nisu jasno opredeljenje Srbije kuda treba da ide. To se vidi iz vaših političkih izlaganja i zalaganja vaših predstavnika na svim međunarodnim forumima gde se govori o svemu tome, i to je ono što mi daje neku nadu da ćemo kad-tad, uz veliki rad i pre svega osvešćivanjem naroda, kome ste prodavali sve ove laži i obmane, moći da vratimo u tom smislu ulogu Vojske koja pripada Srbiji, koja je tradicionalno zaista velika i sa kojom treba da se ponosimo. O tome su juče govorili naši prijatelji Rusi na promociji knjige" Moskva - Srbija, Beograd - Rusija", jer ove godine obeležavamo 500 godina prvog susreta ruskih i srpskih zvaničnika. Zaista, to nisam čula ni od jednog predstavnika Ministarstva odbrane na tim međunarodnim skupovima da kaže – da Srbija ide koracima ulaska u NATO pakt, to je politika koju zagovara Boris Tadić i Dragan Šutanovic, DS i stranke oko nje. Ali, apsolutno sam uverena da će pobeda Srbije, prva pobeda koja će biti ostvarena u Haškom tribunalu, koju će za Srbiju, srpski narod i za sve vojnike i za one koji su stradali za otadžbinu, ostvariti prof. dr Vojislav Šešelj, naš predsednik, a pre svega sve ono što mi radimo da promovišemo najviše vrednosti, učiniti da jednoga dana opet imamo jaku i stabilnu Srbiju u kojoj će Vojska imati svoje značajno mesto, a ne da se neko na ovakav način, sa ovako loše urađenim strateškim dokumentima poigrava njenom sudbinom. Hvala na pažnji. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Milosavljeviću, pravo je zadovoljstvo videti vas ponovo ovde. Sa vama smo polemisali o Zakonu o elektronskoj trgovini i o zaštiti konkurencije, o elektronskom dokumentu, čak ste branili jedan set zakona iz oblasti pravosuđa. Uz dužno poštovanje, vas kao ministra opšte prakse, vi ste izgleda ekspert za sve ove oblasti, a za razliku od predsednika Vlade i vaših kolega, vi ste zaista zaradili vašu platu na mestu ministra. Verujte, ipak imam osnova da sumnjam da ste uspeli da pročitate obe ove strategije. One su veoma ozbiljni dokumenti, o kojima smo mi ovde vrlo argumentovano razgovarali. Nažalost, od ministra Šutanovca, poslanici DSS nisu dobili nijedan konkretan odgovor na konkretna pitanja, nijedan argument koji bi nas ubedio i uverio da je ovo što je napisano u ove dve strategije zaista ispravno i da donosi toliki boljitak, kako marketinški propagira gospodin ministar i DS. Činjenica je da u zemlji Srbiji i u 2009. godini ne postoji konsenzus oko najznačajnijih pitanja – oko nacionalne politike i oko svih tih stvari. Ne može za to da bude izgovor: "Život ne može da čeka'', pa smo mi zato ovo napisali, a usput ćemo se dogovarati. Hteli ste da vladate, imate priliku – četiri vlade u poslednjih deset godina. Pokrenite dijalog i dajte da sednemo i da se dogovorimo oko nacionalnih ciljeva. Mislim da to neće biti veliki problem, ukoliko, kao što smo juče čuli, da su predstavnici nekih vladajućih stranaka glasali u decembru mesecu 2007. godine za vojnu neutralnost Srbije, da bi izašli naredne godine na izbore, da bi Srbija dobila predsednika, da bi oni ušli kao vladajuća koalicija u ovaj parlament. To je nedopustivo – sada se posipati pepelom i to tražiti kao izgovor i neke argumente, mislim da građani Srbije to treba na vreme da prepoznaju. Ovi dokumenti su prilično konfuzni i sadrže neke neprecizne definicije. Odmah da razdvojimo, Strategija nacionalne bezbednosti je pisana verovatno od ljudikoji su se bavili ovim poslom i koji poznaju ovu materiju, tako da ona daje odgovore na neka pitanja, ali kao jedan ozbiljan politički dokument ona je morala biti ozbiljnije obrađena i sadržati neke druge elemente, koje smo mi pokušali da navedemo kao veoma bitne u jučerašnjoj diskusiji. Ja ću se osvrnuti na to, zbog zaista kratkog vremena koje imamo kao poslanička grupa, koje nam je preostalo, odnosno na dva najznačajnija pitanja o kojima smo juče govorili. Ne znam da li ste videli u ovom dokumentu, u poglavlju –Izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, šta stoji kao jedan od navedenih rizika, a to je: "Protivpravno jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova..." To je apsolutno tačno, ali u tom segmentu piše dalje: "Nepovoljan razvoj stanja bezbednosti i primena ''Sveobuhvatnog predloga za rešenje statusa Kosova'' (Ahtisarijev plan), koji nije prihvaćen u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija, može da izazove eskalaciju nasilja na Kosovu i Metohiji i postane izvor rizika i pretnji bezbednosti Republike Srbije i destabilizacije regiona". To je potpuno tačno. Gospodine ministre, vi sedite u Vladi koja je prihvatila Misiju Euleksa na Kosovu. Misija Euleksa ima mandat da primeni Ahtisarijev plan. O čemu se ovde radi? Koga vi zavaravate i koga lažete, kada ste ovo stavili – kao da smatrate da je ovo bezbednosni rizik za Republiku Srbiju? E, tu je možda ključna vaša uloga, kao ministar trgovine možda možete da nam kažete – ko trguje zemljom Srbijom, za koje pare i ko će nekome prodati Kosovo, protiv koga se mi borimo i zaista iskreno u ovom parlamentu i čitavom svojom politikom to dokazujemo iz dana u dan?! Nekome to očigledno smeta. Ako je to tako, onda treba biti pošten i izaći pred birače i reći – odrekli smo se Kosova, prihvatili smo to, a ovo što smo pisali to je šarena laža, da se zabavljamo, jer život ne može da čeka. Hvala vam najlepše. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Izvolite.
Na početku moram da skrenem pažnju da imamo dva dokumenta, hvala bogu, u predlogu samo, a građani Srbije treba da znaju da usvajajući ovo ili ne usvajajući ovo ništa neće da se promeni. Pošto ništa neće da se promeni, za početak ću ovo da pomerim sa strane, da me ne opterećuje ni vizuelno, a sada ću građanima Srbije da objasnim o čemu se radi, kakva je to operacija. Pretežno ljudi koji su učestvovali u studentskom protestu, danas ih nema, juče su bili, onaj Dule Spasojević, Dule Šiptar i ova kompanija ovde, među nama rečeno, oni ne bi mogli da budu ni članovi mesnog odbora SRS u Resniku, jer je to takav kvalitet i takav potencijal – čitajući "Vreme", NIN i neke strane časopise, uzimajući po dva-tri pasusa iz nekoliko novinskih tekstova napravili su dva navodno dokumenta, za koja tvrde da su značajni, zaslužuju posebnu pažnju i u njima se nalazi rešenje za velike probleme koji postoje u Republici Srbiji. Verovatno dve najznačajnije oblasti su, ne računajući Ustav, Prostorni plan i ono što se zove Doktrina odbrane i svi mogući planovi i programi bezbednosti. Najznačajniji su po svojoj multidisciplinarnosti, jer obuhvataju gotovo sve aspekte života na jednom prostoru. Znate i sami kada tako ozbiljan posao uzmu da rade neozbiljni ljudi, onda s pravom možemo ova dva dokumenta da stavimo po strani, jer ova dva dokumenta nikoga ne mogu da obavezuju. Zašto to pričam? Mi na vlasti imamo Dosmanlije, u bilo kom agregatnom stanju, za koje zakon i Ustavu nisu ni svetinja, ni nešto što ih obavezuje. Ako je to politička matrica, onda zašto bi njih obavezivao ovakav dokument. Radi javnosti, pošto moraju to da predstave kao da je u pitanju ozbiljan dokument, oni su pribegli nečemu što je potpuno neprihvatljivo, juče smo jednim veštim manevrom od strane Borisa Aleksića jednostavno isprovocirali predstavnike Vlade po ovoj tački da nam svojim mimikama pokažu da oni u stvari nemaju teorijsko znanje. Oni su se na sve i svašta smejali. A, danas možemo nepogrešivo da kažemo da je ovo zbir pasusa iz nekih nedeljnika koji priznaje da se Srbija nalazi u situaciji i da ova vlast omogućava svima onima iz inostranstva da na ovom prostoru mogu da planiraju i da kontrolišu krizu, a da će ova vlast sarađivati u krizi. Ovi dokumenti morali su da se prave kao trajni dokumenti. Verovatno ste morali da uzmete u obzir i neka iskustva od pre 15, 20 godina, kada je navodno postojala neka doktrina opštenarodne odbrane, pa je bio samo spoljni neprijatelj, pa nismo znali da se pojavila i ''guja iz njedara''. Navodno, nismo bili spremni na te nove izazove i rizike, a u stvari finansiranje razbijanja bivše SFRJ iz inostranstva. Dokument pravljen po sistemu – rešio neko da sedi sa ''onom stvari'' na dve stolice, pa sada kaže na četiri, biće mu stabilnije. Gde je narod? Gde je država? Gde je prostor? Gde je suverenitet? Gde je celovitost? Po svakom od ovih aspekata može da se napravi ozbiljna kritika i da se vidi da je ovo najobičniji provizorijum da bi Đilas, Krstić, Šaper, i još neko, medijski promovisao i ovu temu kao, tobože, Boris Tadić se sikira. Sikira se Boris Tadić, pa će u petak da dođe u Resnik i da otvori hotel za pse. Kakav je odnos? Ako budete izglasali ovo šta će koga da obaveže, evo vam primer, da bi to građani bolje shvatili. Godine 2003. Šumarac se kleo tu u onaj Zakon o izgradnji, pa je pre nekoliko meseci promenjen, odnosno donet nov i konstatovano je milion bespravnih objekata. Samo u Rakovici postoji nekoliko desetina hiljada bespravno podignuti objekata, koje je napravila lokalna vlast na čelu sa DS. Ruše neki hotel bespravno sagrađen, a ne smeju da kažu da danas opština plaća naknadu štete. Pa, onda nije ni čudo što u Rakovici ljudi pričaju da njihov predsednik opštine, kažu, ima 41 stan u svojini; na nekoj padini imaju tri kuće on, Radujko i neki Tadićev zet. Priča se. Proverite! Zamislite, vaš predsednik u Nemačkoj sadi ''drvo mira'', a vaš predsednik opštine krčmi rakovičku šumu za bespravnu gradnju. I kad ste vi pravi – u inostranstvu ili u zemlji? Ne živimo mi ono što vi radite u inostranstvu, nego živimo ono što vi radite ovde u Srbiji. I vi ćete nekog da obavežete sa ovom vašom strategijom. Koga? ''Kobre?'' Jedan avion da se digne i to je problem. Koja multidisciplinarnost. Hajde da uzmemo ljudske resurse kao važan činilac odbrane i bezbednosti. Pa, ko vam veruje od ljudi? Izgubili ljudi posao. Studentski protest promovisao evropske vrednosti visokog obrazovanja, uveli ste deci školarinu. Roditelji ne mogu da plate, nema posla, a preko medija se ubija volja na život, da bi se kontrolisala kriza. Zašto? Ne postoji vizija. Javlja se kao alternativa vizija zvana ''promaja'' – i levo i desno, i gore i dole, i sever i zapad, 165 stubova, kojekakve gluposti se lupetaraju ljudima da bi se samo skrenula pažnja sa glavnih stvari. U Rakovici ste svi vi na vlasti, samo je SRS u opoziciji. Šta ste uradili? Na svakih 15 dana asfaltirate trotoare, pomerate ivičnjake i sužavate ulica, uortačili ste se. Dačićev tast je tamo na vlasti. Pitajte ove iz Rakovica šta sve imate od imovine i zato ste napravili blokadu, umiveni, lepi, čisti, podesni za NATO pakt, podesni za EU, a ovamo drpaju, uništavaju gde stignu. Šta radi u Rakovici? Dvadeset i nešto hiljada ljudi je ostalo bez radnog mesta. I treba da uživaju u prelepoj bespravnoj gradnji i bogaćenju od Radujka, Bojana Milića, Renate Radujko i svih vas koji ste u koaliciji sa njima da se to završi. Evo, u petak će vaš predsednik da otvara hotel za pse. Rakovica je na izdisaju, ima Sigurnu kuću, ima Velikog brata, ima Kuću snova, ima azil za pse, ne znam kako ste ih čuli da su tražili azil od vas, i oprali ste 30 miliona. I uzeli ste 166 hektara jedine zemljoradničke zadruge u Beogradu da bi krčmili lokacije, pravili privatne firme poput onog "Korak", kako se zove, sa osnivačkim kapitalom od 500 evra. Ako ste na tim stvarima pokazali kakav je vaš odnos prema Ustavu i zakonu, a usput da vam kažem, vaš predsednik opštine i ne zna da je 2006. godine donet novi Ustav, pa šta očekujete od ovih papira. Šta to u njima stoji, toliko epohalno, značajno, obavezujuće za sve vas kao deo ljudskih resursa i onoga što učestvuje u odbrani. Kako normalan čovek da bude danas patriota kada iz novina može samo da čuje, isplati se izdati zemlju. Kako ljudi da se organizuju? Gde su izazovi? Koje su pretnje? U ovom dokumentu ste napisali, pravi put, i rešenje za Srbiju jeste prihvatiti globalizaciju i krenuti u evroatlanske integracije, a na sledećoj strani najveći izazov jeste evroatlantska integracija, jer sa sobom nosi terorizam, organizovani kriminal. Ljudi, ovo odgovara samo onima koji su probijali sankcije od 30. maja 1992. godine do 2001. godine, probijali sankcije, oko ove zemlje su bili kontrolori i omogućili da kao organizovani kriminal nama danas dođu tajkuni. Omogućili ste im sve da kupe ovde budzašto. Koji su po vama materijalni potencijali naše odbrane? ''Kobre?'' Štite dragog n
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Posle nje narodna poslanica Jasmina Milošević. Narodna poslanica Elena Božić-Talijan želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 102. stav 1. Izvolite.
Reklamiram član 27. stav 1. tačka 3) a u vezi sa članovima 104. i 239. Ostavku Administrativni odbor je kršeći Ustav i zakon i Poslovnik...
Narodna poslanice, upućujem vas na čitanje obaveze po članu koji omogućava da se dobije reč o povredi Poslovnika, gde jasno stoji da se o istoj povredi, u istim članovima ne može na istoj sednici govoriti dva puta. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Posle nje narodna poslanica Jasmina Milošević. (Elena Božić-Talijan, sa mesta: Dajte mi reč. Ne možete uvek da isključujete poslanike Srpske radikalne stranke. Da li sam dobila reč?) Narodna poslanice, molim vas da ne dobacujete sa mesta. U onome što ste hteli da istaknete je član koji je već ponovljen. Da li narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi reč? (Ne.) (Elena Božić-Talijan: Vi kršite Poslovnik. Ne držite se Poslovnika.) Narodna poslanica Jasmina Milošević ima reč. Izvolite. [[Aplauz.]] Narodna poslanice Elena Božić-Talijan, zbog remećenja reda, dobacivanja, izričem vam prvu opomenu. Izvolite. (Elena Božić-Talijan: Gospođo Čomić, vi kršite Poslovnik.) Narodna poslanica ponavlja prekršaj, dobacuje iz klupe, što je kažnjivo članovima 104. i obavezom po članu 106. Izričem vam drugu opomenu. Zahvaljujem. Narodna poslanice, sledeća mera koja je po Poslovniku meni u obavezi da vam izreknem je oduzimanje reči za vreme ove sednice. (Elena Božić-Talijan: Vi kršite Poslovnik, dajte mi reč.) Narodna poslanice, nastavljate da dobacujete sa mesta, da remetite red na sednici i izričem vam meru oduzimanja reči na sednici koja je u toku. Zahvaljujem. Izvolite poslanice. [[Aplauz.]]
Vratila bih se temi, to su nacionalne strategije bezbednosti i odbrane. Juče i danas imali smo prilike da čujemo, rekla bih, različite škole mišljenja po pitanju strategije uopšte, nacionalne strategije bezbednosti i ono što na početku hoću da kažem, ne znam koliko je bitno ili nije, ali zaista nisam pročitala rusku strategiju nacionalne bezbednosti. Možda je to moj hendikep ili nije, ali smatram da suštinski ona može da ima veze sa našom strategijom, u toj meri, što treba da bude okvir i jedna smernica kako da obezbedimo bezbednost svojoj državi i građanima. Ali, ono što nama treba da bude merodavno i bitno jeste kako su države iz naših okruženja rešile pitanje svojih strategija nacionalne bezbednosti, iz prostog razloga, što su nam one i bliske i sličnije i po veličini i po strukturi, i po mentalitetu, kako god. U principu, ipak treba da nam budu reperne, jer ćemo zaista u jednom momentu morati sa njima da usklađujemo strategije koje imamo i na taj način ćemo jačati neko regionalno razumevanje koje treba da bude prisutno. Dakle, što se tiče, uopšte, šta je to politika nacionalne bezbednosti, ono što je bitno, a mislim da niko do sada nije to rekao, ni sa jedne ni sa druge strane, to je da ona mora imati ulogu i sadašnju i buduću. Šta to znači? U njoj moraju da budu opisani i definisani svi nacionalni interesi, moraju da budu postavljene sve smernice za prepoznavanje postojećih i potencijalnih pretnji, kako unutrašnjih tako i spoljašnjih, ali i povoljne okolnosti – da ne bude samo priča da govorimo isključivo o pretnjama. Šta je bitno? Strategija nacionalne bezbednosti mora da predstavlja nacionalni resurs. Ona i predstavlja nacionalni resurs i kao takva, ne samo, kao što sam rekla u prethodnoj rečenici, da treba da definiše isključivo pretnje i da se bavimo pretnjama, odnosno izazovima i rizicima, ona mora da bude u toj meri elastična da u budućnosti može da nam pruži priliku da odgovorimo na neke buduće izazove i neke buduće okolnosti koje su nam, recimo, u ovom trenutku potpuno nepredvidive. Slušali smo i juče i danas priču o NATO. I jednu i drugu stranu. Ovog momenta se ne deklarišem, niti želim da dam svoje mišljenje. Nekad je to izazov, ali je jednako izazov i biti neutralan, odnosno, kao što je izazov opredeliti se, izazov predstavlja i biti potpuno neutralan, znači, ostati neutralan. Opredeljenje o neutralnosti, od nas zapravo traži jedan stav, a ne puko mišljenje, i sam taj stav mora da bude zdrav rezon i on mora da bude potpuno odbranjiv u realnosti. Mislim da ukoliko se opredelimo i za neutralnost, prosto samo razmišljam, ne radi se ni o kakvoj insinuaciji, sama neutralnost iziskuje i povećanu odgovornost i od nas samih, i od nas i od države, jer nekako smo navikli da po difoltu, ako se opredelimo za neku stranu, delimo odgovornost. Ovo je bila jedna priča u kojoj bismo imali povećanu odgovornost u startu. Što se tiče naše strategije, nekako sam više fokusirana na Strategiju nacionalne bezbednosti, nego na Odbranu. Pretpostavljam da svi koji sedimo u ovoj sali jesmo pročitali oba dokumenta i ne želim sada da citiram stavku po stavku. Prosto sam više imala želju da radi javnosti radim neke stvari i da pojednostavim, da ljudi shvate zašto je nama bitna Strategija nacionalne bezbednosti, odnosno Odbrane. Kao i svaka savremena strategija nacionalne bezbednosti, u koju spada i ova naša, koja jeste i sveobuhvatna i zaista posmatra sve moguće, za sada nama predvidive, ili unutrašnje ili spoljašnje pretnje kako iz domaćeg tako i iz stranog okruženja. Ne mora da prva pomisao kada pričamo o nacionalnoj bezbednosti bude odmah neka priča o puškama, o topovima. Prosto svi ovde zaboravljaju da imamo i velike infrastrukturne projekte i druge stvari o kojima se treba brinuti, gde ova strategija podržava jednu stabilnost u državi. Vrlo je važno istaći da u Strategiji o nacionalnoj bezbednosti mi, zapravo, imamo još jedan instrument za stvaranje poverenja i na regionalnom i na međunarodnom nivou. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) Samo na kraju želim da postavim pitanje, izvinjavam se što sam prekoračila vreme, imam pitanje za gospodu iz Ministarstva. Naša poslanička grupa će podržati Strategiju o nacionalnoj bezbednosti. Mene samo zanima, kako ćemo u budućnosti rešavati pitanje koje se tiče energetske stabilnosti i energetske bezbednosti? To, takođe, spada u nacionalni resurs i to nije samo priča koja je trenutno, da kažem, trendi u Evropi. Želim samo da na tu temu ubuduće vodimo dublju raspravu i da, ukoliko postoji odgovor, možemo da dobijemo odgovor na pitanje o energetskoj bezbednosti. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Povreda člana 100. sa vaše strane, mislim da ste povredili Poslovnik kada narodnoj poslanici Eleni Božić-Talijan niste dali da obrazloži povredu, koja se pozivala na određene članove Poslovnika. To ste obrazložili time da u članu 100. jasno stoji da se ne može dva puta ukazati na isti član Poslovnika koji je povređen. Međutim, u članu 100. stavu 2. stoji doslovce ovako: ''Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, na koju je već ukazano.'' To ne možemo pobrkati sa članom na koji se pozivamo. Moguće je zamisliti da neko istakne isti član Poslovnika koji je povređen, a da suština povrede bude drugačija. Moguće je zamisliti, na to možemo dati koliko god hoćete primera, da pozivanje na član Poslovnika ne mora da znači ukazivanje iste povrede. To što ste vi osnovano pretpostavili da će narodna poslanica Elena Božić-Talijan, pozivajući se na te članove, ispričati nešto na šta je već ukazano, to je vaša pretpostavka. Na osnovu pretpostavke ne možete odmah oduzeti reč. Trebalo je da saslušate makar početak obrazloženja narodne poslanice, da biste utvrdili da li ona ukazuje na baš istu povredu u postupanju predsedavajućeg kako biste onda mogli da konstatujete da su ispunjeni uslovi iz stava 2. člana 100, na osnovu čega biste mogli i imali pravo da oduzmete reč narodnom poslaniku. Zato mislim da ste, u tom smislu, povredili Poslovnik i da je trebalo da imate malo više strpljenja, makar, nekih, 20 sekundi, da čujete da li je reč o ukazivanju na istu povredu. [[Aplauz.]]
Nema povrede Poslovnika. Uvidom u stenogram videćete da dosledno i jednako primenjujem Poslovnik. Narodna skupština će se o povredi koju je citirao i obrazložio narodni poslanik Miloš Aligrudić izjasniti u danu za glasanje, a uvidom u stenogram videćete da nema povrede Poslovnika. Član 239. ne može biti citiran kao da je povređen u toku sednice, a vaše tumačenje o tome da se, bez obzira, mora dozvoliti da se dobije reč, kosi se sa osnovnim duhom člana koji podrazumeva pravo na reč zato što je primećena povreda Poslovnika. Pravo na reč ne može biti zloupotrebljeno, može biti samo upotrebljeno. Ako se zloupotrebljava, na štetu je svima nama. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Gospođo predsedavajuća, uvaženi predstavnici Vojske Republike Srbije, dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, kada govorimo o Strategiji odbrane Srbije, citiraću ono što piše u Strategiji odbrane i što je, izgleda, u ovoj sali i u ovoj diskusiji glavni problem ove strategije, a ona kaže: „Strategija nacionalne bezbednosti je zasnovana na Ustavu Republike Srbije, kao i opredeljenosti Republike Srbije da kroz mir i stabilnost doprinosi izgradnji i jačanju bezbednosti“. Ponovo ću citirati: „da kroz mir i stabilnost doprinosi izgradnji i jačanju bezbednosti“. Očigledno da nekima reči „mir i stabilnost“ u Republici Srbiji ne odgovaraju. Očigledno se neki najbolje snalaze u reči „haos, nemir, rat, ratni sukobi, izolacija, sankcije“. Građani Srbije, dok god Demokratska stranka ima najodgovorniju ulogu za ključne odluke u ovoj zemlji, za vođenje spoljne, unutrašnje politike, a pogotovo politike bezbednosti, mir i stabilnost će biti naše trajno opredeljenje, jer mi smo se za mir i stabilnost opredelili i kada branimo naše Kosovo i Metohiju pred međunarodnim institucijama pravde, mi se za mir i stabilnost opredeljujemo i kada jačamo Vojsku i vojne kapacitete. Bilo je zaista puno žuči u ovoj diskusiji, puno nerazumevanja i puno čudnih pozivanja na neke istorijske okolnosti i činjenice. Biću u obavezi da zbog građana Srbije dam neke odgovore, neka pojašnjenja i da otklonim neke nedoumice koje možda postoje kod građana Srbije, kada je reč o ovoj raspravi. Pre svega, nama se ovde spočitava da nismo dovoljno stručno odradili ovu strategiju, da je ona pisana još u vreme gospodina Borisa Tadića i da su tu strategiju pisali neki ljudi nedorasli tom poslu. Imam puno poverenja u ljude iz Ministarstva odbrane i u Vojsku Srbije. Kao i većina građana Srbije mi verujemo da je Vojska Srbije sposobna da odgovori bezbednosnim rizicima današnjice. Da li postoji poverenje ili nepoverenje građana Srbije u Vojsku Srbije to najbolje govori nedavni odziv regruta u Vojsku Srbije. Pogledajte koliki je odziv regruta u procentima. Ko god to ne želi da vidi, a odziv je 99%, taj namerno degradira ugled Vojske Srbije u javnosti, taj namerno hoće da kaže da građani Srbije nemaju poverenje u Vojsku. Svejedno je da li se neko opredeljuje da li će Vojsku služiti sa oružjem, kao što je to većina nas uradila, ili će Vojsku služiti onako kako zakon dozvoljava, ali je bitno da svoju zakonsku obavezu izvršavaju i da Vojska Republike Srbije ovog trenutka ima odziv više od 99%. Znam da je nekima bezbednost zemlje hobi. I da se prema bezbednosti odnose kao prema hobiju i da iz tog hobija pokušavaju da utiču na bezbednost zemlje. Dok god to rade kao opozicione stranke, nije neki problem, ali kada budete na vlasti i dobijete odgovornost da brinete o bezbednosti zemlje, da brinete o Ustavu zemlje, a to radite iz hobija, onda to bude jedan vrlo skup hobi čiju cenu plaćaju građani Srbije. Samo ću podsetiti, možda su neki ljudi posle 5. oktobra izgubili posao, ali, niti je Vojska Republike Srbije, niti je DS, niti je Boris Tadić izgubio jedan kvadratni centimetar teritorije Republike Srbije. Kad govorimo o ovim bezbednosnim rizicima, oni nisu nastali 2007, 2008. godine, oni su nastali 1999. godine, kada su neki od najglasnijih kritičara ove strategije bili i te kako odgovorni za situaciju u zemlji, za spoljnu i unutrašnju politiku. Kada govorimo o tome da li Srbija treba da ima Vojsku koja učestvuje u mirovnim operacijama u svetu, nama se odmah spočitava da mi našu Vojsku šaljemo u vojne operacije u inostranstvu za račun NATO pakta. (Dragan Šormaz, sa mesta: To je sledeća tačka dnevnog reda.) To ste koristili, gospodine, dobacujući i kada smo raspravljali o strategiji, to ste koristili i juče na konferencijama za novinare, to ste koristili i juče kada ste se obraćali ovom parlamentu. Dakle, šta kaže istorija? Da li je naša Vojska zaista opredeljena da brani granice Srbije ili nije, i da li je kroz istoriju naša Vojska samo bila stacionirana u Srbiji ili smo možda naše vojnike slali negde u svet, u okviru mirovnih operacija Organizacije UN? Oni koji su rođeni 1930, 1931, 1932, 1933, 1936. godine, a sada gledaju ovaj TV prenos, pamte 1956. godinu kada je pukovnik Lazar Mušicki komandovao našom Vojskom u okviru kontingenta Mirovne misije na Sinaji. Slali smo našu Vojsku u Jemen 1963. godine, komandovao je pukovnik Branko Pavlović, prilikom sukoba između Saudijske Arabije i Egipta. Da ne pominjem od 1960. do 1964. godine Mirovnu operaciju u Kongu. A, da li pamtite general-majora Slavka Jovića? Najzaslužniji je zato što su „plavi šlemovi“ dobili Nobelovu nagradu za mir. Komandovao je od 1988. do 1990. godine. Na Sinaju smo imali 15 hiljada vojnika iz bivše SFRJ, ali je veći deo činila Vojska poreklom sa teritorije Srbije. Naravno da naša Vojska i sada učestvuje u mirovnim operacijama, naravno da smo mi opredeljeni za borbu protiv terorizma. Ako pogledamo malo dalje, dublje u istoriju, 1402. godine, prilikom bitke kod Angore, za one koji ne znaju, bitka kod Angore je bitka između Mongola i Turaka, na strani Turaka, kao vazalna vojska, borila se i srpska vojska, koju je predvodio despot Stefan Lazarević, čovek koji je poreklom iz Kruševca, ali učestvovali su i sinovi Vuka Brankovića, Đurađ i Grgur. Niko od nas ne traži da naša Vojska danas bude vazalna vojska, niko od nas ne traži da danas budemo u vazalnom odnosu, ali se od onih ljudi koji upravljaju ovom zemljom traži da znaju gde su granice Srbije, a ne da se neko probudi u ovoj sali i da postavlja pitanje pred čitavim svetom, da kaže – molim vas, gde su granice Srbije? Dok god smo mi iz DS na ovim pozicijama za koje su nam građani Srbije dali poverenje, nikada se nećemo zapitati gde su granice Srbije, jer to se uči u prvom razredu, to piše u Ustavu. Za mene su granice Srbije jasno definisane. Onaj ko to ne zna neka se vrati u prvi razred i neka kaže građanima Srbije na sledećim izborima – ne znam gde su granice Srbije, molim vas, građani Srbije, nemojte mene da birate, jer ako pitam krunisane glave sveta, predsednika Francuske, bilo koje institucije, gde su granice Srbije, zamislite da vas danas neko pita gde su granice Kine, zamislite da vas predsednik Kine pita – izvinite, molim vas, gde su granice Kine, ne znam gde su granice Kine. Naravno da mi znamo gde su granice Srbije i naravno da znamo kako se te granice čuvaju i znamo gde je Srbija. Nikada se neće desiti da mi kažemo – okolnosti su teške, situacija je nepovoljna, brige su ogromne, vratićemo mandat narodu. Mi smo dobili mandat i poverenje da upravljamo ovom zemljom, da sprovodimo zakone i da donosimo i ovakvu strategiju. Ovo je prva Strategija koju Ministarstvo donosi. Nećemo nikada pokazati strah, nedoumicu, rezervu, nećemo nikada pokazati da nismo dorasli iskušenjima. Mi smo tu zato što su iskušenja takva. Da su manja, verovatno bi bio neko drugi. Kada govorimo o tome ko je pisao Strategiju, malopre smo čuli jednu vrlo neprimerenu kritiku - kaže, pa ovaj što je pisao ovu strategiju ne bi mogao da bude ni član nekog mesnog odbora u Resniku jedne stranke. Naravno, kada ta stranka nema mesni odbor u Resniku, da ima tamo bi bilo više glasova te stranke nego što je bilo čuvara kutija. Više je bilo nevažećih glasova u Resniku nego što su oni osvojili i sada nam preporučuju da budemo članovi te stranke. Ne mogu da gubim svoje vreme, kao ni gospodin Dušan Spasojević, koji nije ovde u sali, da budem član nevladinih organizacija ili nekih organizacija koje se kao hobi bave bezbednošću. Na vrlo ozbiljan način se bavimo ovim problemom i naravno da ćemo glasati za ovu strategiju. Pozivam i one koji imaju rezervu prema ovoj strategiji da dobro razmisle da li treba i oni da glasaju ili ne treba da glasaju. Posebno mi je smetala rečenica, koja se čula u ovoj sali kada se raspravljalo o ovoj strategiji, vaš predsednik. Molim vas, vi koji izgovarate rečenicu – vaš predsednik Tadić, kažite nam da znamo ko je vaš predsednik. Da li je to Hašim Tači, da li je to Toni Bler, da li je Bil Klinton, da li je to Putin, da li je to neko ko je sada aktuelan, da znamo čije interese sprovodite?! Ako vam Boris Tadić nije predsednik, ako vam ovo nije grb Srbije, ako vam ova zemlja nije zemlja, ako vam ovo nije otadžbina – kažite nam šta vam je otadžbina, ko nam je predsednik i čije interese sprovodite! To pre svega kažite građanima ove zemlje na izborima i u izbornim kampanjama. Molim vas, kada govorite Boris Tadić otvara ovo ili otvara ono, Boris Tadić radi ovo ili ono, i kažite – vaš predsednik automatski šaljite poruku građanima Srbije, ali i mnogim drugim ljudima koji gledaju ovaj prenos, da ne priznajući Borisa Tadića za predsednika Republike ne priznajete Ustav, ovaj grb, ovaj parlament kao naš. Sutra ćete kazati – vaša vojska. Kažite nam onda koja je vaša vojska? I nemojte tako da nas delite i tako da delite Srbiju, jer to nije ni dobro, ni korisno ni za Srbiju, ni za vas, ni za bilo koga u ovoj zemlji. Boris Tadić je naš predsednik i sledeći put kada vas bude pobedio na izborima biće ponovo naš predsednik, ali i vaš predsednik. I kada budemo izabrali nekog drugog predsednika to će biti predsednik svih nas, kao što je ovo predsednik Srbije, svih građana koji žive u njoj. Za kraj ovog svog izlaganja zamoliću vas da još jednom pažljivo pročitate ovu strategiju odbrane i nacionalne bezbednosti, da razmislite o argumentima koje smo vam izneli, da razmislite o onome što ste radili kada ste bili na vlasti, da se zapitate da li je zaista toliko delotvorno kada budete u opoziciji da se probudi tako naglo opoziciona savest. Dobro je za čoveka kada posle vlasti bude u opoziciji. Kažu da je najteže opoziciji prvih 20 godina. Posle će se navići. Za tih 20 godina će sigurno imati sijaset dobrih predloga. Biću spreman da uvažim sve dobre i korisne predloge kao član DS, kao narodni poslanik, ali nikada neću uvažiti argumente tipa – vaš predsednik, vaša vojska, vaš ovo ili ono. To je naš predsednik. Ovo je naša zemlja i pozivam vas da za našu zemlju donesemo našu nacionalnu strategiju. Hvala. [[Aplauz.]]
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da će deo današnje sednice, u vremenu od otprilike 30 minuta, sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine, pratiti predstavnici đačkih i studentskih parlamenata Četvrta Beogradske gimnazije i Ekonomskog fakulteta u Beogradu, i to: – iz Četvrte Beogradske gimnazije: Trifunović Jelena, Dragoslavac Nikola, Lazović Jovana, Dragičević Nikola, Šubarak Ksenija, Milivojević Dina, Šoškić Lara, Gvozdenović Aleksandra, Kozarski Vasilije, Radisavljević Ivan, Pribaković Katarina, Ristivojević Katarina, Babić Aleksa, Ranđelović Filip, Pantelić Teodora, Petrović Katarina, Ninković Nemanja, Vukanac Dragana, Radaković Strahinja, Repija Nikola i Todorović Ivana, sa svojim pedagogom Nadom Škundrić; – sa Ekonomskog fakulteta i iz Studentskog parlamenta: Nenad Bučevac, Miloš Veljković, Nemanja Ninković, Nikola Tašić, Savo Stanojević, Rajko Kosić, Dejan Kovačić, Stefan Prolović, Marijan Milovanović, Petar Slavković, Milija Bralović, Iva Rističević, Ana Lapčević, Nevena Mutavdžić, Đorđe Obradović, Danica Urošević, Vesna Nikolić, Nataša Pljakić i Kristina Tešević. Nadam se da mi dozvoljavate da im u ime svih nas zaželim dobrodošlicu u Narodnu skupštinu Republike Srbije. [[Aplauz.]] Nastavljamo rad. Pravo na repliku, narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Po ko zna koji put pogrešno tumačenje. Tvrdim da DSS, a uvidom u stenografske beleške može se vrlo lako ustanoviti, nijednog trenutka nije spomenula u ovoj raspravi, naročito u raspravi o Strategiji nacionalne bezbednosti, učešće Vojske Srbije, Policije Srbije, u multinacionalnim operacijama, mirovnim operacija itd. Rekli smo nema konsenzusa, nema vojne neutralnosti, nema sistematičnosti, pogrešna metodologija, rađeno je ko nije trebalo da radi, Ministarstvo odbrane je samo priznalo da to ne treba da radi za razliku od strategije odbrane, nema predsednika Vlade, nema ministra. To je ono što smo mi govorili, a ne...multinacionalne operacije nismo spomenuli. To je sledeća tačka dnevnog reda. Neke stvari su na jedan neukusan način izrečene. Prvo, niko od nas nije dužan da brani interes Borisa Tadića. Niko, a to je izrečeno! Naš interes kao narodnih poslanika jeste da branimo Ustav, da branimo interes naroda, da branimo interes države Srbije, interes ovih mladih ljudi, a to je posao i Borisa Tadića! To je njegov posao. Nije naš interes da branimo lik i delo Borisa Tadića! Ta su vremena, valjda, završena sa Josipom Brozom Titom. Socijalisti, koji su vam sada partneri, a 1999. godine su biliodgovorni, što kažete, za ove izazove i pretnje. Pa, nije tačno! Evo, moram da ih branim od vas. – Najveći izazovi i pretnje su protivpravno, jednostrano proglašena nezavisnost Kosova! Kakve veze oni imaju sa tim, nisu bili vlast kada se to dogodilo. Da vas pitam kada pričate o miru i stabilnosti – u zaštiti suvereniteta i teritorijalne celovitosti Republika Srbija je odlučna da upotrebi diplomatska, pravna i sva druga legitimna sredstva, u skladu sa čvrstim ustavno zacrtanim opredeljenjem da nikada ne prizna odluku privremenih institucija AP KiM! Ako ne znate šta ovde piše, a ovo je predala Vlada Parlamentu, pitajte ljude u uniformama da vam objasne šta ovde piše. Čovek koji na Skupštini UN, time ću završiti, pred 120 državnika iz celog sveta kaže na engleskom jeziku, a vi kažete da je to predsednik Srbije, slažem se sa vama, da u šali često kaže da je on jedini predsednik Srbije na slobodi. Slobodan Milošević je bivši predsednik koji je umro, ali nikada nije osuđen. Milutinović je pušten, čovek je u Beogradu – a on u šali pred 120 državnika kaže da je on jedini predsednik na slobodi, u šali, on brani interese države Srbije! Imam pravo kao narodni poslanik da kažem da ih ne brani, da je obrukao Srbiju na taj način! I takvim govorom. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju za repliku je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Zahvaljujem. Konačno dođoh i ja na red, gospođo Čomić. Nažalost, pokazalo se da i u toku rasprave o ova veoma važna dva dokumenta koja su konačno došla u Parlament Srbije politikanstvo odnosi pobedu nad politikom. Mi srpski radikali smatramo da smo ozbiljni ljudi i da je Parlament organ ili institucija u ovoj državi u kome sede ljudi na koje su građani Srbije preneli svoje suvereno pravo da o svemu odlučuju. Dužni smo da pokažemo ozbiljnost kada se o ovim stvarima govori, a ne da govorimo o nekim otporaškim idejama, jer su se neki otporaši presvukli u narodne poslanike. Da pitamo te otporaše, koji kažu da se ova strategija zasniva, između ostalog, i na tome da se mir i stabilnost uspostavlja u regionu i u zemlji, šta su oni to radili u Belorusiji ili Ukrajini, ko ih je plaćao da idu tamo i da edukuju edukatore koji su trebali da rade isti takav posao koji su oni radili u ovoj zemlji. Ko je narušavao bezbednost zemlje? Vi koji ste danas u vlasti, vi, koji ste palili, žarili, linčovali ili neko drugi? Zato vas molim, možda je već kasno, jer ja sam poslednja koja govori na ovu temu, da se uozbiljite i da shvatite da se radi o Strategiji odbrane i Strategiji bezbednosti zemlje. Neću da podučavam predstavnike Ministarstva, zato što ministra nema, a, nažalost, ni predstavnik Vlade Cvetković nije shvatio da je ovo tema u kojoj on treba da uzme i te kako učešće i da bude ovde prisutan, valjda on misli da treba samo da položi zakletvu ili da se pojavi da podnese ostavku. Onda je bolje da se što pre pojavi i podnese ostavku i da biramo novu vladu i novog predsednika Vlade i da idemo na izbore. Ovako se više, ljudi, ne može. Strategija bi trebalo da bude najviši politički akt u oblasti odbrane, u kojem se državno i političko rukovodstvo opredeljuje kako će da priprema, organizuje i izvodi odbranu u skladu sa Ustavom Republike Srbije, u kome se strateški definišu izazovi, rizici, pretnje po bezbednost i suverenost države. Imamo li mi ovo u ovoj strategiji? Nemamo. Definišu se zadaci Vojske u svim odbrambenim strukturama, ali se daju zadaci i obaveze i svim državnim organima, od lokalne samouprave, pa do predsednika države. Pa, eto, gospodine, da znate, predsednik države nije iznad nas, nije on ''bog i batina'', pa i da je krunisana glava, opet nije ''bog i batina'', nego smo mi ovde, narod, ti koji o svemu odlučujemo. Ono izražava političko i principijelno opredeljenje države sa kim će sarađivati, ko su nam prijatelji, na koje se prijatelje u kolektivnoj bezbednosti možemo osloniti u ratnom stanju. Ima li toga u ovoj strategiji? Nema. Neko je postavio pitanje granice. Ako pitate Kinu, Kina će da kaže – Tajvan je u Kini. Ako pitate ovog ko je govorio pre mene, on će da vam kaže – Tajvan nije u Kini, ili tamo neko drugi, ili oni sa Tajvana će da kažu – nismo mi u Kini. Nemojte da pričamo o granicama. Granice su promenljive, zavise od odnosa snaga u svetu. Na svu sreću, ulazimo u eru bipolarnog sveta, kažem vam – granica Srbija biće Karlobag - Ogulin - Karlovac - Virovitica, kad-tad. [[Aplauz.]] To ne znači ovo što neko zagovara oružje, tenkove i ne znam ni ja šta, i priča o tome da je odziv mladih u vojsku 99%.Molim vas, jeste 99%, ali pola od toga i više od pola ide na civilno služenje vojnog roka. Zašto? Zato što ne veruju u ovakvu Vojsku, zato što nemaju garanciju za bezbednost, zato što nemaju uslove za služenje vojnog roka i zbog toga što smo tu Vojsku srozali do nemerljivih granica. Nije Vojska ono što je u Srbiji uvek bila, nažalost! Moramo se opredeliti da li je za odbranu dovoljan oslonac na profesionalnu vojsku, odnosno ko će obučavati, osposobljavati narod, ukoliko na njega računa, budući da ovaj prozapadni režim planira da ukine služenje redovnog vojnog roka i u zamenu uvodi civilno služenje vojnog roka. E, pa sad, gospodo, ako je ovo spisak lepih želja, a jeste, i tvrdim da jeste zbog toga što vi nemate finansijska sredstva čak da sprovedete i ovakvu Strategiju odbrane ili Strategiju bezbednosti jer uvodite i pada vam strategija na ispitu Zakonom o civilnom služenju vojnog roka. O kakvoj onda stvarnoj strategiji govorite? A, da ste hteli da napravite pravu strategiju vi biste tražili konsenzus političkih partija, vi biste pitali sve one koji nešto znaju o tome i koji o tome odlučuju, onda ne biste imali ovde jedan dokument koji nikoga neće obavezivati, koji je okrugao pa na ćoše, sa puno šupljina, ko švajcarski sir, samo da biste rekli – eto, mi smo doneli Strategiju, pa, sad mašite sa njom, možete da se slikate. Lepo je čuti, kao što piše na strani osam, u poglavlju 4, da se ''politika odbrane Republike Srbije temelji na jačanju vlastitih odbrambenih kapaciteta,'' a onda nam, opet, u setu vojnih zakona bacite na sto taj predlog zakona o civilnoj službi. Pitam vas – da li imate objašnjenje da su lica iz civilne službe sposobna i obučena, i šta ćete da radite ako se 80% mladih odluči za civilno služenje vojnog roka? Da li vam tada Strategija pada na ispitu? I kako ćete da stimulišete te mlade ljude da se prijavljuju u Vojsku i da nose pušku na ramenu? Jasno se vidi da se svesno i umišljeno radi na slabljenju vojnog i ljudskog potencijala za eventualnu odbranu zemlje, kao i da se vladajuća oligarhija oslanja na saradnju i pristupanje NATO paktu, to niko od vas nije ni osporavao, kao, navodno, jedinog zaštitnika odbrane Republike Srbije. Kako to ne krijete, dakle, prvi korak je Partnerstvo za mir, a onda je pristupanje jednoj od najvećih zločinačkih organizacija od postojanja ljudskog roda, a to je NATO pakt, jer ne zaboravite, ova vlast bi da nas stavi rame uz rame sa američkim vojnicima čija je politika vodila ukupno 13 osvajačkih ratova, ako sam ja dobro zbrojila, od Drugog svetskog rata do danas. A da je NATO zaista jedna zločinačka organizacija govori podatak da je prilikom agresije na SRJ, na briselskom tajnom dogovoru 13. marta 1999. godine, vi to vrlo dobro znate, na kojem su, pored ostalih, bili i: Vesli Klark, general Rouzman, general Anderson, Žak Klajn, Vilijam Voker, Bernar Kušner, zacrtani ciljevi od kojih je najgori četvrti po redu, bio je objavljen u štampi kod nas, a koji glasi: "U slučaju otpora Jugoslavije, treba ubijati civile, rušiti mostove, bolnice, škole, obdaništa, rezervoare vode, infrastrukturu, trafo-stanice, dalekovode. Rušenjem rafinerija izazvati ekološku katastrofu, ''Vinču'' ne treba štedeti". Gospodo, ako želite u ovakav NATO pakt, ako vam pamet doseže dve godine unazad, a ne možete čak ni 10 godina da se vratite, onda je ova strategija dobra. Da vas podsetim i šta je rekao gospodin Dragan Filipović, bivši načelnik Obaveštajne uprave DB Srbije i bivši visoki funkcioner BIA, u svojoj knjizi "Anatomija globalističkog smrada" povodom vaših predloga, pošto u glavi 2. govorite o izazovima, rizicima i pretnjama bezbednosti, pa kažete, između ostalog, ''separatističke težnje'' – šta on kaže vezano za to? Prvi prioritet – borba protiv međunarodnog terorizma, postavljen je isključivo u funkciji ostvarivanja američkih bezbednosnih interesa. Drugi prioritet – borba protiv nacionalnog ekstremizma, usmeren je isključivo prema Srbima. S tim u vezi, Dragan Filipović, nekada treći čovek Državne bezbednosti Srbije, napominje da se evidentiranje pojave šiptarskog, muslimanskog ili mađarskog ekstremizma na teritoriji Srbije obično kvalifikuju kao ''demokratsko pravo'', pa se sa bezbednosnog aspekta i ne uzimaju u razmatranje. Stoga je jedan od osnovnih zadataka BIA da danas spreči reorganizovanje srpskog, patriotskog, nacionalnog fronta kao najopasnije grupacije po interese države! – Prepoznajete li vi protiv koga je ovo usmereno? Između ostalog, na sve one koji su antiglobalisti, koji su patriote, a ne znam koliko takvih političkih partija ima u ovom parlamentu, vi vrlo dobro znate. Sledeći izazovi su, po vama – ''Obaveštajna delatnost'', kažete, ''koju strane obaveštajne organizacije sprovode kroz nezakonito i prikriveno delovanje, predstavlja realnu pretnju bezbednosti Republike Srbije.'' To je pamflet, i zbog toga vam govorim na šta ukazuje po tom pitanju gospodin Filipović, kao bivši načelnik Obaveštajne uprave. Sledeći prioritet nije ovo, kontraobaveštajni rad se svodi na striktnu zabranu bavljenja zapadnim institucijama i njihovim predstavnicima. Tako je nalozima američkih (citiram) ''i britanskih savetodavaca zacrtano da Srbija u novom bezbednosnom konceptu niti može, niti sme, da ima bilo kakve državne tajne, osim onih koje se pojavljuju u kontekstu obostranih interesa. U novoj doktrini BIA naglašava se da kontraobaveštajni aspekt ne sme biti zaboravljen, ali mora biti preusmeren prema zajedničkim neprijateljima demokratskog sveta, među koje po prioritetu spadaju Rusi, Arapi i Kinezi.'' (Završen citat.) Obaveštajno delovanje ukinuto je, podsećam vas još u prvoj fazi reorganizacije BIA, a po uputstvima američkih i britanskih obaveštajaca. Tim povodom moramo da postavimo sledeće pitanje, ali, nažalost, nema ko da nam odgovori. Evo, ministar Milosavljević, verovatno, prodaje jabuke, tamo, sada Vojsci. Po čijim uputstvima se od BIA pravi Titova UDBA, koja za prioritet ima borbu protiv srpskog patriotizma, nacionalnog fronta? Da li se Obaveštajna uprava BIA bavi obaveštajnim radom? Prema našim podacima, njoj je onemogućeno bavljenje obaveštajnim radom. Da li zaposleni u Obaveštajnoj upravi imaju status ovlašćenog službenog lica? Isto tako nas interesuje – ko je, kada i sa kojim obrazloženjem ukinuo obaveštajni rad? Ukoliko se Obaveštajna uprava ne bavi obaveštajnim radom, onda kao i da ne postoji. Ukoliko zaposleni u toj upravi nemaju status ovlašćenog službenog lica, onda oni ne mogu da obavljaju svoju posao. Kao što je poznato, obaveštajnim radom na teritoriji Republike Srbije bave se vodeće svetske obaveštajne službe, ali i službe zemalja iz regiona. I vi to svi dobro znate. Prema nekim podacima, Slovenačka i Hrvatska tajna služba na teritoriji Republike Srbije bolje se kotira od srpske BIA. BIA nije dozvoljeno da se bavi obaveštajnim radom. Bez obaveštajnog rada rizici po bezbednost naše države se višestruko povećavaju, a BIA nije u mogućnosti da parira službama zemalja iz našeg okruženja, a pogotovo ne može da se nosi sa tajnim službama velikih država. Dodatno, ovako slabljenje bezbednosnog sistema Srbije omogućava i povoljnu klimu za pojavu parabezbednosnih grupa za koje, takođe, znate da postoje na teritoriji naše države, a neke od njih imaju i privatne centre za prisluškivanje i nadzor pojedinih građana Srbije. Sada se postavlja pitanje – koliko ovih privatnih parabezbednosnih grupa ima danas u Srbiji, ko ih čini i pod čijom su kontrolom? Na kraju, gospodo, pošto me niste dovoljno slušali, a nemate mogućnosti da nam odgovorite, ali ovo je sve zbog građana Srbije, postavljamo pitanje – ko je glavni režiser ovakve degradacije sistema bezbednosti u Srbiji, čime se ugrožava sigurnost građana naše zemlje? Hvala. [[Aplauz.]]
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika, naime, poslanici koji nisu pripadnici nijedne poslaničke grupe. Da, reč ima narodni poslanik Vlajko Senić. Izvolite.
Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, mislim da je, bez obzira na velike razlike koje su ispoljene tokom ove već dvodnevne diskusije, ovo jedna od do sada najozbiljnijih diskusija koja se vodila o nekom zakonskom predlogu u Skupštini Srbije. Želeo bih u ovom dodatku izlaganja da istaknem nekoliko stvari bez želje da dalje polemišem sa poslanicima, koji su sa pravom i u skladu sa demokratskom tradicijom imali drugačije mišljenje. Ove strategije koje su predložene, naravno da u jednoj meri, i to ne u maloj meri, odslikavaju politiku Vlade koja se nalazi na čelu ove države. Sasvim je sigurno da je na čelu neka druga Vlada da strategija ne bi bila ovakva ili da strategije verovatno uopšte ne bi bilo. Ono što je posebno važno, to je da nije realno neko stalno insistiranje na konsenzusu i potrebi da se jednoglasno usvoji Strategija odbrane ili nacionalne bezbednosti. To je i u svetu veoma retko, a to je u Srbiji nemoguće i nepotrebno je, s obzirom na to da postoje duboke i suštinske razlike i praktično dva koncepta u toj oblasti. Mislim da je dovoljno što smo imali ovako kvalitetnu i sadržajnu raspravu u Skupštini Srbije, kao i da su građani mogli da se upoznaju šta koja strana nudi i traži, ako to svedemo na dve strane, i da se na osnovu toga odluče na nekim narednim izborima, a ova strategija i ova koncepcija je nešto što su po mom dubokom uverenju građani podržali na prethodnim parlamentarnim izborima. Mislim da je strategija dobra i da je ova diskusija to pokazala, a da je najviše napadana po pitanju u kome se ona uopšte jasno nije izjasnila. Mi smo ovde imali i političke, i stranačke, i pojedinačne stavove o potrebi intenziteta i brzine uključivanja ove zemlje u evropske i evroatlantske integracije, ali mislim da, u skladu sa nekom trenutnom politikom, strategija nije dala konačan odgovor na to pitanje, iako je jasno da je izabran put koji ide i koji vodi Srbiju ka punom kapacitetu u evroatlantskim integracijama. Ono što je sigurno napredak i što moraju da priznaju i predstavnici opozicionih stranaka, to je da se o ovom dokumentu javno raspravljalo u Skupštini. Ima veliki broj amandmana. Mi smo na Odboru za bezbednost čuli od predstavnika Ministarstva da će možda neki od amandmana biti usvojeni, ali je ovo to što se nudi, to što će većinska skupština izabrati i mi kao vladajuća koalicija jasno stajemo iza ovog opredeljenja i preuzimamo apsolutno svu odgovornost. Mislim da tema nije samo politička. Treba biti realan i shvatiti činjenicu da živimo u jednom veoma teško i nebezbednom okruženju, da smo država koja ima granice koje 100 zemalja interpretira na jedan način, 60 zemalja na drugi način, da smo zemlja koja se nalazi u središtu nekog regiona koji je 10 ili 15 godina bio zahvaćen ratnim sukobima, da u našem okruženju imamo države koje su pod međunarodnim protektoratom i od nas se očekuje da pomognemo da one opstanu. I to je ono što eliminiše političku dimenziju obe ove strategije, i to je ono što ovoj zemlji i ovoj državi i organima bezbednosti, Vojsci, Policiji, svima drugima nalaže ogromnu odgovornost u budućnosti. Smatram da smo sa ovom strategijom napravili jedan dobar iskorak i da smo potvrdili sve ono što se radi, pre svega, u domenu, da kažem, Ministarstvo odbrane, u poslednjih nekoliko godina, a to su vidljive reforme i to su vidljivi reformski rezultati u tom sektoru. Ono što sam, takođe, istakao juče, rekao bih pravi put mi imamo Vojsku Srbije kao spoljnopolitički kapacitet jedne države i mislim da je to put kojim treba ova zemlja da ide, kao i da je to potpuno drugačija koncepcija od one koja je bila na vlasti do 2000. godine, koja nas je uvela u sukob sa NATO paktom. Naravno, ima različitih koncepcija i kada bismo mi te stvari gledali crno-belo i kada bismo gledali kroz strašne žrtve koje su se desile tokom bombardovanja 1999. godine verovatno nikada ta tema i ne bi bila na dnevnom redu, ali i oni koji danas kritikuju to, a neki od njih su tada bili opozicija, znaju da smo do tog tragičnog stanja došli, pre svega, zahvaljujući pogrešnoj politici koju smo vodili mi kao država i kao narod koji je takvu politiku podržavao. Moramo da imamo hrabrosti da napravimo zaokret! Moramo da imamo hrabrosti da odgovorimo na neka teška pitanja! Moramo da imamo hrabrosti da građanima saopštimo neku istinu koju u ovom trenutku ne uviđa ili nema natpolovičnu većinu! Moramo da imamo hrabrosti, takođe, da donošenjem ove strategije okrenemo Srbiju i našu Vojsku ka budućnosti! Mislim da ćemo i dalje tokom ove rasprave, kada budemo govorili o nekim drugim pratećim zakonima, upravo pokazati da smo, bez obzira na teške traume koje prate ovu državu u proteklih desetak ili petnaest godina, kao parlament smogli snage da podržimo nesporno jednu strategiju i jednu orijentaciju koja će sigurno otvoriti prostor da Vojska Srbije postane kontstruktivni činilac u regionu. Ono što je naš krajnji cilj, to je da Vojska Srbije postane vodeća sila u regionu. Mislim da je to pravi patriotizam, ako govorimo o tome ko je patriota, a ko izdajnik. Ako za pet ili deset godina naša Vojska bude najjača u regionu, ako za pet ili deset godina Vojska Srbije bude garant stabilnosti svih građana u regionu, ne samo građana Srbije, ako za pet ili deset godina Vojska Srbije bude u mogućnosti da se možda kroz učešće u zajedničkim operacijama vrati na teritoriju KiM, to je, poštovani poslanici, jedina politika koja može da doprinese i da ostvari da popravimo ono što je u prošlosti ova država pokvarila i tragične rezultate koji su ostali iza nje. Dakle, to je politika koja mora da donese rezultate i ona će, siguran sam, u narednom periodu biti napadana, ali verujem, siguran sam i ubeđen sam, da je ispred nas najbolji pokazatelj i najbolji činilac koji će vrednovati rezultate svega onoga što ćemo nakon ovog zasedanja usvojiti. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, poštovani članovi Vlade, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, osećam potrebu da vreme koje nisam uspela da iskoristim u prvom obraćanju, iskoristim sada, pre svega zbog toga što, kao i uobičajeno do sada, možda ne u meri u kojoj je to bilo ranije, ovde je bilo priče i o onome što nije tema i ove teme su, takođe, bile povod nekima da ovde vode partijske borbe, da pokušavajući da diskvalifikuju pojedince i institucije na neki način ostvare nekakav politički poen. Time ne želim da se bavim. Želim da kažem da sve ono što smo čuli u raspravi o ove dve strategije, Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji nacionalne odbrane, u suštini može da se svede na nekoliko primedbi koje pokazuju samo jednu jedinu stvar, a to je, da se mi suštinski razlikujemo u poimanju koncepta društva koji gradimo i u poimanju pozicije zemlje koju želimo da izgradimo. Možemo o tome da polemišemo danima i mislim da se neće mnogo toga promeniti. Dakle, jedni zastupaju koncept koji smo imali i koji je svoje rezultate pokazao. Mislim da svaki pametan i odgovoran čovek ukoliko jedna koncepcija pokaže loše rezultate pokušava da traga za nekim boljim konceptom koji će pokazati neke bolje rezultate. Ono što je bila jedna od primedbi jeste da ne postoji nacionalni konsenzus oko nacionalnih interesa. Zaista postavljam pitanja i volela bih da znam šta od nacionalnih interesa, pored ovih koji su definisani u ovim strategijama, a koji su: očuvanje suvereniteta, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti zemlje, očuvanje unutrašnje stabilnosti, vladavine prava, razvoj demokratije, demokratskih institucija, integracija u EU i u druge međunarodne strukture, zaštita života i imovine, ekonomski razvoj, stvaranje mirnog, stabilnog i sigurnog bezbednosnog okruženja, očuvanje i razvoj međunarodnog poretka, šta još jeste propušteno, dakle, šta je to što u nacionalnim interesima nije ovde obuhvaćeno? Zaista ne vidim ništa. I u tom smislu, tu vrstu ocene možda više doživljavam kao prigovor da sa nekima nije vođen dijalog, da sa nekima nije pokušano da se stvara prethodna politička saglasnost oko ovog dokumenta, ali s obzirom na činjenicu da su ovi dokumenti bili u javnoj raspravi mislim da su imali priliku svi koji su želeli da se uključe u tu javnu raspravu i da pokažu svoju dobronamernost, kao i da su tom prilikom mogli da pokažu da li imaju neku ideju šta je to propušteno ovde u nacionalnim ciljevima i interesima, pa oni vide, a svi drugi koji su učestvovali u izradi ovih dokumenata, i raspravi o njima, nisu videli. Jedan od suštinskih prigovora, može se reći, uslovno rečeno, jeste da se ovom strategijom zemlja nije opredelila za prijatelje i neprijatelje. Mislim da je to posledica jedne drastično pogrešne koncepcije i pristupa, kada je u pitanju realno sagledavanje šta je Srbija, gde se Srbija nalazi, koji su njeni kapaciteti, koje su njene mogućnosti da gradi sopstvenu bezbednost i da bude aktivan učesnik u izgradnji opšte bezbednosti. Upravo za nas vrednost ovih strategija i jeste u tome. Dakle, upravo zbog toga, ne samo da podržavamo ove strategije nego smatramo da su one ogroman iskorak napred ka zaista izvesnijoj i boljoj budućnosti ove zemlje, jer ove strategije podrazumevaju da prijatelje tražimo na svim stranama, da unapred ne markiramo nikoga kao neprijatelja, ali da znamo gde su granice gde neko svojim ponašanjem postaje neprijatelj u trenutku kada mi branimo sopstvene interese. Takođe, jedan od prigovora jeste i to da se zemlja nije opredelila, odnosno da ovim strategijama nismo reli ''ne'' NATO-u. Dakle, ''ne'' NATO-u nismo rekli onog trenutka kada smo stupili u Partnerstvo za mir i tog trenutka smo odlučili da ćemo sa tim savezom, bez obzira na prošlost, na iskustva koja su bila tragična i teška, ali smo razumeli da je pozicija zemlje, da je interes zemlje da prevazilazi sve prepreke i nesporazume koje smo imali sa svetom, da preispitamo, čak, i odgovornost sopstvene politike u stvaranju tih neprijatelja, da menjajući sopstvenu politiku od onih koji su nam u nekim trenucima bili saveznici i prijatelji, a onda u nekim političkim trenucima postali naši neprijatelji, da pokušamo da gradimo onu politiku koja će od njih opet napraviti naše prijatelje i naše saveznike. To je, takođe, nešto zbog čega mi istinski podržavamo ove strategije i smatramo da ove strategije pokazuju ne samo da je ova država spremna da određuje svoje prioritete i da koristi svoje kapacitete u najboljem interesu njenih građana, već i da su oni koji su pravili ove strategije spremni i sposobni da sagledaju gde su ti prostori u kojima možemo da branimo te interese. Zato pozivam sve one koji su naši politički protivnici, oni koji su u prošlosti branili nekakve drugačije političke koncepte, da sagledaju rezultate tih političkih koncepata i da kažu – u redu, staćemo iza ovih strategija, zato što ove strategije realno sagledavaju našu poziciju i daju mogućnost da država Srbija sa svojim kapacitetima gradi bezbednosnu budućnost, ne samo za svoje građane, već da bude aktivan činilac u izgradnji bezbednosnog okruženja ne samo u regionu, nego i šire. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, a ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika, želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Predlogu odluke o usvajanju Strategije odbrane Republike Srbije. Prelazimo na zajednički načelni pretres 3-7. i 16. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ODBRANI I VOJSCI; ZAKONA O VOJNOJ, RADNOJ I MATERIJALNOJ OBAVEZI, CIVILNOJ SLUŽBI, UPOTREBI VOJSKE U MULTINACIONALNIM OPERACIJAMA VAN SRBIJE I VBA I VOA Prelazimo na zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, Predlogu zakona o civilnoj službi, Predlogu zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije i Predlogu zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 3, 4, 5, 6, 7. i 16, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina –osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, u koliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda, a u zajedničkom načelnom pretresu predstavljaju: narodni poslanik Dušan Bajatović – Poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Konstantin Arsenović – Poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Vlajko Senić – Poslaničku grupu G17 plus; narodni poslanik Dragan Šormaz – Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica i narodni poslanik Aleksandar Martinović – Poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, ministar Slobodan Milosavljević, želi reč? (Da.) Izvolite. Samo vas molim da se registrujete u elektronski sistem.
Zahvaljujem. Poštovna gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici dozvolite mi da vam ukratko predstavim zakone koji su danas na dnevnom redu. Donošenjem Zakona o odbrani i Zakon o Vojsci Srbije u Republici Srbiji konačno je uspostavljen institucionalni okvir za uređenje i funkcionisanje jedinstvenog sistema odbrane, čime su se stekli uslovi i za ubrzan proces započetih reformi sistema odbrane i profesionalizacije Vojske Srbije. Rezultat toga su predlozi sistemskih zakona koji se nalaze pred vama i to: - Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi; - Predlogu zakona o civilnoj službi; - Predlogu zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granice Republike Srbije i; - Predlogu zakona o vojnobezbednosnoj agenciji i vojnoobaveštajnoj agenciji. Nakon sagledavanja dosadašnjih iskustava u primeni Zakona o odbrani i Zakona o Vojsci Srbije ukazala se potreba za usklađivanje pojedinih rešenja, pa su iz tog razloga predložene izmene i dopune ovih zakona. Dozvolite da sada izložim osnovna rešenja koja su sadržana u navedenim zakonskim projektima. Izmenama i dopunama Zakona o odbrani, Zakona o Vojsci Srbije preciznije su utvrđene nadležnosti organa u upravljanju, komandovanju i rukovođenju u sistemu odbrane i obezbeđeno je pravno rešenje za efikasnije izvršavanje misija i zadataka Vojske Srbije. Istovremeno se uređuje i diplomatska dimenzija vojne saradnje i prisustvo u međunarodnim integracionim procesima u oblasti odbrane i bezbednosti, kao i uslovi za angažovanje profesionalnih vojnih lica u strukturama međunarodne organizacije ili regionalne inicijative. Najznačajnije izmene i dopune odnose se i na uspostavljanje kontrole rada vojne policije u pogledu zakonitosti primene policijskih ovlašćenja, kao i na disciplinsku odgovornost pripadnika Vojske Srbije. Potreba uvođenja novih disciplinskih sankcija proizilazi iz interesa sistema odbrane da se vojna disciplina drži na potrebnom nivou, za šta su potrebni odgovarajući mehanizmi prilagođeni specifičnosti Vojske Srbije, kao institucije sistema. Predloženim izmenama i dopunama navedenih zakona celovito se uređuju prava i dužnosti subjekata odbrane u jedinstvenom sistemu odbrane, u skladu sa bezbednosnim interesima i potrebama odbrane Republike Srbije, čime se zaokružuje pravni osnov za nastavak reformi na profesionalizaciji, daljoj modernizaciji i funkcionalno- operativnoj sposobnosti sistema odbrane Vojske Srbije. Predloženim Zakonom o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i Zakonom o civilnoj službi obezbeđuje se efikasno funkcionisanje vojne, radne i materijalne obaveze u celini, kao i regulisanje civilne službe u skladu sa Ustavom i zakonom garantovanim pravima na prigovor savesti. Nakon dosadašnjeg normativnog uređenja u oblasti vojne, radne i materijalne obaveze i civilne službe i više podzakonskih propisa, prvi put značajan deo funkcije u sistemu odbrane sistemski se uređuje sa ovim zakonima. U odnosu na predložena rešenja u Zakonu o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi istakao bih sledeće. Poštujući univerzalnu Deklaraciju o ljudskim pravima, punoletna lica sa 18 godina ostvaruju pravo i obavezu na uvođenje u vojnu evidenciju, pri čemu lekarskim pregledima podležu neposredno pre upućivanja u Vojsku. Regruti se upućuju na služenje vojnog roka po teritorijalnom principu. Uput regruta na služenje vojnog roka omogućava se od 19 godine života, čime se prevazilazi problem nemogućnosti zapošljenja na neodređeno vreme. Regrutima u inostranstvu, po osnovu školovanja, zaposlenja ili lečenja omogućava se uput na služenje vojnog roka do tridesete godine života. Zakonom su predloženi novi razlozi za odlaganje, odnosno prekid služenja vojnog roka, kao na primr potreba zbrinjavanje porodice i drugo. Rezervni sastav Vojske Srbije čini će aktivna i pasivna rezerva, s tim što se popuna aktivne rezerve vrši javno raspisanim konkursom, pri čemu se promoviše doktrinirano opredeljenje o trokomponentnosti sastava i nameni Vojske. U odnosu na Zakon o civilnoj službi želim da istaknem da su predložena rešenja usklađena sa međunarodnim standardima koji garantuju ljudska i manjinska prava i slobode, pri čemu su pojedina rešenja liberalnija od važećih rešenja u evropskim zemljama, uz potpuno uvažavanje potreba sistema odbrane. Takođe, ukazao bih da se ovim zakonom: 1) obezbeđuje ostvarivanje prava prigovora savesti regrutu i pripadniku rezervnog sastava; 2) civilna služba se izvršava od 19. do 27. godine života, izuzetno do tridesete godine; 3) određivanje civilnih službi i upućivanje u civilnu službu vrši se u saradnji sa nadležnim republičkim organima i organima lokalne samouprave po teritorijalnom principu; 4) utvrđuju prava i obaveze lica u civilnoj službi i ustanova u kojima se vrši civilna služba i 5) uvodi obuka lica u civilnoj službi za poslove civilne zaštite. Sagledavajući značaj predloženih zakona, Ministarstvo odbrane tokom njegove izrade redovno je obaveštavalo javnost i sve zainteresovane, kako bi se stekao uvid u predložena rešenja i postiglo njihovo suštinsko poboljšanje. Transparentnost u izradi predloga doprinela je da usvojeni zakoni predstavljaju suštinski doprinos reformi sistema odbrane i normativnog uređenja funkcija vojne, radne i materijalne obaveze i institucije prigovora savesti i civilnih službi. Donošenje zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije ima za cilj da se nadležnosti upravljanja jedinstvenim sistemom odbrane Republike Srbije usklade sa nadležnostima utvrđenim Ustavom, Zakonom o odbrani i Zakonom o Vojsci Srbije. Na taj način se stvaraju uslovi da Vojska Srbije može da bude upotrebljena van granica Republike Srbije, po odluci Narodne skupštine Republike Srbije, u skladu sa potrebama odbrane i interesima Republike Srbije. Ovim zakonom se definiše jedinstven pristup upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane, a pre svih, sastava MUP Republike Srbije, kao i drugih organa državne uprave. Postojeća zakonska regulativa različito definiše i tumači upotrebu navedenih sastava u multinacionalnim operacijama, što se ovim zakonom prevazilazi i ova oblast se uređuje u skladu sa nacionalnim, bezbednosnim i odbrambenim interesima Republike Srbije. To predstavlja značajan činilac, ako se ima u vidu da multinacionalne operacije prerastaju od klasičnih, ka multidimenzionalnim, odnosno kompleksnim operacijama. U praksi je iskazana potreba da se u tim operacijama, pored pripadnika oružanih snaga, angažuju i druge državne institucije, što se, takođe, omogućuje ovim zakonom. U odnosu na predložena zakonska rešenja istakao bih i da se ovim zakonom uređuje učešće Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, odnosno u misijama, zadacima, radi očuvanja nacionalne, regionalne i globalne bezbednosti i mira u svetu. Utvrđuju se osnovna načela i principi na osnovu kojih se može odlučivati o upućivanju pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalne operacije. Uređuje se postupak za upućivanje pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalne operacije od strane nadležnih organa Republike Srbije. Propisuju se posebni uslovi i ograničenja pod kojima se pripadnici Vojske Srbije i drugih snaga odbrane mogu upućivati u multinacionalne operacije i uređuju nadležnosti u pogledu regulisanja prava i obaveza pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane angažovanih u multinacionalnim operacijama. Učešće Republike Srbije u multinacionalnim operacijama nije samo jedna od tri definisane misije Vojske Srbije, pored odbrane zemlje i podrške civilnom stanovništvu u suprotstavljanju pretnjama bezbednosti. U današnjem svetu to je izuzetno važan instrument za jačanje spoljnopolitičkog položaja naše države što bi nam pružilo veće mogućnosti za ostvarivanje sopstvenih nacionalnih interesa. Posebno želim da naglasim da je priroda ovih misija humanitarnog karaktera sa namerom da pomogne očuvanju mira i stvaranju uslova za normalan život u oblastima pogođenim konfliktima. Naša država definisala je ostvarivanje svojih prioritetnih spoljnopolitičkih ciljeva kroz integracione procese i poštovanje međunarodnog prava. Na kraju, želeo bih da istaknem da usvajanjem ovog zakona odluku o svakoj budućoj misiji Republike Srbije bilo gde u svetu donosi Narodna skupština Republike Srbije. Potreba donošenja zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji (VBA) i Vojnoobaveštajnoj agenciji (VOA) proističe iz obaveze utvrđene Zakonom o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, kao i činjenice da važeća zakonska rešenja iz 2002. godine ne odgovaraju zahtevima i potrebama koji se u savremenim uslovima očekuju od vojnih službi bezbednosti. Posebno želim da istaknem da je zakon u potpunosti usklađen sa savremenim bezbednosno-obaveštajnim potrebama od značaja za odbranu i da predstavlja značajan doprinos u ostvarivanju interesa nacionalne bezbednosti Republike Srbije. U uslovima izmenjenog bezbednosnog ambijenta predloženim rešenjima obezbeđeni su savremeni mehanizmi u izvršavanju bezbednosno-obaveštajnih poslova uz primenu međunarodnih demokratskih standarda, preporuka i procedura. Iz tih razloga, ovim zakonom precizno se utvrđuju nadležnosti vojnih službi bezbednosti i njihovo mesto i uloga u bezbednosno-obaveštajnom sistemu Republike Srbije i Ministarstvu odbrane. Uređuje se primena ovlašćenja, odnosno primena posebnih postupaka i mera uz sprovođenje najviših standarda zaštite ljudskih prava. Unapređuju se mehanizmi kontrole i nadzora od strane izvršne vlasti uvođenjem ''Generalnog inspektora'' na nivou Ministarstva odbrane i unutrašnje kontrole unutar agencija. Stvaraju se pretpostavke za nastavak reformi u sistemu odbrane, uz uvažavanje međunarodnih standarda u ovoj oblasti. U odnosu na predložena zakonska rešenja, istakao bih i sledeće. Vojnobezbednosna agencija je nadležna za bezbednosnu i kontraobaveštajnu zaštitu Ministarstva odbrane i Vojske Srbije i u okviru utvrđenih nadležnosti ima ovlašćenje i za tajno prikupljanje podataka primenom posebnih postupaka i mera, uz zakonom propisana ograničenja. U savremenim uslovima primena posebnih postupaka i mera, koja podrazumeva preduzimanje preventivno-operativnih aktivnosti, predstavlja neophodan instrument načina suzbijanja i otklanjanja pretnji nacionalne bezbednosti, odnosno bezbednosti od značaja za odbranu Republike Srbije. Pri tome, svrha tajnog prikupljanja podataka ima prevashodnu funkciju zaštite, kako bi se pre svega predupredile pretnje koje su usmerene prema Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije. U odobravanju posebnih postupaka i mera postignut je optimalan sklad i ravnoteža između operativnosti i efikasnosti njihove primene, s jedne strane, i interesa i zaštićenosti ljudskih prava, s druge strane. Zakonom je posebno propisan način postupanja kada se oceni da bi ovlašćenja trebalo primeniti prema drugim fizičkim licima koja nisu pripadnici Vojske Srbije, odnosno zaposleni u Ministarstvu odbrane. Predlogom zakona su utvrđene nadležnosti, poslovi i zadaci VOA u obavljanju vojnoobaveštajnih poslova radi zaštite sistema odbrane, kao i način postupanja sa podacima i informacijama koje se odnose na eventualne pretnje iz inostranstva. U okviru utvrđenih nadležnosti VOA su data ovlašćenja za tajno prikupljanje podataka primenom posebnih postupaka i mera sa propisanim uslovima i svrhom prikupljanja podataka. Uvođenjem institucija ''Generalnog inspektora'' i ''Unutrašnje kontrole'' unutar agencija, uz već postojeću kontrolu nadležnih državnih organa i drugih institucija, unapređen je mehanizam kontrole i nadzora nad radom ovih agencija. Pri tome, ovim zakonom je propisana mogućnost da građanin koji smatra da su mu postupanjem VBA ili VOA povređena ili uskraćena ljudska prava ili slobode ima pravo da se obrati nadležnim organima i od njih zatraži zaštitu. Gospođo predsedavajuća, usvajanjem ovog zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji uspostaviće se institucionalni mehanizam da vojne službe bezbednosti mogu efikasno da odgovore savremenim pretnjama organizovanog kriminala i terorizma, kao i svim drugim pretnjama koje predstavljaju posrednu ili neposrednu opasnost za nacionalnu bezbednost, odnosno bezbednost od značaja za odbranu Republike Srbije. Hvala svima na pažnji. [[Aplauz.]]
Pre nego što nastavimo rad, obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe LDP narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Da li izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost, narodni poslanik Konstantin Samofalov, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Ratko Vlatković, predsednik Odbora, da li želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Za ovaj set zakona, na neki način, Poslanička grupa SPS-JS se juče izjasnila i ne bih se vraćao na ovaj set vojnih zakona. Zaista želim da podržim jednu stvar i nadam se da će poslanici o tome na vreme biti obaveštavani u punom kvalitetu kako bismmo mogli u punom kvalitetu da odlučimo, a to je upotreba naših snaga bilo gde van ove zemlje, bilo da se radi o lekarima ili profesionalnim vojnicima. Ostalo, ono što mogu da konstatujem, pošto sam već sedam-osam godina, praktično, što kroz Komisiju za kontrolu službi bezbednosti, što kroz Odbor za odbranu i bezbednost, da sam bio upućen u sve ono što se dešavalo sa ovim setom zakona, da se neka zakonska rešenja provlače i od prethodne vlade, i od one tamo vlade, i ove aktuelne gospodina Mirka Cvetkovića. Možemo konstatovati da je ovaj set, tako da kažem, vojnih zakona, manje-više nešto o čemu smo i razgovarali i sa čime je imala prilike da se upozna i neka stručna javnost, opšta javnost, pretpostavljam i veliki broj poslanika pre nego što je ušlo u skupštinsku proceduru. Ono o čemu želim posebno da govorim jeste Predlog zakona o VBA i VOA, iz više razloga. Prvo, iz nekoliko poseta tim ustanovama mogli smo konstatovati da su ti ljudi bili na granici toga da rade ilegalno i na granici zakona, jer nisu mogli da preduzimaju sve potrebne mere koje su u zakonu na dovoljan način bile uređene. Sa ovim zakonskim predlogom u potpunosti se definišu i mere, i načini, i postupci, i uređenost unutar službi i njihove nadležnosti i način finansiranja, i ono što nam se možda, na neki način, posebno sviđa, a to je način kontrole. Može se ovde raspravljati da li je dobro da je Generalni inspektor neposredno podređen ministru odbrane ili bi to trebalo da bude drugačije pozicionirano, u svakom slučaju, kako je ovde precizirana uloga Generalnog inspektora ukoliko tu dobijemo kvalitetnog čoveka, a ovde je visoko postavljena lestvica, Generalni inspektor će zaista imati uvida u kontrolu i jedne i druge službe. Takođe, treba pozdraviti, a prvi put je ovde uvedena institucija Unutrašnje kontrole, jeste da su ljudi koji su tu postavljeni, to može biti i neka vrsta i male kritike, direktno podređeni direktorima agencija, ali su zakonom obavezani da u slučaju bilo kakvih nezakonitosti moraju o tome da obaveste nadležni skupštinski odbor. U tom smislu želim da ukažem na potrebu da i Savet za nacionalnu bezbednost i Vlada Republike Srbije, s obzirom na svoje nadležnosti, kada budu birali ove ljude, moraju da vode računa o integritetu tih ličnosti. Nije dovoljno da se piše da su to nestranačke ličnosti, pokazalo se u praksi da to nisu dovoljne garancije, nego to, pre svega, moraju biti ličnosti sa ličnim integritetom u punoj meri i sa adekvatnom stručnom spremom. Druga karakteristika, koju bih želeo da istaknem, jeste da donošenjem ovog zakona može da se najzad krene u rad i u izradu pune forme i u punoj količini, da tako kažem, podzakonskih akata, jer u stvari ćemo jedino na taj način imati u punoj meri uređen rad Vojnoobaveštajne i Vojnobezbednosne agencije. Treća karakteristika, koja se ovde može reći, jeste da su, na neki, način proširene čak i oblasti interesovanja Vojnobezbednosne agencije i Vojnoobaveštajne agencije, ali su promenjene okolnosti i spisak izazova sa kojima se suočavamo. Dakle, nekom bi se učinilo da ovaj spisak poslova koji je ovde pobrojan ne mora nužno da obuhvati samo vojna lica, ali su izazovi koji su spregnuti sa terorizmom, kriminalom, pranjem novca, korupcijama itd, pa, to nisu samo vojni izazovi nego apsolutno imaju dodira i sa civilnim strukturama i dobro je što su, i u ovom zakonu o bezbednosnim agencijama i u ovim zakonima, te stvari na dobar način, u jasnoj strukturi od uloge Nacionalnog saveta za odbranu, uloge Vlade, ministra odbrane, načelnika Generalštaba, Bezbednosno informativne agencije, na neki način dobro urađene. Prema tome, po mom shvatanju, a sedam godina se ozbiljno bavim ovim poslovima, ovo predstavlja ozbiljan napredak u unapređenju načina na koji će službe funkcionisati, tu mislim i na Biro za koordinaciju, kako i na Savet za nacionalnu bezbednost, i sviđa mi se kako je uređen način na koji bi službe trebalo između sebe da komuniciraju, iz prostog razloga što smo u relativno nedavnoj prošlosti mogli da primetimo da ponekad komunikacija između različitih bezbednosnih službi nije bila možda na odgovarajućem nivou. Što se tiče civilne kontrole, ona je uređena onako kako smo očekivali. Postoji nadležni skupštinski odbor, postoje njegova ovlašćenja, postoji određena uloga drugih civilnih struktura i tu nemam šta posebno da dodam i da oduzmem, to je u skladu sa nekim normama sa kojima smo i ranije bili upoznati. Ono što, takođe, možemo ovde da konstatujemo jeste način finansiranja, odnosno kako je ovde rečeno, da se oni finansiraju iz budžeta. Verovatno postoje neki drugi prihodi. O tome se ne treba i ne mora previše javno govoriti, ne govorim o nezakonitim prihodima. Ono što ja želim da istaknem, kad pogledate finansijske izveštaje i kada vidite koliko zadataka te dve službe imaju pred sobom, a koliki je obim sredstava sa kojima su finansirane, a po, naročito, fondom sredstava sa kojima treba da budu opremljene, onda ćete videti da postoji, po mom shvatanju stvari, jednostavno, nedovoljan fond i to mnogo nedovoljan fond sredstava za rad tih službi. U tehničkom smislu, kad se odnosi na operativu koju bi ove službe preduzimale, da tako kažem, prema trećim licima, organima, organizacijama, pojedincima, to je dosta dobro rešeno i ono što meni nije bilo novo, ali je novo u aktima koje sam ja pregledao, jasno je određeno pod kojim uslovima služba može da koristi imovinu i sredstva koja su vlasništvo Republike Srbije, eventualno kako može da koristi i imovinu pojedinaca i, ono što je meni bilo zanimljivo, kako može da koristi tehnička sredstva, recimo, u oblasti telekomunikacija, što im je zakonom, takođe, predviđeno na jasan način. Naravno, uvek se može naći manjkavosti, uvek je rad ovih službi, na neki način, što njihovom zaslugom, što poslovima koje obavljaju, obavijen velom tajne, ali ovaj zakon kada bude donesen omogućava korak dalje. Nije savršen, ima ovde stvari koje bi mogle da budu možda i drugačije postavljene, ali u svakom slučaju, on omogućava da se krene u reformu ovih službi, omogućava transparentan uvid u njihov rad, a da pri tome ne umanjuje njihovu efikasnost, naprotiv. Poštovane kolege, Poslanička grupa SPS-JS podržaće čitav ovaj set zakona, da se o njima ne izjašnjavam pojedinačno. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, poštovani članovi Ministarstva odbrane, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pred nama je ovaj set zakona i odmah na početku da kažem da on u svakom slučaju doprinosi da se sve ove problematike, o kojima je inače reč ovde, bolje urade, unaprede i mislim da je to sigurno za pohvalu. Pošto se ovde inače vodi objedinjena rasprava, ja ću ipak ići na neke svoje sugestije, primedbe i viđenja. Mislim da ono što je dobro ne treba posebno hvaliti, ali želim odmah istaći da sam lično, sada govorim kao čovek, protiv Zakona o civilnoj službi, to je moj lični stav, ali s obzirom na to da je Ustavom uveden pojam ''prigovora savesti'' i omogućena civilna služba kao oblik regulisanja vojne obaveze, moj lični stav u ovom slučaju nije bitan. Zbog toga sam nastojao da dam svoj doprinos u pravcu poboljšanja zakonske regulative koja bi najmanje štetila, ne samo državi, već i pojedincu, radi osposobljavanja u slučaju rata. Imam potrebe da iskažem neka svoja lična osećanja koja ne upućujem ni ministru odbrane, ni Ministarstvu odbrane, već jednostavno ono što ja osećam kao građanin ove zemlje i gledajući kroz ovu regulativu kakva je sada. Kada je reč o obavezama i pravima građana u odbrani zemlje, evidentno je da postoje neusklađenosti u samom Ustavu. Nisam pravnik i možda to drugačije vidim, ali dovoljno je pogledati obrazloženje ova dva zakona. U obrazloženju ustavnog osnova za donošenje zakona, u stvari svih, kao ustavni osnov navodi se odredba člana 97. tačka 4) Ustava Republike Srbije kojim je regulisana nadležnost Republike Srbije da uređuje i obezbeđuje odbranu i bezbednost Republike Srbije i njenih građana, i mere za slučajeve vanrednog stanja. Međutim, u obrazloženju Zakona o civilnoj službi navodi se jasno član 45. Ustava kojim je utvrđeno da lice nije dužno da, protivno svojoj veri ili ubeđenjima, ispunjava vojnu ili drugu obavezu koja uključuje upotrebu oružja, kao i da lice koje se pozove na prigovor savesti može biti pozvano da ispuni vojnu obavezu bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom. Međutim, pokušao sam da nađem to, Ustavom nije predviđena obaveza služenja vojske, ali je zato predviđen prigovor savesti. Nemam komentar koji problemi iz toga mogu nastati. Sloboda se lako gubi, a veoma teško i sa velikim žrtvama se vraća. Da bi se sloboda jedne država uspešno branila pored mnogih faktora svakako da je obučenost, ljubav prema domovini, izraženi patriotizam, to bih stavio na prvo mesto i to je veoma bitan uslov, uz materijalni faktor, da se sloboda može braniti i odbraniti. S obzirom na niz drugih aktivnosti koje povlačimo, naročito u pravcu devalvacije, pa i omalovažavanje patriotizma, postavlja se pitanje da li se obezbeđuju ti preduslovi. Mislim da ne, jer se veliki broj mladih odlučuje na prigovor savesti, ne zato što su u to ubeđeni, već da bi bili što bliže svojoj kući, bolje rečeno majci, a eventualno sutra da se u slučaju rata sklone u zavetrinu. Dao sam amandman na član 3. Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi koji je prihvaćen. Njegovo prihvatanje je logično jer proizilazi iz zakonskih i ustavnih odredbi. Lično bih bio mnogo zadovoljniji da taj amandman nije prihvaćen. Logično je pitanje zašto? Odgovor je jednostavan i poražavajući, jer smo time ozvaničili da imamo građane nižeg i višeg reda. One koji će krvariti i davati svoje živote za slobodu ove zemlje, a nakon toga biti šutnuti, ismevani, ponižavani, poput junaka iz priče „Sve će to narod pozlatiti“, i one koji će sve to mirno posmatrati iz svojih kuća i stanova, i eventualno se kriti po skloništima, baveći se raznim biznisima, a mnogi i ratnim profiterstvom i na kraju ubirati plodove svog rada, ismejavajući one prve, a možda ih i slati po raznim sudovima poput Haga. Sve ovo što sam dao, stvarno se ne odnosi na Ministarstvo odbrane. Jednostavno, imao sam potrebu da to kažem pred srpskom javnošću. Kada je reč o ovim zakonima, sada prelazim u konkretno, lično smatram da pitanje civilne službe kao oblika regulisanja vojne obaveze, ne treba da bude u nadležnosti Ministarstva odbrane. Vojni obveznici koji se opredele za civilnu službu i bude im prihvaćen prigovor savesti, nemaju nikakve veze sa Vojskom. Da li se može reći da je lice sposobno za odbranu, ako provede devet meseci u javno komunalnom preduzeću na ozelenjavanju, orezivanju ili u pozorištu, gerontološkom centru, u radu sa invalidima? Sigurno ne. Oni su samo besplatna radna snaga za te ustanove i uzeli su drugima pare. U slučaju rata ili vanredne situacije, oni se angažuju po osnovu radne obaveze i to van oružanih formacija. Ako je to tako, a jeste, onda bi tu funkciju trebalo neko drugi da preuzme i to onaj koji iskazuje potrebu radne obaveze po stepenu osposobljavanja, tokom služenja civilne službe. I, ovaj problem je istaknut samo radi iniciranja mogućih, budućih rešenja, jer njegova promena je sada skroz nemoguća. Znači da se razmišlja o nekim budućim rešenjima organizacije i realizacije civilne službe kao oblika regulisanja vojnih obaveza. Pitanje obuka lica u civilnoj službi je posebna priča i bez obzira što je zakonom to predviđeno mislim da ipak, jednostavno rečeno, nje nema i da su predložene forme samo da se problem zamagli. Kada se razmatraju sadržaji oba ova zakona, o vojnoj, materijalnoj i radnoj obavezi i mislim i na civilnu službu, moram istaći da je po mom viđenju bolje obrađen ovaj zakona o civilnoj službi, što je malo i neverovatno s obzirom na neka postojeća iskustva. Smatram da se pri koncipiranju zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi kruto držalo stavova prethodnih rešenja, a neka su i lošije regulisana. Za mane je neshvatljivo da nije iskorišćena prilika da se razreše neka pitanja koja već godinama opterećuju ovaj sistem, kao što je problem vojnih obveznika u inostranstvu itd. Koje su osnovne primedbe? Ako smo zainteresovani da što više mladih služi vojni rok pod oružjem i time budu osposobljeni da brane svoju domovinu, onda bi ovim zakonom trebalo predvideti stimulativne i destimulativne mere koje bi uticale na mlade o izboru oblika služenja vojne obaveze. Ovi zakoni to ne sadrže i čak ima elemenata koji stimulišu civilnu službu. Orijentacija na profesionalnu vojsku, koja je brojčano mala i nedovoljna da brani slobodu države, nije rešenje. Ona sama taj zadatak ne može izvršiti i ne treba da bude opravdanje nastojanjima zanemarivanja pripreme države Srbije za odbranu svoje nezavisnosti i teritorijalnog integriteta. Prigovor savesti treba omogućiti onim građanima koji stvarno imaju takvo lično i moralno ubeđenje. Takvih ljudi je uvek bilo i zbog takvog svog ubeđenja, išli su u zatvor. Međutim, mi imamo situaciju da svako ako ispuni one uslove, ima pravo dati prigovor savesti, bez obzira da li je on važan ili istinit. On za to, praktično, ne snosi nikakve posledice. Jasno je da ne možemo ulaziti u psihu pojedinaca, ali stimulativne i destimulativne mere bi morale biti takve, da destimulišu i stimulišu civilnu službu. Takvih mera u zakonu nema ili su minorne. Hoću ovom pitanju da posvetim još malo pažnje, a to je, upoređujući član 33. zakona o vojnoj obavezi i član 5. zakona o civilnoj službi, ova dva člana navode uslove kada vojni obveznik ne može podneti prigovor savesti, s tim što su uslovi za služenje vojnog roka u uniformi, bez oružja, blaži od uslova za odsluženje u civilnoj službi. Prvo, lično ne vidim zašto tu postoji razlika, ali momentalno je manje bitno od onoga što hoću da naglasim. Naime, navedene uslove vojni obveznik mora da ispuni do davanja prigovora savesti i dok ne odsluži vojni rok u uniformi ili civilno, kao što je, recimo, da ne poseduje dozvolu za nošenje i držanje oružja. Međutim, to pravo može ostvariti odmah nakon regulisanja vojne obaveze, jer u zakonu nije nigde naglašeno daposle to pravo ne može ostvariti. Raspolažem informacijama, recimo, da je, u mnogim zemljama EU pravo na konkurs na određena ključna mesta, konkursom uslovljeno da za to mesto može konkurisati lice koje je odslužilo vojni rok pod oružjem. Znači, to je ta jedna od stimulativnih mera. Sledeće, kada je u pitanju materijalna obaveza, mislim da predlagač zakona nije dovoljno ušao u suštinu problema. Predviđena rešenja se temelje na osnovama nekih prethodnih političkih i ekonomskih sistema. Sadašnja situacija ima ogromne razlike. Privreda je na minimumu egzistencije. Mnoga značajna preduzeća za odbranu ne postoje ili funkcionišu na minimumu. Uveden je privatni sektor sa mnogo učešća stranog kapitala i vlasništva, a odnos tih vlasnika prema potrebama Vojske i odbrane je nedefinisane, neizvestan, najblaže rečeno, sa velikom verovatnoćom opstrukcije. Moram priznati da nemam predlog rešenja zbog čega sam podneo minimalan broj amandmana. Mislim da moramo biti svesni ovog problema i da ga treba posebno izučiti i razrešiti. Kao partija smo podneli značajan broj amandmana i želja nam je bila da poboljšamo ova dva zakona. Prihvaćen je minimalan broj i to onih koji nisu toliko bitni. Moram da priznam da ne razumem predlagača zbog čega nije prihvatio suštinske predloge. Ako smo mi kao pripadnici PUPS-a Srbije i pojedinačno pripadamo nekoj, da kažem, starijoj generaciji, bili radikalniji u predlaganju novina, ne shvatam zašto to mlađi ne prihvataju? Svi ti amandmani će biti posle obrazlagani, ali navešću samo nekoliko primera kako su to neke zemlje rešile, odnosno primera koji su opterećivali bivši sistem, a nisu mogli biti drugačije rešene, jer to zakonska regulativa nije omogućavala. Godinama je prisutan problem odsluženja vojne obaveze od strane onih koji borave ili žive u inostranstvu. Njihov odziv toj obavezi za mnoge znači narušavanje životne egzistencije, zbog čega su se mnogi odricali srpskog državljanstva, ili su se potpuno odvikli povratka svojoj domovini. Prema mojim raspoloživim podacima godišnje se oko 10.000 mladića odrekne srpskog državljanstva. Da li nam je to cilj? Jednim od amandmana, predložio sam jedno od mogućih rešenja – da se ta obaveza reši putem otkupa. Toga ima prisutno u nekim zemljama. Može se to i drugačije rešiti, ali je moj motiv da predložim regulisanje vojne obaveze putem otkupa jednostavan, jer mislim da to može biti i simbolično. Predložio sam da tu visinu otkupa reguliše Vlada, na predlog Ministarstva odbrane. Šta se postiže time? Postiže se to što ćemo kod tih mladića, verujem, stvoriti osećaj da je time doprineo svojoj domovini i gubi osećaj dezerterstva. Drugi primer jeste problem lica koja su sklona nasilju i teškim krivičnim delima i po tom osnovu se nalaze na izdržavanju zatvorske kazne. Amandmanom sam predložio da se ta lica, ako kaznu odsluže do 30 godine i treba da idu na odsluženje vojnog roka, obavezno podvrgnu specijalističkom pregledu, radi ocene njihove sposobnosti. Znači, radi se o licima sklona nasilju i opasno ih je dovoditi u sredinu kakva je Vojska. Pogotovo kada imamo u vidu liberalizaciju odsluženja Vojske. Koje posledice mogu nastati ne treba da obrazlažem posebno. Obrazloženje da se amandman ne prihvata, jer to nije predviđeno Pravilnikom o oceni i sposobnosti koje propisuje ministar, mislim da je prosto neprihvatljivo. Da li je Pravilnik stariji od zakona? Koji je problem prilagoditi pravilnik zakonu? O drugim pitanjima i predlozima kao što su priznavanje radnog staža, zatim, pripravničkog staža za rezervne oficire i drugo, detaljno će biti reči o tome u njihovom obrazlaganju. Cilj ovih amandmana je bio, uz uvažavanje prigovora savesti, da destimuliše mlade ka civilnoj službi, a stimuliše odsluženje vojnog roka. Bez obzira na iznete primedbe i bez obzira na to koliko će amandmana biti prihvaćeno, mogu da kažem da ovi zakoni obezbeđuju svoju osnovnu funkciju, ali meni je jedino žao što nije iskorišćena prilika da još neke stvari poboljšamo, razrešimo i da na taj način, ni mladići nemaju problema, a da ni država sutra nema nikakvih problema sa tim ljudima. Kada je reč o dopuni Zakona o odbrani i Zakona o Vojsci Srbije, mi smo na ova dva zakona uložili šest amandmana. Predlozi su neophodni, to smo mi shvatili i procenili. Jedan od amandmana, koji smo mi predložili, odnosi se na Zakon o odbrani i pet na Zakon o vojsci. Na Zakon o odbrani nemamo bitnih primedbi, a podneti amandman se odnosi na obaveznost ministra odbrane da formira budžetski fond za rešavanje stambenih problema, a ne da može da se ostvari ako je nečija dobra volja. Problem rešavanja stambenih potreba pripadnika Vojske, penzionisanih oficira i podoficira, gospodo, vama iz Ministarstva odbrane je dobro poznat. Samo radi javnosti želim izneti podatak da stambeno nezbrinutih i nerešenih ima oko 20 hiljada, od kojih sedam hiljada penzionera, po dve hiljade penzionisanih oficira, podoficira živi u kolektivnom smeštaju. Ako se na tom planu ništa ne preduzme, mnogi od njih neće dočekati rešenje ovog svog problema, ne samo oni, već i mnoge aktivne sadašnje starešine. Prema tome, navedeni fond je dobro rešenje i treba ga što pre formirati, dobro osmisliti kako ga puniti. Pored ostalog, verujem da mnogi mogu uložiti svoja sredstva u taj fond. U odnosu na Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o Vojsci Srbije, voleo bih da je ministar odbrane ovde, želim da postavim jedno pitanje, a vezano je za Zakon o vojsci. Da li se zakon donosi radi forme ili da se sprovodi i poštuje? Odgovor je, svakako, jednostavan – svaki zakon se mora sprovoditi, pa i Zakon o vojsci. Za njegovo sprovođenje odgovorno je resorno ministarstvo, u ovom slučaju Ministarstvo odbrane. I ako je to tako, a jeste, to mi je bila jedinstvena prilika, nažalost, ne znam da li ću je imati, da vam postavim pitanje –zašto se ne poštuje član 193. stav 2. Zakona o Vojsci Srbije? Da vas podsetim, to je bila obaveza da se u roku od 90 dana, od dana stupanja na snagu zakona, donese akt kojim će se urediti način, postupak, dinamika izmirenja dospelih a neizmirenih obaveza prema korisnicima vojnih penzija. U međuvremenu su narasle kamate, mnogi su pokrenuli sudski spor, deo njih je to pravo ostvarilo preko suda, tako da je dug udvostručen i time je država oštećena. Za to nema opravdanja i mislim da za to neko treba da odgovara. Predlog izmene i dopune Zakona o Vojsci Srbije PUPS će podržati i ukoliko se prihvate ovi naši amandmani, smatramo da bi se eliminisale neke slabosti. U protivnom, smatramo da se opet prave neke greške i legalizuju neka prava pretpostavljenih u odnosu na potčinjene, kršeći njihova osnovna i stečena prava. Radi se o članu 17. kojim se vrši diskriminacija čina, zvanja i znanja, tako što se oficir, odnosno podoficir, kaže: "Izuzetno može bez svog pristanka postaviti na formacijsko mesto neposredno nižeg čina, uz zadržavanje prava svog čina i položaja", ali se pri tome zaboravilo reći da su kažnjeni jer nemaju uslove za dalje napredovanja. Sporni član 22. kojim se utvrđuje osnovica za obračun plata i daje pravo da Vlada može utvrditi nižu osnovicu od propisane, ako su sredstva u budžetu nedovoljna, ne kaže do kog nivoa se ta osnovica može smanjiti. Teoretski gledano, ona se može i ukinuti. Kada je reč o Predlogu zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, dame i gospodo, želim da istaknem da se nijedno angažovanje, kako jedinica tako i pojedinaca, ne može realizovati bez saglasnosti Skupštine Republike Srbije. Možda je trebalo liberalizovati pitanja angažovanja jedinica u humanitarnim operacijama, naročito ako su u pitanju susedne države gde se nastala katastrofa može preneti na prostore naše države. Mi jedino insistiramo da se jasno iskaže da je Republika Srbija prvenstveno opredeljenja za učešće Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama mirovnog i humanitarnog karaktera, a u ostalim zavisno od svojih nacionalnih, bezbednosnih i odbrambenih interesa. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme od 20 minuta, koje vam je na raspolaganju.) Mislim da nema potrebe posebno da komentarišem. Znači, mi ćemo ovaj zakon podržati. Da završim, kada je reč o Predlogu zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji, mislim da je on dobro urađen, da je predviđeno ono što je veoma bitno za rad ove dve službe. Mi nemamo primedbi, tako da ćemo i ovaj zakon podržati. Zahvaljujem.
Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo narodni poslanik Božidar Delić, koji želi reč. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, kao ovlašćeni predstavnik SNS, govoriću o ovom setu vojnih zakona onako kako su predloženi u dnevnom redu. Prvo ću nešto reći o Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o odbrani. Sada, kada je pred nama ovaj zakon, mi koji smo i 2007. godine bili u ovoj skupštini sećamo se da smo i tada ukazivali na propuste ovog zakona, pre nego što je od strane skupštinske većine bio usvojen. Tada ste odbili amandmane opozicije, govorili ste da ste doneli jedan moderan zakon koji će omogućiti dalju reformu sistema odbrane i otkloniti uska grla koja usporavaju tu reformu. Danas, nepune dve godine iza toga, pričate drugu priču. Sada vam je zakon nefunkcionalan i opet predlažete nove izmene kako biste, kako vi kažete "zaokružili pravni osnov za sprovođenje reforme sistema odbrane". Bojim se, gospodo, kada vi zaokružite ovaj sistem odbrane da od njega neće ostati ništa, odnosno ostaće samo Ministarstvo koje se odlično snalazi u trošenju narodnih para iz budžeta Republike Srbije. Čudno je da su neka novopredložena rešenja lošija od rešenja koja su data u Zakonu koji želite da promenite. Uzmimo za primer član 2. kojim se menja član 8. Zakona o odbrani. U važećem Zakonu o odbrani je rešenje koje je mnogo bolje od predložene izmene. U važećem Zakonu od pripadnika Vojske se traži da se u svim okolnostima, prilikom izvođenja borbenih i neborbenih aktivnosti, pridržavaju međunarodnog i humanitarnog prava, što znači da se pridržavaju svih konvencija iz 19. i 20. veka, čije su potpisnice bile sve države čiji kontinuitet danas nastavlja Republika Srbija. U novom Predlogu se traži da se pripadnici Vojske Srbije pridržavaju pravila međunarodnog humanitarnog prava i međunarodnih standarda o upotrebi sile. Međunarodne konvencije poznaju samo međunarodno ratno i međunarodno humanitarno pravo. Gospodo iz Ministarstva i Vlade, dokle treba da ide vaša servilnost, poniznost i dodvorničko ponašanje prema vašim gazdama sa Zapada? Svi koji se bolje razumeju u ovu problematiku znaju da NATO pakt i SAD iz svoje terminologije izbacuju pojam "rat" i da to zamenjuju terminima: "kampanje", "humanitarne intervencije", "humanitarne operacije" i sl. I sami smo na ovim prostorima iskusili jednu takvu "humanitarnu kampanju" pod nazivom "Milosrdni anđeo". Isto tako, svi stručnjaci iz oblasti polimestike, strategije i međunarodnog prava jasno kažu: postoji samo ratno i humanitarno pravo, a svi standardi o kojima vi govorite proizilaze upravo iz tih prava. Mislim da je vreme da jednom prestanete sa takvim ponašanjem i podnošenjem takvih predloga ovoj Skupštini. Što se tiče izmene i dopuna Zakona o Vojsci Srbije, ovo je, takođe, zakon koji je usvojen istog dana 2007. godine, isto smo ukazivali na veliki broj nedostataka, dali smo veliki broj amandmana koji nisu uvaženi. Danas, i ministar u jednom svom intervjuu listu "Vreme" priznaje da u zakonu ima mnogo grešaka, loših rešenja koji ometaju funkcionisanje Vojske. Kakva je to naknadna pamet? U našem narodu postoji jedna poslovica o naknadnoj pameti. Mislim da će se svi poslanici setiti te poslovice, pa ne moram da iznosim ovde u Parlamentu. Po mojoj računici u ovim izmenama i dopunama izvršene su 74 intervencije u tekstu osnovnog Zakona. Dobro, Šormaz, tebi ću ovu poslovicu posebno saopštiti. Našim amandmanima izvršili smo nekoliko intervencija kako bi neki stavovi bili precizniji i jasniji. Kada se čita osnovni zakon i predložene izmene i dopune nigde se ne može videti da su nova rešenja potpuno suprotna od rešenja iz osnovnog Zakona. Recimo, član 73. Zakona je predvideo da se lica koja završe Vojnu akademiju upućuju na pripravnički staž radi sticanja prakse za samostalno obavljanje dužnosti. To, kada sam čitao u tekstu toga zakona bilo je čudno, jer studenti Vojne akademije se tokom školovanja upućuju na stažiranje u jedinice, pa kad završe Vojnu akademiju spremni su za samostalno obavljanje dužnosti. Novo rešenje u predloženim izmenama, to jest član 19. kojim se dopunjava, odnosno menja član 73, precizira da se lica koja su primljena u vojnu službu, a koja nisu završila Vojnu akademiju, radi sticanja prakse za samostalno obavljanje dužnosti mogu uputiti na pripravnički staž. Smatram da je ovo dobro rešenje, da se ispravlja ta greška iz osnovnog Zakona, ali se ovim izmenama i dopunama pravi nova. Nije dobro da se pripravnički staž za lica koja nisu završila Vojnu akademiju predlaže kao mogućnost. To bi trebalo da bude obaveza i to smo pokušali, takođe, da ispravimo amandmanom koji smo dali na ovaj član. Skrećem pažnju na član 22, kojim se vrši intervencija u članu 55. osnovnog Zakona, gde se govori o platama profesionalnih vojnih lica. Tu se Vladi daje mogućnost da može menjati zakonski utvrđenu osnovicu za obračun plata koja iznosi 75% od prosečne plate u Republici Srbiji. i to kada, kaže, Vlada ne uspe da obezbedi dovoljno sredstava u budžetu. Ovo je jednostavno nedopustivo. U bliskoj prošlosti to su radile neke druge vlade, smanjujući plate profesionalnim pripadnicima Vojske, nekada i za 50% ispod zakonskog minimuma. Zato danas imamo nekoliko desetina hiljada predmeta, tužbi u okružnim sudovima, a jedan broj tužbi se nalazi i u sudu u Strazburu. Dugovanja Republike Srbije prema ovim licima su prešla jednu milijardu evra. Ako ne ova vlast onda će neka druga jednog dana morati da stavi tačku na ovaj problem. Gospodo iz Vlade, morate jednom da shvatite da rupe u budžetu, koje su nastale zbog vašeg slabog rada, ne mogu večito da se peglaju preko Vojske. Mnogo godina sam bio svedok da se to radilo, dok sam bio aktivni pripadnik Vojske. Ne možete smanjiti plate zaposlenima u prosveti ili zaposlenima u zdravstvu, jer će oni odmah stupiti u štrajk, prestati da rade, izaći na ulicu i napraviti vam problem. Zato je tu Vojska. Ona nema pravo na štrajk. Ne može izaći na ulicu. Zato kada vam zafali nekoliko milijardi dinara u budžetu to se jednostavno uzme od Vojske, jer ona nema pravo da se buni. Ovaj član vašeg predloga izmene i dopune Zakona o vojsci ide u tom pravcu. To je toliko opasno. Zato smo našim amandmanom predložili da se ovaj član briše. Što se tiče zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, ovim zakonom se regulišu osnovna pitanja vezana za vojnu radnu i materijalnu obavezu. Ponuđena rešenja u ovom zakonu su poznata i proverena u praksi. Odrađenim brojem amandmana pokušali smo popraviti neka rešenja. Takva je, recimo, intervencija u članu 27. st. 1. i 2, gde se predlaže da lica koja se upućuju na odsluženje vojnog roka imaju isti rok od šest meseci. Mada, i rešenje za lica koja dolaze iz inostranstva, koje ste vi predložili, može na kraju krajeva ostati kao takvo. Takođe, u članu 28. predlaže se poseban status nekih kategorija regruta, kao što su umetnici, naučni radnici i sportisti. Ovo je, gospodo, svakako, bilo interesantno u periodu kada je vojni rok trajao godinu dana ili više od godinu dana. Sada kada vojni rok traje svega šest meseci smatram da ovo što je preuzeto iz ranijeg zakona treba izbaciti, jer svako, bez obzira da li je umetnik, naučnik ili sportista, može obezbediti u nekakvom svom planu da šest meseci bude slobodan, ako vojni rok služi u jedinicama sa oružjem, a inače većina ovih lica se odlučuje da vojni rok služe kao civili u nekim drugim ustanovama, i onda ta intervencija nije ni potrebna. Smatramo da u članu 33. treba dodati novi stav, da vojni obveznik koji ostvari pravo na služenje vojnog roka bez oružja ne može u kasnijem periodu ostvariti pravo na posedovanje i nošenje oružja, niti se zaposliti u ustanovama koje podrazumevaju to pravo, o čemu teritorijalni organ dostavlja evidenciju MUP. To smo dostavili kao jedan amandman i intervenciju na član 33. i o tome bi trebalo razmisliti, jer takva rešenja postoje i u nekim drugim državama. U nekim državama postoji da oni koji se odluče na civilno služenje ove obaveze više ne mogu da se zaposle u državnim institucijama, a mi našim amandmanom tražimo da ne mogu da se zaposle u institucijama koje podrazumevaju da lica moraju nositi oružje. Rešenja o sprovođenju radne i materijalne obaveze su slična sa dosadašnjim rešenjima koja su funkcionalna i proverena u praksi. Što se tiče zakona o civilnoj službi, ovim zakonom se reguliše problematika koja je u ranijem periodu bila regulisana različitim uredbama. Zakon je regulisao većinu pitanja koja se odnose na ovu oblast. Nije dobro što su u čl. 8. i 9. predviđa formiranje novog organa, ''Centra za civilnu službu'', jer to je samo povećavanje administracije, a dosadašnja iskustva govore da su ove zadatke uspešno izvršavali teritorijalni organi Ministarstva odbrane. Takođe, sve zadatke vođenja evidencije o licima rezervnog sastava mogu voditi teritorijalni organi Ministarstva odbrane. Rešenje dato u članu 17, a koje se odnosi na dužinu trajanja civilne službe, mislim da nije dobro. Ranije u svim uredbama govorilo se o tome da civilna služba traje dvostruko vreme od trajanja vojne službe. Ako vojna služba traje šest meseci onda bi to značilo da civilna služba treba da traje 12 meseci. To se može zaključiti i iz stava 6. u članu 23, gde je predviđeno da se dva dana civilne službe računaju kao jedan dan Vojske onim licima koja se posle određenog vremena opredele da iz civilne službe pređu u vojnu službu. I to smo dali kroz jedan naš amandmana. U jednom našem amandmanu dopunili smo postojeća rešenja koja se primenjuju u nekim drugim državama. O tome sam već govorio kada sam govorio o prethodnom zakonu. Suština predloga je u tome da vojni obveznik kojije ostvario pravo na prigovor savesti, bilo kao regrut ili lice u rezervnom sastavu, bio na civilnom služenju, ne može ostvariti pravo na posedovanje i nošenje oružja, niti se zaposliti u institucijama i ustanovama koje podrazumevaju to pravo. Čitajući ovaj zakon o vojnoj obavezi razmišljam šta je pravi interes Republike Srbije, da li je to vojni rok i priprema mladih za odbranu zemlje, i da li to treba na različite načine ohrabrivati i isticati ili je to civilna služba koja se u praksi pretvorila u svoju suprotnost. S jedne strane, u jedinicama imamo manjak vojnika, tako da su oni koji se odluče da vojni rok služe u uniformi sa oružjem dvostruko opterećeni zbog toga, a s druge strane, dešavalo nam se da u Beogradskoj filharmoniji ili pozorištu imamo celu četu mladih ljudi koji služe civilnu službu, a takvo njihovo služenje civilne službe svodi se na to da dođu prvog dana da se prijave i poslednjeg dana da se odjave. Svakako, jedan od osnovnih problema je kontrola vršenja civilne službe. Ovaj zakon to nije adekvatno rešio, iako se o tome govori u članu 42 i 43, gde se ta, neka, obaveza, opet, daje u nadležnost ovog centra za civilnu službu. Pošto mi predlažemo da taj centar ne postoji u ovom zakonu, već da sve zadatke obavljaju teritorijalni organi, onda bi trebalo da, na kraju krajeva, i tu kontrolu obavljaju teritorijalni organi. Kada se radi o zakonu o upotrebi Vojske i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, o ovom zakonu vredi da se malo više govori i da se dobro razmisli. Ovim zakonom se menja do sada važeći zakon pod nazivom Zakon o učešću profesionalnih pripadnika Vojske Srbije i Crne Gore, osoblja civilne zaštite i zaposlenih u organima Uprave Saveta ministara u mirovnim operacijama i drugim aktivnostima u inostranstvu, „Službeni list SCG 61/04“. Ponavljam još jednom, Zakon o mirovnim operacijama menja se Zakonom o multinacionalnim operacijama. ''Multinacionalno'' i ''mirovno'' ipak nisu sinonimi, to kod mene odmah stvara dilemu. Šta su hteli: zakonopisac, Ministarstvo odbrane, i predlagač, Vlada Srbije? Zašto se novi zakon zove ''Zakon o multinacionalnim operacijama''? Zašto se u njemu nigde ne pominju UN, kao međunarodna organizacija pod čijim patronatom se odvijaju gotovo sve mirovne operacije? Ministar odbrane je ovde u svojim nastupima, i u nastupima na televiziji i u štampi, govorio o mirovnim operacijama. U članu 4. stav 1. tačke 2) i 3) Zakona o odbrani definišu se multinacionalne operacije na sledeći način: ''Multinacionalne operacije su aktivnosti koje se preduzimaju u okviru sistema kolektivne bezbednosti i sistema kolektivne odbrane, u skladu sa Međunarodnim pravom i potvrđenim međunarodnim ugovorima.'' Ova definicija budi dilemu i nameće pitanja – kojem mi to sistemu kolektivne bezbednosti pripadamo i kojem sistemu kolektivne odbrane? Odmah ću vam reći da takvi sistemi ne postoje. Ako mi neko pomene organizaciju UN, da, reći ću – to je u redu, ako se ova definicija odnosi na UN. Ali, onda ću se zapitati – kako onda da se objasni agresija na SRJ, Irak i Avganistan, koje su suverene članice organizacije UN? Ipak mislim da je ovde zakonopisac mislio na neke druge kolektivne sisteme bezbednosti, ali mi njima, gospodo, ne pripadamo, a koliko znam, raspoloženje većine našeg stanovništva ili građana Srbije je takvo da ne žele ni da pripadamo takvim sistemima odbrane i sistemima kolektivne bezbednosti. Pokušao sam da izraz „multinacionalne operacije“ pronađem u dokumentima UN, Međunarodnom ratnom i humanitarnom pravu, Haškim i drugim konvencijama. Tamo nema multinacionalnih operacija. Ako to vi pronađete negde drugde, osim u dokumentima NATO i njihovih satelita, slobodno mi recite. SFRJ je imala dugu tradiciju učešća u mirovnim operacijama. Dobro bi bilo da i mi nastavimo tu tradiciju. Iskustvo nam govori da je svaka mirovna operacija bila multinacionalna. Međutim, obrnuto ne važi. Svaka multinacionalna operacija nije mirovna, iako može biti. I mislim da u tom grmu leži zec, kada je u pitanju ovaj zakon. Tu je kukavičje jaje koje predlagač zakona želi da podmetne Skupštini Srbije. Očigledno da je na nekim prostorima, mi već znamo i kojim, zafalilo topovsko meso, pa se kroz ovaj zakon pripremaju uslovi za slanje naših vojnika u borbene operacije, da budu okupatori i da ugrožavaju slobodu nekih drugih naroda, negde daleko i za račun tuđih, ja dobro znam čijih, interesa. Ministar odbrane, nažalost, danas gospodin Šutanovac nije ovde, u intervjuu u listu „Vreme“, broj 978, od 1. oktobra 2009. godine kaže da je zakon … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno.) Mogu li da koristim vreme poslaničke grupe?
Ne, ne možete koristiti vreme poslaničke grupe zato što smo sada u toku sednice kada reč imaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici. Zahvaljujem. (Narodni poslanik Božidar Delić: Dobro.) Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Vlajko Senić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ne brinite, biću fin, ne bih da vam se zameram, pošto imam utisak da ste dobar prijatelj sa gospodinom Miškovićem, vodim računa o tim stvarima. Što se tiče ovog seta zakona koji imamo, izneću sada stavove Poslaničkog kluba DSS. Krenuću zakon po zakon. Što se tiče Predloga zakona o civilnoj službi, mi nemamo neke velike primedbe na ovaj zakon. Generalno posmatrano, on je prihvatljiv, jedino smo razmišljali o tome da li uopšte civilnu službu treba vezivati za vojnu službu ili da se definiše kao društveno korisni rad ili nešto slično, ali znamo da je to već, nekako, standard i u drugim državama, mada opet nije isto biti vojnik i nije isto voditi računa o bolesnima i čistiti ulice grada, itd. Imamo nekoliko amandmana koji smo predali, videćemo kako će se i predlagač prema tim amandmanima poneti, pa ćemo doneti odluku kako ćemo na kraju glasati. Što se tiče Predloga zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, tu, takođe, nemamo značajnih predloga, smatramo da je taj predlog zakona u principu i korak napred u odnosu na ono što je do sada bilo u Vojsci Srbije, da vas malo iznenadimo, mi smo oduvek bili konstruktivni unutar DSS, pitanje je samo kako se vi ponašate kao izvršna vlast i šta radite, kakve termine koristite i medijske manipulacije, i šta u javnosti plasirate ljudima, pošto je društvo potpuno nedemokratsko, sa potpunom kontrolom svih medija pod vašom izvršnom vlašću. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, svi znaju da smo mi učestvovali u donošenju tog zakona. Ni tu nemamo neke značajne primedbe, ali imamo isto neke amandmane, pa ćemo videti do dana za glasanje, zavisi i od odnosa prema našim amandmanima, kao i Zakon o odbrani, on je u sličnoj situaciji kao i ovaj o izmenama i dopunama Zakona o vojsci. Sada dolazimo na ona dva zakona gde mi imamo najveće primedbe i za koje sigurno u danu za glasanje nećemo glasati, a to su: Predlog zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji, kao i Predlog zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Što se tiče Predloga zakona o VBA i VOA, mogu reći da ima jedna stvar koja je interesantna, a koja je prethodila izradi ovogzakona. U Saveznom parlamentu je bila napravljena Radna grupa 2001. godine i u toj radnoj grupi je bio sadašnji predsednik Republike gospodin Boris Tadić, i tada su tadašnjoj Kontraobaveštajnoj službi ukinute mnoge nadležnosti (u to vreme ja sam bio republički poslanik, ne savezni poslanik, ali naslednik je VBA). Dat je predlog novog zakona, pa su posle toga bile urađene i izmene, kažem, Boris Tadić je učestvovao u tim izmenama. Između ostalog, recimo, da direktor, šef, kako se god tad zvao načelnik te službe, podnosi izveštaj predsedniku države. Interesantno je da se ovim predlogom zakona mnoge od tih nadležnosti sada vraćaju VBA, pa između ostalog i da podnosi izveštaje predsedniku Republike, da li zato što je tad predsednik Republike bio Koštunica, a sadaje Boris Tadić, da se ne podnosi izveštaj Koštunici, nego da se podnosi izveštaj Borisu Tadiću, kao da je bitno koje je ime i prezime u pitanju, a ne institucija koja vodi državu. Tu se pokazuje kakva je razlika između vas i nas u odnosu prema institucijama, znamo da je kasnije ta služba od strane Haškog tribunala mnogo puta apostrofirana kao najveći ili kao najveći problem u odnosima sa Haškim tribunalom, to je barem Karla del Ponte nebrojeno puta rekla, što znači da ste vi kao većinska vlast u četiri Vlade, od pet, od 2000. godine naovamo, u stvari, bili uzrok loše saradnje sa Haškim tribunalom i sporih integracija ka EU. Da se vratim sada na sam zakon, nadležnost VBA definiše se članovima 5. i 6. i u pogledu nadležnosti predlagač je uneo odredbe o opštebezbednosnim poslovima, kojima se stvara dilema kod nas da li je VBA nadležna, pored kontraobaveštajnih poslova, u širem značenju tog pojma, za opštebezbednosne poslove u Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije u celini ili za deo opštebezbednosnih poslova navedenih u članu 6. stav 1, odnosno opštebezbednosni poslovi definisani su kao nadležnost VBA u član 5, i tu ima dosta nejasnoća, ali se ona zbog prirode tih poslova zaista ne može efikasno ostvariti. U Predlogu zakona se navodi da VBA pored ostalog kontroliše bezbednosnu zaštitu snaga, objekata i sredstava, mere bezbednosti, uvrealizaciji zadataka, poslove i aktivnosti, primenu mera zaštite tajnosti podataka i drugo, takođe, izdaje bezbednosne sertifikate. Takvi zadaci karakterišu VBA kao supervizora u Ministarstvu odbrane, ali u Vojsci Srbije, što ona nije i ne bi trebalo da bude. Tradicionalni opštebezbednosni poslovi, kao što su integrisanje bezbednosnih mera i dnevno rukovođenje i komandovanje, kontrola naređenog režima bezbednosti i bezbednosna edukacija pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, ocena bezbednosnog kvaliteta popune određenih formacijskih mesta i dužnosti, fizička, tehnička i protivpožarna zaštita objekata, sistema i sredstava Ministarstva odbrane i Vojske Srbije i drugi ne mogu se realizovati angažovanjem subjekata van organizacijske strukture komandi jedinica i ustanova Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Zato smatramo da VBA treba da bude nadležna, pre svega, za poslove kontraobaveštajnog karaktera, a opštebezbednosne poslove da sprovodi nadležna služba Generalštaba, integrisana u okviru komandi jedinica i ustanova. Opšta bezbednost je jedna od osnovnih funkcija komandovanja. Nikada nije ni bila sporna saglasnost svih faktora u sistemu odbrane da je za bezbednost jedinice najodgovorniji komandant jedinice. Usled toga nije racionalno da mu se zakonskim odredbama ograničavaju mogućnosti za realizaciju zadataka, pa je donošenje ovih zakona i prilika da se VBA dekontaminira od opštebezbednosnih poslova, čini mi se da je to propušteno, kao što se svojevremeno VBA oslobodila izviđačkih poslova i poslova elektronskog izviđanja kao tipičnih funkcija komandi jedinica i ustanova Vojske. Takođe, razgraničenje nadležnosti između VBA i vojne policije usmeriće te službe na konkretnu operativnu saradnju umesto veoma štetnog odnosa rivalstva koje je prisutno. Na prekomerna ovlašćenja VBA može da asocira i odredba u članu 9. koji obavezuje državne organe, organizacije, službe da ovlašćenom pripadniku VBA, slušajte dobro, ''omoguće uvid u registre, zbirke podataka, elektronske baze podataka'' i dr. Na prvi pogled, iz ovog ovlašćenja VBA mora se izuzeti barem, ovako prvo što nam je palo na pamet, Narodna skupština, Vlada. Zamislite, sad, u Narodnu skupštinu uđe pripadnik VBA, čak ne ni direktor, i sad on traži da se uđe u registre, ovo i ono, znači, mora biti izuzeta Narodna skupština, Vlada, Kabinet predsednika Republike, BIA, a verovatno ima još institucija koje se mogu staviti na taj spisak. S tim u vezi formulacija mora da bude preciznija, što se može postići osloncem na Zakon o zaštiti klasifikovanih informacija ili formulacijom koja bi bila uneta – organi državne uprave. Takođe, pojedine odredbe koje sadrži ovaj predlog zakona, koje svakako imaju svoje mesto u metodologiji rada savremenih službi, u prošlosti su bile povod za brojne zloupotrebe. To se pre svega odnosi na otkup dokumenta i predmeta, prikrivanje identiteta i svojine i osnivanja pravnih lica. Što se tiče kupovine dokumenata i predmeta, ono u sadašnjem obliku organizacije i kontrole mreže može uspešno biti kontrolisano od strane finansijskih organa, organa rukovođena i unutrašnje kontrole, ali u slučaju prikrivenog identiteta imovine kao i osnivanja pravnog lica mora da postoji prethodna saglasnost, rešenje ili naredba ministra odbrane ili lica koje on ovlasti. Prikriveni identitet u praksi znači lažna lična karta, lažni pasoš, lažna službena i druga legitimacija, poslanička lažna legitimacija, prikriveno vlasništvo nad imovinom znači lažnu saobraćaju dozvolu, lažnu potvrdu o teretu i sl. Predloženi metodološki postupci su potrebni za rad Vojnoobaveštajne agencije i VBA, ali njihova primena mora biti izuzetna i strogo kontrolisana na visokom nivou rukovođenja, što do sada nije bio slučaj, naročito što se tiče VBA, svi znaju da je to bila Agencija sa najmanje kontrole u zemlji. Mišljenja smo, takođe, da VOA treba da bude čista obaveštajna služba, da ona nije koncipirana za kontraobaveštajne i bezbednosne zadatke, niti raspolaže operativno-tehničkim sredstvima i sistemima, a njeni kadrovi nisu edukovani ili bar ne bi trebalo da budu edukovani za složene kontraobaveštajne procedure. Rezultate svoga rada te dve agencije treba da dostavljaju ministru odbrane i korisnicima u Vojsci Srbije, shodno njihovim nadležnostima, a izveštaj o radu ministru odbrane o svim sadržajima izveštavanja u Ministarstvu odbrane, kao i nadležnom odboru Narodne skupštine, predsedniku Vrhovnog suda, Generalnom inspektoru, koji se ovde uvodi itd. Naglašene tendencije predlagača, koje odudaraju od načela kojima teži savremeno demokratsko društvo, odnose se na zatvorenost ove dve agencije kao savremenih društvenih sistema i evidentnu koncentraciju, centralizaciju informativne funkcije. Petogodišnji mandat direktora Agencije i njegovih zamenika i Generalnog inspektora, izjednačen status direktora i njegovog zamenika, kao i njihova zaštita od eventualnog razrešenja, najslikovitije ilustruju tendenciju zatvaranja ove dve agencije kao društvenih sistema. Mi smo mišljenja da je u ovim agencijama potrebna i neophodna decentralizacija, koje nema ni ovim predlogom zakona. One imaju zaista relativno široka ovlašćenja koja se predviđaju, recimo, generalni inspektor, a to nije loše rešenje koje se uvodi, međutim, smatramo da ima i manjkavosti kod tog rešenja. Na primer, ovde se nabraja šta on treba da nadzire, ali nigde nema mogućnosti da on predloži, da informaciju da o tome šta je u svom nadzoru utvrdio u radu ove dve agencije, dakle, nigde nema ovlašćenja za njega da on predloži mere ili sankcije za one na koje se njegov nadzor odnosio, što bi po našem mišljenju apsolutno trebalo da postoji. Recimo, Generalni inspektor u Policiji ima takva ovlašćenja, u jednom dobrom Zakonu o policiji koji smo doneli, ako je već gospodin Šutanovac rekao da je gospodin Dragan Jočić najbolji od svih nas iz DSS, onda je mogao od najboljeg nešto i da nauči kada je ovo rađeno. Najveći problem je član 23. Mi smo tu dali amandman, a ovo govori kakva je intencija ovog zakona. U prvom stavu, gde se kaže da ovlašćeno službeno lice VBA u otkrivanju, istraživanju i dokumentovanju krivičnih dela iz člana 6. stav 2, tačke 3) i 4) i člana 6. stav 3. ovog zakona ima ovlašćenja, nabrajaju se koja i, pazite, šta piše pod tačkom 9) – ''ovlašćenja policije za vršenje mera nadzora i snimanje telefonskih i drugih razgovora ili komunikacija drugim tehničkim sredstvima i optička snimanja lica i preduzimanje drugih mera i radnji, u skladu sa zakonom kojim se uređuje krivični postupak.'' Drugim rečima, ovlašćeno lice VBA ima pravo da hapsi, jer ako se kaže da ''preduzimanje drugih mera i radnji, u skladu sa zakonom kojim se uređuje krivični postupak,'' to znači to! To jednostavno ne može ako pričamo o savremenim službama, o civilizovanim službama, ako pričamo o EU, to ne može! Ona samo može da traži asistenciju vojne policije ili policije! Ne može ovlašćeni službenik VBA da hapsi! To, pročitajte još jedanput, ovde piše. Što se tiče ovog zakona o multinacionalnim operacijama van Republike Srbije, apsolutno ne verujemo u sve ovo što piše, i taj godišnji plan i kako će biti usvojen. Protiv smo da se to radi na način na koji je urađeno prošli put. Ponavljam, više puta sam rekao, nismo protiv toga da pripadnici Vojske Republike Srbije učestvuju u mirovnim operacijama, ali, prvo, moraju da budu mirovne operacije koje organizuju UN, drugo, ne smeju da budu mirovne operacije, čak ni one koje zaista šalju UN, poput ISAF u Avganistanu, gde je sve povereno NATO paktu. Zašto ne NATO paktu? Bez obzira na Partnerstvo za mir, koliko puta da kažemo, od februara meseca prošle godine, od kada su SAD priznale nepravno proglašenu nezavisnost Kosova, ne možemo da sarađujemo sa NATO paktom na takav način i dok oni pomažu stvaranje nezavisne države Kosovo svakog dana, dok oni obučavaju bezbednosne snage Kosova, mi ne smemo da učestvujemo u takvim operacijama koje služe samo za interes Vašingtona, NATO patka, poput ISAF. Šta nas briga?! Talibane, tamo, bira njihov narod. Oni su birani. Ako oni žele da stvore islamsku republiku ili islamsku državu, šta to nas briga? Zašto onda imamo odnos sa Vatikanom? A gde je dokazano da ima odnose sa teroristima, gde je Bin Laden? Zašto bismo mi u takvim stvarima učestvovali? Imali smo taj problem prošli put sa misijom u Čadu. Nismo imali protiv da se u njoj učestvuje, ali smo bili protiv da se učestvuje u kontigentu države članice NATO pakta. i uvek ćemo biti protiv. Zbog toga je potreban konsenzus, što vi niste razumeli, jer jedno od bitnijih pitanja je vojna neutralnost. Nije tačno, čuli smo ovde, u prethodnoj raspravi, mnoge zablude, da li je jeftinije za državu biti članica NATO pakta ili vojno neutralne. Pa, vidim, ekonomski propadoše vojno neutralne države u Evropi, da li treba da ih nabrajam? Švedska, Finska, Irska, Švajcarska, Austrija, Malta, Kipar. Koja je od njih ekonomski propala? Koja od njih nije ekonomski jača od nas? U kojoj od tih država građani ne žive bolje? Znači, postoji, ako hoće ozbiljno da se radi, može država da bude vojno neutralna članica EU i da ima dobre odnose sa svima, da sarađuje sa svima preko Partnerstva za mir, ali i preko drugih projekata i uopšte. Irska je ostrvo, bukvalno ostrvo. S jedne strane je okružuje Atlantik i SAD, sa druge strane Velika Britanija, Francuska, sve članice NATO pakta. Kakve to ima veze što bismo bili ostrvo okruženo članicama NATO pakta? To nema nikakve veze. To su vam argumenti koji ne stoje. A, ako hoćete, raspišite referendum, pa da se ubeđujemo na referendumu i da o tim argumentima govorimo građanima. Nemojte da pokušavate, na mala vrata, kao i ovim predlogom zakona, da učestvujemo u NATO misijama koje su potpuno nepotrebne. U danu za pitanja tražiću zvanično od predsednika Vlade da mi odgovori, da li naše obaveštajne službe imaju podatke da na Kosovu i Metohiji, srpskoj autonomnoj pokrajini, SAD planiraju da postave raketni štit i ne samo tamo, nego i na Kopaoniku, da koriste naš radarski sistem, koji je jedan od najsavremenijih u ovom delu Evrope? Možda da ga malo osavremene, ali zna se, sa malo ulaganja, mnogo manje, nego ono što su planirali da urede u Češkoj. Ako to planiraju, naša bezbednost će i te kako biti ugrožena jer ćemo odmah biti meta svima onima koji se suprotstavljaju takvom ponašanju SAD pre svega u islamskom svetu, i onim ozbiljnim teroristima, a ne ovim ''vehabijama'' koje smo do sada jurili, dole, po Sandžaku. To su ozbiljna pitanja za Srbiju. Montažnu rafineriju planiraju da naprave u Smederevu za samo 200 miliona dolara. Nisu dobili nikakve dozvole do sada. Postoje takve tri u Avganistanu, samo zbog snabdevanja potreba NATO pakta na Kosovu. Da li ćemo mi da budemo takva država? Zbog toga je potreban konsenzus i na ta pitanja su potrebni odgovori. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, uvek imam zadovoljstvo poslednjih dana da govorim posle gospodina Šormaza. Mislim da je sasvim u redu njegova diskusija i neki argumenti postoje, međutim, uvek se postavlja pitanje šta je alternativa. Mislim da, posmatrajući stvari tako crno-belo, možda bismo neki deo te diskusije mogli da prihvatimo. Sve ću vas podsetiti da je naš današnji put, a i ova strategija, da je presečeno kada smo 2006. godine ušli u Partnerstvo za mir. Svi znamo da tada čak ni DS nije bila deo Vlade Republike Srbije, da je tada bila manjinska vlada koju je podržavala SPS. Dakle, tada je doneta strateška odluka, jer svi znamo ako hoćemo da govorimo argumentovano, da je tada odluka o ulasku u Partnerstvo za mir bila ona tačka kada praktično pokažete jasnu volju šta je vaš krajni cilj. To je bilo 2006. godine. Svi znamo da je 2006. godine svima nama bilo poznato šta će se desiti sa Kosovom, bilo je samo pitanje kakva će strategija biti primenjena: da li će uspeti da se dobije većina u Savetu bezbednosti, pa da se tu proglasi nezavisnost Kosova, pošto zbog protivljenja Rusije i Kine ta većina nije pridobijena, dobila se druga strategija. Takođe, svi smo znali, gospodine Šormaz, 2006. godine, da će oni proglasiti nezavisnost i svi smo znali da će Amerika biti jedna od prvih država, ako ne i prva, koja će tu nezavisnost priznati. Prema tome, sa svim tim saznanjima, vrlo čvrsto tvrdim da smo svi znali, doneli smo odluku o ulasku u Partnerstvo za mir i tada smo ušli u Partnerstvo za mir, takođe, na mala vrata pogurani od strane SAD. Ne možemo u roku od dve ili tri godine da kažemo da neke činjenice ili argumente nismo znali kada smo donosili odluke, verujući tada, verujem da je to tada bila dobra odluka i ubeđen sam da smo odmah posle 2000. godine ušli u Partnerstvo za mir, pa u NATO, da bismo neke šanse, kada govorimo o nekom boljem rešenju statusa Kosova, sigurno imali. Znate bolje od mene da su tada uslovi za ulazak u NATO bili mnogo manje sporni nego što su oni danas i bili su pre svega politički, a ne tehnički ili neke vojne prirode. Mislim da je dobar ovaj zakon o upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama. Dobro je da i vi to podržavate i dobro je da to zakonski regulišemo. Zaista neke države to regulišu tako što vlada donese odluku, bez učešća skupštine, ali mislim da je Srbija takva država u kojoj zaista Parlament mora da ima krajnju reč kada donosimo takvu odluku koja se tiče takvih operacija. Verujem da ćemo i poštovati sve ono što piše u ovom zakonu, da ćemo imati priliku da usvajamo te godišnje planove, da će biti manje nekih vanrednih situacija kada će se to angažovanje vršiti van godišnjih planova, ali u svakom slučaju imamo Skupštinu, imamo Odbor za bezbednost, imamo javnost, medije i svi će biti uključeni u proces donošenja tih odluka. Mislim da je dobro da imamo zakon. Zaista je on dobar i on jasno po svim tačkama i članovima reguliše na koji način mi možemo da donesemo takvu odluku. Na taj način opet otvaramo jedan spoljnopolitički kapacitet. Ne bih se sada osvrtao na tu vašu konkretnu priču o Avganistanu i da li treba tamo da učestvujemo ili ne treba, verovatno ne treba. Znate, ali kada ste deo jednog zajedničkog društva i organizacije, sve to ima koristi i nedostatke. Ako pomognete partneru na jednom polju vojno, možete očekivati uzvratnu podršku politički i ekonomski. Tako svet funkcioniše. Irska možda može da opstane kao ostrvo, ali Srbija ne može. To je moje duboko uverenje, zato ćemo mi da glasamo za ovaj zakon. Što se tiče ovih manje spornih zakona, a to su odbrana, civilno služenje, smatram da će to skoro svi podržati. Tu su otklonjene neke nejasnoće. Što se tiče civilnog služenja pretpostavljam da je ideja da se ta oblast uredi i naravno to svi podržavamo i da će to ostati kao mogućnost za svakoga ko želi na taj način da služi vojni rok. Ipak je potrebno da imamo jasna pravila, jer smo i sami bili svedoci mnogih slučajeva gde se to civilno služenje vojnog roka pretvaralo u neku farsu, da to praktično nije imalo nikakvog smisla, dakle, ili će ono postojati i onda imati smisao ili apsolutno neće postojati, ali mi ćemo taj zakon podržati. Ovo što je najatraktivnije to je verovatno pitanje oko VBA i oko VOA. Pretpostavljam da ćemo u nekom narednom periodu taj zakon ponovo menjati. Ono što je dobro jeste da smo napravili korak napred da se napokon i te institucije otvaraju za kontrolu. Ko će biti Generalni inspektor, kako će to čovek raditi taj posao, kome će biti odgovoran – to su sve pitanja za raspravu i za argumentovanu analizu, ali je dobro da je taj proces započeo. Smatram da ne možemo da očekujemo da ni od jedne institucije da na početku da fantastične rezultate, ali uspostavljanjem Generalnog inspektora na primet, 2009. godine sigurno će dati rezultat. Ta institucija će za pet-šest godina imati svoju težinu, svoj kredibilitet i postaće organ koji će ozbiljno moći da kontroliše rad tih obaveštajnih agencija, isto tako kao što će imati svoju ulogu Unutrašnja kontrola. Bez obzira na to i baš zbog toga hoću da kažem da mi poslanici moramo i dalje da zadržimo, a i da tražimo, značajnu ulogu Odbora za bezbednost u kontroli obaveštajnih agencija i vojnih, naravno, zato što je Odbor za bezbednost Skupštine Srbije uvek, bez obzira ko je na vlasti i ko je u opoziciji, jedna višestranačka komisija koja na pravi način može da vrši civilnu kontrolu nad tim agencijama. Mi smo tokom ove godine imali dve ekskurzije, nisam imao priliku i zadovoljstvo da učestvujem u tim agencijama, ne verujem da je to nešto pomoglo. Ipak, na neki način otvorili smo vrata i pokazali da i te stvari nisu nedostižne za kontrolu. Ja ću se kao član Odbora za bezbednost zaista truditi da taj odbor dobije svoje mesto i ulogu u kontroli tih obaveštajnih institucija. Verujemo da ćemo tu imati podršku svih drugih parlamentarnih stranaka. Tako da, podržavamo ove zakone kao nesporno reformske zakone, kao dobar početak i kao priliku da se taj proces kontrole uspostavi i da započne uspostavljanje veće transparentnosti rada tih institucija, zato što smo mi politički veliku cenu plaćali, kada govorimo o Haškom tribunalu. Stalno su nam isporučivali, je li tako, izveštaje zvanične ili nezvanične – da su to institucije koje sprečavaju završetak saradnje, da se vrši opstrukcija. Da se ne vraćamo u prošlost, vi se sećate da su te institucije imale ulogu posle 2000. godine u tadašnjim sukobima između različitih lidera i stranaka. Mislim, zaista, da je ovo dobar početak. Mi ćemo zbog toga podržati zakon i kroz rad Skupštine i kroz rad Odbora za bezbednost pratićemo koliko je napredak napravljen. Naravno, uz vašu podršku i saradnju predlagaćemo sve promene koje su neophodne da se taj zakon poboljša.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, pravo na repliku.
Više puta sam pomenut i pogrešno protumačen. Na primer, ja nisam rekao da mi podržavamo ovaj zakon o učešću naših vojnika i o multinacionalnim operacijama, kako god da ih nazovete. Suprotno sam rekao – da ne glasamo! Mi podržavamo kao DSS učestvovanje u mirovnim operacijama, shodno Ustavu, pa da u Parlamentu za to glasamo, mada se slažem sa ovim što je govorio gospodin Delić. Dakle, shodno Ustavu vodićemo računa u kojim i kakvim operacijama, a nikako u okviru kontigenta NATO pakta ili bilo koje članice države NATO pakta. I reko sam koji su razlozi? Pozivati se na 2006. godinu i Partnerstvo za mir, pa, nije sporna odluka, apsolutno nije sporna, ali vaš rezon je nelogičan. Šta je krajnji cilj Rusije? Da li je krajnji cilj Rusije članstvo u NATO paktu? Ona je, takođe, članica Partnerstva za mir. Da li je to krajnji cilj Rusije? I zašto bi naš ulazak 2006. godine u program Partnerstvo za mir značio krajnji cilj – ulazak u NATO pakt. To nije tačno, nego je to partnerski odnos i saradnja sa NATO paktom. Mi ne kažemo da to ne treba da bude, mada to ne treba da postoji. Ja sada kažem svoje lično mišljenje. To je jedini vojni savez u svetu. Ja smatram da bi svet bio srećniji da nema nijednog vojnog saveza, nego da se poštuje međunarodno pravo i da nema ni jednog jedinog vojnog saveza. To je nemoguće, očigledno je da određena država želi da bude policajac i da se pita za sve u svetu. A kada se pozivam na međunarodno pravo – pa, na to smo i računali. Možda ste vi znali 2006. godine šta će oni uraditi 2008. godine. Ja ne sporim da vi to možda niste znali. Mi to nismo! Mi smo se uzdali u međunarodno pravo. Imali smo organizovane pregovore, prvo sa Ahtisarijem – videlo se da su namešteni. Sa ''trojkom'' – videlo se da je to samo kupovina vremena, ali smo učinili sve što smo mogli tada kao država, koliko znam zajedno u kohabitaciji, predsednik Republike i Vlada, da u tim pregovorima uradimo ono što je međunarodno pravo. Siledžije to nisu htele! Uradili su suprotno. To je jedina moguća i normalna reč. Šta sada – mi sada treba da se pomirimo sa tim?! Takođe, jedna od velikih zabluda je – ako uđemo u NATO pakt, to sam juče čuo od jednog kolege, da ćemo se lakše vratiti na Kosovo. Majke ti! Jedan od prvih uslova će biti da priznamo nezavisnost Kosova, čak i ako nas budu pozvali da uđemo u NATO pakt. Dakle, to će biti jedan od prvih uslova, a doći će kao uslov, ako vam nije dovoljno ovo oko vizne liberalizacije, i za ulazak u EU. Onda ćemo da vidimo da li Evropa nema alternativu?! Ujedno, nikada nećemo da priznamo Kosovo i nećemo da uđemo u EU, ako to bude uslov! To je politika koju vi podržavate i to je ono što se govori. Znači, u Avganistanu, a to je žalosno što ste rekli, i time ću završiti... (PREDSEDAVAJUĆA: Tri minuta.) Evo, samo jednu rečenicu i time ću završiti. Ako mi učestvujemo sa Vojskom u kontigentu NATO pakta, kao članica NATO pakta, recimo, u Avganistanu – jeste da to nije dobro, ali ćemo na drugoj strani imati ekonomske beneficije. Šta je onda Vojska Srbije – plaćenička vojska?! Ne može da se ima takav odnos. Šaljemo naše vojnike da ginu u Avganistan, a ovamo ćemo to da naplatimo od Amerikanaca za budžet Srbije – to je neozbiljno!
Pravo na repliku ima poslanik Vlajko Senić. Izvolite.
Šta god vi kažete, neću da kažem da je neozbiljno i neodgovorno i poštujem sve vaše argumente, ali upravo se tu sukobljavaju dve koncepcije. To što se desilo 2008. godine, desilo se, tvrdim vam da smo svi to znali 2006. godine, ali nije važno. Možda je sada neko zaboravio da je znao. Hoću da kažem šta je naša alternativa. Ako je 2008. godine proglašena nezavisnost, da li mi tim vašim planom i vašom strategijom, šta činimo, da li dobijamo veći broj zemalja koje će nam pomoći da vratimo Kosovo i Metohiju? Da li imate plan da vojno intervenišemo da vratimo Kosovo i Metohiju u sastav Srbije? Koji je to vojni savez van NATO pakta kom Srbija treba ili može da se priključi da bi eventualno ostvarila svoje interese? Ovde govorim isključivo o ostvarivanju interesa Srbije kroz učešće, na primer, u tim multinacionalnim operacijama. Vi dobro znate da ta nezavisnost Kosova nije zbog Koštunice ili Đinđića ili ne znam koga, to je proces koji je trajao 30 ili 40 godina i svoje ishodište je doživeo 2008. godine kada su oni to učinili. Šta mi možemo da radimo? Da se začaurimo i da čekamo narednih 50 godina da proradi međunarodno pravo? Međunarodno pravo tu očigledno nije radilo, kao što nije radilo ni na primeru Abhazije, gde je Rusija prekršila međunarodno pravo kada je bilo njima u interesu. Velike sile mogu da gaze međunarodno pravo, kada se pozivaju na međunarodno pravo, kada je to njima u interesu. Šta Srbija tu može da uradi? Da li vi imate neki plan? U redu, ako imate plan, to ću da podržim. Ali ne vidim da možemo da popravimo naš status bez saradnje sa onima koji su, kako vi kažete, prekršili međunarodno pravo. Žao mi je što smo mi žrtva kršenja međunarodnog prava i žao mi je što mi nismo bili ti partneri koji su možda zajedno sa njima kršili međunarodno pravo. I, pravo da vam kažem, za interes Srbije pre bih pristao da budem partner nekom i da kršim međunarodno pravo, nego da ovako virtuelno branimo međunarodno pravo i kao rezultat toga imamo izgubljeno Kosovo, imamo izolaciju Srbije i nemamo nikakvu perspektivu. To je rezultat 30 ili 40 godina procesa. Ne mogu naredne generacije da čekaju pet decenija da se neko u svetu seti i da vidi da li primenjuje ili ne primenjuje međunarodno pravo. Uostalom, mi smo kroz našu diplomatsku akciju pokušali (kako se zagrcnem od tog međunarodnog prava) i pokušaćemo da iskoristimo ponovo institut međunarodnog prava. Nisam neki veliki optimista, ali smo pokušali. Pravo je jedno, a realan život je drugo. Zbog toga podržavamo ovaj zakon. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Nećemo ništa lično, ne želim da mi bude žao. Nema tu da mi bude žao, borba mora da se nastavi. Naravno da mi imamo strategiju, naravno da imamo plan, to je sve rađeno, to je sve napušteno i zbog toga su raspisani izbori prošle godine. Da imamo konsenzus, kao što ga nemamo, a ovde govorite šta ćemo da radimo, a glasaćete za Strategiju nacionalne bezbednosti u kojoj piše šta je jedna od mera, čitao sam vam dva-tri puta za ova dva dana, i na šta sve ima pravo država Srbija. Nemojte sada kao kolege iz DS da vam kažem, pitajte gospodu u uniformama da vam objasne šta piše u Strategiji. Nismo to mi napisali. To ste vi doneli u Skupštinu i vi ćete za to glasati. Nema tu šta da pričamo o tome da li nam je žao ili nije. Međunarodno pravo je važeće još uvek i moramo za to da se borimo. Mi smo rekli da treba tužiti države koje su priznale, vi ste se odlučili da tražite mišljenje suda. Eto, u tome je razlika. Ako neko govori šta bismo radili, mi govorimo. Šta znači trčanje i onda izjava ministra inostranih poslova, otprilike, u ovom trenutku se na još 30 novih država vrši pritisak da se prizna nezavisnost Kosova. Je li imaš informaciju, ministre, kakva je to izjava za javnost? Znate li šta bi uradio naš ministar inostranih poslova? Naš ministar inostranih poslova bi rekao – na 30 država vrši vašingtonska administracija pritisak, kao što zna i ministar inostranih poslova da Vašington vrši pritisak. To je odgovoran odnos prema narodu. To je odgovoran odnos prema građanima. Dokle, obmane? Dokle zamajavanja? Dokle mislite da ćete marketingom da postižete stvari?! Izmišljate razne sukobe, magovi, o kojima priča gospodin Velimir Ilić, a narod – sto hiljada otpuštenih, ništa od akcija koje ste obećali. Kada pričamo o strategijama, pa, mi smo učestvovali u donošenju tog zakona, ponosimo se time, odličan, pravedan zakon, obesmišljen akcijama Mlađana Dinkića i obećanjima od hiljadu evra po akcijama. Mi to nikada nismo rekli kao izvršna vlast. Nikada to ljudima nismo obećali, ali smo dali mogućnost da se pravedno raspodeli. E, tako se radi. Mi smatramo da se tako radi. Treba jasno reći, ako je Vašington taj koji na 30 država u ovom trenutku vrši pritisak, a to je rekao i ministar inostranih poslova, recimo, države Bangladeš, sa kojom ne znam da li imamo ijedan dinar razmene u ekonomskom odnosima, a rekao je da se na njega vrši pritisak, ako se tu to dešava, zašto to ne reći? Ako to radi Vašington, a to je okosnica NATO pakta, šta ćemo mi tu? Mi opet kažemo, ne – članstvu, a ne kažemo – ne saradnji. Nemojte stalno da mešamo ta dva termina.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, pošto u elektronskom sistemu nema prijavljenih? (Ne.) Podsećam narodne poslanike da, u tom slučaju, prelazimo na raspravu u načelu, a po prijavama za reč. Obaveštavam vas da su saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč, u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: LDP, SPS-JS, NS, ZES, DSS, Napred Srbijo i SRS. Prvi prijavljeni po redosledu prijava narodnih poslanika je narodni poslanik Saša Dujović, a posle njega narodna poslanica Aleksandra Janković. Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, poštovani ministre, set ponuđenih predloga zakona iz ove oblasti ima za cilj da unapredi i uredi oblast koja se odnosi na Vojsku Srbije, odbranu Republike Srbije, vojnu, radnu i materijalnu obavezu, civilnu službu i upotrebu Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama van Republike Srbije. Posle ratova koji su vođeni na prostorima bivše Jugoslavije, ova oblast je ostala krajnje neuređena ili sa zakonskim rešenjima, najblaže rečeno, u pokušaju. Posle usvajanja predloženih zakona verujemo da će se pre svega pripadnicima Vojske Srbije, ali i oružanim snagama olakšati zadatak koji imaju ispred sebe, a to je pre svega zaštita građana, imovine, ukratko zaštita državnosti Republike Srbije na celoj svojoj ustavno definisanoj teritoriji. Kroz istoriju stvarane svetle tradicije srpske vojske nameće se obaveza svima nama da i u današnjosti učinimo sve kako bismo omogućili profesionalizaciju Vojske Srbije, a u svrhu zaštite, pre svega, suvereniteta Republike Srbije. Predlog zakona o odbrani je po opštem mišljenju kvalitetno pripremljen. Posebno je za pohvalu deo koji predviđa saradnju sa nevladinim sektorom u svrhu sprovođenja projekata koji afirmišu i imaju za cilj poboljšanje odbrambene gotovosti oružanih snaga Srbije. Posle ratnih sukoba koji su se odigrali na prostorima bivše Jugoslavije, kao posledicu imamo veliki broj učesnika ratnih veterana okupljenim u raznim organizacijama, a koji mogu biti kvalitetan partner državnim institucijama u sprovođenju Zakona o odbrani Republike Srbije. Predlog zakona o Vojsci Srbije izazvao je veliku polemiku u javnosti, posebno kod korisnika vojnih penzija i socijalno zdravstvenog osiguranja vojnih osiguranika. Kontradiktorne izjave u javnosti stvorile su sliku da bi moglo doći do redukovanja stečenih prava kod ovih korisnika i njihovo stavljanje u jedan neravnopravan položaj. Problem je složen i sveobuhvatan, ali ne bi bio on toliko velik da nisu u pitanju živi ljudi, njihova socijalna sigurnost, zdravlje i egzistencija. Radi se o sudbini stotine hiljade građana Srbije čija su ostvarena prava iz oblasti socijalnog prava vojnih osiguranika, u većoj ili manjoj meri, dovedena u pitanje. Postavlja se još jedno ozbiljno pitanje, a to je način na koji predlagač definiše rešenje vojnih penzija. Smatram da je neophodno razmisliti o načinu usklađivanja istih, jer ponuđeno rešenje nije dobro, vojne penzije po mom mišljenju treba da prate rast plata u Vojsci i to bi bilo krajnje prirodno. Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi dobro je urađen. Celovito reguliše predmetnu materiju i državi daje odrešene ruke da koristi ljudske i materijalne resurse za odbranu zemlje. Uz navedene dobre strane Predloga ovoga zakona, ostaće nejasnoća i to šta je profesionalizacija Vojske i drugih oružanih snaga i bezbednosti, ako je odbrana opšte pravo i obaveza, ako svi građani Srbije podležu opštoj vojnoj obavezi. Verujem da je predlagač predvideo kroz podzakonske akte zaštitu građana od moguće zloupotrebe tih prava, koje se inače mogu široko sagledavati i primenjivati. Predlog zakona o civilnoj službi pored pristojno uređene zakonske regulative koju reguliše nameće i dilemu da li je ova problematika mogla biti i deo Zakona o odbrani, a ne poseban zakon. Predlog zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Srbije detaljno reguliše način učešća oružanih snaga van granica Republike Srbije. Potrebno je voditi računa o načinu odlučivanja za slanje pripadnika oružanih snaga u misije, pre svega mirovne, ali i humanitarne. Jer oružane snage Republike Srbije čine više faktora, a Ustav Srbije obavezuje donošenje skupštinskih odluka o slanju pripadnika samo jednog od faktora, a to je Vojska Srbije. Na kraju svega iznetog, naglašavam da su zakonski predlozi koji su predmet razmatranja i rasprave po ovoj tački prihvatljivi za Pokret veterana. Poslanički klub SPS-JS će u danu za glasanje će glasati za navedene predloge. Hvala. [[Aplauz.]]
Poštovani narodni poslanici, ovim završavamo rad u prepodnevnom delu sednice. Određujem pauzu i rad nastavljamo u 15.00 časova po redosledu narodnih poslanika. Prema prijavama za reč prva na redu, za dobijanje reči, u popodnevnom delu je narodna poslanica Aleksandra Janković, a posle nje narodni poslanik Vlatko Ratković. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik gospođa Aleksandra Janković.
Ovo je tek drugi dan Redovnog jesenjeg zasedanja. U Skupštini gotovo da nema poslanika vladajuće stranke, kao iz one pesme "List se žuti, već je po drveću, dole već je pad". Ovo sa ''padom'' mi se najviše sviđa. ''Žuto'' jeste aut, uprkos kompletnoj medijskoj cenzuri u Kabinetu bivšeg ministra odbrane, gde kao dragstor radi marketinški tim ''Idola'', pa tamo ne može da prođe ni "k" od ''Kurira'', u NIN-u se napravi haos zbog priča o antiraketnom štitu, a na televizijama koje smo nekada oslobađali stalno isti lobisti, po "sarma" principu – red geja, red NATO-a, a sve je preliveno ''žutim''. Još bih i razumela poslanice vladajuće većine, da učešće u setu ovih zakona o vojsci i bezbednosti zamene pečenjem paprika, ljuštenjem istih i pravljenjem zimnice. Razumela bih i njihove muške kolege, koji moraju da razmotre detalje pregovora sa današnjim specijalnim stranim gostom – Euleksom. Kada već sarađuju na priznavanju takozvane nezavisnosti Kosova, onda, ljudi, moraju bar da materijalizuju tu saradnju. Sve bih to razumela da nije reč o plaćenim narodnim predstavnicima, koji, ako već nisu zainteresovani za nacionalna i državotvorna pitanja, bar mogu da glume ozbiljnost i daju značaj na ovako važnom pitanju, kroz elementarno prisustvo tela, ako im duh već ''vrluda''. Ovako, ministar odbrane je na Pešteru, sad, koliko vidim, nema ni ministra trgovine i usluga, zanimljivo, može se očekivati da je verovatno i predsednik te ''žute'' stranke negde opet na nekoj Karpatskoj turneji; obilazi zamkove grofa Drakule, jer kada god nešto zagusti, on je tamo. Svakako, nažalost, kompetentan ministar opšte prakse nije tu, tako da ne mogu da postavim neka pitanja koja bi spadala u njegov resor, a to je na primer – šta se događa sa ovim dugom Iraka, koji nam duguje više od milijardu i 200 miliona dolara? Ali, dobro, o tom potom, kada bude došlo do trgovine i usluga, verovatno će se pojaviti ministar "Šunatovac", pa ću onda njemu postaviti to pitanje. Čak, više nije ni pitanje čime Srbija trguje – južnom pokrajinom, u najavi severnom pokrajinom, a onda, kako NATO kaže. Jedan principijelni čovek koji je dosledno vodio državotvornu politiku, čiji je rezultat Ustav, na koji se i vi, gospodo i gospođe, iz "semafor koalicije" pozivate, vratio je mandat narodu, jer nije pristajao da bude trgovac i nije pristajao da bude uslužitelj. Stoga, on ima i moralno pravo da na izborima koji su, ipak, jedini izlaz za Srbiju, napravi novi dogovor sa narodom. Seća se narod ovih meseci i Vojislava Koštunice i Velimira Ilića. Seti se, onda, kada na našem grbu, grbu ove praktično partijske države, umesto čuvena četiri "S", stoje četiri "O": ojađena, obmanuta, opustošena i osiromašena Srbija. Naravno, "dragstor marketing" bivšeg ministra odbrane, odmah je odreagovao, pa je na dnevni red Prvog redovnog zasedanja stavio bezbednost, vojsku, odbranu itd. Doduše, po starom principu koji postoji samo u Skupštini Srbije i u reklamama za "nes kafu – tri u jedan", u našem slučaju "šest u jedan", što je naravno bolje nego "petnaest u jedan", što je bilo sa poljoprivredom. Isti oni koji su napravili prvu NATO državu na teritoriji Evrope sa glavnim gradom Bonstilom, koja uskoro naravno dobija i štit, imaju za cilj reviziju Dejtonskog sporazuma i razbijanje Republike Srpske. Na delu je naravno ''Bajdenova osmorka'', sastanak u Butmiru treba da dovede do promene Ustava BiH, što bi omogućilo ulazak u NATO. U situaciji u kojoj postoji namera Vlade Republike Srpske da raspiše referendum o ulasku u NATO, svaka država koja ima ozbiljnu bezbednosnu strategiju i cilj ostvarivanja nacionalnih interesa, ne samo da bi podržala referendum o NATO-u u Republici Srpskoj, već bi ga raspisali i ovde u Srbiji. Međutim, kod nas "žuto" i dalje razbija Srbiju, dogovarajući se o "NATO šlihtanju", iza leđa sopstvenog naroda. Znate šta, možda sam ja plavuša, možda žene ne treba da se mešaju u vojnobezbednosna pitanja, ali krajnje su upadljive omaške i na planu forme i na planu sadržaja u nizu ovih zakona. Regularno se izostavlja termin NATO agresija, a u formalnom, pa i terminološkom smislu, uvode se direktni prevodi američkih pojmova. Svaki đak zna da prepisivanje mora da bude na brzinu, pa se uvek potkradu omaške. Ali, ako je ta omaška, na primer – upotreba vojske i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Srbije, onda ona nije ni nesvesna ni slučajna. Uostalom, NATO agresija na našu zemlju predstavlja dobar primer takve multinacionalne operacije. U članu 2. ovog zakona o upotrebi Vojske u multinacionalnim operacijama kaže se da je reč o operacijama očuvanja, održavanja i izgradnje mira u svetu, odnosno uspostavljanje mira. Izgradnja mira u svetu nije definisana na pravi način, već po američkom modelu. Američki model po definiciji podrazumeva da se više ne koristi termin "rat", već "borba za mir". Ratni sukob je ''intervencija uspostavljanja mira''. "Milosrdnog anđela" mi smo već iskusili, a o humanitarnom karakteru tih multinacionalnih operacija, gospodo, pričajte roditeljima Milice Rakić, koja je, nažalost, postala zbirno ime svih naših žrtava agresije, koja se po vama nije dogodila, već je bilo samo intervencija sa koleteralnim štetama. Probajte sa tom retorikom ispred Instituta za onkologiju, gde su vam i neposredne i odložene žrtve, ili kako vi to već prihvatate da zovete, kolateralne štete dejstva municije sa osiromašenim uranijumom. Znate, Srbija treba da učestvuje samo u mirovnim misijama za očuvanje mira sa mandatom u UN, a po odluci ove skupštine. Moram da primetim da, pored odsustva poslanika vladajuće većine, oni retki koji su prisutni, prilično su sa gnušenjem, izrazom narcističkog prezira, govorili o vojnoj neutralnosti Srbije. Znate, Rezoluciju o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije donela je Narodna skupštine, vrhovno zakonodavno telo, 26. decembra 2007. godine. Meni je jako žao što vi morate da se izvinjavate stranim mentorima i onima sa kojima pregovarate, kako da završite ovaj protokol o saradnji i saučestvovanju u priznavanju takozvane nezavisne države Kosovo, ali, ova rezolucija je izraz volje naroda i ove Narodne skupštine. Posebno njena tačka 6, na koju ću vas podsetiti upravo u kontekstu razgovora o takozvanim multinacionalnim operacijama. Zbog ukupne uloge NATO pakta od protivpravnog bombardovanja Srbije 1999. godine, bez odluke Saveta bezbednosti, do Aneksa 11, odbačenog Ahtisarijevog plana, da li ste ga vi "žuti" zaista odbacili, u kome se određuje da je NATO konačan organ vlasti u nezavisnom Kosovu, Narodna skupština Republike Srbije donosi Odluku o proglašenju vojne neutralnosti Republike Srbije u odnosu na postojeće vojne saveze, do eventualnog raspisivanja referenduma, kojim bi se donela konačna odluka o tom pitanju. Kada je reč o vojnoj neutralnosti i o ciljevima spoljnopolitičke strategije i bezbednosti, ako smo mi strateški partner EU, zašto se našoj zemlji pravnim nasiljem otima deo teritorije? Ako smo strateški partner SAD, zašto se oni svakodnevno pojavljuju kao mentor takozvane nezavisne države Kosovo? I, sad nešto, pred posetu predsednika Medvedeva Srbiji, pitanje opet za vas, gospodo, koji ste u vrhu ove partijske države, može li Srbija zaista uveriti Rusiju u iskreno strateško partnerstvo, bez saglasnosti u oblasti ljudskih sloboda? U pogledu nacionalnih organizacija, Srbija se u odnosu na Rusiju ponaša sasvim suprotno. Dok su u Moskvi i Rusiji ''parade srama'' zabranjene u narednih sto godina, kod nas se upućuju pred Palatu "Srbija". Dok se u Rusiji podstiče rad nacionalnih organizacija, u Srbiji se zabranjuju. Dok se u Rusiji zabranjuje rad nevladinog sektora koji razara društvo iznutra, unižava tradicionalne verske i nacionalne vrednosti, u Srbiji se taj sektor finansira iz budžeta i medijski propagira. U Srbiji nijedna nacionalna organizacija, računajući i zavičajna udruženja, poput Udruženja Srba iz BiH, koje se bavi izdavaštvom, prosvetnim izdavačkim radom, ne dobija ni dinara državne pomoći, istovremeno sav ostali nevladin sektor dobija po četiri miliona evra godišnje. I najzad, da li se u Rusiji dopušta napad nevladinog sektora na Rusku pravoslavnu crkvu, u toj meri u kojoj se to dopušta u Srbiji, gde se zahteva zatvaranje i osuda crkvenih velikodostojnika koji se ne slažu sa paradiranjem ''Sodome i Gomore'', gde se izruguje i karikira ličnost Njegove svetosti patrijarha Pavla. Pitanje jeste možda malo otišlo u širinu, ali jeste pitanje nacionalne bezbednosti, pitanje ostvarivanja nacionalnih interesa. Što se tiče ove prepisivačke škole i američkog modela, da li mi, gospodo, možete objasniti zašto se u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojsci termin "student" zamenjuje terminom "kadet". (Predsednik: Vreme. Privedite kraju, molim vas.) Završavam. Ako mi kažete da i u ruskoj vojsci postoje kadeti, reći ću vam - ne, u srpskoj vojnoj tradiciji postoji dobra srpska reč koja se zove "pitomac" i koliko znam, od osnivanja naše akademije, sa ovim prekidima usled ratova, od 1837. godine, uvek je postojala reč "pitomac". Ostavite kadete na Vest Pointu. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Da vas obavestim da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova. Po našoj proceni, to će biti dosta kratko vreme, 30-40 minuta, a do završetka tačke dnevnog reda, u skladu sa članom 85. stav 2. Poslovnika. Obezbedili smo i da TV prenos teče u trajanju od nekih pola sata. Ako budemo radili više od toga, to će onda biti u odloženom prenosu. Gospodine Ratkoviću, izvolite.
Gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, predstavnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo poslanici, svakako da se pred Republiku Srbiju, a time i ovaj visoki dom, postavlja jedan imperativ koji moramo da rešimo na ovom zasedanju, a taj imperativ znači početak jednog normativnog okvira za određene oblasti, oblasti odbrane i Vojske, a istovremeno i proces završenja započetih reformi i iznad svega profesionalizaciju Vojske Srbije. Set zakona koji se nalazi pred nama predstavlja ne samo jedan normativni i formalno-pravni okvir koji daje pravna rešenja za efikasnije izvršavanje misija i zadataka Vojske Srbije, on istovremeno ima i svoju međunarodnu i diplomatsku dimenziju koja podrazumeva angažovanje profesionalnih vojnih lica i angažovanje naših odbrambenih kapaciteta u regionalnim i međunarodnim inicijativama. Hteo bih da kažem da kvalitet predloženih dokumenata proizilazi iz činjenice da je transparentnost prilikom izrade nacrta ovih dokumenata bila kao nikada do sada u ovom sektoru, dakle, svi zainteresovani subjekti u društvu, ne mislim samo na vojna lica, mislim i na sadašnje i na buduće regrute, njihove roditelje, na sve one koji su direktno ili indirektno vezani za sistem odbrane, bio je više nego izražen. Dakle, ta transparentnost omogućila je da se dođe do kvalitetnih rešenja, da se Ustavom propisana načela kroz ove zakone i konkretizuju. Predloženi zakon o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i zakon o civilnoj službi obezbeđuje efikasno funkcionisanje vojne, radne i materijalne obaveze. Želim posebno da naglasim institut civilne službe, odnosno regulisanje civilne službe, urađene u skladu sa Ustavom, u skladu sa standardima razvijenih evropskih zemalja. Takođe, institut prigovora savesti je dosledno i doslovno razrađen. On je, takođe, ako uzmemo komparativna iskustva pojedinih zemalja, možda čak i napredniji u odnosu na neke države zapadnih demokratija. Zakon o civilnoj službi, koji takođe imamo u okviru razmatranja ovog seta zakona, obezbeđuje ostvarivanje prigovora savesti regrutu i pripadniku rezervnog sastava. Podsetiću da se civilna služba, prema predloženim rešenjima, izvršava od devetnaeste do dvadeset sedme godine života, u izuzetnim slučajevima do tidesete godine. Određivanje civilnih službi i upućivanje u civilnu službu vrši se u saradnji sa nadležnim republičkim organima, ali i organima lokalne samouprave. Utvrđuju se prava i obaveze lica u civilnoj službi i ustanova u kojima se vrši ta civilna služba i uvodi se obuka lica u civilnoj službi za poslove civilne zaštite. Ovo su funkcionalna rešenja, ali su istovremeno i demokratska rešenja koja omogućavaju i transparentnost ovih zakona i veće učešće i kontrolu civilnih struktura. Ono što je posebno izazvalo pažnju i stručne i šire javnosti, svakako je ovaj zakon o upotrebi Vojske i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Podsetiću da se misija Vojske Srbije ne konzumira i ne sprovodi samo u pogledu odbrane zemlje i pružanju zaštite stanovništvu u bezbednosnim rizicima, ona se obezbeđuje i u učešću naše Vojske u multinacionalnim operacijama, bile one regionalnog ili šireg značaja i karaktera. Ove operacije ne samo da su multinacionalnog značaja, one su i multidisciplinarnog značaja i uključuju ne samo pripadnike Vojske Srbije, one uključuju i pripadnike sastava MUP Republike Srbije i drugih organa. Čitav set ovih zakona trasira jedan put koji je definisan u našem strateškom opredeljenju ka evropskim integracijama, s jedne strane, a sa druge strane, on je normativni okvir za stvaranje jedne profesionalne, efikasne i jeftinije vojske, što je, takođe, važno, jeftinije u smislu angažovanja materijalnih i ljudskih resursa. Poseban aspekt koji ne smemo zaobići jeste civilna i uopšte demokratska kontrola vojnih institucija kakvu do sada nismo imali. Zato sa punim pravom i osnovano mogu da kažem da su ovi zakoni ne samo sistemskog karaktera, oni predstavljaju u određenom smislu jedan revolucionarni korak u normativnom regulisanju ove oblasti. Zakon o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji izazvao je dosta polemike u javnosti. Moram da podsetim da su u javnim raspravama, pre izrade Nacrta ovog zakona i pre upućivanja Predloga u ovaj dom, učestvovali i predstavnici civilnog sektora, udruženja građana, svih onih zainteresovanih subjekata. Jednostavno, potrebno je da naglasimo da se ovaj aspekt, s jedne strane, mora demistifikovati. VOA i VBA moraju se staviti jasno u institucionalne okvire i ovaj zakon upravo to i čini. Dakle, on decidno i striktnopropisuje ovlašćenja VOA i VBA. Njihove aktivnosti su prvenstveno preventivnog karaktera, usmerene na sprečavanje nastupanja rizika i bezbednosnih pretnji i na jedan izuzetno kvalitetan način ovaj zakon pravi balans i ravnotežu, s jedne strane, između potrebe za jednom funkcionalnom vojnoobaveštajnom i vojnobezbednosnom službom i, s druge strane, zaštite korpusa ljudskih prava. Mislim da ovo poslednje što sam rekao treba posebno analizirati. U svakom slučaju, građanin koji smatra da je njegovo pravo povređeno pojedinim postupcima ili delovanjem službi u svakom slučaju ima pravo da angažuje mehanizme za sudsku i svaku drugu zaštitu. Zadovoljan sam što i predstavnici pojedinih opozicionih partija najavljuju podršku određenim zakonskim rešenjima, ne svim, ali pojedinim zakonima koji se nalaze danas pred nama. Želim da pozovem sve poslanike da glasaju za ove zakone, kao što sam pozvao i juče na usvajanje dva strateška dokumenta, Strategija o nacionalnoj bezbednosti i Strategija odbrane RS. Ovo su dokumenti lišeni politikanstva. Ovo su važni strateški dokumenti, a set zakona iz oblasti odbrane u svakom slučaju obezbeđuje da Srbija postane lider u ovom delu Evrope. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Ratkoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, pre svega dozvolite mi dve digresije. Prvo, ne mislim da je dobro da od šest vrlo važnih zakona, doduše svi su pod ingerencijom Ministarstva odbrane, raspravljamo u paketu. Zakoni iz ovog domena se ne donose svakog dana. To je valjda svima jasno. Mislim da je trebalo da se potrudimo kao Parlament da o tim zakonima raspravljamo pojedinačno. Ne bi to značilo preterano gubljenje vremena. Naprotiv, polazim od onoga što je uostalom gospodin Ratković malopre rekao da nam je u interesu, svima u ovoj skupštini, da donesemo što kvalitetnije zakone iz ove oblasti. Drugo, uz uvažavanje prisutnog ministra, mislim da je ovde ipak trebalo da sedi ministar odbrane. Neću da budem maliciozan, ali je čudno da ministar trgovine i usluga sedi umesto ministra odbrane. To priziva neke neobične asocijacije. Naravno, neću govoriti o svim zakonima. To uostalom u bilo kom suvislom izlaganju nije ni moguće. Govoriću o najgorem zakonu. To je nesumnjivo ovaj zakon o VBA i VOA. Pažljivo sam ga pročitao i imam, moram da kažem, vrlo sumorne utiske o tom zakonu. Nekako mi je utisak da taj zakon ima samo dva člana, kada sam ga dobro pročitao. Prvi član koji bi kazao da ove agencije ne potpadaju ni pod koji zakon i drugi član kada stupa na snagu. Naime, ovaj zakon u delovima koji opisuju poslove, način rada i tako dalje ovih agencija napisan je haotično, pa mislim i bojim se da je namerno napisan haotično, gde su pomešani i važni i nevažni poslovi, gde se nevažni poslovi prikazuju kao važni a važni poslovi prikazuju kao nevažni. Naprosto mislim da ga je nemoguće popraviti. Posebno ću se osvrnuti na delove za koje bi po logici stvari trebalo da bude nadležna ova skupština, a to je kontrola svih službi bezbednosti, pa i ovih. Narodna skupština, te dve reči – Narodna skupština pominju se samo na dva mesta u zakonu. Pominju se u članu 52, gde piše: ''Narodna skupština vrši nadzor nad radom VBA i VOA, u skladu sa odredbama zakona kojima se uređuju osnove uređenja službi bezbednosti Republike Srbije i ovog zakona.'' U ovom zakonu nema ništa o Narodnoj skupštini, sem što jednom godišnje Generalni inspektor izveštava nadležni organ– Narodne skupštine više nema. Dalje, uvodi se funkcija Generalnog inspektora. To je jako dobro kao ideja. Pazite, kakve on uslove mora da zadovoljava – mora devet godina da radi u toj službi. Očekujete da neko ko je u službi devet godina, ne od juče nego devet godina, dakle, sastavni deo te službe, uz uvažavanje karaktera te službe, za koji svi znamo kakav mora da bude, treba da bude Generalni inspektor te iste službe. Kako mislite da može to da obavlja? Dalje, taj isti Generalni inspektor, kaže se u članu 54, odgovoran je za rad ministru odbrane. Šta će mu onda Generalni inspektor? Ministar odbrane je sam po sebi odgovoran za rad svih službi iz ovog domena, pa i ovih. Za svoj rad Generalni inspektor bi morao da bude odgovoran Skupštini. Ovde fali bar pet članova koji bi detaljno opisali kako Skupština treba detaljno da vrši civilnu kontrolu ovih službi. Gospodo, pravite službe kakve su možda bile primerene 1946. godine, ali vas podsećam da je sada 2009. godina. Puna su nam usta Evrope. Ovaj zakon nema ''e'' od Evrope. Nisam za to, odnosno, bolje rečeno, jesam za to da imamo jako dobre ove službe, one su jako važne službe za svaku državu, pa i za našu, ali prvo one moraju da budu precizno definisane, da se zna precizno šta smeju a šta ne smeju, iz ovog zakona to ne sledi. Zatim i da postoje poluge kako se one kontrolišu, ali ne tako što će neko ko je devet godina bio član te službe da kontroliše tu službu. To je nemoguće. Izvinite, to je nemoguće! To može tako što će to biti lice koje će biti odgovorno Skupštini i što će pored tog lica postojati neki mehanizmi kako će Skupština vršiti civilnu kontrolu tih službi. Da se vratim na početak, ne samo da govorimo, čak, o šest zakona iz domena Vojske u jednom paketu, nego su tu stvarno pomešane i ''babe i žabe''. Imate neke predloge zakona koji su pristojni, a imate i ovo čudo od zakona koje ste predložili i molim vas da to povučete. Doduše, sumnjam da to može uraditi gospodin ministar trgovine i usluga, ali ovo što je predloženo ništa ne valja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, gospodin Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije i resorno Ministarstvo odbrane su predložili Skupštini Republike Srbije Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani. Zakon o odbrani je jedan od najznačajnijih zakona i kao što smo rekli u toku rasprave Poslanički klub SPS-JS smatra da predložene izmene i dopune Zakona svakako treba usvojiti. U dopunama Zakona su preciznije definisani nazivi određenih oblasti, detaljnije se propisuju pojedina prava i obaveze ministra odbrane i samog Ministarstva. Jedina, možda, eventualna primedba bila bi da ministar odbrane ima u neku ruku velika ovlašćenja, a odgovornost nije baš, čini nam se, najbolje definisana. Zbog predstojećih reformi, ove dopune svakako treba usvojiti, uz razmatranje određenih sugestija, uz razmatranje određenih predloga putem amandmanskih rešenja, a sve u cilju kako bismo dobili kvalitetnije zakonsko rešenje. Recimo, u članu 24. se predviđa obavezna bezbednosna provera za lica koja obavljaju poslove planiranja i rukovanja planovima odbrane i poslovima značajnim za odbranu, što je osnovni preduslov za funkcionisanje sistema odbrane. Dobro je što je regulisana oblast upotrebe vojnih uniformi i obeležja, ali čini mi se, problem je što imamo puno uniformi koje nisu u upotrebi, a neznatno se razlikuju od važećih. Mislimo da izmene i dopune Zakona o odbrani neće uticati na visinu budžeta, odnosno neće bitnije menjati budžet Republike Srbije. U izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije jasnije se vidi direktna namena Ministarstva odbrane da uozbilji odnose unutar Vojske Srbije, pre svega, uvođenjem vojnopolicijskog inspektora u sistem odbrane, smanjuje se korupcija i zloupotreba u službi. Postavljanje vojnopolicijskog inspektora, o čemu govori član 53a, možda bi mogao na jedan određen način i amandmanski da se popravi, recimo, u kontekstu unutrašnje kontrole rada Vojne policije u pogledu zakonitosti primene vojnopolicijskih ovlašćenja vrši organizaciona jedinica koja se organizuje u sastavu Inspektorata odbrane narodne odbrane, uz obrazloženje da se na ovaj način izbegava mogućnost da onaj ko je predložio lice ima uticaj na njega, jer mu je potčinjen i u njegovom je sastavu, iako formalno izveštava ministra odbrane. Takođe, smatram da, kada je reč o članu 53b, na jedan određen način možemo popraviti ovaj zakonski predlog ako, recimo, na kraju člana dodamo – na osnovu prikupljenih dokaza izveštava nadležno tužilaštvo o prekoračenim ovlašćenjima, ukoliko se uvidom u činjenično stanje dokazima ustanovi da nisu preduzete sve potrebne radnje u pretkrivičnom postupku od strane organa Vojne policije, inicira preko nadležnog tužilaštva preduzimanje potrebnih radnji. O amandmanskim rešenjima govorićemo u raspravi o pojedinostima. Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi vrlo korektno i profesionalno, rekao bih, rešava nedoumice sa kojima su se susretali nadležni organi Ministarstva odbrane i vojnih odseka u lokalnim samoupravama, iskustva iz 1999. godine ukazuju da je bilo dosta propusta u zakonu. Rešena su pitanja ko i kako odlazi u Vojsku Srbije, a ko na civilno služenje, odnosno u civilnu službu, a posebno u delu o radnoj i materijalnoj obavezi. Kaznene mere za prekršioce ovog zakona su adekvatne, samo treba da budu sprovedene do kraja i bez izuzetaka. Zakon treba vremenom dograđivati, a što je i predviđeno donošenjem propisa koji će bliže definisati pojedine oblasti i pojedine delove zakona. Član 66. Predloga zakona trebalo bi možda preciznije definisati u delu služenja u Vojsci Srbije lica sa dvojnim državljanstvom. Neke zemlje u okruženju nemaju obavezu služenja vojske, a licima sa dvojnim državljanstvom izdaju potvrdu da su regulisali vojnu obavezu. Član 54. ovog zakona predviđa aktivnu rezervu kao odlično rešenje ako Vojska Srbije bude profesionalizovana. Zakon o civilnoj službi precizira način odlaska u civilnu službu, prava lica koja odlaze na služenje civilne službe i obaveze privrednih društava i institucija prema licima koja su na odsluženju. Prema ovom zakonu, čini mi se da na određeni način nije razjašnjen pojam „prigovor savesti“, ali suštinski to u ovom trenutku i nije toliko bitno. Treba zapravo sistemski regulisati u koje organizacije i privredna društva, regruti mogu odlaziti. Čišćenje ulica, naplaćivanje parkinga je ispod časti za služenje u civilu. Postoji realan problem da male opštine nemaju kapacitete da prime sve koji žele na ovaj način da regulišu vojnu obavezu. Što se tiče Predloga zakona o upotrebi Vojske i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, ovaj zakon pokušava da reši ovu oblast, mada ima slabo uporište u važećem Ustavu Republike Srbije. Mislim da bi u ovom trenutku bilo najrealnije da učešće profesionalnih vojnih lica u mirovnim operacijama ostane na bazi dobrovoljnosti, a uslovi koje nudi Ministarstvo odbrane sigurno će privući veliki broj dobrovoljaca. Zakonom je dobro regulisana ova oblast po pitanju osiguranja i zaštite naših lica u mirovnim operacijama, ali mislimo da, kada je reč o ovom zakonu, treba postići konsenzus svih relevantnih političkih činilaca. Član 24, recimo, tim licima garantuje primanja kao u Vojsci Srbije, a član 25. omogućava uvećanje plate, radnog staža i razne nadoknade, ali se ne reguliše kolika su ta primanja. Bliže uslove i način ostvarivanja prava potpisuje ministar odbrane i možda su na jedan određen način i ovo prevelike ingerencije da reguliše ovu oblast, pogotovo što ovaj zakon nalaže obavezu licima da moraju učestvovati u mirovnim operacijama. Ovaj zakon ne može biti, da tako kažem, u celosti sproveden zbog velikih finansijskih troškova, a budžet je više nego skroman za funkcionisanje Ministarstva odbrane u celini. Što se tiče Predloga zakona o VBA i VOA čini mi se da je jako profesionalno urađen i jedan je, rekao bih, pored malopređašnjih diskusija, po mom viđenju, od najboljih zakonskih predloga koje treba usvojiti na ovom zasedanju Narodne skupštine. Jedina primedba je, sa time završavam, na član 5. gde je izbačena oblast – opšte bezbedonosne mere, koje ne treba da obavlja specijalizovana agencija, kao što je bezbedonosna agencija, već je to obaveza organa komandovanja i organa vojne policije koja je do Predloga ovog zakona i radila te poslove jako profesionalno, konstatovao bih na kraju. Još jednom želim da kažem na samom kraju, poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje pozitivno će se izjasniti o predloženim zakonskim rešenjima. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu Milićeviću. Reč ima narodni poslanik gospodin Božidar Delić. Izvolite, samo se prijavite, gospodine Deliću.
Uvažena gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću tamo gde sam stao kada je u pitanju Zakon o multinacionalnim operacijama. Rekoh, tom prilikom, da je ministar odbrane, gospodin Šutanovac u intervjuu u listu „Vreme“, broj 978, od 1. oktobra 2009. godine rekao: „Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije je nov, savremen zakon, koji bi trebalo da omogući da Srbija uzme adekvatno učešće u mirovnim operacijama širom sveta, čime podižemo ne samo ugled Vojske, već i ugled Srbije u svetu. Po Predlogu zakona, Parlament je jedini koji može da odobri odlazak u takve operacije, a svi učesnici mirovne misije prijavljuju se dobrovoljno.“ Potpuno se slažem sa gospodinom ministrom, ali ga pitam onda – zašto se ovaj zakon ne zove zakon o mirovnim misijama ili mirovnim operacijama, već Zakon o multinacionalnim operacijama? A da ministar ne misli ono što govori, govori već sledeća stranica tog intervjua, gde on kaže: ''Žao mi je što nije realizovana odluka o učešću naših pripadnika u misiji u Avganistanu iz 2003. godine, kada je tadašnji premijer Zoran Živković to predlagao Ubeđen sam da bi određeni problemi koji su se stvorili na teritoriji Republike Srbije nakon tog vremena bili sigurno izbegnuti da smo bili partneri u kolektivnom sistemu bezbednosti. Moja malenkost je dala, te 2003. godine, mali doprinos da se usijane glave oko premijera Živkovića odreknu upućivanja 800 naših vojnika u Avganistan. Naši vojnici su, po zahtevu Amerikanaca, trebali da budu upućeni u operacije – ''pretraži i uništi'', jer, navodno, mi Srbi smo stekli dobra iskustva u dugogodišnjoj protivterorističkoj borbi. Na kolegijumu načelnika Generalštaba raspravljali smo o tom zahtevu Vlade, uputili, normalno, naše mišljenje i rekli šta sve Srbiju može da čeka ako donese jednu takvu odluku. Ali, ono što je tada pokolebalo Vladu jeste to što smo mi izvršili, na kraju krajeva i procenu, koliko je potrebno novca da bi se tih 800 ljudi u prvoj grupi uputilo, znači, za šest meseci do godinu dana u Avganistan. Samo za prvobitno opremanje trenutno je bilo potrebno 50 miliona dolara, a za šest meseci još 50 miliona dolara. Nije se Vlada zadržala kad smo ih mi upozorili da će tamo naši vojnici gubiti svoje živote, ali kada smo im pomenuli 100 miliona dolara, oni više to pitanje nisu pominjali.'' I gospodin Srđan Milivojević, danas je ovde govorio i on kaže mirovne operacije. Pa, gospodo, mi apsolutno nemamo nikakav problem, ako vi ovaj naziv multinacionalne operacije zamenite nazivom – mirovne operacije, onda ćemo se mi sa vama složiti, s tim da su potrebne verovatno i neke intervencije u članu 2. stav 1. ovog zakona i to posebno u tačkama 2), 3) i 4). Suština amandmana Srpske napredne stranke svodi se na intervenciju u svim članovima, upravo kako bi se ovaj izraz ''multinacionalne operacije'' zamenio izrazom – ''mirovne operacije''. Da vam skrenem pažnju na još jedan član ovog zakona. To je član 43. stav 2. u Prelaznim odredbama. Ovim stavom se kaže da danom stupanja na snagu ovog zakona prestaju da važe odredbe člana 9. stav 2. tačka 9) i člana 12. stav 9. tačka 12) Zakona o odbrani, a koja se odnose na određene ingerencije Skupštine Srbije. Pravni stručnjaci kao poznavaoci ove problematike znaju, nije ovo baš uobičajen način da se jednim izvedenim zakonom menja osnovni zakon, ali moguće je, jer ako je u ovom zakonu rečeno da će Skupštini biti dostavljan godišnji plan upućivanja u ove operacije i da će ona na taj godišnji plan davati svoje mišljenje, onda se ovim, da kažem, brišu neke ingerencije Skupštine – da prilikom upućivanja na svaku od ovih misija ona daje svoje mišljenje. Tu se, takođe, krije mogućnost za zloupotrebe, koje bi u ime Skupštine mogla da učini Vlada. O neozbiljnosti Vlade, neprofesionalnosti, već je i ranije bilo reči. Ovde imamo nekoliko vojnih zakona. Evo, malopre smo čuli izraz – ''student'' i ''kadet''. Pred nama su zakoni, u jednom se ta kategorija vojnih lica zovu studenti, a u drugom kadeti. Ti zakoni će biti usvojeni istog dana. Pa, kakva je to Vlada koja nema stručnjake da zakon koji su napisali pre nekoliko meseci prilagodi ovim promenama koje želi danas da nam nametne? Znači, istog dana ćemo usvojiti zakon sa dva različita izraza ili, ovde, mi usvajamo izmene Zakona o odbrani, ali se u tim izmenama nigde ne pominje član 43, o kojima sam sad ovde govorio da se menja u sasvim jednom drugom zakonu. Kakve su to stručne službe Vlade?! To je sramota da se pred Skupštinu upućuju ovakvi dokumenti i da se onda kaže da opozicija sa svoje strane opstruiše rad Vlade. Mi imamo jednu neozbiljnu Vladu! Da pomenem još i ovaj poslednji zakon, a on se odnosi na vojne službe, da kažem VBA i Vojnu obaveštajnu službu, VOA. Zakoni su svakako bili potrebni. Svojim amandmanima smo skrenuli pažnju na neke članove koji bi trebalo da budu precizirani ili na neke stvari koje bi trebalo da budu promenjene. Ovde je gospodin Šami u svojoj diskusiji dotakao osnovnu srž problema.Kaže – Generalni inspektor. Tu se nalazi taj problem. Neke druge službe bezbednosti već su potpuno stavljene pod partijsku kontrolu. Uvođenjem Generalnog inspektora, to se radi i sa vojnim službama, iako se u 1) tački njegovih dužnosti upravo govori o tome kako on treba da obezbedi tu nepristrasnost, nepartijsku pripadnost i tako dalje i neinteresno angažovanje u okviru tih službi. To je naprosto smešno. I ako se želelo obezbediti ta potpuna civilna kontrola, onda tog glavnog inspektora ne treba nama da predlaže ministar odbrane, onda ga bira Vlada. Pravo rešenje bi bilo, gospodo, da je Vlada ponudila da ona predloži Skupštini nekoliko kandidata, a da ova skupština izabere Generalnog inspektora, I, onda, da Generalni inspektor Skupštini šalje izveštaje, a obaveštava ministra odbrane o kontrolama i nadzoru koje je izvršio nad radom ovih službi. I nešto drugo je, takođe, simptomatično u ovom zakonu. Kaže se da taj generalni inspektor treba da ima najmanje devet godina iskustva, odnosno službe na tim poslovima bezbednosti, naš predlog je, inače, da to bude 20 godina. Poznato je da u ovim službama za devet godina ljudi samo prođu kroz osnovne dužnosti, a dužnost Generalnog inspektora je najveća dužnost, maltene, koja se može dostići u ovim službama. Verovatno je neko mislio da možda nema svojih partijskih kadrova koji su 20 godina u ovim službama, pa treba ove mlade koji su stasali za ovih devet godina agonije Srbije staviti na takva mesta?! Ako bi se usvojio naš amandman, ljudi koji su 20 godina proveli u tim služba došli su do najvećih dužnosti koje postoje u tim službama i mogli bi da odrađuju taj posao, ali ovde je, recimo, institucija Unutrašnje kontrole apsolutno vrlo slabo obrađena u zakonu. To je nešto što ministar treba da obezbedi, što je vezano za njegove direktore agencija i za njega lično. Očigledno se vidi da ih to nije puno zanimalo, jer se pitanjem Unutrašnje kontrole nisu puno bavili, ali Generalnim inspektorom jesu. Stav Srpske napredne stranke je da je ovo rešenje i ovaj zakon, ukoliko bi ostao u dosadašnjoj formi da Generalnog inspektora bira Vlada, neprihvatljiv i mi za njega nećemo glasati. Ali, bio bi svakako prihvatljiv ukoliko bi bilo prihvaćeno nekoliko amandmana, između ostalog i ovaj amandman da Skupština bira Generalnog inspektora i da bude odgovoran Skupštini i skupštinskom Odboru za odbranu i bezbednost, a da povremeno i prisustvuje sednicama skupštinskog Odbora za bezbednost. Mi stalno, gospodo, govorimo o civilnoj kontroli Vojske. Evo, dobijamo čak i primedbe od ministra odbrane i sa različitih drugih mesta da se kao Skupština nismo dovoljno angažovali i kao najodgovorniji zakonodavni organ ne sprovodimo svoj deo i ne preuzimamo svoj deo odgovornosti za civilnu kontrolu Vojske. A kako ćemo kad se u ovoj Skupštini donose samo okvirni zakoni, a onda se Vladi, odnosno ministrima daje da sami pišu uredbe i određuju samu suštinu zakona. Zato uvek kažem – ružno se osećam kad čitam neke od ovih zakona i gledam ovde nas 250, posebno gledam opozicioni deo, jer ovde će se sve usvojiti, sve što bude poslato iz Vlade. Mi smo obična transmisija Vladine volje i nikad se za ova dva mandata, od kada sam u Skupštini, nije desilo da im se odavde kaže – stanite, ovo ne valja, ovo nije u interesu građana Srbije. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, poznata vam je činjenica da SRS posvećuje maksimalnu pažnju svakom predlogu zakona koji nam dostavi Vlada Republike Srbije i da savesno i odgovorno pristupa temeljnoj analizi predloženih zakonskih rešenja. Tako smo postupili i sa predlogom seta zakona koji nam je dostavila Vlada, a koji regulišu najosetljivija pitanja vezana za odbranu suvereniteta, teritorijalne celovitosti i opstanak Republike Srbije. Kada je u pitanju Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, SRS je generalno cenila da su predložena rešenja neprihvatljiva, jer se sa takvim zakonom sistematski urušava borbena sposobnost i odbrana države Srbije. U setu predloženih vojnih zakona jasno se vidi da DS svesno ispunjava naloge zapadnih sila i da je nosilac projekta slabljenja odbrambene moći i Republike Srbije. Da su zapadne sile, a posebno SAD, već duži niz godina radile na razbijanju Vojske Jugoslavije, a sada i Vojske Srbije, potvrđuje činjenica da je državni sekretar Kolin Pauel, još 26. februara 2001. godine, zatražio od tadašnjeg premijera Zorana Đinđića da se Vojska hitno reformiše. Te iste 2001. godine, krajem avgusta, u Prištini su se sastali glavnokomandujući NATO Vesli Klark i vođa terorističke OVK Hašim Tači. U toku razgovora, u jednom trenutku, Klark je rekao Tačiju: "Ne brinite, sve ide po planu. Ministarstvo odbrane svešće teško naoružanje u planirane okvire. Mora se uništiti još najmanje 250 tenkova T84 i izbaciti iz upotrebe više od 42 višecevna bacača raketa". Vesli Klark je još dodao: "Potpuno smo svesni toga i radimo sve kao što vam je saopšteno ranije. Njihov oružani potencijal biće sveden na takvu meru da više nikada neće moći da vas vojno ugroze. Pogledajte samo šta se desilo sa njihovom avijacijom. Avioni su prizemljeni jer nema kerozina. Njihovi vojnici nemaju osnovne uslove za borbenu obuku. Mi moramo da znamo gde je svaki metak potrošen. Naši ljudi, koji su kod njih kao savetnici, države stvar pod kontrolom.'' Dame i gospodo, građani Srbije, nedvosmisleno je da je na delu udruženi zločinački poduhvat protiv Republike Srbije, u koji su, po svemu sudeći, osim Amerike i drugih zapadnih sila, uključeni i neki državni funkcioneri iz dela vladajuće koalicije! SRS smatra da Predlog zakona o civilnoj službi treba povući iz skupštinske procedure sve do trenutka kada prestanu potencijalne opasnosti po državu Srbiju, odnosno agresiju u celini ili delove njene teritorije. Svi dosadašnji pritisci i ucene Zapada i Amerike u vezi promene nekoliko hiljada zakona radi pristupanja EU, hapšenje optuženih za navodne zločine, a posebno Ratka Mladića, ucene MMF, otimanje Kosova i Metohije, otvaranje novih žarišta u Vojvodini i sipanje ''soli na ranu'' izazivanjem međunacionalnih i verskih sukoba i netrpeljivosti u Staroj Srbiji, odnosno Raškoj oblasti, samo su uvertira za definitivno razbijanje Republike Srbije. Dame i gospodo, sve zemlje sveta posvećuju izuzetnu pažnju vojnoj obavezi, jer se kroz način njenog ostvarivanja, koji se reguliše zakonom, na najdirektniji način iskazuje opredeljenje države prema sistemu odbrane, odnosno definiše se obaveza državnih organa, drugih pravnih lica i preduzeća, a posebno prava i obaveze građana u sistemu odbrane. To praktično znači da se ovim zakonskim rešenjima država Srbija opredeljuje o načinu kako će se organizovati, kako pripremati i kako izvršavati odbranu svog suvereniteta na izazove i pretnje po bezbednost zemlje i njenih građana. Da li se možemo složiti da je bezbednosni ambijent, odnosno okruženje Srbije, tako povoljno da možemo sebi dopustiti da se u odbrani suvereniteta oslonimo samo na "moćnu" diplomatiju i da u sistemska rešenja potpuno nekritički ugrađujemo preporuke vlasti i međunarodne standarde i sporazume koji su dati samo u vidu preporuka, što znači da nisu obavezujući, pre svega, EU, i pored toga što nas ta EU neće pod svoj bezbedonosni kišobran. SRS smatra da svi predloženi vojni zakoni treba da se u Skupštini Srbije donesu konsenzusom i treba da budu rezultat saglasnosti svih ili većine parlamentarnih stranaka, a ne da se nameće rešenje jedne političke opcije koja po svaku cenu nastoji da nametne zahteve inostranih mentora. Definitivno uništavanje Vojske počelo je 15. marta 2003. godine, dolaskom Borisa Tadića na dužnost ministra odbrane Srbije i Crne Gore, (sada aktuelni predsednik Republike Srbije) koji je tada sa svojim savetnikom gospodinom Rakićem (sada šef Kabineta) bio na konsultacijama, u stvari, brifingu u ''Maršal'' centru, gde je dobio precizne smernice kako da sistematski reformiše Vojsku i njenu borbenu gotovost svede na tanak nivo, tako da ne može realizovati nijedan zadatak koji Vojska po Ustavu ima. Zbog toga molim sve narodne poslanike da se izdignu iznad uskostranačkih interesa i da kritički analiziraju predložene zakone, a posebno Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, kako bi se doradio u cilju jačanja borbene gotovosti Vojske, kako bi pomogli Vojsci da ojača i kao takva odbrani suverenitet zemlje i postane faktor stabilnosti na Balkanu. Koliku važnost ovim zakonima poklanja vladajuća koalicija govori činjenica da su za poverenike za ovako važne i ključne zakone, za opstanak Vojske i države u celini uputili lica bez ključnih kvalifikacija i kredibiliteta. Nisam siguran da bi gospođa Slavica Jerković, kao poverenik Vlade, mogla da razume i pravilno oceni da li neki predloženi amandman treba prihvatiti, budući da je reč o običnom pravniku, koja je, prema našim informacijama, doskoro radila kao pravnik u jednoj zemljoradničkoj zadruzi u Obrenovcu i da se ovde nalazi samo po partijskoj liniji kao kadar DS. Drugi poverenik Vlade, gospodin Igor Jovičić je kadar DS. Gospodin Jovičić je svima poznat kao generalni sekretar Savezne vlade, čovek koji je slepo izvršavao naređenja separatiste Svetozara Marovića, a zaslužan je i za neke nerasvetljene afere, posebno oko afere "Satelit", sada je državni sekretar u Ministarstvu odbrane. Kakve su njegove kvalifikacije za ove veoma važne oblasti, nije teško zaključiti. Za trećeg poverenika koga je Vlada odredila, pukovnika Gorana Zekovića, SRS raspolaže informacijama iz Ministarstva odbrane da se radi o dobrom saveznom oficiru koji je do sada časno obavljao dužnost, radio na jačanju borbene gotovosti u jedinicama u kojima je službovao. Gospodine pukovniče, kao vrstan oficir nemojte da pokleknete zaverama i zamkama DS i povucite se iz odbrane ovako loših zakona i, za razliku od haških optuženika koji su izgubili sve ali sačuvali vojničku čast, vi nemate šta da izgubite. Pretpostavljam da za ovako nakaradne i antisrpske zakone ipak neće glasati poslanik PUPS gospodin Konstantin Arsenović, general-potpukovnik u penziji, koji je ceo svoj radni vek proveo radeći na jačanju borbene gotovosti. Uveren sam da će poslanik Arsenović uspeti da prepozna loša rešenja i da će uveriti poslanike iz svoje poslaničke grupe da predlozi zakona ne odgovaraju sadašnjem vremenu i da će se tako opredeliti prilikom glasanja. Morao bih da skrenem pažnju da Predlog zakona o civilnoj službi, koji nam je dostavila Vlada, u suštini predstavlja ne samo razgradnju sistema odbrane, nego direktno podrivanje borbene gotovosti koje je Demokratska stranka započela 2003. godine, a sad ovim zakonom samo želi da ih realizuje. Sva rešenja u Predlogu zakona već su u suštini ugrađena u važećoj Uredbi o civilnoj službi i sada se od nas traži da Skupština Srbije taj akt legalizuje, da mi poslanici budemo saučesnici u samouništenju sopstvene države, nacije i vere. Danas postavljam pitanje i ministru Šutanovcu i pukovniku Zekoviću i Vladi Srbije i svim poslanicima – da li će nam državu braniti obučeni oficiri i vojnici ili neko ko je prao klozete po bolnicama i staračkim domovima, izdavao knjige u nekoj biblioteci, radio kao čuvar u banci ili pošti, pogrebnom zavodu ili nekoj drugoj službi gradske uprave? Neće! Jer, takvi, sutra ne bi mogli da odbrane ni sebe ni svoje porodice. Kada je u pitanju odbrana države, nema prigovora savesti koji je predviđen ovim zakonom. Sva vojno sposobna lica moraju na redovno služenje vojnog roka. Prigovor savesti bi mogao biti zloupotrebljen a vojnici koji bi časno služili vojni rok bili bi pokolebani, jer lice koje služi u civilnoj službi je u ogromnoj prednosti. Navešću samo neke primere. Regrut u civilnoj službi služi u svom gradu. Regrut koji služi u kasarni, uglavnom služi u drugom gradu. Regrut u civilnoj službi je posle radnog vremena slobodan, spava u svojoj kući i čitavo vreme je u civilu. Regrut koji služi u kasarni nema radno vreme, spava u kasarni, gde provodi vreme i, gotovo, uvek je u uniformi. Regrut u civilnoj službi je svakodnevno sa svojom porodicom i prijateljima. Regrut koji služi vojni rok u kasarni sa porodicom i prijateljima je onda kada ga puste kući, vikendom ili na redovno odsustvo. Regrut u civilnoj službi ne može da bude pod bilo kakvom zabranom niti kažnjen zatvorskom kaznom. Regrut koji služi vojni rok u kasarni može biti kažnjen zabranom izlaska iz kasarne, kao i zatvorom. Najdrastičnija razlika ih ipak očekuje tek kao vojnike u rezervnom sastavu Vojske Srbije. Regrut koji je služio u civilnoj službi nikada neće biti pozvan na vojnu vežbu, manevar ili u rat! Regrut koji je časno služio vojni rok, pod oružjem, u kasarni, sve do svoje 60 godine života podleže obavezi, vojnim vežbama, manevrima i obaveznog učešća u ratu. Recite mi – ko je onda voljan da služi vojni rok pod oružjem, u kasarni, pored ovako destimulativnih i drastičnih razlika?! Dame i gospodo, ovako loši predlozi vojnih zakona rezultat je stručnog rada navodnih eksperata koji su uveli haos u sistem odbrane, jer daje mogućnost regrutima da vojni rok služe u školama, bibliotekama, fakultetima i drugim gradskim službama. Sva je sreća da još nije usvojen zakon o legalizaciji prostitucije, tako da, bar za sada, neće vojni rok služiti u javnim kućama. Predlozi vojnih zakona o kojima raspravljamo formulisani su sa ciljem – što gore po sistem odbrane, to bolje za izvršenje postupanja stranih mentora. Ovome mora doći kraj, a Parlament Republike Srbije ima obavezu da analizira i naloži preduzimanje mera na sistematskoj odbrani, kako bi Vojska mogla da realizuje Ustavom utvrđene obaveze. Gospodine ministre, ako ne povučete iz procedure Predlog zakona o civilnoj službi, onda saopštite građanima Srbije da dolazi kraj najstarijoj državi na Balkanu! Ukoliko se, pak, usvoji i stupi na snagu pre raspada Evropske unije, onda recite građanima – zbogom, Srbijo! Jer, u tom slučaju, ni ime nećemo moći da joj odbranimo. Dame i gospodo, neophodno je preurediti, sistematizovati, ovaj zakon o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, kao i druge vojne zakone, a ministru odbrane smanjiti neka ovlašćenja jer se radi o Vojsci Srbije, a ne o privatnoj vojsci Demokratske stranke. Ova poglavlja i ovlašćenja su posebno izražena u odeljku – Odlaganje, prekid i oslobađanje od obaveze služenja vojnog roka. Ovo poglavlje se nalazi na strani 11. Predloga zakona, od člana 39. do člana 46, gde nisu navedeni ozbiljni razlozi zašto baš ministar odbrane treba da odlučuje ko će biti član komisije i kakva je potrebna stručna sprema ili je dovoljno samo da je član DS? Demokratska stranka je upravo u ovim članovima Predloga zakona izabrala najbolji put ka zloupotrebi, jer bi, prema sopstvenoj proceni nestručnih lica, neki regruti bili privilegovani i oslobođeni služenja vojnog roka, a možda i mobilizacije, u slučaju rata, neposredne ratne opasnosti i vanrednog stanja. U Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, u poglavlju III – Radna obaveza, i u poglavlju V – Materijalna obaveza, Poslaničku grupu Srpske radikalne stranke interesuje kako misli ministar da u praksi sprovede članove ovog zakona, od člana 82. do člana 125? Jer, ovim predlogom zakona nije precizirano kakve obaveze imaju strane firme, ustanove ili banke u sprovođenju ovog zakona. Da li vi, zaista, očekujete da će strane firme učestvovati u obavezama odbrane Republike Srbije, ako bi agresija nastupila upravo iz država odakle potiču? Neće i to nemojte ni očekivati! Niti će vlasnici stranih firmi staviti na raspolaganje Vojsci svoju pokretnu i nepokretnu imovinu, niti će omogućiti zaposlenima povratak na radna mesta ako se odazovu na vojnu vežbu ili na mobilizaciju. Oni će, kao i ambasadori, bankari, prvi pobeći i sa sobom poneti sav srpski kapital. Dame i gospodo, građani Srbije, Srpska radikalna stranka će u raspravi o pojedinostima ukazati na sve pogubne posledice ovako loših zakona i svojim amandmanima pokušati da popravi zakone, iako smatra da je sa nekim predlozima preuranjeno. Na kraju, želim da dodam da Poslanička grupa SRS u potpunosti odbacuje Predlog zakona o civilnoj službi, mada nema ništa protiv da se prihvati deo koji se odnosi na prigovor savesti, odnosno služenje vojnog roka bez oružja, a koji bi se odnosio samo na verska lica koja služe verske obrede i to priznatih verskih zajednica u Republici Srbiji. Obrazloženje predlagača i pozivanje na Ustav Republike Srbije za usvajanje zakona o civilnoj službi nema utemeljenja, jer se u Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi obezbeđuje prigovor savesti i služenje vojnog roka bez oružja. Podnetim amandmanima na predlog seta vojnih zakona, a posebno o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i civilnoj službi, SRS ima nameru da i pored loših rešenja, nedostataka i manjkavosti, da svoj doprinos kako bi se otklonile mnoge nedoumice i protivurečnosti. Zakone treba uskladiti sa Ustavom Republike Srbije, ne dovodeći u pitanje sistem odbrane zemlje i pored toga što strateško opredeljenje da se brani celovitost Republike Srbije nije operacionalizovano kroz predloženi zakon o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsednice, ukazujem na povredu Poslovnika, član 104, mislim da ste bili u obavezi da prekinete prethodnog govornika, da ga upozorite i da mu izreknete opomenu zbog uvreda koje je izrekao govoreći. Ja razumem da je njegov govor nejasan, dosadan, besmislen, što se tiče teme, ali, svejedno, morate da pratite kada vređa. Dakle, on je rekao da se ovde radi o udruženom zločinačkom poduhvatu u koji su uključeni državni organi. Na osnovu toga što je ovde izrekao, on zaista mora da podnese ozbiljnu sankciju. Drugo, on je ovde vređao predstavnike Ministarstva i Vlade, znajući pri tom da oni nemaju pravo da se jave za reč i da kažu istinu. Ako on kao fudbalski trener misli da može da govori o Strategiji odbrane i o zakonima o odbrani i da kritikuje ljude koji su kvalifikovani da pišu te zakone, to je njegova lična stvar. (Aleksandar Martinović, s mesta: Nemojte vređati Parlament i narodne poslanike.) Ali, nije dopušteno da u ovom domu bilo koga vređa, pa makar da je bio i fudbaler koji je znao da gol da, a ne samo da sudi penale.
Gospođa Kolundžija ukazuje na nešto na šta bih želela da vas podsetim. Molim vas da verbalizacija bude u skladu sa dostojanstvom doma kome pripadamo, o čijem ugledu treba da se staramo. To je bio odgovor na nešto što je prethodilo. Prema tome, energičnost u izražavanju, pa ponekada i politička ostrašćenost koja boji sadržaje, naravno, dozvoljena, ali vas upozoravam da kvalifikacije tipa ''zločinačkog udruživanja'' ne izbegavate nego da ih argumentujete, jer ako toga ima neko bi morao da snosi sankcije za to. U suprotnom, vi snosite sankcije što vređate dostojanstvo onih koji krajnje savesno rade svoj posao. Neka za ovo sada bude zaista upozorenje, ja vas molim da me ne dovodite u situaciju da izričem sankcije. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Povreda Poslovnika. Gospodine Martinoviću, izvolite. Samo se prijavite gospodine Martinoviću. Ne niste. Morate ponovo. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne razumem zašto je gospođa Nada Kolundžija ovako zapenušano reagovala. Gospodin Ljubiša Petković je kao poslanik SRS izneo činjenice vezane za predloge zakona i za pojedince koji rade u Vladi i u Ministarstvu odbrane. Ne znam zašto vam tako smeta konstrukcija udruženi ''zločinački poduhvat'', gospođo Kolundžija, pa, to je konstrukcija Haškog tribunala. Za vas je sveti cilj saradnja sa Haškim tribunalom. Kako sada u Narodnoj skupštini ne sme da se pomene ''udruženi zločinački poduhvat'', a Srbi u Haškom tribunalu osuđeni na skoro hiljadu godina robije zbog ''udruženog zločinačkog poduhvata''?! Uopšte ne razumem kako to predstavnici Vlade na sednici Narodne skupštine ne mogu da polemišu sa poslanicima. Naravno da mogu i da moraju da polemišu. Problemje što je Vlada ovde poslala ljude ne da polemišu, nego, da ćute. Vi hoćete da se Parlament pretvori u mesto u kome se ćuti. Mi to ne želimo. Mi hoćemo da se otvoreno i slobodno razgovara o svakoj temi koja se nađe na dnevnom redu Skupštine Srbije. Nema važnije teme u ovom trenutku kao što je odbrana i bezbednost države! Umesto da kritikujete Vladu što je ovde poslala čoveka koji resorno nema blage veze sa odbranom i bezbednošću, vi vređate narodne poslanike SRS. Da li to znači da mi treba da pitamo vas da li neke reči smemo ili ne smemo da upotrebimo? Ako je to neko novo pravilo koje ste formulisali danas ili juče, obavestite nas, pa ćemo da vas pitamo. Objavite na ulasku u Narodnu skupštinu spisak zabranjenih reči Ne smete da spominjete: lopove, kriminalce, udruženi zločinački poduhvat, rušenje države, priznavanje nezavisnosti Kosova i Metohije, ne smete da vređate Veslija Klarka, Havijera Solanu, NATO pakt i tako dalje!! Ali, molimo vas, obavestite nas na adekvatan način da bismo znali koje reči smemo…
Prošlo je dva minuta. Gospođa Kolundžija ima reč.
Ne samo da nam ne smeta da vi ovde govorite, naprotiv, mislim da ide u prilog da vi govorite, jer se vidi da i ne znate temu, da ono što pričate ne stoji, da izmišljate, da optužujete bez ikakvog osnova. Ono zbog čega sam ja reagovala nije zbog toga što vi pričate, nego sadržaj onoga šta je gospodin rekao. On je rekao, nije zbog toga što je rekao ''udruženi zločinački poduhvat, već, da su – predstavnici države uključeni u to. Dakle, to je nešto što je nedopustivo da se izgovori za ovom govornicom. Drugo, nije problem što vi hoćete da polemišete sa ministrom, ali on je prozivao ljude koji ovde sede i nemaju pravo da mu odgovore i vi to jako dobro znate. O tome se radi. To je ono što je nedopustivo. Ono što sam ja rekla za gospodina – samo sam navela njegovo zvanje i obrazovanje koje stoji na zvaničnom sajtu. Dakle, on je fudbalski trener, to piše na sajtu, ja nisam izmislila šta je on po profesiji, on je prosto to.
Reč ima narodni poslanik gospodin Dragan Šormaz. Prijavite se, gospodine Šormaz. (Narodni poslanik Aleksandar Martinović: Po Poslovniku. )
Da li ja imam reč?
Gospodine Šormaz, samo trenutak, samo upozoravam da razgovori na istu temu ili reklamiranje Poslovnika na istu temu jeste skopčano sa konsekvencama, koje su vama dobro poznate. Hoćete da vam dam reč i da vas kaznim ako budete pričali o istim temama? Gospodine Šormaz, izvolite. Da li želite reč? Gospodin Aleksandar Martinović ima reč.
Dakle, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, zaista nemam nameru da vređam gospođu Nadu Kolundžiju, naprotiv, duboko uvažavam to što je ona narodni poslanik i nisam imao nameru da je vređam ni prilikom mog prethodnog izlaganja. Samo je pozivam da malo tišim tonom govori kada je reč o narodnim poslanicima SRS. Mi nikog nismo vređali. Ako je neko radio kao pravnik u zemljoradničkoj zadruzi, pa zar je to uvreda. Svi pravnici koji rade u zemljoradničkim zadrugama u Srbiji po vama su ljudi niže rase. Kada im kažete da rade u zemljoradničkoj zadruzi oni manje vrede nego oni koji su zaposleni u Agenciji za privatizaciju, to uopšte nije tačno. [[Aplauz.]] Imam jednu sugestiju za vas, gospođo Đukić – Dejanović. Da bih ja vama mogao da kažem šta nameravam da saopštim narodnim poslanicima morate da mi uključite mikrofon, ne mogu ja sa mesta sa vama neformalno da razgovaram. I, sad treba da govorim iz trbuha da li hoću da pričam o povredi Poslovnika ili sam se javio za repliku. Bilo bi korektno da mi na neki način date reč kako je to predviđeno Poslovnikom, izvinjavam se ako sam nekog uvredio, zaista nisam imao nameru. Pozivam i gospođu Kolundžiju i sve narodne poslanike da o temi koja je na dnevnom redu govorimo argumentovano, nema potrebe da se ovde vređamo, tema je izuzetno ozbiljna i zanima sve građane Srbije. Pozivam gospođu Kolundžiju, koja je šef Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju, da o ovoj temi govorimo razložno, argumentovano, bez preteranih negativnih emocija. [[Aplauz.]]
Gospodine Šormaz, samo se prijavite ponovo, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja ću u ovom našem preostalom vremenu, verovatno ga neću do kraja ni iskoristi, jer u ovoj situaciju malo ima svrhe, koliko vidim, pričamo dva dana o ovom veoma važnom resoru, veoma važnom delu naše države, govorimo o nacionalnoj bezbednosti, o sistemu odbrane, a evo, ponovo, i sad, u Parlamentu neke situacije koje su politikanstvo i držanje predavanja jedni drugima, što sigurno ne može da doprinese niti sistemu odbrane, niti nacionalne bezbednosti, niti ugledu Parlamenta, ko god da u tome učestvuje. Interesantno je da predstavnici izvršne vlasti u zemljiovih dana histerično optužuju, bez ikakvog osnova, recimo, DSS za razne stvari, vezano i za nasilje i kada nismo vlast, i za, ne znam ni ja, održavanje nekih parada, koje nismo nijednog trenutka niti pokušali da sprečimo niti da osporimo i tako dalje. Konstrukcije idu i zna se ko ih izgovara i izmišlja, kao što se izmišlja da smo protiv EU, kao što se izmišlja da smo mi protiv učešća u mirovnim misijama. Eto, tako, onda se posle i drže predavanja i drugima u Parlamentukako da se radi i ponaša. Ponoviću sledeće stvari, što se tiče četiri zakona, zakona o civilnoj službi, Predlogu izmena i dopuna Zakona o radnoj, vojnoj i materijalnoj obavezi, što se tiče DSS smatramo da su oni korak napred u odnosu na postojeće zakone iz nekog starog sistema. Znači, da su u principu bolje rešenje nego što smo do sada imali, iz vremena kada je u državi vladala doktrina naoružanog naroda, koju smo, nadam se, davno napustili. Mada vidim da je i danas i juče u raspravi bilo nekih kolega, narodnih poslanika, koji su još u tom vremenu, što smo prepoznali u obrazlaganjima i stavovima koje su izneli. Ovo nisu loša rešenja, dali smo neke amandmane na njih. Takođe, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, kao i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, dali smo neke amandmane koji su vezani za ove izmene koje su ljudi iz Ministarstva ponudili. Mislimo da bi na taj način mogle da budu popravljene ili precizirane te izmene koje su date. Naravno, od procene u Vladi zavisiće da li će ti amandmani biti prihvaćeni ili ne. Videćete da ima krajnje konkretnih amandmana koji preciziraju situaciju. Gospodin Šami je to dobro obrazložio pre mene, a trudio sam se u onom uvodnom izlaganju da obrazložim ovaj zakon o kome se govori, doduše, u javnosti, u medijima, u poslednjih nekoliko dana, Predlog zakona o Vojnobezbednosnoj i Vojnoobaveštajnoj agenciji. Ipak, priznaćemo, o njegovom donošenju se govori duže vremena, kao što znate, on je došao po hitnom postupku, prošlog četvrtka je usvojen na Vladi. Znači, on je i nama došao u proceduru dosta brzo, nenadano, a stalno se govori o vremenu koje smo imali za pripremu i tako dalje. Ali, za ovako kratko vreme dok smo se pripremali videli smo da ovaj zakon, u suštini, nije korak napred, što se tiče organizovanja i rada Vojnobezbednosne agencije i Vojnoobaveštajne agencije, jer ima preplitanja u tome šta je nadležnost. Mi i dalje smatramo da je, kao što ime kaže, Vojnoobaveštajnoj agenciji posao samo obaveštajna delatnost i to, naravno, u svim onim poslovima koji imaju interes u oblasti rada Vojske Srbije, a nikako u nekim drugim oblastima. Ovde je bilo govora o civilnim, o pravima građana ako su ugrožena itd, ali ona ne smeju da budu nikada ugrožena od ovih agencija. S druge strane, Vojnobezbednosna agencija koja po našem mišljenju, što ne piše u zakonu, nego piše da treba da ima i opštebezbednosne i kontraobaveštajne poslove, treba da se bavi samo kontraobaveštajnim poslovima, to je veoma jasno svuda u svetu urađeno. Pa pogledajte, gospođa Nado, pošto me gledate, videćete u ''nadležnostima'' da VBA ima zadatak da obavlja opštebezbednosne poslove i kontraobaveštajne poslove. Mi smatramo da Vojnobezbednosna agencija samo treba da obavlja poslove iz kontraobaveštajne delatnosti, a ne opštebezbednosne delatnosti. Ima tu poslova što radi samo Ministarstvo odbrane, ima što radi Vojska, komandni sastav, stvari koje se tiču opšte bezbednosti, ali, dobro, tako je tu predviđeno, mi iznosimo samo naše primedbe. Nećemo za zakon glasati. Podneli smo amandmane koji mogu da pomognu zakonu, naročito u oblasti ''kontrole rada'', gde smo našim amandmanima pokušali da pojačamo, pre svega, kontrolu tih agencija od strane Narodne skupštine Republike Srbije, što je i naš posao, pa su i amandmani tako formulisani. Takođe, hteli smo da preciziramo posao tog generalnog inspektora, koji se već unapred hvali kao dobro rešenje, a da u praksi još ne znamo da li će uopšte biti ili neće biti dobro rešenje. Rekli smo i koje imamo primedbe na rad tog inspektora, pa čak i na njegov izbor, jer, podsetiću vas ponovo, o tome je govorio i gospodin Šami, u Predlogu je predviđeno da taj čovek treba da ima devet godina rada u struci, i da treba bude iz civilnog sektora, dakle, treba da bude civilno lice i treba da ima iskustvo od devet godina rada u struci. Koja je to struka i gde je to mogao da stekne struku u kontraobaveštajnim delatnostima? Gde je mogao da stekne tu struku i da ima to iskustvo od devet godina, ako nije radio upravo, jedino, u Vojnobezbednosnoj agenciji ili u obaveštajnim? Gde je on mogao da stekne tih devet godina struke i iskustva koje ima?! Znači, bukvalno, kao što je rekao i gospodin Šami, to je služba. Treba čovek iz službe da kontroliše službu. E, to malo teže ide i to se teško može nazvati civilnom kontrolom službi Vojnobezbednosne agencije i Vojnoobaveštajne agencije. To je prvo. Drugo, i kad ga izaberemo i kada bude postavljen od strane ministra, opet, šta je njemu posao osim samog nadzora. Znači, na njemu je da nadzire, u suštini da pomogne ministru odbrane da se bavi nekim drugim stvarima. Inspektor njih nadzire i onda dođe ministru i kaže šta je video, i to je sve. Za to treba da prima platu i to je civilna kontrola. Ako već na to idemo, zašto se barem ne omogući tom inspektoru da predloži mere prema onima koji krše pravila službe rada u tim agencijama, koji krše zakon u krajnjem slučaju. Znate, Generalni inspektor u Policiji, ne da ima pravo predlaganja mera, sankcija, nego ima i službu za inspekcijske poslove, ima pravo istrage unutar Policije. To smo sve doneli u Zakonu o policiji. Ovaj ima samo pravo nadzora i da ode kod ministra da mu podnese izveštaj i kraj, šta je video, a šta dalje, više se ništa ne pita. Opet ponavljam, smatramo da je i to korak nazad, nema nikakve veze sa toliko proklamovanom pričom o evropskim vrednostima. Puna su usta ljudi iz vladajuće većine o evropskim vrednostima. Mi smatramo da su tradicionalne vrednosti srpskog naroda sastavni deo evropskih vrednosti i da nemamo tu šta sad mi više da se stidimo i da stremimo nečemu drugačijem i višem kad je srpska kultura, tradicija i istorija sastavni deo evropske kulture, tradicije i istorije. Svaki narod u Evropi je imao tamne periode i svetle periode, tako da ne vidim čega mi u našoj istoriji, bližoj ili daljoj, imamo da se stidimo, nego samo treba da se ponosimo i da smo bili Evrope. Što se tiče pitaanja oko EU, mi smo rekli više puta šta je stav Demokratske stranke Srbije, znači, da – u EU, ali prvo da vidimo šta oni smatraju Srbijom. Kad nam to kažu, onda ćemo da donesemo odluku. To kaže i vaš predsednik, ali je kontradiktoran. On kaže: ''Evropa nema alternativu, ali ako bude traženo da uđemo u EU tek posle priznavanja Kosova, onda nećemo.'' Pa, to je kontradiktorno, kako nema alternativu kad ima ''ali''. Očigledno, kada već postoji ''ali'' onda vam je potpuno besmisleno to da ''nema alternativu'', ali, dobro, propaganda radi sve. Biće građanima vrlo brzo jasno, ako im već sada nije sve jasno. Član 23. definitivno sadrdži nešto što nisu evropske vrednosti, nešto što nisu standardi rada Vojnobezbednosne agencije, pre svega Vojnobezbednosne agencije (ovaj član se odnosi na nju) i onoga što kontraobaveštajne službe vojski u svetu rade. Znači, ne može da piše: ''Ovlašćeno službeno lice VBA u otkrivanju, istraživanju i dokumentovanju krivičnih dela iz člana 6. stav 2. tački 3) i 4) člana 6. stav 3. ovog zakona ima sledeća ovlašćenja'', pa pogledajte koliko ima ovlašćenja, što nije sporno, većina njih: ''1) provera i utvrđivanje identiteta lica i identifikacija predmeta; 2) pozivanje; 3) traženje obaveštenja; 4) privremeno oduzimanje predmeta; 5) pregled prostora, objekata i dokumentacije i protivteroristički pregled.'' Podsećam vas da se tu radi samo o Vojsci. Znači, na sve ovo oni imaju prava, ali samo unutar sistema Vojske, Ministarstva odbrane. Dalje: ''6) opserviranje; 7) prikupljanje, obrada i korišćenje ličnih podataka; 8) poligrafsko testiranje;'' mada svi mi znamo da to nije nikakav dokaz na sudu, ali hajde, stoji. I, pod tačkom devet, to je sporno, ''9) ovlašćenja policije za vršenje mera nadzora i snimanja telefonskih i drugih razgovora ili komunikacija drugim tehničkim sredstvima i optička snimanja lica i preduzimanja drugih mera i radnji.'' Ovo ne mora toliko da bude sporno, ali mora da bude u skladu sa onim drugim zakonima koje smo doneli pod ovlašćenjem suda nadležnog za to. Ne kažem da ne stoji, ali (zarez), ''u skladu sa zakonom kojim se uređuje krivični postupak.'' Ne može, jer u skladu sa zakonom kojim se uređuje krivični postupak ovlašćenja policije su ''hapšenje'', ''privođenje'' i te mere. Vi to dobro znate, ne može službenik VBA da ima ta ovlašćenja, ne može! On može da traži asistenciju. Za to postoji Vojna policija, za to postoji i Policija. On može da traži asistenciju, a ne može on da hapsi! To su te primedbe koje imamo na ove zakone. Ponovo mogu kratko reći da nećemo glasati ni za ovaj predlog zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, iz političkih razloga, a i zbog našeg stava. Jer, smatramo da ste i Strategijom nacionalne bezbednosti i Strategijom odbrane, pokušali da otvorite vrata ulaska Srbije u NATO pakt, ne spominjući nijednog trenutka vojnu neutralnost. To je neprihvatljivo! Znači, jedan od ciljeva odbrane, jedan od ciljeva nacionalne bezbednosti mora da bude vojna neutralnost. Govorili smo bezbroj puta o tome zbog čega je to tako. Nije sporno naše učešće u mirovnim operacijama, ali ono mora da bude samo ako te operacije organizuju UN i ako nisu date u mandat NATO. Takav stav ćemo uvek imati u Skupštini. Nećemo ići tamo gde NATO ima mandat isključiv, to su trenutno dve operacije: ISAF u Avganistanu i, nažalost, kod nas na KiM. Dakle, može biti država članica NATO pakta da ima komandnu ulogu u mirovnoj operaciji itd, ali ako idemo pod odlukom UN i ne u kontigentu države članice NATO pakta, kao što je to slučaj u Čadu. Pod našom zastavom, našim obeležjima, sa našim kontigentom – da! I onda se slažem, treba da radimo sve što je pozitivno i što doprinosi ugledu Vojske i države, ali nikako u kontigentu sa NATO paktom, ne samo zato što nas je bombardovao, nego zato što je NATO pakt osnovni činilac, pokretač, snaga stvaranja nezavisne države na našoj teritoriji. Oni obučavaju bezbednosne snage Kosova, svi znamo da to rade njihovi oficiri. Oni su napravili najveću bazu na KiM, od rata u Vijetnamu naovamo, oni, ozbiljno vam kažem, planiraju da stave raketni štit, da li u kombinaciji sa Turskom ili samo na KiM. Zbog toga su indikativne i silne posete turskih generala, vojnika, ministra odbrane itd. Srbiji, čak i korišćenje radarskog sistema na Kopaoniku. Ozbiljno o tome razmišljaju. Neka me neko demantuje da to nije tako, ali ne iz vlasti. Mislim, ko je ovu vlast sastavio, ne moraju oni da znaju da se to radi. Neka demantuje ambasador SAD da to nije tačno. Postavljaćemo ovo pitanje dok ne dobijemo odgovor, jer to je nešto što može žestoko da ugrozi bezbednost i teritorijalni integritet i suverenitet države Srbije. Molim sve, zato sam govorio o nacionalnom konsenzusu, da se po tom pitanju uozbiljimo. Dakle, može u mirovnim operacijama, ali zna se pod kojim uslovima, ne može bez odluke Parlamenta. Ima ovde nedorečenosti, zato smo i dali amandmane, recimo – ''Narodna skupština Srbije donosi odluku o upućivanju mirovne misije u Čad.'' A onda, kažete – na osnovu odluke Narodne skupštine Republike Srbije odluku donosi predsednik Republike. On valjda na osnovu odluke Narodne skupštine sprovodi odluku u tom, nekom, komandnom lancu. On je ne donosi! Ustav kaže da tu odluku donosi samo Narodna skupština. Takođe, i tu smo dali amandmane da preciziramo. Jeste, predsednik Republike, sada je taj, sutra će biti neko drugi, hvala Bogu. Ali, ako je po Ustavu nadležnost Parlamenta – Parlament donosi odluku. On u tom lancu komandovanja dalje samo sprovodi tu odluku. Ne može Parlament da donose odluku, pa da, onda, on, predsednik Republike, donese odluku. Zahvaljujem.
Gospodine Šormaz, 18 minuta. Zahvaljujem. Reč ima poslanik Zoran Antić. Samo se prijavite, molim vas.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama imamo objedinjenu raspravu za šest zakona, i čini mi se da smo o dva zakona, pre svega, o zakonu o upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama i o zakonu o Vojnobezbednosnoj i Vojnoobaveštajnoj agenciji imali sasvim jednu pristojnu raspravu. Nažalost, nije bilo dovoljno vremena, zbog obima i težine ove materije o kojoj danas raspravljamo, da i o ova četiri zakona koja su isto tako jako važna kažemo nešto više. Mislim da pre svega treba uputiti jednu kritiku gospodi iz Ministarstva što posle dve godine mi imamo izmene i dopune Zakona o odbrani i Zakona o Vojsci Srbije i to, rekao bih, u čak nekih stotinak instituta. Kao Poslanička grupa SNS podneli smo veliki broj amandmana na te zakone i nadamo se da će uz jedan korektan odnos jedan deo tih amandmana i biti usvojen. Ono o čemu bih želeo da govorim u ovom vremenu koje mi je na raspolaganju, to je, pre svega, o zakonu o civilnoj službi i zakonu o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Upoređujući ova dva zakona može da se dođe do jednog zaključka, čini mi se, da ovim predloženim zakonima vojno i civilno služenje nije izjednačeno, da je civilno služenje je u velikoj prednosti u odnosu na vojno služenje. Stav Srpske napredne stranke je da tu ne sme da bude razlike, da je vojno služenje i te kako potrebno Srbiji dok god se ne steknu uslovi da se profesionalizuje Vojska, a, i tada, videćemo kakve će biti potrebe za vojnim služenjem. Ali, o tom potom. Očigledno je da ima velike razlike i ako mi dozvolite, pre svega, pozabavio bih se onim što je formalno, onim što u samim zakonima piše. Prvo, što se vremena služenja tiče: kada je u pitanju vojno služenje – šest meseci, kada je u pitanju civilno služenje – devet meseci. Svi znate da prilikom civilnog služenja obaveza traje osam sati u institucijama ili ustanovama u kojima se služi, da ima slobodan vikend. Kada uporedite sve te obaveze, prilikom vojnog služenja i civilnog služenja, videćete da je otprilike isti fond sati. Imamo jednu banalnu stvar kada je u pitanju redovno odsustvo: u zakonu koji tretira civilno služenje imate redovno odsustvo koje je trinaest dana, a da kod vojnog služenja imate redovno odsustvo koje je deset dana. Nepotrebna razlika, čini mi se. Imate predviđeno u civilnom služenju i vanredno odsustvo, a nemate predviđeno kada je u pitanju vojno služenje. Evidenciju o tome da li je iskorišćeno redovno odsustvo, vanredno ili neko nagradno, vodi odgovorno lice u instituciji u kojoj se služi, kada je u pitanju civilno služenje. Znate i sami kako to funkcioniše u Srbiji, što se civilnog služenja tiče. Najčešće se svodi na to da se javite i da vas odmah otpuste kući. Više im smetate nego što ste im potrebni, jer ste jednom zakonskom klauzulom obavezali odgovorna lica u institucijama i ustanovama u kojima služe, da regruti ne mogu da budu raspoređeni na poslove koji bi im eventualno značili, da morate nekog da otpustite iz te institucije, ili eventualno, da rade poslove za koje specifikacijom nije utvrđeno, odnosno utvrđeno slobodno radno mesto. Prema tome, oni su jako često nepotrebni u tim institucijama, pa i sama evidencija o tome da li su prisutni ili nisu jeste poprilično neažurna. Imamo u zakonu o civilnom služenju mogućnost da u vreme redovnog služenja, znači, lice može da putuje u inostranstvo. Toga nemate kada je vojno služenje. Imate činjenicu da, kada je u pitanju vojnička plata, imaju pravo i jedni i drugi. Lice koje je na civilnom služenju ima i putne troškove i ishranu. Kada je u pitanju disciplinska odgovornost, jedna stvar je krajnje nekorektna, da se te sankcije pojačavaju, kada je u pitanju vojno služenje, da je uveden institut zabrane izlaska iz kasarne petnaestdana, da, ukoliko vojnik bude kažnjen tom kaznom, to mu se ne računa u vojni rok, ali se zato vikend, koji je neradni, za onog ko služi u civilnoj službi, računa u vojni rok. Da je lice koje vodi disciplinski postupak prilikom civilnog služenja iz institucije ili ustanove u kojoj regrut služi. To isto tako daje velike mogućnosti zloupotrebe. Činjenica je da ovim zakonom o civilnom služenju vojnog roka u potpunosti stavljen u drugi plan teritorijalni organ, koji bi trebalo da ima znatno veću ulogu i koji bi niz poslova, pre svega kada je u pitanju disciplinska odgovornost, kada je u pitanju redovno, vanredno, odsustvo, moglo da obavlja na jedan mnogo ozbiljniji način nego što će to biti rađeno u institucijama u kojima se služi civilni rok. Kada je u pitanju regrutna komisija otvaraju se ozbiljne mogućnosti za zloupotrebe, ona je ovim zakonskim projektom spuštena na nivo opštine. Neophodno je za ona lica kod kojih je utvrđena nesposobnost za služenje vojnog roka da ima naknadnu proveru na nekom višem organu, i da za to ne treba, eventualno, inicijativu da daje teritorijalni organ, već da to ide po automatizmu. Ubeđen sam da ovaj centar za civilno služenje vojnog roka neće moći da obavi sve poslove, jer je on pri Ministarstvu odbrane. Obim tih poslova je veliki i sumnjam da ćemo imati jedan kvalitet koji je neophodan, kada je u pitanju civilno služenje vojnog roka. Ja bih, s obzirom na to koliko mi je vremena ostalo, izneo još jednu zamerku. Mislim da je institut po kome diplomatsko-konzularna predstavništva treba da vode evidenciju i da prate naše regrute u inostranstvu, jako loše koncipiran i u jednom i u drugom zakonu. To je posao Ministarstva odbrane. Diplomatsko-konzularna predstavništva, eventualno, u tome treba da asistiraju, ali kompletnu evidenciju treba da vodi Ministarstvo. Ovako, ubeđen sam da ćemo imati jako puno problema, jako puno loše vođene evidencije. Ono što bih još želeo da kažem, to je da je civilna zaštita koja je predviđena ovim zakonom i obaveza prilikom civilnog služenja vojnog roka dosta traljavo rađena u prethodnom periodu. Ako se izvrši jedna analiza, siguran sam da biste utvrdili da većina regruta i nije imala neku praktičnu obuku kada je u pitanju civilna zaštita, a i u samom zakonu dotaknuta je ovlaš. Trebalo je mnogo više vremena posvetiti tom institutu. Ako se već ide na civilno služenje, mislim da bi obuka regruta koji služe vojni rok u civilnoj službi i te kako bila od značaja za celo društvo. Na kraju, pozvao bih i poslanike vlasti i predstavnike Vlade da pogledaju amandmane koje je Srpska napredna stranka pripremila. Verujem da imamo veliki broj jako ozbiljnih amandmana i da bismo usvajanjem jednog dela tih amandmana mogli da izbegnemo ove nesimetričnosti, rekao bih čak i poniženje, na neki način, za regrute koji su se odlučili za služenje u kasarnama. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Reč ima poslanik, gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam gde je gospođa Nada Kolundžija stekla sva vojna znanja, ali mi izgleda nakaradna njena logika po kojoj ministar trgovine može u ime Vlade obrazlagati vojne zakone stručno, ali fudbalski trener koji je, sticajem okolnosti, učesnik rata i rezervni major, nema pravo da te predloge zakona kritikuje. Po profesiji sam novinar, ali sam rezervni oficir Vojske Srbije i Vojske Republike Srpske. Četiri godine sam proveo na ratištima, od toga 42 meseca u zoni neposrednih ratnih dejstava, pa se nadam da mi gospođa Kolundžija neće zameriti što ću govoriti o ovoj temi. Kao i kolega Petković, smatram da od 5. oktobra 2000. godine do danas traje kontinuirano i plansko slabljenje vojne moći i borbene gotovosti Vojske Srbije, i to iz dva paralelna centra. Jedan centar je SAD i NATO pakt, drugi centar državno rukovodstvo Republike Srbije. Pokušaću to da obrazložim. Slabljenje Vojske Srbije ogleda se, pre svega, u drastičnom smanjenju broja vojnika i oficira, kriminalnom uništavanju vojne tehnike i prevremenom penzionisanju ratnih kadrova. Najdrastičniji primer uništavanja vojne tehnike je već čuveno uništavanje 2000 strela, protivavionskih ručnih sistema po naređenju tadašnjeg ministra odbrane, a sadašnjeg predsednika države Borisa Tadića. Stvar sa uništavanjem vojne tehnike je otišla toliko daleko da se danas tenkovi, koji su skupo plaćeni i koji još uvek kao oružje predstavljaju strah i trepet za svaku pešadiju, prodaju kao staro gvožđe na kilogram, a da nije obezbeđena nikakva, a kamoli adekvatna zamena. Praktično, po naređenju vrhovnog komandanta, Borisa Tadića i DS, Vojska Srbije već nekoliko godina razoružava samu sebe. U poslednjih osam godina nekoliko stotina oficira udaljeno je iz Vojske Srbije, izvršena je njihova čistka. U pitanju su oficiri koji su uspešno komandovali Vojskom Srbije u vreme agresije NATO pakta. Suprotstavili su se neprijatelju koji je u ljudstvu bio 40 puta nadmoćniji, a u tehnici možda i svih 400 puta. U pitanju su oficiri koje bi poželela svaka armija na svetu. Praktično, jedino dobro koje Srbija ima od agresije NATO pakta jesu upravo ti oficiri i njihovo ratno iskustvo koje su stekli u tom ratu, a vi ste te oficire poslali u prevremenu penziju. Takav odnos prema ljudstvu, prema kadrovima i materijalnoj tehnici ne bi bio razumljiv čak ni u slučaju da je Srbija ekonomski jača nego što jeste i čak u slučaju da Srbija nema bezbednosne pretnje kakve ima. Vojsku Srbije, snažnu armiju koja se uspešno suprotstavljala NATO paktu, objektivno, impresionirala je i domaću i svetsku javnost, instituciju koja je i pored svih afera, samoubistavaitd, uz Srpsku pravoslavnu crkvu uživala najveće poverenje domaće i svetske javnosti, više niko ni u Srbiji, ni u svetu, ne shvata ozbiljno, kao ozbiljni faktor odvraćanja nekom novom agresoru. Tvrdnja naših zvaničnika koji su došli na vlast 5. oktobra, a i sada se nalaze na vlasti, da Srbija više nikada neće ratovati, jesu neozbiljne i neodgovorne. Srbija će, nažalost, morati ratovati i na taj rat se, gledano u istorijskim razmerama, budite ubeđeni, nažalost, neće dugo čekati. Prvo, mi smo zemlja kojoj je deo teritorije okupiran. Kad-tad, za pet, 25, ili 50 godina, Srbija će, po prirodi stvari, morati da oslobađa svoju teritoriju. Kada će se to dogoditi, zavisi od promene međunarodnih okolnosti, zavisi od toga kada će oni koji su nam prijatelji postati jači od onih koji su nam neprijatelji. Da bi Vojska Srbije oslobodila svoju teritoriju, bez obzira na okolnosti, ona mora da predstavlja adekvatnu vojnu silu. Srbija mora da ima snažnu Vojsku čak i u slučaju da se odrekne teritorija KiM. Evo zbog čega. Prvi razlog je taj što se srpski neprijatelji nisu odrekli namere da dalje okupiraju teritoriju Srbije, da dalje komadaju teritoriju Srbije. Postavljam pitanje – da li ima ikoga u ovoj sali ko zaista smatra da su SAD i NATO pakt odustali od tih svojih planova?! Ubeđen sam da nema nikoga. Međutim, to niko neće javno da kaže, ovi iz vlasti zato što su SAD i NATO pakt pomogli da dođu na vlast 5. oktobra, zato što im pomažu da ostanu na vlasti, ovi iz opozicije koji se reklamiraju kao buduća vlast računaju da će njima ta vlast sutra biti potrebna i da će im biti dobrodošla. Kao što se vidi, u pitanju su lični i partijski razlozi koji su nadređeni suštinskim, nacionalnim i državnim interesima. Isto tako, da postavim pitanje – da li ima nekoga ko veruje da su Šiptari odustali od ideje da stvore veliku Albaniju ili da su Hrvatska ili Mađarska odustale od svojih planova da Vojvodinu otcepe od Srbije i da gornja granica bude 400 metara odavde, na Brankovom mostu, ili da su Haris Silajdžić, Mustafa Cerić i ostali ideološki sledbenici Alije Izetbegovića odustali od namere da unište Republiku Srpsku i da Rašku oblast pripoje BiH? Podsećam da je Republika Srpska, Republika Srbija kao potpisnik Dejtonskog sporazuma obavezna da brani ustavni poredak BiH i da brani postojanje Republike Srpske. Zbog svega toga Srbija mora da ima snažnu Vojsku, jer samo snažna Vojska u Srbiji može biti faktor odvraćanja onima koji žele da unište Republiku Srpsku, onima koji žele da zadrže KiM pod okupacijom i onima koji žele da Vojvodini odvoje od Srbije. To je istina. Svako drugo tumačenje ili je iluzija ili je smišljeno obmanjivanje građana Srbije koje se plasira sa ciljem da se stvore psihološke pretpostavke da građani Srbije sutra lakše pristanu na okupaciju nekog drugog dela teritorije Srbije, kao što se sada praktično obrađuju psihološki i medijski da pristanu na to da je okupacija KiM svršena stvar. Da bi Srbija imala dobru i snažnu Vojsku jedan od preduslova jeste da ima dobra zakonska rešenja. Po mišljenju nas iz SRS –ovim predlozima zakona, zakonskih rešenja, kada je pitanju ovaj set vojnih zakona, postoje rešenja koja su direktno u funkciji slabljenja vojne moći i borbene gotovosti Vojske Srbije. Svakako, najgore od tih rešenja je nastanak prakse takozvanog civilnog služenja vojnog roka. To je nemoguće. To je nemoguće čak i sa lingvističke tačke gledišta. Kako nešto što je vojno može biti civilno, odnosno kako može nešto što je civilno biti vojno? Kada kažete da neko služi civilno služenje vojnog roka to vam je kao da kažete – danas sam se napio suve vode, jednostavno nije moguće. Po mišljenju nas iz SRS – civilno služenje vojnog roka je tempirna mina u odbrambenom sistemu Republike Srbije, koja taj sistem razbija u suštinskom, praktično vojnom smislu i u moralnom smislu. Smatramo da treba prekinuti sa praksom civilnog služenja vojnog roka, ne samo zato što slabi odbrambena moć Republike Srbije nego i zbog toga što se Vojska Republike Srbije, srpska vojnička tradicija, odbrana Republike Srbije izlažu javnoj ozakonjenoj sprdnji. Uvođenjem civilnog služenja vojnog roka nije samo uništena i degradirana Vojska Srbije i odbrambena moć zemlje, već je uništena jedna od najlepših tradicija koja je postojala u srpskom narodu, a to je ispraćanje sina ''regruta'' u armiju. Znate da su do pre nekoliko godina, dok vi niste došli na vlast, Srbi svoje sinove u Vojsku ispraćali sa ponosom uz muziku, uz prisustvo rodbine i komšija. Danas to sve masovnije rade u tišini, sa stidom, kao da sinove, među njima i sinove jedince, ispraćaju u Vojsku da brane otadžbinu, nego da ih ispraćaju na paradu ponosa. Zašto? Zato što ih uglavnom ne šalju u kasarne, tamo gde se od kada je sveta i veka šalju regruti, nego ih šalju u bolnice, domove zdravlja, komunalna preduzeća, pozorišta, obdaništa itd. Umesto sa puškom, sa oficirima, sa vojnicima, naši sinovi se sve više druže sa decom i tetkicama u vrtićima. Uzimaju uzorke mokraće u laboratorijama domova zdravlja od svojih baba i šetaju kučiće beogradskih glumica u beogradskim pozorištima. Znate da je nekada bila najveća čast služiti Vojsku u Školi rezervnih oficira u Bileći. Danas je najveća privilegija biti nosač pice ili čuvar perika u Narodnom pozorištu na Terazijama u Beogradu. E, kada neko na takav način šalje sina u Vojsku onda je po mom mišljenju mnogo časnije uraditi ono što je nekada bilo nezamislivo, otići kod doktora, platiti mu da dobijete lekarsko uverenje da vam sin nije sposoban da služi Vojsku. Ovde se postavlja jedno praktično pitanje – šta će se dogoditi ako Srbija u sledećih 20 ili 30 godina bude ratovala? Ona će po prirodi stvari biti prinuđena da mobiliše nekoliko desetina hiljada ljudi vojnih obveznika koji su služili vojni rok, a nikada pušku nisu uzeli u ruke. Ljudi, da li shvatate o čemu se radi. Odslužili vojni rok, a ne znaju kako izgleda puška. Metkani su opalili. To je nakaradno. Šta će oni predstavljati na bojnom polju? Ništa. Glinene golubove. Pa, više će svojih saboraca pobiti, ako ne mislite da im organizujete za vreme rata neki kurs ovde u Narodnom pozorištu. Više će pobiti svojih saboraca nego neprijateljskih vojnika. Praktično, umesto da sinove vaspitavamo da brane otadžbinu mi ih vaspitavamo da budu kukavice, da budu dezerteri, nesposobni za život, a kamoli sposobni da brane otadžbinu, da ratuju. Drugo loše rešenje je rešenje koje se mora promeniti ako hoćemo da imamo Vojsku. To je odredba da vojni rok traje šest meseci. Svako ko se iole razume u ovu tematiku zna da za šest meseci nije moguće vojnika osposobiti da ovlada svim vojnim veštinama koje su neophodne za odbranu otadžbine, a redovno služenje vojnog roka postoji upravo iz tih razloga. Pazite koja je apsurdna situacija – deo države je okupiran, a država smanjuje dužinu vojnog roka za jednu trećini, prvo sa dvanaest meseci na devet meseci, pa sa devet meseci na šest meseci! Sledeća stvar na koju želim da ukažem jeste rešenje po kojem lica starija od 30 godina ne mogu biti profesionalni vojnici u Vojsci Srbije. To je nešto što je potpuna ludost, nešto što nema veze sa zdravim mozgom.Imali smo 1999. godine na Kosovu iMetohiji rat. Imali smo hiljade mladića koji su se junački borili na Paštriku, na Košarama, zaustavili su severnoatlantsku diviziju, zaustavili pešadiju NATO pakta. Ti momci su ratovali pet-šest meseci, osetili su krv, miris baruta. To su momci koje bi poželela svaka armija na svetu. Pravi profesionalci. Oni ne mogu biti profesionalni pripadnici Vojske Srbije. Zbog čega? Pa, prošlo je deset godina i sada imaju 31 godinu. Ne mogu da brane otadžbinu. Ne mogu biti faktor odvraćanja, ali mogu neki momci, tatini i mamini sinovi, manekeni koji su visoki 180 cm, imaju idealnu težinu itd. Da li stvarno smatrate da su momci koje će te vi sada primiti na osnovu nekih konkursa biti bolji garant odbrane Republike Srbije od momaka koji su tri meseca dan i noć izgarali na Košarama? Svakoga dana su sahranjivali svoje drugove i odbijali napade NATO pakta. Čak i da nije bilo rata potpuno je nenormalno da neko ko ima trideset dve godine, koji ispunjava sve psihofizičke preduslove, ili 39 godina, koji želi da služi svojoj otadžbini ne može biti profesionalni pripadnik Vojske Srbije. To apsolutno nije normalno iz još jednog razloga. Nije normalno iz razloga što praktično uvodimo praksu da Srbiju brane momci koji imaju 18,20 ili 25 godina. Ako sutra dođe do rata oni će da ginu. Pa, da li je bolje da ginu oni koji su neiskusni, koji su mladost Srbije, ili je bolje da ginu ljudi koji imaju 35,40,50 godina, koji imaju iza sebe ratno iskustvo, koji su nešto uradili u životu i nešto iza sebe ostavili? Hvala vam. [[Aplauz.]]
Za reč se javio narodni poslanik Milan Škrbić. Imate reč, samo se prijavite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodo iz Ministarstva, žao mi je što imamo malo vremena da otvorimo raspravu, ne objedinjenu, već pojedinačnu, o svakom zakonu pojedinačno, a mnogi poslanici do sada su se u svom izlaganju složili sa tim jer ovo su važni zakoni o kojima govorimo i morali smo o svakom ponaosob da otvorimo raspravu. Zakoni koje razmatramo su veoma važni za svaku državu, pa samim tim i za našu zemlju Srbiju, pogotovo danas kada je zemlja u veoma teškom stanju po svim pitanjima. Donosimo zakone na brzinu u objedinjenoj raspravi, znači, donosimo nešto napisano na papiru, a niko ne govori o tome da li će se ovi zakoni moći sprovoditi u ovim uslovima ili će ti zakoni kada budu doneseni samo zadovoljiti neke strane nalogodavce, savetnike kojih ima u našim ministarstvima ko zna koliko. Siguran sam da ćemo se svi složiti u jednoj rečnici – da je reforma naše vojske zaista potrebna. Neozbiljnosti, neznanju, površnosti tu nema mesta. Vojska je jedan veoma složen i specifičan mehanizam, a samim tim i ovi sistemski zakoni su veoma, veoma važni i kao takvi ne trpe brzoplete, nesigurne, velike i pogotovo sa strane suflirane reforme pod izgovorom – vojska novog duha i imidža. Predstavnici Ministarstva odbrane i ovim paketom predlažu izmene pojedinih propisa ili donošenje nekih novih zakona u cilju da se domaće zakonodavstvo uskladi sa zakonodavstvom EU, odnosno da se obezbedi poštovanje ljudskih prava i sloboda prema evropskim standardima. Dok predstavnici Ministarstva odbrane razmatraju brojne modalitete i načine da se zadovolje svi oni kojima stvarni ili fingirani prigovor savesti obezbeđuje da na prilično komforan način otaljaju svu svoju obavezu, bez oružja i boravka u kasarni ili nošenja odeće koju su nosili drugi ljudi, setimo se i onih koji su se časno odužili svojoj zemlji, a danas su zbog elementarne nepogode, odnosno ratnih zbivanja dospeli na ulicu i na margine života. Reč je i o vojnim penzionerima koji su po izbijanju rata u Sloveniji, Hrvatskoj, BiH, izbegli u Srbiju. Ne postoji zakon, niti nam EU ili bilo ko drugi može ili sme zabraniti da prema tim ljudima postupimo kako nam zakon, čast, ljudskost i obaveze nalažu. Jednako tako,Ministarstvo odbrane nije smelo da sve ove godine pod tepih gurne ovaj problem i da mu pretpostavi ove i slične, navodno, važnije zakone. U preostalom vremenu koje imam, pokušaću da objasnim građanima pre svega katastrofalne posledice civilnog služenja vojnog roka. Dakle, najveću štetu Vojsci naneo je Boris Tadić donošenjem Uredbe o izmenama i dopunama Uredbe o vršenju vojne obaveze kojom je regrutima u ono vreme Srbije i Crne Gore, samim tim i Srbije, omogućeno da svoju obavezu regulišu kao civilno služenje vojnog roka. Ta uredba je funkcionisanju i borbenoj gotovosti Vojske nanela veću štetu nego NATO bombardovanje. Takozvani reformatori su zajedno sa raznim savetnicima, vojnim analitičarima i nekim nevladinim organizacijama vodili strahovitu medijsku kampanju na propagiranju civilnog služenja vojnog roka, mada je ta mogućnost, podsetiću vas, uvedena još 1993. godine. Prigovor savesti su doveli do apsurda. Regrutima su bez ikakve provere i opravdanosti usvajani zahtevi za civilno služenje vojnog roka, pa su čak i oni koji su bili na normalnom odsluženju vojnog roka mogli da u prva tri meseca služenja vojnog roka, ako im se prohte, napišu zahteve da pređu na civilno služenje, što im je, ponavljam, odmah odobravano. To je remetilo obuku, stvaralo nedisciplinu i sprečavalo realizaciju planova obuke. Planskom kampanjom razbijena je motivacija omladine da služi Vojsku i roditelja da šalju decu u Vojsku. Takvim rešenjem Tadić je prekršio Ustavnu povelju kojom je propisano da se pravo prigovora savesti priznaje samo regrutu koji stupa na služenje vojnog roka i postaje vojnik. Podsetiću na rezultate takve smišljene kampanje u tom periodu gde je broj zahteva za ovim načinom služenja vojnog roka, a što se direktno odražava na ljudski potencijal, naglo povećao u odnosu na tu 1993. godinu, kada je omogućeno ovo služenje vojnog roka. Dakle, od 1993. godine, od stupanja na snagu izmena i dopuna Uredbe o vršenju vojne obaveze, do septembra 2003. godine, interesovanje za civilno služenje vojnog roka bilo je veoma malo i kretalo se u okviru od 0,01% od ukupnog broja upućenih u 1995. godini do 0,06% u 2002. godini. Šta se onda desilo? Upravo ono o čemu sam malopre govorio: strahovita kampanja omalovažavanja Vojske, oficira, maltene gaženje, dovelo je do masovnog pristupa služenju vojnog roka na taj čuveni civilni način. Međutim, donošenjem izmena i dopuna Uredbe u vreme Tadićevog ministrovanja situacija se naglo promenila. I te 1995. godine u civilnom služenju nalazilo se od ukupno 15.000 zahteva regruta nekih 19,8, znači, skoro 20%, ne računajući 8.500 mlađih od 21 godine koji su na sopstveni zahtev došli da služe vojni rok. Kada upoređujemo zemlje u okruženju, u Italiji se, na primer, zahtev za alternativnu službu ili civilno služenje vojnog roka rešava u periodu od 12 do 15 meseci, dok je kod nas rok svega 30 dana. U Češkoj, Rumuniji i Bugarskoj civilna služba u to vreme trajala je 24 meseca, a kod nas u to vreme 13 meseci, a danas devet meseci i to po hitnom postupku, kao da se takmičimo ko će više civila da uputi po vojnim odsecima za civilno služenje vojnog roka. U nekoj anketi koju su mediji vršili u to vreme sa mladim ljudima koji su čekali odsluženje vojnog roka, 72% smatralo je da im obuka za odbranu zemlje nije potrebna, kao ni obuka za učestvovanje u zaštiti i spasavanju građana, materijalnih i kulturnih dobara. Opredeljenje za civilnu službu, regruti ispitanici su pravdali tvrdnjama da je to veoma korisno za društvo, a zasnivali su ga prvenstveno na materijalnim, egzistencionalnim, porodičnim i drugim razlozima, osim ideološkim, koji zapravo predstavljaju pravi osnov za prigovor savesti. Praktična realizacija Tadićeve Uredbe donela je mnoge zloupotrebe, i to moramo da naglasimo, jer to će nas verovatno očekivati i u narednom periodu ako se usvoji ovaj zakon. Na primer, organizacije, ustanove u vidu zdravstvenih ustanova, ustanova kulture, obrazovne, predškolske ustanove, centri za socijalni rad, gerontološki centri itd. omogućili su privilegovan položaj onim vojnim obveznicima koji zloupotrebljavaju prigovor savesti, zloupotrebljavaju, ponavljam. Civilno služenje vojnog roka se negativno odrazilo i na zapošljavanje građana, evo kako. Tokom kontrole dela organizacija, ustanova, uočeno je da neki od njih otpuštaju zaposlene radnike jer njihove poslove obavljaju vojnici na služenju vojnog roka u civilnoj službi. Navešću dva primera. Kao primer mogu poslužiti ''Klinički centar Srbije'', gde je samo u službi obezbeđenja bez posla ostalo 17 radnika i Kovin – ''Neuropsihijatrijska bolnica'' u kojoj je bez posla ostalo 30 radnika. Rečju, Tadićeva Uredba je dovela do mnogih zloupotreba, bila je paravan za izbegavanje vojne obaveze i ozbiljno ugrozila popunu Vojske Srbije i Crne Gore u to vreme, jer se samo 2004. godine odazvalo 10.000 regruta manje od planiranog broja, pa je te godine bilo popunjeno 76% sastava Vojske. Strahovito poguban efekat te uredbe, koja je doneta sa ciljem da Vojska ostane bez vojnika, toliko je bio opasan po Vojsku da je i njegov naslednik Davinić morao da prizna da je bilo propusta u Uredbi o civilnom služenju vojnog roka. Ta uredba je izmenjena, pa je prigovor savesti priznat samo regrutima – svaki prigovor će se proveravati, kako je navedeno, a uput regruta na civilno služenje vojnog roka se neće više vezivati za obrazovanje, sklonosti i opredeljenja regruta. Naravno, u to vreme ministar Tadić, kasnije predsednik Srbije i član Visokog saveta odbrane, nije se oglasio povodom izmene te katastrofalne Uredbe čiji je bio tvorac. Zbog civilnog služenja vojnog roka, prirodnog smanjenja regrutnog potencijala, pad nataliteta, zdravstvene nesposobnosti, migracija mladih i odlazak u inostranstvo, svih onih koji nisu regulisali vojnu obavezu, svođenja vojne obaveze na nivo dobrovoljnosti, poziva pojedinih političara da regruti ne idu u Vojsku, zbog svega toga svedoci smo te izuzetno jake negativne kampanje protiv Vojske Srbije. Setimo se da je ondašnji ministar Vuk Drašković javno pozivao regrute da se ne odazivaju na odsluženje vojnog roka. Popuna je 2004. godine bila za 13% manja u odnosu na 2003. Godine 2004. je od planiranih 44.000 regruta na služenje vojnog roka u jedinicama i ustanovama Vojske upućeno 78%, ako bi se izuzelo onih 8.5 hiljada regruta mlađih od 21 godinu. Takozvane reformatore u korak su pratili pojedini mediji koji su se utrkivali u negativnim napisima o Vojsci, tračevima i aferama. S druge strane, gotovo da nije bilo afirmativnih napisa o Vojsci, čak su pripadnici pojedinih takozvanih nevladinih organizacija izjavljivali da se čude šta je sa tim narodom koji i dalje ima poverenja u Vojsku. Zato kažu oni – treba edukovati narod, u smislu da naša vojska ništa ne valja, sa porukom između redova da su neke tuđe vojske dobre i dobrodošle na našoj teritoriji. Ovo sve što navodim jesu činjenice iz naše ne tako davne prošlosti. Kada se sumira jednogodišnji učinak takozvanih reformatora na čelu sa Borisom Tadićem, početkom 2003. i početak 2004. može se reći da su nestručnim upravljanjem Vojskom uradili sledeće: nisu definisali kakva nam Vojska treba i za koju državu; nisu doneli ključna dokumenta bez kojih je reforma Vojske nemoguća; nagovestili su smanjivanje Vojske na 20 do 25.000 ljudi; omogućili su strancima da nam diktiraju kakvu ćemo Vojsku imati; ekonomski su je iscrpljivali, a kadrovskim čistkama obezglavili i izazvali odliv mladih starešina; umanjili borbenu gotovost, vatrenu moć, moralni standard pripadnika Vojske; politizovali je, uneli razdor i podele po političkoj liniji; ništa nisu uradili na modernizaciji, koja je najvažnije pitanje reforme; ukaljali su čast i dostojanstvo vojničke profesije i značajno umanjili interesovanje mladih za vojnički poziv; uvredili su sve pripadnike Vojske koji su branili otadžbinu od terorista i NATO agresije. Počeli su da pripremaju snage za angažovanje u kriznim žarištima, a ništa nisu uradili na povratku naše vojske i policije na Kosmet, ali su zato sebe žestoko politički promovisali, za sve promašaje prikazivali kao velike uspehe i dodvoravali se gazdama u inostranstvu. Kada bismo pričali o ovome, mogli bismo zaista puno toga reći, ali vreme mi ne dozvoljava, zato ću u ovih par minuta da kažem nekoliko reči o samom zakonu i o nekim članovima. Kada pročitamo detaljno svaki član Predloga zakona o civilnoj službi, doći ćemo do podataka koji govore o nedorečenosti mnogih članova. Mi iz SRS podneli smo dosta amandmana. U ovom kratkom vremenu navešću samo jedan ili dva primera te nedorečenosti, koji će, kasnije, kada se zakon usvoji, usvojiće ga skupštinska većina, apsolutno verujem, bez problema, dovesti do zablude mnogih koji budu sprovodili zakon. Recimo, u članu 2. stav 1. tačka 3) kaže se: ''lice koje uloži prigovor savesti je vojni obveznik'' itd. ''drugih opravdanih razloga savesti,'' da ne čitam sada, malo vremena ima, nije regulisano i potrebno je definisati razloge, jer se u praksi dogodilo i dovodi u zabunu članove prvostepenih komisija i drugih, jer ''drugi opravdani razlozi savesti'' nigde nisu definisani i pod istim se sve može podvesti. Znači, nije definisano. Tako je i u članu 4. i u članu 5. i u članu 7. i tako dalje i tako dalje sve do člana 73, koliko ovaj zakon ima. Evo, isteklo mi je vreme, nemam više vremena. Hvala vam, ali u načelu ćemo govoriti detaljnije. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Dobar dan svima. Drago mi je što ste imali razumevanja što sam odsustvovao pre podne. Kao što znate, Ministarstvo odbrane nije uputilo zakone u Skupštinu, već Vlada Republike Srbije, tako da je zaista suština važna. To je ono što piše u zakonima, a ne ko je predstavljao. Uvaženi poslaniče Škrbiću, za sve ovo bih imao razumevanja da mi niste pre par dana u Somboru na zakletvi rekli drugačije. Lično ste mi rekli da se stvari kreću nabolje, da je stanje morala bolje, da nije odavno bilo više roditelja i familije na zakletvi koja je bila u Somboru, da je danas veći UTS, dodatak za stan, nego plata u vremenu kada ste vi bili na vlasti, da su penzioneri koji su ostali bez stana i bez stanova ostali u vreme dok ste vi vladali Srbijom. To smo vi i ja pričali pre par dana. Zaboravili ste, u Somboru? Gospodine, ono što je vaš problem jeste što imate kratko pamćenje. To ste mi sve pričali u prisustvu više oficira Vojske Srbije, čak ste i hvalili, rekli ste da se toliki broj građana odavno nije skupio u Somboru na zakletvi. Da li je tako bilo? Sada pričate o tome da je stanje morala nisko. Stanje morala je mnogo više nego što je bilo u vremenu kada ste vi krojili kapu profesionalnim pripadnicima Vojske Srbije. Ono što je činjenica, to je da danas profesionalni vojnik može da bude svako ko je sposoban i ispunjava uslove do 45 godine, ne do 30 godine. Znači, ovim zakonom upravo menjamo starosnu granicu da bismo omogućili onima koji su, do juče ili do danas, mogli da budu do 40 da mogu da budu do 45, tako da ne postoji ta činjenica koja se navodi kao zamerka. S druge strane, pričate o vojnim penzionerima. Zaista, treba da znamo da su danas vojne penzije više nego prosečna plata u Srbiji. Dodatak za stan koji danas primaju vojni penzioneri koji nemaju rešeno stambeno pitanje veći je nego što su imali platu pre 10 godina. To je realno stanje. Moral, da li je ugrožen ili nije? Možemo da komentarišemo i to. Pre samo tri godine 27 kandidata iz civilstva se kandidovalo za 240 mesta na Vojnoj akademiji, a ove godine 1.000 kandidata. Ove godine je bilo 12 kandidata za školovanje na Vojnoj gimnaziji po jednom slobodom mestu. To se nije dešavalo dugi niz godina. Ako pričamo o civilnom služenju, pričali smo i o tome, gospodine Škrbiću, da se po prvi put, otkako postoji mogućnost civilnog služenja, veći broj mladića prijavio da služi vojni rok u uniformama. Dakle, stvari se menjaju u pozitivnom smislu. Međutim, ono što je činjenica, ukoliko ste protiv te mogućnosti civilnog služenja, treba da iznesete to u kampanji kada su izbori, da građani znaju za šta glasaju, a ne da govorite u kampanji da je za vas sasvim svejedno, a onda da dođete u Parlament i da govorite kako je to loše. Reći ću vam još jednu stvar, proveravao sam onaj veliki broj ljudi koji su dolazili predvođeni vama, odnosno vašom partijom i još nekima, ispred mog ministarstva podnosili su neke zahteve za moju ostavku, a kad proverite imena vidite da niko nije služio Vojsku. Vedete iz raznih "obraza" i drugih raznih organizacija, ''Hiljadu trista osamdeset'' i ne znam koliko, niko Vojsku nije služio, a imaju zamerke na stanje u Vojsci. O tome pričajte ovde. Imajući u vidu da postoji veliki broj amandmana koji se tiču naziva multinacionalnih operacija i da nije očigledno jasno zbog čega se zovu multinacionalne, daću vam samo jedan primer – ne mogu da budu mirovne operacije kada učestvujemo u gašenju požara u Rumuniji,Bugarskoj ili Crnoj Gori. Vrlo prosto, to je terminologija koja postoji i na Istoku i na Zapadu i na Severu i na Jugu. Za one koji se čude zbog čega hoćemo našim polaznicima Vojne akademije da vratimo naziv ''kadeti'' hoću da kažem – taj naziv je nastao od 1837. godine, nakon toga je nastao naziv ''pitomac'', za koji se na Vojnoj akademiji smatra da je pežorativan, zato što je u jednom vremenu to bio naziv i za štićenike kazneno-popravnih domova, pa je devedesetih godina zbog toga ukinut je naziv ''pitomac'' i stavljen naziv ''student'', a pošto pripadnici Vojne akademije nisu klasični studenti, želimo da im damo i vratimo naziv kakav je postojao u istoriji i srpskoj tradiciji, to je ''kadet''. Za sve one koji ne znaju i danas, recimo, u Rusiji, na srednjim vojnim školama se zovu ''kadeti''. Ukoliko neko smatra da je to evroatlanski onda će to morati da upitate kako je moguće da tako nešto postoji i u Rusiji. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospodin Milan Škrbić.
Hvala lepo. Tačno je da sam kao predsednik SO Apatin učestvovao sa ponosom na zakletvi vojnika u Pešadijskom regrutnom centru u Apatinu ili Somboru, u toj kasarni, i tačno je da sam rekao da je divota i lepota videti sve veći broj ljudi koji služe vojni rok u uniformi, sa puškom u ruci, kao što je to nekada bilo. Tačno je i da sam malopre govorio o 2003. i 2004. godini, kada je počela strahovita medijska propaganda, tada niste bili ministar, bili ste tada u policiji, pričao sam o Borisu Tadiću, kada je on bio ministar i to je tačno. Ali, malopre ste spomenuli neke podatke koje ste proverili, ko je služio vojni rok, pa me interesuje – po kom osnovu možete da proveravate te podatke o ličnosti i koji je bio pravni osnov, da li te podatke koristite za uskostranačke interese ili na neki drugi način. Smatram, onoliko koliko znam i poznajem ovu materiju, da vi ne možete da koristite te podatke, da ih dobijate kao ministar, jer pravni osnov apsolutno ne postoji. [[Aplauz.]] Složićemo se svi ovde prisutni da je dobro i zalažemo se da se vojni rok služi u uniformi, a glasaćemo protiv služenja civilnog roka ili zakona koji to predlaže. Govorimo mi otprilike isto, dobro je da što više mladih ljudi služi u uniformi. Nije dobro da se blati Vojska Srbije. Apsolutno nije dobro da pričamo o tome da rata ovde neće biti, jer nikad se ne zna, upravo u vreme kada je gospodin Tadić kao ministar govorio na nekim konferencijama ili edukacijama, Bugarska se pojavila i neki njeni ministri sa teritorijalnim pretenzijama oko Trgovišta, Dimitrovgrada itd. Znači, naša vojska mora da bude spremna da brani svoju otadžbinu i svoje granice. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, takozvane reforma Vojske Srbije, koju je započeo Boris Tadić, a sada će izgleda da dokrajči gospodin Dragan Šutanovac, jeste zapravo amerikanizacija Vojske Srbije. Ptice na grani znaju da se i danas u Generalštabu i u Ministarstvu vojnom više čuje engleski nego srpski jezik. Ptice na grani u Srbiji znaju da ste u Vojsku Srbije i u Generalštab doveli američke oficire. To što se vi lično, gospodine Šutanovac, slikate sa NATO bombarderima, sa ubicama dece u Srbiji, to može samo vama da služi na čast, a svakako ne ovom narodu i ovoj državi! Govorite malopre o kratkom pamćenju. Pa, gospodine Šutanovac, da nemate kratko pamćenje onda sigurno ne biste insistirali na ulasku u NATO pakt. Valjda niste toliko kratkog pamćenja da ste zaboravili na NATO agresiju, da ste zaboravili na onolike civilne žrtve, na onoliko ubijene dece i na onoliku materijalnu štetu koju su građanima Srbije naneli vaši NATO prijatelji. To što ste njihov đak, gospodine Šutanovac, to je vaša lična stvar, ali to ne smete i nemate prava da propagirate u javnosti, nemate prava da propagirate u svetu i nemate prava da propagirate u ovom parlamentu! I sami znate za činjenicu da kada bi vam palo na pamet da proverite u javnosti koliko građana Srbije želi da uđemo u NATO pakt, da bi podaci za vas bili porazni i to što volite lično, zadržite za sebe, pokušajte da se ponašate kao ministar u Vladi Republike Srbije. Ovih dana kada smo započeli ovu vrlo ozbiljnu raspravu o vrlo ozbiljnim predlozima Vlade Republike Srbije, a koji se odnose na Vojsku Srbije, nismo imali nameru da govorimo sa vama lično. Sami inicirate takvu vrstu razgovora, to je karakteristično za vas. Nismo imali nameru ni da vam pominjemo, kada ste bili zaposleni u Saveznom ministarstvu policije, da ste uzeli otpremninu od 24 plate i da vam zakon nije dozvoljavao da se nikada više vratite u državne organe. Nismo vas ni pitali ni ko je odgovoran za smrt vojnih pilota. Pokušali smo da razgovaramo zaista argumentovano o predlozima Vlade Republike Srbije, koje, nažalost, predstavljate u ovom parlamentu. Pre neki dan ste se javno hvalili kako je povećan broj mladih ljudi koji žele da služe vojni rok u uniformama i da je sve manje onih koji žele da civilno služe Vojsku i to je nešto što nije vaša zasluga, budite sigurni. Nije to zbog toga što ste ukinuli čak i vojnički pasulj, da biste potpuno ukinuli sve što je tradicionalno u Vojsci Srbije, to je zasluga činjenice da je sve više mladih ljudi u Srbiji patriotski orijentisano i hvala Bogu da je tako i hvala Bogu da ne slede vaš primer. Kada su u pitanju predlozi ovih zakona, koje ste nam ovako u paketu dostavili, istina, niste odgovorni, nego vladajuća većina, zašto raspravljamo o šest ili sedam zakona u jedinstvenoj raspravi, jeste nešto što je, takođe, nedopustivo i što zapravo govori o tome da vladajuća većina želi samo da skine sa dnevnog reda neke predloge zakona, potpuno nezainteresovani da učestvuju u raspravi i zato vladajućoj većini ne smeta što se o šest zakona govori u objedinjenoj raspravi. Danas je bila interesantna reakcija jedne koleginice iz vladajuće većine, pokazivanje nervoze. Verovatno je to razumljivo, s obzirom na činjenicu da ipak postoje i u vladajućoj većini ljudi koji nisu zaboravili šta se u Srbiji desilo u NATO agresiji 1999. godine. Pretpostavljam da ste primetili, s obzirom na to da je nemoguće govoriti o svim ovim zakonima, mi smo u našoj poslaničkoj grupi napravili jednu podelu, odnosno dogovor da svako od poslanika koji govori u načelnoj raspravi govori samo o jednom predlogu zakona da bismo na taj način, koliko je moguće, više pokazali građanima Srbije kakve nam je predloge zakona Vlada Republike Srbije predložila. Govoriću o Predlogu zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Uočili smo da u ovom predlogu zakona postoje tri grupe nedostataka. Jedan, koji je najbitniji, jeste neustavnost, odnosno neke odredbe Predloga ovoga zakona su suprotne Ustavu Republike Srbije. Jedan broj odredbi ovog zakona su u međusobnoj koliziji. Treća grupa primedbi jeste da postoje neke veoma neprecizne odredbe u nekim članovima zakona koje nisu usklađene sa Zakonom o radu i Porodičnim zakonom, a govore o materiji koja je iz ovih oblasti. Čini mi se, gospodine ministre, da neko ko je prevodio ovaj zakon da vam nešto nije preterano naklonjen, pa je, izgleda, moguće da ove neke primedbe nastaju iz činjenice što imate veoma loš prevod ovog zakona. Podneli smo veliki broj amandmana na ovaj predlog zakona i govorićemo detaljno o tome u načelnoj raspravi, a sada ću pokušati, koliko mi preostalo vreme dozvoli, da prokomentarišem neke najkarakterističnije članove zakona. Volela bih zaista da čujem i vaše odgovore ili se bar nadam da ćete nešto od ovoga ispravno razumeti i da ćete prihvatiti, ukoliko želite da vam zakon, koliko toliko, bude primenjiv i usklađen sa Ustavom. Član 1. u 2. stavu – kažete da se na sve što neposredno nije uređeno ovim zakonom primenjuju propisi o odbrani, civilnoj zaštiti i Vojsci Srbije i zaključeni međunarodni ugovori u oblasti bezbednosti, odbrane i vojne saradnje, kao i propisi kojima se uređuje nadležnost i rad drugih snaga odbrane. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ova formulacija – zaključeni međunarodni ugovori, proteže se u ovom zakonu kroz veliki broj članova. Naša amandmanska intervencija u svakom od takvih slučajeva bila je da mora da stoji „ratifikovani zaključeni međunarodni ugovori“. Državu Srbiju ne obavezuje nijedan međunarodni ugovor koji nije ratifikovan u ovom parlamentu. Zaista mislimo da ćete ove primedbe da uvažite, ukoliko u startu nemate nameru da zloupotrebljavate ovaj zakon kada ga budete doneli. U članu 2. stav 1. tačka 3) govori o multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, u smislu ovog zakona, koja obuhvata misije, zadatke u očuvanju nacionalne, regionalne i globalne bezbednosti i mira u svetu, između ostalog, i to su ''zajedničke odbrambene operacije u skladu sa propisima o odbrani'' – ova tačka je u koliziji sa članom 13. Predloga ovog zakona. Zaista bi bilo dobro da to shvatite dobronamerno i da menjate ili ovu tačku ili drugi stav člana 13. koji kaže da: ''U slučaju proglašenja ratnog ili vanrednog stanja, u multinacionalne operacije ne mogu se upućivati pripadnici Vojske Srbije do ukidanja ratnog ili vanrednog stanja, osim multinacionalne operacije iz člana 2. stav 1. tačka 3) ovog zakona. U članu 3. stav 1. tačka 1) ovaj član govori o upućivanju Vojske Srbije i drugih snaga u multinacionalne operacije i kažete da se to zasniva na principima, pa je onda jedan od principa – ''da je učešće pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u konkretnoj operaciji u skladu sa Ustavom Republike Srbije i međunarodnim pravom.'' Naša vojska, ma gde bila, gospodine ministre, mora da se ponaša u skladu sa međunarodnim pravom. Ustav Republike Srbije ne može da se primenjuje izvan države Srbije. Pretpostavljam da pravnici, vaši saradnici, to znaju i da je ovo neka greška. Nadam se da ćete i ovo kroz naše amandmane da prihvatite. U ovom istom članu, u tački 3) kažete, da se, ''aktivnosti Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u vezi sa učešćem u multinacionalnim operacijama u javnosti objektivno predstavljaju.'' Vrlo je interesantno da ste ovakvu odredbu uneli u Predlog zakona, jer ovde se sad postavljaju dva pitanja. Prvo je – ko to predstavlja u javnosti Vojsku Srbije i druge snage odbrane u vezi sa učešćem u multinacionalnim operacijama? Da li se ovo odnosi na tog nekog ko predstavlja a koji bi trebalo da bide iz Vojske ili bar iz Ministarstva vojnog, ili je ovo neka unapred predodređena hajka na novinare pored onako rigoroznog Zakona o javnom informisanju? Još i kroz ovaj zakon treba da zabranite novinarima da autocenzurom izveštavaju o ovim aktivnostima. Drugo, još interesantnije pitanje – šta to planirate da radite ako zakonom zabranjujete da se o tome javnost obaveštava, odnosno da vi kažete da se u javnosti to objektivno predstavlja? Valjda se podrazumeva da će u javnosti ove aktivnosti Vojske Srbije biti, bar u ime Ministarstva i Generalštaba, predstavljene objektivno. U članu 4. piše ''zaključenim ugovorima'', za koje ne predviđate da su i ratifikovani, i u stavu 2. člana 4. kažete: ''Izvršenje obaveze iz stava 1. ovog člana obezbeđuje Vlada i Ministarstvo odbrane, u skladu sa propisima o odbrani, odnosno nadležni organi prema ovlašćenjima iz zaključenih međunarodnih ugovora.'' Ovo je apsolutno izvor zloupotreba i ovako nedefinisana odredba nikako ne bi smela biti u ovom niti u bilo kojem drugom zakonu. Takođe, predvideli smo da se briše član 5. Predloga ovog zakona, a u stavu 2. ovog člana 5. kažete: ''Pripadnici drugih snaga odbrane, u skladu sa potrebama, mogu se angažovati u multinacionalnim operacijama iz člana 2. stav 1. ovog zakona i da su dužni da postupaju u skladu sa zakonom, odlukama nadležnih organa i principima i pravilima međunarodnog humanitarnog prava'' Ovde niste predvideli Ustav, tako da je ovo isto u koliziji sa onim članom 3. o kojem sam malopre već govorila i bilo bi dobro da se opredelite da li ćete zadržati ovu odredbu „u skladu sa Ustavom“, pa da to bude u svakom članu gde je to neophodno, ili ćete prihvatiti naš amandman pa ćete se bazirati samo na međunarodno pravo van teritorije Republike Srbije. U članu 7. govorite o pripremama i upućivanju u multinacionalne operacije i povlačenje iz tih operacija, pa onda, između ostalog, kažete – ''Godišnji plan upotrebe zasniva se'', u tački 2) na: ''obavezama koje je Republika Srbija preuzela zaključenim međunarodnim ugovorima u oblasti bezbednosti, odbrane i vojne saradnje i civilne zaštite.'' Nejasno je kroz celi zakon ko je preuzeo ove obaveze ukoliko nema ratifikacije ovih ugovora u Narodnoj skupštini. Zaista, kolege poslanici, nadam se da ćete ovo ozbiljno razumeti i da ćete u danu za glasanje voditi računa o tome da ove naše amandmane usvojite, da ne bismo došli u situaciju da svakome može da padne na pamet ko igrom slučaja dođe na određenu važnu državnu funkciju da može da je zloupotrebljava, da izvršna vlast može da na ovaj način i kroz ovaj zakon vrši poslove Parlamenta, što je apsolutno nedopustivo i što nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Član 10. u 3. stavu ima nešto što je zaista opasno, što nikako ne bi smelo da ostane u zakonu i apsolutno je suprotno članu 140. Ustava Republike Srbije, gde kaže: „Izuzetno, Vlada može odobriti učešće drugih snaga odbrane u humanitarnim operacijama koje nisu predviđene Godišnjim planom upotrebe, u slučaju neodložnog otklanjanja posledica prirodnih, tehničko-tehnoloških i ekoloških nesreća većih razmera, kao i pružanja pomoći civilnim organima u kriznim situacijama“. Radi javnosti, pročitaću član 140. Ustava Republike Srbije, koji kaže: „Vojska Srbije se može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije“. Dakle, ne postoje izuzeci i ne postoji mogućnost da Vlada Republike Srbije može da uradi bilo šta u ovoj oblasti mimo odluke Narodne skupštine Republike Srbije. U članu 12. kažete: ''U multinacionalne operacije mogu se upućivati samo pripadnici Vojske Srbije i drugih snaga odbrane koji su završili obuku u zemlji ili inostranstvu,'' i tako dalje. Međutim, nigde kroz ovaj zakon nije propisano ko je taj ko upućuje pripadnike Vojske ili druga lica na obuku u zemlji ili u inostranstvo – to zaista mora da bude precizno definisano. Ovo kako je regulisano u članu 12. može da znači da bilo ko može da ode pod okrivljem NATO pakta na neko doškolovanje i da se vrati ovde kao neki stručnjak koga je uputio neko, pošto zakon ne kaže ko, pod kojim uslovima, upućuje takva lica natu obuku. U članu 14. u poslednjem stavu interesantno je da ste predvideli da kriterijume za izbor i način izbora pripadnika Vojske Srbije, pripadnika MUP, osoblja civilne zaštite i zaposlenih u organima državne uprave koji se pripremaju i obučavaju za učešće u multinacionalnim operacijama i način izdavanja sertifikata o osposobljenosti uređuje nadležni ministar. Ovo nikako ne može da bude u nadležnosti ministra, bez obzira ko je ministar, jer ministar je civilno lice i ministar sam nije osposobljen za ovako nešto. Ove kriterijume može da utvrđuje samo Generalštab. Ovo je isključivo u nadležnosti Vojske i nikako ne može biti u nadležnosti čak ni Ministarstva, a kamoli ministra! Interesantan je član 20. koji u 2. stavu kaže: ''Za izvršavanje multinacionalnih operacija koje zahtevaju zajedničko učešće pripadnika Vojske Srbije i pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova radi pružanja pomoći u kriznim situacijama, popuna se vrši u skladu sa sporazumom koji zaključuju ministar odbrane i ministar unutrašnjih poslova.'' Pa, mi valjda imamo Vladu Republike Srbije i valjda je Vlada Republike Srbije nadležna za ovako nešto, a ne da ministar u okviru jedne vlade zaključuje nekakav sporazum. Ovo je neverovatno. S obzirom na to da je vreme koje je ostalo za našu poslaničku grupu pri kraju, nemam vremena da idem dalje po članovima, biće naravno u načelnoj raspravi, samo hoću da napomenem da se na nekoliko mesta u ovom zakonu pominju članovi porodice. Recimo, član 35. u poslednjem stavu kaže da troškove iz st. 1. i 2. ovog člana, odnosno da u slučaju smrti pripadnika Vojske i drugih snaga odbrane članovima porodice pokojnika pripada naknada za stvarne pogrebne troškove. Ne može u zakonu da postoji termin – ''članovima porodice''. Mora da stoji termin koji je iz Porodičnog zakona, a to je termin – ''uži članovi uže porodice''. Ovo ne stoji samo ovde, na više mesta se pominje potpuno neprecizno, to mora svakako da bude precizirano. ''Član porodice'', u smislu kako je ovde označeno, mnogo je šire od ''člana uže porodice'', koji ima pravo na ovo. Završavam, gospođo predsedniče, samo još jednu rečenicu, a odnosi se na neusklađenost ovog zakona sa Zakonom o radu. Niste napisali kada se, nakon ovih misija, odnosno odlaska u multinacionalne operacije, lice koje ode mora vratiti na posao sa kog je otišlo. Ima zaista još dosta primedbi, govorićemo o tome. Žao mi je što nisam stigla sve, ali se nadam, ministre, iako ste ćaskali sa kolegama, da ste čuli primedbe i da ćete bar na neke dati odgovor. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim zajednički pretres, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici nekih poslaničkih grupa, a koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 93? (Da.) Reč ima gospodin Velimir Ilić, najpre.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, jako mi je žao što je i danas na ovom zasedanju, kao i nekih prethodnih dana, pre ove pauze koja je bila, opet imamo neke probleme. Ako dođemo na sednicu, ponašamo se sasvim korektno, gospođo predsedavajuća, budite i vi korektni. U minut do dvanaest, na jedan mangupski štos, a to radite već nekoliko puta, dali ste reč prijavljenima koji nisu šefovi poslaničkih grupa, dok smo se mi već spremali da izađemo. Govorio je minut, onda ste prekinuli i onda ste nas ostavili ceo dan da sedimo i čekamo. U stvari, mi smo bili tu, trebalo je da govorimo Martinović, Ostojić i ja, je l' tako, a čekali smo da dobijemo reč ispred poslaničkih grupa. A, ko će da čeka kada je bilo dva minuta do dva?! Jer, neće biti termin da se govori, a rečeno je da se u dva prekida sednica i da će se nastaviti u 15.00 časova. Nemojte to više! Jednom se dogodilo da smo počeli sa novim dnevnim redom, da je isto tako trajalo minut, a onda smo posle tog minuta, naravno, zakazali drugu sednicu i ono što se sve događalo, i to je vrlo nekorektno. Ako želimo da sačuvamo dostojanstvo ovog parlamenta, budimo vrlo korektni. Ako smo mi prema vama, budite i vi prema nama. Sećam se, odlično, u prolećnom zasedanju kada smo imali ovde jednog drugog ministra iz Vlade, koji je došao, održao nam jedan kratak uvodni govor, i tog prepodneva usvojili smo u načelu 15 zakona iz poljoprivrede. Sećam se lepo jedne diskusije koju sam imao, i tada sam rekao: ''Teško seljacima posle ovakve brze odluke da se 15 revolucionarnih zakona u poljoprivredi usvoji za pre podne, u načelu!'' Mi danas usvajamo isto više zakona, što se Vojske tiče, vezanih u jednoj zajedničkoj raspravi, a sigurno će neko biti srećan i pohvaliti se kada izađe iz Parlamenta, evo, uspeli smo, vidite, u toku jednog dana tolike zakone da usvojimo, koji izuzetno puno znače za Srbiju. Ovaj zakon o učešću Srbije u multinacionalnim snagama zahtevao je jednu ozbiljnu raspravu, posebnu, da to raspravimo – da čujemo ministra, i njegovo izlaganje i njegove garancije, o čemu se radi, ko stoji i šta je to. Šta znači to ''multinacionalne snage'' i ko su te snage? Gde su UN, gde je NATO i gde se ko nalazi na kojoj strani? Ko komanduje ovim snagama? Ko ih poziva? Gde se upotrebljavaju? Mi smo danas slušali jednog drugog ministra koji je dao uvodno izlaganje, znate, bila je neka serija pa se pominjao, tamo, neki, Tuta Bugarin, tako sam razumeo, kada je Čkalja govorio o Tuti Bugarinu, možda se sećate, pošto smo mi tu, negde, generacija, dakle, nismo ništa razumeli. Čovek je nešto pročitao u bradu, promrmljao, završio, seo i otišao, a mi sada donosimo tako krupne odluke koje za Srbiju mnogo znače. Takođe, donosimo i zakon o dve agencije koje izuzetno mnogo znače za Srbiju, tek tako, reda-radi, nije bitno, nije ministar objasnio, nije pojasnio, nismo mogli da pitamo, poslanici su diskutovali čitav dan. To će, naravno, većina izglasati, kao i sve ostalo. Setimo se opet zakona iz poljoprivrede kada su seljaci načisto propali u ovoj sezoni posle tih novih zakona koji su značili, kao, revoluciju, kako je ministar rekao. Evo, sada opet donosimo jedan veliki set zakona, isto tako na brzinu. Neodgovorno! Doneti ovolike zakone iz narodne odbrane bez prisustva ministra, to je stvarno nekorektno i to je ponižavajuće za ovaj parlament. Ministar trgovine dođe tu da odsedi, čovek je korektno sedeo i nije se javljao i nije ništa komentarisao. Šta god je ko pitao on je to prećutao. Danas sam čuo ovde puno diskusija. Pričalo se da je sve pošlo naopako od 5. oktobra, jedna ekipa je diskutovala. A ja kažem da nije tako! Petog oktobra su bile dobre namere, ali u ovoj vladi ''jedini'' je Rasim Ljajić učesnik 5. oktobra! Ovo su neki drugi ljudi, koji su došli, naravno, na krilima 5. oktobra i rade šta hoće. Neki od tada, sećam se kod pokojnog Đinđića, nisu smeli da uhvate bravu, kvaku, nisu smeli da pipnu. Odlično se sećam kada sam u Parlamentu diskutovao kada se birao ministar Vojske, jedan, koji je posle avanzovao još više, nisam mu proricao tako blistavu karijeru, diskutovao sam i rekao, znate šta, ovaj me podseća na neku babu Simanu – sećam se, kada sam bio dete imali smo u komšiluku neku seka Persu koja se slično ponašala. I to je bila moja diskusija u Parlamentu koju su svi napadali. Vidite šta se dogodilo za ovaj period sa Vojskom, nisam pogrešio. Posle toga, jesam prisustvovao jednoj sramnoj ceremoniji, koja je bila propraćena na svim svetskim medijima, kada smo mi u Tehničko – remontnom zavodu u Čačku, to je bila ovlašćena ustanova za tadašnju Jugoslaviju, uništavali sopstveno oružje koje je bilo izvanredno! Došli su spolja, došli iz inostranstva, ja sam bio tada gradonačelnik Čačka, pozvali su i mene, ja sam stajao tamo i gledao čudesa, ljudi uništavaju novo oružje, kolona, red stoji, mašine se savijaju, lome, krive, uvijaju, a mi se radujemo, otvara se šampanjac, ti koji su došli spolja otvorili su flašu šampanjca za prvo uništeno oružje. I ja sam gledao čuda li čuda! Šta se dogodilo posle toga? Za to vreme Šiptari se naoružavaju najsavremenijim naoružanjem, koje dobijaju od nekih koji se ovde nama protežiraju kao prijatelji. Gledali smo nedavno nekoliko emisija gde se to pokazuje i prikazuje. U okruženju svi se naoružavaju i najsavremenije pripremaju, a mi uništavamo ono što je krvavim znojem stekao srpski narod i čime smo se nekad ponosili! Uništili smo i ustanove, maltene uništili smo i taj Tehničko-remontni zavod, ljude, najbolje kadrove koje smo imali razjurili smo kao nepodobne, neposlušne. Juče sam čuo jednu izjavu ministra koja me je mnogo razočarala, kaže – smenili smo direktora "Slobode" jer je bio član Nove Srbije. Nije bio član Nove Srbije, on je moj školski drug iz gimnazije i cimer sa fakulteta, i smenjen je. Nije mu data nijedna dozvola na ugovore koje je on sklopio, to znam garantovano, jer je molio ovde, dolazio, moljakao, da dobije dozvolu za izvoz i nije dobio, a sada, naravno, dobiće neki drugi i krenuće. Zašto smo pogodni za izvoz? Zato što naši radnici rade za 82 dinara po satu na tako odgovornim i teškim poslovima i zato smo atraktivni, svet neće da se bakće, tamo, sa nekim rizičnim poslovima za tako sitne pare, a mi se ponosimo što to radimo! U užičkom "Partizanu" ljudi su radili za 82 dinara po satu, preko studentske zadruge. Ponavljam, juče sam o tome govorio. Prema tome, ne čeka nas ništa dobro, gospodine ministre. Možete vi meni sada ovde da replicirate, ja neću ni da vas slušam. I nije korektno da vas slušam. Ja to nisam zaslužio, ja ovu Srbiju volim, imam petoro dece koja žive ovde. Znate li kada ste mi se smučili, gospodine ministre? Kada ste na ''kupusijadu'' došli vojnim helikopterom, uz onolike kobre. Pa, neće niko – dođete malo, jedete kupusa, tast peva, a vi malo možete i da solirate, mogli ste i da svirate i niko vas ne bi dirao, garantujem. Ali, nije lepo, odjednom se smrači nešto s neba, počeše neki ispadi, juriša se. Šta se događa? Stiže ministar, odbrambeni ministar. Trenirali ste možda nekog. Da li je tako? Tada sam video da je vreme da idemo kući, pa smo se mi koji nismo za tu varijantu pokupili i otišli, naravno. Zna Nataša, to je tamo u njenom kraju. Je li tako Nataša? Nataša je iz tog kraja, ona to zna dobro. Prema tome, mi smo danas doneli te zakone, mi smo danas doneli niz zakona koji će možda mnoge u Srbiji razočarati. Učešće naše dece negde na ratištima, ja se sećam govora Zorana Živkovića u Vladi kada je bio premijer, kada je tražio da se ide na neka ratišta, ne dao bog da smo otišli – mnoge majke će zaplakati zbog toga. Mnoge probleme ćemo stvoriti sebi, a ništa nismo definisali, jer je naš Ustav jasan i glasan, naše skupštinske odluke su jasne i glasne – da smo mi vojno neutralna zemlja. Nama je bilo ratova dosta, mi smo se naratovali! Dosta se u ovoj Srbiji ginulo, bombardovalo, razgradilo i vekovima ćemo osećati posledice tih ratnih razaranja! Zašto bi naša deca išla u neke druge zemlje da tu nesreću prenesu i nekima drugima?! Sećam se dobro NATO bombi i tadašnji vojni vrh je mene kao predsednika opštine odredio da idem da javljam porodicama čiji su sinovi poginuli, da uzmem muštuluk. Sećam se da su to bili najteži dani i životu, kada se spuste nastradali, a mi moramo da javljamo porodicama, i za nama ide sanitet ako se pri tom neko onesvesti, pripadne mu teško i t ako dalje. To je bilo jezivo vreme. Ne bi trebalo sada da eksperimentišemo sa ovim narodom. Ne bi trebalo mnogo da pričamo ni o tom NATO, još su rane sveže. U mojoj okolini deca umiru od leukemije i karcinoma u osnovnoj školi, a neka i u obdaništu! Naša poslanica, koja sedi do mene, lečila je svog sina od karcinoma, u osnovnoj školi. Mnogi su to radili, jer je to zlo napravilo NATO bombardovanje. I mi, mnogi učesnici, koji smo posle bombardovanja gradili, pravili te fabrike o kojima vi sada pričate, koje su bile sravnjene sa zemljom, imali smo mnogo zdravstvenih intervencija, operacija i posledica od svega toga. Gospodine ministre, vi tada niste bili aktivni, vi ste držali kafić i uživali, sigurno vam je bilo lepo. Opominjem vas, gospodo narodni poslanici, debelo razmislite pre nego što ovo sve izglasate i prihvatite ovako blanko, na neviđeno. Ovde se radi o jednoj ozbiljnoj državi koja ima tradiciju, koja ima korene i koja ima poreklo. Generacije su ginule za ovu državu, gospodo. Naša najveća čast je bila kada šalješ sina u vojnike. I ja taj dan čekam kao najsrećniji dan i svi su se Srbi tome radovali, bez obzira, i u ratnim uslovima pravili su se ispraćaji, a ne kao sada. Gospodine ministre, ne pamtim kada sam video vojnika, a svakog dana putujem kroz Srbiju. Svako veče ja prođem određenu relaciju kroz Šumadiju. U Šumadiji nisam video vojnika, recite gde ima da odvedem svog sina da se slika sa jednim vojnikom. Nigde ga nisam uživo video. Možda ne obraćam pažnju, ne zalazim u neke budžake, u neke ćoškove, ne muvam se oko granica, ali ne znam gde ima vojnika da vidim, na kojoj najbližoj destinaciji mogu da vidim vojnike uživo. Nekad smo ih gledali, hvala Bogu, ponosili se njima, a sada ih nema. Ne znam da li neko od vas, gospodo poslanici, viđa Vojsku negde?! To je neka nevidljiva vojska. Doduše, video sam ove na civilnom služenju vojnog roka. To je bruka i sramota za Srbiju i mnogi mladi se stide. Nije ni čudo što danas pričamo o problemima među mladima kada su uvek naši stari govorili – Vojska je bila jedna najveća škola i najveći fakultet za svakog i studenta i za svakog građanina. Vojska je bila prekretnica u životu mladog čoveka – posle Vojske to je bio sasvim drugi čovek, sa drugim obavezama i drugim ciljevima. Znam da je cilj mnogih slaba Srbija. Srbija je svakim danom sve slabija, vojno, ekonomski. Srbija je svakim danom posvađana sve više i više, a da vam ne ponavljam koliko duguje srpska privreda. Srbija se bori da preživi. Srbija je toliko posvađana, nikada nismo imali toliko napada na Srpsku pravoslavnu crkvu od raznoraznih institucija koje je neko ubacio spolja i nikada nismo imali toliko problema. Ovde su dolazili neki ministri koji sede u Vladi i najavljivali najveće afere u Vojsci – oni će da raščiste. "Tresla se gora, rodio se miš", nikom ništa! Niko ništa nije pipnuo ni raščistio! Prema tome, dajte da ozbiljno, gospodine ministre, kažete par reči o ovim temama. Nemojte meni sada da replicirate, meni ne treba ništa da replicirate.Meni je sve jasno! Meni je sve jasno kakve su čije namere, kad vidim ljude koji dođu na određene funkcije. Jasna mi je strategija koja se događa spolja i slušam vas i mnoge koji danima napadaju neke čelnike iz Vojske, koji su otišli, smenjeni. Sećam se jedne noći kada je smenjeno 57 oficira najvišeg čina, kada je bila ona čistka na VMA, u toku noći i sve ostalo, kada se to počistilo, onih kriznih štabova, kada se uletalo u vojne fabrike, smenjivalo. Jedva smo neke i sačuvali. Hvala Bogu da smo ih sačuvali do danas. Ali, neke su i uništene. Gospodine ministre, nisam vas čuo, Srbija je garant Dejtonskog sporazuma za Srbe u Republici Srpskoj. Posle ovih događanja u BiH nisam vas čuo da ste se oglasili kakav smo mi garant i šta mi garantujemo Srbima u Republici Srpskoj? Mi smo garant, ponavljam, Dejtonskog sporazuma. Da li ''Dejton'' još uvek važi ili ne važi? Ako važi, mi kao garant, nismo jednu reč progovorili onom narodu tamo. Ima li neko da sme nešto da kaže, da kaže bilo šta, da čujemo? Danas sam slušao ovde neke poslaničke grupe koje su govorile da je ovo i suviše hrabro, da su oni hrabri, da treba hrabro ući u reforme. Oni nas hrabro vode, predstavnik G17 plus devet godina u oblasti finansija, makroekonomije i evo gde su nas doveli. Nemojte više da nas oni hrabro vode, jer ta njihova hrabrost je Srbiju mnogo koštala! Što manje rade – za nas je bolje. Kada čujem da oni nešto rade, da imaju neke aktivnosti, kažem – teško nama! Kada čujem da ne rade ništa – presrećan sam. Verujte, i to je prava stvar. Danas je bila ovde jedna diskusija da ćemo biti najjača vojna sila u regionu. Čovek je govorio, ni trepnuo nije – mi ćemo biti najjača vojna sila u regionu. Nada, ne znam, za ravnopravnost, mir i tako dalje i tako dalje. Sećam se kada su ti, neki, isti govorili – Milošević je faktor stabilnosti na Balkanu, pa posle, nema ništa od toga, uništiše čoveka i tako dalje. Prema tome, nemojte im mnogo verovati. Uradimo nešto za Srbiju, napravimo jednu pravu Vojsku, po meri ovog naroda. Znamo da Vojska treba da se opremi, da za to treba mnogo para, gospodo. Da treba u državi da bude jaka ekonomija i jaka privreda. Znamo da se budžet sada puni iz kredita, da se sve radi iz kredita. Toliko se zadužujemo da ne znamo kuda ćemo i šta ćemo, kako ćemo to vratiti, ako je privreda zadužena više nego država. U ovom momentu je privreda Srbije više zadužena nego država Srbija! Tu su negde, ali, za jednu milijardu više. (Predsednik: Vreme.) Prema tome, i selo je propalo, nemojte se nadati.
Vreme, gospodine Iliću. Prošlo je 20 minuta, zahvaljujem. Gospodine Iliću, daću reč ministru. Moram reći da ste koristili jedan potpuno neprimeren termin, kada ste govorili o vođenju sednice, da se sednica vodi "mangupski". Moram vam reći da je sednica vođenja u skladu sa Poslovnikom, u dvadeset do dva nije bilo više zainteresovanih šefova poslaničkih grupa za reč, a vaše vreme je do dva sata i gospođa Čomić je dala reč gospodinu Saši Dujoviću. Prema tome, imali smo zaista obavezu da do 14.00 časova vodimo sednicu, u skaldu sa Poslovnikom. Reč ima gospodin Dragan Šutanovac, ministar.
Uvaženi gospodine Iliću, vi se meni niste smučili. Vi ste meni čak i simpatični, čak i kada ste govorili o vašim kolegama da ne kradu, nego da kraduckaju, shvatio sam da to ne mislite ozbiljno. Znam da će neki Čačani da mi zamere što vam danas odgovaram, da će reći – pusti ga, on to ne može da ponovi što je rekao. Ali, uvredili ste me. Uvredili ste me prvo što ste rekli da sam došao helikopterom na kupusijadu, što nije tačno. Potvrdiće vam to vaši zemljaci iz Čačka i iz Mrčajevaca. Uvredili ste me isto i kada ste rekli da sam rekao da je Ljujić bio član Nove Srbije. Nisam to nikada rekao, ali rekao sam da ste vi bili član Saveza komunista. Stojim iza toga. Bili ste čak i sekretar Saveza komunista u Čačku, da li sam u pravu? Znači, nema nikakve veze ni Ljuić, ni Nova Srbija. Znam da ste rekli na TV, i bilo mi je simpatično, da vi brata nemate. Znam da ste mnogo toga iznosili u javnosti. Meni je to uvek bilo simpatično. Nikada mi se niste smučili, iako je ova vaša diskusija bila ispod svakog nivoa, vi se meni nikada nećete smučiti. Koliko god se trudili, vi ćete meni biti simpatični kao Velja iz Čačka, šta god ovde danas rekli o meni ili o mojoj porodici, familiji, Mrčajevcima, ili ne znam o kome sve. Međutim, ono što je činjenica i što je mnogo važnije od ovoga, nisam kriv što se ovde zakoni spajaju po 10, 15, ili šest ili osam zakona, spreman sam da odvojim sve vreme ovog sveta, da vama lično objasnimo šta znače ovi zakoni, da vam pojasnimo. Dođite u Ministarstvo, kada god želite, da vam pojasnimo na koji način danas funkcioniše odbrambena industrija, kakvi su rezultati danas, kakvi su bili pre dve godine. Kako je moguće da nekim promenama ubrzamo funkcionisanje, donesemo neki novac u firme. Kako je moguće da se više ne uništava oružje. Naprotiv, proizvodi se i prodaje se. Da li je to nešto u mom mandatu ili u vašem mandatu, da li se Vojska smanjivala u vašem mandatu ili u mom mandatu i da li se Vojska profesionalizuje u mom ili vašem mandatu. U pravu ste kada kažete da danas ne možete u Srbiji da vidite pripadnika Vojske Srbije i to je nasleđe koje je politički mnogo starije i od vas i od mene. To je nasleđe iz 1991. godine ili 1992. godine, kada je donesena odluka da pripadnici tadašnje JNA ne idu u uniformi po gradu. Verujte mi, intezivno razmišljamo u Ministarstvu odbrane da vratimo uniforme u grad. Jer, ukoliko budemo išli u pravcu profesionalizacije, u pravu ste, Vojsku nećemo imati gde da vidimo, nećemo imati ispraćaje, nećemo imati proslave. Vojska će biti dosta otuđena od naroda, a nama to nije želja. Želimo da Vojska bude deo naroda, da Vojska trpi ono što trpi narod, da Vojska bude na bedemu otadžbine, ma kako to nekome zvučalo arhaično, ali to je istina. Želimo da budemo i regionalni lider. Ukoliko nam i drugi kažu da jesmo, ukoliko se na naše vojne vežbe danas okupi deset ambasadora, svi vojni izaslanici, ukoliko dođe delegacija iz BiH, načelnik Generalštaba, zamenik načelnika iz Crne Gore, visoke delegacije iz Turske, ukoliko u istom danu imamo vežbu i sa Rumunijom, ne vidim zbog čega biste vi omalovažavali naš sistem odbrane i našu Vojsku. Nije to tako loše, kako biste vi želeli da bude, ili kako želite da prikažete. Sve to možete saznati samo ako želite da dođete kod nas. Opet kažem – dobrodošli. Šta god vi o meni mislili, Ministarstvo odbrane i vaše ministarstvo, vi ste poslanik, možete doći i dobiti informacije. Informisaćemo vas o svemu: o tome da li sam ja odslužio Vojsku, da li su moji saradnici, konkretno, ovde svi rezervni oficiri Vojske Srbije, da li su učestvovali u ratu, da li su časni ljudi ili nisu. I Vi, i drugi koji su imali ovde neke zamerke, svi mogu da dođu u Ministarstvo i da dobiju informaciju i da im sve bude jasno. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodine Iliću, koji je osnov javljanja, izvinite? Replika. Izvolite.
Vidite, vi ste jako pogrešno informisani o nekim stvarima. Znam i ko vam je savetnik, a taj vaš savetnik u Čačku, kada dođete, i veoma sam iznenađen, vaš veliki stručnjak, strateg, on je običan seoski harmonikaš koji je svirao "komišanja". E, pošto vi ne znate, a možda i znate, možda ste bili nekada na "komišanju", on nije neki nivo da može da vam da prave informacije. Morate naći neke ljude koji su mnogo obavešteniji, kada dođete da vam daju neke informacije. Pa, jeste vaš veliki prijatelj, sa kojim ste se toliko ljubili, grlili i žvalavili, da tako izjavim, da je to bilo malo nezgodno i gledati to takona nekim mestima. Prema tome...
Gospodine Iliću, koristite prikladne termine, molim vas. Nemojte termin "žvalavljenje" i slično.
Izvinjavam se, gospodine ministre. Nema smisla tako diskutovati i razgovarati. Moja diskusija je bila veoma ozbiljna. Upozorio sam vas i juče i danas na neke veoma ozbiljne probleme, ne privatne, nemam ništa protiv vas privatno, i vi ste meni simpatični i drag čovek. Kažem vam da je teško stanje. Možda vas oni u okruženju lažu. Hajde, jednom kada budete raspoloženi, imaju i neki drugi ljudi u Vojsci koji ne misle tako kao ti iz vašeg okruženja. Vidim da su neki otišli mnogo razočarani, a mnogo su učinili za Srbiju, za Vojsku, mnogo su na ratovima učinili. Voleo bih da ih nekada primite, da popijete kafu sa njima, da ih čujete. Biće mi mnogo drago. Možda ćete promeniti mišljenje, gospodine ministre. I ja sam bio nekada u zabludi, kada me obaveste i kažu – super, svi vas tapšu, a sutra kada ne budete na tom mestu čućete mnoge koji će vam reći mnoga druga mišljenja. A, videćete, bojim se da ne bude kasno za Vojsku, jer kada se donesu ovi zakoni, onda je sve kasno. – Kao što najavljujete i statut Vojvodine, kada se donese biće kasno ako se ne popravi, a nešto loše ne može amandmanima da se popravi. Bio bih presrećan da imamo najbolju Vojsku i ponosio bih se time. I da budemo najjači u okruženju, da nas svi poštuju i da nas cene. Ali, verujte, sa čim mislite da letite, sa čim JAT misli da leti? Znam to stanje mnogo dobro. Mora da se uloži, nema para. U životu sam se najbednije osećao kada sam gledao neke, koji su mislili poput vas i bili u zvezdama, kada su nas bombardovali a mi gledamo...i tada smo ih gađali...
Gospodine Iliću, prošlo je tri minuta. Reč ima gospodin Martinović Aleksandar.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svojoj "Filozofiji istorije" Hegel je, između ostalog, napisao da ljudska istorija nije tlo sreće i da su periodi sreće u njoj prazni listovi. Mislim da je velika nesreća za Srbiju i za ovaj parlament da ove predloge zakona obrazlaže čovek koji je, u najmanju ruku, morao da podnese ostavku zbog svega onoga što se desilo u Vojsci Srbije i ove godine, ali i ranijih godina. Samo da vas podsetim na neke činjenice. Od kako je DOS preuzeo vlast u Srbiji, na neustavan i nezakonit način 2000. godine, zabeležena je jedna crna serija nesreća u ratnom vazduhoplovstvu Srbije. Krajem oktobra 2000. godine u okolini Aerodroma u Golubovcima kod Podgorice, izgubljen je jedan avion "Super galeb G4", ali su se dvojica pilota spasila iskakanjem. Tokom 2001. godine nije bilo udesa vojnih letelica, ali je crna serija nastavljena već 2002. godine, kada je u okolini Niša izgubljen helikopter "Gazela", čija su dva člana posade uspela da prežive. U okolini Aerodroma "Lađevci" kod Kraljeva, 11. oktobra 2003. godine oštećena je još jedna "Utva 75" pri prinudnom sletanju, a dva člana posade su povređena. Pretposlednjeg dana decembra iste godine, u centru Kragujevca pala je "Gazela" koja je trebalo da učestvuje u programu obeležavanja Nove godine za oko 500 dece iz vrtića i škola u tom gradu. Samo velikom srećom izbegnuta je tragedija, a dva člana posade, snimatelj, čovek kostimiran u deda mraza i jedno dete, koji su bili u helikopteru, prošla su sa lakšim i težim povredama. U 2004. i 2005. godini izgubljen je jedan avion "Utva 75" i helikopter "Gazela", čije su posade preživele, dok u 2006. godini i 2007. godini nije bilo udesa. U 2008. godini Vojska Srbije je izgubila dva aviona i jednog pilota. Prvo je 21. maja u okolini sela Baranda u opštini Opovo, major Tomas Janik iskočio iz aviona "Orao" za vreme trenažnog leta, a 24. septembra na Aerodromu "Batajnica" poginuo je potpukovnik Ištvan Kanas, pripremajući se za učešće na aeromitingu u avionu "G4". Konačno, u julu 2009. godine poginuo je pilot Rade Ranđelović i vojnik Milan Ulemek u Batajnici. U Japanu, dame i gospodo narodni poslanici, kada voz u tokijsku stanicu uđe kasnije nego što je to predviđeno, ministar saobraćaja podnese ostavku. U Srbiji iz godine u godinu ginu vojnici, ginu oficiri i apsolutno nijedan ministar odbrane, otkako je DOS preuzeo vlast, nije našao za shodno da podnese ostavku kao moralni čin. Budući da su moje kolege govorile o drugim predlozima zakona, reći ću nešto o Predlogu zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji. Iako su kolege iz vladajuće koalicije hvalile ove predloge zakona, kao da su ih pisali eksperti za bezbednost i za pravo, videćete da to uopšte nije tačno. U članu 2. VBA i VOA definisane su kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Predlagač se hvali kako su imali nameru da formiraju nekakav jedinstven sistem bezbednosnih struktura u Republici Srbiji. Ako je nešto sistem znači da mora da poseduje identičnu pravnu prirodu. Kakva je pravna priroda VBA i VOA? Po mišljenju predstavnika predlagača, po mišljenju Vlade, to treba da budu organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. A pogledajte šta je BIA. BIA je, Zakonom o Bezbednosno informativnoj agenciji iz 2002. godine, definisana kao posebna organizacija. Sada se postavlja pitanje koji je to, navodno jedinstven sistem bezbednosno-obaveštajnih struktura u Republici Srbiji, a prema tome te institucije imaju različitu pravnu prirodu, pa je BIA posebna organizacija a VBA i VOA su organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Sada se postavlja još jedno pitanje: kakvi su to organi uprave koji ne obavljaju upravne poslove? Ako pogledate član 6. Predloga zakona i član koji reguliše nadležnosti, poslove i zadatke VOA, videćete da bukvalno nema ni jedan jedini upravni posao koji ova dva organa vrše. Nešto je organ uprave, a ne vrši upravne poslove. Svaki student koji studira bilo koji pravni fakultet zna da je organ uprave onaj državni organ koji vrši upravne poslove. Mi sada imamo nešto čega nema apsolutno nigde u svetu, da postoje organi uprave koji ne vrše upravne poslove. Ako mi nađete ijedan upravni posao, recimo, iz člana 6. Predloga zakona, spreman sam da povučem sve ovo što sam rekao. Dalje, u članu 3. se kaže da su VBA i VOA ''politički,ideološki i interesno neutralne.'' Ovu odredbu zaista ne razumem. Sada se postavlja pitanje: da li je patriotizam ideologija? Jeste. To znači da pripadnici VBA i VOA ne smeju da budu patriotski orijentisani, zato što im je zadatak da budu ideološki neutralni. I te kako treba da budu ideološki opredeljeni, da budu ljudi koji poseduju duboka patriotska ubeđenja i koji će sve svoje stručne potencijale da stave u službu države Srbije i njenih građana. Ne mogu da zamislim koji je to pripadnik VBA koji je ideološki neutralan. Znači, njega baš briga da li radi za Srbiju, za SAD ili da li radi za NATO pakt. Šta znači "interesno neutralni"? Valjda je interes pripadnika ove dve agencije da se odbrani suverenitet Republike Srbije, da bude zaštićen odbrambeni sistem naše države. To je njihov primarni interes. I sada kažete da su pripadnici ove dve agencije interesno neutralni. Ako su oni interesno neutralni, ako su ideološki neutralni, pa, šta će nam onda ove agencije? Onda bolje da ne postoje. Možda ste vi hteli da kažete nešto drugo – da ne treba da budu svrstani ni u jednu političku stranku. Onda je trebalo tako da napišete. Dakle, nijedan pripadnik, uključujući i direktora VBA i VOA, ne smeju da budu članovi političkih stranaka. Oni treba da budu neutralni u odnosu na političke stranke, ne smeju da budu neutralni u odnosu na državu, u odnosu na građane, u odnosu na interese ove države. U članu 6, gde su definisani poslovi i zadaci VBA, kaže se da VBA, između ostalog, otkriva, prati i onemogućava unutrašnji i međunarodni terorizam, ekstremizam i druge oblike organizovanog nasilja usmerenog protiv Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Sada se postavlja pitanje – a šta je to ekstremizam? Recimo, ekstremizam je kada jedan pripadnik, navodno, civilnog demokratskog nevladinog sektora kaže da je i dalje upražnjeno mesto za prvog civilizovanog čoveka u Patrijaršiji Srpske pravoslavne crkve. Za mene su ekstremizam, recimo, izjave Petra Lukovića, za mene je, recimo, ekstremizam ono što radi Sonja Liht, ono što radi ''Fond za humanitarno pravo''. Ako kažete da ćete da se borite protiv takvih pojava, evo, spreman sam to da podržim, ali plašim se da će te pod ekstremizmom da tretirate isključivo vaše političke neistomišljenike i da će u Srbiju da se vrati 1948. godina i kožni mantili, tajna snimanja, tajna praćenja i pojave kao što su da otac špijunira sina, sin oca, brat brata i tako dalje. Kada smo već kod ekstremizma, gospodine ministre, dopustite da vas obavestim o jednom nemilom događaju koji se desio u opštini Vrbas. Jedan narodni poslanik koji je prešao iz SRS – u ovaj novi poslanički klub, Igor Bečić, napao je aktiviste SRS dok su u Vrbasu hteli da postave bilborde na kojima piše: „Glas za SNS je glas za DS“! On je fizički napao te ljude. Došla je policija. Počeo je da se poziva na svoj imunitet i da preti policajcima da ako ne budu ispunjavali njegove naloge da će svi da izgube radno mesto u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Inače, to je pripadnik partije koja kaže da se bori za normalnu i pristojnu Srbiju. Ti koji se bore za normalnu i pristojnu Srbiju su u Vrbasu, negde, pre, oko, dvadesetak dana napali opet jednog aktivistu SRS, ali on nije Srbin nego Mađar, Stevan Balog, i naneli mu telesne povrede. Ako pod ekstremizmom podrazumevate ovakve pojave, onda sam, gospodine ministre, spreman da vas u tome podržim, ali se plašim da vi pod ekstremizmom stvarno podrazumevate one koji ne misle isto kao vi ili one koji ne misle isto kao što misli komanda NATO pakta u Monsu. Zatim, u članu 6 kažete da VBA otkriva i istražuje i dokumentuje krivična dela protivustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije, krivična dela protiv čovečnosti i tako dalje. Šta sada to znači? VBA više nije organ koji se bavi obaveštajnim i kontraobaveštajnim radom, nego je VBA policija, i VBA je javno tužilaštvo. To je potpuno suprotno Ustavu RS. To je potpuno suprotno Zakoniku o krivičnom postupku. Otkud pravo VBA da preuzima ingerencije policije i javnog tužilaštva? Je li je to demokratsko pravo? Je li je to u skladu sa evropski tekovinama? Apsolutno nije. Ovakva odredba je suprotna Ustavu, Zakoniku o krivičnom postupku i u praksi može da dovede do brojnih zloupotreba. U članu 7. kažete da VBA prikuplja podatke od državnih organa, organizacija i službi, organa autonomnih pokrajina, jedinica lokalne samouprave i organizacija koje vrše javna ovlašćenja. Sada da vas podsetim, gospodine ministre, kada je donošen Zakon o državnoj upravi to je najavljeno kao čudo neviđeno, da je to evropski zakon, reformski zakon, usklađen sa principima OEBS i tako dalje. Tamo se za organe autonomnih pokrajina, jedinica lokalnih samouprava i organizacije koje vrše javna ovlašćenja koristi zbirni naziv – imaoci javnih ovlašćenja. Vu sada taj izraz ne koristite. Da li smatrate da Zakon o državnoj upravi nije dobar ili je u pitanju nešto drugo? Opet nema sistema. Kažete da ste za jedinstven bezbednosni sistem. Niste! Ne poštujete čak ni zakone koji važe u ovoj državi. Nema sistema ako je taj sistem razbijen, ako se koristi različita terminologija i ako u suštini iste institucije imaju različitu pravnu prirodu. U članu 14, gde se definišu posebni postupci i mere, kada se kaže ''posebni postupci i mere'' misli se na staljinističke metode, prisluškivanje, praćenje, otvaranje pisama itd, sve to može da se preduzima na osnovu pisanog i obrazloženog naloga, zamislite, Vrhovnog Kasacionog suda. Zamislite, taj organ ne postoji, kažete da zakon stupa na snagu u roku od 8 dana od dana njegovog objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“ . Ako uzmete zakon koji reguliše nadležnosti Vrhovnog Kasacionog suda videćete da on ima jedino ovlašćenje da poništava presude nižih sudova. Kakve veze ima poništavati presude nižih sudova sa davanjem naloga da se preduzimaju mere koje spadaju u tajno praćenje, tajno pribavljanje dokumenata i predmeta, tajni uvid u evidencije ličnih podataka, tajni elektronski nadzor itd. Kakve veze ima Vrhovni Kasacioni sud po svojoj nadležnosti sa svim ovim stvarima? Apsolutno nema nikakve veze. Ko time treba da se bavi? Pa, ako jedna sudska instanca treba da odobrava primenu posebnih mera i postupaka, valjda to treba da bude Ustavni sud. Valjda je Ustavni sud vrhovni zaštitnik ljudskih sloboda u Srbiji. Kada nemate više kome da se obratite Ustav vam daje pravo da podnesete ustavnu žalbu i da tražite zaštitu svog prava pred Ustavnim sudom. Kada su u pitanju posebni postupci i mere i te kako da dođe do povrede ljudskih prava i sloboda. To vrlo dobro znate. Umesto da kažete da je nadležan Ustavni sud, kažete da je nadležna institucija koja još nije ni zaživela u Srbiji. U članu 23, gospodine ministre, pošto ste pričali o terminologiji, kaže se da ovlašćeno službeno lice VBA vrši jednu radnju koju ste nazvali ''opserviranje''. Koliko znam na srpskom jeziku se to kaže ''praćenje''. Ispravite me ako grešim. Uopšte ne razumem zašto koristite strane termine kada za te pojave imate sasvim adekvatne domaće reči. Danas ste izgovorili jednu reč – ''proliferacija'' i taj termin koristite i u ovom predlogu zakona. Znate li šta je proliferacija? Uzmite Leksikon stranih reči i izraza Milana Vujaklije, tamo ćete naći da se termin proliferacija koristi samo u biologiji i botanici. U biologiji znači množenje ćelija deljenjem, a u botanici pojavu da pupoljak izbija na nekom delu biljke gde to inače nije uobičajeno. E, sad, ako mi kažete da to ima veze sa zakonom o VBA spreman sam da povučem sve što sam rekao. Sada ću nešto o civilnoj kontroli, dame i gospodo narodni poslanici. Kaže – posebni postupci i mere preduzimaju se na osnovu naloga direktora VOA ili lica koje on ovlasti. Primenu posebnih postupaka i mera uređuje ministar odbrane, na predlog direktora VOA, uz mišljenje Saveta za nacionalnu bezbednost. Praktično, sve što se tiče posebnih mera i postupaka, a to su: tajno praćenje, snimanje, prisluškivanje, čitanje tuđih pisama itd, to sve ostaje u okviru Ministarstva odbrane. Kakva Vlada?! Kakva Narodna skupština?! Kakav Odbor za bezbednost?! O tome odlučuje, čak ne ni Ministarstvo, nego jedan čovek, ministar odbrane. Ako je to civilna kontrola, za koju ste se navodno borili 5. oktobra 2000. godine, onda ne znam šta znači termin civilna kontrola službi bezbednosti. U članu 31. kaže – ako VBA ili VOA dođe u posed podataka, informacija iz nadležnosti drugih službi bezbednosti dužna je da im te podatke dostavi. Ako podaci i informacije nisu iz nadležnosti službi bezbednosti, VBA ili VOA su dužne da ih neodložno uništi u roku od 30 dana, o čemu će komisija sačiniti zapisnik. Pitam vas, gospodine ministre, kako ćete da uništite nešto što vam je usmeno saopšteno? Kako ćete da uništite nešto do čega ste došli na osnovu neposrednog saznanja? Videli ste svojim očima. Kako mislite to da uništite? Trebalo je da kažete, valjda, kada su u pitanju informacije koje imaju pismenu formu. Nemoguće je uništiti nešto što vam je usmeno saopšteno. Prosto, fizički nije moguće. Još nešto o civilnoj kontroli. U članu 34. kažete – VBA i VOA redovno, po potrebi i na zahtev dostavljaju iz svoje nadležnosti potrebne informacije i procene od značaja za odbranu, pazite kome, predsedniku Republike, ministru odbrane i načelniku Generalštaba Vojske Srbije. Nigde se ne pominje Narodna skupština, njeno nadležno radno telo Odbor za odbranu i bezbednost Narodne skupštine. Ovde nema ni jedne jedine reči, jednog jedinog slova o civilnoj kontroli Vojske. Nema parlamentarne kontrole vojnih službi bezbednosti. Apsolutno je nema! To ste zakonom propisali. Narodna skupština po vama nema šta da se meša u to kako funkcionišu VBA i VOA. To je stvar predsednika Republike, jednog čoveka, ministra odbrane, drugog čoveka i načelnika Generalštaba, trećeg čoveka. Narodni poslanici nemaju tu šta da traže. Jedna odredba, gospodine ministre, verujte mi, koja je smešna, u članu 38. kažete – direktor VBA, odnosno direktor VOA rešava u upravnim stvarima za pripadnike agencije. Ovde sede pravnici. Poštujem činjenicu da vi niste pravnik, ali verujem da u Ministarstvu odbrane imate pravnike. Šta ovo znači? Pripadnik VBA ili VOA podnosi zahtev za izdavanje građevinske dozvole, to je upravna stvar, to je upravni posao, ko izdaje građevinsku dozvolu? Po vama, direktor VBA. Dakle, on rešava u upravnim stvarima za pripadnike agencije. Gde to na svetu ima? Vi uopšte nemate predstavu šta vam piše u Predlogu zakona. Znači, kada pripadniku VBA treba građevinska dozvola, on ne ide u grad ili u opštinu gde živi da traži od tamo nadležnog odeljenja, ne, obrati se direktoru VBA. Kada mu treba pasoš, to je onda opet upravna stvar, on se obrati direktoru VBA. Kada mu treba dečiji dodatak, jer je i to upravna stvar, opet se obrati svom direktoru. Toga, gospodine ministre, u svetu nigde nema. I ako hoćete da spasete dostojanstvo i vaše lično i Ministarstva odbrane i Vlade i Vojske Srbije, pa i ovih agencija, molim vas, izbrišite ovu tačku, ona je besmislena, ona je smešna. Svako ko u praksi bude primenjivao ovaj predlog zakona, odnosno zakon, pošto ćete ga verovatno izglasati, verovatno će da se krsti. E, sad, u članu 48. vi se vraćate na praksu omraženog Slobodana Miloševića. Slušajte gospođo Slavice Đukić-Dejanović, vas su nekada optuživali i vašu partiju da ste vi ostatak mračnih staljinističkih totalitarnih vremena. Optuživali su svojevremeno Slobodana Miloševića da su u njegovo vreme DB, VBA imali svoje advokate, sudije, tužioce, da su se nameštali krivični postupci, oslobađali se ljudi koji su trebali da budu osuđeni, itd. Sada pogledajte šta piše u članu 48: ''Ako se protiv pripadnika ili bivšeg pripadnika VBA, odnosno VOA ili lica sa kojima je uspostavljena tajna saradnja sa VBA ili VOA pokrene krivični postupak zbog radnji učinjenih u vršenju službe, odnosno u tajnoj saradnji, ima pravo na pravnog zastupnika koga mu predloži VBA ili VOA, osim ako je krivični postupak pokrenut na osnovu krivične prijave VBA ili VOA.'' Šta to znači? VBA ima svoje advokate. Znači, nastavljate sa praksom iz 90-tih godina i indirektno priznajete da VBA ima svoje advokate – pokrene se postupak, ne možeš ti da dobiješ advokata koga ti želiš, nego onoga koga ti mi posavetujemo, onoga koga ti mi predložimo, a naravno, predložićemo ti svog čoveka. Dalje, osiguranje od rizika. VBA i VOA za svoje pripadnike mogu da ugovore životno osiguranje, osiguranje za slučaj smrti ili gubitka radne sposobnosti, u skladu sa rizicima u vršenju službe. Ovo je u redu, ali onda ste morali da definišete način zaštite podataka tih lica koja se osiguravaju. Hvala i vama. [[Aplauz.]]
Gospodine Martinoviću, zahvaljujem. Povredu Poslovnika reklamirao je gospodin Božidar Delić.
Da li mogu da govorim?
Ne mogu vam dati reč, gospodine Nikoliću, morate imati karticu i morate se registrovati, žao mi je. Napravila sam konsultacije u predsedništvu, jedinstven je stav da je to nemoguće. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da zahvalim svim diskutantima i da izrazim veliko zadovoljstvo što je očigledno da će ovi zakoni dobiti podršku u Parlamentu Srbije i to ogromne većine. Ono što sam želeo na kraju da samo prokomentarišem, ako mi dozvolite, a tiče se i jednog ličnog osećanja odgovornosti, da pozicija na kojoj jesam nosi određenu odgovornost koja nije primerena nekim drugim ministarstvima i koja, verujte mi, na određen način, lično na mene deluje. Kada je kolega poslanik pobrojao sve nesreće koje su se desile unazad osam godina, pričajući o Kanasu, Aranđeloviću, očekivao sam da ćete bar ustati iz pijeteta prema tim ljudima, a ne da govorite sa mesta na način koji nije primeren. Uporedili ste Vojsku Srbije i železnicu Japana, uporedili ste smrt pilota sa kašnjenjem od 10 sekundi železnice u Tokiju. U najmanju ruku – neprimereno, u najmanju ruku – žalosno! A verujte mi, znam da niste ništa loše mislili, nego, prosto, želite da napadnete a nemate nijedan sistem vrednosti u kome biste se vi pozvali da je ministar podneo ostavku ukoliko je došlo do neke vanredne situacije, kao što se desilo u Vojsci Srbije, na nesreću, i ove i prošle godine. Ono što građani Srbije moraju i treba da znaju, u proteklih godinu dana, po podacima koje imam, osam pilota u svetu je poginulo, a još više onih koji su prevoženi helikopterima. Nažalost, to se dešava u svim vojskama sveta. Nedavno je poginuo pilot francuskog vazduhoplovstva, koji je leteo na ''Rafalu'', sa pet hiljada sati naleta, a voleo bih da ste imali hrabrosti da komentarišete i sudar dva aviona ruske akro-grupe kad je poginuo šef akro-grupe koji ima više hiljada sati naleta. Tragično je što smatrate patriotizam ideologijom. Patriotizam je pozitivno osećanje u odnosu na otadžbinu. Ja moje sinove učim da vole otadžbinu, da budu patriote, a patriotizam je kao ideologija apsolutna negacija pozitivnih osećanja, jer to može ići čak i do nacizma. Oni kojima je patriotizam bila jedina ideologija, oni su se smejali u svojim parlamentima kao i vi, a onda su palili svoje parlamente. Patriotizam, onaj kako ga mi vidimo, jeste zdravo, lepo, pozitivno osećanje odgovornosti prema svojoj državi i ljubavi prema svom narodu. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Ima reč gospodin Martinović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja zaista nisam imao nameru, niti mi je to bilo na kraju pameti da se podsmevam smrti bilo koga u Srbiji. Ja nisam poredio smrt pilota sa kašnjenjem vozova, nego sam poredio moral ministara u Japanu i moral ministara u Srbiji. Tamo ministar podnese ostavku za daleko benigniju pojavu, nego što je smrt jednog pilota. Dakle, ja sam poredio ministre, a ne smrt pilota i kašnjenje voza. Šta je patriotizam, gospodine Šutanovac, pri tome opet uvažavam činjenicu da niste pravnik i da se slabo razumete u društvene nauke? Patriotizam je druga reč za nacionalizam. Ako uzmete bilo koju političku enciklopediju, bilo gde na Zapadu, videćete da je nacionalizam isto što i patriotizam i da je to par-ekselans ideološka pojava. E, sad, šta je ideologija, gospodine Šutanovac, o tome je jednu sjajnu knjigu napisao dr Vojislav Šešelj „Ideologija srpskog nacionalizma“. [[Aplauz.]] Pa, budući da se slabo razumete u pitanje ideologije i budući da se slabo razumete u to šta je ideologija, evo, mi iz SRS spremni smo da vam poklonimo to verovatno najvrednije životno delo predsednika SRS Vojislava Šešelja. (Poslanici dobacuju iz sale: čitaj, čitaj! Aplauz.)
Dame i gospodo narodni poslanici, zaključujem načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, Predlogu zakona o civilnoj službi, Predlogu zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalni operacijama van granica Republike Srbije i Predlogu zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji. Zahvaljujem na saradnji. Sutrašnji rad počinjemo u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 107 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235? (Da.) Gospodin Vladan Batić.