Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 88 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od trećine poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Radojko Obradović. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPOLjNOTRGOVINSKOM POSLOVANjU (nastavak u pojedinostima) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo ispred Srpske radikalne stranke amandman na član 34. ovog zakona i njime želimo da poboljšamo ovaj zakon. Dobro je razmišljati o spoljnotrgovinskim transakcijama i poslovanju, okvir kojim će ovaj zakon prići Evropi je samo početak tih aktivnosti. Smatram da i onaj drugi deo koji će omogućiti da to poslovanje krene treba podsticati, a to je proizvodnja. Kada nivo proizvodnje svojim proizvodima počne da kipi i ta masa proizvoda izvrši pritisak na spoljnotrgovinsko tržište, tada i ovaj zakon ima smisla i mogućnosti da se uvede, sprovede i da zaživi. Imam utisak da na našu domaću proizvodnju neko vrši strahovit pritisak da bi ona bila najniža i najgora. Zašto? Pa, zato da mi budemo samo potrošačko društvo i da budemo zavisni od ko zna kakve robe koja nam se nudi. Nismo još osetili da taj spoljni kapital ulazi u našu zemlju, a sećate se dobro kako ste obećavali kako će granice biti otvorene, kako ćemo putovati po Evropi, kako će Evropa igrati kolo u Srbiji, kako ćemo studirati na evropskim univerzitetima i ko zna sve šta ste nam obećavali, ali od toga nema ništa. Zna se zbog čega je to tako. Ti Evropljani se plaše ove vlasti i računajte, kad mi kao Srpska radikalna stranka dođemo na vlast, mi smo za njih jedina sigurnost, mi smo principijelni i oni sa takvim privrednicima i sa takvim ljudima mogu i da sklapaju ugovore i dogovore koji će njihov kapital oploditi i naše radnike zaposliti. Plaše se političara koji svojim ponašanjem dovode do nesigurnih i nevažećih obećanja. Setite se samo poslednjih događaja oko ovog famoznog MMF-a. Znate da je gospodin Dinkić u izlivu besa napustio pregovore i otišao navodno u Japan da tamo uspostavi, eto tako, neki sličan komentar koji je vezan za ovaj zakon. Spoljna trgovina mora biti zasnovana na kvalitetu, a taj kvalitet proizvodi vlast, a mi nemamo takvu vlast; vi znate kakva je ova naša vlast – podanička. Vi ste potrošili više papira i televizijskih emisija za izručivanje naših građana Hagu, nego da ste te pare uložili u neke, na primer, svetske pakeraje za naše poljoprivredne proizvode koje bismo mi lako i brzo transportovali do svetskih pijaca i time podigli poljoprivrednu proizvodnju i standard naših proizvođača. E tada bi ovaj zakon imao smisla i mogao da se komentariše. Znamo mi da se postojećim zakonom vrše i razne zloupotrebe. One su poznate, a i vi ih iz vlasti znate, pošto uglavnom spoljnotrgovinsku branšu vode tajkuni, a oni su vaši saradnici i oni učestvuju u spoljnotrgovinskim transakcijama. Ovim članom 34. se reguliše damping sistem. To je niža cena od normalne vrednosti te robe. Tada nastaje haos i tada domaća roba trpi štetu, a mere za uvoz ovakve robe su antidampinške dažbine. Ovaj član je toliko teško shvatiti i ekonomskim rečnikom izraziti npr. antidampinške i kompenzatorne dažbine. U članu 34. stav 4. posle tačke 1) dodaje se nova tačka, koja glasi – cenom domaće robe koja se na istom stepenu proizvodnje proizvodi i prodaje na teritoriji Republike Srbije u približno istom vremenskom periodu, ili. Postojeća tačka 2) postaje tačka 3). Usvajanjem ovog amandmana preciznije bi se određivala normalna vrednost robe. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, mi smo i ovim amandmanom pokušali da skrenemo pažnju predlagaču na neke stvari koje se dešavaju na našem tržištu, a od kojih bi morali da se branimo zakonom kao skupom objektivnih normi kojima se štiti naše tržište i privredne aktivnosti u našoj zemlji. Za početak moram da vam kažem, čitajući ovo stičem utisak da ste zaboravili na jedan deo dampinga koji se javlja kod nas, sa tragičnim posledicama, a država je nemi posmatrač nečega što se dešava. Podsetiću vas o čemu se radi. Uzećemo ovu čuvenu šećernu aferu. Mi možemo da proizvedemo 380.000 tona šećera svake godine, a u nekom periodu to su bile daleko veće količine. Naše potrebe su, zbog sigurnosti prehrambene industrije, negde oko 320.000 tona. Imajući u vidu činjenicu da je Zapadna Evropa prebogata tim šećerom, da oni rade po sistemu kvota, oni su zainteresovani da izvezu svoj šećer. Naravno, uvek ga izvoze po nekoj ceni, jer samom činjenicom izvoza oni se kandiduju da iz evropskih struktura budžeta ostvare neku razliku u ceni, gde ne gube ništa, već zarađuju. Onda taj šećer dolazi kod nas po ceni koja konkuriše našem šećeru. Jeftiniji je nego šećer iz naše proizvodnje. To je bio slučaj godinama, tako da tona može da bude i 250 dolara, iako je realna cena 400 i nešto u Zapadnoj Evropi. Ovde dolazi sa neuporedivo nižom cenom i direktno konkuriše našim proizvođačima šećera. Država to nemo posmatra. Formalno-pravno to nije damping. Zašto nije damping? To se sve radi u skladu sa pravilima EU. Vama skoro svaki član počinje sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i pravilima EU. Mi težimo, kako vi to kažete, tim integracijama i tim strukturama. Ne možemo mi naše tržište da branimo antidamping merama u odnosu na naš cilj. Nema logike. Srbija juri da što pre uđe u Evropu i sada se štiti uvođenjem ove zaštitne mere. Možda sam i pogrešio, ne znam da li je 250 dolara ili je neka druga cena; javlja se velika razlika u ceni. Uzmite bilo koji drugi proizvod, ova mera je karakteristična, pre svega kod one robe gde je jako zastupljeno to rinfuzno stanje, velika količina robe, mada ima i kod drugih proizvoda. Pošto se ovde ide sa nekim terminima šta je normalna cena, vi praktično treba da uđete u strukturu cene koja se pojavljuje u carinskoj deklaraciji. Treba da uđete u kompletnu strukturu pa da vidite koja je nabavna, koji su franko troškovi, koje su sve dažbine, prevoz, koliko to kod nas košta, pa da ga uporedite sa sličnom robom naše proizvodnje, pa da vidite da li se nešto pojavljuje itd. Hoću da kažem da je antidamping zaštita posao koji traje 365 dana u toku godine. Ako želite da propišete odgovarajuću dažbinu radi nekog izravnavanja, da se ne bi stvarao neki novi monopol, onda morate kontinuirano da pratite cenu te robe u okruženju na svetskom tržištu. Doduše, ovde se javlja, u nekim slučajevima, i berzanska roba, zašto to ne reći, gde važe potpuno druga pravila. Ova oblast antidamping dobiće i dobija svakim danom sve više i više na značaju, kada je u pitanju naše tržište. Ranije nije bila toliko izražena, što zbog sankcija, što zbog strukturnih promena u našoj ekonomiji, privredi, ali svakodnevno dobija sve više i više na značaju. Skrenuo bih vam pažnju na drugi vid dampinga koji je donekle obuhvaćen Zakonom o antimonopolu, to su ugovori o trajnoj dugoročnoj proizvodnoj, trgovinskoj i drugim oblicima saradnje, gde takođe postoje instrumenti da se damping cenama, pod navodnicima, gura nešto što je navodno tržišna cena, da ćemo još najmanje pet godina biti u situaciji da za većinu roba kao kriterijum prilikom uvoza uzimamo cenu, te da nam, naravno, odgovara da to bude što jeftinije. Zbog te potrebe da bude što jeftinije, nama će da prolazi klasičan damping koji država može da primeti, da zažmuri, da pusti, čak može i da veliča. Zato sam rekao, 365 dana treba da bude zadatak da se prati tržište u okruženju. Iskoristio sam priliku da skrenem pažnju na ozbiljnost ovih nekoliko članova. Amandmanom gospodina Plužarevića, koji niste prihvatili, gde se traži intervencija u stavu 4. da se doda nova tačka, gde se daju alternativne definicije za ovaj pojam – ako se roba iz stava 2. ovog člana ne prodaje na tržištu države iz koje se izvozi... To znači da je neko pravno lice iz Bugarske formalno-pravno prodavac, a da je roba poreklom iz Ukrajine i da bi se došlo do toga da li postoji damping, šta je normalna cena, kako se do nje dolazi, dali ste tačku 1) i 2). Predlažemo još jednu tačku: "cenom domaće robe koja se na istom stepenu proizvodnje proizvodi i prodaje na teritoriji Republike u približno istom vremenskom periodu, ili". To je ta tačka koju mi donosimo, samo pojašnjavamo ono što je, pretpostavljam, bila i vaša intencija u stavu 4. Vi kažete: "cenom takve robe koja se na istom stepenu proizvodnje ili prodaje, u približno istom vremenskom periodu, izvozi u treću državu, čiji tržišni uslovi...". To je sve isto. Ovde smo samo dali jedan modalitet koji pomaže da utvrdite da li je došlo do dampinga, s obzirom da zemlja odakle dolazi roba nije zemlja porekla. Bugarska firma je došla u posed neke robe ukrajinskog porekla i prodala je firmi u Srbiji. Mi pokušavamo da vam pomognemo u definisanju oko te situacije - da li postoji damping ili ne postoji. Vi kažete - nije to; jeste, to je ta situacija. Imate ono što se stalno dešava u praksi sa partnerima iz Grčke. Valjda ste oko toga informisani. Kada se javi određena količina robe za koju je Grčka zainteresovana, ona prvo pošalje prethodnicu koja ovde diže, diže cenu, navodno veliko je interesovanje, ovi naši zapnu odavde, obezbeđuju robu, pa na tržištu dignu robu, pa se posle nekoliko meseci jave Grci i kažu – mi imamo tu robu mnogo jeftinije, pa nam prodaju ponovo tu robu. Ministre, to morate da znate. Haos je to što se dešava u spoljnoj trgovini. To je jedan haos, gde je pravilo poslovanja u spoljnoj trgovini - ko koga, što jeftinije da kupim, što skuplje da prodam. To je izraženo u svakoj trgovini, naročito je izraženo u spoljnoj. Sa ovim merama koje ste ovde propisali, opet vas upozoravam na situaciju, imate nekoliko velikih firmi u ovoj zemlji koje će da vam naprave tako lepe papire, iz kojih neće da se vidi damping, jer imaju svoje sestrice firme u zemlji porekla, pa ćete papirološki da dobijete fakturu sa nekom cenom itd. i on je tu dobit koju je planirao da ostvari u Srbiji ostvario u Austriji, a Srbija je platila. Samo sam hteo da vam pojasnim. To su one firme koje se formiraju u skladištima nekih aerodroma; biznismen: tašna, mašna i mobilni telefon, poput Bebe Popovića i drugih. (Predsedavajući: Vreme.) Lepo formiraju firmu, ta firma dođe u posed neke robe, pokrije se, nema dampinga, proda ovde tu robu, javlja se neka potražnja itd. Formalno-pravno on ne iskazuje razliku u ceni u fakturama, ali onu razliku u ceni koju je primarno ostvario, ostvario je u Austriji i sklonio na neko drugo mesto. (Predsedavajući: Vreme.) Zato sam vam rekao – zaštita od dampinga je posao koji traje 365 dana. Ove dažbine koje budete propisivali verovatno će biti nešto što će biti najpromenljivije u pravnom poretku. Vrlo često ćete morati da menjate, bez obzira kako budete određivali dažbine.
Hvala. Da li još neko od poslanika želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Reč ima ministar Parivodić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, hvala na amandmanu na član 34. Član 34. pokazuje da vi koji ste podneli ovaj amandman ne razumete šta je damping. Znači, sada ću da vam održim jedno kraće predavanje na tu temu. Dakle, suština je u sledećem: monopolistička cena je cena koja proizilazi iz prevelikog tržišnog udela robom ili uslugama na određenom relevantnom tržištu. Znači, kada neko ima prejaku tržišnu poziciju, on je u stanju da nameće monopolističku cenu, zbog toga što nema konkurentskih ponuđača koji će oboriti tu cenu, te će ta cena biti viša od one cene koja bi bila na tržištu na kome postoji konkurencija. Zbog toga postoji Zakon o zaštiti konkurencije. Normalna cena je ona koja se formira na tržištu gde postoji normalna konkurencija na tržištu, gde postoji sloboda ulaska na samo tržište i izlaska sa tržišta i tu se formira cena koja je normalna, podrazumeva se proizvodna cena, privremeni troškovi i odgovarajući profit. Dampinška cena je zlonamerna cena. Ideja dampinga je da obori cenu ispod cene koja meni odgovara, kao jedno privremeno stanje, sa idejom da istisnem konkurenciju sa tržišta, da upropastim konkurenciju, da uništim domaću privredu tim niskim cenama i zatim u stvari postanem monopolista i onda naglim podizanjem cena da ostvarim kompenzaciju za onaj damping koji sam trpeo jedno određeno vreme dok nisam uništio konkurenciju. Prema tome, kada se ispituje da li postoji damping, mi se u stvari pitamo da li on prodaje ispod svog ekonomskog rezona, ispod svojih troškova, a ne pitamo se da li je to ispod cena njegovih konkurenata na domaćem tržištu; razlog za to može da bude da je on produktivniji, da ima manje zaposlenih, tako da je poređenje sa cenom na tržištu potpuno irelevantno sa aspekta dampinga i zbog toga mi moramo da odbijemo ovaj amandman.
Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Parivodiću, na pravnom fakultetu držite predavanje iz obligacija, ali tamo vas nisu primili, pa ste, ako se dobro sećam, pobegli u advokate, svaka čast. Gospodine ministre, zaboravili ste jednu stvar. Svojevrsni damping jeste i kada se proizvođači i izvoznici iz nekih država stimulišu od vlada tih država da što više izvoze, pa čak i po cenama koje su možda neki put ispod cene njihovog koštanja. Ovde ima nekoliko privrednika, ljudi koji vode velika preduzeća, koji su suočeni svakodnevno sa tim problemima. Moram da vam kažem, Nemačka ima u svojoj ekonomskoj politici stimulanse za izvoznike, pa smo mi u našoj nekadašnjoj ekonomskoj politici, u bivšoj SFRJ, pogotovu za ova područja gde je važio kliring imali takođe stimulanse za izvoz, pa su se privredni subjekti trkali ko će više da izvozi da bi ostvario što bolju subvenciju od države, od budžeta. Evo da vam pomenem jedan primer: "jugo amerika", da li tako beše, "jugo amerika" je 3.999 dolara, ne znam da li se tako zove to vozilo, a direktor "Jugo Amerike" je bio Lorens Iglberger. Još jedan primer: elektronska industrija, dakle, fabrika veš-mašina izvozila je za Francusku veš-mašine u jednom periodu i prodavala francuskom partneru ispod cene koštanja. Vi sada nama pričate da je neko svesnim dampingom želeo da osvoji tržište, da postane monopolista, pa kada postane monopolista da onda digne cene i da kompenzira sav onaj gubitak koji je ostvario dok je držao damping cene, a ja vam upravo pričam o situaciju da sa damping cenama taj nema nikakve štete, nego i po damping ceni ima koristi. Vi ste tu varijantu potpuno zaboravili, a ona je sve više prisutna na tržištima, pa država svojim merama ekonomske politike stimuliše svoje proizvođače da po svaku cenu izvoze i da im pokriva sve gubitke tog izvoza. I vi imate u budžetu stavku - mere podsticaja izvoza. To je tzv. državni stimulans kvazidampinga, to je ta situacija. Zato sam vam i malopre rekao, 365 dana se vodi borba protiv dampinga. To postaje mnogo komplikovanije nego što je nekada bilo, ali odmah sam rekao – nećete biti u mogućnosti da zaštite tržište od damping cena, jer vi ste u svakom članu započeli rečenicu sa preporukama, pravilima, direktivama Evropske unije. Oni se grabe za tržište, da osvoje tržište, a naše tržište su osvojili, preplavili. Ali, nema veze to što ste ga dali Nemcima, Francuzima i Englezima, dali ste ga Slovencima. Gospodine ministre, to su oni što su 55 vojnika bez puške i oružja streljali. "Merkator" potiče iz one države čiji je predsednik pre nekoliko dana rekao – Kosovo treba da bude nezavisno. Molim vas, trgovina je valjda sastavni deo neke politike. To što je Goran Svilanović zaposlio svoju ženu, to nije nacionalni interes Republike Srbije. Ja vam o tome pričam. Dolaze sa damping cenama sa svih područja i ja sam na početku rekao – mi smo u takvoj ekonomskoj poziciji da nešto moramo od toga i da prećutimo. Zbog čega? Zbog činjenice kolika su primanja građana pojedinaca.
Reč ima ministar Parivodić.
Gospodine Krasiću, prvo, ja sam dao otkaz svojevoljno na pravnom fakultetu, a drugo, ne bih pričao o privatnom životu. Drugo, vi ste pomešali damping i kompenzatorne dažbine. Znači, kada preduzeće odluči samo da se bavi ponudom po niskim cenama, onda je to damping. Kada država subvencionira izvoz da bi se prodavalo ispod cene, onda su to mere subvencionisanja koje su nerealne i na to država reaguje kompenzatornim merama i to je druga stvar od dampinga. Efekat je sličan, ali je tu razlika. To je prvo. Drugo, što se tiče toga ko se bavi dampingom u ovoj zemlji, neće gospođa Ana Blagojević svaki dan da pita svako preduzeće u Srbiji da li slučajno prodaje po nižim cenama, nego će oni sami da se javljaju. Prema tome, onaj koga to svrbi, on će da se češe, on će da javi Ministarstvu da postoje ponude po damping cenama i onda će Ministarstvo da sprovede odgovarajuće procedure. Ne radimo mi to po službenoj dužnosti, nego na inicijativu onih kojima to jeste problem. Konačno, Evropska unija je vrlo džentlmenski postupila prema Srbiji u smislu da je ona dala pravo da mi bez carina izvozimo kod njih još 2001. godine i sada je te mere tzv. autonomnih trgovinskih preferencijala produžila na još pet godina. Znači, od 2006. godine do kraja 2010. godine mi možemo bez carina da izvozimo za Evropsku uniju, što mi njima nismo uradili, čime oni demonstriraju jedan džentlmenski stav i razumevanje okolnosti da je naša privreda u teškoj situaciji; isto tako, i da oni mogu da izdrže konkurenciju naše robe bez carinske zaštite. Ne znam zašto vi toliko potencirate pitanje zašto mi navodimo principe, odnosno pravo EU kao rukovodeće principe. Da li je trebalo možda da govorimo o pravu Severne Koreje koje bi nam bilo uzor, ili pravo Kube ili Nikaragve možda? Da li su to pravni sistemi ili integracioni mehanizmi u koje mi treba da ulazimo, ili Kazahstan, ili EU? Da li vi nudite neku alternativu ovoj zemlji putu prema EU? Koja je to alternativa i čime vi garantujete uspeh te alternative za građane ove zemlje?
Pre nego što pređem na sledeći amandman, obaveštenje: početak 32. sednice Odbora za kulturu i informisanje sa 10,30 pomeren je na 11,00 časova. Na član 35. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Parivodiću, pošto kažete da se bavite diplomatijom napravili ste gaf; Severna Koreja je nama prijateljska država, Kuba je izuzetno prijateljska država, Rusija je prijateljska država. Da vas podsetim, samo da znate. I Nikaragva je nama prijateljska država. Mi želimo sa svim državama da sarađujemo. Ne znam odakle vama ta ideja da mi pravimo razliku. (Milan Parivodić, sa mesta: Ja kažem o inspiraciji.) Zašto? Ako je Severna Koreja interesantno tržište za Ameriku da prodaje radioaktivne materije i da razvija njihov nuklearni program, zašto ne bi bila interesantna i nama? Zašto nama Kina ne bi bila interesantna? Ukrajina, Belorusija, Rusija? Ako mene lično pitate, ja najviše preferiram ekonomsku saradnju sa Rusijom. Zašto? Svi naši industrijski kapaciteti su izgrađeni maltene na potrebama Sovjetskog Saveza. Dok je Sovjetski Savez bio jak "Prva petoletka" je radila, ljudi primali po 15-16. platu; dok je Sovjetski Savez bio jak mašinska industrija je gradila nove pogone, razvijala se, elektronska se razvijala, sve je bilo u kudikamo boljem stanju. Nemojte da napadate naše prijatelje. Nemojte da nam kvarite prijateljske odnose niti sa Kubom, niti sa Severnom Korejom. (Milan Parivodić, sa mesta: Ja ih ne napadam.) Vi na vašem stranačkom skupu možete da kritikujete pojedine države koje su nama prijateljske, ali nemate pravo kao državni službenik da sa ovog mesta kritikujete i sa omalovažavanjem pričate o našim prijateljima u inostranstvu. To nemate pravo, tim pre što se taj politički val koji je vas sve izbacio u orbitu zasnivao na tome da je prethodna vlast održavala prijateljske odnose sa Rusijom, pa sa nipodaštavanjem Rusija, pa sa Libijom, a od Libije ste prvo dobili, doduše još nema onog čeka, neko ga je ukrao, milion i po dolara. Taj Gadafi koga ste vi napadali, pa je Tadić otišao pre godinu dana da mu prodaje avione. Nemojte da napadate. Vi ste ministar za jednu vrlo suptilnu delatnost, vama su svi prijatelji. Zašto? Da bi se što veća korist ostvarila za građane Republike Srbije. To što mi koristimo primere EU, diskriminatorske primere (i vi ne možete da odgovorite, da kažete - e nije to tako), to je drugi problem. Imamo kompletnu analizu kako je prošla Mađarska u procesu tranzicije: od jedne poljoprivredno-prehrambene države koja je bila gigant došla je u prehrambenu zavisnost; pa smo analizirali situaciju u Poljskoj – vi verovatno znate kakve su posledice u Poljskoj, a kakve su te posledice najbolje vam pokazuje da su se vratili na vlast neki koji su bili otpisani. Vodite računa o tome. Da se vratim ja na ovaj amandman. Taj damping o kome ste vi pričali može da sprovede verovatno 50 koncerna u Evropi. Vi ste pričali o dampingu koji proizvođač neke robe sebi može da priušti u osvajanju drugih tržišta. Zaboravili ste samo jednu stvar: ovde se javlja neko ko je uvoznik, a on nije proizvođač tog proizvoda. On dolazi sa dokumentacijom u kojoj vi tvrdite da se ta roba koja ulazi u našu zemlju prodaje po damping ceni. Tu ste malo pobrkali, ali nije to bitno. Zašto vi ovaj naš amandman ne prihvatate, ministre? Šta je ovde loše? Član ima naslov - stopa antidampinške dažbine; stav 1. i 2, mi vam to ne diramo. Mi smo rekli sada, da bi se znalo kada se prikupe ta sredstva od te dažbine koja je njihova namena. Ja se mogu složiti sa vama da to možda treba da bude poseban član. Potpuno se slažem sa vama, ako zbog toga odbijate. Šta mi predlažemo? "Sredstva naplaćena u skladu sa odredbama ovog člana prihod su budžeta Republike i mogu se upotrebiti isključivo za otklanjanje posledica nastalih dampingom". Znači, kaže se - to što dobijete je prihod budžeta. Vi delite to mišljenje da je to prihod budžeta, to sam apsolutno siguran. Mi još dajemo bližu namenu, to je prihod budžeta, namenski se ta sredstva usmeravaju za saniranje posledica dampinga. Da budem onako iskren, malo liči na prelevman. Ako ste odbili ovaj amandman zato što smatrate da to treba da bude poseban član sa nekim brojem, ja mogu to da prihvatim, ali ne mogu da prihvatim da vi to odbijate i jednostavno ne vidite da je ovo dobra ideja da se uvede red. Ja vam kažem da ovo malo liči na neke vrste prelevmana koje EU uvodi, doduše restriktivno, to mora da se kaže, jer pravila Svetske trgovinske organizacije govore da je moguće uvoditi prelevmane, ali treba ići ka tome da se izbegne taj vid zaštite domaćeg tržišta. Ali, i kada se uvode mere zaštite onda se štiti dobro. Šta je ovde što se štiti ovom dažbinom koja se uvodi? Štiti se tržište i naši proizvođači. Cela carinska zaštita postoji da bi se zaštitilo tržište i domaći proizvođači. Nema nijedne zemlje na kugli zemaljskoj koja ne štiti svoju proizvodnju. Jedino je u Srbiji za vreme Miroljuba Labusa, kada je bio ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, i potpredsednik i sve i svašta je bio, naše tržište bilo kao otvorena konzerva za sardine; izvolite, otvoreno sve, đuture, teraj ko šta stigne, sve prolazi. Svaka država štiti svoju ekonomiju. Jedino Srbija kaže – ne, mi da bismo ušli u Evropu, što gore to bolje, pa uvodimo krizne štabove, skidamo proizvodnju, pa otpuštamo, pa onda nam dolaze spasioci iz inostranstva, neke fukare, obične fukaretine nam dolaze sa nekim nazivima firmi na engleskom, a kada se pročeprka u ugovoru vidi se tamo neki naš sa nekim sakrivenim parama i postaju nominalni vlasnici privrede Republike Srbije. To može da prođe samo ako se baci sumnja, seta i očekivanje kod građana – znate, mi moramo ovo da izdržimo, jer sutra će da nam bude bolje pošto ćemo biti u EU. Šta je bolje u EU? Nikome u EU ne može da bude dobro ukoliko nema svoju proizvodnju. Ako imaš svoju proizvodnju tebi će uvek da bude dobro, da li si u EU ili nisi, da li si ovamo ili onamo. Nema nikakvih problema, idemo prema EU. Intenzitet, dimenzija tog našeg ulaska - tamo gde su naši interesi, a gde nisu naši interesi, gde je naša šteta, šta ćemo tamo. Nađite mi jednog čoveka, jednog gazdu u Srbiji koji bi nešto uradio da bi mu se zapalila kuća. Ko bi nešto uradio da bi napravio sebi štetu? Sad nas Vlada ubeđuje – mi radimo i znamo da je šteta, ali sutra će da nam bude bolje. Malo sutra će da bude bolje. Po Đinđiću, 2005. mi uvozimo radnike. Doduše, Lalović reče da neke Kineze treba da uveze. Kako uvozimo radnike kad svi gube posao? Rekoste 2000. godine – na granici čeka 6,5 milijardi. Gde je tih 6,5 milijardi? Da ne pričam šta su sve obećavali, kažu – Kosovo više nije problem, samo mi da dođemo na vlast. Sad kažu – ostavili nam neki nešto. Znači, mi ovim amandmanom tražimo da ova sredstva koja se obezbede po osnovu ove dažbine budu prihod budžeta, ona moraju da budu prihod budžeta, da budu namenska sredstva za otklanjanje štetnih posledica koje mogu da nastupe zato što prođe neki damping, a država ga ne oseti ili zažmuri. (Milan Parivodić, sa mesta: Ne može.) Može. Mogu tačno da vam kažem i na primerima gde zažmuri, pa prođe, jer postavi mnogo veći interes stabilnost cena, pa zbog te stabilnosti cena nam dolazi i po damping cenama roba iz inostranstva, pa čak i sumnjivog kvaliteta. Zašto ste primorani to da uradite? Primorani ste zato što znate kakvo je stanje sa prosečnim prihodima domaćinstva. Kad uzmete prosečne prihode domaćinstva, kad uzmete fiksne troškove domaćinstva, poput stambeno-komunalnih usluga, struje, vode itd, pa kad vidite šta ostaje za onu potrošnju, onda kažete – pustićemo. Ne vi, nego ova vlada, ova vlast je već imala nekoliko traumatičnih situacija kada je uvoz smrznutih polutki u pitanju, da bi se oborile cene žive stoke, da bi se zadržale cene, da ne bi rasle itd, pa ste uvozili. Mislite li da je taj uvoz bio po nekim normalnim cenama? Bio je po damping cenama. Hoću samo da vas upozorim, te ideale dampinga, o kojima ste malopre pričali, malo spustite, jer ima nešto što se zove ekonomska politika, ima nešto što se zove prihodi stanovništva, ima nešto što se zove tržišno kretanje, ima nešto što se zove stanje na tržištu, potreba i potražnja. Puno puta država mora i da zažmuri kada je u pitanju damping. Vi sada možete da izađete i da kažete da to nije tačno, da ćete da se borite protiv dampinga. Samo vas upozoravam da budete vrlo oprezni kad nešto proglašavate za damping ili koristite neke druge pojmove za nešto što ima iste posledice. Državna stimulacija izvoza je - društvo je reklo, ti idi dampingom. Možete vi drugačije da ga zovete, nije to problem, ali narušava se naše tržište. Sve ovo što budemo danas pričali ili što smo vam juče pričali povodom ovog zakona samo je u funkciji očuvanja našeg tržišta, da ono bude stabilno i da bude, ako je moguće, i prosperitetno, a ne da bude na izvol′te. Ne treba na našem tržištu da zadovoljavaju potrebe samo neki iz inostranstva. Namerno ne koristim primere američkih firmi koje su preko druge, treće ruke prisutne na našem tržištu po damping cenama. Svojevrsni damping je, gospodine ministre, kad američka firma investira svoj kapital na Tajvanu i sa Tajvana dolazi neka roba ovde nekim kanalima. (Milan Parivodić, sa mesta: Nije tačno.) Nije damping, ali narušava naše tržište. Naravno da su konkurentni kada štampane ploče proizvodi jedan. Naravno da je u pitanju monopol. Zna se da se 70% te robe iz elektronike radi na pet mesta. Samo upozoravam da je opasno ukoliko u ministarstvo, carinu i u Privrednu komoru instališete vaše shvatanje funkcionisanja našeg tržišta. To može biti vrlo opasno. Primer vam je šta je Labus uradio 2001. godine. To je bilo sve u funkciji gašenja domaće proizvodnje, da to bude badava, pa je onda došao čuveni Vlahović sa svojim Zakonom o privatizaciji, pa čak možda još više sa praksom primene tog zakona, pa sada imate situaciju: kupio preduzeće i sad slobodno može da otpusti. Strah me je da naši proizvodni kapaciteti ne postanu skladišta i stovarišta za presipanje robe koja dolazi iz inostranstva, a ovde ćemo i dalje da pričamo o lepoj priči - Svetska trgovinska organizacija, EU. Možete da delite čežnju ovde građanima, ali stvarnost je surova. Zapamtite, svakim danom sve veći broj ljudi se probudi, ustane i kaže – ja danas više ne idem na posao, šta da radim? Ministre, idite kod njega pa mu kažite da je EU med i mleko, sve teče. Sa tom pričom su došli i oni u Francuskoj, pa sada pale. Zaigrao meca i tamo. Negde su pogrešili. Vodite računa.
Reč ima ministar Parivodić.
Svaki razuman čovek u ovoj zemlji je svestan teškoća u kojima se nalaze svi građani zemlje. U tome se mi potpuno slažemo. Razlika je u tome što mi imamo rešenje, a oni koji samo kritikuju a ne nude rešenje neće otvoriti nova radna mesta. Znači, način da zaposlimo ljude u ovoj zemlji je putem ubrizgavanja novca iz inostranstva. Naša zemlja je propala u devedesetim godinama. Jednostavno, mi smo ostali švorc. Pošto je takva situacija, jedini način da se mi podignemo je kroz strane investicije koje će otvarati radna mesta i kroz afirmisanje privatne inicijative u privredi, koja jedina jeste produktivna i jeste u stanju da otvara nova radna mesta. To je ta politika za koju se mi zalažemo. Da bismo bili uspešni u privlačenju stranih investicija nama treba politička stabilnost, ekonomska stabilnost. Evropska unija je okvir u kome to jedino možemo da postignemo na odgovarajući način, i to brzo. Zbog toga smo mi duboko uvereni da je to jedina produktivna mogućnost za brzo izbavljenje ove zemlje iz siromaštva koje nas je zadesilo u devedesetim godinama. To je taj osnovni rezon. Vi govorite o tome kako se elektronika proizvodi u pet zemalja u svetu. Drugim rečima, vi priznajete da se dogodio proces globalizacije, protiv koga ste toliko. Na jednoj strani vi kažete – jeste, elektronika se proizvodi na tri-četiri mesta u svetu, tamo gde se najjeftinije proizvodi. Time ste priznali fakat, činjenicu globalizacije, a globalizacija u stvari znači međunarodnu podelu rada na globalnom nivou, da su Kinezi najbolji u tekstilu i sitnoj elektronici, da su Nemci najbolji u komplikovanim tehnologijama, mašinama itd. To je globalizacija i to je činjenica. U toj situaciji mi možemo da urlamo da smo mi zbog toga nesrećni, to je jedna alternativa, i da dižemo barijere oko svoje zemlje, koje 148 zemalja ne podiže, koje su članovi Svetske trgovinske organizacije. Mi možemo da kažemo da je globalizacija nepravda, da je globalizacija prevlast velikih nad malim, da globalizacija stvara siromaštvo itd. i da podižemo barijere oko svoje zemlje i da ostanemo jedna mala siromašna zemlja, bez stranih investicija, izolovana, izvan EU, u protestu protiv globalizacije. Alternativa koju ja nudim vašoj koncepciji jeste da mi pronađemo ono u čemu smo najbolji na svetu, koje su to stvari u kojima mi imamo uporednu prednost i da nađemo svoje mesto u novom svetu globalizacije koji je činjenica, a ne da urlamo, protestujemo protiv nečega što je fakat i da postajemo sve siromašniji. Znači, to je moje razmišljanje, kao argument protiv vašeg razmišljanja. Sada da govorimo o onome zbog čega smo se okupili, a to je ovaj amandman. Ideja naknade štete je dobra, u korist onih koji su oštećeni dampingom ili merama državne subvencije da bi se uništila. Međutim, ovaj amandman je nesprovodiv. Kako ćemo da odmerimo visinu te štete i kada ćemo da prestanemo da dajemo tu štetu? Problem je u njegovoj nesprovodivosti. Ideja je dobra. Šteta se dogodila, ali mi nemamo kao država mehanizam da odmerimo visinu te štete koja se desila našim preduzećima, da raspodelimo i da znamo kada treba da prestanemo sa naknadom te štete, jer će u protivnom to da postane subvencija. To je jednostavno suviše komplikovano i teško sprovodljivo. Zbog toga je alternativa koja se nudi preduzećima kojima je naneta šteta građanskopravna tužba za naknadu štete po osnovu nelojalne utakmice i po tom osnovu oni mogu da traže naknadu štete. Dakle, bio bih srećan kada bih mogao da postavim mehanizam naknade štete na ovom principu, ali nemam načina kako to da sprovedem. To je problem. Ideja je dobra, ali mislim da nije moguće realizovati i zbog toga ovaj amandman moram da odbijem. Da ste mi dali amandman koji je sprovodiv, koji mi daje mehanizam kako to da izvedem, ja bih to prihvatio.
Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Nije lepo da pričate nešto što nisam rekao. Čak nisam ni tvrdio da mi sve treba da proizvodimo i da budemo zatvoreno tržište. Samo sam vas upozorio, kada je reč o dampingu, da vodite računa o tome da se na globalnom nivou desila ta i takva vrsta podele rada, ali shvatili ste. Međutim, da se vratim na ovaj amandman. Ne znam šta je loše u ovom amandmanu: "Sredstva naplaćena u skladu sa odredbama ovog člana prihod su budžeta Republike...", šta je tu nespojivo, je l′ nisu prihod Republike, o tome pričamo, "...i mogu se upotrebiti isključivo za otklanjanje posledica nastalih dampingom." Da li je moguće da se desi, recimo, u septembru mesecu ove godine da utvrdite analizom da je, primera radi, ne mora da bude tačno, ali da bi publici bilo jasno uzeću neku robu kao primer, da je recimo uvoz mesa u februaru mesecu ove godine bio po damping cenama. Teoretski je moguće da se to desi. Onda kažete – pošto smo naplaćivali neke dažbine, da se ne bi desio poremećaj na tržištu, ovde pričamo o tim sredstvima, ona konkretno nisu bila vezana za tu robu, tada niste znali i naknadno ste došli do saznanja da vam je promakao damping. Zar nije moguće da onda u septembru kažete – jeste, u februaru se desilo na bazi tržišnih kretanja da je taj uvoz bio po damping cenama; mi smo ostvarili na ovoj poziciji toliko i toliko sredstava, dajte našim proizvođačima da na neki način pomognemo. (Milan Parivodić, sa mesta: Po kom kriterijumu?) Kriterijum može da bude, naravno, da su naše klanice u februaru pretrpele štetu. Ovde je dato na objektivan način koja je namena tih sredstava. Vi ne shvatate o čemu se radi. Poenta ovoga što smo predložili amandmanom jeste da ste vi radi zaštite od dampinga uveli dažbinu, ostvarili neka sredstva koja se nalaze u budžetu. Tu se slažemo. Poenta je u tome da ste naknadnim sagledavanjem stanja na tržištu, proveravanjem utvrdili da je u februaru nešto proletelo, država nije reagovala i jedna grupa proizvođača određene robe je pretrpela štetu na tržištu. Zašto? Nije mogla da digne cenu da pokrije troškove proizvodnje zato što je bio prisutan damping i da bi bili prisutni na tržištu morali su da imaju, maltene, gubitak na supstanci. Ta grupacija ima pravo da po osnovu prihoda od ove dažbine ostvari neku vrstu naknade. Ko određuje? Vlada određuje tu naknadu. Neka propiše kriterijume. Najverovatnije najjača klanica treba da dobije najviše. Propišite neke kriterijume. Naša ideja, ministre, jeste da to budu namenska sredstva, u smislu da država kada naplati ovu antidamping dažbinu ta sredstva ne uloži u nevladine organizacije, u RTS, nego vrati proizvodnji i vrati onima koji su oštećeni zbog dampinga do koga ste naknadno došli. Vi uopšte ne shvatate naše amandmane. Mi ovde nismo rekli da treba tužba, treba parnica, treba sud da presudi. Ne, nego smo dali političko opredeljenje, usmerenje Vladi da Vlada taj deo što skupi koristi za saniranje posledica. Ministre, 37. član, njega ste verovatno gledali, oni su isti jer su u funkciji zaštite domaćeg tržišta i domaće proizvodnje. Nadam se da ste me sada shvatili. Znači, nisu u pitanju štampane ploče, nije u pitanju Tajvan. U pitanju je naše srpsko tržište, naši proizvođači. Želimo da ograničimo Vladu da sredstva po osnovu antidampinga koje je obezbedila ne daje Dereti, ne daje onoj BKV - Biljani Kovačević-Vučo, da ne daje onim drugima, da ne usmerava za neke stvari. Kada dođemo do budžeta videćete da nema 30% stavki više u budžetu, sve Mlađa prebacio u tekuće rezerve, pa će onda kao Deda Mraz da deli. Čak nije planirao ni izbore.
Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić, po amandmanu.
Kolege poslanici, očigledno da se, barem se vidi iz ove diskusije, vezano za ovaj zakon, kada je ovaj deo u pitanju, deo zaštite, svi slažemo da je zakonom predviđena dobra mera kojom država želi da zaštiti tzv. nelojalan izvoz drugih država u našu zemlju i da mere antidampinga i mere kompenzacije apsolutno pokazuju ozbiljnu nameru države da, kao i druge zemlje, štiti svoje tržište od takve vrste konkurencije koja bi ugrozila najdirektnije proizvodnju u Srbiji. Koliko sam razumeo iz diskusije prethodnog govornika, a i ranijih govornika iz opozicije, slažemo se da je to dobra mera i da će ta mera očigledno dati neke rezultate. Upravo ćemo uraditi ono što želimo mi kao narodni poslanici, narodni predstavnici, ali žele i oni kod kojih se to direktno odražava, a to su proizvođači. To je nesporno i slažem se sa prethodnim govornikom. Ovo što je pomenuto u amandmanu principijelno je dobar predlog, ali se istovremeno slažem i sa ministrom da postoji tehnički problem u realizaciji ovog predloga. Da budemo realni, ovde sede ljudi koji razmišljaju svojom glavom. Imaćemo problem onda kako da ujednačimo pravo firmi na dobijanje te vrste državne subvencije, jer bi se onda pojavila situacija da se zbog neodgovarajuće kompletne regulative realizacije takvog jednog predloga određene firme pojavljuju neravnopravno u odnosu na druge, i tu ćemo se svi složiti. Odmah će se pojaviti neke firme koje će reći – zašto da dobije neka klanica više, po kojim kriterijumima, što da ne dobijemo mi? Znate i sami, vi koji ste u privredi, a i ja sam u privredi već duže vremena, zna se status i komunikacija između firmi i Vlade i mislim da to ne bi bilo ni dobro ni korisno. Takođe, potpuno se slažem, a G17 plus je i ranije iznosio svoje stavove, da novac koji bi na ovakav način ušao u budžet isključivo treba da bude iskorišćen za namene koje odgovaraju prilivu tog novca, odnosno za pospešivanje privrednog i ekonomskog razvoja, a ne za neke druge namene i verujem da bi Vlada taj novac upravo tako i trošila. Tu će se verovatno pojaviti i neka podzakonska akta, koja će na neki način uređivati tu problematiku, zakon o budžetu itd. Nakratko moram da reagujem na jedan deo govora prethodnog govornika. Ono što je bitno u ovom zakonu i uopšte u ideji priključenja STO je to da mi želimo da uđemo u STO ne da bismo omogućili uvoz nekih proizvoda u ovu državu, nego pre svega, kao što su i druge zemlje to radile kada su ušle u STO, da na takav način, ulaskom u tu najveću svetsku trgovinsku zajednicu, omogućimo što povoljniji, što veći izvoz iz ove zemlje u neke druge zemlje. Nije slučajno, a svi razmišljamo logično, da je 148 zemalja, od ukupno 170 zemalja na zemaljskoj kugli, ušlo u STO i pretpostavljam da su svi sa istim ciljem kao i mi kada donosimo ovaj zakon, kada radimo sve drugo što je vezano za STO - želimo da pospešimo izvoz iz ove zemlje u neke druge zemlje, ali naravno, u skladu sa određenim pravilima i procedurama. Naravno da takva pravila i procedure moraju da postoje kada ima 148 zemalja u STO, da ne bi vašim aktivnostima te zemlje bile ugrožene, kao što i mi želimo da zbog mera drugih zemalja, odnosno njihove želje da izvoze u našu zemlju zaštitimo naše ekonomsko tržište. Želimo ovim zakonom, a i svim ostalim zakonima koji se tiču ulaska u STO da pospešimo izvoz naših proizvoda i aktivnost svih onih firmi koje pretežno ili generalno žele da izvoze svoje proizvode i da ih usmere prema izvozu kao veoma važnoj stvari, a svi se slažemo da je to u cilju opšte ekonomije ove države u sadašnjosti i u budućnosti. Takođe, hteo bih da malo komentarišem i jednu ovde iznetu sugestiju, odnosno činjenicu koja nije činjenica. Još 2000. godine, kada je gospodin Labus bio potpredsednik Savezne vlade, odnosno zadužen za ekonomske odnose sa inostranstvom, ali nije bitno njegovo ime, govorim o ministru koji se nalazio na tom mestu, a ne o imenu i prezimenu čoveka koji je takođe sa tog mesta, upravo to što je radio, želeo ono što su svi želeli u tom trenutku u našoj proizvodnji, da pospeši izvoz iz tadašnje Savezne Republike Jugoslavije u neke druge zemlje. Neću da ulazim u to ko je za šta kriv, ali znate da je izvoz tada bio zaista sveden na neku minimalnu meru i da je ideja i želja svih ovde, pre svega onih koji se bave proizvodnjom i ekonomijom, da se od 2000. pa nadalje u SRJ pospeši izvoz u neke druge zemlje. Zbog toga smo morali da donesemo odgovarajuće mere koje će obezbediti izvoz iz ove države u neke druge, ali istovremeno da se poštuju pravila koja postoje u svetskoj trgovini i da dozvolimo određeni uvoz. Da bismo mogli da izvozimo u druge zemlje morali smo da dozvolimo i liberalniji odnos uvoza iz drugih zemalja. Još jedna stvar koja nije vezana za politiku: 2000. i 2001. godine bila je jako prisutna korupcija u merama izvoza. Te mere kontingenata su vam dobro poznate. Ti režimi kontingenata, ograničenja, često su zloupotrebljavani od određenih firmi ili pojedinaca da metodama korupcije otvore ta tržišta, kada tržište nije automatski otvoreno i slobodno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, replika.
Šta da radim kada sam kažnjen pa moram da čitam. Dobro što moram da čitam naše knjige, ali moram da čitam i knjige vaših autora. Naljutiće se vaši autori za ovo što ste rekli, autori "Bele knjige" koja je izdata, koja se tiče našeg ulaska u Evropsku uniju, ali to ćete vi sa vašima tamo da rešite. Gospodine Jakšiću, ništa ovde nije sporno. Ovde je pre svega ideja da sredstva koja se po ovom osnovu obezbede budu usmerena našoj proizvodnji, i to pre svega onima gde se naknadno utvrdilo da je proleteo damping. Kako, kome i koliko nadoknaditi, u kojoj formi, to su neka tehnička pitanja. Kriterijum - uticaj na tržištu određenog proizvođača, koliko je u datom trenutku bio prisutan sa robom, sve to, mada sam uzeo pogrešan primer oko mesa i klanica, možda je to čak i loš primer, ali sam uzeo samo jednu vrstu robe da to bude slikovito. Imate situacija da čim se pojavi roba po damping cenama na našem tržištu, gasi tu proizvodnju, ako je manjeg kapaciteta, ili se preorijentiše na neki drugi proizvod itd. Suštinski, on se zaštitio i ne trpi neku štetu. Međutim, šta da radi onaj veliki? Veliki je koncipiran da proizvodi tu robu koja se ovde na našem tržištu prodaje po damping cenama. To možete da nađete kod svakog proizvoda, jer se to pojavljuje na tržištu, kod tržišnih kretanja. Naša je ideja, pošto je ta dažbina prihod budžeta, ona namenski treba da se troši. Kako? Treba da se vrati onima koji su realno pretrpeli štetu. Kada kažem realno – prema stanju na tržištu, prema tržišnom kretanju koje je bilo u datom trenutku. Kasnijeimate ove odredbe kako se dolazi do dampinga, do te zaštite, prethodno ispitivanje itd, da ne ulazim u te odredbe. Ali, moguće je da danas svi imate neke papire, razmatrate i utvrdite damping, pošto roba ne prati papire dan za dan, ugovori se posao, pa dok dođe roba. U vreme kad dođe roba, nema dampinga, promenila se situacija na našem tržištu ili se kod njih promenila na tržištu. Zato sam rekao da je to tema koja 365 dana mora da se prati. Ako država uspe da zaustavi ulazak robe po damping cenama kod nas, obaveže ih na plaćanje naknade, pa ostvari neki prihod, onda taj prihod treba da se vrati našoj privredi. Kriterijumi nisu problematični, oni mogu da se pronađu. I ranije su se pronalazili kriterijumi, mlad ste vi čovek pa ne znate. Svojevremeno, kada su se penzijski fondovi na drugačiji način finansirali, svake godine se višak prihoda nad rashodima vraćao privredi, za razvoj telekomunikacija, razvoj mikroelektronike itd. To je potpuno normalna situacija. Država je na početku godine nekom svojom rezolucijom planirala neke prihode, ostvarila ili prebacila te prihode, rashodi su bili niži od ukupnih prihoda i višak se uvek vraćao privredi. Naravno, ne plediram da se vrati to vreme i taj način razmišljanja, jer je sve promenjeno u tržišnim uslovima, ali nije problematična matematika. Ovde je važno opredeljenje da zna naš privrednik da ga štiti država, o tome se radi. Ministre, mislim da ćete da prihvatite i ovaj amandman na član 35. i na 37.
Reč ima ministar Parivodić.
Zamoliću gospodina Jovana Jekića da posle mene objasni pravne razloge zbog čega, nažalost, ne možemo da prihvatimo ovaj amandman koji ima konstruktivnu sadržinu. Hteo bih da vam prenesem jedan moj utisak, a to je da se u ovoj skupštini vodi odlična rasprava i da idemo u pravcu donošenja odličnog zakona. Svima se zahvaljujem na tome. Hvala. Toliko.
Po Poslovniku nemam mogućnosti da vam dam reč, jedino vi, ministre, možete da izlažete, ako hoćete da dopunite, izvolite.
Jednostavno, ako bismo prihvatili vaš amandman, koji u sebi sadrži kvalitetnu ideju, mi bismo ušli u direktnu suprotnost sa ugovorima STO. Zbog toga ćemo nastojati da u podzakonskim aktima dođemo do tog efekta, a ne da direktno pokazujemo "crvenu maramu" STO, jer bi to bilo direktno u suprotnosti i imali bismo problem u pristupanju STO. Obećavam da ćemo u podzakonskim aktima nastojati da ostvarimo efekat koji ste vi predložili. Hvala.
Gospodin Krasić, replika. Izvolite.
Ministre, to što vi kažete nije tačno. To ću da manifestujem na dva primera. Vaš kolega Bojan Dimitrijević vodi akciju, kao što je vodio Franjo Tuđman – kupujmo naše. Franjo Tuđman, dok je bio živ, vodio je akciju – kupujmo naše, kupujmo hrvatsko. Ta je akcija kod njih dala rezultate. Nije ništa smešno. Bojan Dimitrijević vodi akciju – kupujmo naše, pa ide sa onim jeftinim spotovima; znate kako se peru pare, gde god se dohvate. Kada smo ga nagazili ovde kod antimonopolskog zakona, kada smo rekli – dajte neku prednost prema domaćem, u skladu sa vašom intencijom, rekao je – to ne možemo, možemo ovako da pričamo, ali ne smemo da stavimo ovako u zakon. Drugi primer: u vreme "Sablje" primaju nas u Savet Evrope. Nema većeg kršenja ljudskih prava nego dok je bila "Sablja", a prima nas Savet Evrope; znači, dvostruki aršin. Dalje, Zakon o javnim nabavkama. Prošle godine je, na zahtev vaše stranke, promenjeno da prilikom javnih nabavki domaće preduzeće ima prednost, pa čak i ako je do 20 posto skuplje u odnosu na stranog ponuđača. Da li to stoji u zakonu? Nisam video da padaju bombe zbog tog člana. Zbog tog člana Zakona o javnim nabavkama ne padaju bombe nad Srbijom već godinu dana. Znači, postoji mogućnost, ministre, ali treba da se izborite za stav i za interes Srbije, privrednika i građana Republike Srbije. Budite umešni da se izborite, a ne da prihvatite novu realnost, kao onaj klempavi savetnik. On kaže – nisam ni pesimista, ni optimista, ja sam realista. A, šta je realnost? Kaže – oni traže to i to, a mi to moramo da prihvatimo. Takav nam ne treba. Pokažite veštinu, ubedite, kažite – ako hoćete ovo ovako, posledice su te i te, iz takvih i takvih posledica može da se izrodi to i to, tako se bori za nacionalni interes. Želimo da napravimo od vas patriote, one koji čuvaju naše tržište, našu privredu i naše građane. Znači, ovo može, ovo nije u suprotnosti, moram da vam kažem, jer je ovo svojevrsni vid objektivne naknade štete koja se javlja na tržištu zbog toga što je promakao damping. Ne plediram na retroaktivnost. Ne uništava se nijedan pravni princip, već se kaže - sredstva se prikupljaju, prihod su budžeta, a namenski se troše - gde? Za vraćanje privredi. Šta tu ima loše? I ovom skromnom politikom prelevmana EU gde usmerava prelevman? U svoje fondove koji su podsticajni za njihovu proizvodnju. Da li je tako, ministre? Tako je. Situacija je da su svi koji izvoze u EU u obavezi da plate neku dažbinu ili neki prelevman, u stvari finansiraju proizvođače EU. Zašto njihovo pravilo ne primenite kod nas? (Predsedavajući: Vreme.) Šta je tu loše? Nema tu ničeg lošeg. Pogledajte kakva je namena prelevmana i mera zaštite EU. Videćete - ide u proizvodnju. Zbog toga što se obezbedi prehrambena stabilnost na dugi rok, oni više nemaju problema i onda mogu da razvijaju industriju. Velike viškove svojih prehrambenih proizvoda izvoze širom sveta i uništavaju proizvodnju Mađarske, Poljske, Češke i naše države. Zaštitimo se i mi. Vi ste ovde da štitite naše interese, a ne njihove.
Hvala. Reč ima ministar Parivodić. Izvolite.
Vi apelujete na mene i druge ljude u sličnom položaju da treba da se izborimo za Srbiju. Tu postoji konceptualna razlika između vas i nas, a to je što vi mislite da ćete njih ubediti u vaše principe, koji su drugačiji od njihovih principa. Znači, vi verujete da ćete 148 zemalja sveta uveriti da treba da odustanu od svojih principa da bi prihvatili vaše principe i očekujete da ćete na taj način da se izborite kod njih za neku privilegiju u pogledu nas. Ja verujem drugačije. Mislim da, ako hoćete sa njima da razgovarate i da vas prihvate kao sagovornika, jedini način jeste da se mi saglasimo oko tih principa koje je prihvatilo 148 zemalja. Onda, kao ljudi koji verujemo u iste principe, da se dogovorimo na način koji će biti najbolji za nas. Znači, dogovor kuću gradi, a ne svađa. To sam hteo da vam kažem. To je princip kako se ja zalažem za Srbiju u svetu.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku. Recite, molim vas, član. Izvolite.
Zašto ste nestrpljivi, gospodine Mihailoviću, nisam ni došla do govornice. Ministre, da li ste vi član Demokratske stranke? (Milan Parivodić, sa mesta: Nisam.) Niste, imate još ono "Srbije", kao da ste iz Demokratske stranke, boju glasa ste sa Vlahovićem original pogodili. Imate iste nastupe, na isti način nam se obraćate. Prvo da vam kažem, po članu 93, gospodine Mihailoviću, ko može da uzme učešće u raspravi; kada se reč daje ministru, to niste prekršili, ali postoje određena pravila i u komunikaciji ministra sa narodnim poslanicima. Evo, vidite kako ću ja to vama lepo da objasnim, bez držanja predavanja. Ne želim da imam tako ironičan nastup kao vi, mi koji smo ovde deset i više godina, kolege koje su došle u prošlom sazivu, neki su duže neki kraće, znamo šta je Narodna skupština, vi ste ovde gost. Pre svega, kolegi Krasiću, kao jednom od doajena Narodne skupštine Republike Srbije, čoveku koji je svaki zakon proučio do najsitnijih detalja od obnavljanja višestranačja u Srbiji, ne možete na takav način da se obraćate. Ispadate smešni, ne u našim očima, nego u očima cele javnosti koja dobro zna ko je Zoran Krasić. Sa druge strane, vi ste ovde gostujući ministar, koji odgovara pogrešno na ono o čemu se govori. Da li vi i kolege koje su izašle iz vladajućih struktura pratite na šta se odnosi ovaj amandman? Da li vam je jasno da je naša intencija da pare ne idu u Tadićev vozni park, u vaš, Dinkićev, u specijalizovane ugovore, u posebne troškove, nego namenski - u proizvodnju, koja je sistematski urušavana. Na isti način su nam se obraćali i oni prethodnici na vlasti, pa smo morali... Narod je, zapravo, hteo zbog toga što niti ima proizvodnje, fabrike prodate, ljudi otpušteni s posla; oterali su ih i odbacili takvu mogućnost. Ako već govorite o tome kakva je vaša pozicija, kakva naša, nismo do sada videli da ste u nekoj povoljnoj pregovaračkoj poziciji. Ispred sebe imam ovaj ugovor koji je napravila komisija EU o tzv. stabilizaciji i pridruživanju. Brojne zamerke i na vaš sektor i na sektor unutrašnje trgovine, zakonodavnu aktivnost, naravno, ne bismo slepo sve to sledili, ali smo spremni da uzmemo u obzir sve ono što bi moglo da unapredi svaki proces integracije ne samo sa EU, nego sa celim svetom. Ako se ovde govori o konkretnoj stvari – kako sredstva, odnosno prihod koji se vraća u budžet, treba da budu potrošena, nemojte onda da se bavite zamenom teza i da nama govorite šta bi bilo kad bi bilo. Pustite nas o tome da razmišljamo, kada gospodin Zoran Krasić bude bio ministar, kada mi budemo bili na vlasti. Budite sigurni da zbog toga što znamo šta hoćemo i zbog toga što ne lutamo u zakonodavnoj aktivnosti i u ponašanju uopšte, nego imamo jasan cilj, imamo preciznu ideologiju, smernice, ne možemo da dođemo u pat poziciju u kojoj se veoma često nalazi vaša vlada, na čelu sa sve Koštunicom; zato tapka u mestu, zato nema nikakvih aktivnosti i zato vi prilično nesigurni, iako želite da ostavite drugačiji utisak, dolazite pred poslanike nespremni da se suočite sa našom argumentacijom, ali to je onda vaš politički problem i problem vas kao ministra.
Gospođice Jovanović, vi ste reklamirali povredu Poslovnika, člana 93. stav 2. Ne vidim da je tu povređen Poslovnik, ako ga dobro pročitate... Da, vi ste pojasnili, ali ako insistirate da sam ja povredio Poslovnik... Dobro, nisam vas razumeo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Koliko sam razumeo, Vlada ne prihvata ovaj amandman. Na član 37. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Izvinjavam se, da kažem za prethodni amandman na član 37, Vlada ne prihvata taj amandman. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ispred Srpske radikalne stranke amandman na član 42. stav 1. da se reči "kao i reprezentativne organizacije potrošača" brišu. U obrazloženju ovog amandmana stoji da Vlada treba da preuzme i kojim će kriterijumima određivati te organizacije potrošača. Kao što smo čuli na jučerašnjem zasedanju, pa i današnjem, oko kriterijuma, što se tiče samog postavljenja organizacije potrošača, smatram da ako ministar bude koristio kriterijume potpredsednika Vlade, koji je najbolji primer za same kriterijume... Što se tiče određivanja tih svojih eksperata u tim lokalnim samoupravama, najočigledniji primer je opština Bečej iz koje dolazim, gde je SO Bečej donela odluku o pridruživanju regionalnoj deponiji Kikindi i gde je radikalska vlast u Kikindi i njen predsednik opštine dr Blažić uspeo da na konkursu za regionalnu deponiju dobije tu organizaciju, postavljenje regionalne deponije, gde je trebalo da se pridruži i opština Bečej, dakle, toj deponiji. Takvu odluku je donela SO Bečej dok su radikali bili u skupštinskoj većini, s obzirom da je političkim prevratom i političkom pučem u Opštini Bečej došlo do nove skupštinske većine, gde je G17 plus bio perjanica tog puča i poslao svog eksperta u Opštinu Bečej za ekologiju. Samim potpisivanjem ugovora, SO Bečej ne dolazi na potpis ugovora iz razloga što ekspert iz G17 plus smatra da takav ugovor ne treba da se potpiše sa SO Kikinda i po dva osnova pravi štetu. Danas smo čuli oko same štete i nadoknade štete ko će snositi štetu ako se sa takvim kriterijumom napravi šteta, a sam ministar je rekao da treba da se nadoknadi šteta; ko će sada po dva osnova štetu nadoknaditi opštini Kikinda koja je izgubila dosta sredstava nepotpisivanjem ugovora od strane opštine Bečej i ko će nadoknaditi štetu koju je napravio ekspert u Opštini Bečej primanjem ličnih dohodaka i na platnom je spisku Opštine Bečej. Naravno, kasnije kada bude htela opština Bečej da se pridruži takvoj jednoj regionalnoj deponiji koštaće je sigurno finansijski mnogo više, nego što je sada trebalo da se desi. Nije po prvi put šteta napravljena u opštini Bečej. Svi se dobro sećamo, u ovom parlamentu je pominjana takođe šteta koju je načinila Demokratska stranka za vreme svoje vlasti u Pokrajini i u samoj opštini Bečej, gde je Đorđe Đukić, tada kao predsednik vlade u Pokrajini, potpisao ugovor da će nemačka vlada pokloniti Opštini Bečej most koji će spojiti dva grada. S obzirom da taj most nije postavljen, napravljena je šteta Opštini Bečej, te ga košta 500.000 evra za prevoz i poklon koji je dobio u Bečeju. Prema tome, to su sve podaci koji su tačni i mislim da ovde ministar koji je izašao treba da čuje ove detalje. Ako kriterijum koji bude primenjivao u ovom zakonu bude primenjivao kao što ga primenjuje potpredsednik Vlade, smatram da ovaj zakon neće biti dobar. Pozivam sve poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman i pozvao bih ministra da prihvati ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bi se shvatilo o kom se ispitivanju radi moramo da se vratimo na član 40. i stav 4. gde se kaže – ministarstvo ispituje podneti zahtev, odnosno dokaze o uvozu dampinške ili subvencionisane robe itd. U članu 42. stav 1. kaže – zainteresovana lica, uključujući naročito lica koja predmetnu robu koriste u proizvodnji, kao i reprezentativne organizacije potrošača... Ja bih sada zamolio ministra da mi kaže koje su to reprezentativne organizacije potrošača, jer ja kupujem robu, trošim novac, ne bih da budem u nekoj organizaciji potrošača koja nije reprezentativna. Pitam po kom kriterijumu Vlada određuje da je organizacija potrošača reprezentativna, a koja nije. I, da li sam ja član, ako sa komšijom krenem do pijace, da li može moja i komšijina organizacija da bude reprezentativna, da se organizujemo reprezentativno, da bismo mogli da učestvujemo sutradan kada se neka roba uvozi, kada subvencionira, kada se utvrdi da je damping u pitanju i tako dalje. Dame i gospodo narodni poslanici, reprezentativne organizacije potrošača, ekskluzivne, ekspertske, i sve te dodatke i sve te prideve koje koristite, izbacite iz zakonskih projekata, jer zakon je vrlo ozbiljna kategorija da bismo mogli da se igramo sa takvim rečima za koje stvarno nema razloga da se nađu ovde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirčić.
Prvo, SRS svojim amandmanom želi da izbaci ovu formulaciju - reprezentativne organizacije potrošača. Inače, organizacija potrošača je u suprotnosti sa ovim zakonom i sa obrazloženjem ovog zakona. To je recidiv nekog vremena za koje je karakteristično da nisu radili ili nisu poštovali tržišne uslove. Ovde ministar kao predlagač kaže da se poštuje princip tržišne ekonomije. Kakav je to princip tržišne ekonomije ako se ubacuje jedna organizacija koja se zove organizacija potrošača? Sada je Srpska radikalna stranka svojim amandmanom htela koliko-toliko da popravi ovaj član gde se definiše ovo udruženje potrošača, ali, inače, organizacija ili udruženje koje se zove - udruženje potrošača je nešto što je u suprotnosti sa tržišnom ekonomijom. Ne može organizacija potrošača koja ima suprotne interese od privrednika, privrednih subjekata, odnosno u suprotnosti je sa ovim pokušajem gde Vlada želi da reguliše ovu oblast. Organizacija potrošača je nešto što je, u svakom slučaju, nepoželjno u ovakvom zakonu koji podrazumeva tržišnu ekonomiju, slobodnu trgovinu, slobodno formiranje cena. Organizacija potrošača je neka organizacija koja je u proteklom periodu bila organizovana iz razloga da bi se preko te organizacije postigao socijalni mir. Vi ste toliko uspešna Vlada da bukvalno mir vlada u Srbiji. Doduše, nije pretežno socijalni, ali je mir, zato što se narod zabavio sam o sebi, gleda kako da preživi, ne sme glavu da digne od ovih represija. Ja vas molim, ministre, da uvažite amandman Srpske radikalne stranke. Možete misliti kolika je ova molba kada mi molimo jednog ministra, ali vi ste ispred predlagača i ja znam da niste vi glavni autor ovog zakona, to su vam diktirali različiti lobiji, različite institucije, ali ne verujem da su ove institucije i ovi lobiji... Prvenstveno mislim da bi ova organizacija reprezentativnog karaktera trebalo da postoji iz prostog razloga što je ona budući predmet manipulacije, odnosno mogućnost preko koje mogu da utiču razni lobiji i razne institucije i samo se nanosi šteta.
Reč ima ministar Parivodić.
Zahvaljujem se na amandmanu. Da budem sasvim precizan, ja jesam autor ovog zakona i onoliko koliko on ne bude valjao biće meni na teret, ali ja sam autor, niko mi nije diktirao zakon. Znači, preuzeo sam odgovornost na sebe. Druga stvar, postoji nova grana prava koja se zove pravo zaštite potrošača i cilj te grane prava je da se zaštiti potrošač, u smislu da se omoguće što povoljnije cene, što šira ponuda robe i usluga i da oni u tim transakcijama ne budu prevareni. To su tri cilja: što šira ponuda robe i usluga, po što povoljnijim cenama i da oni ne budu prevareni. Zbog toga se donose ti zakoni, pa recimo, po švajcarskom zakonu imate pravo da vratite robu u roku od 30 dana od dana kupovine, ako se predomislite. Ako vam je neko prodao robu na kućnom pragu vi isto tako možete da mu vratite, jer je to oblik psihičkog pritiska itd. To je pravo koje se zasniva na okolnostima da je potrošač dosta slab u konkurenciji sa trgovcima i da mu treba naročito zaštitu ponuditi, zbog toga što nije ravnopravan i nekada postupa na mah. To je suština koncepta zaštite potrošača. Da bi se ti zakoni realizovali, u zapadnim društvima su se formirala udruženja potrošača koja imaju za cilj upravo da promovišu što niže cene, što širu ponudu i manje prevare u trgovini, da kvalitetnije bude zaštićen potrošač. Na tu vrstu udruženja smo mi mislili. Nismo mislili na nevladine organizacije, nego smo mislili na udruženja koja imaju za cilj da zaštite svakog građanina ove zemlje kada nešto kupuje u maloprodajnom objektu ili na bilo koji način u pogledu maloprodaje. To je udruženje za zaštitu potrošača. Zašto reprezentativno? Zato što mi ne možemo da razgovaramo sa udruženjem koje su juče osnovala njih dvojica i danas hoće da razgovaraju sa Vladom. Mi hoćemo da razgovaramo sa onima koji predstavljaju realnu snagu i koji zaista predstavljaju predstavnike potrošača, jednog većeg broja potrošača, jednu etabliranu organizaciju. Zato smo iskoristili izraz - reprezentativna. Hoću da vam kažem, u principu nema tog zakona koji će zaštititi građane od loše vlasti. Ako vi imate prevarante na vlasti, ako imate prevarante građane, društvo ne može da funkcioniše. Na istim zakonima će potpuno različito da funkcionišu Sicilija i Britanija, jer je drugi mentalitet; ovi vole da varaju, ovi ne vole. Zbog toga vi morate, kada kažemo reprezentativno udruženje, da verujete da će onaj ko je u tom momentu na vlasti da se ponaša razumno i da će razgovarati sa onima koji su stvarno predstavnici potrošača. To je razlog ove odredbe i zbog toga ja odbijam ovaj amandman.
Milorad Mirčić, replika.
Prvo, ministre, ja uvažavam vaš fizički udeo u pisanju ovog zakona. Najverovatnije ste učestvovali u onom delu koji se odnosi na kucanje ovog zakona. Opšte je poznato da MMF i Svetska trgovinska organizacija diktiraju uslove, pa samim tim i kriterijume za ove zakone. Vi ste u svom uvodnom izlaganju rekli šta su bili osnovni kriterijumi za pisanje ovog zakona. Drugo, gospodine ministre, ja se divim vama i vašoj hrabrosti, kako vi kvalifikujete narode dve evropske zemlje – da su jedni skloni krađi, drugi nisu. To je stvarno izuzetno hrabro, pogotovo imajući u vidu funkciju koju vršite. Nije to baš primereno ministru da na tako klasičnom primeru pokazujete koja je nacija sklona kriminalu, a koja nije. Ostavimo to sad. Gospodine ministre, podsećanja radi, u naftnoj krizi koja je 60-ih godina vladala Amerikom glavni kamen spoticanja, kada je u pitanju regulisanje tržišta nafte i poštovanje ekonomskih principa na tom tržištu, bili su potrošači. Zašto? Zato što su potrošači samom činjenicom da formiraju udruženje bili izuzetno pogodni za lobiranje u to vreme od strane izvoznika ili uvoznika nafte, a to je nešto što je Amerika, mnogo ekonomski razvijenija zemlja, morala da rešava. Rešavala je tako što je donosila niz zakona koji su regulisali ovu oblast o kojoj vi govorite i sa kojom se ja slažem. Potrošač mora biti zaštićen, ali ne možete govoriti o zaštiti potrošača i na taj način neprihvatanje amandmana obrazlagati činjenicom da vi brinete o potrošaču. Brinite o potrošaču tako što ćete regulisati uvozne poslove, tako što ćete precizirati zakon koji reguliše tu oblast. Ne možete vi da brinete o potrošaču i da li je neko njemu došao na kućni prag, pa vršio pritisak. To regulišu drugi zakoni. To je potpuno jasno. Ovaj amandman odnosi se na definiciju - reprezentativno. To je nešto što SRS želi da koriguje. Zna se kako se udruženje registruje, zna se koje uslove treba da ispunjava, zašto vi onda dodajete još jedan uslov, a to je da budu reprezentativni. Reprezentativni su oni koji imaju određeni broj članova, koji okupljaju najveći broj potrošača, to dokazuju svojom registracijom, članskom kartom. Zašto biste vi onda otvarali neku mogućnost (ne govorim vama lično, jer složili smo se očito da ste najmanje vi u ovome učestvovali) da on sutra pravi selekciju, pa da kaže – jeste vi udruženje, ali ova su proglašena za reprezentativna udruženja potrošača. Dovoljno je udruženje, ako ste u zakonu predvideli dovoljno je onda udruženje potrošača, legalno, legitimno, registrovano i oni su predstavnici te grupacije, odnosno stanovništva Srbije. To je suština.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nataša Jovanović.
Stvarno ne znam šta je sa vama, gospodine ministre, vi ste iz Vlade Vojislava Koštunice, pozavadiste nas sa celim svetom od jutros. Kako ste krenuli da širite front prema raznoraznim zemljama, sa kvalifikacijama, nije dobro, nije ni u diplomatskom maniru. Tako je pre mesec dana jedan vaš kolega iz poslaničke grupe izašao i potpuno pogrešno prognozirao, a na vlasti je, ishod izbora u Nemačkoj. Nemojte da se bavite time ko je veći lopov, ko vara, ko je kakav. Sada ja mogu vama da postavim pitanje da li su vam bliži Sicilijanci ili Britanci. Što se tiče amandmana koji smo podneli, to nije naš princip i stav, jedini racionalan i razuman u ovakvoj situaciji, samo kada su u pitanju potrošači, nego i sindikati, udruženje industrijalaca i zanatlija. Dakle, mi smo pre dva meseca u Narodnoj skupštini usvojili Zakon o zaštiti potrošača, Zakon o cenama, antimonopolski zakon. Razumela sam sve što ste vi rekli, da je to intencija, to je jedna nova grana koja treba da postoji. Ako je u pitanju neka privredno razvijena zemlja, gde nema takvih socijalnih oscilacija, gde nema 2,5 miliona ljudi na rubu siromaštva ili ispod donje granice siromaštva, onda, kad imaju registrovana udruženja potrošača i neko od njih je reprezentativno, to ne može da unese zabunu. Skoro da su tamo izjednačena prava, bar što se tiče onog srednjeg standarda ljudi. Kod nas to nije slučaj. Ne razumem kako vi uopšte imate viziju kako izgleda jedno reprezentativno udruženje potrošača. Da li je to potrošač iz Trgovišta, iz Kruševca, Ljubovije, Kragujevca, Novog Sada, Bačke Palanke, Apatina, Kule, Majdanpeka, Bora, da li su oni svi u strukturi zastupljeni u celoj Srbiji? Ono što se dešava i kako se krše prava potrošača u Loznici ne mora da znači da je tako u Kragujevcu, ili obrnuto. Nemoguće je da to na takav način definišete. Ono što je reprezentativno za neke koji su uspeli da dođu do te navodne reprezentativnosti i da se kao takvi registruju ne znači da će da štiti nekog trećeg. Isti vam je slučaj kao kod industrijalaca i kod Bogoljuba Karića. On može da plati Britance, Japance i ne znam ni ja koga, toliko je oteo državnih para i oprao na privatne račune, i svoj i članova porodice, može za sebe da kaže – ja sam taj koji je legitimni i reprezentativni predstavnik industrijalaca, i plati, a oni mu dodele, navodno, neku plaketu. To vam je isti slučaj kao i sa predsednikom Samostalnog sindikata Srbije. Sindikat, kao najveći, a on to jeste, ali dođe predsednik Smiljanić, jednog dana priča jedno, drugog dana drugo i po sistemu Mike i Laleta dogovori se sa ministrom za rad, boračka i socijalna pitanja, oni se znaju još kao sindikalci. Kad dođe na dnevni red da se stvar radikalizuje, odnosno da radnici traže svoja prava i zahteve, on popusti pred svim tim i kaže "izvinite, šalio sam se", a radnici ostanu na cedilu. Uopšte nije dobro da se takva definicija stavlja u bilo koji zakon u Srbiji, zato što u ovom haotičnom vremenu, i kada su potrošači u pitanju, i industrijalci i zanatlije, nemoguće je da odredite šta je to reprezentativno, naročito zbog ovoga što sam vam rekla. U strukturi tih ljudi koji ih zastupaju to bi morala da bude ravnopravna zastupljenost, pa da vidimo kako su se oni registrovali. Zbog toga mi kažemo – da ste stavili neko udruženje, pa i to je prihvatljivo, ali sama ova reč, iako je možda namera u osnovi bila ta da se prate neki tokovi... Ali, kažem vam, ono što je u Švedskoj nije u Srbiji. O tome se radi. Ovde su za mene, pravo da vam kažem, reprezentativni potrošači svi oni koji žive na ivici gladi, bede i siromaštva, jer za njih je danas osnovni pojam i pitanje ne to da li im je u garanciji neki kućni aparat, koji se inače i ne proizvodi u Srbiji, nego da li mogu da kupe hleb, mleko itd. Da li vi mislite da ljudi kojima se dešava da najobičniju paštetu deci kupe i da bude pokvarena, ili neki mlečni proizvod, mogu nekome da se obrate? Milion je takvih slučajeva koje znam. Odu, vrate se u taj maloprodajni objekat i ovaj kaže – pa šta, vratiću vam pare. To je jedino što će neko da mu kaže. Gde će ovaj da se pojavi i da kaže? Ko će da štiti potrošače od ovog uvozničkog lobija? Ministre, vidite da se prodaje sve i svašta. Pogledajte samo po supermarketima koja je to struktura proizvoda. Pre neki dan sam objašnjavala za ove najčuvenije i, po meni, da budem skromna u oceni, najbolje čokoladne napolitanke koje proizvodi "Soko Štark". Neko od tih lobista će da bude među potrošačima ili kod uvozničkog lobija spreman da neki drugi svetski poznati brend štiti i da brani, a neće da štiti našu proizvodnju. U tome se mi razlikujemo. Ne morate uvek da budete sujetni i da na takav način mislite da mi želimo da omalovažavamo. Ne, mi samo govorimo da je bolje da se to izbaci i onda znate na čemu ste. Uostalom, ovo ne treba uopšte da ubacujete u zakon, jer kažem vam, imamo usvojeni zakon, na koji smo takođe imali amandmane, ali postoji Zakon o cenama, Zakon o zaštiti potrošača i antimonopolski zakon. Tu je već definisano kako se štite potrošači.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Koliko sam razumeo, Vlada ne prihvata ovaj amandman. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što danas vodimo raspravu o amandmanima na zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju. Isto tako je dobro što sve, pa i ovaj zakon usklađujemo sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima EU. Po ovome izgleda da smo do sada trgovali i poslovali sa svetom bez ovih organizacija. To nije tačno. Da vas podsetim, najveći spoljnotrgovinski preduzimač i trgovac iz Srbije 19. veka bio je knez Miloš Obrenović, i to veoma uspešan u ovom delu Evrope. Verovatno su njegova iskustva dragocena, a nije mi poznato da su predlagači ovog zakona to imali u vidu. Šta nedostaje ovom zakonu, a Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom je to u delu obrazloženja zakona trebalo da navede? Koliko pravnih i fizičkih lica, domaćih i stranih državljana se sada u Srbiji bavi spoljnom trgovinom i razmenom robe? Koliko je zaposlenih na tim poslovima? O kakvoj trgovini je reč? Koliko su ekonomski efekti pozitivni i negativni po Srbiju i srpski narod? Koje su perspektive buduće spoljne trgovine naše zemlje prema Evropi i svetu i kojom ćemo robom konkurisati na tom tržištu? To ne pitam samo ja, već pitaju građani, a pre svega mladi iz Srbije. Zbog toga je predlagač ovog zakona ovo morao da uzme u razmatranje, da nam onda ponudi zakon na razmatranje. U Srbiji danas, po ovom predlogu zakona, ne postoji strategija spoljnotrgovinskog poslovanja. Po ovome, svako može da se bavi ovim poslom i da pre svega misli na sebe, a ne i na Srbiju. Po nama srpskim radikalima to nije dobro. Bez ozbiljnog strateškog pravca razvoja Srbije ne bi trebalo da ovaj zakon bude tek tako usvojen. Zbog čega ovo govorim? U članu 6. stav 1. Predloga zakona piše – Vlada određuje robu i usluge koje podležu ograničenjima. Spisak se objavljuje u "Službenom glasniku RS". Tu je Vlada autonomna, bez ičijeg predloga, sugestije i ozbiljnih namera proizvođača robe, davalaca usluga i uopšte građana Srbije. Pa, gde je tu demokratija i demokratski odnosi, u šta se ova vlada zaklinje. Poslanici Srpske radikalne stranke su u najboljoj nameri predložili brojne amandmane na ovaj zakon. Mnoge od njih Vlada nije prihvatila, iz neobjašnjivih razloga. Moram reći da je svaki naš amandman imao podršku građana Srbije. Iz tih razloga sam predložio amandman da se u članu 44. stav 1. broj "30" zamenjuje brojem "osam". To nisam uradio zamenom brojeva, već iz suštinskih razloga. Ministarstvo ne treba da stavi pre donošenja odluke o postojanju dampinga, odnosno subvencije i da obaveštava strane u postupku i zainteresovana lica o bitnim činjenicama i da ih poziva da se izjasne u roku od 30 dana od dana kada je poziv dostavljen, već da se to uradi u roku od osam dana. Svako ministarstvo, pa i ovo, mora biti u službi građana i efikasno. Šta sve može da se desi kada se postupak oduži svima nam je poznato. Nadam se da ćete u danu za glasanje moj amandman prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, čudi me da Ministarstvo, odnosno ovlašćeni predstavnik Ministarstva uporno odbija neke od amandmana koje je podnela Srpska radikalna stranka, pogotovo što ne ulaze u suštinu samog zakona, već pokušavaju da poprave tehničke stvari u nekom upravnom postupku koji može biti pokrenut u skladu sa ovim zakonom. U članu 44. kaže se: "Ministarstvo, pre donošenja odluke o postojanju dampinga, odnosno subvencije, obaveštava strane u postupku i zainteresovana lica o bitnim činjenicama i poziva ih da se izjasne u roku od 30 dana od dana kada je poziv dostavljen." Momčilo Duvnjak, koji je podneo amandman u ime SRS, tražio je da umesto 30 dana rok za izjašnjavanje bude osam dana. To nije slučajno osam dana, postoje određeni rokovi u opštem upravnom postupku, u posebnom i u sudskom postupku gde su rokovi često kraći od 30 dana, pogotovo u sudskom postupku. U sudskom postupku rok žalbe varira od osam do 15 dana. Predlagač je ovde tražio 30 dana. Šta je to zbog čega licima protiv kojih može da se pokrene antidampinški postupak treba 30 dana da se izjasne po tom pitanju, zašto im davati toliko veliki rok. Prvo, u pitanju su tri ili četiri dokumenta koje treba da dostave Ministarstvu, da se vidi da li stvarno damping postoji ili ne i onda Ministarstvo da reaguje. Trideset dana je prilično veliki rok, pogotovo što će on za tih 30 dana i dalje da obavlja tu svoju delatnost. Ostavlja mu se mogućnost da i dalje dampinguje cene na tržištu. Prilično vremena prođe dok se utvrdi damping na tržištu, dok firme koje se bave sličnom delatnošću utvrde da postoji damping na tržištu, da se pojavila roba sa nižom cenom zato što neka druga država subvencioniše, uništava domaću privredu, pogotovu domaću proizvodnju; prođe otprilike tri ili četiri meseca najmanje dok se primete prvi ozbiljniji poremećaji na tržištu zbog plasmana robe, navike potrošača da kupuju novu robu itd. Znači, tih 90 ili 120 dana već damping postoji, nanosi određenu štetu svim privrednim subjektima. Dati im rok još od 30 dana je prilično veliki rok. Već će biti pripremljen, znaće da se pokreće antidampinški postupak i može u tom periodu, štaviše tu su zarade često vrlo visoke, da još više spusti cenu dok ne isteknu rokovi za njegovo izjašnjavanje. Par dana pre izjašnjavanja uskladiće cene sa cenama robe koje su na tržištu, ali u svakom slučaju naneo je štetu svim domaćim proizvođačima i firmama koje učestvuju u istoj delatnosti, pogotovo što kada neko izgubi tržište zbog dampinga, bez obzira kakve budu mere i kako država reaguje, teško da to tržište može ponovo da povrati bez nekog roka od godinu ili godinu i po dana. Zato predlažem ovlašćenom predstavniku Vlade Republike Srbije da ovaj amandman koji je Momčilo Duvnjak u ime SRS podneo na ovaj predlog zakona prihvati, pogotovo što nema bitnijih odstupanja od samog zakona i ne menja suštinu zakona, odnosno nameru predlagača zakona.
Reč ima ministar Parivodić.
Zahvaljujem se na ovom amandmanu. Želeo bih da istaknem da mi u našem pravnom sistemu nikada do sada nismo imali antidampinške procedure i prosto nemamo iskustvo sa tim poslom. Mi smo se držali onih rokova koji su u uporednom pravu zastupljeni jer su oni to radili. Pretpostavili smo da i oni imaju istu potrebu koja je realna, a to je da se što pre završi postupak. Gledali smo uporedno pravo i videli da su ti rokovi po pravilu 30 dana. Očigledno je da je onome ko je učesnik u postupku potreban takav neki rok da pripremi materijal i da odgovori, i zbog toga ostajemo pri ovom roku i odbijamo amandman.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Zlatan Jovanović je podneo amandman na član 45. Predloga zakona, a ovaj član se odnosi na jednu situaciju svojevrsnog dogovora: je l′ ti obećavaš; časna reč, obećavam, ja ću da podignem cenu, samo da vi meni dozvolite uvoz itd. Ovaj član je nepotreban i pokušaću da vam objasnim zašto nije potreban. Ovim zakonom vi pratite robu, a ne pratite novac. U politici i trgovini mnogo je važniji put novca nego put robe. Verovatno se svi slažete sa ovom konstatacijom. Samo da vas podsetim, juče smo vam rekli da ne bi bilo loše, čak bi bilo poželjno da istovremeno sa ovim zakonom, da li kao prvu ili kao sledeću tačku dnevnog reda, imamo zakon o deviznom poslovanju. Nisam siguran da će zakon o deviznom poslovanju, ovakav kakav je predložen, da ostane do početka sednice na kojoj će da se razmatra taj zakon. Znači, to su dve tačke koje su morale da budu vezane. Sada ćemo da analiziramo šta ste napisali u članu 45. Prvo, ima tu nepravilnih reči: "Lice koje na teritoriju Republike izvozi...". Koje lice na teritoriju Republike izvozi? Valjda je to naš uvoznik. Na našu teritoriju izvozi? Izvoznik iz inostranstva? On dolazi preko nekog našeg uvoznika? "...može u toku postupka ispitivanja da ponudi, odnosno prihvati obavezu da poveća cenu robe koja je predmet postupka ispitivanja u iznosu koji je potreban da se šteta otkloni". To znači otprilike ovako: ovi organi su utvrdili da ta roba koja dolazi dolazi po damping cenama i da bi bio prisutan sa tom robom ovde on kaže – ja ću da povećam cenu te robe, samo da bih bio prisutan na tržištu. Vi naravno u nastavku možete da se dogovarate, on poveća to. Sada vi meni objasnite, pošto tu postoji put novca i put robe, kako ćete da garantujete da će ta roba da bude po tim višim cenama. Ili je za vas interesantno samo da osnovica za carinu bude mnogo viša? Onda dolazimo do suštine. Vi biste prihvatili da se sa njim dogovorite da se poveća vrednost, da se poveća osnovica, ako se plaća carina za tu robu, da se primeni stopa i da država uzme po osnovu carine i po osnovu drugih dažbina svoj deo. Šta će biti u nastavku? U nastavku on može tu robu da prodaje po drugim cenama i vi nemate kontrolu. Ako je rešio da osvoji tržište, on će da plati i porez na neku izmišljenu osnovicu, carinu i sve, da bi bio ponovo prisutan. Vi ovde pričate o putu robe, a ne o putu novca. Ovde razmatrate samo papire kojima se dokazuje vlasništvo robe, poreklo, ugovor o kupoprodaji itd, ali nemate put novca. Put novca je na drugom mestu. Kada ta roba dođe kod nas, vi ste konstatovali da je bila u ponudi damping, to ste izravnali i završili ste svoj deo posla. Završen je posao po ovom zakonu, ali onda kreće put novca. U tom putu novca idu druge cene i to je problem. Zato nije potreban ovaj član. Znači, krenuli ste sa tom robom, ide sa tom cenom, nadležni organ je konstatovao da je to damping cena, nema posla, ili, da bi se izravnalo, ide dažbina o kojoj smo malopre pričali i završen posao. Tu nema mogućnosti pregovaranja i dogovaranja. On kaže – jeste ta damping cena, ali da ne platim damping podići ću cenu robe. Ne može, jer ovde komisija nije učesnik u pravnom poslu. Onaj ko nastupa u postupku ispitivanja, Ministarstvo i Vlada, nastupa sa atributima vlasti. Ne može vlast da se dogovara na ovaj način. Vi ste ispitivali, utvrdili ste da je damping cena i podleže obavezi plaćanja ove dažbine. I jedna i druga varijanta podležu obavezi dažbine ako njegova roba treba da uđe ovde kod nas. Ukidaju se negativne posledice damping cene i subvencije koje prate tu robu, to je taj put. Vi ovde omogućavate čoveku i kažete – da ne bi platio damping dažbinu, povećaj tvoju cenu gde nema dampinga, pa će onda roba da ide. Ne može to. Ušao je u postupak, u postupku je utvrđeno, ako ta roba treba da bude prisutna platićeš damping dažbinu, odnosno antidamping dažbinu. Ukoliko nećeš da platiš dažbinu, neće biti tvoje robe ovde, nema ništa od tog posla. Tako je država zaustavila taj posao i kraj priče. Ovde državni organ utvrđuje. Ne može državni organ da se pogađa. Državni organ ne učestvuje u prometu. Ovde državni organ na objektivan način ispunjava da li su nastupili slučajevi za primenu prethodnih odredbi, da li su nastupili uslovi za primenu odredbi od člana 33. do 38. Znači, ono što je propisano članom 33. do 38. proverava se u postupku koji kreće sa članom 39, to je uloga države. Ne može država da se pogađa. Pogledajte šta ste napisali: "Ministarstvo ne može da zahteva povećanje cene u iznosu većem od iznosa dampinške marže, odnosno subvencije", evo, vi podučavate nekoga kako da ne plati. Dalje – ako Ministarstvo utvrdi da su povećanjem cena otklonjene buduće posledice dampinga ili subvencije, može da prekine ili obustavi postupak ispitivanja, po službenoj dužnosti. Kažete da protiv odluke iz stava 3. može da se izjavi žalba Vladi. To vam ne treba. Ovo je jedna vrsta upravnog postupka. Ne postoji u Zakonu o opštem upravnom postupku mogućnost da se neko ovako dogovara – e baci ruku, pa ćemo u pola šest. Nema, tu ne postoji. Sve ovo što je ovde napisano je interna stvar onih koji se bave spoljnotrgovinskim poslovanjem. Neka dogovaraju pre nego što se jave nadležnom državnom organu koji je zadužen da ovo proveri. Nadležni državni organ koji proverava da li su nastupili uslovi, razlozi iz člana 33. do 38, to je već svršena stvar – ili se uvodi ili se ne uvodi, ili se posao završava ili ne, to zavisi od njihovog interesa. Ne može država u vidu ovog organa da ulazi u svojevrsne pregovore. Slažem se da se brisanjem člana 45. možda obesmišljava ceo postupak koji je propisan prethodnim članom. To odudara od vaše koncepcije, gde Ministarstvo treba da se pita, značajnije da utiče itd, pod plaštom antidamping i drugih vidova zaštite vaše države, ali ovaj član vam je nepotreban. Ovaj vaš organ istupa sa atributima vlasti. Kada istupa sa atributima vlasti, na objektivan način treba da primeni odredbe zakona, a ne da formira autonomno svoju volju, pa da kaže – vi hoćete ovaj posao, to je moguće, ali pod ovim uslovima; vi ste se definisali na ovaj način, pa ako izmenite, mi ćemo da vam omogućimo, nećete platiti maržu itd. Na sve to dodajte put novca, koji se bitno razlikuje u spoljnoj trgovini od puta robe. Pre sat vremena bila je ovde jedna neuspela odbrana Miroljuba Labusa o nekim putevima – ako želimo da izvozimo moramo i da uvozimo. Manite to, to ni u zabavištima više ne važi. Odgovorite na pitanje, zašto je ovakav spoljnotrgovinski deficit? Kakav je to naš platni promet sa inostranstvom? Kako to sve neko posluje sa nama iz inostranstva, a mi dugujemo u spoljnotrgovinskoj razmeni 5 milijardi evra? Šta se krije iza toga – valjda znate šta se krije, jer ne može neko samo da daje više robe, a manje da dobija. Put novca je vrlo značajan, a put novca nije pod kontrolom Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Ako ministar i želi da bude aktivan i da dobije elementarna saznanja o putu novca radi utvrđivanja zakonitosti puta robe, naići će odmah na blokadu poslovnih banaka, Narodne banke i Ministarstva finansija, to vam garantujem. On sigurno nailazi na blokadu, jer nailazi na zabranjenu zonu koja ne sme da se vidi. Vodite računa o tim stvarima. Znači, ovaj član je nepotreban, jer daje čak i pogrešna ovlašćenja organu da pregovara. Državni organi nisu ovlašćeni u pravnim poslovima između pravnih subjekata da budu posrednici ili pregovarači, nego da na objektivan način primene odgovarajuću odredbu zakona koji reguliše ovu oblast. To je cela poenta ove priče.
Hvala, gospodine Krasiću. Radi efikasnosti i kvaliteta rada Skupštine hoću da vam dam dva obaveštenja koja se svih nas tiču. Dakle, danas ćemo, prema članu 85. stav 4, raditi do završetka pretresa u pojedinostima Predloga zakona o duvanu. Sutra od 10,00 časova imamo pretres u pojedinostima Predloga zakona o policiji. Dakle, to sam vam rekao da biste mogli da rasporedite svoje obaveze. Obaveštenje predstavniku predlagača: u slučaju da se prihvata neki amandman dovoljno je dati znak predsedniku, a u slučaju da se ne prihvata takođe i predsednik onda obaveštava poslanike. Hvala vam mnogo. Da li neko želi reč o ovom prethodnom amandmanu? Dan za glasanje će biti određen za ponedeljak, 14. novembar u 10,00 časova, tako da u odnosu na to i ove sednice koje su zakazane mogu kasnije da se nastave. Izvolite, reč ima narodni poslanik Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 45 – ne samo da treba ostaviti mogućnost Vladi, odnosno nadležnom ministarstvu da pregovara sa pravnim subjektima koji učestvuju u prometu robe, već jednim ovakvim postupkom i prihvatanjem, odnosno neprihvatanjem amandmana, postavlja se pitanje šta ćemo sa kompenzatornim dažbinama, šta ćemo sa antidampinškim dažbinama. Znači, lice protiv koga se obustavi postupak nema obavezu plaćanja tih dažbina. Da li je tako, ministre? Da li je ostvarilo ekstraprofit? Jeste. Jesu li napravili određenu štetu na tržištu? Jesu i nagrađeni su samo zato što su prihvatili, posle određenog broja dana prisutnosti na tržištu, da povećaju cenu. To je problem. Znači, lice koje se bavi ovakvim poslom, svejedno da li je pravno ili fizičko, ušlo je da zaradi novac, da stvori određen monopol na tržištu i da ostvari profit. Ako postoji Zakon o zaštiti konkurencije, Zakon o zaštiti prava potrošača, onda se postavlja pitanje šta dobijamo sa ovim članom. Po meni, najbolje bi bilo da amandman na član 45. ovog zakona prihvatite. Kasnije imate čitav niz amandmana koji će da usklađuju ostatak zakona sa članom 45, odnosno brisanjem člana 45, tako da nećete imati problema po tom pitanju da kasnije Zakonodavni odbor ili neko drugi podnosi nove amandmane.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Ovaj prethodni nije prihvaćen. Na član 45. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, videla sam da ste izvršili naknadnu intervenciju u članu 45. Taj član bi bio kompletan kada biste prihvatili ovo što je predložio gospodin Jovanović, a ostavili ovo što ste nama naknadno dali – to je da se u članu 45. doda novi stav 4. Priču nastavljamo i dolazimo do člana 46. i ovoga o čemu je govorio kolega Arsić. Nedvosmisleno ste rekli, prvo, da je u uporednom pravu rok od 30 dana nešto što je već primenjeno za pokretanje postupka. Ali, u konkretnom slučaju, kod sticanja ekstraprofita, kada se po dampinškim cenama sve do mere izjednačavanja prodaje određena vrsta robe, nesagledive posledice i štete mogu da se nanesu. Ponovo ste sami potvrdili, sa mesta, kolegi Arsiću da se ne pokreće postupak do ne znam kog dana. Hipotetički, naročito moram da vas upozorim da u poljoprivrednom sektoru, koji je u primarnoj delatnosti 21 posto našeg bruto društvenog proizvoda, plus 20 posto prerađivačka industrija, to najviše može da se dešava i najčešći je slučaj ugrožavanja tog sektora privrede kod nas u zemlji. To je ono, ne samo po srpskim radikalima nego su to zahtevi proizvođača, što najviše treba da se štiti od takve nelojalne konkurencije koja se stvara na tržištu, jer u celoj strukturi, vi to sami znate koliko poljoprivreda utiče na bruto društveni proizvod, koliko može da se nanese štete. Ako kažete da ne prihvatate da se briše stav 4, kako sam predložila u ime SRS, u prevedenom smislu to može da znači ovo: da je neki od direktora u nekom društvenom preduzeću, kojih još ima, ovo malo što nije opljačkano, ili ranije, niko od njih nije snosio konsekvence, retki su ti, a da ne govorim o ministrima koji su se bavili raznoraznim zloupotrebama, da su oprali pare, da su izvršili pljačku državne, odnosno društvene imovine i sve i da se protiv njih pokrene krivični postupak i dokaže na sudu da su oni to uradili, da su opljačkali imovinu, oni će, po našem Krivičnom zakoniku, da snose sankcije. Vi ovde kažete – ne, u slučaju da se naloži da se cena izjednači - ova dampinška, sa cenom koja je na tržištu, pojeo vuk magarca, ništa. Nemojte tako, gospodine ministre. Šteta je već naneta. Ne možemo uopšte da špekulišemo koji je to obim prodaje bio za pet, deset, 20 ili ne znam koliko dana. Taj neko je zaradio ekstraprofit. Evo, sada vi povećavate cenu ulja, odnosno ne vi, ali očigledno je da će doći do povećanja cene ulja; onda kada je otišlo na 78, pa na 82 dinara, niko nije, naročito penzioneri, i to u vreme priprema za zimnicu, mogao da razume da se to desilo. Sada neko po dampinškim cenama prodaje ulje, ili bilo šta drugo, uopšte nije važno, neki poljoprivredni proizvod: paradajz, krompir; on je to činio nekih 20-30 dana i vi posle toga kažete – ništa, na njega će se primeniti ovaj član, a da ne izbrišete stav 4. Vi ste stavili da se u slučaju iz stava 3. ovog člana odluka o uvođenju antidampinške, odnosno kompenzatorne dažbine ne primenjuje na robu lica koje je prihvatilo obavezu povećanja cene. Ovde je ključno pitanje kada je taj neko prihvatio obavezu. Vi ste malopre rekli kolegi Arsiću da može mnogo vremena da prođe dok se pokrene postupak, mi smo stavili rok od osam dana, pa da se sa tim kasni, pa da on to nije uradio, pa ima onaj rok žalbe, sve znate. Onda je on ostvario ogroman profit. Zato je najlogičnije da prihvatite ovaj amandman. Dala sam obrazloženje u samo jednoj rečenici – kada se pokrene postupak već je nastala šteta i nemoguće je da taj neko ne snosi dalje sankcije. Vi vidite u kakvoj je situaciji celokupna naša privreda i koje mogućnosti imamo da proizvedemo, a čega uopšte nema, gde ovi koji prodaju robu kao monopolisti na našem tržištu zgrću ogroman kapital. Kada ćemo mi biti, kao država, u stanju da prodajemo naše proizvedene televizore, frižidere i ostalu belu tehniku i drugu robu široke potrošnje? Ono što imamo je mnogo kvalitetnije od raznoraznih nisko kategorisanih proizvoda koji se uvoze na naše tržište, pre svega mislim na hranu, jer je, uz nemaštinu i bedu koja je zavladala, ipak kvalitet hrane kod nas na mnogo višem nivou. U to morate da budete sigurni. Zaista je tako i to svi znaju. Onda bismo morali da zaštitimo te proizvođače i tržište, a da oni koji su se debelo omastili i dobili silan novac, zbog toga što su se u jednom trenutku drznuli da prodaju po dampinškim cenama robu, za to snose odgovornost. Ovako ih ceo član, sa stavom 4, amnestira; oni su zaradili, šta ih briga, opet će da uđu u neke nove aranžmane, uvek će da pronađu način da se ukalkulišu i do ovih, ne sada kvota, nego do količina koje su, navodno, do mere zaštite naše proizvodnje. Uvek isti zarađuju, a građani snose štetu, odnosno krajnji potrošač. Mislim da to nije u redu i da zbog toga ova intervencija u članu 45. stav 4. koju ste dodali... Ako već idete u tom pravcu, onda prihvatite i ovaj amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS. Hvala.
Hvala, gospođice Jovanović. Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodine Arsiću, po istom amandmanu. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, amandman koji je gospođica Jovanović podnela u ime Srpske radikalne stranke na član 46. je u stvari nastavak amandmana na član 45. Da pročitamo sam član, odnosno dva stava na koje se odnosi ovaj amandman. Dakle – postupak ispitivanja prekinut u skladu sa članom 45. može se nastaviti, i tako dalje. "Ako se po okončanom postupku ispitivanja utvrdi da postoji damping, odnosno subvencija, koji prouzrokuje znatnu štetu, primenjuje se preuzeta obaveza povećanja cene." Znači, preuzetom obavezom povećanja cene uvodi se neka obaveza na dažbine. Idemo na sledeći stav 4, gde se kaže: "U slučaju iz stava 3. ovog člana, odluka o uvođenju antidampinške, odnosno kompenzatorne dažbine, ne primenjuje se na robu lica koje je prihvatilo obavezu povećanja cene." Zašto? Dakle, jedno prilično logično pitanje, gospodine ministre, jer ako je neko naneo štetu, zašto da ne obešteti na određeni način i državu, a država može da obešteti pravne subjekte u ovom postupku, koji su oštećeni na određeni način. Gospodine ministre, nije sva roba konzerva, televizor, veš-mašina, nameštaj; imate robu koja ima određene rokove trajanja, koja ne može da se proda na tržištu, samo zato što postoji neko ko remeti odnose na tržištu i ne može da se proda. Šta se dešava sa tom robom? Baca se. Ko je pretrpeo štetu? Svi, od proizvođača, velikoprodaje, maloprodaje, u krajnjem slučaju – država, ako se uklopi taj koji je pretrpeo štetu, onih 3% koliko Dinkić predviđa da može da otpiše robe i ne plati PDV. Ja razumem vašu neodlučnost kada je bio član 45, hteli ste da zadržite neko pravo, da pregovarate, verovatno zbog člana 46, ali sada više nema razloga da se ovaj amandman ne prihvati. Znači, šteta je nastala. Znate šta, uopšte u samom tom postupku treba ići logikom tržišta, odnosno onoga ko pravi takvu štetu na tržištu. Svaki put kada se izvuče nekažnjeno, on će to uvek ponovo da uradi. Čitav naš Krivični zakon i Zakon o prekršajnom postupku primenjuje neku vrstu represije, preventivne i kao odmazda, a ovde nema ni prevencije, nema kazne, nema ničega. Znači, on može – u redu, sada više nećemo da radimo sa ovom vrstom robe, prodaćemo šta je ostalo na lageru, potražićemo na tržištu neku sličnu robu ili neku drugu koja se subvencioniše od strane druge države i nastaviti posao. Ponovo će proteći pet ili šest dana dok se ne utvrdi postojanje dampinga, ponovo će proteći određeni period dok se pokrene sve to, taj postupak, dakle, postupak ispitivanja koji prilično dugo traje, a onda postupak izjašnjavanja lica protiv kojih se vodi postupak ispitivanja i to može da traje godinu dana. Kada su u pitanju gotovi proizvodi, tu je nastala samo šteta uništavanjem gotovih proizvoda, ali vi imate i druge vrste, odnosno grane privrede koje mogu da trpe štetu kada se pojave ovakve stvari na tržištu. Znači, svakako je da mogu da pretrpe određenu štetu; kasnije ćemo, povodom amandmana, pričati o tome. Ja bih vas pozvao, gospodine ministre, kao ovlašćenog predstavnika Vlade Republike Srbije, da prihvatite ovaj amandman koji je gospođica Nataša Jovanović podnela u ime Srpske radikalne stranke.
Reč ima ministar Parivodić.
Želeo bih samo da vam objasnim, imali smo one amandmane koji govore o naknadi štete de fakto prikupljanjem prihoda od dažbina kompenzatornih, odnosno antidampinških, da se taj novac usmeri onima koji su oštećeni. Takođe, ovde govorimo o tome da treba u stvari kazniti onoga ko je vršio damping i da mu treba naplatiti antidampinšku dažbinu, iako je on pristao da cenu podigne. Ono što treba da razumete, to je suštinska priroda ovih mera. One u svojoj prirodi nisu kaznene, nego im je cilj da se izravnaju uslovi trgovine, i to je suština. Znači, kada imate 148 zemalja koje su prihvatile određena pravila ponašanja, ako biste vi uveli princip kazne u te odnose, onda bi se to pretvorilo u opšti rat svih protiv svih i zbog toga je ceo sistem zasnovan na tome da se mere primenjuju na način da se izravnaju uslovi poslovanja, a ne da se nadoknađuje šteta ili još neko kažnjava preko toga, tako da ceo koncept odudara od ovoga što vi govorite. Koncept je suštinski različit i to je ono što je jedino bilo moguće kada se pravi jedan veliki trgovački sistem na svetskom nivou. Znači, Svetska trgovinska organizacija ima oko 2.000 stranica ugovora i ako krenemo član po član da preispitujemo, da li je to ispravno ili je neispravno, mi ćemo ući u Svetsku trgovinsku organizaciju 2186. godine, i to nama nije cilj. Toliko i hvala.
Video sam, samo sekund. Hvala, gospodine Parivodiću. Dakle, molim vas, ovo je rasprava o pojedinostima. Rasprava u načelu, kada se govorilo o konceptima, bila je. Nezavisno od međunarodnih obaveza, mi raspravljamo baš član po član ovog zakona i predlagači amandmana detaljno pojašnjavajući, a podrazumevajući svoj koncept. Molim vas, zbog međusobnog poštovanja, podrazumeva se da se koncepti razlikuju, ne samo predlagača zakona, predlagača amandmana, već i ostalih koji učestvuju u raspravi. Budući da se to podrazumeva, čitav niz konceptualnih razlika se u završnoj reči još jednom potcrta, jer je to privilegija predlagača, a naravno, privilegija poslanika je da svaki amandman sa posebnim akcentom, nezavisno od koncepta, obrazlažu. Molim vas, sve jeu redu, shvatio sam. Molim vas, još jednom, pošto ovde isključivo govorimo o državi, odnosi se na sve, govorimo – mi, prvo lice množine. Dakle, ne – ne razumete, ili razumete; dakle – moramo da razumemo i prihvatićemo ili nećemo u danu za glasanje. To je osnovno i u tom smislu nema potrebe za dodatnom replikom. Zahvaljujem. Želite repliku? Replika, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Samo da vas podsetim na čuvenu šećernu aferu. Niste u pravu. Ja razumem globalno tržište, razumem povezivanje, razumem vašu silnu želju i taj san, koji je nedosanjan, da mi budemo u Evropskoj uniji ko zna koje godine, da li 2025. ili 2026. godine i sve je to veliko pitanje, dakle, i da nema tih barijera i da smo usklađeni sa tim tokovima i trendovima. Ali, što se tiče one ogromne zloupotrebe koja je naneta državi Srbiji i koju su pojedinci iskoristili za sticanje enormnog bogatstva, a lično i svojim ukazom potpisao kao potpredsednik Vlade Miroljub Labus (tada Savezne, a sada je on potpredsednik Republičke vlade), moram da vas podsetim na sve pretnje od strane Evropske unije, sa kojom vi usklađujete ove zakone, da za malo da ih debelo obeštetimo zbog nanete štete i onda su kao imali razumevanja, a to vam je po sistemu štapa i šargarepe, uslovljavaju vas na drugoj strani, ispostavljaju vam račun za Kosovo i Metohiju, ucenjuju vas i tako dalje, zbog toga što smo ih prevarili. Sada ja ne govorim "mi" kao država, moram da se ogradim, jer to nije država uradila, nego jedan čovek u ime države, a to je Miroljub Labus. Prema tome, gospodine ministre, ako nema sankcija, onda je besmisleno da pričamo. Dok zaživi to globalno tržište i dok se mi izjednačimo sa svetom i po proizvodnji i po tehnologiji, i da su nam tako kao beli medvedi, kao kod njih, zaštićeni potrošači, koliko će vode da proteče Savom i Dunavom. Nemoguće je da vi njima kažete – evo izvolite, radite šta hoćete. Ja sada da vam navodim imena pojedinaca, hoćete to? One o kojima je govorio gospodin Arsić, koji trguju robom široke potrošnje i koji nanose cenu onim našim proizvođačima koji još mogu nešto da proizvedu. Kakav je to način da im ja sada kažem – znate, vi bi trebalo da budete fini i dobri, tako je i u Evropi i u svim zemljama gde su ljudi kao navodno fini, ne bave se prevarama. Ovde imate gomilu prevaranata koji su povezani sa najvišom državnom strukturom vlasti. Njih to uopšte ne zanima, vaši apeli za lepo ponašanje, prevedeno u član zakona, dok ga ne tresnete po džepu i ne snosi sankciju i to je, što kaže kolega Arsić, i pitanje da li neće da se drzne neki drugi ili treći put. Tu je smuvao sa jednim poslom, ovde će sa drugim i šta ga briga. On je uvek na dobitku, isplatilo se. Ako se ne kazni, nema od toga ništa. Vi sada kažete – nema toga, i kažete – 148 zemalja. Gospodine ministre, u kojoj zemlji od tih 148 ima da zagovarate jedinstveno tržište, a da poslujete, odnosno da se radi po sistemu dvostrukog koloseka? Mi smo specifični po svemu, ne zato što smo mi srpski radikali to hteli, nego zato što je revidirana Ustavna povelja, zato što ovde dolazi Solana pa treska rukom o sto, pa dolazi onaj iz američke ambasade da piše zakone, pa ovaj pa onaj. Kada već imamo takve specifičnosti da jedna republika članica ima evro ili euro, kako bi oni rekli, za svoju valutu, a mi imamo dinar, čija vrednost se osporava od strane MMF-a, pa kada imamo poslovanje po sistemu dvostrukog koloseka, pa kada je onaj nesrećni Čedomir Jovanović išao kao vajni ekspert da usaglašava carine za 54 poljoprivredna proizvoda, šta smo mi sve ko država i narod pretrpeli, dobro smo živi. Da se nama to ne bi ponavljalo i da ne bi i dalje svoje duge prste puštali ovi koji su do sada imali mogućnost da po privilegovanom položaju posluju na našem tržištu, prihvatite ovaj amandman, jer dok mi stignemo do nivoa tih zemalja na koje se vi pozivate mnogo će još vremena da prođe. Vi, gospodine Markoviću, nemojte stalno da zvrckate, ako vam se spava, pa vas ja dovoljno ne relaksiram svojom pričom, vi onda menjajte pogled ili se koncentrišite nekako drugačije.
Gospođice Jovanović, vreme je isteklo pre minut i po, a budući da sam juče bio u Crnoj Gori mogu da vas uverim da je vreme i ovde i tamo jednako. Oko toga nemamo spora, zakon je jasan. Budite ljubazni, tri minuta je isteklo, završite izlaganje.
Završavam i ljubazno ću da vam kažem da mi vreme, baš kao ni Srpskoj radikalnoj stranci, nije isteklo, tek dolazi.
Vlada ne prihvata ovaj amandman. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman ispred poslaničke grupe Srpske radikalne stranke na član 48. stav 2. Predloga zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Član 48. stav 1. zakona reguliše uvođenje privremenih mera od strane Vlade, a na predlog Ministarstva, i to u slučaju ako se utvrdi da postoji kršenje preuzete obaveze povećanja cena. Stav 2. predviđa da Vlada može da uvede privremene mere po isteku roka od 60 dana od dana pokretanja postupka. Ja predlažem, u ime Srpske radikalne stranke, da se taj rok od 60 dana skrati na 30 dana. Skraćenje roka od 60 na 30 dana je bolje rešenje, jer će dovesti do bržeg otklanjanja nepravilnosti zbog kojih se i uvode privremene mere. Gospodine ministre, sa ovom izmenom se ne ugrožava suština vašeg zakona. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, imate dva razloga da glasate za ovaj amandman. Jedan je što je dobar i što značajno popravlja kvalitet ovog člana, a samim tim i zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju. Drugi je, gospodine ministre, vi ste u više navrata spominjali Evropu i ulazak u Evropsku zajednicu; evo vam prilike da uđete u Evropu preko mog amandmana. To nije za smejanje. Koliko god napravili dobar zakon, ako ne budete tolerantni prema nacionalnim manjinama, nikada nećete ući u Evropu. Zato ovaj moj amandman usvojite, pa će vas Evropska zajednica odmah sutra, prekosutra, eventualno ponedeljak ili utorak primiti u Evropsku zajednicu. Nećete pogrešiti i ako ga ne prihvatite. Vi znate koliko je Evropa jaka i snažna i kazniće vas, ostaćete na Balkanu u Srbiji, ali ćete ostati u onoj Srbiji za koju se naš cenjeni predsednik doktor Vojislav Šešelj zalaže, i to za veliku Srbiju, i mi srpski radikali. Onda ćemo svi zajedno, i vi, i ja i svi, raditi za dobro građana Srbije, pa bilo koje nacionalnosti oni bili. Znam, poznajući za ovo kratko vreme ove moje prijatelje i poslanike iz ove grupe pozicije, da je 90% za veliku Srbiju, samo nemaju hrabrosti i političke volje da kažu. Zato mi srpski radikali spominjemo na svakom mestu - velika Srbija. Šta god mislili o velikoj Srbiji, gospodine ministre i vi poslanici u poziciji, to je naša realnost. Jednu stvar samo da napomenem. Sve vreme se, gospodine ministre, zalažete za bolji privredni potencijal u Srbiji. Ja mislim da nije to, to je samo na rečima vašim. Evo jedan razlog, to je ona prilika, vi se dobro sećate ekoloških jezera u Tabanovićima kod Šapca kada ste stali na stranu ino-kupaca koji su hteli da otmu.
Hvala, gospodine Spaho. Optimizam je poželjan, ali nema prečica za ulazak u Evropu. Izvolite, gospodine Arsiću, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni su u neku ruku pomalo, da ne budem bezobrazan, ali ipak ću reći, smešna obrazloženja ministra zašto ne prihvata određene amandmane. Prvo, lepo je rekao podnosilac ovog amandmana Sulejman Spaho, koji je podneo amandman na član 48. u ime Srpske radikalne stranke, ponašamo se, ministar se ponaša kao da će sutra ili prekosutra da bude primljen u zemlje EU. U tome izgleda i jeste problem. Pričali smo o tome juče. Proći će bar još 15 godina dok ne steknemo te potrebne uslove. Tek smo na početku tog postupka i kao da ne može da prihvati činjenicu da postoje određene različitosti između tih 148 zemalja, kako ste vi to rekli, i Srbije. Koliko je meni poznato, nijedna od tih 148 zemalja nije bila 10-tak godina pod određenim vidom ekonomskih sankcija, da li su to bile one nevidljive sankcije, koje još uvek postoje, ili one koje su postavile UN. Zbog te i takve situacije desili su se određeni poremećaji na tržištu, naše tržište i proizvodnja su određeno vreme bili zatvoreni. Nisu u stanju da se tehnološki nose sa konkurencijom, nisu u stanju ni kvalitetom, kada je određena vrsta proizvoda u pitanju, ni produktivnošću, ni cenama. Sve ovo što vi uporno odbijate – nije u duhu, nije u skladu itd., u redu, napišite jedan zakon koji, u suštini, može biti neki prelazni zakon dok se te već nastale posledice ne otklone. Vi uporno istrajavate, kao da je naša privreda u stanju da se potpuno ravnopravno nosi sa svetskom. Nije. To se vidi i kod ovih rokova koje vi stalno uspostavljate, pa se kaže: "Vlada, na predlog Ministarstva, ako utvrdi da postoji kršenje preuzete obaveze povećanja cene, može da uvede privremene mere. Vlada može da uvede privremene mere po isteku roka od 60 dana od dana pokretanja postupka ispitivanja, ako: utvrdi da je verovatno postojanje dampinga, odnosno subvencije i prouzrokovane štete; utvrdi da zbog odlaganja primene antidampinških, odnosno kompenzatornih dažbina mogu nastupiti teško otklonjive štetne posledice". Zašto ste onda istrajavali na onom roku od 30 dana? Pre nekih pola sata smo o tome pričali i niste prihvatili amandman koji je te rokove skraćivao. Znači, svesni ste toga da mogu da nastanu neke štetne posledice. Dalje, kao što sam rekao, ne postoji samo šteta kada se baca neki proizvod; postoji, pogotovo u poljoprivrednoj proizvodnji, više šteta. Neke se duže otklanjaju. Svesni smo da ni naša poljoprivreda, takva kakva jeste, po kvalitetu ne zaostaje, ali po ceni zaostaje. Prvo, mi imamo zdraviju hranu, zdravije meso nego što može da nam se ponudi sa zapada. Cena njihovog mesa je manja zato što se koriste određene hemijske supstance, hormonske supstance itd. da se povećaju prinosi itd, pa se dešavaju čuda, da devojčicama od dve-tri godine teče mleko iz grudi itd. Takvo meso i takvi proizvodi su po pravilu jeftiniji. Neki su možda u skladu sa zdravstvenim propisima itd, nisu još ti problemi toliko izraženi, ali takvo meso može po nekoj nižoj ceni da se pojavi na tržištu. Šta se dešava, recimo, sa domaćim farmama? Koje su posledice koje će oni imati? Ako neko reši da uvozi takvu robu, prva posledica koja će da bude jeste da domaći farmeri, da li su to društvena preduzeća, poljoprivredna gazdinstva ili individualni poljoprivredni proizvođači, neće moći da plasiraju svoju robu. Ovde ima poljoprivrednih proizvođača, pa neka kažu koliko jedna svinja košta dnevno, da se nalazi na farmi. Koliki će njen prinos biti za 60 dana i koliko će ona da košta samo na ime hrane za 60 dana? Da ne pričamo da će u roku od 60 dana, pošto se to radi u turnusima, da izgubi kategoriju, hoće li to biti po prvoj kategoriji od 90 do 100 kilograma, druga, treća i van kategorije, gde je svaka sledeća kategorija niža cena. Koja je druga posledica? Znači, gubitak na hrani, gubitak na proizvodu i uništavanje stočnog fonda, jer nije više siguran u državu i neće da ulaže u takvu proizvodnju, a vi istrajavate na tim dugim rokovima. Znači, imamo više šteta koje može jedna ovakva pojava dampinga da izazove. Onda kažete da duh ovog zakona nije da kažnjava. Nema ovde prave kazne. Prava kazna za ovako nešto može da bude i zatvor. Nećemo represiju državnog organa, ali hoćemo da onaj ko je napravio štetu štetu i otkloni. Nema tu prave kazne. Onda će da se zamisli da li će sledeći put ponovo da uđe u neki posao koji može da izazove ovakve posledice. Znači, nije cilj prava kazna, nego da otkloni štetu svima u nizu, koliko je god to moguće. Normalno je da će on da pretrpi štetu zbog svog ponašanja, ali to je već njegov problem, što se uhvatio u to kolo.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Vlada ne prihvata ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nikola Lalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 48. usko je vezan sa članovima 33. i 34, a pogotovo sa amandmanom na član 17, koji u prethodnoj raspravi ministar nije prihvatio, pa se nadam da će prihvatiti barem ovaj amandman na član 48. Zašto kažem da je u uskoj vezi? U uskoj vezi je iz tih razloga što i jedan, i drugi, i treći i četvrti govore o meri zaštite našeg tržišta, odnosno o ulasku strane robe na naše tržište. Ova mera je faktički krajnja mera – privremena mera, jer kroz ovaj tekst i kroz ove članove zakona se vidi, gde se uvode kvote koje nemaju efikasnost, pa posle toga jemstvo, a sada se pristiže ovom načinu zaštite, a to su privremene mere. Amandman glasi – privremene mere ostaju na snazi najmanje šest, a najviše 12 meseci. Ovim amandmanom se postiže donja granica privremenih mera od šest meseci. Bolje je rešenje od ovog koje stoji u zakonu – da privremene mere ostaju na snazi najduže šest meseci od dana stupanja na snagu odluke o uvođenju privremene antidampinške dažbine.
Po istom amandmanu, gospodin Momir Marković.
Ja ću vrlo kratko, pa će biti vremena i za gospodina Krasića. Dame i gospodo narodni poslanici, ako je država već utvrdila da je uvoznik načinio štetu i ako je država već sa prethodnim članovima došla do toga kako da jedan deo štete sankcioniše, recimo, u članu 48. a podneli smo amandman i na stav 2. koji kaže – Vlada može da uvede privremene mere po isteku roka od 60 dana od dana pokretanja... Mi smo tražili da to bude mesec dana. Vlada je utvrdila postojanje dampinga, utvrdila je da zbog odlaganja primene antidampinških i kompenzatornih dažbina mogu nastupiti teško otklonjive štetne posledice itd, uvoznik načinio štetu, posledice ogromne po proizvođače, po tržište; ko će odrediti da li će mesec ili šest meseci privremene mere ostati na snazi i po kojoj ceni, s obzirom da znamo i za situaciju da nam se, recimo, izvozila struja iz Srbije, kad je struja Srbiji bila najpotrebnija, da se uvozila kad je mogla da se izvozi, a da su u međuvremenu reverzibilne hidroelektrane isključivane i prelivala se voda. Da ne govorimo o svim drugim proizvodima, jer i struja je proizvod. Kad pogledate ovaj član: "Vlada može da uvede privremene mere po isteku roka od 60 dana", privremene mere će trajati šest meseci, odnosno četiri meseca ako se drugi stav člana 48. primeni, posle najduže šest ili najduže četiri meseca (a to znači da može 15 dana, može mesec dana) ponovo će se pojaviti na tržištu, možda ne sa tim proizvodom, ali sa nekim drugim i opet praviti štetu. Zbog toga, pored svih ostalih državnih regulativa kojima država treba da štiti, a koje su u ovom zakonu, treba mu uvesti najmanje šest meseci privremene mere i treba mu onemogućiti najduže, eto, ostavlja se mogućnost da se posle godinu dana ponovo pojavi na tržištu. Dakle, najmanje šest meseci se ne može pojaviti na ovom tržištu. Zbog toga predlažem ministru da ovaj amandman usvoji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo sam hteo da skrenem pažnju predstavniku Vlade da amandmani koje je Srpska radikalna stranka podnela na članove 44. i 45, koji se tiču nekih rokova, čine celinu, pa ako Skupština usvoji amandman na član 44, gde se rok sa 30 dana pomera na osam dana, onda ima logike da se u članu 45. sa 60 dana taj rok pomeri na 30 dana. Ukoliko se ne usvoji onda mora da ostane, ali ta dva amandmana čine jednu vezu. Član 48. ima naslov – privremene mere. Moram da kažem da su mere zaštite koje su taksativno navedene u članu 33. po svom karakteru takođe privremene mere. Bilo koja mera koja je navedena u članu 33: antidampinška dažbina, kompenzatorna dažbina, mera zaštite od prekomernog uvoza, mera zaštite ravnoteže platnog bilansa, sve su to privremene mere, nisu trajne. Vlada ih ne uvodi pa da važe za 20 godina. Uvodi ih zato što je stanje na tržištu takvo i da bi vodila svoju ekonomsku politiku primenjuje jednu od tih zaštitnih mera. Vi ste u okviru zaštitne mere koja je po definiciji ograničenog trajanja sada uveli novu kategoriju privremene mere. U članu 48. u stavu 3. vi navodite u čemu se ogleda ta privremena mera. Rekli ste: "Privremene mere iz stava 1. i 2. ovog člana su: 1) polaganje jemstva u iznosu jednakom privremeno utvrđenoj antidampinškoj ili kompenzatornoj dažbini obračunatoj za period u skladu sa stavom 5. ovog člana, ili 2) privremena antidampinška, odnosno kompenzatorna dažbina, ako Ministarstvo utvrdi da polaganje jemstva ne obezbeđuje dovoljnu garanciju." Znači, vi ste u nečemu što je po prirodi stvari ograničeno uveli privremenu meru i to ograničeno još više ograničili na neki način. Zašto sam se osvrnuo na stav 3. ovog člana? Zato što tek u stavu 5. govorite o vremenu trajanja privremene mere. Mislim da ste koncepcijski otišli u jednu stranu koja je pogrešna. Sve ove zaštitne mere iz člana 33. su privremene po svom trajanju. Na njih je država ovlašćena na bazi ovog zakona, da ih primeni kada nastupe zakonom propisani uslovi da treba da se tim merama štiti naše tržište. Vi ste ovde to uveli i moram da vam kažem da su to loša rešenja. Vi ste rekli da neka privremena mera ovde može da traje šest meseci, odnosno četiri meseca. Ako to stoji ovako, onda znači da u tom periodu ne možete ništa da radite, a na tržištu se promenilo nešto. To što je u početku delovalo na damping sada više nije damping. Kako ćete da radite? To vam je nepotrebno. Verovatno je dobro da nešto stoji kao pretnja, ali šta ako se promene uslovi? Promene se uslovi i vi ste u okviru nečega što po definiciji deluje privremeno, ima privremeno dejstvo, uveli još nešto što treba da ubrza na neki način taj vaš postupak kao privremena mera, ako idemo sa analogijom nekih drugih postupaka u kojima se koriste privremene mere. Tamo se uvode privremene mere zato što se očekuje konačno rešenje, ali ovde ono što imate u članu 33. kao navodno konačno rešenje je vremenski opet ograničeno. Nemoguće je da uvedete antidamping dažbinu na neki proizvod iz inostranstva i da tek posle pet godina dođete u situaciju da preispitate to. Biće haos na tržištu. Opet se vraćam na ono – 365 dana se ovo primenjuje i 365 dana se prati ova oblast i po definiciji sve zaštitne mere su privremenog karaktera, zato što je stanje na tržištu manje ili više trenutno. U ovom trenutku su ovim uslovi, dođe sutra do promene kursa ili do promene kreditiranja, menjaju se uslovi i automatski se menja prisutnost i odnos prema robi na našem tržištu. To je, bukvalno rečeno, živa materija sklona svakodnevnim promenama. Znači, u okviru nečega privremenog uvoditi nešto još privremenije je nelogično. Ako je cilj privremene mere da se pre konačnog rešenja nešto uvede da se zaustavi, onda vam ne treba rok od šest meseci ili četiri meseca. Zašto sami sebi vezujete ruke? Zašto vezujete sa tim rokom iz stava 5? Da li treba da stane život dok traje ta privremena mera? Vi ste tako napisali, dok je privremena mera ne možete da dajete konačno rešenje. Zato vam tu ne treba tako postavljen rok. Opet dolazimo do zaključka da u stvari niste čitali naše amandmane. Da ste čitali naše amandmane videli biste da je potrebno da se zna ova materija, da se malo konsultuje praksa, da se pogleda kako druge države to rade. Retko države to rade, priznajem, u izuzetnim slučajevima rade, ali morate da uvek imate u vidu stanje na tržištu, jer vrlo lako iza zaštitnih i privremenih mera radi zaštitnih mera možete doći u situaciju da napravite haos na tržištu, iako je sve ovo u funkciji da se stabilizuje tržište. Ne sporim da je namera dobra, ali praksa može biti vrlo bolna i teška.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada ne prihvata amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji se odnosi na član 50. gde se posle tri stava dodaje stav 4. koji bi trebalo da glasi: "Ministarstvo je dužno da odluku po zahtevu iz stava 1. i 2. donese u roku od 15 dana od dana podnošenja zahteva." Još jedan u nizu amandmana koje smo podnosili, koji nešto precizira i, ako ste primetili, cela diskusija o ovom zakonu u načelu i pojedinostima govori o nečemu što treba precizirati. Princip i stav Srpske radikalne stranke jeste da sva merila i propisi što više treba da se stave u zakon, u zakonska akta i tako bi trebalo i ovaj član staviti. Potrebno je utvrditi rokove u kojima će Ministarstvo donositi odluke po zahtevima. Ako govorimo o članu 50, u 1. stavu kaže se: "Lice koje tokom perioda na koji se odnosi postupak ispitivanja nije na teritoriju Republike uvozilo, odnosno izvozilo robu koja podleže antidampinškoj dažbini, a koje nije povezano sa licima koja na teritoriju Republike uvoze, odnosno izvoze robu koja podleže ovoj meri, ili sa proizvođačima te robe, može da zahteva od Ministarstva da bez odlaganja razmotri opravdanost primene antidampinške dažbine na robu koju uvozi, odnosno izvozi, kao i da utvrdi odgovarajuću antidampinšku dažbinu na robu tog lica, odnosno da izuzme robu tog lica od obaveze plaćanja antidampinške dažbine. Drugi stav: "Lice čija roba podleže kompenzatornoj dažbini ali koje nije učestvovalo u postupku ispitivanja, osim zbog odbijanja saradnje, može da zahteva od Ministarstva da bez odlaganja utvrdi posebnu kompenzatornu dažbinu na robu koju uvozi, odnosno izvozi". Potrebno je utvrditi rokove pod kojima će Ministarstvo donositi odluke o zahtevima. U stavu 3. tačka 2) kaže se: "Ministarstvo može da zahteva polaganje jemstva radi obezbeđenja naplate antidampinške, odnosno kompenzatorne dažbine." Znači, Ministarstvu je samom ostavljeno da procenjuje kome će da uzme to jemstvo a kome ne. To je taj princip koji mi iz Srpske radikalne stranke nećemo dozvoliti da Ministarstvo samo sebi da slobodu da odlučuje o mnogim stvarima koje nisu zakonski propisane. Kada govorimo o narušavanju tih dobrih poslovnih običaja i uzansi u celom ovom zakonu, najveće je urušavanje konkurencije, ukoliko se neko od učesnika u tom procesu nađe u povlašćenom položaju, znači da li će neko dobiti kvotu, neće dobiti dozvolu ili će dobiti umanjenu. Da bi se ovo izbeglo, mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da, radi transparentnosti, na koju se i vi iz Vlade pozivate u ovom svom obrazloženju Predloga zakona, pored obaveze Vlade da u skladu sa članom 6. tačka 2) objavi u "Službenom glasniku Republike Srbije" spisak roba koje podležu raznim ograničenjima, tako i u ovom delu Ministarstvo treba da dodeli, na osnovu javnog poziva, sve ono što je javno, kvote, dozvole i da unapred izađe sa nekom listom jasnih stvari, ako je to moguće. Zašto to govorim? Ako Ministarstvo na osnovu javnog poziva dodeljuje kvote, a setimo se člana 17. tačka 1) i u skladu sa članom 29. tačka 1) Ministarstvo vodi evidenciju o izdatim dozvolama, predlažemo da u skladu opet sa članovima koji postoje u vašem predlogu, član 29. tačka 2) – Vlada propiše bliže uslove za vođenje evidencija, dozvola, pa se onda kaže – kroz dostavljanje mesečnog izveštaja nadležnom odboru Skupštine, kako bi se konstantno mogao kontrolisati postupak dodele i korišćenje raznih dozvola i kvota. Ova mogućnost je data u članu 71. stav 1. Znači, mogućnost postoji i pored toga što je u članu 11. tačka 1) i 2) rečeno da se pribavljeni podaci smatraju službenom tajnom i da se ne mogu objavljivati i saopštavati trećim licima. U tački 2) se kaže – osim ako je nadležni organ obavezan da to učini u skladu sa ovim zakonom. Tu moramo nešto da pojasnimo. Tajnost se odnosi na konkretne ugovore i ugovorne odnose između učesnika u spoljnotrgovinskom poslovanju. Dakle, odnos je kupac - prodavac i u tom delu treba da bude tajna, ali ne odnosi se na podatke okorišćenju kvota i dozvola. Zato mislim da bi ovaj pregled u nekom mesečnom izveštaju, koji bi neki skupštinski odbor trebalo da dobija... Imamo već taj primer u praksi; konstatovali smo da je jako loš Zakon o javnim nabavkama na snazi, međutim, mi iz Odbora za finansije mesečno dobijamo izveštaje o poništenim javnim nabavkama ili delimično poništenim javnim nabavkama, gde je sve objašnjeno do detalja zašto su poništene, zbog čega su poništene delimično ili kompletno. Meni i poslaničkoj grupi SRS bliska je ideja da bismo i u ovom zakonu mogli nešto slično da napravimo, da dobijamo mesečne izveštaje – poslanici ili neki nadležni skupštinski odbor, kako bismo mogli da pratimo kompletno sve ovo što je vezano za ovaj zakon u raznim članovima. Hvala.
Hvala vama, gospodine Škrbiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, ovaj amandman koji je podneo gospodin Milan Škrbić u ime Srpske radikalne stranke Narodna skupština bi trebalo da prihvati, jer on u principu određuje rokove po kojima će da reaguje ministarstvo nadležno za sprovođenje ovog zakona. Znači, reč je o tome da može da se desi u praksi da postoje lica koja nisu obuhvaćena nekim postupkom ispitivanja, koja uvoze robu koja može da bude predmet ispitivanja i da zahtevaju od Ministarstva uvođenje posebne kompenzatorne dažbine na robu koja se uvozi, odnosno izvozi. Zamisao predlagača u članu 50. jeste takva. Međutim, postavlja se jedno drugo pitanje kada se radi o članu 50, a to je da li je moguće, čim je on ostavio jednu ovakvu mogućnost, da neko u postupku ispitivanja bude i povlašćen, tj. da se jedna grupa lica koja uvoze određenu robu stavi pod ispitivanje, odnosno njihovo poslovanje, i da se utvrđuje da li je došlo do dampinga cena ili ne, a druga lica koja uvoze istu robu, možda čak iz iste zemlje porekla, da ne budu obuhvaćena ovakvim postupkom ispitivanja i primenom kompenzatorne dažbine. Ukoliko stvarno postoji opravdana želja predlagača da se neke pojave na tržištu eliminišu, onda bi samo Ministarstvo moralo da poštuje neke određene rokove kada su u pitanju određena rešenja. Znači, može da se desi, namerno ili slučajno; da bi se isključila mogućnost namere da se nešto desi potrebno je utvrditi rokove. Ministarstvo na ovaj način može sasvim fino da "opere ruke" od izuzeća nekog lica zašto protiv njega nije vođen postupak. Znači, to lice podnese zahtev Ministarstvu i Ministarstvo jednostavno ne postupa po njegovom zahtevu. Zašto? Nema zakonsku odredbu, ne postupa po tom zahtevu i on i dalje obavlja delatnost bez kompenzatorne dažbine, bez postupka ispitivanja. Ovim predloženim amandmanom kaže se: "Ministarstvo je dužno da odluku po zahtevu iz stava 1. i 2. donese u roku od 15 dana od dana podnošenja zahteva". Znači, ne menja se suština zakona, ne menja se duh vašeg zakona, samo se na određeni način prisiljava Ministarstvo da radi svoj posao u nekim rokovima koji su kraći i koji su određeni. Kada su u pitanju neodređeni rokovi, postavlja se pitanje zašto su neodređeni, jer se tako stvara mogućnost zloupotrebe. Jednostavno, sa jedne strane vodite postupak protiv određenih lica, koji može da traje i 30 dana, a s druge strane, neko je podneo zahtev i vi po tom zahtevu ne rešavate sledećih pet meseci. Taj protiv koga se ne vodi postupak i za koga nije izdato rešenje imaće povlašćen položaj na tržištu. Otkloniće konkurenciju koju ima sa svojim kolegama uvoznicima.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Simonović. Vlada ne prihvata amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada imamo određenu nedoslednost i nelogičnost samog predlagača povodom zakona koji je napisan. U jednom od članova kaže se – privremene mere mogu da ostanu na snazi šest meseci. Znači, privremene mere koje može da izrekne Vlada, na predlog nadležnog ministarstva (znači, uvođenje kompenzatornih ili antidampinških marži, u stvari - dažbina), mogu da traju najviše šest meseci, gospodine ministre. Tako ste napisali u zakonu. Po članu 51. postupak ispitivanja pojave dampinga može da traje do 12 meseci. Hoćete li, gospodine ministre, dva puta da donosite jednu te istu privremenu meru? Jednim amandmanom, koji su podneli poslanici Srpske radikalne stranke, traženo je da privremena mera bude na snazi 12 meseci. Znači, isto koliko traje postupak ispitivanja, po vašem predlogu, a da se postupak ispitivanja smanji na tri meseca. Znači, mogli ste da prihvatite jedan od ova dva amandmana i da sam zakon bude dosledan od člana do člana. Sada imamo situaciju da privremena mera, kojom ćete da otklonite određenu posledicu, može da se primenjuje šest meseci, ali donosite odluku da li posledica postoji ili ne postoji 12 meseci. Šta će da se desi, kada istekne prvih šest meseci, sa uvođenjem privremene mere? Da li je predlagač ostavio mogućnost da je još produžava ili ne? Kako će to sada da funkcioniše i da li će biti vakuuma u ovom postupku, koji će da omogući da se nesmetano, po prestanku privremenih mera, a do okončanja postupka, jedna loša posledica na tržištu nastavi. Znači, da se vrati u prvobitno stanje i da se nastavi. Da li će biti utvrđena, na kraju, kompenzatorna dažbina, da li će u postupku ispitivanja da se utvrdi da li je došlo do te pojave ili ne, to je neka druga priča. Ali, postavlja se logično pitanje šta će biti u tom periodu od isteka privremene mere do isteka rokova za okončanje postupka ispitivanja. Narodni poslanik Dragoljub Simonović je podneo amandman u ime Srpske radikalne stranke da se taj rok od 12 meseci zameni rokom od tri meseca. To je sasvim dovoljno. U celom postupku ispitivanja nije potrebno pribaviti mnogo dokumentacije, pogotovo kada zakon uđe u primenu, već ćete za razne vrste robe da imate određene parametre o ranijim postupcima itd. i moći ćete, na osnovu ranijih postupaka, da utvrdite da li postoji neka štetna pojava na tržištu ili ne. Rok od 12 meseci – to je jedna fina prepiska između lica protiv kojih se vodi postupak i Ministarstva. Vi, recimo, na rešenje poreske uprave – zašto da ne, znači, kada je država u pitanju i kada su njeni prihodi u pitanju rešenje se izdaje – primera radi, imate pravo žalbe u roku od sedam dana, ali žalba ne odlaže izvršenje tog rešenja. Postavlja se pitanje zašto toliki rokovi uopšte za prikupljanje dokumentacije lica protiv kojih se vodi postupak. Vrlo je lako utvrditi da li je to prisutno na tržištu ili ne: na osnovu carinskog računa, carinske deklaracije, raznih drugih dokumenata koje može lice protiv koga se vodi postupak da dostavi. Vi imate sve moguće parametre da utvrdite da li postoji jedna štetna posledica na tržištu ili ne. Ovako, sa produženjem ovih rokova, stvara se osećaj da predlagač, barem privremeno, kao noj zabija glavu u pesak izbegavajući da postupi po jednom ovakvom zakonu; znači odlaže. Posledice koje mogu da nastanu ovim odlaganjem, više puta smo pričali o njima – neke i mogu da se otklone u nekom vremenskom periodu, a za neke je potrebno više desetina godina.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li još neko želi reč o amandmanu narodnog poslanika Dragoljuba Simonovića? (Ne.) Hvala. Na član 55. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 56. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada ne prihvata amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 58. regulišu se mere za zaštitu od prekomernog uvoza robe. Svi smo svesni posledica koje je do sada prekomerni uvoz robe imao kod nas na tržištu. Bilo je više slučajeva prekomernog uvoza, najčešće je to roba osetljivog porekla, najčešće je bila prehrambena roba; a da ne pričamo o ostaloj robi široke potrošnje, konkretno kod dobara koja imaju karakter trajnih dobara sa ograničenim rokom trajanja, znači desetak godina, tako da sada u državi više nemamo neke grane privrede. Juče je u raspravi istaknuto da više nemamo industriju bele tehnike, elektronsku industriju. Znači, svi oni koji su se pojavili na tržištu Republike Srbije istisnuli su domaću proizvodnju, upropastili je i tako upropašćenu smo je stavili u postupak privatizacije, sa nadom da će neko upropašćenu privredu da kupuje. To su posledice prekomernog uvoza, kada je u pitanju industrijska proizvodnja. Kada je u pitanju prehrambena proizvodnja, koja još uvek i te kako učestvuje u bruto nacionalnom dohotku... Pa čak kada Vlada Republike Srbije voli da se hvali svojim uspesima, iznosi statističke podatke, pa kaže – rast cena na malo, umanjen zbog toga i toga, ili je manji u odnosu na prošlu godinu, to je u najvećem broju slučajeva zbog smanjenja cena osnovnih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Razlog za smanjenje tih cena najčešće leži u samom zakonu ponude i potražnje na tržištu, tako da, sa te strane, Vlada ne može da kaže da je uspešna. Više puta, ponoviću to i sada, dešavale su se štetne posledice za državu, da li zbog prekomernog uvoza ili izvoza. Naveo sam primer za 1997. godinu, kada je cena osnovnih životnih namirnica, konkretno mesa, bila niska na tržištu, kada se zbog nekog socijalnog mira jedan finansijski lobi rešio da tu nisku socijalnu cenu iskoristi, ne da bi veću zaradu imali oni koji proizvode tu robu, već da bi sebi omogućio ekstraprofit. Znači, najčešće su izvozili meso, a dosta često i živu stoku, gde je šteta još veća, iz Republike Srbije u republike u okruženju, pa čak i nešto malo dalje. Izazvali su takve poremećaje na tržištu da su, maltene, doveli do kolapsa čitave privrede. Čitav privredni i finansijski sistem je bio ugrožen ovakvim ponašanjem, pa smo imali situaciju da je marka od jula ili avgusta skočila do kraja godine sa tri na šest dinara. Ta pojava jeste nastala tada, u tom periodu, što samo pokazuje koliko ozbiljne posledice mogu da budu za državu, vezano za prekomerni uvoz ili izvoz. Sa druge strane, imali smo u toku 2001. i 2003. godine liberalizaciju uvoza, uz sve moguće dozvole za uvoz određenih proizvoda. Ono što se u tom trenutku najviše uvozilo na teritoriju Republike jeste baš ono što smo imali na svom tržištu, a to su bili prehrambeni proizvodi. Konkretno, uvezeno je meso, a da bude šteta još veća, uvezeno je mašinski očišćeno meso; na Zapadu se često zabranjuje za ljudsku ishranu, ali svejedno, pojavilo se na tržištu i poremetilo odnose. Na tržištu se dešavalo da se uvozi mleko, mlečni proizvodi i tako dalje, tako da je u suštini došlo do pojave pada cene žive stoke ispod ekonomske cene, ispod cene koštanja samog proizvođača, što je za rezultat imalo da se proizvođači rešavaju da se tom delatnošću više ne bave. Sada već imate iz godine u godinu te probleme, pogotovu kada je velika sezonska potrošnja poljoprivrednih proizvoda, da ih nema dovoljno na tržištu. Da ne pričam o tome kako su sami proizvođači, najviše seljaci, upropašćeni jednom ovakovom politikom, gospodine ministre, za koju ste skočili ovde juče i rekli da je Srbija progledala 5. oktobra, da je počelo sve da bude bolje. Čak je i Odbor za poljoprivredu razmatrao te štetne posledice koje su bile 2002. i 2003. godine i mogu da vam kažem, gospodine ministre, vama to možda jeste smešno, ali dokumentacija koja je data članovima Odbora za poljoprivredu i svim opozicionim poslanicima je bila pokupljena, nisu imali pravo da je iznesu, iako nisu imali oznaku - službena tajna ili državna tajna. Postavite pitanje ko je mogao da ima toliku moć kada je u pitanju rad jednog skupštinskog tela da se dokumentacija koju su imali članovi Odbora za poljoprivredu na jedan način otme; čak nisu ni gledali šta se kralo iz tašne, uzimali su druge papire koji nemaju veze sa Skupštinom Srbije. Ko je to mogao da uradi? Verovatno neko, a zašto – verovatno zato što je neko ko je učestvovao u tim poslovima bio ili iz Vlade ili blizak Vladi Republike Srbije. Znači, to su te posledice. Neko je svojom željom za ekstraprofitom upropašćavao domaću privredu, a učestvovao je u izvršnoj vlasti. Ovde je reč o privremenim merama. Kao što se vidi u čitavom zakonu, rokovi za preispitivanje nekih stvari jesu godinu dana. Dakle, u članu 58. se kaže: "Vlada, na predlog Ministarstva, u hitnim slučajevima može da uvede privremenu meru uvođenja dodatne uvozne dažbine, u trajanju od najduže 200 dana, ako je u postupku ispitivanja utvrđeno: 1) da je povećani uvoz prouzrokovao ili preti da prouzrokuje ozbiljnu štetu." Ovde može u ovoj tački samo da piše – da je povećani uvoz prouzrokovao, jer ne može on da preti. Čim je nešto više uvezeno, šteta postoji, samo je pitanje kada će da nastupi, zbog same distribucije robe i tako dalje. Dalje: " 2) ako bi odlaganje prouzrokovalo nastupanje teško otklonjivih štetnih posledica." Mi smo pričali o tim posledicama, gospodine ministre. Domaći poljoprivrednici, bez obzira da li su kombinati, pravna lica, preduzetnici ili individualni poljoprivredni proizvođači, još uvek trpe štete iz 2001, 2002. i 2003. godine. Dalje – privremena mera iz stava 1. ovog člana stupa na snagu najranije osam dana od dana objavljivanja. Ako se u postupku ispitivanja utvrdi da povećan uvoz nije izazvao niti preti da izazove ozbiljnu štetu domaćim proizvođačima, iznos naplaćen na osnovu stava 1... Ništa sporno, ali narodni poslanik Ivan Radić, koji je podneo ovaj amandman u ime Srpske radikalne stranke, tražio je da se rok uvođenja privremenih mera sa 200 dana poveća na godinu dana, jer su svi rokovi za ispitivanje koje Ministarstvo vodi godinu dana. Manite se više uporednog prava sa zemljama Evropske unije. Oni imaju izuzetno jaku finansijsku moć, njihova privreda je mnogo vitalnija nego naša. Čak i ako nastupe neke štetne posledice po njih, one će biti samo finansijske prirode, teško da će da izazovu bankrot jednog jedinog privrednog subjekta. Imaju razvijen bankarski sistem i carinski sistem, imaju mogućnosti da se zaštite. Oni sebi mogu da dozvole luksuz velikih rokova, ali Srbija ne može. Jedan naizgled mali beznačajni poremećaj na tržištu može u lancu da izazove čitav niz propadanja privrednih subjekata, jer se takvim jednim poremećajem kidaju proizvodni, tržišni lanci i u tome jeste problem. Meni izgleda da predlagač možda jeste imao dobru želju sa jednim ovakvim zakonom, ali tek ukoliko se zakon dotera do tog nivoa da nikakva zloupotreba ne bude moguća, onda će ta dobra želja i lepa namera da bude ostvariva. Ovako, sa nekim rokovima koji su za one koji mogu da naprave štetu, a preveliki su za državu koja bi trebalo da reaguje, nisu ograničeni, jednostavno sam ovaj zakon gubi smisao. Gospodine ministre, ja bih vam nešto preporučio: ukoliko niste spremni ovde, zarad javnosti ili politike koju vodite, da prihvatite amandmane Srpske radikalne stranke, uzmite i pregledajte te amandmane, uzmite stenograme narodnih poslanika Srpske radikalne stranke koji su obrazlagali amandmane, proučite to, uradite izmene i dopune ovog zakona i nemojte zbog toga da se stidite. Pre vas su to radili Aleksandar Vlahović, Božidar Đelić, radi to sada Mlađan Dinkić, znači, kroz izmene i dopune u stvari prepisuju amandmane Srpske radikalne stranke.
Samo trenutak, da li još neko želi reč iz poslaničke grupe SRS? (Ne.) Ministar je ovlašćen, očito, da prihvata amandmane. Prvo se javio gospodin Rafailović, pa onda narodni poslanik Vlaović.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre, pored sveg poštovanja prema kolegi koji je imao najbolju nameru u vezi sa amandmanom, moram da izrazim čuđenje, vezano za dešavanja na Odboru za poljoprivredu, jer ne znam kada se to desilo, pošto znam da se to nikada nije desilo. Ja sam od 2001. godine član Odbora za poljoprivredu i znam da nikada nijednom poslaniku članu Odbora nijedan materijal nije oduzet, bilo pozicionom, bilo opozicionom. Ono što je bitno i što se dešavalo, dobijali smo materijale sa kojima nismo bili zadovoljni i ja ne bih sada pominjao koje, pa smo tražili dopune i tako dalje. Što se tiče štete, molim vas, kolega, ja vas uvek pažljivo saslušam, pa to očekujem i od vas, koji se bavi poljoprivredom i koji je čist seljak, najveća šteta koju smo preživeli je bila u vreme inflacije, tada smo propadali i mi i kombinati. Nemojte zaboraviti da je neko ko je uzeo robu za 1.000 maraka, za čekove, plaćao to sa 30 maraka, a onda su ova i prethodna vlada morale da vade kestenje iz vatre. Sve ovo vezano za Odbor za poljoprivredu apsolutno nikada se nije desilo od 2001. godine do današnjeg dana. To bi moralo da se zna, i ako se zna ja bih molio predsednika da to ispita, jer sigurno to nije bilo. U redu je kritikovati i opozicija treba da kritikuje, ja uvek branim pravo opozicije da iznese svoj stav i da kritikuje, jer to je osnovno i elementarno pravo, ali nije u redu pričati nešto što nije bilo.
Molim vas, replika, narodni poslanik gospodin Veroljub Arsić će pojasniti o čemu je reč. Naravno, ako bi to bilo u ovom sazivu da bi bilo preispitano, ali to nije pitanje pozicije ili opozicije, već pitanje skupštinskih odbora. Izvolite, gospodine Arsiću.
Ja sam lepo rekao da je to bilo prema poslanicima opozicije; gospodine, vi ste nekako uvek bili u vlasti, pa vama izgleda nije jasno šta znači opozicioni poslanik. Srpska radikalna stranka tada nije imala članove odbora, a samo po jedan član odbora je bio iz SPS-a, pa proverite kod njih da li se to desilo ili nije. Zarad istine mogu da vam kažem da su se i u ovom sazivu dešavale štetne posledice na samim odborima i stvari koje ne treba da budu na odborima. Recimo, kada je raspravljano o postupcima Narodne banke Srbije u vezi sa zatvaranjem određenih osiguravajućih društava neko se usudio da stavi na tu dokumentaciju oznaku "službena tajna", "državna tajna" ili "strogo poverljivo", ne sećam se ni ja više. Dokumentacija je bila dostupna samo članovima Odbora. U redu, članovi su Odbora, ali ko je taj koji je mogao da zabrani ostalim narodnim poslanicima da učestvuju u radu tog odbora? Sednica je bila zatvorena za javnost, što znači za novinare, a ne za narodne poslanike. Proverite taj podatak. Za taj sam siguran da je tačan. I ovaj drugi je tačan, odnosno prvi.
Nije taj smer, ja ću proveriti. Nema potrebe da raspravljamo o tome šta su radili odbori u nekom periodu. Gospodin Arsić je pojasnio na šta se šta odnosi, a ko je bio pozicija, a ko opozicija, ne mogu da popamtim sve. Izvolite, gospodine Vlaoviću, po amandmanu.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zarad istine i građana Srbije, poslanici znaju, moram da kažem. Član sam Odbora za poljoprivredu. Na svakoj sednici Odbora za poljoprivredu sam bio. Nikad niko nije uzeo nikome materijal i prevrtao po tašnama. Nešto drugo: sa ove govornice je rečeno da je od 2000. godine krenuo sunovrat Srbije. Nije, gospodo. Sunovrat Srbije je krenuo 1945, kada je počela priča - radi koliko možeš, uzmi koliko ti treba, kada su domaćinima čišćeni tavani i čupani brkovi, kada su ostajali bez ičega. U to vreme je Jugoslavija bila peta-šesta zemlja u Evropi; 2000. godine smo je nasledili da je pretposlednja ili poslednja. Ako je 50 godina trebalo da se ona ruši, puno treba i da se dogradi. Koliko god hoćete da se protivite, morate se složiti sa činjenicom da je lakše upropastiti nego stvoriti. To upoređenje u pričama šta ćemo mi u Evropi, evropska privreda je jača, mi nemamo nikakve šanse – u mnogim segmentima imamo šanse. Čak je neku stvar dobro rekao još Fočić Mehmed-aga: "Ne može se zadobiti carstvo na divanu sve lulu pušeći". Mi moramo iz temelja menjati neke stvari, rad, red, disciplinu, odgovornost. More stvari u ovoj zemlji se mora promeniti. Možemo u Evropu, mogli smo to, dokazali smo svetu i Vlada Vojislava Koštunice će dokazati da to može.
Pošto više nijedna poslanička grupa nema po ovom amandmanu, prelazimo na sledeći. Na član 59. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Stevica Deđanski. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, gospodine predsedniče, vi nećete da zamerite što ću ja malo da upotpunim ono što je gospodin Mika Vlaović malopre rekao. Ima puno tačnih stvari, samo ste zaboravili Mićuna da je jahao popa. To je ta 1945. Pričamo o tendencijama i tokovima propadanja srpske poljoprivrede. O tome ste vi pričali. U to vreme Mićunović je jahao popove. To je opštepoznata činjenica. Neki čupali brkove, neki jahali popove, bitno da su bili svi na istom putu da se uništi srpsko selo, počevši od onog momenta kada su uništavali i porodične zadruge i od seljaka bogataša pravili industrijskog radnika, zavisnika od vlasti itd. To nije tema ovoga.
Gospodine Krasiću, potpuno prihvatam ovu digresiju i vratiću vam vreme kao starac Fočo od 50 ljeta.
Pre nego što krenem sa ovim članom 59, ja bih samo zamolio da obratite pažnju na član 53. stav 5. Zašto da obratite pažnju? Ako postoji mogućnost da intervenišete nekim amandmanom, bilo bi dobro, iz prostog razloga što ovde uvodite princip retroaktivnosti, a složićete se da je to zabranjeno. (Milan Parivodić, sa mesta: Osim u izuzetnim slučajevima, pojedine odredbe zakona... ustavna odredba.) Slažem se oko ustavne odredbe, ali samo da vam skrenem pažnju da to ne može da se primeni na situaciju koja je propisana stavom 5. člana 53. Vi ovde već na jedno konačno stanje, roba je ušla, uvezena je, posle 90 dana stvarate neku obavezu za koju čovek da je znao ne bi uvezao robu. Pretpostavljam da me shvatate o čemu se radi. Što se mene tiče, ne morate ništa da radite sa ovim članom, ali ovo je klasičan primer retroaktivnosti. Primer nedozvoljene retroaktivnosti. Ako insistirate na ovome, nemate pravnu sigurnost, nemate sigurnost u prometu robe i usluga. To je ono blagonaklono, ako ste voljni da obratite pažnju. Član 59. odnosi se na količinska ograničenja i prema ovome ovde odnosi se pre svega na uvoz. Vi ste ovde kao parametar na osnovu koga zaključujete da je došlo vreme da se uvede to količinsko ograničenje uzeli trogodišnji promet te robe, pre početka vremena kada ste konstatovali prekomerni uvoz određene robe. Deluje malo komplikovano, ali svodi se na to. Mi amandmanom tražimo da se ovo trogodišnji zameni sa petogodišnji. Neko će da kaže – to je beznačajna razlika, šta to sada znači. Mi kažemo da ipak petogodišnji period daje objektivniju sliku o tržišnim kretanjima i o stanju prometa određene robe na našem tržištu. Složićete se, recimo, ako uzmemo ovih pet godina od 2000. godine, vi imate jednu kompletniju sliku o stanju na tržištu prometa određenom robom, nego da se vratite samo tri godine unazad. Ako se vratite tri godine unazad videćete... A moram da vas podsetim, verovatno vam je poznato, kada je donet u ovoj Narodnoj skupštini Zakon o Narodnoj banci Srbije, ja mislim da u prvom članu stav 2. tog zakona stoji da je Narodna banka odgovorna za stabilnost cena. Hoću da kažem da je monetarna politika i te kako uticala na tržišna kretanja, definiše tržišna kretanja, definiše u krajnjem slučaju i ponudu i potražnju na tržištu, definiše i uvoz i izvoz. Ako gledate samo taj trogodišnji period, vi ćete dobiti potpuno drugačiju sliku o stanju, odnosno o ponudi i potražnji nekih vrsta robe na našem tržištu. Ako uzmete petogodišnji period, verovatno ćete videti drugačije podatke. Radi objektivnijeg sagledavanja stanja na tržištu, pošto vas ono rukovodi da li ćete uvoditi ova količinska ograničenja kada je u pitanju uvoz određene robe, mnogo bolja slika se dobija ako uzmete petogodišnji period, jer u roku od pet godina dešavaju se mnoge stvari ne samo sa gledišta monetarne politike, finansijskog tržišta, nego i onog uticaja koji budžet i javna potrošnja imaju na kretanje na našem tržištu. U jednom periodu, znate i sami, budžet može biti, kako oni kažu, stabilizacioni, u jednom trenutku razvojni, a sve to utiče na kretanje na našem tržištu. Mislimo da ako u petogodišnjem periodu dođete do podataka o godišnjem prometu robe, imate daleko kvalitetniju i daleko bolju sliku o onome što se dešava na našem tržištu. Znači, ništa neće biti strašno ako ne usvojite amandman, ali budite sigurni da će biti objektivnija slika ako uzmete ovaj duži period za sagledavanje.
Narodni poslanik Mika Vlaović, replika.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, sklon sam da poverujem u ono što je rekao gospodin Krasić, jer on je ozbiljan čovek. Međutim, nešto što nije lepo, Mićunović nije ovde, nisam njegov advokat, a nije lepo o njemu da govorite. Ipak mogu na određen način da stanem u njegovu odbranu. On je u to vreme imao 18 godina i opijenost jednom političkom ideologijom može da mu se opravda. Sreća, na vreme se istreznio. Nažalost, u Srbiji još uvek ima opijenih tom ideologijom, koji ne mogu da se istrezne.
Zakon o opijatima će biti na sledećoj sednici. Još neko o amandmanu na član 59? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
U amandmanu na član 59, koji je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski u ime SRS, traži se da se ne uzima trogodišnji prosek, nego petogodišnji. Da bi bilo jasnije, pročitaću čitav član – ako se kao zaštitna mera uvede količinsko ograničenje, uvoz ne može da se ograniči na količinu manju od prosečne količine uvoza u trogodišnjem periodu koji prethodi periodu prekomernog uvoza. Statistički gledano, podatak koji bi trebalo da uzme ministarstvo, odnosno Vlada Republike Srbije, trebalo bi da se odnosi na tri godine. Međutim, sam prekomerni uvoz često sam po sebi ne kreće u nekom periodu od godinu, dve, pa čak i tri. Znači, ukoliko bi predloženo rešenje ostalo, samim tim količine koje bi bile obuhvaćene ovim prekomernim uvozom, odnosno količina robe koja bi mogla da se uveze bi u svakom slučaju bila veća. Neki rok od pet godine je mnogo precizniji za Vladu, mnogo više podatka Vlada može da ima kada određuje količine koje će moći da se uvezu do tog ograničenja. Ne vidim zašto Vlada, odnosno ovlašćeni predstavnik Vlade izbegava na jedan određen način da zaštiti domaću privredu u nekom periodu od pet godina. Sam postupak, tehnički gledano, prvo je potrebno, sa početkom tog uvoza, obezbediti tržište za tu robu, steći naviku kod potrošača. Otprilike, ona traje tri godine. Ako u prethodne dve godine nije bilo potrebe za tom robom na tržištu, jer je domaća roba već egzistirala i bila prisutna, samim tim u nekom periodu od pet godina uzećemo u obzir i kada te robe nije bilo na tržištu, ili je bilo mnogo manje nego u tri unazad. Ako je domaća privreda bila u stanju da plasira i bez uvoza i da proda robu na tržištu, ne vidim zašto bi se onda uzimao trogodišnji prosek i on služio kao neki parametar. Realnije bi bilo da to bude pet godina unazad. Verovatno bi te količine koje bi bile obuhvaćene bile manje. S jedne strane, država će imati štetu kada je u pitanju carina, a s druge strane će imati koristi, jer će domaća privreda više svoje robe da plasira na tržište, pa će na određen način da se izvrši kompenzacija kroz isplate zarada radnika, odnosno poreza na doprinose koje oni plaćaju prilikom primanja ličnog dohotka, a da ne pričam kada se plata isplaćuje da se ona u krajnjem slučaju troši za kupovinu robe, pa se opet kroz određena fiskalna davanja novac vraća državi.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj amandman. Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 61. Predloga zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji glasi: u članu 61. stav 1. reči "četiri godine" zamenjuju se rečima "pet godina". Ovim amandmanom u ime poslaničke grupe tražim da u ovom članu izrečena mera traje najduže pet godina, umesto četiri, radi bolje efikasnosti preduzetih mera zaštite, mada se i ovde vidi da će resorno ministarstvo voditi glavnu reč i u slučaju produžavanja izrečene mere. Tačnije, otvoren je put zloupotrebe, za zatvaranje tržišta pojedinim kompanijama i preduzećima koja mogu predstavljati ozbiljnu konkurenciju preduzećima zainteresovanim za tržište u Republici Srbiji, a koja svoje zaštitnike imaju upravo u pojedinim ministarstvima, odnosno u samoj Vladi. Kada govorim o ovom amandmanu, pravo pitanje bi bilo za one koji su pisali ovaj zakonski predlog – ima li svrhe uopšte sprovoditi mere zaštite u ovako postavljenom sistemu vrednosti u kome se danas nalazi Republika Srbija, u odnosu na EU, MMF, pa i NATO pakt, između ostalog. Kome mi uopšte možemo da zabranimo da plasira robu na našem tržištu? Da li ovim forme radi napisanim zakonom o spoljnotrgovinskom poslovanju? Vlada, kojoj MMF kroji budžet, Vlada koju jedan Solana prisiljava da krši Ustav, Vlada kojoj će se uskoro na suverenu teritoriju ušetati NATO vojnici, Vlada kojoj haški inkvizitori nalažu koga da hapsi i isporučuje, neće moći ovo da sprovodi. Vlada Srbije, koja je zbog direktiva spolja skoro uništila sopstvenu vojsku, Vlada koja će, zbog kvota nametnutih iz EU, uništiti i poljoprivrednu proizvodnju u Srbiji, neće smeti ni da pomisli da propisuje mere zaštite prema kompanijama i preduzećima, i stranim i onim iz Srbije, koja će uvoziti robu stranih proizvođača za naše tržište. Setimo se samo kako se to rešavalo donedavno, kada se upropastio stočni fond u Srbiji, takođe i voćari, povrtari, proizvođači žitarica, nekontrolisanim uvozom upravo ovih poljoprivrednih proizvoda od strane bivše DOS-ovske vlade, čiji neki funkcioneri sede i u ovoj današnjoj. Tada su cene pale ispod svakog realnog nivoa i zbog toga je na naše tržište stiglo meso čak iz Brazila, povrće iz Holandije, voće iz Italije, vina iz Francuske itd. Tako je i sada. Uvezene hrane poreklom iz drugih zemalja ima gotovo svuda. Genetski modifikovane biljne sorte daju naoko lepe proizvode, što naš proizvođač još ne uspeva da postigne, ali pitanje je koliko je sve to zdravo i prihvatljivo za ishranu ljudi. Sada će neko iz Vlade Srbije da spusti rampu moćnim kompanijama iz EU, SAD i drugih zemalja za prodor na srpsko tržište na osnovu ovog zakona. Počnite, ako želite da me demantujete, već odmah sa primenom po usvajanju ovog zakona, zaštitite našu elektronsku industriju, metalski kompleks, fabrike nameštaja, drvnu industriju, jer je evidentno da su duže vreme u teškoj situaciji baš zbog gubitka tržišta. Ovaj problem se takođe može posmatrati i u obrnutom smeru. Poznato je da su u procesu pljačkaške privatizacije naša velika i strateška preduzeća prodata stranim kompanijama, tako da su pojedine grane srpske industrije bukvalno u njihovim rukama, kao npr. proizvodnja cementa u okviru građevinske industrije ili, recimo, hemijska industrija, čija je rasprodaja pri kraju, da ne govorim o duvanskoj industriji, šećeranama itd. Sada oni jednostavno mogu, držeći taj monopol, da diktiraju visinu cene na tržištu, a da država kao i do sada ne reaguje interventnim uvozom u cilju zaštite potrošača ukoliko su cene znatno niže u neposrednom okruženju. Da li to znači da su Vladi ruke vezane, jer treba da se suprotstavi moćnim kompanijama koje su vlasnici tih preduzeća, a sedišta su širom EU, SAD ili drugih zemalja ili je u pitanju interes pojedinaca u Vladi da ne reaguju i da zaštite potrošače? Na kraju bih opet ponovio da ovaj zakon nećete primenjivati, odnosno mere zaštite kako ste ih članom 61. predvideli, osim ako se ne radi o nekom sporadičnom slučaju na koji ćete se obrušiti svom snagom. Baš bih voleo da vidim da propišete meru zaštite - zabranu uvoza jabuka iz Italije, povrća iz Holandije, vina iz Francuske itd. Nećete moći, jer vam to Evropa neće dozvoliti. Još jedan razlog za prihvatanje amandmana je i taj što u ovaj rok ulazi privremena mera zaštite, pa je samim tim produžavanje roka izrečene mere na pet godina, umesto na četiri, neophodno.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Pauzu ćemo dati čim završimo raspravu u pojedinostima po ovom zakonu.
Dame i gospodo poslanici, sada dolazi do određenih nelogičnosti u ponašanju vladajuće većine. Kada su u pitanju funkcije, plate u državnim organima, pet, šest, kada bi mogli i deset godina bi napisali, a kada je u pitanju sprovođenje neke zaštitne mere tu se već rokovi skraćuju. Imali smo pre ovog zakona zakon o vrhovnoj državnoj revizorskoj instituciji, pa vrhovni državni revizor ima mandat šest godina, članovi saveta šest godina, sekretar saveta šest godina itd. Znači, kada su u pitanju plate, tu se rokovi povećavaju, a kada je u pitanju zaštita domaće privrede i građana tu su već rokovi kraći. Znači, u članu 61. kaže se: "Mera zaštite ostaje na snazi koliko je potrebno da se otkloni šteta, a najduže četiri godine od njenog uvođenja, uključujući i period primene privremene mere zaštite." Znači, i privremena mera zaštite, koja može da traje 200 dana, ulazi u taj rok koliko može mera zaštite da traje. Predlagač ovog amandmana narodni poslanik Radiša Ilić, koji je podneo amandman u ime Srpske radikalne stranke, tražio je da se ovaj rok poveća na pet godina. U najmanju ruku čudi zašto Ministarstvo, odnosno ovlašćeni predstavnik Vlade Republike Srbije ne prihvata ovaj amandman, jer već u sledećem stavu se vidi nešto drugo: "Izuzetno od odredbe stava 1. ovog člana Vlada, na predlog Ministarstva, može da produži period primene mere zaštite ako utvrdi da je primena mere zaštite i dalje neophodna za sprečavanje ili otklanjanje posledica ozbiljne štete" itd. Ta primena mera može da se poveća čak i na osam godina, ali na predlog nadležnog ministarstva, znači da ne bude regulisano samim zakonom, tako da se postavlja pitanje zašto ovlašćeni predstavnik predlagača jednostavno ne prihvata amandman koji je predložio narodni poslanik Radiša Ilić. Već više puta je rečeno sa ove govornice da većina privremenih mera i mera zaštite, koje država treba da sprovede, jesu u jednom jedinom ozbiljnijem cilju, a to je da se omogući što brži i stabilniji oporavak srpske privrede. Ja na ovaj zakon gledam kao na pokušaj toga, znači da se omogući da naša privreda, ovakva kakva jeste, sa onim granama koje su naše tradicionalne, može ravnopravno da učestvuje i na domaćem tržištu, a kasnije i na svetskom. Da bi mogla da bude prisutna na svetskom ili tržištu zemalja EU prvo mora da bude sposobna da se nosi sa konkurencijom na domaćem tržištu. Nije to priča da mi nećemo u Evropu, nego jednostavno, ovakvi kakvi smo trenutno nismo sposobni da igramo po njihovim pravilima i to je svakome jasno. Zašto zabijate glavu u pesak i to ne priznate? Država mora određenim administrativnim merama da omogući to privredi, ali to ne može tako što će moći da uvozi u Srbiju ko šta stigne i kako god hoće. Moramo da napravimo ozbiljnu nacionalnu strategiju kako to uraditi, a ne samo slušati njihove diktate, neki kompromis napraviti. Ovako jednostavno gledajući njihova uporedna prava, njihova privreda je u svakom slučaju sposobnija i vitalnija od naše. Šta u suštini može da se plasira na tržište zemalja EU? Može ono čega oni nemaju. To je najčešće prljava tehnologija i to dozvoljavaju. Ono što bi trovalo njihove građane neće se praviti u njihovoj zemlji, nego će da se pravi u manjim zemljama u okruženju koje finansijski nisu u stanju da ništa drugo plasiraju na njihovo tržište. Zašto od toga bežite? Oni nas jednostavno gledaju kao tržište, sa jedne strane, sa druge strane kao sirovinsku bazu za neke njihove grane privrede; i na trećoj strani gledaju da svoju industriju, prljavu tehnologiju koja zagađuje životnu okolinu izmeste iz svoje zemlje i stave, recimo, na teritoriju Srbije. Mi stalno treba da igramo po njihovim pravilima i njihovim diktatima. Po meni, ovaj amandman koji je podneo narodni poslanik Radiša Ilić daje predlagaču, Vladi Republike Srbije, ipak neka veća ovlašćenja zakonom precizirana, a ne nekim podzakonskim i drugim uredbama koje svaka vlada može da menja kad god joj padne na pamet.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada ne prihvata ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 62. Predloga zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju i predlažem da se član 62. menja utoliko što se stav 1. menja i glasi: "Vlada jednom godišnje postepeno smanjuje stepen mere zaštite koja se primenjuje duže od jedne godine". Srpska radikalna strana smatra da mere zaštite na uvoz robe iz člana 55. ovog predloga zakona treba vršiti najmanje jednom godišnje i takvo rešenje predložiti u zakonu, onako kako sam formulisao amandmanom, jer u suprotnom, ako se primeni predloženi član, Vlada neće biti u obavezi da godišnje smanjuje stepen zaštite, pa čak i na duži vremenski period. Koliko će Vlada moći sve ovo da kontroliše i kako, kada znamo ko diktira uslove na tržištu, kakva je situacija u privredi i državi. Znamo da uslove na tržištu diktiraju tajkuni svojim novčanim sredstvima preko pojedinih ministara, koji su već poznati po raznim aferama, pa kako će tako iskompromitovana Vlada moći da primenjuje jedan ovakav zakon? Zbog svega toga vam predlažem da usvojite ovaj moj amandman, jer u suprotnom neće biti smanjenja stepena zaštite. Hvala.
Hvala, gospodine Daja. Da li još neko želi reč o istom amandmanu?
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 62. reguliše se kako se smanjuju mere koje izrekne Vlada Republike Srbije, a koje izriče na osnovu ovog zakona. Kaže se da one mogu trajati četiri godine itd, a u 1. stavu se kaže: "Vlada, u redovnim vremenskim periodima, postepeno smanjuje stepen mere zaštite koja se primenjuju duže od jedne godine". Razumeo bih predlagača da odbije amandman Srpske radikalne stranke zato što su napisali – jednom u tri meseca ili jednom u šest meseci, pa je to razlika nekog koncepta, pravila, ideologije, konceptualna itd, ali u članu 62. stav 1. nigde se ne kaže koji su to vremenski periodi kada će Vlada postepeno da smanjuje mere zaštite na određenu robu iz uvoza. Nigde se to ne kaže u samom Predlogu zakona. Znači, Vlada u redovnim vremenskim periodima to može da radi. To bukvalno znači i svakog dana, samo ne vidim koje će parametre moći da uzima svakog dana, da bi smanjivala mere zaštite. Možda će joj pasti na pamet da to radi jednom u deset dana, jednom u mesec dana, dva meseca. Da li to znači da će Vlada, u zavisnosti od toga ko je uvoznik i na koga se mere odnose, da to radi od slučaja do slučaja? Znači, za neke će biti pet ili deset dana, za one za koje treba smanjivati mere zaštite, a za one koji nisu bliski Vladi Republike Srbije to može da bude jednom u dve godine. Znači, neko u dve godine neće imati pravo da se možda smanje određene mere zaštite koje će Vlada Republike Srbije da uspostavi. Ovim amandmanom koji je podneo narodni poslanik Jovan Daja, u ime Srpske radikalne stranke, traženo je da taj period bude godinu dana. Zašto? Prvo se pošlo od pretpostavke da je neka najmanja mera zaštite godinu dana. Znači, nešto mora da traje godinu dana da bi se utvrdili rezultati te mere, da li stvarno ima smisla održavati jednu meru zaštite ili ne. To se može videti kroz kretanje robe na tržištu itd. Može se videti i kroz interesovanje uvoznika za tu vrstu roba, možda traženje određenih dozvola. Znači, taj rok od godinu dana bio bi sasvim prihvatljiv. Vladu bi malo rasteretio po tom pitanju. Štetu bi možda imali samo uvoznici. U svakom slučaju, štetu ne bi mogli da imaju ni građani Republike Srbije, ni privreda Republike Srbije; znači, samo oni koji hoće da zarađuju novac na određeni način, ugrožavajući interes države, bili bi na šteti. Ne vidim zašto ovlašćeni predstavnik predlagača ne želi da prihvati ovaj amandman. Moram da istaknem da on u suštini ne menja duh zakona. Jednostavno, Vladi stvara jednu obavezu, s jedne strane, a s druge strane ograničava u jednom delu njen rad da ne može biti povlašćena prilikom sprovođenja neke zaštitne mere. Znači, godinu dana važi za sve. Znači, mera je uvedena i ona se primenjuje za sve, a ne od slučaja do slučaja. To znači da već duže vremena na tržištu u raznim finansijskim i drugim špekulacijama, u trgovini strujom, naftom, naftnim derivatima egzistira jedna grupa ljudi. Toliko je finansijski moćna da, evo, Vlada Republike Srbije još uvek mora da drži na snazi Uredbu o uvozu nafte i naftnih derivata. Znači, nije slobodan, liberalizovan uvoz nafte i naftnih derivata. Zbog toga ne dobijate "packe" iz Evropske unije. Malo su se ovi iz Makedonije pobunili, ali to je kratko trajalo. Znači, niste imali nikakve posledice u vezi sa tim. Vlada je, znači, rešila da bar jedan deo privrede zaštiti, zato što je možda u većinskom državnom kapitalu, pa gledaju da kroz privatizaciju tih javnih preduzeća zarade neku kintu, da malo umanje njihovu vrednost prilikom prodaje, ali prilikom isplate da to budu možda deljivi akreditivi sa nekim računima na nekim ostrvima u nekom okeanu ili moru. Znači, tada Vlada Republike Srbije primenjuje mere koje su suprotne politici i EU i STO i nikom ništa. Sada se postavlja još jedno pitanje – zašto to držite na snazi? Nemate poverenja čak ni u svoje državne organe, organe u koje ste direktno uključeni, možete da se mešate, kadrovišete, niste ni u njih sigurni da će da sprovode zakone o carinskom postupku itd. Znači, niste sigurni u sprovođenje zakona od strane državnih organa, a sada tražite na jedan pomalo smešan način, deklarativno ističete da se zalažete za politiku EU i STO. Mislim da bi prihvatanjem ovog amandmana određena lica koja učestvuju u spoljnotrgovinskom poslovanju bila sprečena da imaju povlašćen položaj u odnosu na druga.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 63. amandman je podneo poslanik Branislav Blažić. Vlada ne prihvata ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Krasić.
Amandmanom tražimo da se član 63. briše. On se takođe odnosi ne neke privremene mere. Verovatno, s obzirom na dosadašnju praksu, da i ovaj amandman Vlada ne prihvata. Ja sam izašao, predsedniče, da malo ubrzam ovaj postupak, a gospodin Milajić neće da se naljuti što ću da prokomentarišem i ovaj njegov amandman na član 74.
Oprostite, gospodine Krasiću, nema razloga, jer na član 74. Vlada i gospodin Milajić su podneli amandman u istovetnom tekstu. Vlada povlači svoj amandman i prihvata amandman gospodina Milajića i ne morate da ga komentarišete. Hvala.
Dobro je, jer ovo što je stajalo u članu 74. je nelogično, da Vlada svoje ovlašćenje crpi iz zakona a ima ga na osnovu Ustava. Pošto verovatno i ovaj naš amandman na član 63. neće da se prihvati, predstavnicima Vlade bih skrenuo pažnju na stranu 12 obrazloženja, gde piše – Povratno dejstvo. Tu ste počeli rečima: "Kako Nacrt sadrži...". Ovo je, ministre, predlog, a nije nacrt. Ovaj materijal je pripreman za nešto drugo, verovatno za Vladu, pa su promakle ove greške. Ali, nije u pitanju samo retroaktivna primena odredbi koje se odnose na prekršaje, jer sam malopre rekao da postoji još jedna gde je instalirana retroaktivnost. Na kraju, pošto smo sasvim dovoljno ispričali povodom ovog zakona ne treba sada trošiti ni vreme, jer je sasvim očigledno da su stavovi različiti i da se svako drži svojih stavova. Ovaj zakon može da ima izuzetan značaj, a može biti i bez značaja. Sedamdeset posto zakona koje je Narodna skupština donela za protekle četiri godine su gotovo neprimenjivi. U krajnjem slučaju, pitajte ljude sa ekonomskog, pravnog i drugih fakulteta, koji se profesionalno bave ovim oblastima, videćete da samo mogu da iskažu neslaganje da li je 70%, 80% ili je u pitanju neki drugi procenat. Kao što je važno za primenu svakog zakona, tako je važno i za ovaj zakon ko ga primenjuje, kako ga primenjuje, odnosno da li se uopšte primenjuje. Ovaj zakon, ili zakon sličan ovom, u svim državama ima zadatak da uvede red na tržištu i zaštiti domaću proizvodnju. To je nesporno. Kako to izgleda od države do države, iskoristiću nekoliko primera da to objasnim. U periodu kada je trebalo ekonomski razoriti prostor bivše SFRJ oni iz inostranstva koji su imali zadatak ili sebi postavili cilj da rasture SFRJ, da prave neku podunavsku regiju, da parčaju, razore našu vojsku, da učine privredni, ekonomski i nacionalni prostor bezvrednim itd. omogućili su šverc cigareta, droge, derivata nafte. To niko nije mogao da zaustavi. Da li je to išlo preko Kipra, avionima za Podgoricu ili je išlo preko Velikog Trnovca, to niko nije mogao da zaštiti. Uzeću jedan primer koji postoji, javnost u Americi je upoznata sa tim. Zavladala je demokratija u Avganistanu, koja je došla sa NATO čizmama. Trenutno se čovek koji je vojni ministar bavi proizvodnjom i prodajom opijuma. Amerika blagonaklono gleda na to, jer je pet godina suša u Avganistanu i na drugi način ne mogu da se obezbede sredstva, pa blagonaklono gledaju na to. Blagonaklono gledaju i na šverc narkotika sa teritorije Kosova i Metohije, koji ide širom Evrope. Znači, interesi. Interesi su ono što rukovodi. Naravno, ne plediram da naša država na sličan način ostvaruje te interese, preko nedozvoljenih sredstava i nedozvoljenih ciljeva. Verovatno niko nije mogao da zaključi da plediram da se ovde organizuje to. Verovatno znate da u Njujorku postoji, i još uvek je u toku, jedan veliki sudski spor, pošto sve velike firme koje se bave proizvodnjom i prometom cigareta imaju sedište u Njujorku zbog neke druge poreske politike, gde su države EU tužile 10 najvećih proizvođača i traže odštetu, mislim da je u pitanju oko 10 milijardi dolara, na ime izgubljenih prihoda po osnovu šverca koji je išao preko Crne Gore, Kipra itd. Verovatno vam je to poznato. Verovatno vam je poznato da postoji veliki spor sa vatikanskom bankom u San Francisku zbog nacističkog novca i zlata, preko koga je finansirana ustaška emigracija i rasturanje bivše SFRJ. Opet interesi. Verovatno vam je poznato da mafija koja vlada hemijskom industrijom, tu šire može da se stavi i farmaceutska, bazne sirovine obezbeđuje u državama trećeg sveta, nerazvijenim državama, nekada je to bila Indija, sada je poprilično zastupljena Kina, gde su prisutne prljave tehnologije, gde na razne načine dolazi ta bazna sirovina, ovde se nadograđuje i publika čini zavisnom, pa čak i od leka i od nekog proizvoda. Opet interesi i uvek interesi. U svemu ovome, samo želim da potvrdim, tražimo od Vlade, ove i buduće i svih vlada da vode računa o interesima građana Republike Srbije, o interesima naše privrede, zakonu i redu. Samo zbog toga smo podnosili amandmane na ovaj predlog zakona, duboko svesni činjenice da se sa mnogim odredbama koje se tiču dampinga prvi put u normativnoj sferi kod nas malo dublje ulazi u taj problem. To je prvi put. Verovatno postoje i normativne greške koje će vreme pokazati, da li su velike, male, otklonjive ili neotklonjive, tu donekle budite sigurni da imamo neko razumevanje. Zbog toga smo možda i mi neki put pogrešili kada smo predložili amandmanom - da li je to 60 ili 30 dana, iz prostog razloga da to što je uporedna praksa u okolini, što su pravila EU, po pravilu, kada se prepiše i implementira kod nas ne daje uvek očekivane rezultate. Naprosto, ovde postoji neka specifičnost, koje smo verovatno svi mi svesni. U tom smislu tumačite ove naše amandmane. Pozivam poslanike da dobar deo amandmana prihvate, jer su pre svega u funkciji da se ovaj zakon malo poboljša, kako bismo odredili pravu meru šta je to objektivno, pravu meru dokle Vlada, država, državni organi mogu da se mešaju i meru kako i koliko treba da štitimo interese naše privrede.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Pošto se više niko ne javlja po ovom amandmanu, prelazimo na sledeći amandman. Na član 69. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 72. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 73. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Kao što sam vas obavestio, na član 74. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vojislav Milajić i Vlada. Vlada je povukla svoj amandman i prihvatila amandman gospodina Milajića. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Na član 77. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Milan Parivodić, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine Parivodiću, na osnovu člana 142. Poslovnika Narodne skupštine.
Gospodine predsedniče, gospodo poslanici, moram da vam priznam da je rad sa vama na ovom tekstu za mene bio zadovoljstvo. Mislim da je doprinos koji je i Srpska radikalna stranka dala bio koristan. Prihvatio sam sve što sam smatrao da će da poboljša tekst ili što neće da pogorša tekst. Znači, to mi je bio pristup. Mislim da ćemo imati jedan zakon za budućnost i da sa ukidanjem postojećeg zakona odlazimo iz prošlosti. To je jedan od relikata jednog drugog ekonomskog sistema. Očekujem da će radikali glasati za ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala vam. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Posle pauze od jednog sata, koja će trajati do 15,25 časova, prelazimo na pretres u pojedinostima i radićemo danas do završetka te tačke, dakle, Predloga zakona o duvanu. Hvala vam svima na efikasnosti. [[Posle pauze – 15.40]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nastavimo popodnevni rad, molim vas da primite moje najdublje izvinjenje, kasnim više od deset minuta, odnosno 12,5 minuta, ali morate priznati da je divno – dakle, do te mere radimo svi zajedno tačno da je odmah panika kada se kasni 10 ili 12 minuta. Videli ste, mediji su napravili veliku buku što u danu koji nije predviđen uopšte za rad, u Skupštini koja je uspela da nadoknadi to, u jednom trenutku nije bilo kvoruma, a setite se, pre par meseci bilo je normalno da se danima ne radi, u toku 2003. godine sedam meseci. Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DUVANU (pojedinosti) Kao što sam obavestio još tokom prepodnevnog zasedanja, danas ćemo raditi do završetka pretresa u pojedinostima 12. tačke dnevnog reda. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Slobodan Živkucin, Vjerica Radeta, Milorad Krstin, Zoran Krasić, Milorad Mirčić, Vojislav Milajić, Miljko Četrović, Darko Glišić, Veroljub Arsić, Momir Marković, Igor Bečić, Zlatan Jovanović, Nataša Jovanović, Branislav Rankić, Mileta Poskurica, Goran Dunjić, Živojin Stefanović i Branče Stojanović, i Vlada. Vlada je pisanim putem povukla amandman na član 36. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću da ponovim neke stvari koje smo mi iz Srpske radikalne stranke govorili u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o duvanu, jednostavno, zato što je ta načelna rasprava bila poodavno, zahvaljujući ovom lošem Poslovniku Narodne skupštine, ali moramo da se podsetimo o čemu mi to u stvari danas govorimo. Suštinsko pitanje kada je u pitanju zakon o duvanu jeste kako to da zakon o duvanu u ime Vlade, ali Vlade Republike Srbije, predsedniče, ovde predstavlja Ministarstvo finansija, odnosno odsutni ministar Mlađan Dinkić. Kako to da se Mlađan Dinkić i Ministarstvo finansija, odnosno pre da kažem Ministarstvo finansija i Mlađan Dinkić nađu i da u svakoj čorbi budu zaprška tamo gde su u pitanju konkretne i velike pare, gde su u pitanju kojekakva muvanja, pogotovu kada se to omogući zakonom. Pitali smo to ministra i u onoj načelnoj raspravi, ali ministar nije bio tu, nema ga ni danas; iskreno, nismo ga ni očekivali, jer on više nema petlju da stane pred narodne poslanike, ali moraćemo da koristimo ono naše pravo iz Poslovnika, pa baš njega malo da pozovemo i da ga propitamo ovde, da nam na neka pitanja da odgovore. Zakon o duvanu ima neke zaista suštinske nedostatke, o kojima smo mi govorili u načelnoj raspravi, a koje smo pokušali da ispravimo kroz podnete amandmane. Vidim da smo dobili mišljenje Vlade i amandmani naravno nisu prihvaćeni i nije to ništa novo za SRS. Mi bismo bili iznenađeni da je Dinkić slučajno prihvatio neki naš amandman. Onda bi to značilo da je pokušao normalno da razmišlja kao ministar finansija, s obzirom da su svi naši amandmani takvi da amandmanima pokušavamo da predloženi tekst zakona dovedemo u takvu formu da on zaista bude upriličen našem pravnom sistemu, da bude primenljiv i da se primenom zakona onemogućavaju ili na minimum svedu eventualne zloupotrebe. U ovom zakonu je sve suprotno od toga. Jedna od bitnih zamerki, a odnosi se na više članova u ovom zakonu, jeste to da zakonom nije predviđena dvostepenost. To je, prema stavu Srpske radikalne stranke, nedopustivo. Ne smemo zakonom da promovišemo onu narodnu "Kadija te tuži kadija ti sudi", jer mora u svakom postupku da postoji dvostepenost. Bez toga, to je zaista gašenje nekih osnovnih ljudskih prava. Ono sa početka moje priče, što se odnosi na ministra finansija koji je stavio šapu na duvan ovim zakonom, vidi se i kroz činjenicu da je kroz sve članove gde je trebalo predvideti nadležnost Ministarstva finansija lepo čovek predvideo sebe, pa sve tamo gde treba da stoji - Ministarstvo finansija, umesto toga stoji - ministar finansija. Jedina je sreća što Mlađan Dinkić neće još dugo biti ministar finansija, pa ćemo izbeći tu vrstu zloupotreba. Zakon se zove - Predlog zakona o duvanu, a ovako kako ste ga koncipirali, kako ga je Vlada koncipirala slobodno može da se nazove - zakon o zaštiti monopola Stanka Subotića zvanog Cane Žabac. To je onaj o kome mi srpski radikali govorimo od 2000. godine, o kome je i knjiga izdata, sa kojim vodim određene sudske sporove. Dakle, taj Cane Žabac je bio u dobrim "poslovnim" odnosima i dilovao još sa Zoranom Đinđićem, pa sa Đelićem, a evo sada ga Mlađan Dinkić kroz ovaj zakon dovodi u situaciju da ga štiti zakonom, odnosno da ovim zakonom štiti njegov monopol u ovoj oblasti. Podnela sam amandman na član 9, a član 9. govori o proizvođačima i uslovima za proizvodnju duvana. U stavu 1. ovog člana 9. se kaže: "Proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik (u daljem tekstu: privredni subjekt), koji ispunjava sledeće uslove...". Onda su nabrojani uslovi koje treba da ispunjava neko ko može da se bavi proizvodnjom duvana. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo da je ovde napravljen jedan veliki propust, da su naši poljoprivrednici dovedeni u neravnopravan položaj ovim prvim stavom člana 9. Predloga ovog zakona, da se naši poljoprivrednici teraju u kmetske odnose sa proizvođačima poput Caneta Žapca. Zato smo predložili da proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga, poljoprivrednik i preduzetnik. Naravno, kada je u pitanju poljoprivrednik morale bi i kod ovih uslova da se naprave određene korekcije, da se tačke 4) i 5), to je predmet sledećeg amandmana, brišu, jer naravno da nije logično da poljoprivrednik mora biti registrovan u registru privrednih subjekata za obavljanje ove delatnosti, da ima zaključene predugovore sa obrađivačem duvana, da odgovorno lice u privrednom subjektu u poslednje tri godine koje prethode danu podnošenja zahteva nije na teritoriji Republike pravosnažno osuđivano itd. Dakle, mi srpski radikali mislimo da nije dobro da se o poljoprivrednicima i o tobožnjoj brizi o poljoprivrednicima priča samo u vreme izbornih kampanja i da tada stranke pokušavaju da dobiju određeni broj glasova od naših poljoprivrednika zato što obećavaju kule i gradove, poput ove stranke Mlađana Dinkića, koji su obećavali da će poljoprivreda da procveta, da će da daju povoljne poljoprivredne kredite, pa od tog posla ne bi ništa. Znaju već svi građani koliko je kredita podeljeno, ko je te kredite dobio, ko nije imao šanse da ih dobije, ali to nije tema i neću o tome danas da govorim. Tema jeste kako Vlada Republike Srbije vara i laže poljoprivrednike, seljake. Da to nije tako, onda bi se sama Vlada setila da poljoprivrednicima koji imaju određenu površinu zemlje omogući da se sami bave proizvodnjom duvana. Nije naš seljak glup. Zašto njemu treba neko ko će da bude gospodin proizvođač, ko će da obilazi sela, da obilazi imanja, da uzima taj duvan koji je naš poljoprivrednik posejao, uzgajio, pobrao, sve završio, sve zna, a jedino on ne zna da se zove proizvođačem, nego mu za to treba Cane Žabac da ga zloupotrebljava i da ga dovede u robovlasnički položaj na njegovoj rođenoj zemlji. Mi srpski radikali mislimo da je ovde bilo neophodno da se to uvrsti u ovaj predlog zakona. Iskreno, nismo od ministra očekivali da će on to da prihvati, zato što bi pokvario čovek svoje poslove, ali smo očekivali da u Vladi Republike Srbije ima još po neki ozbiljan čovek i da će prihvatiti ovaj amandman. Naravno, vidimo da nije prihvaćen amandman, ali zato očekujem bar od narodnih poslanika... Jer, kolege poslanici, mi smo ti, bar mi iz Srpske radikalne stranke jesmo, ne znam da li i vi tako radite svoj posao, koji smo svakodnevno sa svojim narodom, biračima, sa građanima u Srbiji i ne znam kako ćete da dođete u neko selo kod nekog seljaka koji ima pet hektara zemlje i koji ne može da bude proizvođač duvana, ali može da proizvodi duvan i radiće to, ali za mnogo manje para, za tamo neki procenat, za nešto koliko će da se smiluje onaj nakupac koji će da bude, u stvari je nakupac, a po ovom predlogu zakona je proizvođač, da, Cane, naravno. Vi ste, odnosno Vlada je rekla da ovaj amandman ne prihvata iz istih razloga koji su dati na amandman na član 9. stav 1. Predloga zakona. Gospodo iz Vlade, nema vas ovde, ali valjda ćete da se upoznate sa onim što se radi u ovom parlamentu, nemojte nikada više da budete tako neozbiljni i tako drski kada je u pitanju SRS, jer amandman koji sam ja u ime naše poslaničke grupe podnela nije istovetan sa tekstom amandmana poslanika Živojina Stefanovića i Brančeta Stojanovića. Oni su dobili obrazloženje za svoj amandman zašto se ne prihvata, a onda se kaže da je isto obrazloženje i za amandman koji je podnet u ime poslaničke grupe SRS. Nije dobro da Vlada ima tako neodgovoran odnos prema ovom parlamentu i prema narodnim poslanicima. Mogli su da daju nekom službeniku koji je inače ovo radio i tom čoveku sigurno ne bi bilo teško da napiše još jedno obrazloženje, naravno, onako kako mu se kaže, a ne ovako da samo prepisuje od jednog do drugog člana. Ali, pošto je ovo obrazloženje koje se odnosi na moj amandman, ja ću da vas upoznam sa tim šta je Vlada rekla zbog čega ne prihvata ovaj amandman. Kaže – ne prihvata se iz razloga što je odredbom člana 9. stav 1. Predloga zakona (a ja sam pročitala upravo to) propisano više uslova koje privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik mora da ispuni da bi mogao da se bavi proizvodnjom duvana, za razliku od fizičkog lica - proizvođača duvana, za koga je propisano da mora da ispuni samo jedan uslov, a to je da ima zaključen kooperativni ugovor sa proizvođačem duvana, odnosno sa obrađivačem duvana. Ovo je zaista nedopustivo. Ovakvo obrazloženje, ljudi moji, pa nismo mi maloumni. Kako je palo na pamet nekome da napiše ovakvo obrazloženje? Mi upravo ovo kažemo – nećemo da bude kooperant, hoćemo da bude proizvođač. Zašto bi se neko drugi zvao proizvođač, ko dođe sa tašnom i mašnom u selo, on je proizvođač, a onaj ko radi na njivi, ko seje, kopa, ko se brine o rodu, taj nije proizvođač. Šta je on? On je kooperant. Neće seljak da bude kooperant, on hoće da bude proizvođač. Ali, nemamo ništa protiv ako hoće neko da se udruži i da to radi; zato nismo brisali ovaj stav, nego samo dodali mogućnost da, uz sve ovo što je predvidela Vlada, može i sam poljoprivrednik da se bavi proizvodnjom duvana. Dalje Vlada kaže: "To znači da se na ovaj način stvaraju uslovi za povećanje proizvodnje duvana, ukrupnjavanje proizvodnje i stimulisanje fizičkog lica", zamislite, "proizvođača duvana da proizvodi kvalitetnije sorte domaćeg duvana, koje su potrebne domaćim proizvođačima duvanskih proizvoda, a samim tim se smanjuje i uvoz duvana." Da li je nekome jasno šta je Vlada ovde htela da kaže, šta je u stvari rekla i čime se Vlada ovde suprotstavila ovom našem amandmanu? Tim da će Stanko Subotić - Cane Žabac da ode i da kaže – tu sortu duvana ćeš da proizvodiš, a to što možeš da proizvodiš i drugu, što možeš tu drugu negde da plasiraš, mene to ne interesuje, ja hoću da proizvodiš ono što meni treba, meni je moj Mlađa Dinkić zakonom omogućio da sam ja gospodin proizvođač duvana, ja ću tebi, srpski poljoprivredniče, seljače, da platim onoliko koliko meni padne na pamet, a ti... Kaže da se ukrupnjava proizvodnja. Rekli ste u zakonu da je uslov da ima pet hektara. Koliko ima seljaka u Srbiji koji imaju pet puta po pet hektara zemlje? Ima mnogo. Sada oni ne mogu da budu proizvođači duvana, zato što je Mlađan Dinkić dogovorio sa Canetom Subotićem da treba da donese zakon koji je, ponavljam, Vlada pogrešno nazvala zakon o duvanu. Ovo je trebalo da bude zakon o čuvanju monopola Stanka Subotića - Caneta Žapca na duvan, proizvodnju duvana, proizvodnju duvanskih proizvoda, distribuciju itd. Sve ono što je Stanku Subotiću omogućio još Zoran Đinđić kada ga je uveo u ove poslove, odnosno skupa su i ušli u Srbiju sa tim poslovima. Naravno, dao mu pare, a sada imamo situaciju da će skupštinska većina, ukoliko ne prihvati naše amandmane, da izglasa zakon za očuvanje Stanka Subotića Caneta u duvanskoj industriji.
Još neka poslanička grupa o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Živojin Stefanović i Branče Stojanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Živojin Stefanović i ja, u ime SPS-a, podneli smo amandman na član 9. Kao što smo već čuli, član 9. govori o proizvodnji duvana, odnosno o proizvođačima duvana. Naš amandman se odnosi na to da se u članu 9. stav 1. posle reči "zemljoradnička zadruga" stavlja zapeta, briše se slovo "i", a posle reči "preduzetnik" dodaju se reči "i poljoprivrednik". U istom stavu u tački 2) broj i reč "5 ha" zamenjuju se brojem i rečju "1 ha". Šta je suština? Čuli smo dosta u uvodnim napomenama gospođe Radete povodom ovog amandmana. Mislimo da je proizvodnja duvana i te kako značajna kao poljoprivredna proizvodnja za pojedine naše poljoprivredne proizvođače, za seljake, da nije dobro da se zakonom onemogućava da poljoprivredni proizvođač svojom direktnom proizvodnjom konkuriše na tržištu sa tom proizvodnjom i da ga teramo da se udružuje u zemljoradničku zadrugu i u neke druge privredne subjekte, već da može sa svojom proizvodnjom slobodno da konkuriše na tržištu. Uostalom, za tako nešto ima dosta primera. Na jugu Srbije mnogo ljudi se bavi ovom proizvodnjom. To je razlog zbog čega apelujemo na poslanike da ovaj amandman prihvate. Takođe, zašto smo predložili da se reči "5 ha" zamene rečima "1 ha"? Nije realno u tim krajevima na jugu Srbije... Prosečne parcele u Srbiji su daleko ispod 5 ha, a na jugu Srbije je to kudikamo manje. Na prste jedne ruke mogu da se izbroje, da mi ne zamere pojedini poljoprivredni proizvođači, proizvođači koji imaju svojih 5 ha. Takav rigorozan stav, vezano za ovu proizvodnju... A svi znamo, posebno ljudi sa juga Srbije znaju da se proizvodnjom duvana bave ljudi na malim parcelama. To su sitne parcele, dvadesetak ari. Kamo sreće da je veća proizvodnja i da je to unosna proizvodnja. Jednostavno, nema takvih parcela na kojima bi mogla da se organizuje proizvodnja. Iz ovih razloga apelujemo na narodne poslanike i na predstavnike Vlade da ovaj amandman prihvate. Mislim da ništa ne remeti zakon da poljoprivredni proizvođač, poljoprivrednik ili seljak ima ravnopravan položaj u ovom zakonu sa preduzetnikom, sa zemljoradničkom zadrugom, sa drugim privrednim subjektima, jer mislim da on time što se dugo godina bavi ovom proizvodnjom to i zaslužuje.
Da li još neko iz vaše poslaničke grupe želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedniče, mislim da morate da obratite pažnju povodom ovog amandmana i sledećih nekoliko amandmana koji se tiču ovog idejnog rešenja iz člana 9. Predloga zakona. Molim vas da uložite sve napore i vaše mogućnosti da utičete na predlagača zakona da uzme u obzir, prilikom razmatranja ovih amandmana, i sledeću argumentaciju. Poljoprivredno zemljište izuzetno može biti u nekom specijalnom režimu. Taj specijalni režim se propisuje zakonom o iskorišćavanju poljoprivrednog zemljišta. Ovakvim predlogom vi ste uskratili pravo da vlasnik poljoprivrednog zemljišta slobodno odlučuje o korišćenju svog poljoprivrednog zemljišta. To je prva stvar koja je zabranjena. Moram da kažem da u članu 9. ta zabrana nije izričito napisana, već posredno, preko dodatnih uslova. U suštini, iz onoga što je napisano u članu 9. proizilazi da vlasnik poljoprivrednog zemljišta na svom poljoprivrednom zemljištu ne može da se bavi uzgojem duvana, eksploatacijom i obradom zemljišta radi proizvodnje duvana. Znači, ne direktno, nego je indirektno to propisano, zato što su stavljeni neki nenormalni uslovi, poput pet hektara, registracija itd. Na taj način je vlasnik poljoprivrednog zemljišta uskraćen u korišćenju jednog prava koje je Ustavom zaštićeno, koje proizilazi iz prava svojine. Da vas podsetim, analogno ovom što je ovaj visoki um zamislio kada je pisao član 9, to bi značilo: vi imate TV, on je vaše vlasništvo, ali ne možete da ga gledate, jer vam prostorija u kojoj se nalazi TV nema 45 kvadrata. To je ta analogija. Dalje, ako neko smatra da je proizvodnja duvana štetna, onda zabranite proizvodnju duvana, kao što je zabranjen uzgoj marihuane i drugih takođe poljoprivrednih biljaka ili kultura. Donesite zakon – zabranjena je proizvodnja duvana. Međutim, vi to ne činite. Moram da vas podsetim, u celokupnoj istoriji na ovom prostoru, na teritoriji Republike Srbije, nikada nije donet zakon koji na ovakav način zabranjuje korišćenje nepokretnosti u svojini građana. Ovo je prvi put. Zašto? Zato što je blistavi um došao do zaključka kako može da podstakne i pojača monopol. Čiji monopol? Stanka Subotića zvanog Cane Žabac. On se ne ljuti, cela familija je poznata kao Žapci, na Ubu. To je taj čovek što je po nalogu Jovice Stanišića, uz blagonaklon stav njegovog poslovnog partnera Mila Đukanovića, 500 hiljada dolara dao onome što je jahao popove, da bi se decembra 1996. godine održali protesti i ono što se hvali Albijanić kako je duvao u pištaljke i lupao u šerpe. Kada je došlo vreme za vraćanje, niste vi prvi, prvi je bio Žarko Korać, kada su se dogovarali da krene sa izgradnjom fabrike u Kragujevcu itd. Uostalom, to je sve lepo opisano u knjigama. Idite do Zemuna, Trg pobede broj 3, u portirnici SRS-a možete naći nekoliko izdanja, između ostalog i to, sa vrlo autentičnim dokumentima i sudski dokazanim stvarima koje se tiču ovoga. To samo ovako da poduprem da je taj interes toliko jak kod Mlađana Dinkića da je on u stanju da pregazi i Ustav. Znači, ako ne želite da se proizvodi, zabranjujete da se proizvodi duvan, zašto se onda uopšte cigarete nalaze u prometu? Od kada je ova nova garnitura došla na vlast, od 25. januara 2001. godine, kod nas se promenio sistem vrednosti. Slažem se da je duvan štetan po zdravlje, kako za onoga koji koristi te cigarete, tako i za okolinu. Tu nema nikakvog spora. Siguran sam da je i droga opasna za onoga koji je koristi i za njegovu okolinu, ne samo u zdravstvenom smislu, već i u sociološkom, psihološkom i svim drugim pogledima. Verovatno ćete se složiti sa mnom da i ono što je teorija, medicinska nauka napisala da je bolest seksualna nastranost, takođe opasna u jednom društvu, ali mi sada imamo tendenciju, ona je krenula od one godine kada je Bil Klinton uskratio pomoć onoj agenciji koja se bavi borbom protiv nelegalnog prometa droge, ima neku svoju skraćenicu DEA, kada je naglo procvetao promet tih opojnih sredstava, tako da se pod pokroviteljstvom Amerike u Avganistanu opijum proizvodi i distribuira. Znači, imamo novi sistem vrednosti. Taj novi sistem vrednosti se zasniva na tome da nešto što je registrovana bolest, homoseksualizam, dobija ovde u smislu zaštite manjinskih prava i zabrane zloupotrebe, diskriminacije, dobijamo parade, zaštitu, na televiziji se to promoviše. Jedan od prvaka petooktobarskog puča, zamislite, za divno čudo čovek koji je dosta dugo u rokenrolu, ima sasvim zavidne rezultate, na pitanje gde ima svirku za Novu godinu rekao je – nemam nigde, ne pripadam tom klanu koji koristi drogu, pa zato nisam dobio tezgu da mogu da radim. Nama se promoviše da droga dođe kao nešto normalno, da ovi filmovi koji se uveče gledaju dođu kao normalni, da je sasvim normalno da se na televiziji i u životu vide pripadnici istog pola u nekim pozama, to je sve normalno, ali je izuzetno zabranjeno ako se puši na javnom mestu i ako neko koristi cigarete. Da bi se ta vrednost nametnula, Mlađan Dinkić se dosetio da krene u pravo privatne svojine. To više nije pitanje ukusa i opredeljenja. U sklopu toga treba pogledati nebuloze koje su napisane. Samo bih zamolio da okrenete član 9. i da pogledate, recimo, pretposlednji stav: "fizičko lice - proizvođač duvana". On je ovde proizvođač duvana. Kako u prvom stavu to fizičko lice nije proizvođač duvana? Da li je neko kod vas napravio razliku ko je to proizvođač cigareta, ko je taj koji prerađuje duvan, ko je taj koji proizvodi duvan? Po kom to evropskom i svetskom standardu postoji neko ograničenje da baš proizvodnja duvana mora da se organizuje na pet hektara? Pozovite Mlađana Dinkića, neka dođe i neka pokaže taj propis. Nema ga. Zašto ovo i ovako nije urađeno pre 20 ili 30 godina, pre dve godine kada je donet Zakon o duvanu? Da vas podsetim, 2003. godine usvojene su neke izmene Zakona o akcizama i zaštićeni svi oni koji su učestvovali u privatizaciji naših fabrika za proizvodnju cigareta da ne bi imali konkurenciju. O čemu se ovde radi? Zašto poljoprivredni proizvođač ili naš srpski seljak na svom imanju ne sme da gaji duvan, već ga definišete kao kooperanta. Zar kooperant nije proizvođač? Čemu ta ograničenja? Vi ste uradili nešto slično kao da sutra donesete zakon i kažete – ko želi da se bavi proizvodnjom kukuruza može da radi samo ako ima 10 hektara, a proizvodnjom kukuruza može da se bavi samo ukoliko ima zaključen kooperantski ugovor sa zemljoradničkom zadrugom ili nekim kombinatom. Zašto niste zabranili proizvodnju maka? Zašto niste zabranili proizvodnju grožđa, od njega se pravi vino? Sada će da zabrane proizvodnju šljiva. Mora da bude na 10 hektara. Nećeš moći više da praviš rakiju. Pogledajte sa kojim mentalnim problemima dolazi predlagač zakona pred nas ovde. Što se tiče opozicije, ova koja je otišla neće da glasa, ovi koji su ovde neće glasati, ali vi koji ste na vlasti, koji podržavate vlast, kako možete da podržite ovo? Postavljam pitanje legalistima. Ovima iz G17 ne postavljam, jer Mlađa njih i ne pita za ovo. On ima svoje lične kombinacije. Izgoreo onaj sprat, dokumentacija otišla i on sada može da radi šta god hoće. Ali, podsećam vas iz SPS-a, iz DSS-a, objasnite seljacima – moraš da imaš pet hektara zemlje, moraš da budeš kooperant kod nekoga ko je monopolista. Zašto ste donosili Zakon o borbi protiv monopola? Proizvodnja cigareta jeste monopol, zato što se država finansira iz toga. Proizvodnja alkoholnih pića jeste monopol, jer se država odatle prilično finansira. Vi razbijate te monopole i pravite monopole u interesu Mlađana Dinkića, Caneta Žapca i ko zna kojih retkih zveri još, sa kojim nadimcima. Nećemo da diskutujemo o tome. Ko je taj ko može da zabrani korišćenje poljoprivrednog zemljišta? Znači, sledeća etapa, po toj logici – zabranjena proizvodnja grožđa, odnosno moguća je ako imaš prethodno zaključen ugovor sa nekom firmom koja ima status proizvođača grožđa. Pogledajte koliko tu nelogičnih pojmova ima. Znam da vi ne cenite ovaj Ustav, znam da vam taj Ustav smeta, znam da vas taj Ustav navodno podseća na nešto loše, ali i sve da ste u pravu, kako smete da gazite, pa još da se pozivate da ste legalisti, pa još da se kunete u neke stvari itd. Verujte, kako ste krenuli, u ovoj zemlji će biti legalista... Već imate akciju da se legalizuje korišćenje tih lakih droga. Imate ove muzičare, Bajaga i ovi drugi. Čeda sada ima i stranku. Sećate se šta je rekao Kris Paten – Srbija mi poslala ovog da ja sa njim pregovaram o harmonizaciji. Smeje nam se svet zbog predstavnika koji nas zastupaju. Vratite se na nešto normalno, nemojte da potcenjujete naše seljake. Dragi seljaci, Mlađan Dinkić ne dozvoljava da proizvodite duvan, a ako ga proizvodite morate prvo da idete kod nekoga ko je registrovan, a registrovani su Cane Žabac i njemu slični. Da je ova država toliko vodila računa o proizvodnji duvana ne bi se te količine duvana uvozile iz Nigerije. Sve vlasti su imale problema sa proizvođačima cigareta i otkupljivačima duvana. Vi taj problem rešavate. Kako? Da ne postoji. Hoćete da proterate pušače. Slažem se, ali sa istim naporom proterajte i ove koji rasturaju drogu, sa istim naporom izbacite nemoral sa televizije, sa trgova. Gledali ste kod Karića na televiziji, ona što vodi emisiju htela da padne u nesvest kako onaj rok pevač nije koristio drogu. To se nameće našoj deci. Ona je iznenađena kako nije koristio drogu. Vlast ćuti, ne bori se protiv toga. Vlast je zauzela stav da treba sa cigaretama završiti posao, a pušači cigareta najviše finansiraju ove koji ne puše. Slažem se da ih treba ograničiti, da dim ne smeta onim ljudima koji ne puše, svako će to podržati, ali na ovaj način vi uništavate naše proizvođače. Znači, očekujte, seljaci, Mlađan Dinkić će na neki drugi način da okrene pa će da uslovi proizvodnju kukuruza, pšenice, šljiva, grožđa i svega što zalazi u njegov interes.
Izvolite, gospodine Kroniću, po istom amandmanu.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je posle ovoliko diskusija neophodno reći nekoliko reči o članu 9, odnosno amandmanima koji su podneti na član 9. Svima vama je poznato da je u istoriji duvan uvek bio u svim zemljama državni monopol. Poznato je i to da uvek, i pored čvrstog državnog monopola u zemljama Otomanskog carstva, u Austrougarskoj i svim ostalim državama na ovim prostorima koji su idealni za gajenje duvana, da se vrlo kvalitetni duvani, odnosno sitnolisni duvani proizvode na teritoriji Balkana, Grčke, Turske, Bugarske, Srbije, Makedonije, Hercegovine itd. To su uvek bila područja sa kojih se duvan švercovao. Sve države na drugim prostorima, pa i na ovim prostorima trudile su se da ovladaju upravo finansijskim tokovima da spreče šverc. S obzirom da se naša zemlja nalazi zaista u idealnom pojasu za gajenje duvana, kako sitnolisnih kvalitetnih duvana koji se koriste u industriji cigareta kao začini, odnosno koji daju specijalnu aromu cigaretama, a pušači znaju kada zapale "zetu", odnosno "moravu", "drinu" da ona ima svoj specifični ukus i ne može ih se prevariti. Da bi se ta proizvodnja mogla programirati neophodno je programirati i proizvodnju sitnolisnih kvalitetnih duvana koji se proizvode u južnom delu Republike, odnosno krupnolisnog duvana koji služi kao osnovno punilo za cigarete. Da bismo imali tu logičnu, tehnološki opravdanu, programiranu proizvodnju, neophodno je uvesti red i imati organizovanu proizvodnju tačno određenih sorti duvana, da možemo da proizvodimo one vrste cigareta koje želi naša duvanska industrija da proizvodi. Prema tome, ne može se prepustiti tzv. haotičnoj proizvodnji da se proizvodi ko šta želi itd. i tada da se postavi pitanje – zašto neko neće ovaj moj duvan koji sam proizveo da otkupi, kada sam ga ja zaista proizveo dobro i kvalitetno. Prema tome, to mora biti planirana i programirana proizvodnja. Naravno da država želi da uredi te odnose. Znamo da se ne tako davno šleperima cigareta, koje su bile švercovane, trgovalo, naravno na nelegalan način. To smo rešili uvođenjem akcize i kontrolom trgovine duvanom, a naravno, da bismo mogli imati dobru proizvodnu bazu, moramo imati zakon koji uređuje ko može biti proizvođač. Prema tome, opšte je poznata činjenica da se duvan proizvodi na malim površinama, ne pet hektara, nego 50 ari, što bi Vojvođani rekli na pola jutra, četvrt jutra itd. Prema tome, to je nekoliko desetina hiljada subjekata koji proizvode duvan. Osnovna namera je da proizvođač duvana koji organizuje proizvodnju na tim malim parcelama mora biti pravno lice, a ne može biti fizičko lice. Ali, ovaj zakon ne zabranjuje ono što treba naši poljoprivrednici da urade, a to znači da se udružuju i da pet poljoprivrednika sa 500 evra osnivačkog kapitala mogu lako da organizuju zemljoradničku zadrugu i budu pravno lice, odnosno deoničko društvo i mogu da organizuju proizvodnju duvana. Mislim da je osnovni smisao ovog zakona da se zaista uvede red u jednu planiranu i programiranu proizvodnju, jer duvan jeste a i može da bude i te kako dobar izvozni proizvod, naravno uz svest i činjenicu da je duvan zaista štetan, ali nažalost volimo da ga pušimo i želimo da imamo kvalitetne cigarete i programiranu proizvodnju duvana. Hvala.
Hvala vama. Po istom amandmanu reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo, evo da se i ja za trenutak uključim u ovu raspravu. Mislim da smo stvari možda preozbiljno postavili u ovoj raspravi i previše plašimo seljake nekim odredbama ovog zakona. Razume se da je amandman gospodina Stojanovića u ime poslaničke grupe SPS trenutno primereniji aktuelnoj situaciji u pogledu površina kojima mora raspolagati ovaj proizvođač u proizvodnji duvana. On je predložio da se ta površina sa obaveznih pet hektara smanji na jedan hektar. Ali, hajmo ovde da se razumemo do kraja. Da bi se neko bavio proizvodnjom duvana nema nikakvog ograničenja u pogledu površine zemljišta na kojem će zasaditi i proizvesti duvan. Može to biti na 10 ari, 15, 50 i na hektar. Mora da postoji jedan jedini uslov, a to je da ima zaključen ugovor o kooperaciji sa onim ko se registrovao zvanično kao proizvođač duvana. Ono o čemu je govorio gospodin Krasić više se odnosi na doradu duvana, a to je opet neki drugi postupak i potpuno odvojen od proizvodnje duvana. Drugo, u Evropi je prosečan posed 30 hektara, u Americi prosečan posed je 300 hektara, u Srbiji 3,5 hektara. U Srbiji za 3,5 hektara treba tri radnika, u Evropi za 30 hektara takođe tri radnika, u Americi za 300 hektara opet tri radnika, otac i sin, po pravilu, i vozač kamiona ili nekog drugog teretnog vozila, koji istovremeno vozi kombajne, traktore, sve ono što se koristi za obradu tih 300 hektara. O čemu govorim? Govorim o tome da se politikom Vlade moraju pojačati mere za ukrupnjavanje poseda. Mi imamo jednu od takvih mera u programu Vlade, a to je stimulisanje kupovine zemljišta radi ukrupnjavanja poseda. Kada je šljiva u pitanju, sve je suprotno od ovoga što je gospodin Krasić rekao. Država upravo stimuliše zasađivanje novih mladih voćnjaka šljive. To oni koji rade ovih dana, između ostalih i ja, s obzirom da me u tom kontekstu pomenuo, jako dobro znaju. Neko ko kupi sadnicu u rasadniku koji je registrovan i za to dobije odgovarajuću deklaraciju biće finansijski namiren u onom broju sadnica koliko ih se primilo u tom voćnjaku koji je zasađen. Obrnuto je. Kod rakije ne znam kakva će da bude situacija. Video sam po novinama da nas mnogi plaše time da eto od svoje šljive nećemo moći da proizvodimo domaću rakiju, jer navodno imamo takav primer u Bugarskoj, a nije istina da je i u Bugarskoj tako. Dakle, ko god bude hteo da se registruje kao proizvođač rakije i ispuni odgovarajuće tehničke uslove, a nije ih teško ispuniti, moći će da proizvodi domaću, i to vrlo kvalitetnu rakiju, poput mene. Hvala.
Hvala, gospodine Todoroviću. Gospodine Krasiću, niste pomenuti u bilo kakvom uvredljivom kontekstu, tražite reč jer verovatno mislite da ste pogrešno protumačeni? Izvolite.
Nema uvredljivog, ali Jova nije shvatio ono o čemu sam ja pričao, pa je okrenuo. Pročitajte šta piše u članu 9. Iznad piše – proizvođači duvana, pa uslovi, a član 9. kaže: "Proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik (u daljem tekstu: privredni subjekt), koji ispunjava sledeće uslove: da je registrovan, da ima najmanje pet hektara obradive površine u vlasništvu, pod zakupom, odnosno u kooperaciji sa fizičkim licem - proizvođačem duvana." To su sve uslovi za privrednog subjekta. Sve ono što je gospođa Radeta pričala, a i ono što je Branče Stojanović pričao, pa ono što sam ja nekim argumentima pokušao da vas ubedim, odnosilo se na fizičko lice vlasnika poljoprivrednog zemljišta na kome se može gajiti ta kultura koja se zove duvan. Molim vas, taj ko ima svoje parče poljoprivrednog zemljišta, ne ulazim u to kolike je veličine i površine, ukoliko bi hteo da se bavi proizvodnjom duvana... Podsetio sam vas na pretposlednji stav člana 9. koji kaže: "Fizičko lice - proizvođač duvana", znači, ono je proizvođač duvana - privredni subjekat, a ovaj naš seljak je fizičko lice - proizvođač duvana, znači, opet proizvođač duvana, "može da se bavi proizvodnjom duvana ako ima zaključen kooperativni ugovor sa proizvođačem duvana, odnosno sa obrađivačem duvana." Ovde je na posredan način data zabrana, što znači da ukoliko ja na mojih deset ari gajim duvan i uberem taj duvan itd. nisam ravnopravan sa onim koji takođe ima deset ari pod pšenicom, kukuruzom itd, jer se njemu priznaje status proizvođača kukuruza, a meni se ne priznaje. Da bih imao neke koristi, moram da budem kooperant. Sa kim? Sa onim koga je Mlađa odredio - Cica, Mica, Bidža, Madža itd. Upozoravam vas poslanike, vi ste glasali za onaj antimonopolski zakon, evo vam odredbe kojom se formira monopol, ne državni monopol, nego interesni monopol po principu - s kim je Mlađa dobar prijatelj. Ja ne plašim seljake, samo čitam šta ovde piše. Ako hoćeš da proizvodiš duvan, moraš da budeš kooperant. Do sada je njegovo pravo izbora bilo da li će da bude kooperant - i onih u Podrinju, i onih dole u Toplici, i onih pored Zrenjanina, pa su nalazili ekonomski interes da budu u nekom ugovornom odnosu, jer su dobijali seme, hemikaliju, naftu itd. Njih je njihov lični interes gonio da uđu u neki kooperantski odnos, ali im zakon nije zabranjivao da proizvode. Vi sada ovde kažete – nije zabranjena proizvodnja, ali ako hoćeš da proizvodiš, moraš da ispuniš sve i svašta. Šta još – ideš "mečki na rupu", Canetu na rupu da ti on bude organizator posla. Kada se on javi, kao organizator posla, on diktira cenu, uslove, način plaćanja itd. Ovde seljak ne može da bira – neću ovom otkupljivaču da predam, hoću ovome, ovaj je povoljniji. Ne, ovde ste to izbacili. Na ovaj način ograničili ste pravo svojine, na ovaj način ne činite tržište slobodnim, nego monopolističkim i zavisnim. U tome se ogleda naša primedba. Nemojte da okrećete ono što sam rekao. Kao paralelu za ovo koristio sam da neki "blistavi" um sutra može da smisli sličan način i za proizvodnju kukuruza, pšenice, pa sam vam onda pomenuo vaše šljive itd. Znači, ovde se principijelno radi. Ne može neko na ovaj način da utiče na vlasnika zemljišta šta će da radi sa svojim zemljištem. Kako ja, koji sam proizveo duvan, nisam proizvođač duvana? Šta sam onda ja? Da bih bio proizvođač duvana, posebno bih morao da budem kooperant ili da imam pet hektara. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ili da budeš samo berač.) Teški su ti uslovi EU. Lepo ste rekli, tamo je 300 hektara, tamo je 30 hektara, a kod nas tri i nešto. Ako krenemo na parcele, pa koliko iznosi prosečna parcela, dobićete još poraznije podatke. O tome se radi.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Odgovor ste dobili delom od poslanika. Ovo je bilo po Poslovniku, repliku na ovo izlaganje gospodina Krasića ima gospodin Todorović.
Nema dileme da gospodin Krasić ima dobru nameru. I ja sam u dobroj nameri rekao kako ja vidim ovaj član 9. Moram da priznam da drugačije to razumem od gospodina Krasića. Prvo, mislim da su tu važna dva interesa, jedan je državni, a drugi je interes fizičkog lica, kada se radi o tim ugovorima o kooperaciji. Fizičko lice koje proizvodi duvan na svojoj parceli od 15 ili 20 ari ima upravo interes da zaključi ugovor o kooperaciji sa proizvođačem duvana, pre svega radi sigurnosti plasmana. To je pod jedan. Pod dva, mi socijalisti smatramo da je određena površina od pet hektara prevelika u ovom trenutku, da je treba smanjiti na jedan hektar. U tom smislu podnet je amandman poslaničke grupe SPS. Dakle, prevelika je površina pet hektara. Jedan hektar bi, po našim kriterijumima, zadovoljio tu meru da se organizuju dva, tri ili pet proizvođača duvana sa površinama od 15 ili 20 ari, da ukrupne tu proizvodnju i da se mogu kao takvi registrovati, jedan od njih ili svi zajedno, kao proizvođači duvana. Ako hoćete, na tim principima funkcionišu i zemljoradničke zadruge, pa i mnoga druga preduzeća koja se osnivaju u formi, recimo, društva sa ograničenom odgovornošću, sa nekoliko udela koji mogu biti upravo tih 15 ili 20 ari poseda, na kome će se saditi duvan. Ovaj pretposlednji stav, na koji se poziva gospodin Krasić, meni govori da se na ovaj način fizičko lice zaštićuje, jer će biti u prilici da zaključi ugovor o kooperaciji i moći će da taj svoj duvan koji proizvede na toj parceli preda po odgovarajućoj ceni i da naplati od onoga ko se, ispunjavajući uslove iz zakona, registrovao kao proizvođač duvana. Sa druge strane, tačno je uočio gospodin Krasić, jeste duvan neka vrsta monopolske proizvodnje. Ali, upravo država nad tim monopolima mora da ima odgovarajuću kontrolu, a kontrolu će dobiti, pre svega, dobrom evidencijom onih koji proizvode duvan, odnosno sade duvan i na posedima manjim od pet hektara, a u našoj varijanti manjim od jednog hektara. Dakle, samo se ovde razlikujemo, a nema nikakve sumnje da je dobra namera i Krasića i, naravno, poslanika SPS-a Brančeta Stojanovića u podnošenju ovog amandmana. Zato je uputno da se razmisli o smanjivanju površine sa pet hektara na jedan hektar da bismo lakše prešli u tu fazu da se grupišu zemljoradnici putem zemljoradničkih zadruga ili preduzeća, ili putem ukrupnjavanja poseda, da bi bili zaista ozbiljni proizvođači duvana, što se ne odnosi samo na duvan, nego i na sve druge proizvodnje o kojima sam u prethodnom izlaganju govorio. Dakle, nije mi namera da se sporim sa gospodinom Krasićem o dobroj nameri, nego prosto da se razumemo. To je bila intencija našeg amandmana, a ne da plašimo seljake da neće moći nešto da rade na svojoj parceli. Niko ih ne može sprečiti i neće niko da ih spreči. Naprotiv, on samo hoće da ga registruje kao čoveka koji ima ugovor o kooperaciji i koji će, kada proda taj duvan, moći taj duvan da naplati da bi proširivao svoju proizvodnju, ako treba i do ovih pet hektara, kako je projektovano u Predlogu zakona.
Hvala vam, gospodine Todoroviću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? Hvala. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju jedan ovakav zakon koji izlazi od najvišeg zakonodavnog tela u Srbiji, red je da i predlagač zakona bude ovde sa nama. Međutim, svojstveno njemu, verovatno se dogovara ili će slaviti, ako bude ovaj zakon usvojen, sa onima koji su mu pomagali da ovaj zakon bude ovakav kakav jeste. Naime, pitao sam se da li sam kompetentan da pričam o ovom zakonu. Imate big bosa, imate bosa, imate litl bosa. Big bos za ovaj zakon bi bio Milo Đukanović, bos bi bio Stanko Subotić - Cane Žabac i, normalno, predlagač – litl bos, mr Dinkić. Zabunu u ovom zakonu napravio je baš ovaj član 9. Toliko ima nelogičnosti da bi trebalo puno da se priča da bi se ovaj član ispravio. Kaže se: "Proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik (u daljem tekstu: privredni subjekt), koji ispunjava sledeće uslove...". Pojasniću vam kako je to nekada bilo. Fabrika duvana ima svog čoveka na terenu, ima svog poverenika u naseljenom mestu koji je zadužen da proizvođačima iz tog naseljenog mesta obezbedi seme ili rasad, najlonsku foliju i zaštitu od štetnih bolesti za tu kulturu koja je veoma nežna, ali gruba po zdravlje čoveka. Taj poverenik je bio sigurnost fabrici koja je prerađivala od lista duvana i pravila cigarete, gube i tako dalje. Niko nije mogao tada da sumnja u tog čoveka da ta sorta duvana, tip duvana kako ovde navodite - virdžinija, berlej, orijental, poluorijental, nije moglo da dođe do greške, a zašto? Zato što se vodilo računa, znalo se na kom tipu zemljišta može da bude sađen (ponavljam, da bude sađen, jer to se ne seje, duvan se sadi), na kojim parcelama može da uspeva virdžinija, berlej, orijental i poluorijental. Opet, poverenik je sigurnost toj fabrici koja je dala to što je dala tom povereniku tj. poljoprivrednim proizvođačima, seljaku ili zemljoradniku. Međutim, ovde dolazi do zabune. Zašto kažem - zabune? To je veoma jasno. Kažete da treba da ima najmanje pet hektara. Gospodo, seljak ima kvalitetan hektar zemljišta, smatra da će samo sadnjom duvana izvući najveću korist iz tog hektara i hoće da sadi duvan. Ako nema pet hektara, on ga ne može saditi, nego ćemo opet da počnemo ono što je dozvoljeno ovim zakonom. Sada ćemo nas pet da se udružimo, ja ću da budem proizvođač, ali imam pet hektara, i opet jedna rupa, još jedna rupa u ovom zakonu koji ima toliku rupa da bi to sve ličilo na švajcarski sir. Kaže, dakle, ono što je sporno u kompletnom članu 9: "Fizičko lice - proizvođač duvana može da se bavi proizvodnjom duvana ako ima zaključen kooperativni ugovor sa proizvođačem duvana...". Ne može on, proizvođač duvana, imati zaključen ugovor sa proizvođačem duvana, valjda sa prerađivačem duvana; to onda izgleda da sam sa sobom pravi ugovor. Opet se vraćamo na ono što sam rekao. Onaj poverenik koji je bio ispred fabrike koja se bavi preradom lista duvana nije morao da ima ovde što sada vi navodite. Zabune na terenu nije bilo. Jednostavno, jasno, konkretno i svi su bili zadovoljni, a ovde podmećemo i zadrugu i privredni subjekt, preduzeće. Gospodo, dalje u tekstu ovog zakona se kaže – ako proizvođač duvana, odnosno fizičko lice - proizvođač duvana nije zadovoljan procenom kvaliteta koja je izvršena od strane obrađivača duvana sa kojim je zaključio ugovor o otkupu duvana, može u roku od 24 časa po obavljenoj proceni kvaliteta podneti zahtev za novu procenu kvaliteta akreditovanoj domaćoj ili stranoj laboratoriji. Gospodo, ranije niko nije sumnjao u procenu kvaliteta. Znači, sada se zaključi ugovor sa zemljoradničkom zadrugom, a onaj iz zemljoradničke zadruge neki veliki stručnjak, pa proceni takav kvalitet, u stvari on iziskuje sa kvalitetom i veću cenu; ili sa preduzećem. Zašto to nije bilo u onom delu u vezi sa proizvodnjom, a ne da on ide iz zadruge u neku drugu laboratoriju, pa onda će iz te laboratorije da ode u akreditovanu, stranu laboratoriju da ona potvrdi, pa ćemo tako da idemo do Ženeve, Strazbura, ne daj bože do Haga, jer to nema smisla. To je jedan od pokazatelja ovog lošeg člana 9. Međutim, ne mogu da shvatim da u ovom zakonu imamo nešto što pokazuje koliko ipak stručno nije dovoljno urađeno. Svaka cigareta je štetna po zdravlje. Neka sadrži 15 miligrama katrana, neka 1,5 miligram nikotina, 15 miligrama ugljen-monoksida, ali u zakonu stoji da bismo od 16 miligrama katrana, znači od 1. januara do 31. decembra 2006. godine, potrebno je pet godina da spustimo sa 16 miligrama, po nekom evropskom zakonu, na 10 miligrama katrana po cigareti i tek 2011. ćemo imati slučaj da postoji fabrika koja proizvodi cigaretu koja u sebi nosi 10 miligrama katrana po cigareti ili jedan miligram nikotina po cigareti. Treba nam pet godina da se jednim normalnim zakonom to uradi. U zakonu se kaže – do polovine 2007. godine svaka fabrika je dužna da sa 16 miligrama katrana po cigareti smanji na 10 miligrama ili da smanji na pet. Gospodo, onoliko zarade koliko može da se zaradi sa proizvodnjom, odnosno preradom duvana državi treba još više da doprinese da se leče bolesti od duvana. Ona to ne može da postigne, zato što su u duvanu najveći mafijaši. Svako zna da je najveći big bos bio Milo Đukanović, ona trasa Bar-Bari, to je i zimi otvorena trasa, ima čak i ono ko sme da se obilazi, a ko ne sme. Tačno je i tačno se zna ko gde koga može da obiđe. Neću da pričam o Canetu zvanom Žabac, to ste već sve čuli. Prema tome, gospodo, vi biste morali da povedete računa, jer vidite da imamo puno amandmana, a stigli smo na prvi amandman. Gospodo, porazmislite, ovaj zakon nije dobar. Srpska radikalna stranka neće glasati za ovakav zakon, pa bio bi red da se ministar mr Dinkić udostoji i da ispoštuje napore poslanika SRS-a oko poboljšanja zakona, ali vidim da je njemu nešto drugo bitnije, ili možda sedi sa Canetom Subotićem, zvanim Žabac.
Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine predsedniče, da nastavimo sa istinom, neću da pominjem sada imena pošto nisu u sali. Malopre je rečeno da nema nikakve sankcije ako se neko na nekoj svojoj parceli bavi proizvodnjom duvana. Tako je rečeno. Sada ću da vam pročitam nešto što stoji u članu 9. stav 9: "Fizičko lice - proizvođač duvana može da se bavi proizvodnjom duvana ako ima zaključen kooperativni ugovor sa proizvođačem duvana, odnosno obrađivačem duvana." Sada iz jedne takve odredbe gde se kaže - može, koja nije po svojoj prirodi imperativna... Molim one koji ne veruju Zoranu Krasiću neka okrenu stranu 37. predloga ovog papira koji smo dobili, član 86. naziv je – prekršaji proizvođača duvana, pa neka pogledaju stav 4: "Novčanom kaznom od 500 dinara do 50.000 dinara kazniće se za prekršaj fizičko lice - proizvođač duvana", to je onaj iz člana 9. stav 9, "ako vrši proizvodnju duvana suprotno članu 9. stav 8. ovog zakona." Znači, seljaci, ako se na svojoj parceli bavite proizvodnjom duvana, a niste kooperanti, Mlađan Dinkić, uz pomoć onih koji će da glasaju za njegov zakon, ima da podnese prekršajnu prijavu i vi ima da budete kažnjeni do 50.000 dinara. Znači, Krasić vas nije lagao kada je dva puta izlazio i ovde pričao da se na ovaj način zabranjuje seljaku da odlučuje o načinu kako će da koristi svoju privatnu svojinu, poljoprivredno zemljište. Zašto sam vam ovo pročitao? Upravo zbog amandmana koji je gospodin Krstin podneo. On amandmanom traži da se u članu 9. posle stava 1. doda novi stav 2. koji glasi: "Poljoprivrednik ne mora da ispunjava uslove iz stava 1. tačke 4) i 5) ovog člana", da bi se omogućilo seljaku da ima status proizvođača duvana, a ne da ima status kooperanta proizvođača. Nije teško da se shvati. Nije teško biti fin, nije teško da se shvati, sve je jasno. Mlađan Dinkić uništava poljoprivrednu proizvodnju. Mlađan Dinkić uništava seljake koji proizvode duvan, tera ih da budu kooperanti sa kriminalcima. Valjda je sada posle ovoga jasno. Ko ne želi da bude kooperant sa kriminalcima dolazi pod udar člana 86. da će onda ovi Stojkovićevi sudovi za prekršaje da ga kazne do 50.000 dinara, a on neće imati zaradu na tom zemljištu od 50.000 dinara. Znači, uništili ste banke, sada uništavate i proizvodnju. Zašto? Zato što ćete verovatno u sledećoj varijanti da gajite narkotike i da stimulišete ove perverzne televizije i perverzno ponašanje po ulicama. To je ideologija i politika Mlađana Dinkića. Dokaz ovoga – napisano, crno na belo. Nema Ustava, nema propisa, nema privatne svojine, nema slobode privredne delatnosti. Sve mora da bude po zamisli i željama Mlađana Dinkića i njegovih sponzora. Sada neka izađe neko i neka brani Mlađana Dinkića posle ovoga.
Hvala, gospodine Krasiću. Ne brinite, svi su okrenuli stranu 37, tako da znate, poslušali su vas. Izvolite. Gospodin Išpanović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, neću nikoga da branim. Nema potrebe ni da se neko žesti, može mirno ovde da govori, bez podizanja glasa. Ja bih preporučio mom dragom kolegi, i po struci, da uzme propise EU; istina, ima 80 debelih knjiga. U EU ne samo da postoje propisi gde je predviđeno šta se sme proizvoditi na određenom poljoprivrednom zemljištu, nego čak postoje propisi da se zabranjuje bilo šta da se proizvodi, zemlja se mora ostaviti bez ikakve proizvodnje. Nema potrebe da se gospodin kolega žesti. Kažem, preporučujem mu 80 propisa EU.
Po istom amandmanu još neko? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Da bi se ovo shvatilo ne treba 50 tomova da se čita. Vrlo je jednostavno da se shvati ono što sam napisao u ovom amandmanu. Sa seljacima smo završili, njima je jasno. Mlađan Dinkić je štetočina za srpsku poljoprivredu. Vi koji podržavate razmislite, nemojte da bežite, vodite računa. Ni Ištvan ga baš nije mnogo branio. On je branio Evropsku uniju, a nije branio Mlađana Dinkića. Član 13. ima naslov – Oduzimanje dozvole za proizvodnju duvana. Srpska radikalna stranka je podnela jedan amandman na stav 4, a Mlađan Dinkić kaže: "Rešenje iz stava 3. ovog člana je konačno u upravnom postupku." To je rešenje, da ne tumačim ove prethodne stavove, pod kojim uslovima i kako, ali je bitno da uprava može da donese rešenje o oduzimanju dozvole za proizvodnju duvana. Sada Mlađan Dinkić u stavu 4. kaže: "Rešenje iz stava 3. ovog člana je konačno u upravnom postupku." Znači, jedina pravna zaštita posle takvog konačnog upravnog akta jeste pokretanje upravnog spora. Čak i on u obrazloženju kaže – sada je za to nadležan Vrhovni sud Srbije. Kada zaživi, ako zaživi, Batićev upravni sud, onda će verovatno on biti nadležan. Mi smo podneli amandman gde kažemo da protiv rešenja uprave stranka može da izjavi žalbu, o žalbi odlučuje Ministarstvo finansija kao drugostepeni organ. Sada neko ko je njemu pisao ovo obrazloženje sada iznosi nešto i umesto vrlo jednostavno da kaže - Ustav i Zakon o državnoj upravi predviđaju ovakvu situaciju da rešenje jednog organa može biti odmah konačno, a zaštita je obezbeđena u upravnom sporu, ovde se sada nama priča nešto vrlo nespretno. Zašto mi insistiramo na dvostepenom postupku u upravi i sudskoj zaštiti pred Vrhovnim sudom u upravnom sporu? Upravo zbog toga da se sve činjenice rasprave. Možda je uprava pogrešila, možda je bila tendenciozna, neka razmatra žalbu drugostepeni organ, Ministarstvo finansija, neka ispravi, neka usvoji žalbu. Veća je mogućnost da se ne pogreši sa činjenicama i postoje veće šanse da se pravilno primeni materijalno pravo, ali izbegavajući ovo, odnosno stvarajući situaciju da uprava donosi konačni upravni akt, a da ga Ministarstvo nema kao drugostepeni organ, otvaraju se karte. Ovde Mlađa kaže – ne treba dvostepeni postupak pred upravom, jer je sasvim svejedno, a ti ja doneo rešenje, a ti uprava donela rešenje, bilo koji moj čovek da ti donese rešenje. Kada odeš na Vrhovni sud isto ti je i tamo, podneo ti tužbu za pokretanje upravnog spora ili ne. Može da se usvoji ovaj amandman, ovaj amandman pledira za jedan redovniji upravni postupak, prvostepeni, drugostepeni, pa tek sudska zaštita u upravnom sporu, međutim, ovde se žuri Mlađi, što znači da je ovaj posao poprilično dogovoren, završen. Ne postoji mogućnost dvostepenosti postupka pred upravom, ideš ti odmah na sud. Sada da vam kažem kako će da se desi na sudu. Ako kojim slučajem Vrhovni sud uvaži tužbu i poništi rešenje uprave, onda će opet 11 puta uprava, kao što to radi guverner Narodne banke Srbije, kao što to radi ministar finansija, da istrajava na svom prvobitnom rešenju. Tu sada na bazi iskustva možemo da zaključimo da ni pro forme ne postoji mogućnost zaštite prava. Ona je vrlo sužena normativnim rešenjima iz zakona, a sudeći po praksi ona je zabranjena. Ko sme njegovom veličanstvu da se suprotstavi? Malopre je izašao neko pa brani ovaj koncept zakona. Ja vidim da vi doživljavate EU kao neki staljinistički režim. Sve mora da bude po redu: pet hektara tolika proizvodnja, ovoliko, toliko, prva petoletka, druga petoletka, sve mora da bude regulisano. Ljudi, mi smo '48. napuštali intenzivno taj sistem dirigovane proizvodnje – sve da bude pod konac, sve u evidencijama, sve ovo, sve ono. Valjda se zalažete za što slobodnije tržište, a ne samo tržište za Caneta Žapca. Vi nas vraćate nekoliko koraka unazad. Moram da vam skrenem pažnju, zaboravili ste na još jednu vrlo važnu instancu, koja će se verovatno sve više koristiti od strane građana kada je u pitanju zaštita njihovih prava. Ulaskom u Savet Evrope, građani Srbije, po iscrpljivanju svih sredstava pravne zaštite u ovoj zemlji, imaju mogućnosti da predstavkom pokrenu postupak pred Evropskim sudom za ljudska prava. Pogledajte bogatu praksu Evropskog suda za ljudska prava. Ne treba vam 80 tomova. Meni je drago da postoji 80 tomova, ali bilo bi mi mnogo draže da neko izađe i kaže mi – prvi tom, strana 15, treći pasus, ono što ja pričam stoji tamo, a ne 50 tomova, 80 tomova. Mogu da vam kažem – uđite u Narodnu biblioteku Srbije i pročitajte, tamo piše. Znači, usvajanjem ovog amandmana potencira se zakonitost. Ne usvajajući ovaj amandman preuzimate rizik što se tiče Evropskog suda za ljudska prava.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Mirčić podneo je amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se u članu 17. i svim drugim članovima reč "ministar" zameni rečju "ministarstvo" u odgovarajućem padežu. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Posle ćemo dati jednu malu petominutnu pauzu.
Dame i gospodo narodni poslanici, naslušasmo se danas, bar od ovog dela vladajuće koalicije, lepih priča o duvanu, pročitasmo i ove amandmane Vlade vezane za duvan. Znate li vi uopšte kako se proizvodi duvan, koliko je to mukotrpan i težak posao? Zna li iko od vas da se ujutru ustaje i po rosi bere duvan, da se ceo dan niže, da se stabljika od zrna prvo proizvede, pa se broj sadnica beleži. Tako je država čuvala i proizvođače i svoj monopol. Imate 30 hiljada, 50 hiljada sadnica, a ne tri hektara, pola hektara, dva jutra itd. Težak je dinar koji se na duvanu zarađuje, ali je mnogo naših poljoprivrednika upravo upućeno na proizvodnju duvana, jer odatle nekako u jesen, kad stignu sve one dažbine, računajući porez i sve ostalo što državi mora da se vrati, tada stižu pare, kad se duvan preda, pa se seljak razduži da ne nosi dug u zimu. Dame i gospodo narodni poslanici, zbog toga je velika grehota što poljoprivredniku, koji je do sada sadio na 30-50 ari, 30-50 hiljada sadnica, uskraćujete pravo da svoj proizvod iznese i državi preda (jer državni monopol mora da postoji, osim ako ne proglasite državom Caneta Žapca) i da se posle državi od tih para koje od države dobije i razduži. Svaka država vodi računa o svojim interesima. Jedino od 2000. godine naovamo, od kad dođe "buldožer revolucija", ova država ni o čemu ne vodi računa. Narodni poslanik Milorad Mirčić je podneo amandman na član 17. gde traži da se u st. 9, 12. i 13. reč "ministar" zameni rečju "ministarstvo" u odgovarajućem padežu, iz dva razloga. Prvo, tri puta sam do sada izlazio za ovu govornicu povodom tri različita zakonska projekta i govorio da je ministar starešina, a ministarstvo je organ. Razumem da vi smatrate da je Dinkić organ, ali nemojte to u zakon unositi. Drugo, ono "u odgovarajućem padežu" – znam da je i ovaj ministar, ministarstvo i cela Vlada sklona "padežu". Doduše, možda nije gramatički rečeno kako treba, ali suština jeste u tome. Nisam se javljao povodom prethodnih amandmana, ali molim vas da prestanete seljaka da branite ovako kako ste ga branili do sada. Država je ta koja mora da zaštiti seljaka, koja mora da zaštiti proizvodnju. Evo, pre tri godine u prokupačkom kraju su doneli seme duvana, podelili seljacima, seljaci posejali i viroza se pojavila. Sedam godina ne sme ništa da sadi na tom poljoprivrednom zemljištu. Ko će mu nadoknaditi to što je tih sedam godina na tom zemljištu mogao da proizvede i da ubere? O tome ne razmišljate. Ostalo nam je još to malo poljoprivrede da možemo da se prehranimo, da prehranimo zemlju. Privredu ste uništili ili otkupili ovi vaši tajkuni, a ostalo nam je još to malo poljoprivrede da prehranimo narod. I to hoćete da uništite. Kad već niste hteli da povučete ovaj zakon, a očekivao sam da će ministar da dođe i da kaže večeras da povlači, onda smatram da treba bar ovaj amandman da usvojite u danu za glasanje.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Gospodine Markoviću, moja velika zahvalnost što ste ovaj amandman na ovaj način branili, sa svim adekvatnim padežima. To je doprinos za sve nas. Sada, po istom principu kao što smo se dogovorili, petominutna pauza da se obave konsultacije o ovome što smo do sada razgovarali. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad pretresom u pojedinostima 12. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o duvanu. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, članom 21. Predloga zakona predviđen je postupak za oduzimanje dozvola za obradu duvana. Amandmanom Srpske radikalne stranke intervenisalo se u stavu 4. gde je predviđeno da rešenje uprave za duvan, kojim se oduzima dozvola za obradu duvana, postaje konačno. Intervencija je u tom smislu da je ovde narušen princip dvostepenosti i da treba dozvoliti pravo žalbe na prvostepeno rešenje, a da po žalbi odlučuje Ministarstvo finansija. Prvo, žalba je ustavna kategorija i predviđena je Ustavom Srbije u članu 22. stav 2 – svakome je zagarantovano pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se rešava o njegovom pravu ili na zakonu zasnovanom interesu. To je ustavno načelo i predviđeno je da svako ima pravo da zaštiti svoj pravni interes ili svoje lično pravo. U obrazloženju zbog čega se odbija amandman predlagač je naveo Zakon o opštem upravnom postupku i pozvao se na član 214. gde kaže da je propisano da se žalba protiv prvostepenog rešenja može izjaviti samo kada je to zakonom predviđeno. U Zakonu o opštem upravnom postupku u članu 213. predviđeno je pravilo da je dozvoljena žalba na rešenja i odluke koje se donose u upravnom postupku. U članu 214. predviđen je izuzetak koji se odnosi na odluke koje donose republički organi i upravne organizacije, gde je rečeno da je pravo na žalbu moguće samo ukoliko je zakonom predviđeno. Ovde su u pitanju dva koncepta. Jedan je koncept predlagača da se isključuje mogućnost žalbe, a drugi je koncept SRS-a da treba da postoji dvostepenost u upravnom postupku i mogućnost prava na žalbu i ta žalba bi se upućivala Ministarstvu finansija kao drugostepenom organu u odnosu na Upravu za duvan. Zašto je, po stavu Srpske radikalne stranke, bolje ovo rešenje da postoji dvostepenost postupka? Iz prostog razloga što su upravni sporovi koji se vode duži u odnosu na rešavanje po žalbi u upravnom postupku. S obzirom da se privredni subjekti koji se bave obradom duvana isključivo bave tom vrstom delatnosti i ukoliko bi se donelo rešenje o zabrani obavljanja te delatnosti ne bi mogli faktički da obavljaju svoju osnovnu i jedinu privrednu delatnost dok se ne okonča upravni spor, s tim što u upravnom sporu može da se ukine to rešenje, da se vrati opet prvostepenom organu tj. upravi za duvan. Ona može opet da donese rešenje o zabrani obrade duvana i to može da ide u nedogled. S obzirom da su privredni subjekti životno zainteresovani za te dozvole i da je proizvodnja i obrada duvana pod režimom dozvola, neophodno je da se omogući privrednim subjektima da koriste to ustavno pravo tj. pravo na žalbu, a tek naknadno, ako se odbije ta žalba, da vode i upravni spor. Na kraju bih hteo da kažem da su u obrazloženju Vlade zbog čega se odbija ovaj amandman oni dali jedno nemušto obrazloženje, a to je da privredni subjekt može pokrenuti upravni spor podnošenjem tužbe Vrhovnom sudu Srbije, čime se obezbeđuje dvostepenost u odlučivanju. Tu su pobrkali malo neke stvari. Vođenje upravnog spora nije dvostepenost u odlučivanju. Upravni spor je sudska zaštita od odluka koje donose upravni organi. To je vrsta zaštite, a dvostepenost je sasvim nešto drugo, tako da ovo obrazloženje apsolutno ne odgovara amandmanu koji je uložila Srpska radikalna stranka, jer redovni pravni lekovi u većini postupaka, pa i u opštem upravnom postupku, jesu žalba, prigovor, povraćaj u pređašnje stanje, a ne upravni spor. Upravni spor je vrsta sudske zaštite u odnosu na organe uprave. Ovim obrazloženjem samo potvrđuju da je Srpska radikalna stranka bila u pravu što je podnela ovaj amandman na član 21. i na član 13. stav 4. koji je branio gospodin Krasić, jer je sadržina vrlo slična, da mora da postoji dvostepenost u upravnom postupku i da je trebalo predvideti ovim zakonom dvostepenost, pogotovo što Ustav Srbije predviđa pravo na žalbu kao ustavnu kategoriju.
Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman, u ime Srpske radikalne stranke, na član 28. da se iza stava 3. doda novi stav 4. koji bi trebalo da glasi: "Rok za podnošenje prijave za učešće na javnom tenderu ne može biti kraći od 30, ni duži od 60 dana od dana objavljivanja javnog poziva." Vlada nije prihvatila amandman. U obrazloženju stoji: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je odredbom člana 27. stav 7. Predloga zakona između ostalog propisano da Vlada bliže uređuje postupak javnog tendera, pa samim tim i rok za podnošenje prijave za učešće na javnom tenderu." Obrazloženje Vlade jasno govori da ona ne želi uopšte da bilo šta precizno odredi u ovom zakonu, da spreči duvansku mafiju. Da je prvo donet zakon o duvanu, pa posle toga prodata duvanska industrija Srbije, ne bismo došli u ovu situaciju i u sve ove rasprave koje imamo po podnetim amandmanima Srpske radikalne stranke. Ne priznaje se proizvođač duvana, nego treba da bude kooperant, a duvanska mafija je sada preuzela duvansku industriju Srbije i proizvodnju duvana u Srbiji, umesto da država ima monopol nad duvanom i da se to zakonom reguliše, svim odredbama zakona; nažalost, duvanska mafija sa ostalim mafijama, urbanističkom, naftnom, farmakološkom, mafijom u sportu, a kapa svega je finansijska mafija koja sve to objedinjuje i vodi, pa nije ni čudo da ovaj amandman nije prihvaćen. Član 27. jasno govori, gde se reguliše postupak javnog tendera, ko odlučuje o javnom tenderu kada je u pitanju proizvodnja i promet duvanskih proizvoda. Pored ove uprave za duvan, koja se sada formira ovim zakonom, glavnu reč ima ministar finansija, znači ministar Dinkić. U članu 29, pored ovih devet tačaka, ko ima pravo učešća u javnom tenderu, od tačke 2) do 7), nekog učešća treba da ima i ministar poljoprivrede i ministar zdravlja. U ovoj Vladi Republike Srbije kojom predsedava Vojislav Koštunica kao predsednik Vlade, ministar poljoprivrede je isto iz G17, ministar zdravlja je iz G17. Da li je moguće da Vlada ne želi da ovaj rok, kada je u pitanju tender, ograniči zakonom, da ne može biti kraći od 30 ni duži od 60 dana, imajući u vidu diskusiju koju smo imali u vezi sa zakonom o spoljnotrgovinskom poslovanju? Da li će tender biti raspisan u rokovima kraćim bez zakonskog opredeljenja da bi se duvanskoj mafiji, Canetu Žapcu i mnogim drugima koji će se pojaviti ili su se već pojavili na tržištu duvana, odnosno cigareta u Srbiji omogućiti navodno da odluka iz stava 1, u skladu sa projektovanom makroekonomskom politikom, fiskalnim interesom i tržišnim prilikama odluči da se raspiše javni tender. Koliko se brine o interesima države govori i ovaj zakon i odredbe ovog zakona, a govori i obrazloženje Vlade Republike Srbije kada se ne prihvate konkretni amandmani, gde se iole nešto želi da se zakonom predvidi, a da ne govorim za pravo učešća na javnom tenderu, da o tome treba bliže Vlada da uređuje postupak javnog tendera, kriterijume za obrazovanje tenderske komisije, sadržinu tenderske komisije i elemente za vrednovanje ponuda. Znači, sve ovo što se bude po raspisivanju javnog tendera događalo, događaće se van javnosti, navodno po raspisanom oglasu ili pozivu koji će biti objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije" i najmanje jednom dnevnom listu, ali unapred će biti scenario i režija, i ta odluka i tender će biti unapred namešteni i unapred već i odlučeni. Kako se sprovode tenderi u državi Srbiji svedoci smo kod mnogih tendera kada je u pitanju privatizacija, kada su u pitanju javne nabavke. Šta je sve iz toga proizašlo? Proizašla je pljačka, ako je u pitanju tender o privatizaciji, a ako je u pitanju tender o javnim nabavkama – grubo kršenje zakona, zloupotrebe i pljačka kroz javne nabavke. Briga ove vlade oko položaja seljaka, a jedan deo seljaka se bavio decenijama, da ne kažem stolećima, proizvodnjom duvana, jeste da im se spreči, odnosno onemogući da samostalno to rade i sami odlučuju prema nekom svom interesu da gaje duvan i kao proizvođači duvana da se pojave kod prerađivača duvana i da prodaju svoju proizvodnju duvana, pod uslovima koje dogovore sa prerađivačem, i da to i naplate. Nažalost, i u mnogim drugim oblastima, kada je u pitanju poljoprivrednik, seljak, težilo se – pošto se uništilo sve ono što je trebalo do sada da se uništi u državi Srbiji, banke, privreda, a sada je došla na red poljoprivreda i selo – da država Srbija i građani Srbije budu zavisni u potpunosti od onih kojima stalno govorite da težimo Evropi i Evropskoj uniji i da više nemamo ništa svoje, niti da možemo u bilo čemu biti nezavisni. Nije ni čudo, kada je u pitanju položaj seljaka. Navešću jedan primer iz opštine Kraljevo. Lokalna vlast, na predlog predsednika opštine, donela je odluku da stočna pijaca radi između četvrtka i petka, a počinje u 00,00 časova. To je briga za selo i seljaka, da bi posle toga u dnevnom redu ove sednice bio Predlog zakona o javnim putevima, pa kada je bio amandman poslaničke grupe SRS, Dragoljuba Stamenkovića, na član 17. Predloga zakona o javnim putevima, odbijen je amandman i obrazloženje Vlade je da se uvede taksa na traktore pored ostalih motornih vozila. Obrazloženje glasi: "Amandman se ne prihvata iz razloga što veliki broj traktora koristi javne puteve, a naročito opštinske puteve i ulice, oštećujući ih. Takođe, traktori nanošenjem blata ugrožavaju bezbednost saobraćaja na javnim putevima. Iz navedenih razloga potrebno je da se i za traktore plaća godišnja naknada iz člana 17. tačka 1) Predloga zakona, kako bi se iz sredstava od naplaćene naknade, koja su prihod opštine, finansiralo upravljanje mrežom opštinskih puteva i ulica." Eto obrazloženja Vlade Republike Srbije, sramnog obrazloženja da traktori iznose blato na puteve, pa zbog toga treba da plaćaju taksu. Imamo primer iz cele Srbije da dužnička mafija uništava ulice, trotoare, prekopavajući ih po ko zna koliko puta u toku godine, gradeći objekte koji nisu po generalnim i regionalnim detaljnim planovima, ali to ne plaća urbanistička mafija, to plaćaju svi građani iz budžeta opštine. Ali, zato seljaci više ne mogu ni mleko da proizvode, jer treba da imaju farmu od 30 krava, ne mogu više da se bave proizvodnjom mesa, jer meso se uvozi iz Brazila (ako su u pitanju svinjske polutke, a ako su u pitanju svinjske glave iz Zapadne Evrope), ako je u pitanju pileće meso, onda preko Kosova dolazi američko pileće meso, koje nije za ljudsku ishranu, a da ne govorim o uvozu ostalih poljoprivrednih prerađevina. Imamo tu situaciju da više nemamo organizovanog tova svinja, ni tova junadi, govorimo o navodnom kreditiranju seljaka, ali oni moraju da budu registrovani po ne znam kom propisu koji primenjuje G17 i ministar poljoprivrede, pa verovatno ću u narednoj godini morati svi da budu registrovani da bi bilo šta mogli da prodaju kao poljoprivredni proizvod. Nema danas ovde ministra Dinkića, on je, uz pomoć svoje stranke G17 plus, preuzeo i oteo od države Srbije finansijsku moć preko Ministarstva finansija, Narodne banke, Ministarstva zdravlja i svih drugih finansijskih tokova Republike Srbije, preko banaka koje su pod sumnjivim okolnostima dobile dozvole i koje rade u Srbiji, navodno sa tim nazivima kao evropske banke, ali nemamo nikakve podatke niti izveštaje o poslovanju tih banaka, koliko one doprinose državi Srbiji i građanima Srbije u svom poslovanju. Koliko su oni to odobrili kredita privredi, preduzetnicima, koliko građanima? Svi ovi podaci koji se iznose su sumnjivi. Gledam situaciju u Kraljevu, od 34 poslovne jedinice ovih novokomponovanih banaka, ne vidim da se iole ulaže u proizvodnju u opštini Kraljevo. Pošto je za ponedeljak već zakazana sednica o Predlogu zakona o budžetu za 2006. godinu, ja ću postaviti poslaničko pitanje ministru Dinkiću da se konačno da odgovor šta je sa postupkom stečaja nad četiri velike banke koji traje skoro pet godina, šta je sa novcem koji je zatečen u momentu stečaja tih banaka, šta je sa pokretnom imovinom, šta je sa nepokretnom imovinom? Posle pljačke novca koji je zatečen u tim bankama, pljačke pokretne imovine, sada je taj zadnji stadijum pljačke ogromne nepokretne imovine koja se nalazi širom Republike Srbije. Moraće na to pitanje da odgovori, a biće i drugih pitanja koja ću mu postaviti. Hvala.
Hvala vama, gospodine Četroviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, da otkrijemo igru Ministarstva finansija, tačnije ministra finansija, ne bih da okrivim sve u Ministarstvu, i G17 plus, vezano za proizvodnju, s obzirom da sa ovim amandmanom prelazimo na preradu duvana itd. G17 plus ima nameru, s obzirom da su finansije u njihovim rukama, da da vrlo povoljne kredite, da tim kreditima kupe sušare, da od poljoprivrednika, proizvođača duvana, po bagatelnim cenama kupuju sirov duvan, da suše i da se pojavljuju kao proizvođači. Cela igra i oko pet hektara i oko svih prethodnih priča oko prethodnih članova je ovde. Da pređemo na amandman. Na član 29. narodni poslanik Darko Glišić podneo je amandman gde traži da se u stavu 1. tačka 7) posle reči "Republici" zapeta zameni tačkom, a ostatak teksta da se briše. Član 29: "Pravo učešća na javnom tenderu ima privredno društvo, preduzeće i preduzetnik (u daljem tekstu: privredni subjekt) ako ispunjava sledeće uslove", pa ovih prvih šest tačaka da ne čitam, u tački 7) se kaže: "da se obaveže da godišnje proizvede ili kupi obrađeni duvan u količini od najmanje 50 posto sopstvene godišnje proizvodnje cigareta i drugih duvanskih proizvoda u Republici, s tim što ta količina ne može biti manja od dve hiljade tona godišnje". Radi se o onima koji će sutradan otkupiti duvan od ovih proizvođača, kako ih vi nazvaste, a kod mene u kraju, gde sam rođen, zvali su se nakupci ili matrapazi, prekupci, pa će onda otkupiti i dolazimo do toga da će onda proizvoditi duvan. Pošto imamo u vidu da ste domaće fabrike za preradu i proizvodnju duvanskih proizvoda prodali - jednu firmi "British American Tobacco", a drugu "Filipu Morisu", ostade vam još onaj Peconi koji pravi cigarete "fast" u Pazovi, ali on ne može da ostvari dve hiljade tona ukoliko se ne udruži sa Mlađanom Dinkićem. Ostade onaj temelj, koji je sveštenik osveštao u Čačku, a Velja Ilić je platio; još uvek taj kamen temeljac stoji u onoj livadi, pre neki dan sam bio u Čačku i video sam, ostao je taj kamen temeljac, a fabrika nije podignuta. Ostaje još jedan budući proizvođač – Stanko Subotić - Cane Žabac u saradnji sa ministrom finansija. Ima nameru da napravi fabriku. Sve ovo liči na to, samo još fali fotografija vlasnika fabrike. Jer, dve hiljade tona ne može proizvesti niko osim ove dve velike fabrike i te nove koje će njih dvojica zajedno da urade. Međutim, kada krenemo na kaznene odredbe, to je član 34, usko vezan za ovo, doći ćemo do još jedne situacije koja je diskutabilna. Kaže: "Ako je imalac dozvole, odnosno vlasnik imalaca dozvole, čiji udeo prelazi deset posto kapitala imaoca dozvole, lice ovlašćeno za zastupanje... pravosnažno osuđeno za privredni prestup, odnosno krivično delo nedozvoljene proizvodnje, odnosno nedozvoljene trgovine duvanskim proizvodima, odnosno ako su ta lica kažnjena za prekršaj propisan ovim zakonom". Onda ćete doći u situaciju da proveravate da li je u Londonu slučajno "Britiš Amerikan Tobako" kažnjavan, da li je "Filip Moris" kažnjavan u Americi, da li je Cane Žabac kažnjavan u Ženevi, jer mu je tamo sedište firme i on je državljanin Hrvatske, Švajcarske, pored ostalog, čini mi se, i Srbije, mada se jedno vreme brisao iz registra državljana. Jedino vam ostade Peconi, ako i njega ne zaštitite. Dame i gospodo narodni poslanici, usvajajući amandman narodnog poslanika Darka Glišića doći ćemo u situaciju da bar ovaj deo, koji je apsolutno nejasan i koji ostavlja mogućnosti za žestoke manipulacije, skratimo, pa bi tačka 7) glasila – da se obaveže da godišnje proizvede ili kupi domaći obrađeni duvan u količini od najmanje 50 posto sopstvene godišnje proizvodnje cigareta i drugih duvanskih proizvoda u Republici. Količina od dve hiljade tona zatvara vrata svim budućim proizvođačima cigareta, svim budućim fabrikama duvana koje bi se ovde pojavile. Znate li koliko je dve hiljade tona? Neverovatna količina.
Hvala vam, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam od Vlade Srbije i nadležnih ministarstava, kao predlagača, pre svega od ministra zdravlja, da nama i svim građanima Srbije u prilog ovom zakonu ukaže na prednosti, a i na štetnosti korišćenja duvana. Naime, potreban nam je pregled za danas i sutra koliko je građana Srbije, a pre svega mladih, obolelo zbog duvanskog dima i korišćenja duvana, kao aktivnih i pasivnih pušača. U isto vreme, očekivao sam od drugih ministarstava - privrede, poljoprivrede, trgovine, ugostiteljstva i drugih, da nam kažu koje su prednosti gajenja i korišćenja duvana u porodične i kolektivne svrhe. Poštovani poslanici, nisam uočio i video prednosti gajenja, proizvodnje i prometa duvana i duvanskih proizvoda. Bio bih zadovoljan da zbog toga danas ili sutra budem demantovan. Zbog ovih nekoliko napomena, Vlada Republike Srbije je trebalo da predloži, umesto ovog zakona, predlog zakona o zabrani proizvodnje i prometa duvana na ovom području. Po tome bismo bili poznati i priznati u svetu. Na kojim odredbama Predloga zakona sam zasnovao ovakav predlog ili moj lični stav? Deo progresivnog i naprednog sveta se zalaže za očuvanje i nastavak života ljudi na planeti Zemlji. Zbog toga, u ovom predlogu nema jasnih odgovora ko ima koristi od duvana i njihovih proizvoda. Izgleda sasvim jasno - korist ima samo duvanska mafija, pojedinci koji su se obogatili i hoće još više, i niko drugi. Očekivao sam podatak da svi znamo koliko je u Srbiji nepušača, odnosno onih koji ne koriste duvan i šta oni misle o ovom predlogu zakona. Da li oni treba da se pitaju u vezi sa ovim o čemu raspravljamo? Izgleda da se oni ne pitaju, jer su oni možda u manjini, ili su neobavešteni. Kao nepušač, glasaću protiv ovog zakona, jer imam moralnu obavezu pre svega prema sebi i svima onima koji ne koriste duvan. Ukoliko mi se dokažu prednosti korišćenja duvana za zdravlje i potomstvo, možda ću promeniti mišljenje. Zbog čega ovako govorim? Pobogu, ljudi, pročitajte pažljivo član 77. Predloga zakona i biće vam sve jasno. U tom članu navedene su posledice korišćenja duvana po zdravlje ljudi i dece: izaziva rak pluća, usne, jezika, glasnih žica, a pušači rizikuju da obole od raka jednjaka, želuca, grlića materice. Naš podmladak, deca pušači češće boluju od astme, upale grla, uha, a pušenje izaziva i srčani i moždani udar. Šta o ovome misli ministar zdravlja, ne samo ministar finansija, kao predlagač i obrađivač ovog zakona? Još nešto konkretno, u poglavlju II, član 3. Predloga zakona, govori se o obrazovanju uprave za duvan. Valjda se misli o formiranju i organizovanju uprave, a ne nekakvom njenom obrazovanju. Ukoliko ovako ostane, ona će ostati na niskom stupu obrazovanja. U članu 2. Predloga zakona toliko ima stranih izraza, imaju određeni značaj, ali su van našeg maternjeg srpskog jezika. Ko će ovo da razume? Samo oni koji će se baviti nedozvoljenom proizvodnjom i prometom duvana. Prosto je neverovatno šta piše u članu 8. Predloga zakona – na teritoriji Republike Srbije proizvode se sledeći tipovi duvana: virdžinija, berlej, orijental i poluorijental. Ko to razume? Objasnite to poljoprivrednim proizvođačima da bi shvatili o čemu se radi i odakle ti tipovi duvana potiču. Ima li nekih tipova koji su se gajili u vreme kneza Lazara i kako su se oni zvali? Neka o tome daju svoje mišljenje i stavove stručnjaci za duvan. Na kraju, u članu 9. Predloga zakona, između ostalog se kaže da će se proizvodnjom duvana baviti zemljoradničke zadruge. Voleo bih da čujem, a verujem i većina poslanika, da nam predlagač navede koliko to ima zemljoradničkih zadruga u Srbiji koje rade i koje se bave poljoprivrednom proizvodnjom i to baš proizvodnjom duvana. Koliko mi je poznato, zemljoradničkih zadruga u Srbiji ima na prste jedne ruke, a ko ih je uništio i zbog čega, neka se pita Vlada Republike Srbije. Neka se pita i za ovaj predlog zakona koji je dobar za tranziciju i pojedince, a ne za podmladak i budućnost Srbije. Na kraju, gospodo iz vladajuće koalicije, ako hoćete da poboljšate ovako loš zakon, onda morate da prihvatite sve amandmane Srpske radikalne stranke i amandman mog kolege Darka Glišića na član 29. stav 1. tačka 7). Hvala.
Hvala, gospodine Duvnjak, samo da znate da taj amandman nije na ovim stavovima, on samo ograničava da ne bude 2000 tona. Mogu ja da vam odgovorim – dakle, u vreme cara Lazara nije moguće pobrojati vrste duvana koje su se gajile u Srbiji iz istog razloga iz kog u njegovo vreme niko nije u Srbiji jeo proju. Dakle, ni duvana, ni kukuruza nije bilo, ali bilo bi lepo da se nađe u zakonu i pretpostavljam da bi to mnogo značilo poljoprivrednim proizvođačima. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, postavilo se pitanje još od početka rasprave otkud to da je ovlašćeni predstavnik predlagača za zakon o duvanu ministar finansija u Vladi Republike Srbije gospodin Mlađan Dinkić. U principu, ima dodirnih tačaka, dva su dobra razloga zašto. Jedan je da se jednoj grupi ljudi obezbedi monopol na proizvodnju i preradu duvana. To se vidi već u članu 9, gde se ograničava ko sve može da se bavi proizvodnjom duvana. Razlog za tako nešto jeste, na prvom mestu, da proizvođač duvana mora da ima ugovorenu prodaju, odnosno zaključen ugovor sa preradom i prerađivačima duvana, što je opet vezano, izuzetno blisko, sa članom 29, gde se tvrdi da godišnje mora da bude prerađeno 2.000 tona domaćeg duvana, a inače da pogon može da preradi dve i po milijarde cigareta u jednoj godini, što znači otprilike da će 95% prerade biti domaćeg duvana. Nije to džabe tako napisano i nije to slučajno. Znači, preradom duvana moći će da se bavi samo neko ko bude imao zaključene ugovore sa proizvođačima i zato ne može najobičniji poljoprivredni proizvođač, ili kako mi to kažemo poljoprivrednik, sam da proizvodi duvan i to mu se pravo ograničava. Ima još jedan razlog zašto – jer ovde može tim poslom da se bavi i preduzetnik. Znači, poljoprivredno domaćinstvo se na jedan određeni način nateruje da se registruje kao preduzetnik da bi se povećala njegova poreska davanja državi. Sa druge strane, ne samo kada se stvorio taj uslov da poljoprivredni proizvođač može da bira hoće li biti preduzetnik ili će nastaviti da to obavlja kao fizičko lice, zašto mu se nije ostavila mogućnost kao fizičkom licu da bira hoće li uplaćivati, hoće li biti poreski obveznik za penzijsko osiguranje ili neće. To je nemoral ove vlade. Inače, običan poljoprivredni proizvođač, običan seljak, da tako kažem, nema pravo na refakciju poreza na dodatu vrednost, a prvi put od kada postoji poljoprivreda uveden je porez na poljoprivredni repromaterijal i čitava ona priča koja se ovde pričala oko usitnjavanja, ukrupnjavanja možda ima nekog smisla, ali ciljna grupa jeste bila da se poveća broj poreskih obveznika. Sada već u sledećem članu 32. piše da proizvođač duvanskih proizvoda uplaćuje naknadu u visni od 10 miliona dinara, a sredstva ostvarena od te naknade prihod su budžeta Republike. Znači, ponovo se postavlja, kroz jedan vid poreskog davanja, ograničenje ko sve može da se bavi preradom duvana, odnosno da bude proizvođač duvana. Znači, već od samog početka, od njive do prerade, kasnije ćemo da vidimo kako se to rešava u velikoprodaji i maloprodaji, uslovi su do te mere pooštreni, tako da su upisani za dva čoveka koja to mogu da ispune u celoj državi: sa jedne strane Stanko Subotić, zvani Cane Žabac, a sa druge strane Peconi. Znači, samo dva čoveka će moći da ispune uslove u Srbiji da bi mogli da se bave proizvodnjom, preradom i distribucijom duvana. Sada se postavlja pitanje da li je ovaj zakon stvarno pisan da reguliše jednu oblast, kako vi to volite da kažete da je to neki sistemski zakon koji nas približava zakonodavstvu Evrope i Evropskoj uniji, ili je zakon pisan za dva mafijaša. U ovom slučaju, ovaj zakon je pisan za dva mafijaša, za Stanka Subotića zvanog Cane Žabac i za Peconija. Taj koji je pisao je u vrlo bliskim poslovnim odnosima sa njima, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača, pa verovatno ima razloga zašto se amandmani Srpske radikalne stranke tako olako odbijaju, jer oni u suštini omogućavaju da se poveća broj ljudi, odnosno lica koja će da se bave prometom, proizvodnjom i preradom duvana. Cilj ovog zakona nije da se država obezbedi od sive ekonomije, jer kao što se videlo na primeru uredbe Vlade Republike Srbije o nafti i naftnim derivatima, država nema poverenja u svoje carinske službe; tu su poreska davanja mnogo manja, nego poreska davanja na cigarete, ali uvoz cigareta nije pod kontrolom države. Znači, cigarete može da uvozi ko kako hoće, ali je pod kontrolom određenih sivih eminencija, a zna sekoji su to ljudi koji mogu da uvoze cigarete, da ih distribuiraju, koji mogu da zarade ogroman novac, pa čak, ako je potrebno, da izbegnu plaćanje državi. Pošto je to u suštini jedna određena klackalica koja zavisi od vlade u Republici Srbiji, a vide da je i ovoj vladi koja je bliska sa njima kraj blizu i vide da će SRS uskoro moći sama na prvim izborima da formira vladu, nastao je strah kako će da nastave da zarađuju ogroman novac. Jedan od načina jeste da novac koji su prikupili u sivoj trgovini legalizuju i da nastave svoj posao i da sve bude u skladu sa zakonom. Način legalizacije tog novca vidi se u ovom predlogu zakona i on je u stvari napisan za dva gospodina – Stanka Subotića zvanog Cane Žabac i Peconija.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Narodne poslanike štiti imunitet, tako da nemate pravo da ih tužite. Gospodin nije znao da ste vi autor zakona i, hvala bogu, ni najmanje ne liči na gospodina Dinkića. Autor zakona i predstavnik predlagača ovde je sa nama. Dovoljno je razjasniti i izviniti se ako je bio nesporazum. Metafora je bila u pitanju. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković. (Vjerica Radeta, sa mesta: Autor zakona je Vlada.) U pravu ste, predlagač je Vlada, zakoni nemaju autore, a onaj ko je pisao zakon sedi pred nama.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jedne poražavajuće činjenice. Slučajno se omaklo ministarstvu da ovo ovako napiše, međutim, za one koji znaju da pročitaju i između redova to sve jasno govori. Kaže ovako: "Za upis u registar trgovaca na veliko duvanskim proizvodima plaća se naknada u visini od pet miliona dinara, a sredstva ostvarena od te naknade prihod su budžeta Republike." To je u redu. "Iznos naknade iz stava 3. ovog člana usklađuje se polugodišnje sa stopom rasta cena na malo, prema podacima organa nadležnog za poslove statistike." Ja se pitam šta je to što ministar zna, a mi ne znamo, a građani Srbije ne znaju. Koliki rast cena na malo očekuje ministar, koliku inflaciju očekuje ministar, a on je ministar finansija, na izvoru je informacija. To znači da inflacija neće biti onih 18%, kako reče, nego bar dva puta po toliko. Koliko će ovih pet miliona biti na kraju pola godine kada mora na pola godine da usklađuje sa rastom cena na malo? Ako je krenulo tom logikom i ako je uplašen tim rastom inflacije, što ne usklađuje svaki mesec, svaku nedelju, svaki dan, pa pre podne jedno usklađivanje ujutru, pa uveče još jedno usklađivanje, ne bi li sačuvao ovih pet miliona, odnosno vrednost ovih pet miliona dinara. Dame i gospodo narodni poslanici, tražio sam amandmanom da se ovo usklađivanje vrši jednom godišnje. Sada još jedna nelogičnost iz ovog zakona, koju sam primetio pripremajući se za ovaj amandman. Nikako mi ne ide u glavu. Kaže: "Imalac dozvole za trgovinu na veliko može da plati naknadu iz stava 3. ovog člana u pet jednakih godišnjih rata." Ako se polugodišnje usklađuje, kako može, kako će znati kolika će da bude rata i kako jednaka rata? Ne može jednaka, ako se već vrši usklađivanje. To znači da će svaka sledeća rata za određen procenat biti veća. Kaže: "Lice iz stava 6. ovog člana dužno je da svaku narednu ratu plati najkasnije tri dana pre isteka roka od jedne godine od dana uplate prethodne rate, usklađenu sa stopom rasta cena na malo." Na šest meseci će usklađivati, godišnje može da se uplaćuje, jer petogodišnja je inače dozvola, godišnje može da se uplaćuje, a kako da bude u pet jednakih godišnjih rata? Svaka godišnja rata će biti sa usklađenim rastom cena na malo. Dame i gospodo narodni poslanici, ako nam finansije vodi ministar koji je bio autor ovog zakona, onda će ministar biti obavezan da jednom godišnje, ukoliko ovaj amandman usvojite, a ja se nadam da ćete vi štititi, pored ostalog, i proizvođače i trgovce, pa ćete jednom godišnje dozvoliti usklađivanje cena, odnosno usklađivanje ove takse... Pozivam vas da u ponedeljak, u danu za glasanje, glasate za ovaj moj amandman.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Još jednom, ko je autor zakona? (Vjerica Radeta, sa mesta: Ja ću da objasnim.) Tako je. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo kako to izgleda. Vidim ja da se ovde pokušava da se u stvari prikaže kako je zakon realan. Koje su to odredbe Predloga zakona za koje se ovim amandmanom traži da se brišu? Stavovi 9, 10. i 14. Reč je o upisu u registar trgovaca na veliko duvanskim proizvodima. Mora u svakom slučaju da plaća naknadu u visini od pet miliona dinara; kada moraju proizvođači, prerađivači, trgovine na malo, zašto to ne bi uradila velikoprodaja. Međutim, ovde su tri stava koja su pod znakom pitanja da li su uopšte u skladu sa nekim drugim zakonskim propisima. U stavu 9. člana 40. kaže se da postoji garancija kao sredstvo obezbeđenja plaćanja obaveza po osnovu javnih prihoda i sporednih poreskih davanja. U stavu 10: "Iznos garancije iz stava 8. tačka 2) ovog člana imalac dozvole za trgovinu na veliko duvanskim proizvodima može da dostavlja tako da svake godine priloži garanciju propisanu ovim zakonom, u visini od 80.000 evra, i to najkasnije pet dana pre isteka roka važenja prethodne garancije." Znači, za svaku godinu poslovanja jedna velikoprodaja će morati da priloži 80.000 evra državi. U stavu 14. kaže se: "Ministar nadležan za poslove finansija bliže propisuje postupak aktiviranja garancije, kao i način korišćenja sredstava garancije iz stava 8. tačka 2) ovog člana." Ja postavljam jedno pitanje, ovde u zakonu to ne piše – da li će stvarno 80.000 evra da priloži kao garanciju ili u dinarskoj protivvrednosti? Ako istrajavate na tome da priloži kao garanciju u dinarskoj protivvrednosti, šta će biti kada izvrši svoje poreske obaveze i traži da mu se sredstva uplaćena na ime garancije vrate? Evro je prošle godine u ovo vreme bio oko 84,50 dinara, a sada je već 87,00. Hoće li mu biti vraćen onaj isti dinarski iznos koji je bio u trenutku polaganja te garancije? Ako tražite da položi 80.000 evra, da li je to u skladu sa Zakonom o deviznom poslovanju? Trgovca na veliko duvanskim proizvodima terate da krši zakon; da bi postupio po odredbama jednog zakona, moraće da prekrši drugi zakon. Sada se postavlja pitanje – je li trgovac na veliko najveći poreski obveznik u lancu od proizvodnje duvanskih proizvoda do krajnjeg potrošača, do korisnika duvanskih proizvoda? Svakako da nije. Na prvom mestu najveći poreski obveznici su prerađivači duvanskih proizvoda, zato što je tu ulazna cena sirovine, odnosno vrednost poreza na dodatu vrednost najmanja do one maloprodajne cene, odnosno do cene, najveća je razlika od proizvođačke cene do cene izlaska. Tu je i obračun poreza na dodatu vrednost najveći. Zašto proizvođači, odnosno prerađivači duvanskih proizvoda ne polažu depozit? Oni mogu da oštete mnogo više državu nego sve velikoprodaje. Jedan prerađivač duvanskih proizvoda može više da ošteti državu, nego sve velikoprodaje u državi. Koja je garancija? Njegov pogon? To i nije neka garancija da može da iznajmi pogon. Dok vi utvrdite može da ga iseli iz države. Zgrada? Šta je? U čemu je problem ovde? Reč je o milijardama dinara. Ko će njih da zaustavi da ne naprave takve zloupotrebe? Onda tražite od velikoprodaje 80 hiljada evra kao garanciju. Smešno. Šta je sa uvoznicima? Roba koja ulazi u državu nema obračunat PDV. PDV koji se obračunava jeste: nabavna cena proizvoda plus carina jednako je PDV. Kolika je razlika između izlazne cene? Opet je mnogo veća nego kada je u pitanju velikoprodaja. Velikoprodaja radi sa dva-tri posto u ceni duvanskog proizvoda, maksimalno pet, a ovde su količine akumuliranog kapitala kod prerađivača i kod uvoznika preko 100% i njima ne treba garancija. Najviše mogu da zarade, najveću utaju mogu da naprave. U tome je problem. Ako ste to već hteli, onda je trebalo gospodinu Stanku Subotiću Canetu - Žapcu da kažete da je depozit, garancija 10 miliona evra, Peconiju 10 miliona evra, pa onda puštajte trgovce na veliko 80 hiljada evra. Uzmite i od STR-a i od SZR-a, uzmite i od trafikanata po 1.000 evra. Postavlja se pitanje zašto samo od jednog i kako ćete to da izvedete? Da li će morati da se krši Zakon o deviznom poslovanju, a ako uplati u dinarima, koliko će mu biti vraćeno, da li isti iznos u dinarima ili će ponovo država da se odrekne jednog dinarskog dela i da mu vrati kolika bude bila vrednost evra u tom trenutku? To su problemi i manjkavosti ovog zakona. Ma koliko to vama izgledalo smešno, videćete kakve ste sve još kasnije propuste pokazali u pisanju ovog zakona. U principu, verujem da ste u teoriji mnogo dobri, ali u praksi, a ovo sa praksom nema nikakve veze, mnogo loši.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Čuveni kriminalac, mafijaški duvanski bos Stanko Subotić Cane - Žabac je uglavnom zaposeo i u Beogradu, u Kragujevcu, u svim većim gradovima u Srbiji maloprodajnu mrežu za prodaju cigareta. Inače, samo da dopunim ovo vrsno izlaganje svih prethodnih kolega srpskih radikala i da vam kažem, verovatno je javnost dodatno zainteresovana, a vidim i vi kolege poslanici iz vladajuće strukture, naročito vi koji niste bili, pa i predsednik parlamenta, u prošlom sazivu poslanici, kada smo mi uspešno i DOS-ovskim poslanicima prodavali tu knjigu. Hit izdanje knjige prof. dr Vojislava Šešelja, u izdavaštvu Srpske radikalne stranke, zove se "Stanko Subotić Cane - Žabac, kralj duvanske mafije". Možete da je poručite kod nas i tu ćete videti ko je sve iz vrha DOS-ovske vlasti, počev od Zorana Đinđića, preko ostalih ministara i raznih drugih biznis lobija i tajkuna, bio povezan; iznenadićete se za neke podatke koje ćete tu da pročitate, autentične, naravno, postoje i sudski spisi, saznanja i ono što je "Laufer" javio, naravno, razni stenogrami razgovora, a vezano za poslovanje tog kriminalnog klana na čelu sa Canetom Žapcem. Kada su u pitanju trgovci na malo duvanskim proizvodima, možda Canetu Žapcu sa toliko para stečenih na takav način neće biti problem da ispuni stav 4. člana 45, ali ja sam reagovala zbog svih onih građana Srbije koji imaju maloprodajni objekat u svom vlasništvu, u zakupu. Upravo mi se jedna takva gospođa javila da negoduje zbog toga – ona je vlasnik jednog objekta u Kniću, varošici, opštini u Šumadiji, a ima ih ko zna koliko – kada je čula, ona i svi drugi, da tražite od ljudi sve ovo što stoji u članu 45. Između ostalog, kažete – da je uplatio naknadu u visini od 4.000 dinara za svaki maloprodajni objekat. Do pre 15 dana bilo je 3.000 dinara. Šta se to promenilo i kako ste ukalkulisali sa ovom inflacijom za koju Dinkić kaže, gospođo ili gospođice, da je 13,6%, da se to poveća za 1.000 dinara? Na osnovu čega? Ovo na šta ja reagujem odnosi se na prostor u kome treba da se obavlja prodaja cigareta i kaže se da se, između ostalog, traži da on ispunjava uslove u pogledu tehničke opremljenosti. Vrlo širok pojam. Šta je to tehnička opremljenost? Fiskalna kasa, to je ono sa čime ste i sa fiskalizacijom, na način na koji je urađeno, a naročito sa kaznenim odredbama... Niko nije protiv toga da se izdaju računi, da se plaća porez, ali sa drakonskim obavezama, naročito sa pregovorima koje finansijska policija pravi sa vlasnicima objekata, po sistemu – daj mi malo para u džep, pa neću da ti zatvorim objekat na 15 ili 30 dana. Idete sve dalje i kažete – zaštite na radu i zaštite i unapređenja životne sredine, kao i sanitarno-higijenske uslove. Pa i ako je od Dinkića, da se iživljava nad nedužnim građanima i onima koji sa teškom mukom u tim trafikama i u maloprodajnim objektima zarađuju, mnogo je. Možda ćete vi moći ovim zakonom da obavežete, pošto mu sve privilegije dajete da apsolutno i dalje na legalan način drži monopol, Caneta Žapca, da mu date mogućnost da i tuš kabine prikači uz ove svoje trafike. Možda su to sanitarno-higijenski uslovi za vas, ali da vi tražite da neko ima sanitarno-higijenske uslove u smislu da poseduje mokri čvor a da ima trafiku u kojoj prodaje cigarete, u najmanju ruku je diletantski, a tako sam i napisala u obrazloženju amandmana koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS. Razmislite malo logički da li je moguće da sanitarno-higijenske uslove treba da ispune prodavci u maloprodajnim objektima, u trafikama. Izađite ovde, levo od Skupštine imate trafiku, i kada biste došli i rekli gospođi o čemu se razgovaralo ovde i da tražite to od njih, ona bi se zgranula. Jedina mogućnost i pomoć koju može da ima u tom smislu, to su one flašice od pola litre ili već koliko "Akva vive", "Rose" i ostalih voda koje poseduje i prodaje u maloprodajnom objektu. Šta da tražite od njih, da prodaju cigarete i da ispunjavaju ove uslove? Zaista ne razumem kako možete da idete tako drsko. Em tolike obaveze, tolike kaznene odredbe, bez ikakvog razloga ovoliko povećavate ovu uplatu i sada je stvarno nemoguće da tražite ovako nešto. Zaštita životne sredine i zaštita na radu – šta pod tim podrazumevate? (Ištvan Išpanović, sa mesta: Mora da pere ruke.) Uvaženi kolega, trebalo je prvo da kažete Jožefu Kasi da opere ruke posle pranja para i onog lopovluka koji je radio u Subotici, sa vama na vlasti i uz vašu pomoć. Nemojte meni da dobacujete i da se tako ironično smejete, ja pričam o ozbiljnoj stvari. Kada biste izašli i rekli nekoj gospođi ili bilo kojem mladom čoveku koji radi u trafici da je to zbog toga što mora da pere ruke, taj neko bi vam rekao da vi ne zaslužujete uopšte da se zovete narodnim poslanikom, a kamoli da obavljate tu funkciju. Malo se uozbiljite i slušajte ili gledajte šta ovde piše. Ovo je monstruozno, ovo je zločin prema sopstvenom narodu, kako vam to nije jasno. Kako možete to od ljudi da tražite? Hoćete li u trafiku da se stavlja protivpožarni aparat? Napišite i to – mere zaštite na radu, sve iz onog zakona koji ste pre neki dan razmatrali i koji je Lalović predložio, o bezbednosti i zaštiti zdravlja na radu, ako se to odnosi i na ove Žapčeve trafike ili na ove druge ljude, pojedince koji sa teškom mukom zarađuju koricu hleba u tim trafikama i nekoga izdržavaju. Svašta ste za nas govorili, za zemunsku radikalsku, najuspešniju vlast, i za onu od 1996. do 2000. godine sa dr Šešeljem na čelu i za ovu koju predvodi gospođa Pop-Lazić – kiosci, kiosci, to smeta, to je ruglo. Hiljade porodica se izdržava u tim kioscima. Hoćete li da naterate ljude da pozatvaraju kioske, kao ovaj Stevanović u Kragujevcu, u jednoj zoni u gradu gde postoje kiosci 20 i više godina; ili u jednom naselju koje je predviđeno da bude buduća opština pre neki dan izađe jedan njegov vajni stručnjak i kaže – sve ćemo kioske da posklanjamo ili ćemo staviti neke tipske. Sada lepo neka razmišljaju da moraju uz ove tipske kabine da imaju sanitarno-higijenske uslove. Ovo nema smisla i zato ne mogu da razumem takvu neodgovornost Mlađana Dinkića koji je sve ovo monstruozno smislio, on ili neko u njegovo ime, u ime Vlade Republike Srbije, što reče gospođa Radeta, ali zaista na ovakav način i sa ljudima koji samo iz jedne trafike treba da zarade sebi za platu, za zaposlenog, da se izdržavaju i prežive. Bez lobija Caneta Žapca i ostalih, razmislite malo u sredinama gde živite, u najmanjoj opštini u Srbiji, a da nije lanac Canetovih trafika, ko su vlasnici ili zakupci u trafikama. Obično ljudi koji su ostali bez posla ili mladi svršeni trgovci koji su završili školu, pa našli neki način, pozajmili da otvore tu trafiku, nešto malo da rade. Sada ovakve uslove da postavljate pred njih, razumem da je neki ugostiteljski objekat, da je restoran, da je nešto gde se takva vrsta uslužne delatnosti obavlja iz te oblasti, ali za trafiku to da tražite stvarno je mnogo ili za maloprodajni objekat koji naravno neki imaju. Prodavnice, pojedini lokali gde je to moguće, ali ovo se odnosi, lepo piše, na maloprodajne objekte. U pitanju su trafike koje nikako ne mogu da imaju sve ove mere zaštite i našaliće se neko pa će uz parodiju na ovo neki novi spot da napravi, koji će se vrteti na televiziji; da nije žalosno bilo bi smešno, ali zaista je žalosno.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Ja sam tvrdio još od početka da onaj ko je pisao ovaj zakon, bar što se tiče nekih tehničkih detalja, nema pojma. Kaže se u članu 45 – privredni subjekt iz stava 1. ovog člana može da obavlja delatnost u prostoru koji ispunjava uslove u pogledu tehničke opremljenosti, zaštite na radu i zaštite i unapređenja životne sredine. Ne znam kako će trafika da unapređuje životnu sredinu, jedino da drže saksije oko trafike. Da ispunjava sanitarno-higijenske uslove – da kažemo da je teoretski to izvodljivo, samo se postavlja pitanje na šta će da liče naše ulice. Zamislite da neka lokalna samouprava da saglasnost da se na nekom trgu ili na nekoj raskrsnici postavi određena trafika. Dali su tu saglasnost, došlo je vreme da se registruje delatnost, dođe nadležni republički organ koji treba da izda dozvolu i kaže – ne može, nemate određene sanitarno-higijenske uslove. Taj organ lokalne samouprave koji je izdao tu dozvolu moraće da postupi tako da obezbedi uslove, što znači da ćemo gde god hoćemo da postavimo trafiku morati da cepamo asfalt, da cepamo trotoare, da provlačimo cevi, kako za vodovod, tako i za kanalizaciju. Postavlja se pitanje samog mesta u trafici i na šta će to da liči, pogotovo što su one često sa četiri ili pet kvadratnih metara. Ili ćete one kioske koje je Mlađan Dinkić prilikom dolaska na vlast posle 5. oktobra, one menjačnice koje su stajale po čitavoj Srbiji; mislim da je i tu neko zaradio dobre pare pošto su morale da budu tipske. Sada ćete morati verovatno da se oslobodite njih, jer to su već počele da rade poslovne banke, više nema potrebe za tim trafikama, pa ćete verovatno tipsku trafiku kakva je bila pre četiri godine da uvedete ponovo u upotrebu, samo više neće da menja devize nego će da prodaje cigarete. To je čisto znanje i iskustvo predlagača i još se kaže: "Privredni subjekt iz stava 1. ovog člana može da vrši prevoz duvanskih proizvoda sopstvenim vozilom koje je vidno označeno da se radi o prevozu duvanskih proizvoda i koje ispunjava sanitarno-higijenske uslove, kao i druge propisane uslove." Znači, čisto jedno neznanje. Pre nego što ste počeli da pišete ovaj zakon, pre nego što ste počeli da pišete ovakve sulude odredbe jednog zakona i zakonskih propisa, najbolje bi bilo prvo da ste obišli da vidite kako izgleda u poljoprivrednoj proizvodnji duvanska proizvodnja, da obiđete preradu, velikoprodaje, maloprodaje i onda ovakve gluposti ne biste pisali u jednom zakonu. Ovako, ono što prepisujete, ne znam ni odakle, nalazimo sada u ovakvim zakonima i još tvrdite da ste eksperti. To stvarno nema smisla.
Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da se pridružim koleginici koja je rekla da je čudi da se uvode takve mere za trafike koje prodaju duvan; i ja se čudim, pošto u lokalnoj samoupravi često puta radimo licitacije za kioske, trafike. Kažete, da je to kafana ili neki privredni objekat ne bi vam bilo čudno, ali vas čudi to. Mene stvarno čudi da za te privredne objekte kao što su kafane, prodavnice bude prijavljeno dvoje-troje, zavisno od lokacije, i nema neke velike gužve, ali kada dođu trafike i kiosci to je neverovatno, to je otmica, gužva, po nekoliko desetina ljudi. Znači, izgleda da se tu nešto zarađuje. Ako je Cane Žabac, kako ga zovete, slučajno je moj komšija, susedna opština, ali vi imate njegovog komšiju poslanika iz iste opštine, ako je on kupio neke kioske i bavi se time, zašto ga žalite što će morati to da uvede. Inače, ja svaki dan kada pođem u Skupštinu Srbije kupim cigarete, nešto slatko, koka-kolu, usput da imam, jednostavno stariji sam čovek, pa tako putujem. Mogu vam reći da se na tim kioscima prodaju duvan, filmovi, novine, hrana, male torte, biskviti itd. Mislim da nema nikakvih problema i da je potpuno u redu što će morati da imaju mokre čvorove i da operu ruke. Možda je to vama smešno, možete da nazovete kako hoćete, ali je to potrebno zbog one dece koja kada pođu u školu kupuju upravo kolače i to što ima na kioscima. Dakle, na kioscima gde se prodaje duvan prodaju se i druge stvari, a ne samo to. Što se tiče ulica, slažem se... Mislim da vas pažljivo slušam, da vas ne prekidam i ne dobacujem. Mislim da od "starih vukova" poslanika nije lepo da se tako ponašate, ali nije bitno. Dakle, što se tiče ulica, ja u Obrenovcu ne znam nijednu ulicu koju smo zatekli a da nije morao da se skine asfalt i da se uradi. Jednostavno su bili u takvom stanju i trotoari, da kada smo radili trotoar u jednoj ulici, pa je kolega izrazio sumnju u veliku štetu koja će biti naneta ako budu morale cevi da se pomeraju itd. Dakle, zatekli smo svaki trotoar, pa kada u jednoj ulici radimo trotoare i stavljamo ploče, u drugoj se bune zašto ne kod njih, ali ne možemo sve odjednom. Dakle, nemojte da se sekirate, tehnika je napredovala, ima veoma lepih sistema, kao ispred Skupštine. Kada se to postavlja podignu se ploče i nadam se da će u Srbiji, ako ova vlada i ove stranke budu nastavile da vode Srbiju, za narednih 10 godina svaki trotoar biti kao u evropskim gradovima urađen od ploča i neće morati da se seče kada se sprovodi kanalizacija i ostale stvari.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, replika.
Gospodine Rafailoviću, ja razumem vašu potrebu da nakupujete taj lanč paket kada pođete u Skupštinu, ali stvarno moram da vas podsetim da je sve to zapakovano, i čokoladice i koka-kola i sve u kutijici, a ko zna šta još sve kupujete na trafici, ima svašta. Što se tiče pakovanja, sve je uredno zapakovano, po propisu. Još nešto ste u nabrajanju zaboravili – u trafikama ima higijenskih vlažnih maramica.
Hvala. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Rafailović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nisam očekivao od koleginice da će pokušati da vređa. Postoji jedna stvar: niko sa ove strane Dragana Rafailovića ne može da uvredi, jer od 1990. godine upravo sam na ovoj strani, zbog toga da Srbija krene u Evropu, da donosi evropske zakone. I ovo je jedan od zakona koji Srbiju uvodi u Evropu. Osvrnuo bih se na Mlađana Dinkića, pošto je i on pomenut ovde, od Lazara Pačua do danas, a on je pomenut kako uteruje, otima ljudima itd, ali u svim vremenima jedna uspešna država, da bi bila uspešna, mora da ima uspešnog ministra finansija. Tražio sam reč po Poslovniku, jer me niste dobro razumeli, a bojim se da ni ja vas nisam dobro razumeo. Inače, budite sigurni da ne kupujem na kioscima ono što kupujete vi, hvala bogu, ali svi tamo moraju da odu i to mora da bude čisto. Što se tiče Mlađana Dinkića, njegov je zadatak da dobro vodi Ministarstvo finansija, da sve privredne subjekte utera u red da plaćaju poreze, da bi i penzioneri, školstvo, prosveta, zaposleni u javnim službama, policija, vojska mogli da budu isplaćeni. Ako želite da pričamo, to nije nikakav problem, ima narednih dana, pa ćemo se podsećati na neka vremena kako je bilo, a ja to ne želim, jer smatram da prelazite u jednu evropsku stranku, polako ali sigurno. Sve ovo što mi sada pričamo vi ćete pričati za dve-tri godine, ali dobro, svakome treba vremena da shvati. Jedna molba: želeo bih da izbegnem da se lično vređamo, jer svi znamo o nekome nešto, a treba da govorimo onako kako jeste. Mislim da sve ove mere koje su predviđene u zakonu idu u korist građana Srbije.
Replika, reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Rafailoviću, kada ste rekli "bio sam na onoj strani", stvarno ne znam na kojoj ste više strani. Toliko ste stranaka promenili, sada znam da ste u G17, a gde ćete posle da budete ne znam, a vidite, i ovaj što podržava Vladu slaže se sa mojim mišljenjem, uvaženi kolega Perić. Što se tiče vaše zloupotrebe da po Poslovniku koristite pravo na repliku a da branite Mlađana Dinkića, ja vas u Dinkićevo ime molim, jer mi ćemo inače da ga sredimo i da ga se rešimo, ali vi koji ste u njegovoj stranci nemojte da ga podržavate. Kada ste bili član Demohrišćanske stranke Srbije i branili Vladana Batića, Batić je tako brzo otišao sa vlasti i toliko je ozloglašen i dan-danas u srpskom narodu, tako da je bespotrebno da se vi danas upinjete i da branite Dinkića. Verovatno ste me pogrešno razumeli. Ja sam samo u specifikaciju navedenih artikala dodala još nešto. Što se tiče vas lično, niko vas nije terao da pričate stvari iz vašeg privatnog života, kako idete, da li pešice, da li prolazite pored trafike, da li svraćate na trafiku kada dolazite u Skupštinu, šta to nas briga. Sami ste se "izlajali" i, prema tome, snosite odgovornost za ono što pričate za govornicom.
Da li još neko želi reč? Replika, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Ja sam se svega i svačega naslušao i nagledao u ovoj skupštini, pa još i da Mlađan Dinkić uređuje zemlju. Bankarski sistem pogotovo je uredio. Ono malo državnih banaka što je ostalo i dalje uređuje, tako što je, recimo, u jednoj državnoj banci zaposlio izvesnu gospođu, sa obrazloženjem da je ona samohrana majka. Kada pogledate, pa u redu je, samo ima jedan problem, ona ima 65 godina, može da ide u penziju. Takve ljude zapošljavate, još da rukovode bankama i sa sumnjivom biografijom? Dalje, to što pričate šta može trafika da prodaje, to smo čuli. Ne znam da li ste videli neki put neko rešenje kojim se dozvoljava rad jednog maloprodajnog objekta, pa se u tom rešenju kaže šta sve može da prodaje. Za trafiku se kaže da može da prodaje dnevnu štampu, nedeljnu štampu, mesečnu, može da prodaje pribor za pušenje, a to može da bude upaljač, šibica itd, prodaje cigarete, cigarilose i cigare, prodaje žvake. Kada dođe do toga da prodaje žvake, onda doda čokolade, bombone, biskvite, konditorske proizvode itd. Ali, to nije problem ovog zakona. To je problem republičkog organa koji daje saglasnost za otvaranje nekog maloprodajnog objekta i određuje mu delatnost šta sve može da prodaje. Ovde zakon određuje kako se prodaje duvanski proizvod i koji su to sanitarno-higijenski uslovi. Te priče oko tih ploča, nagledali smo se toga po Beogradu i sve novine o tome zvrje, kako se te ploče postave, pa za godinu dana to mnogi ljudi lome. Da nećete još da predvidite nekim novim zakonskim propisom da se uvodi menza u trafiku? Dalje, postavlja se pitanje svrhe svega toga. Ako radi i sa nekim prehrambenim delom, on je fizički razdvojen od njega, znači nije u kontaktu sa hranom, ali mislim da onaj ko je ovo pisao nije znao kako će to u praksi da izgleda.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Smejemo se nečemu što nije smešno, nije smešno ljudima koje ovaj zakon direktno pogađa, ali šta da radimo kada je Vlada tako koncipirala tekst zakona, a ministar duhovit, pogotovo posle ovog boravka u Japanu, kada se izmirio sa Karićem. Kažu da su tamo kupovali lance i katance; Dinkić ide i stavlja lance i katance, krenuo je od banaka, pa preko ugostiteljskih objekata koji nisu izdavali fiskalne račune, a sada će da zatvara kioske koji nemaju đakuzi kadu; na kraju posle njega ide Karić i priča da on skida lance i katance, a ovaj pre toga ih stavlja. Dakle, to je bila suština boravka Karića i Dinkića u Japanu. Nadam se da Vlada Pavićević, advokat Stanka Subotića Caneta, zna da ono što narodni poslanik kaže za ovom govornicom ne podleže krivičnoj odgovornosti, a ovo naglašavam zato što znam da taj advokat zaista ništa ne zna, odnosno vrlo malo zna i da poseže za krivičnom tužbom kad god neko spomene ime Stanko Subotić – Cane Žabac, pa on odmah presavija tabak i piše krivičnu tužbu. Tako je nekoliko puta tužio Vojislava Šešelja, pa i Darka Glišića, našeg narodnog poslanika, Aleksandra Vučića više puta. Između ostalog, na osnovu tih tužbi i presuda je i nastala ova knjiga "Stanko Subotić - Cane Žabac, kralj duvanske mafije", knjiga Vojislava Šešelja, jer je u to vreme, 2001. godine Vojislav Šešelj na svojim konferencijama redovno obaveštavao javnost Srbije o aktivnostima Stanka Subotića Caneta, Mila Đukanovića, Zorana Đinđića, Srećka Kestnera itd, ekipe kriminalaca vezane za duvansku mafiju u Srbiji i Crnoj Gori. Kao što sam rekla na početku kada sam govorila o prvom amandmanu, građani Srbije sve to znaju. Zato su više iznenađeni da ova sadašnja vlada štiti takve kriminalce i takvog kriminalca donoseći ovaj zakon koji štiti monopol Stanka Subotića na duvan. Malobrojne kolege iz koalicije koja će glasati za ovaj zakon pokušali su da nam objasne kako mi srpski radikali nismo u pravu kada govorimo o ovom zakonu, o amandmanima i kada spominjemo sva ova imena koja su konkretno vezana i sutra će biti vezana za primenu ovog zakona. Svaki put sam imala potrebu da kažem neki komentar na diskusije tih kolega. Ali, naravno, pošto imamo ovako nakaradan poslovnik, nisam bila u prilici. Moram da podsetim, neko je ovde rekao da mi iz Srpske radikalne stranke ovako govorimo verovatno zato što nismo pročitali 80 tomova EU, a moram da kažem da mi govorimo ovako upravo zato što smo pročitali i proučili tih 80 tomova i da ovo što govorimo danas i uopšte što govorimo povodom ovih zakona, u stvari, čini 81 tom koji će se primenjivati i u EU, pogotovo u Srbiji. Takođe, kada je kolega Krasić govorio o poljoprivrednicima, odnosno o nemogućnosti poljoprivrednika da na svojim parcelama proizvode duvan, pa je spomenuo da će to biti sa nekim drugim poljoprivrednim proizvodima, neko je stavio primedbu kako mi to pogrešno tumačimo. Naravno, to nije tačno. Zaista uskoro očekujemo opet neki zakon koji je vezan za poljoprivrednu proizvodnju, gde će se reći da kukuruz, šećernu repu može da proizvodi samo neko ko zaključi ugovor sa "MK komercom" za šećernu repu, za kukuruz sa "Krmivo produktom", da gaji svinje samo neko ko zaključi ugovor sa Matijevićem, Lijanovićem iz Širokog Brega. Dakle, to su vaši stavovi, stavovi Vlade Republike Srbije, koje podržavaju, nažalost, narodni poslanici skupštinske većine i koji će se obiti o glavu običnom građaninu, običnom čoveku u Srbiji. Evo i ovaj član 45 – uslovi za trgovinu na malo duvanskim proizvodima; ovim članom i svakim stavom ovog člana opet se štite Stanko Subotić, Peconi, a opet preko grbače običnog čoveka koji pokušava... Neko reče, kada se dele na konkursu prodavnice, onda se javi dvoje-troje ljudi koji su zainteresovani za otvaranje prodavnice, a kada se otvara kiosk, onda se javi desetine. To je logično i normalno. To govori o tome koliko su građani Srbije siromašni. Naravno, da bi neko otvorio prodavnicu ili kafanu, pored tog objekta za koji konkuriše mora da ima stolove, pultove, ne znam šta još ide kao sastavni deo kafane, a šta kao sastavni deo prodavnice. Kod kioska mu, do ovog sadašnjeg člana koji mu predviđa đakuzi kadu i čajnu kuhinju, nije potrebno ništa, nego da uzme robu na način na koji se to uzima, da je plati nakon 15-20 dana i na tom kiosku može da zaradi jedva i prosečnu platu da nekako prehrani porodicu. Sećate se, to je bilo aktuelno pre dve godine, čini mi se, kada je Stanko Subotić pokupovao sve kioske "Štampe", kada su svi ljudi morali da menjaju kioske, da uvode neke tipske kioske. Naravno, mnogi to nisu mogli i odustali su od tog posla. Vi opet onim malobrojnim ljudima koji su ostali da rade u kioscima, trafikama sada propisujete nešto nemoguće i neverovatno. Mi se jesmo smejali upravo zbog toga što ste predvideli u ovom zakonu nešto što jednostavno nije moguće. Kako možete u kiosku, koji se nalazi na kraju neke ulice, da ugradite mokri čvor i šta podrazumeva mokri čvor? Da li je to tuš kabina, umivaonik? Neverovatno je da se sa ovim poigravate. S jedne strane, imamo propis koji ograničava površinu kioska; kiosk je površine devet metara kvadratnih, a s druge strane, za mokri čvor mu treba najmanje toliko. Šta će onda, da napravi u kiosku mokri čvor, a da prodaje ispred? Vi stvarno predviđate neverovatne stvari. Ovo što je u stavu 5. člana 45. predviđeno odnosi se na vozila. Kažete: "Privredni subjekt iz stava 1. ovog člana može da vrši prevoz duvanskih proizvoda sopstvenim vozilom koje je vidno označeno da se radi o prevozu duvanskih proizvoda i koje ispunjava sanitarno-higijenske uslove, kao i druge propisane uslove." Ovo je stvarno da se za ovom govornicom prekrstim. Znači, onaj čovek tamo što prodaje u trafici cigarete, pored sitnica koje prodaje, valjda mora da ima šleper ili onaj autobus na sprat; takva vozila ispunjavaju te sanitarno-tehničke uslove. Zaista, to je neverovatno. Ili vi, zato ste i rekli da je to privredni subjekt, već ovim zakonom predviđate da trafike u Srbiji niko više neće moći imati nego Stanko Subotić - Cane Žabac. Zato ste počeli ovaj stav sa: "Privredni subjekt". Naravno, ako vlasnik svih fabrika bude Cane Žabac, onda je normalno da njemu neće biti problem, ima on šlepere, dostavna vozila; vi još ovde kažete da moraju da budu vidno označena, a to će biti znak policiji kada naiđe vidno označen šleper Stanka Subotića – ne diraj. To je već sa Mlađom Dinkićem i Bogoljubom Karićem završeno – ne diraj, inače ćeš dobiti lance i katance. Dakle, neverovatno je kako je Vlada Republike Srbije bila drska u ovom predlogu. Ovde stoji da je predlagač Vlada. Znamo mi da je to Mlađan Dinkić. Ali, neko u Vladi je morao da se ogradi od ovakvog zakona, a to očigledno nije učinjeno. Mislim i ubeđena sam da će se poslanici skupštinske većine, čak i ako nisu ovde, upoznati sa onim o čemu smo danas govorili i da neće dozvoliti da ovim zakonom uništite i ono malo mogućnosti za običnog čoveka, običnog građanina koji otvara u svojoj ulici ili ispred svoje kuće, gde već može, trafiku da prodaje neke sitnice, da prodaje cigarete, da bi nekako prehranio porodicu. Nemojte ovim zakonom da zatvarate, dosta ste zatvarali, pozatvarali ste fabrike, ljude ostavili bez posla, pozatvarali ste banke, zatvarate osiguravajuća društva, pretite otkazima prosvetnim i zdravstvenim radnicima. Aman ljudi, da li će neko u ovoj državi ostati da radi, osim ovih narodnih poslanika ovde, koji samo na papiru rade, a ovde ih nema? Neverovatno je koliko ne vodite računa o građanima Srbije, ne vodite računa o sopstvenim izjavama, sopstvenim obećanjima. Vi ste obećavali građanima Srbije nova radna mesta, kontrolu onih kriminalnih privatizacija da bi se eventualno ljudi vratili u ta preduzeća koja su na kriminalan način privatizovana. Ništa od toga niste uradili. Hajde što od toga ništa iste uradili i da vam nekako oprostimo ili bar ne pominjemo, ali da idete dalje u uništavanje građana Srbije, to zaista ne možemo da dozvolimo. Dakle, ovaj broj ljudi koji sada radi, ovi ljudi koji rade u trafikama... Imate li vi šire porodice, imate li krug prijatelja, komšija, bivših kolega sa posla, da li vi uopšte znate ko radi u tim kioscima? Uglavnom, 90% tih ljudi su oni koji su dobili otkaze i koji jedini spas vide u tome da rade u tom nekom malom kiosku od devet kvadrata; plaćaju uz to i zauzeće javne površine opštinama po cenama koje uopšte nisu male. Naravno, njih opet utvrđuje Mlađan Dinkić preko Uprave prihoda i tu mogućnost ljudima pokušavate da uništite. Ja zaista ne znam kako ćete se vi pojaviti ako vas... Sreća vaša što ne govorite za ovom govornicom, pa vas ljudi ne prepoznaju, inače stvarno ne znam kako biste se usudili da ujutru kupite cigarete ili novine na kioscima.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, žao mi je što nema ovih logičara sa ove strane koji tako vešto znaju sve da objasne, ali evo u ovih preostalih nekoliko sekundi da vas pitam nešto. Da li je za vas logično da ne prihvatite ovaj amandman kao i prethodni na član 45. koji je podnela gospođa Radeta, a da znate da u vašem mestu, u opštini u kojoj živite, u ulici, postoji STR "Sanja" ili STR "Žaca", nije važno, ima raznih naziva, i da ta osoba, vlasnik tog maloprodajnog objekta (govori se o maloprodaji) ide u magacin veleprodaje, dolazi u centar veleprodaje u svom gradu da uzme cigarete. Ima optimalnu količinu, manje ili više pušača dolazi i zna koje su to vrste cigareta, odnosno marke koje se prodaju i pođe sa pik-apom iz sela (to je još drastičniji primer, nije u urbanoj sredini), iz nekog sela koje je deset ili 20 km u brdu, ide u grad svojim pik-apom da uzme cigarete i ko zna šta još usput, šta sve može da stane, dakle, 20 bokseva cigareta, ili 50. Vi sada tog nekog terate da na vozilu gde je napisao ime svoje radnje - STR pa ne znam kako, stavi vidnu oznaku da unutra ima cigarete te i te vrste. Da li ima tu neke logike? Naravno da nema. Sledeći put ćete da dođete i da kažete – za deterdžent koji vozi unutra, za razne druge konditorske proizvode, svuda treba da ima vidnu oznaku, i to nema nikakve logike, i onda ćete da kaznite ljude, a kasnije idu kaznene odredbe, jer to je apsolutno iživljavanje nad ljudima koji treba da prodaju u maloprodaji određeni broj, desetine bokseva cigareta da bi to imali u svom asortimanu.
Na član 54. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman sa ispravkom pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 54. Predloga zakona i on je dosta sličan amandmanu koji je imao gospodin Momir Marković na član 40, s tim što se u članu 54. radi o upisu u registar uvoznika duvana, fermentisanog duvana, odnosno duvanskih proizvoda, a tamo se radilo o upisu trgovaca duvanom, fermentisanog duvana i duvanskim proizvodima. Predloženim amandmanom predviđeno je da se u članu 54. reč "polugodišnje" zameni rečima "jednom godišnje". Predviđeno je da onaj ko želi da se upiše u registar uvoznika duvana i duvanskih proizvoda treba da uplati pet miliona dinara i nudi mu se mogućnost u pet jednogodišnjih istih rata, što je nemoguće ako pročitate ovo, s obzirom na usklađivanje. Sada ću vas podsetiti na nešto što se desilo kada smo usvajali Zakon o PIO. Tada je, naime, zakon predviđao da se usklađivanje visine penzija vrši jedanput godišnje i sa teškom mukom je ova skupština prihvatila, uz ucenu, amandman SPS-a da se to ipak vrši jedanput u pola godine. Tada je ministar Lalović tvrdio da nema nikakve potrebe za tako čestim usklađivanjem, odnosno da je dovoljno jednom godišnje. Po ovom predlogu zakona moglo bi se pretpostaviti da dva ministra koja stoje iza ovih zakona uopšte nisu u istoj vladi. Međutim, biće sigurno da ministar finansija ima mnogo bolje podatke o stopi inflacije u Srbiji, nego što to ima ministar za rad i zapošljavanje; kako rekosmo, teško je bilo prihvaćeno da se jedanput u pola godine usklađuju visine penzija sa troškovima života, čak se o tome izjašnjavao i MMF. Jedna velika nelogičnost, na koju ću skrenuti pažnju, u ovom članu 54. jeste da imalac dozvole za uvoz duvana, fermentisanog duvana, odnosno duvanskih proizvoda može da plati naknadu iz stava 3. ovog člana u pet jednakih godišnjih rata. Ako usklađujete jednom u pola godine, onda je logično da ste ovde predvideli da može da se plati u deset polugodišnjih rata ili treba da prihvatite amandman SRS-a da se usklađuje jednom godišnje. Vidite o čemu se radi: ako je neko dobio dozvolu i upisan je u registar za uvoz duvana i proizvoda od duvana, odnosno fermentisanog duvana u martu mesecu, a usklađivanje se vrši u januaru i junu mesecu, od tog juna do sledećeg januara praktično to usklađivanje njega uopšte ne zanima, s obzirom da od januara počinje neko novo polugodišnje usklađivanje koje će tog koji je dobio dozvolu u martu praktično zanimati koliko je to usklađivanje. Ako se izvrši usklađivanje, nemoguće je da se to plati u pet jednakih rata. Nemoguće je, zato što onda usklađivanje gubi svrhu; ovo - pet rata treba da brišete, odnosno - jednakih rata, jer nema svrhe da se usklađivanje vrši ako se neće usklađivati sa troškovima života, a to sigurno, s obzirom na stopu inflacije koju imamo u državi, neće biti tako da se zadrži isti nivo kao što je bio. Znači, ovaj amandman ne zalazi mnogo u suštinu, ali bi trebalo da ga prihvatite, jer niste predvideli drugu, bolju mogućnost da se ove uplate vrše u deset polugodišnjih rata. Hvala.
Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovih deset poslanika vlasti trebalo bi da onih 120 odsutnih (naravno, opravdano odsutnih) obaveste da postoji amandman na član 77. Nadam se, gospodine predsedavajući, da nećete da zamerite što neću da čitam sve detalje i sve pojedinosti ovog amandmana, jer ovaj član u stavu 3. sadrži 11 upozoravajućih poruka koje treba da budu odštampane na grupnim i pojedinačnim pakovanjima duvanskih proizvoda. Čak je u jednom od stavova rečeno da to treba da zahvati 40% površine na poleđini. Ne ulazim u te tehničke detalje kako ćete da pišete te zabrane. Gospodin Mileta Poskurica je podneo amandman iz profesionalnih razloga, kao lekar, da vam ispravi jednu nepreciznost koja je sadržana u tački 2). Bilo bi suviše degutantno da čitam ova stravična upozorenja koja ste ovako formulisali. Naravno, niste vi spremni da prihvatite ovo, iako ima puno osnova u struci kojom se bavi profesor Poskurica. Ono što je bitno za ovaj amandman i ovaj član – vidite, vi se uopšte niste potrudili da kažete da državni neprijatelj broj jedan u zemlji jeste duvan i cigarete. Vi nemate ovakve zabrane za drogu. Imamo dve poruke vezane za borbu protiv droge; ima nešto oko sporta – sport je život, droga je nešto itd. Ali, suštinski vi reklamirate drogu, poput Bajage, Igora Perovića, lečeni, nelečeni itd. Vi držite temu droga. Holandija je dozvolila, tamo se udaju i žene ljudi istog pola, tamo bračni parovi istog pola usvajaju decu itd. Vama to ne smeta. Vi mislite da je priključak za evropske integracije, da biste bili Evropejci po svaku cenu, sve ono što predstavlja vidni porok Zapada. Ako se pođe ovom logikom kako se propagandnim parolama i upozorenjima država i društvo brani od nekih poroka... Ja ništa ne sporim, da se pogrešno ne protumači ovo što pričam. Ovo ste zaključili da treba u članu 77, uz ovu dopunu gospodina Poskurice; neka ide tako, takva je tendencija. Samo želim da vam ukažem da sa istom količinom niste usmereni prema ostalim porocima. Ako se prihvati ova logika, onda bi trebalo na ulazu u svaku banku da stoji upozorenje – ko obije banku ide u zatvor. Ko živi u nekoj vanbračnoj zajednici ljudi istog pola treba da ide u zatvor. Vi nećete da stavite to. Vi to reklamirate. Malopre smo pokušali da vas ismejemo. Vi ste planirali kade za dostavne kombije. Trafika mora da ima mokri čvor. Verovatno u sledećoj etapi ima jonizator za vazduh. Možda ispadne i slika ministra. Njegovo veličanstvo mora da bude zastupljeno slikom; on budno, u vidu slike, prati kakav je promet. To što imate više od 126 glasova u ovom sazivu Narodne skupštine ne znači da svaka glupost može da predstavlja zakonsku normu. Ne znam kako vas nije sramota da ovakve propise predlažete. Ovo su propisi koji vređaju dostojanstvo građana prema kojima će da se primenjuju ovi propisi. Na početku ove rasprave vi ste rekli da seljak neće biti kažnjen. Pročitao sam vam odredbu gde ste vi predvideli kaznu za seljaka ukoliko nije u vašoj šemi, a vaša šema, pored ovoga što smo mi objavili u toj knjizi, u toj knjizi se nalazi Jovica Stanišić, pošto ne može da se zaobiđe nigde. Ta knjiga verovatno bi trebalo da se dopuni još jednim delom. Sestra Mila Đukanovića je advokat i ona na svakih šest meseci, sa po dva-tri miliona evra, trkne do Italije da plati onog državnog tužioca da makar za šest meseci ne pominje njenog brata. Zna se sve. Tu našu knjigu prepričava opozicija u Crnoj Gori. Nekada im je bilo teško da pomenu SRS, ali kada su krenuli ovi postupci, kada se otvorila priča o pet velikih švercerskih kanala, o prapreteči i učitelju Caneta Žapca, čuvenom Vanji Bokanu itd... Bilo je i svađe; tu je sad u Skupštini Srbije i Crne Gore, mislim da beše Grujić, taj koji je zastupao porodicu Bokan ovde. Izbacili ga, videli da je i on prevarant. On je kupio jedno preduzeće. Ovo je zakon koji je pre svega u funkciji ne državnog monopola, ne državne kontrole, nego u funkciji ostvarivanja nekih interesa nekih pojedinaca. Samo da vas podsetim, prošle godine kada se menjao Zakon o akcizama Dinkić je izašao za govornicu i kritikovao svoje prethodne koalicione partnere iz DS-a šta su oni uradili u Zakonu o akcizama i dali petogodišnju zaštitu onim licima, pojedincima koji su otkupili naše fabrike za proizvodnju cigareta. Tada je rekao, pa je upozoren ili mu je plaćeno i više ne pominje. Samo da vas podsetim, vas iz G17 plus, vi niste postojali u to vreme kao stranka, pa ne mogu to vama da spočitavam, ali da li se vi sećate nekoga Vuka ili Volfa Minića. On je bio angažovan da raspravi ko to švercuje cigarete i da pronađe Miloševićeve pare na Kipru. Beše uhapšen ovde. Vukašin - Volf Minić. Njemu je ostao i toj njegovoj agenciji dužan Mlađan Dinkić i Narodna banka Srbije koja je po nekom ugovoru njega angažovala. Ne valja da se brzo zaboravlja. Budite sigurni, mi vam nećemo dozvoliti da zaboravite, stalno ćemo da vas podsećamo. Kao što ćemo da podsećamo Radojka Obradovića za njegov čuveni Predlog zakona koji u obrazloženju ima 67 članova, a u tekstu zakona 65. Vidite, sada imate vrlo pristojan Poslovnik da i jedan čovek može da sedi u skupštinskoj sali sa predsednikom i da ćaska. Izdejstvovali ste to. Narod vrišti kada vidi polupraznu salu. Nemojte da se čudite što vas prozivaju svakog jutra od 06,00 do 09,00 ove ustaše na B92 u emisiji "Dizanje". Probudite se malo ranije pa čujte kako se podstiče građanstvo protiv vas, povodom vaših plata, dolaska, nedolaska itd. Slažemo se, borimo se protiv pušenja i štetnog dejstva cigareta. Pedeset posto od tih aktivnosti koje ste usmerili prema ovom zakonu usmerite prema narkomaniji, prema ovim bolesnim ljudima koje reklamirate, ali na vrlo specifičan način – borba protiv diskriminacije nekih, navodno, manjina. Nije to diskriminacija. Ovi homoseksualci su bolesni ljudi. Medicina rekla da su bolesni ljudi. Vi njih reklamirate. Zapamtite, uništavate državu, i ovim zakonom uništavate državu. Sve je sada jasno. 126 brzo ima da se rasprši. Videli ste i sami kako to izgleda kada predsednik ili predsednica Skupštine ode u poslednji red sale. Niko je ne primeti više. Moralnu i javnu osudu je dobila za ono što je radila. Naravno, Marković daleko bolje to radi nego, i greota je za upoređivanje. Vodite računa, narod nikome ne oprašta omalovažavanje. Mlađan Dinkić je svim propisima koje je predložio omalovažio građane Republike Srbije. Upozoravam vas, vi saučestvujete sa jednim čovekom, nemate veze sa njegovim ličnim interesima. On vas zloupotrebljava, ali vi pristajete na to. Kao što možete da primetite, puno puta se mi ne razlikujemo suštinski u nekim mišljenjima, ali imamo hrabrosti da to osudimo, žigošemo, kažemo sa ove govornice. Pozivam vas da u danu za glasanje budete malo hrabriji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Slobodan Živkucin podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 98. doda novi član 98a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 99. doda novi član 99a. Odbor za finansije prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Goran Dunjić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Dunjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 102. Predloga zakona o duvanu i predlažem da se reč "narednog" zameni rečju "osmog". Inače, usvajanjem ovog amandmana zakon se usklađuje sa članom 120. Ustava Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Završavamo današnji rad. Nastavak sednice je sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 88 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 84 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od trećine poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Radojko Obradović. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POLICIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić, Momir Marković, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Zoran Krasić, Petar Jojić, Nataša Jovanović, Milorad Mirčić, Božidar Koprivica, Milan Stevović, Jovan Daja, zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, zajedno Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin, zajedno Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Miroslav Živković i Marko Krstin i Rajko Baralić, kao i Zakonodavni odbor. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici: Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstinna članove: 171, 172, 173, 174, 175, 176, 177, 178, 179. i 180; Ljiljana Nestorović i Meho Omerović na članove: 6, 78, 80. i 183; Ljiljana Nestorović na član 5. i Meho Omerović na član 5. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost, Zakonodavnog odbora i Odbora za evropske integracije. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 40. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.