Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 119 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 153 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedniče Skupštine. Uvažene kolege, građani Srbije, postaviću nekoliko pitanja koja se tiču sada aktuelne situacije, vezano za bezbednost saobraćaja, za učešće u saobraćaju, normalno, za obavljanje svih onih radnji gde vozilo mora biti obezbeđeno i spremno da učestvuje u saobraćaju. Inače, unazad 10 dana promenjen je Pravilnik o vršenju tehničkog pregleda, Pravilnik kojim se definišu određene radnje u okviru rada tehničkog pregleda, gde zbog tog novog pravilnika, nespremnosti ljudi i vlasnika tih tehničkih pregleda, veliki broj vlasnika vozila kojima ističe registracija dolaze u situaciju da treba da urade tehnički pregled, a ne mogu da dođu na red, ne mogu da urade tehnički pregled baš zbog toga što u Srbiji imamo preko 2,5 miliona vozila, gde imamo preko 1.500 tih tehničkih pregleda, a sada je u funkciji možda 500 tih tehničkih pregleda koji rade i koji su aktivni. Ostali tehnički pregledi nisu usaglašeni, nisu obezbedili te mašine kojim se vrše ti tehnički pregledi, pa zbog toga dolazi u situaciju da veliki broj naših vozača, naših građana koji imaju vozila ne mogu da urade tehnički pregled, izlazi im registracija i normalno ti ljudi imaju problema. Konkretno, recimo, na teritoriji Nišavskog okruga imamo oko 50 tih tehničkih pregleda, a sada radi samo njih 10. Stvaraju se velike gužve, velika nervoza, a kada dođe čovek, kada se prijavi na tehnički pregled, zakaže mu se termin, dođe, sada se sve to snima, normalno, sve ovo je zbog toga da bi bilo sigurnije u saobraćaju, da ne bi bilo problema, ali sa druge strane vozilo koje uđe na tehnički pregled, ima tu 17 radnji, rade njihovi kontrolori, dođe do toga, prvi uđe na tehnički pregled, sve to snima kamera, nema vode za brisače tamo gde se sipa voda, taj kontrolor vrati tog vozača i on mora za 72 sata da ispravu tu grešku. To je jedan deo. Možda ima situacije gde je zadnji deo vrata izgreban, isto mora da se vrati to vozilo i taj vozač i vlasnik tog vozila ne može da uradi tehnički pregled dok se to ne uradi. Sve to verovatno ima nešto što je potrebno, ali mislim da je za sve nas bitno da su ispravne košnice, upravljači i sve ono što štiti sutra sigurnost tog vozila. Sve te male greške, da li zadnji brisač ne radi dobro ili je metlica na brisaču nešto lošija, sve to sada pravi problem tim našim vlasnicima vozila koji treba da urade tehnički pregled. Oni se vraćaju, a pravi se ponovo gužva. Za 72 sata taj vlasnik tehničkog pregleda trebalo bi ponovo da prijavi tog vozača, odnosno vlasnika tog vozila, da uradi tehnički pregled ukoliko bude mesta. Ukoliko nema mesta i prođe 72 sata, taj vlasnik vozila i taj vozač kome se radi tehnički pregled mora ponovo platiti tehnički pregled. Sada je i povećana cena tehničkih pregleda, od 4.500 sada ide i do 7.200 dinara, a to je dosta veliki udarac za naše vozače, za naše vlasnike vozila, jer smo svi svesni da situacija jeste još teža na jugoistoku Srbije, a suština svega, svih nas, jeste da se obezbedi što bolja bezbednost saobraćaja, ali da se to ne radi na takav način da bez nekih nebitnih stvari čovek se vraća, gubi se vreme. Inače, minimalni rad na tehničkom pregledu za jedno vozilo je 30 minuta. Sada kada se radi, kada se sve snima, te radnje traju mnogo duže i zbog toga su radili mali broj vozila. Sada trenutno veliki broj naših vlasnika vozila čeka da urade tehnički pregled zato što je kompletni tehnički pregled… Vlasnik i ti radnici su otišli na odmor zato što ima nekih nesuglasica, nekih nerazjašnjenih stvari, pa zbog toga su otišli na tehničke preglede na odmor i sada ti naši vlasnici vozila ne mogu da urade, ne mogu da stave vozilo u funkciju, a veliki broj njih od toga i živi, to su profesionalni vozači. Mislim da je potrebno da nadležno Ministarstvo saobraćaja, MUP, Agencija za bezbednost saobraćaja, da neke stvari, one koje se tiču pro forma, papirologije, nekih sitnih stvari kao što je grebanje vrata ili da mu metlica na zadnjem brisaču nije dobra, da se obezbedi tim ljudima da to mogu da poprave i da se ne vraćaju da se ponovo rade tehnički pregledi i da prave troškove. Jedno od bitnih stvari za nas koji se bavimo poljoprivredom jeste da veliki broj teritorija opština, kao što je opština Svrljig, opština Bela Palanka, opština Gadžin Han, opština Merošina, imaju problema da ne mogu da urade tehničke preglede na traktore zato što tehnički pregledi koji postoje na tim teritorijama nemaju mogućnost da urade tehnički pregled na traktorima. Svi smo svedoci da veliki broj naših ljudi, poljoprivrednika…
Milija, mora da se završi.
Evo, završavam, bilo bi dobro da se omogući tim ljudima da mogu da urade tehnički pregled na traktorima i da to njima ne pravi veliku štetu. Hvala još jednom.
Hvala. Reč ima Stefan Krkobabić.
Zahvaljujem, predsedniče. Uvaženi predsedniče Narodne skupštine, uvaženi potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za ministarku državne uprave i lokalne samouprave Mariju Obradović za Ministarstvo pravde i za Ministarstvo za brigu o selu i Vladu Republike Srbije. Građani Srbije nas pri svakom obilasku sela i varošica u slabo nastanjenim brdsko-planinskim područjima, kao i u onim naseljenim, koja se nalaze u rubnim, pograničnim krajevima naše zemlje zamole da pitamo Vladu Srbije, ministarku državne uprave i lokalne samouprave, kao i ostala resorna ministarstva, da li je izvodljivo da i oni formiraju svoje nove tzv. seoske opštine i na taj način dobiju mogućnost da u većoj meri odlučuju o potrebama i razvoju svoje lokalne zajednice i, evo, u njihovo ime mi prenosimo to pitanje? Mi iz poslaničke grupe PUPS „Tri P“ smo naglašavali da je neophodno što pre definisati novu politiku ravnomernog regionalnog razvoja koja bi smanjila nejednakost regiona, a istovremeno pospešila individualno razvijanje i prepoznatljive osobenosti. Prvi korak u tom velikom poslu jeste izrada mape reona Srbije, koji treba da predstavljaju zaokruženo jedinstvo prirodnih, demografskih, ekonomsko-privrednih, socioloških i kulturnih osobenosti sa upečatljivim gravitacionim centrom. Poslanička grupa PUPS „Tri P“ predlaže novu reonizaciju za početak istočne, južne i jugozapadne Srbije, uz istovremeno određivanje gravitacionih centara tih područja, koje bi postale nove opštine. Za ovaj predlog PUPS-a tj. osnivanje novih seoskih opština postoji zakonski osnov u aktuelnom pozitivnom zakonodavstvu i to pre svega u Zakonu o teritorijalnoj organizaciji i Zakonu o lokalnoj samoupravi, gde Zakon o teritorijalnoj organizaciji predviđa u članu 11. stav 3. da izuzetno kada postoje posebni ekonomski, geografski ili istorijski razlozi može se osnovati nova opština koja ima manje od 10.000 stanovnika. U Zakonu o lokalnoj samoupravi u članu 17. stav 2. stoji da teritorija za koju se osniva jedinca lokalne samouprave predstavlja prirodnu i geografsku celinu, ekonomski povezan prostor koji poseduje razvijenu i izgrađenu komunikaciju među naseljenim mestima sa sedištem kao gravitacionim centrom. U članu 18. stav 4. istog zakona stoji da baš kao i u zakonu o teritorijalnoj organizaciji izuzetno kada postoje posebni ekonomski, geografski ili istorijski razlozi može se osnovati nova opština koja ima manje od 10.000 stanovnika. Takođe, prema važećem Zakonu o teritorijalnoj organizaciji u Srbiji 30 lokalnih samouprava ima status grada, a kao što je poznato, grad na svojoj teritoriji može da formira posebne gradske opštine. Međutim, simptomatično je da sedišta tzv. gradskih opština po pravilu uspostavljaju u urbanim sredinama, a ne recimo u većim selima koja takođe pripadaju teritorijama tih gradova. Prilikom formiranja ovih tzv. seoskih opština u rubnim područjima Srbije posebnu pažnju bi trebalo posvetiti tome da im se upravo zbog tih njihovih specifičnosti daju posebna podsticajna prava u smislu smanjivanja poreza i doprinosa, kao i umanjivanju stope PDV-a, ali i da se predvidi mogućnost dodatka na plate za lekare, radnike, veterinare i druge javne radnike kako bi se dodatno motivisali za rad i život u tim, za državu Srbiju, važnim sredinama. Za primer teme o kojoj pričamo odabrao sam Opštinu Babušnica čiji je jedan od specifičnosti deo njene teritorije jer se nalazi na samoj granici sa zemljom Evropske unije i članicom NATO-a Bugarskom. Takođe, bitna specifičnost Opštine Babušnice je konstantan odliv stanovništva, u poslednjih 50 godina broj stanovnika je smanjen za više od 50%. Privreda je prilično nerazvijena, stopa nezaposlenosti je znatno veća od republičkog proseka. U smislu nekog postojećeg ili potencijalno gravitacionog centra ističe se selo Gorčinci, nekoliko kilometara južno od naselja Babušnice i kroz koje prolazi put Pirot-Babušnica-Vlasotince-Leskovac. Zbog blizine međunarodnog saobraćajnog Koridora 10 od Niša do Sofije i dalje ka Turskoj i zemljama Male Azije Opština Babušnica i sva njena sela imaju najveću mogućnost za razvoj ruralnog turizma. Formiranjem nove opštine sa centrom u selu Gorčince građani ovog kraja bi na neposredniji način odlučivali o pitanjima bitnim za razvoj i život stanovnika tog kraja. Slični primeri se mogu naći širom Srbije. Prema tome, pitanje za Vladu Republike Srbije, odnosno Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, Ministarstvo pravde i Ministarstvo za brigu o selo – da li je i na bazi postojećih zakonskih rešenja i bez izmena Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije moguće ući u proces osnivanja novih opština i da li o ovoj temi od strateškog značaja za našu zemlju je raspravljano na sednicama Vlade Republike Srbije? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dok Srbe osuđuju za genocid u Srebrenici, koga po svim međunarodno-pravnim kriterijumima nije bilo, dotle se o svim srpskim žrtvama u BiH nažalost još uvek ćuti. Ne sporimo da je u toku krvavog rata kojim se raspadala SFRJ bilo ratnih zločina i mi ih naravno osuđujemo, ma ko da ih je počinio, ali ima li bilo kakvog smisla prećutati preko 3.500 srpskih žrtava počinjenih upravo u selima oko Srebrenice i Bratunca gde su brutalno ubijana i deca i žene? Upravo je u ovom pohodu na srpska sela Zalazije, Biljača, Sase i Zagone, 12. jula 1992. godine pobijeno srpsko stanovništvo i spaljene sprske kuće. Za ovaj međusobni sukob i stradanja naroda Srbi su osuđivani na doživotne kazne zatvora, čak i za komandnu odgovornost, dok je za 3.500 srpskih žrtvama presuđena jedna jedina sramotna presuda. Niko za ovaj zločin nije odgovarao i ovde međunarodna zajednica, pa i zemlje regiona već dve decenije apsolutno ćute. Uprkos svim srpskim žrtvama, uprkos svemu što se devedesetih godina dešavalo, Srbija se izvinila za zločine i bila je prva zemlja u regionu koja je to učinila usvojivši Rezoluciju o osudi zločina u Srebrenici. To je bila naša međunarodna i moralna obaveza. Politika Srbije je jasna. Mi smo za politiku pomirenja, za mir i stabilnost u regionu, što smo mnogo puta pokazali, posebno našom solidarnošću prema svim zemljama u regionu u period kovida. Upravo da bi pokazali nacionalnu odgovornost tadašnji premijer Srbije, Aleksandar Vučić, otišao je u Potočare da izrazi saučešće porodicama žrtvama, a kako je dočekan? Linčom, kamenovanjem i pokušajem ubistva. Dakle, na najbrutalniji mogući način. Ni za ovaj sraman čin prema zvaničniku Srbije niko nije odgovarao. Ministar unutrašnjih poslova Republike Srpske zvanično je saopštio da postoje brojni neoborivi dokazi, fotografije i imena organizatora napada na Aleksandra Vučića i sami smo svedoci da se u tadašnjem TV prenosu nedvosmisleno videlo da je u pitanju dobro organizovan i planirani napad, a ne pojedinačni, kako je rečeno, pojedinačni eksces. Ovo je bio pokušaj ubistva državnika. Institucije BiH su imale do danas punih šest godina da istraže ovaj slučaj i procesuiraju počinioce, ali očigledno da oni to ne žele. Zato bih postavio pitanje i Vladi i MUP-u – da li nadležni organi Republike Srbije mogu preduzeti bilo šta kako bi se otkrili i osudili počinioci pokušaja atentata na Aleksandra Vučića u Potočarima? Da li MUP može od institucija Republike Srpske da zatraži sve prikupljene dokaze kako bi se od BiH zatražilo preduzimanje adekvatnih mera prema počiniocima ovog sramnog čina? To smo obavezni da uradimo, kao što smo obavezni da tražimo osudu svih zločina počinjenih nad Srbima, jer pojava umanjivanja i omalovažavanja srpskih žrtvama je postala praksa gotovo u svim zemljama regiona, nažalost, ponavljam, a o tome više od dve decenije ćuti i celokupna međunarodna zajednica. Ovde su u pitanju dvostruki standardi, a ne međunarodno pravo. Ne mogu se pravda i pravo primenjivati selektivno. O tome smo više puta govorili i to samo prema nama Srbima. Šta je sa srpskim žrtvama u Hrvatskoj, BiH, na KiM i imamo li mi pravo na istinu i na pravdu? Zahvaljujem predsedniče.
Hvala. Reč ima Nebojša Bakarec.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovane dame i gospodo poslanice i poslanici, poštovani građani, tražim obaveštenje od Kancelarije za KiM, Zaštitnika građana, od Poverenice za zaštitu ravnopravnosti o pogaženim pravima srpske junakinje Dragice Gašić iz Đakovice. Prete, prava joj gaze lažna država Kosovo, opština Đakovica i mnogobrojni ekstremisti koji je svakodnevno napadaju. Gospođa Gašić je postala simbol stradanja srpskog naroda na KiM, novi simbol borbe za ljudska prava i borbe protiv albanskog rasizma i nehumanosti. Gospođa Gašić je najhrabrija žena na svetu. Treba da osete stid svi oni koji kliču frazu „dogodine u Prizrenu“, a Dragica Gašić im je pokazala svoju hrabrost svojom parolom koju je sprovela u delo ove godine u Đakovici. Albanske vlasti Kurtija, Osmanijeve, pokazuju do sada neviđen primitivizam i rasizam. Uplašila ih je jedna žena koja se drznula da se vrati u Đakovicu, jedna žena sama. Fizički napadaju Dragicu Gaši, izbacuju iz stana, maltretiraju, još sada žele da je umore glađu. Zabranjeno joj je da uđu u prodavnicu i neće da joj prodaju ni hleb. Jedina je Srpkinja u Đakovici. Rodila se u Đakovici, udala, izrodila decu, radila je u MUP kao čistačica. Izbegla je iz Đakovice 1999. godine da ne bi bila ubijena sa celom svojom porodicom. Posle 22 godine 9. juna ove godine se vratila u svoj dom, u svoj stan, u svoj grad. Već mesec dana ona trpi neviđeno maltretiranje od strane Albanaca i od strane opštine Đakovica. Gospođa Gašić je, da se razumemo, dobila svu potrebnu pomoć i podršku od predsednika Vučića, od Kancelarije za KiM, od ministra Gorana Rakića. Kancelarija za Kim je kupila blindirana vrata, video nadzor, rešetke na stanu, pokućstvo, internet i obezbedila je dostavu hrane. Nažalost Albanci su odmah uništili i napali hrabrog čoveka koji je dostavljao hranu. Kosovsko ministarstvo za zajednicu i povratak Gorana Rakića uručilo je Dragici pomoć u vidu nameštaja, bele tehnike i hrane, a humanitarna organizacija „Srpska solidarnost“ je Dragici Gašić kupila bojler i televizor. Nažalost blindirana vrata i rešetke je zaplenila opština Đakovica i policija. Neviđeno. Kako nema dostave hrane, Dragica Gašić je u petak, sada ovaj petak, pre pet dana, otišla u prodavnicu da kupi hleb, jer su sve prodavnice albanske i nijedna prodavnica nije htela da je pusti da kupi bilo šta, nisu hteli da joj prodaju hleb. More je glađu. Dragica ima dijabetes, operisala je kičmu i teže hoda, pa ipak ona svaki dan odlazi u crkvu „Uspenja presvete Bogorodice“ da tamo nađe mir. Srbi na Kosovu 2021. godine imaju manja prava nego Afroamerikanci u Alabami 1955. Tada je u gradu Mongomeri u Alabami čuvena Roza Parks uhapšena zbog toga što je u autobusu sela na mesto predviđeno za belce. Međutim Roza Parks i drugi Afroamerikanci tada 1955. godine su mogli neometano da kupe hleb i hranu, a slušaj Roze Parks je pokrenuo celu borbu za ljudska prava u SAD je pokret Martina Lutera Kinga, pokret protiv rasizma i segregacije. Aleksandar Vučić je za Srbe na KiM Matin Luter King, predsednik Vučić je za Srbe na KiM učinio više nego bilo ko u poslednjih 100 godina, a na KiM ne postoji albanski pokret protiv rasizma i segregacije, već postoji albanska vlast koja podržava rasizam i segregaciju. Gde su danas albanski poslanici ovde da kažu koju reč u zaštitu Dragice Gašić? Nema ih. Oni jednom mesečno dođu u Skupštinu da ispljuju Vladu, kada se postavljaju pitanja, da uzmu pare i sledećih mesec dana ih nema i tako svakog meseca. Unmik i OEBS nažalost pružaju samo mlaku verbalnu podršku Dragici Gašić. Ne čine ništa da je zaštite. Ćute Nataša Kandić, Sonja Biserko, Latinka Perović i Marinika Tepić ću u svom Porše „Kajenu“ od 155.000 evra. Da je ugrožena neka Albanka ili Bošnjakinja sve četiri bi vrištale do neba. Autošovinistkinje ne mare za usamljenu Srpkinju Dragicu Gašić, anđela iz Đakovice. Ali, Dragica nije sama. Uz nju su i Aleksandar i Petar i Marko i Goran i Dalibor i Milan i Igor i Ana i cela Vlada i ceo parlament, svi mi. Uz Dragicu je cela Srbija. Šta kaže Dragica Gašić? Citiram „Namerili su se da me oteraju iz grada, iz stana koji sam dobila 1993. godine kao radnik MUP Srbije u kome sam živela sa dvoje dece, jer mi je muž umro. Ima sve potrebne papire, ne samo od pre rata, nego i od kosovske agencije. Nije mi svejedno, ali Đakovica je moj dom. Pisali su peticiju da me isele i oteraju. Neka protestuju. U svom su gradu kao i ja, pa neka rade kako misle da treba. Ja, znam da nikada nikome ništa nisam učinila nažao. Dvoje dece sam rodila tu. Šta rade Albanci u Đakovici i vlast i civilno društvo? Opština Đakovica je pokrenula tužbu kojom traži poništavanje legalnog ugovora Dragice Gašić, a 11 humanitarnih, pazite, albanskih nevladinih organizacija iz Đakovice traži od lokalnih vlasti da isele Dragicu Gašić iz Đakovice. Kakva humanost. Nusrete Kumnova, predsednica Udruženja „Pozivi majki“ u izjavi za radio Slobodna Evropa kaže – ona ne može živeti ovde, svi Srbi su počinili zločine, a ona da dođe da živi ovde, ne. I ne samo to, već ne dozvoljavamo povratak nijednog Srbina. Kraj citata. Kakva čovekoljubivost. Stopa povratka Srba na KiM zadnje 22 godine je manja od 2%. da ponovim, Srbi na KiM u Albanskim sredinama, 2021. godine imaju manje prava nego afroamerikanci u SAD u Alabami 1955. godine, ali su afroamerikanci i tada bar mogli da kupe hleb. Albanski rasizam, segregacija i mržnja prema Srbima su mnogo veći od rasizma, segregacije i mržnje belih suprematista na jugu SAD tada 1955. godine. Albanski rasisti ne dozvoljavaju Dragici Gašić da kupe hleb. Žele da je umore glađu. Albanci su sa Turcima počinili genocid nad Srbima, da podsetim, u 18. i 19. veku i svi istoriografi poput ovoga i ovog kapitalnog dela svedoče o tome, Dimitrije Bogdanović „Knjiga o Kosovu“. U oba svetska rata Albanci su se borili na strani zla i ubijali su Srbe. Da, srpske snage su 1999. godine počinile zločine nad Albancima, ali i obrnuto. Međutim, Albanci su 1998. i 1999. godine ubijali Srbe tako što su pronašli nove metode nečovečnosti, trgovinu organima otetih i ubijenih Srba. Na taj način, Albanci na KiM, ali i u Albaniji su ubili oko 1000 Srba i o tome svedoči bivša tužiteljka Karla Del Ponte i Dik Marti i Parlamentarna skupština Saveta Evrope. Albanci su ubijali našu decu 2003. godine u Goraždevcu, počinili su strašan pogrom 17. marta 2004. godine i ubili mnogo Srba. Za sve ove zločine koje sam nabrojao nikada nije kažnjen nijedan Albanac, niko. Završavam, kada bi mogle, albanske vlasti bi pobile svih 95.000 Srba koji žive na KiM, ali ne smeju. Zašto ne smeju? Ne smeju zbog toga što je Vučić učinio Srbiju jakom i uzdigao je. Jedino što smeju Albanci je da more glađu srpsku junakinju Dragicu, jedinu Srpkinju u Đakovici. Plači voljena zemljo, plači slobodo, živela Srbija, hvala.
Hvala. Pošto se više niko do predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda sednice, utvrđenog u zahtevu 233 narodna poslanika. Dostavljen vam je zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu, održane 23, 24, 29 i 30 juna. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: od ukupno 167, za je glasalo 154, nije glasalo 13 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 233 narodna poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja sa određenim dnevnim redim, sadržanim u tom zahtevu. Za sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu, Projekat daljinskog grejanja u Kragujevcu, između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o potvrđivanju Odluke Mešovitog komiteta između država EFTA i Republike Srbije Broj 1 iz 2021. godine o izmeni i dopuni Protokola B uz Sporazum o slobodnoj trgovini između država EFTA i Republike Srbije u vezi sa definicijom pojma "proizvodi sa poreklom" i metodama administrativne saradnje, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o potvrđivanju Izmene Sporazuma o poljoprivrednim proizvodima između Republike Srbije i Islanda, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Izmene Sporazuma o poljoprivrednim proizvodima između Republike Srbije i Švajcarske Konfederacije, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o potvrđivanju izmena i dopuna 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34 i 35 Carinske konvencije o međunarodnom prevozu robe na osnovu isprave za MDP (Karneta TIR) (Konvencija TIR, 1975.), koji je podnela Vlada i 8. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu čl. 92. stav 2, 157. stav 1. i 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, predložio je da se obavi: 1. zajednički načelni pretres o prve dve tačke dnevnog reda, i 2. zajednički jedinstveni pretres od 3. do 7. tačke dnevnog reda. Da li gospodin Martinović želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 173, za - 164, nije glasalo - devet. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Branislav Nedimović, potpredsednik Vlade i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Irena Vujović, ministar zaštite životne sredine, Aleksandar Dujanović i Jelena Tanasković, državni sekretari u Ministarstvu zaštite životne sredine, Nataša Milić, vršilac dužnosti direktora Republičke direkcije za vode u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Sara Pavkov, posebna savetnica u Kabinetu ministra zaštite životne sredine, Aleksandra Došlić, Jelena Dučić i Mirjana Vasiljević, načelnici Odeljenja u Ministarstvu zaštite životne sredine, Slavica Stojanović, rukovodilac grupe u Ministarstvu zaštite životne sredine, Lidija Stevanović i Snežana Prokić, šefovi odseka u Ministarstvu zaštite životne sredine, Milan Njegovan, iz Republičke direkcije za vode u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Aleksej Stepanov, savetnik u Ministarstvu zaštite životne sredine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Da li predstavnik predlagača želi reč? Reč ima ministarka.
Hvala, predsedavajući. Kao što smo čuli, na dnevnom redu su danas izmene i dopune dva zakona, koja ću vam ja predstaviti. Pre svega, uvaženi narodni poslanici i poslanice, poštovani građani i građanke Republike Srbije, govorim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Potrebe ljudi da se zaštiti priroda sežu u daleku prošlost. I tada je, kao i danas, osnovni cilj bio da se određena područja i prirodni resursi zaštite od negativnog uticaja i neracionalnog korišćenja. Prve ideje o potrebi zaštite prirode u Srbiji datiraju još iz 14. veka, kada je 1349. godine, članom 123. Dušanovog zakonika rudarima sasima bila zabranjena seča šuma, odnosno utvrđena obaveza sadnje na mestima gde je šuma posečena. Republika Srbija kroz zaštitu prirode štiti svoje resurse i može da se ponosi ključnom karikom zaštite prirode, a to su zaštićena područja. Ona su najočuvanija i najistaknutiji predstavnici biološke raznovrsnosti i divljine, geografskih i geoloških znamenitosti i lepote prirode čitave zemlje. Ona predstavljaju najvažniji alat kojim se vrši direktna zaštita prirode. Postavlja se često pitanje da li se zaštićena područja koriste na najbolji mogući način? Uvek može bolje. Ona su, pre svega, i zaštićena radi očuvanja prirodnih aktivnosti koje već postoje na tim područjima i koja bi se mogla razvijati i usmeriti ka očuvanju osnovnih vrednosti, što i predstavlja sistem održivog razvoja, odnosno usklađenost ekonomskog i društvenog razvoja, sa jedne strane, i zaštite prirode, sa druge strane. Zaštita prirode se može ostvariti učešćem lokalnog stanovništva, ali na održiv način - ostvarivanjem ekonomskih planova i obezbeđivanjem kvaliteta života, u skladu sa zahtevima očuvanja prirode. Zaštićena područja predstavljaju kapital i kada govorimo o prirodnim vrednostima, govorimo u stvari o prirodnom kapitalu, a nikako o eksploataciji resursa. Priroda nam obezbeđuje, ne samo materijalna bogatstva, već i duhovno zdravlje, temelj zdrave životne sredine i održivog razvoja i zato zaštita prirode treba da bude briga svih nas. Tim pre što se danas čitava planeta suočava sa velikim izazovima, obezbeđivanja zdravstveno i bezbedne hrane, čiste vode i očuvanja prirodnih ekosistema. Na osnovu propisa koji su uređivali oblast zaštite prirode u Republici Srbiji u periodu od Drugog svetskog rata do danas, proglašeno je preko 470 ovakvih područja čija je ukupna površina trenutno iznosi 678 hiljada 644 hektara, što predstavlja 7,67 teritorije Republike Srbije. Zaštita prirode u Republici Srbiji uređena je Zakonom o zaštiti prirode, kojim se uređuje zaštita i očuvanje prirode i prirodnih vrednosti, biološke, geološke i predeo neraznovrsnosti kao dela životne sredina na način i pod uslovima utvrđenim zakonom. Priroda i prirodne vrednosti uživaju posebnu zaštitu kao dobra od opšteg interesa za Republiku Srbiju. Podsetiću vas da su osnovnim Zakonom o zaštiti prirode uređeni ciljevi i načela zaštite prirode i prirodnih vrednosti, zatim zaštićena prirodna dobra, postupak proglašavanja zaštićenih područja, planiranje i upravljanje zaštićenim područjima. Takođe, uređena je zaštita i očuvanje divljih vrsta, zaštita pokretnih prirodnih dokumenata, organizacija zaštite prirode, znak zaštite prirode, finansiranje zaštite prirode, čuvanje i zaštićenih područja, dokumenti zaštite prirode, pristup informacijama i učešće javnosti, nadzor i nadležnost za rešavanje o žalbi, kaznene odredbe, prelazne i završne odredbe. Međutim, prilikom primene Zakona o zaštiti prirode ukazala se potreba za izmenama i dopunama pojedinih odredaba tog zakona. Sada ću vam predstaviti ključne izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode definiše se načelo predostrožnosti u slučajevima kada postoji pretnja nastanka štete za zaštićeno područje ili područja ekološke mreže i kada imamo nedovoljno naučnih podataka. U tim slučajevima nedostatak naučnih podataka neće biti uzet kao razlog za ne donošenje odluke, odlaganje ili ne preduzimanje mera za sprečavanje, ugrožavanje i degradacije prirode. Važeći zakon o Zaštiti životne sredine u članu 9. definiše načelo predostrožnosti na način koji nije adekvatan za potrebe zaštite prirode, jer ne prepoznaje bitan uslov primene principa predostrožnosti u uslovima naučne neizvesnosti u pogledu rizika. S tim u vezi, predloženom odredbom se popunjava uočena pravna praznina i uvodi ovo pravno načelo zaštite životne sredine prilagođeno posebnim ciljevima zaštite prirode i zahtevima direktiva EU. Uvezuje se postupak ocene prihvatljivosti sa davanjem saglasnosti ministarstva, odnosno precizira se da planovi i programi koji su u pripremi, a koji mogu imati značajan uticaj na ciljeve očuvanja i celovitost i ekološki značajnog područja, mogu biti doneti samo nakon sprovedenog postupka neprihvatljivosti. Značajna izmena se odnosi na to da akt o uslovima zaštite prirode za nacionalne parkove i zaštićena područja prve i druge kategorije, koja proglašava Vlada, donosi ministarstvo nadležno za zaštitu životne sredine, a za zaštićena područja koja proglašava nadležni organ autonomne pokrajine, donosi nadležni organ autonomne pokrajine. Ovom izmenom obezbeđuje se da prilikom donošenja i određivanja uslova pod kojima se mogu, odnosno ne mogu obavljati određene aktivnosti u zaštićenim područjima aktivnije i pravovremeno upoznaju i uključe u postupak ovi organi, a sve u cilju sprečavanja neželjenih posledica po prirodu. Istim članom se preciznije definiše i sadržaj akta o uslovima zaštite prirode, uvodi se termin stručne osnove i definiše sadržaj i organ koji je donosi. Takođe, propisivanjem obaveze dostavljanja akta o uslovima zaštitite prirode upravljaču iz zaštićenog područja obezbeđuje se adekvatno učešće upravljača zaštićenog područja. Time se otklanjaju nedostaci u dosadašnjoj praksi kada često navedena lica, odnosno organi nisu imali saznanja o izdatim uslovima zaštite prirode do momenta kada su počeli određeni radovi i aktivnosti, čime se omogućava njihova blagovremena reakcija. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode menjaju se i dopunjuju članovi kojima se detaljnije i preciznije vrši prenos obaveza iz Direktive o staništima i Direktive o pticama radi sveobuhvatnijeg regulisanja instrumenata za zaštitu i upravljanje ekološkom mrežom „Natura 2000“ na teritoriji Republike Srbije. U tom smislu, odredbe koje se odnose na postupak ocene prihvatljivosti za ekološku mrežu, kao i odredbe o ekološkoj mreži su detaljnije razrađene i potpunije definisane, čime se jedan od najvažnijih procesa u zaštiti prirode, a to je proces uspostavljanja ekološke mreže Republike Srbije, odnosno ekološke mreže EU „Natura 2000“, definiše u skladu sa zahtevima Direktive o očuvanju prirodnih staništa i divljih životinjskih i biljnih vrsta i Direktive o očuvanju divljih ptica. Na taj način unapređuje se zakonodavni osnov za dugoročno očuvanje vrsta i staništa od značaja za EU u Republici Srbiji, radi očuvanja biološke i predeone raznovrsnosti. Takođe, jedan od ključnih razloga za predlože izmene odnosi se na zabranu izgradnje hidroelektrana u zaštićenim područjima, čime se obezbeđuje dugoročno očuvanje prirodnih vrednosti zbog kojih je određeno zaštićeno područje i proglašeno. Izmenama Zakona o zaštiti prirode postiže se i usklađivanje sa drugim sistemskim zakonima, i to Zakonom o planskom sistemu Republike Srbije, Zakonom o inspekcijskom nadzoru i usaglašavanje sa nedavno usvojenim zakonima o korišćenju obnovljivih izvora energije. Time se obezbeđuje bolje funkcionisanje sistema, imajući u vidu da je zaštita prirode briga i odgovornost svih nas, kao i problem koji mora da se rešava međusektorski, odnosno prepoznavanjem značaja zaštite prirode kroz ostale sistemske zakona, kao što je to uređeno kroz set energetskih zakona koji su nedavno i usvojeni u ovoj Skupštini. Predložene izmene propisuju da područjem ekološke mreže, koje je istovremeno i zaštićeno područje ili se nalazi u okviru granica zaštićenog područja ili se sa njim graniči, upravlja upravljač tog područja. Za upravljanje ekološki značajnim područjem i ekološkim koridorom koji nije stavljen pod zaštitu kao zaštićeno Vlada na predlog nadležnog organa može odrediti ili osnovati pravno lice. Precizira se i postupak pokretanja zaštite u smislu da se do donošenja novog akta o proglašenju primenjuju režimi i mere propisane u studiji zaštite i da se na veb prezentaciji Ministarstva objavljuje izvod iz studije zaštite, na osnovu kog će zainteresovana javnost moći da identifikuje u prostoru definisane granice i režime zaštite. Uvodi se obaveza Ministarstvu da u toku javnog uvida u Predlog akta o proglašenju na svojoj veb prezentaciji objavi i stručnu osnovu koju izrađuju zavodi. U cilju transparentnijeg učešća javnosti prilikom donošenja plana upravljanja zaštićenim područjem, uvodi se i obaveza upravljaču da u toku trajanja javnog uvida organizuje i javnu raspravu. Kao što je i Zakonom o nacionalnim parkovima predviđena obaveza da javna preduzeća koja upravljaju nacionalnim parkovima formiraju savet korisnika, predloženim izmenama uvodi se mogućnost i za upravljače ostalih zaštićenih područja da formiraju savet korisnika. Time se obezbeđuju interesi lokalnog stanovništva, ali i svih korisnika zaštićenog područja. Predložene izmene preciziraju i obezbeđuju podsticajna sredstva u budžetu Republike Srbije za očuvanje i zaštitu biološke, predeone i geološke raznovrsnosti za jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se uspostavlja područje koje je proglašeno aktom Vlade, a u cilju razvoja onih delatnosti koje pogoduju očuvanju zaštićenog područja. Želim da iskoristim priliku da nas sve podsetim o odnosu čoveka i prirode i potrebi njenog očuvanja. Neophodno je da imamo na umu i raznovrsnost i bogatstvo prirode. To predstavlja i deo našeg nasleđe. Isto kao što ulažemo napore da zaštitimo i kulturno nasleđe koje predstavlja naš ponos i identitet, tako je važno da svim kapacitetima se zalažemo za zaštitu prirode, kako naši potomci ne bi zaboravili beloglavo supa, droplju i lastin repak ili druge ugrožene vrste. Čvrsto verujem da imamo obavezu da našim potomcima omogućimo zadovoljstvo susreta sa mladicima iz Drine, Pančićevom omorikom sa Tare, veličanstvenim vodopadima na Staroj planini, predelima Fruške gore, dunolistom sa Kopaonika. Usvajanjem ovog Predloga zakona smo korak bliže ka ispunjenju obaveza prema zaštiti prirode i omogućavanju budućim naraštajima da na održiv način uživaju u blagodetima prirode Republike Srbije. Dozvolite mi na kraju da zaključim izlaganje na temu Predloga zakona o izmena i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Donošenjem ovog zakona se ostvaruje niz pozitivnih efekata. Pre svega, uvođenjem načela predostrožnosti omogućava se da se u slučajevima kada postoji neposredna opasnost za prirodu adekvatno i blagovremeno reaguje odmah, iako u tom trenutku ne posedujemo dovoljno naučnih podataka. Preuzimanjem obaveza izdavanja akta o uslovima zaštite prirode Ministarstvo nadležno za poslove životne sredine, kao i nadležni pokrajinski organ, ima mogućnost boljeg uvida i blagovremenog reagovanja za sve radove i aktivnosti o zaštićenim područjima prve i druge kategorije. Izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode omogućiće se i povećanje površine pod zaštićenim područjima i ispunjenje ciljeva definisanih prostornim planom Republike Srbije. Formiranjem Saveta korisnika zaštićenog područja postiže se obezbeđivanje interesa lokalnog stanovništva, kao i svih ostalih korisnika zaštićenog područja, uključujući organizacije civilnog društva. Omogućuje se razvoj lokalnih samouprava na čijoj teritoriji se i nalazi ovakvo područje obezbeđivanjem podsticajnih sredstava u budžetu Republike Srbije. Poštovani narodni poslanici i poslanice, ovim bih zaključila svoje izlaganje u vezi Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Stojim vam na raspolaganju za sva pitanja i nadam se da ćete u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona.
Hvala, ministarka. Prelazimo sada na izvestioce nadležnih odbora. Iz Odbor za zaštitu životne sredine, reč ima dr Ljubinko Rakonjac.
Hvala, predsedniče Skupštine, gospodine Dačiću. Poštovana ministarko, gospođo Vujović sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za zaštitu životne sredine, na sednici održanoj juče, 12. jula, razmotrio je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, koji je podnela Vlada, u načelu. Imali smo priliku zaista da se detaljno upoznamo sa izmenama i dopunama ovog zakona, gde su nam vaši saradnici detaljno razjasnili izmene i dopune i dali odgovore na sva pitanja i sugestije koje smo imali. Razlozi za predložene izmene Zakona o zaštiti prirode su potreba da se otklone određeni problemi i nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj praksi primene zakona, što je dovelo do potrebe za preciziranje već transportovanih obaveza iz dve važne direktive EU, i to: Direktiva o zaštiti prirodnih staništa i divljih ptica životinjskih vrsta, Direktiva o očuvanju divljih ptica, obaveza usklađivanja sa odredbama Zakona o planskom sistemu Republike Srbije i potreba usklađivanja sa Zakonom o inspekcijskom nadzoru. Jedan od razloga za predlaganje izmena odnosi se na izgradnju malih hidroelektrana u zaštićenim područjima. Upravljanje vodama zasniva se, između ostalog, na načelu održivog razvoja. Upravljanje vodama mora se odvijati tako da se potrebe sadašnjih generacija zadovoljavaju na način kojim se ne ugrožava mogućnost budućih generacija da zadovolje svoje potrebe, odnosno mora se obezbediti korišćenje voda zasnovano na dugoročnoj zaštiti raspoloživih vodnih resursa po količini i kvalitetu. S obzirom na to da je nedavno donetim zakonom o obnovljivim izvorima energije zabranjena izgradnja malih hidroelektrana u zaštićenim područjima kao jednog od vidova obnovljivih izvora energije, ovim izmenama se postiže usaglašavanje zakonskih propisa Republike Srbije. Zaštita prirode može da se ostvari samo uz međuresorsku multi i interdisciplinarnu saradnju u ovoj oblasti. Ukoliko se ne obezbedi ugradnja kriterijuma zaštite biodiverziteta u sektorske politike razvoja, kao što su energetika, poljoprivreda, šumarstvo i vodoprivreda, nećemo moći efikasno da ostvarimo zaštitu životne sredine. Cilj koji treba da se postigne je izgradnja delotvornog sistema upravljanja zaštićenim područjima koji će obezbediti da ono što je zaštićeno bude i sačuvano, unapređeno na pravi i održiv način, u javnom interesu, ali i za dobrobit ljudi koji žive u zaštićenim područjima i nosilaca privrednog razvoja. Pošto smo zaista podrobno razmotrili juče sve ove razloge za donošenje izmena i dopuna ovog važnog zakona, gde su vaši saradnici detaljno objasnili sve tačke ovog zakona, jednostavno član po član, Odbor je odlučio da predloži Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, u načelu. Hvala.
Hvala. Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo razmatrao je zakon i prihvatio ga. Voda je najvažniji izvor života. Voda bez čoveka može, ali čovek bez vode ne može. Kad presuše bunari, kad presuše izvori, kad presuše reke, kad presuše jezera, tek ćemo onda ceniti vrednost vode. Recimo, najkvalitetnija voda sa Durmitora, Diva, po meni, Durmitor planina, 1400, 1500 metara nadmorske visine. Pravo bogatstvo srpskog naroda nalazi se na Durmitoru. Voda je najveće bogatstvo. Danas je 13. juli, danas je dan srpskog ustanka u Crnoj Gori, kao što je srpski ustanak bio i u Banatu. Zvao se Vršačka buna. Znači, Banat je geografska odrednica, Crna Gora, u čiju državnost niko ne dira, je u tom trenutku bila samo okupirana geografska odrednica. Taj srpski ustanak je podigao Bajo Stanišić, đeneralštabni oficir, mislim da je bio pukovnik. Taj ustanak je podigao i Pavle Đurišić. Taj ustanak sa najvećim činom je podigao Blažo Đukanović. Blažo Đukanović, deda-stric današnjeg Đukanovića. On je znao šta za Srbe, šta za građane Crne Gore, šta za građane tadašnje Jugoslavije znači voda, koliko je treba braniti. Tom prilikom, to je bio najveći ustanak u porobljenoj Evropi, to je bio ustanak protiv okupatora, gde nisu ubijena dva srpska žandarma, već je ubijeno 700 i nešto okupatorskih italijanskih vojnika, a preko 1.000 zarobljeno, zarobljene ogromne količine oružja i municije. Taj ustanak je ugušen uglavnom zahvaljujući srpskoj neslozi, gde su se ideološki sukobili i gde je ideologija, eto, bila preča i od vode. Moj savet svima nama je sledeći – da nikada dok se drugi tuku protiv nas, da se nikada više mi ne tučemo protiv sebe i između sebe. Od naših zađevica, od naših svađa, kojima nismo čuvali vode, reke, planine, našu zemlju su koristi uvek imali naši protivnici. Zato i sada kada govorim o vodama, morao sam to da vežem za ustanak i 13. jul. Ne znam da li će jednog dana Milo Krivokapić, one litije koje su bile izuzetne, impresivne, prisvojiti ideološki kao neku vrstu Milove pobede i Milove šetnje itd, kao što su neki naši ustanci ideološki prisvajani s jedne na drugu stranu. Danas je u Crnoj Gori, koja se razdružila od Srbije svojom voljom, danas se tamo od Srba traži da se razdruže, ne samo teritorijalno, već i nacionalno i duhovno, da se razdruže od Srpske pravoslavne crkve, da se razdruže od Njegoša. Danas tamo dominiraju oni drugi, koji su, recimo, pištoljem i kožnim mantilom priključivali Boku Kotorsku, koja se ranije izjasnila da se priključuje Kraljevini Srbiji, oni su ih pištoljem 1944. godine priključili Crnoj Gori. Danas se priča da smo im mi okupirali okupiranu Crnu Goru 1918. godine, okupirali vodu, obalu, okupirali valjda od Sutomora do Herceg Novog. Bez te srpske vojske, a u nju računam i Srbe iz Crne Gore, današnja obala Crne Gore ne bi bila od Ulcinja do Herceg Novog, već bi bila tamo gde je bila 1914. i 1918. godine, od Ulcinja do Sutomora. Zato treba ceniti vode i ceniti borce za slobodu koji brane vode, planine i zemlju. Ljudi su smrtni, ljudi umiru, ali slava boraca za slobodu nikada ne umire. Hvala.
Hvala. Odbor za evropske integracije, Elvira Kovač.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, predsedništvo, gospođo ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, važan deo evropske politike je i zaštita prirode i borba protiv klimatskih promena na globalnom nivou. Kada pričamo o propisima Evropske unije iz ove oblasti, dakle, iz oblasti kako zaštite prirode, tako i zaštite životne sredine, ovi propisi Evropske unije su izuzetno obimni, dakle, ima ih jako puno i oni kada bi ih sve sabrali i pogledali čine skoro jednu trećinu svih propisa Evropske unije, znači, jednu trećinu od ukupnih propisa Evropske unije. Ali moramo biti svesni toga da prenošenje propisa Evropske unije u pravni sistem naše zemlje Republike Srbije je samo nulti iliti prvi korak u procesu prilagođavanja evropskim standardima. Ono što je možda još važnije ili minimum toliko važno i što treba da se podrazumeva je sprovođenje ovih propisa i njihova adekvatna primena, kako na nacionalnom, regionalnom, pa tako i naravno na lokalnom nivou. Jedan od najvažnijih zadataka u procesu zaštite prirode, kao što smo čuli i od uvažene ministarke, je proces uspostavljanja ekološke mreže, kako ekološke mreže Republike Srbije, tako i ekološke mreže Evropske unije „Natura 2000“, što nam zapravo izmene i dopune dozvoljavaju, tačnije preciziraju. Pojedinim odredbama Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine koji se nalazi pred nama, ukoliko sam dobro razumela juče na sednici Odbora za evropske integracije, poslednje izmene smo imali 2018. godine, a zakon je donet 2009. godine. Ovim izmenama sada je izvršeno usklađivanje sa propisima Evropske unije, pošto je bilo jednostavno neophodno precizirati i otkloniti nedostatke koji su uočeni u dosadašnjoj primeni u praksi i koji se, kao što smo to čuli, odnose na postupak ocene prihvatljivosti za ekološku mrežu, kao i same odredbe se preciziraju o toj ekološkoj mreži. Odredbe Predloga zakona su definisane upravo u skladu sa direktivama koje je spomenula u svom uvodnom izlaganju kako i uvažena ministarka, tako i predsednik matičnog odbora za ekologiju. Znači, to su dve direktive, konkretno, Direktiva 43 – o očuvanju prirodnih staništa divljih životinjskih i biljnih vrsta i druga direktiva je Direktiva 147 – o očuvanju divljih ptica. Ove izmene i dopune se odnose na uspostavljanje postupka ocene prihvatljivosti za ekološku mrežu. Odredbe o ekološkoj mreži su vrlo detaljno razrađene i potpunije definisane nego što je to bilo ranije, čime se, kao što smo to čuli juče na sednici Odbora, kako proces uspostavljanja zaštite, upravljanja i finansiranja ekološke mreže Republike Srbije definiše, odnosno ekološke mreže spomenute Evropske unije tzv. „Natura 2000“, koja se definiše u potpunosti u skladu kako sa direktivama o staništima, tako i sa direktivom o pticama, koju sam malopre spomenula. Novim rešenjem koji se nalazi u ovim izmenama i dopunama Zakona se precizira da davanje prethodne saglasnosti za plan i planove koji zajedno ili sami, znači sa drugim planovima i projektima mogu imati značajan negativan uticaj na ciljeve očuvanja i celovitosti ekološki značajnog područja. Dakle, da ova prethodna saglasnost može biti data tek nakon sprovedenog postupka odnosno ocene prihvatljivosti i postupka potvrđivanja postojanja preovlađujućeg javnog interesa. Znači, to su ti izuzeci. Predviđeno je da se postupak ocene prihvatljivosti sprovodi u skladu sa načelom predostrožnosti na osnovu najboljih dostupnih, naučnih dokaza što je po nama izuzetno značajno i metoda u okviru priprema plana i programa. Samim predlogom zakona koji se nalazi pred nama se propisuje da se uspostavi ekološka mreža kao koherentna funkcionalna i prostorno povezana celina radi očuvanja staništa od posebnog značaja za zaštitu za obnavljanje i unapređivanje narušenih staništa i za očuvanje staništa divljih vrsta flore i faune. S toga, Odbor za evropske integracije na jučerašnjoj sednici je ustanovio da ove predložene izmene i dopune Zakona jesu u skladu sa predloženim direktivama i podržali smo iste. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Vujović. Izvolite.
Hvala. Dakle, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o vodama, danas mi je pripala ta čast i dužnost da predstavim i taj predlog zakona. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona i sadržane odredbe člana 97. stav 1. tačka 9. Ustava Republike Srbije kojim je utvrđeno da Republika Srbija uređuje, obezbeđuje sistem zaštite i unapređenje životne sredine. Ovaj zakon upravo uređuje vodu, kao jedan od najvažnijih elemenata životne sredine, odnosno vodno zemljište kao dobro od opšteg interesa. Izneću vam ključne izmene i dopune Zakona o vodama. Predloženim promenama Zakona o vodama vrši se usaglašavanje rešenje iz tog zakona sa odredbama usvojenih zakona i to Zakona o opštom upravnom postupku, Zakona o inspekcijskom nadzoru, Zakona o prekršajima, Zakona o zaštiti podataka kao ličnosti i Zakona o javnoj svojini. Pored usaglašavanja rešenja i Zakona o vodama sa navedenim zakonima predloženim promenama vrši se usaglašavanje odredaba Zakona o vodama sa programom za pojednostavljenje administrativnih postupaka i regulative e-papir za period od 2019. do 2021. godine sa Akcionim planom za njegovo sprovođenje, koji je usvojila Vlada Republike Srbije na sednici održanoj 11. jula 2019. godine, koji predviđa izmene i dopune Zakona o vodama. Radi efikasnijeg i racionalnijeg ostvarivanja prava i obaveza građana i zadovoljavanje njihovih potreba Zakonom o vodama, pojedini poslovi iz nadležnosti Republike Srbije povereni su drugim subjektima, Autonomnoj Pokrajini, gradu Beogradu, jedinici lokalne samouprave, javnom vodoprivrednom preduzeću. Kako Zakonom o vodama, kao posebnim zakonom nisu određeni organi državne uprave koji vrše nadzor nad radom imalaca javnih ovlašćenja u vršenju poverenih poslova utvrđenih zakonom, Predlog zakona propisuje da nadzor nad radom pokrajinskih organa i organa jedinica lokalne samouprave i javnog vodoprivrednom preduzeća u vršenju poverenih poslova utvrđenih Zakonom o vodama, obavljaju organi državne uprave iz čijeg su delokruga ovi poslovi. Kako je dosadašnja primena Zakona o vodama kao i analiza odredaba u pogledu kojih je bilo zahteva za davanje mišljenja, odnosno podnetih inicijativa za izmenu istih, ukazala na postojanje određenih pravnih praznina ili nedovoljno jasnih normi koje stvaraju teškoće u njegovoj primeni u cilju otklanjanja uočenih nedostataka i unapređenja rešenja, ovim Predlogom zakona se preciziraju pojedine odredbe odnosno rešenja. S toga, kako Zakon o vodama ne sadrži odredbu koja propisuje da se izuzetno neposrednom pogodbom vodno zemljište u javnoj svojini može dati u zakup izmenama člana i 10b Zakona o vodama, propisuje da se vodno zemljište izuzetno daje u zakup neposrednom pogodbom u slučajevima kada je to propisano posebnim zakonom, ako je to u konkretnom slučaju jedino moguće rešenje, direktnim, indirektnim korisnicima budžetskih sredstava u smislu zakona kojim se uređuje budžetski sistem, izabranom izvođaču radova, radi vađenja rečnih nanosa za potrebe izgradnje objekata od značaja za Republiku Srbiju, koji su kao takvi na predlog Ministarstva nadležnog za poslove građevinarstva određeni aktom Vlade u skladu sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Takođe, Predlogom zakona je propisano da se vodno zemljište u javnoj svojini može dati u zakup i neposrednom pogodbom za plutajuće objekte koji su postavljeni na vodnom zemljištu na teritoriji grada Beograda, do dana stupanja na snagu tog zakona. S obzirom da je Zakonom o zaštiti prirode propisano da planiranje, uređenje i korišćenje prostora prirodnih resursa zaštićenih područja ekološke mreže u rudarstvu, energetici, saobraćaju, vodoprivredi, poljoprivredi, šumarstvu, lovu, ribarstvu, turizmu i drugim delatnostima od uticaja na prirodu, moraju biti u skladu sa aktom o proglašenju zaštićenog područja i smernicama za upravljanje područjima ekološke mreže. Ovim zakonom se propisuje da vodno zemljište u javnoj svojini koje se daje u zakup u postupku javnog nadmetanja, ili prikupljanja pismenih ponuda putem javnog oglašavanja, a koje se nalazi na zaštićenom području ili području ekološke mreže, daju u zakup po prethodno pribavljenoj saglasnosti ministarstva nadležnog za poslove zaštite životne sredine. Pored navedenog, radi otklanjanja neujednačene prakse u postupku izdavanja vodnih uslova, vrši se i dopuna člana 118. Zakona o vodama. Propisivanjem da se i u postupku izdavanja vodnih uslova van postupka objedinjene procedure pribavljaju mišljenja navedenih pravnih lica kako bi se otklonili problemi u primeni Zakona o vodama kada je u pitanju određivanje širine pojasa priobalnog zemljišta, kanala, odnosno određivanje objekata za korišćenje voda, objekata za proizvodnju hidroelektrične energije i druge namene. Ovim zakonom se vrši dopuna člana 9. Zakona o vodama, preciziranjem da širina pojasa priobalnog zemljišta kanala iznosi do pet metara, a vrši se izmena člana 18. tačka 3. preciziranjem objekata za korišćenje voda, objekata za proizvodnju hidroelektrične energije i druge namene. Kako je rok za određivanje granica vodnog zemljišta propisan Zakonom o vodama istekao 31. decembra 2019. godine, Predlogom zakona taj rok se produžava, pa se propisuje da će Ministarstvo, a na teritoriji AP nadležni organ AP odrediti granice vodnog zemljišta do 31. decembra 2023. godine. Predloženim promenama bi se takođe obezbedio upis vodnih objekata u javnoj svojini, u javni registar, katastar nepokretnosti kao građevinskih objekata. Propisano je da se navedeni vodni objekti koji su prema ranije važećim propisima o državnom premeru i katastru nepokretnosti upisivani samo u A listu, lista nepokretnosti kao način korišćenja zemljišta, ali ne i u V1 listu kao građevinski objekti, upišu u V1 list, lista nepokretnosti kao objekti na osnovu elaborata geodetskih radova. Ovim bi zaključila svoje izlaganje u vezi sa obrazloženjem Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Nadam se da ćete u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sada idemo na predsednike, odnosno na predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima potpredsednik, Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedničke Narodne skupštine, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani, tema koja je danas pred nama Zakon o zaštiti prirode, kao i Zakon o vodama, je zapravo tema koja nije samo dobila svoj značaj u savremenoj ljudskoj civilizaciji, već pre više od dve hiljade godina zapravo filozofija kao jedan od najznačajnijih izvora ljudskog znanja i spoznaje, nastaje na temama prirode. Najznačajniji, prvi, zapravo filozofi, utemeljitelji filozofije, Ksenofan, Protagora i Tagora i drugi, su se bavili temama prirode, odnosa u prirodi, zemlja, vazduh, voda, vatra. Značaj i odnosi. Istina, ubrzo posle toga sledeća grupa filozofa koji zapravo predstavljaju onu plejadu najjačih i najboljih, najvećih filozofa, Sokrat, Platon, Aristotel uviđaju nešto što je kasnije i obeležilo filozofiju kroz celu njenu istoriju i razvoj, a to je da samo razmatranje prirode, prirodnih pojava i odnosa u prirodi bez čoveka nema veliki smisao. Zato su oni u svojoj filozofiji težište stavili na čoveka, čoveka kao nosioca odgovornosti u prirodi, jer zapravo po svim tim knjigama priroda je blagodat koju uzvišeni daje čoveku na korišćenje i na čuvanje. To je ono što predstavlja suštinu i savremenog pristupa prema prirodi i pokušaja da se pronađe način ispravnog ili zdravog, odnosno uravnoteženog odnosa čoveka prema prirodi. To je ono što je princip, ono što je ideal, ono čemu se teži. Međutim, sa druge strane imamo ono što možemo prepoznati, kao paradoks, da savremena ljudska civilizacija na vrhuncu svoje moći, svoga tehnološkog, naučnog i celokupnog razvoja, ima svojevrstan raskorak u hvatanju koraka u harmoniji sa prirodom. To je naravno, ne samo paradoks koga treba konstatirati, već i ključno pitanje savremene civilizacije, gde i mi danas kroz formu zakonodavne aktivnosti nastojimo da pronađemo najbolji način, jer bi nekako bilo logično, da kako napreduje ljudska civilizacija, da napreduje i harmonija čoveka sa prirodom. Međutim, mi to danas nemamo. Naprotiv, izučavajući istoriju čoveka i prirode i njihovih odnosa, mi zapravo zaključujemo da je čovek, što je bio primitivniji, imao bolji sklad sa prirodom. Ovo jeste paradoks na koga još savremena ljuska civilizacija, čak ni teoretski našla odgovor, a pogotovo ne praktičnoj. Zapravo, ovo što danas činimo, usvajajući zakone, koristeći se dostignućima naprednih zemalja i EU, i određenim standardima koji su propisani, što predstavlja važan pravac našega kretanja, ali sa druge strane, ne možemo ostati samo na tom, da kažem resavskom nivou, usvajanjem tih standarda bez da otvorimo ova suštinska pitanja. Zapravo, trag rešenja je upravo na odnosu ove dve grupe filozofa i njihovih promišljanja koje sam pomenuo. Znači, besmisleno je razmatrati pitanja prirode, po svim osnovama, njihovog značaja i međusobnih odnosa, ukoliko ne pozicioniramo čoveka. Ali, čoveka ne možemo pozicionirati isključivo pravno i pravnom regulativom, jer i do sada smo imali zakone i do sada smo imali određene standarde, oni su bili možda manjkavi, u odnosu na ove nove koje donosimo, i ovo jeste iskorak i treba ga podržati, mi ćemo ga podržati, ali da bi smo ostvarili ozbiljan iskorak. Dakle, pitanje zaštite prirode, kao i pitanje vode, odnosno, odnosa prema vodi, kao jednom od najznačajnijih resursa za život ljudi u toj prirodi, moramo imati shvatanje širega konteksta i ključnu poziciju čoveka. Ali, ne samo u pravnoj regulativi, jer pravna regulativa koju prati sankcija, ima svoju efikasnost na određeni način, ali takođe, kroz celokupno iskustvo ljuske vrste do pokazano i dokazano. Dakle, da pravna regulativa i sankcija, zapravo treba da se odnose samo na onu manjinu koja nije dosegla kulturnu i civilizacijsku svest odgovornosti, koja proizilazi iz sopstvenog kulturnog i etničkog kvaliteta, u svim odnosima uključujući odnos prema prirodi. Zato ovo pitanje pored pravne dimenzije, mora imati svoju prosvetnu, medijsku, kulturnu i sve druge i to zajedno na istoj strani i na istom zadatku. Tek tada onda možemo očekivati da zapravo ovo što danas radimo, jeste bitno i kvalitetno, i jeste zakon dobro pripremljen i zaslužuje podršku, ali tek tada on može doneti rezultate koje očekujemo. Dakle, drugi paradoks, ili primer ilustracije, koji je toliko surovo realan i jasan, mi danas nauku pored filozofije, koja je nešto anahronija u odnosu na akutelne izazove, same nauke, i filozofiju i nauku podređujemo odnosu prema prirodi, ili kako se to uobičajeno kaže odnosu prema životu ili odnosu prema unapređenju kvaliteta života. Ali, što nam je jača nauka, to su nam jači naučno tehnološki potencijali, manje je rezultata i to je pitanje sa kojim se moramo suočiti, koje možda nije prevshodno pitanje zakonodavnog organa, ali jeste pitanje nas kao mislećih bića, a ja zapravo parlament pokušavam da doživim, a možda sam previše pod uticajem akademskog pristupa i to priznajem, ali i ono što sam učio i čitao na utemeljenju parlamenta još u vreme Rima sa Ciceronom, i drugim senatorima, parlament nije samo mesto predstavljanja naroda, već mesto promišljanja politike, mesto gde bi trebalo najjači politički umovi kroz predstavničku formu da promišljaju politička pitanja i mi se moramo boriti i težiti da zapravo i naša Narodna skupština, bar u jednom značajnom svom vitalnom delu, ima potencijala i da na takav način posmatra sve teme, uključujući i ove zakone. Evo, ukoliko nismo uspeli da nauku, tehnologiju, filozofiju i ostale epistemološke resurse ljudske vrste, upotrebimo za odnos prirode, hajde da potražimo od koga to možemo da naučimo. Kazali smo da je primitivni, tzv. čovek prvobitne ljudske zajednice, imao harmoničniji odnos sa prirodom i to je tačno, ali će neko kazati, u redu, ali on nije imao industriju, nije imao teret koji mi danas imamo i to je tačno i zato nije isti kontekst u kome možemo posmatrati odnos čoveka prema prirodi, jer svaka energija i svaki blagodat, on donosi određene prednosti, ali isto tako proizvodi i određene kolateralne štete i zapravo danas, ono što se zove faktor opasnosti po prirodu, nije namerni odnos uništenja prirode, već zapravo ono što čovek u nus pojavi razvoja, tehnologije i razvoja, dakle, industrije i drugih oblika privređivanja, građevinarstva, proizvodi na štetu prirode. Nije loše ni upotrebiti ni same životinje u odnosu prema prirodi, iako su životinje niže razvijena bića, bez razuma i umnih sposobnosti i kreiranja, ali pošto su ovi daleko istočnjački narodi životinje koristili da od njih uče borilačke veštine i skoro sve borilačke veštine su nastale na određenim idejama koje su, preuzimanje od određenih životinja koje su imale značajne sposobnosti ili istaknute sposobnosti u borbi i nije to jedina stvar koju čovek opet, paradoksalno, ali može da uči od životinja. Danas, niti jedna osoba ne proizvodi nus efekte prema prirodi, niti jedna životinja ne proizvodi materije uništenja prirodne okoline, paradoks, ali koji je jako vredan za razmišljanje. Bez obzira na umnu zaostalost, niti jedna životinja ne proizvodi najlonske kese, niti jedna životinja ne zagađuje vode, ne zagađuje prirodu, itd. Tako da nije loše ni te lekcije, naravno, uključujući i neke druge teme koje ovog trenutka nisu aktuelne, kao što je način ishrane, jer mi danas imamo najveći broj nutricionističkih emisija na televizijama i na drugim medijima, najveći broj eksperata za ishranu, a najviše debelih ljudi, u povesti čovečanstva i ljudsku vrstu bismo danas mogli podeliti na one izrazito debele i izrazito mršave. Dakle, one koji nemaju dovoljno hrane da se prehrane i one koji imaju viška hrane i ne znaju kako da smršaju. Dakle, ljudska civilizacija se u svojim paradoksima podelila nekako prirodno na te dve krajnosti, a zato osim par nekih životinjskih vrsta, pod specijalnim okolnostima, skoro da ne možemo naći životinju koja ima viška kilograma kojoj je potrebna dijeta i kojoj su potrebni nutricionisti itd. Dakle, ovo su lekcije koje treba da nam budu pomoćni izvori našeg razmišljanja, u pogledu traženja rešenja za harmoniju sa prirodom. Prvi princip bi bio da je čovek odgovoran za prirodu. Da čovek jeste gospodar prirode, tu se slažu svi izvori znanja, i teologija, i umetnost, i filozofija, i nauka. Čovek je gospodar prirode, ali ne neograničeni gospodar. Da biste bili gospodar nečega legalno onda morate pokazati odgovornost. Ne možete gospodariti nečim, a da nemate odgovornost. Ne postoji neograničeno gospodarenje. Ono što vam daje legitimitet za vladanjem ili gospodarenjem jeste odgovornost prema tome što ste zadužili. To se ne odnosi samo na odgovornost čoveka prema prirodi, već i na sve druge odgovornosti. I kroz ljudsku istoriju, gde god je jedan čovek, jedna vlast, jedan vladar, jedan imperator, jedan car, jedan sultan, šta god bio, pokazao neodgovornost prema onome što mu je povereno, on je to izgubio na koncu. I, to je tako. I, ta se zakonitost neće promeniti. Čovek u meri u kojoj pokaže neodgovornost prema prirodi on je gubi kao blagodati, pravi sebi pustoš za život. Prvi princip je odgovornost koja se mora pokazati prema prirodi. Da, čoveku je data priroda da je koristi, ali ne i da je uništava. Korišćenje mora biti selektivno u skladu sa principom odgovornosti i samo onoliko koliko je nužno i koliko je potrebno. Dakle, ovako razumem i ovaj Zakon, da mu je ovo intencija i zato on ima svoju vrednost i zato ga treba podržati. Kada su u pitanju implikacije ili očekivanja konkretnih rezultata po tom pitanju, tu su nam isto pozitivna očekivanja zato što sada imamo i određene ili pogrešne prakse koje su delom ili bile nepoštovanje zakona ili možda nedostatak kvalitetne zakonske regulative. Odnos prema šumama, i nije prvi put da o ovome govorim, i ne govorim sada tako što mi je neko nešto dojavio, dakle, prošle godine, kada bih vikendom dolazio kod svojih roditelja u svoje rodno selo, sa suprotne strane se nalazi jedna predivan šuma koja se zove Tupik, šuma koja mi je, neću samo reći obeležila detinjstvo, već mislim da su horizonti te šume, između ostalog, sa sve njenim visinama, bogatstvima, strminom jednom, skoro vertikalnom, pa možda uticali na formiranje mog karaktera, da ne preteram. Ono što se sećam kao dete, da su tada tzv. šumari ili štitari, ili zaštitnici šume, baš te šume bili toliko strogi da su za jednu bukvu, za jedno drvo ljude slali u zatvor, kažnjavali žestoko. Sećam se tada tih razgovora i rasprava u našem selu, gde su prenosili šta ti šumari kažu, pa i obrazloženje je bilo da je ta šuma toliko strma, da je veoma opasno ukoliko bi se samo na jednom delu, u podnožju ili nekom drugom delu pojavila golet, da bi zapravo postojala opasnost da se ta šuma koja sa njenim vrhom prelazi 1.300 – 1.400 metara nadmorske visine da se uruši, gde bi mogla da se desi ogromna katastrofa, što ima svoju logiku. Sada na osnovu tog obrazloženja, znači, decenijama je ta šuma čuvana od masovne seče i sada se odjednom desi da pre dve godine samo se pojavi na desetine motornih testera koje su zaglušivale taj prostor i samo se počela pojavljivati goleti u određenim delovima te šume. Ta šuma i dalje ima istu vertikalnost padine. Opasnost od erozije urušavanja su potpuno iste. Šta se to desilo? Građani su protestvovali, zvali. Rečeno im je da je to selektivno, da se neće preterati, da su ugovori potpisani, ne može se nazad i tako dalje. Ono što sam očima video, isto tako vozeći se tim pravcem prema Novom Pazaru, isto pre dve godine, sa desne strane su se pojavile potpune goleti masovne seče, gde ne ostaje ni jedno jedino drvo. Isto, obilazeći taj deo tamo, selo Draga, tutinska opština prema Rožajama i jednim delom prema Kosovu, na tim zapadnim padinama Mokre Gore, isto tako masivna neselektivna seča šuma. To je nedopustivo i apsolutno neću da priznam, neću da prihvatim, neću da uđem u obrazloženja da sada je odjednom, nenormalno postalo normalno. Dakle, ne moram biti ekspert za šumarstvo da bih shvatio da je logičan prored, logično je da se seku stara stabla kada dođe do određenih zagušenja u šumi itd. To mi je sve logično i to je nešto potpuno razumljivo, ali da vi šume koje imaju stotine godina svoje tradicije odjednom učinite dostupnom da ih pretvorite u goleti, pa ne postoje nauke, tehnike, administracije i argumentacije koje će nam to obrazložiti. Ja vas molim, da prosto teritoriju države Srbije u sprovođenju zakona po ko zna koji put, po različitim temama to potenciram, tretiramo jednako i da ne postoji manje vredna i više vredna teritorija, jer ukoliko se takve poruke šalju onda se one mogu razumeti na drugi način, da se na manje vrednoj teritoriji može raditi svašta, ne samo seći šuma, nego se raditi još po nešto. Dakle, to su veoma opasne stvari iz aspekta zakona, etika i svih drugih aspekta su neprihvatljive. Drugo, odlična su ideja, recimo, određene zaštićene zone prirode kao što je Specijalni rezervat prirode "Peštersko Polje", to je odlukom opštine Sjenica nedavno donesena odluka. Međutim ono što ja želim da naglasim, dakle, pozdravljajući takve ideje, jer zapravo ti krajolici kao što je Pešterska visoravan, kao i druge pomenute površine, su nešto što predstavljaju dragulj ove zemlje i zato ideja da postoje posebno zaštićene zone, rezervati prirode je odlična ideja. Kao što sam rekao, ono što želim da naglasim jeste da i to mora biti harmonično ušiveno ili uklopljeno u ostale potrebe, jer vi ukoliko imate Peštersku visoravan, pa na toj Pešterskoj visoravni "Peštersko Polje" proglašavate specijalnim rezervatom prirode, što je sjajno, s druge strane imate ideju da Pešter i Pešterska Polja i poljane budu što i jesu, dakle ogromni potencijali poljoprivrede i stočarstva. Te dve stvari nisam siguran da ukoliko se ne urede idu baš zajedno. Dakle, mi moramo dati odgovore na to. Što znači da elaborate za formiranje specijalnih zona zaštićene prirode i potrebe poljoprivrede i stočarstva moraju biti usaglašeni i ne mogu tek tako biti doneseni. S treće strane, imate isto polje na kome se odigrava najveća vojna vežba u ovoj zemlji, što opet nisam siguran da to ide zajedno, da se prospe toliko oružja, bombi, ne znam kakvih granata u toj vojnoj vežbi, naravno, razumejući potrebu Vojske da ima svoje vežbe, ali sada govorimo o lokalitetu. Da li ćemo mi uspeti da postignemo efekat ukoliko imamo na istoj visoravni, na istoj površini Specijalni rezervat prirode? Dakle, imamo poljoprivredne potencijale, ambicije i vizije sa turističkim i imamo najveću vojnu vežbu. Dakle, harmonija je potrebna tome, kao što je potrebna harmonija čoveka sa prirodom. Hvala.
Zahvaljujem se potpredsedniku Narodne skupštine akademiku Muameru Zukorliću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. članovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da ćemo danas raditi posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Ujedinjena dolina - SDA Sandžaka narodna poslanica Selma Kučević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, pred nama se danas na dnevnom redu nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona i zaštiti prirode. Dakle, briga o prirodi i životnoj sredini treba da bude prioritet i imperativ iz razloga što se radi o resursu koji je od sveukupnog značaja za naše društvo. Zdrava životna sredina osnov je za ljudsku egzistenciju, ali i za zdrav razvoj našeg celokupnog društva. Obzorom da je u poslednjim godinama priroda značajno ugrožena nekontrolisanom ljudskom aktivnošću, smatram da je neophodno uskladiti realne potrebe stanovništva sa ekološkim zahtevima. Dakle, uskladiti održivi razvoj koji zadovoljava potreba sadašnjice, ali naravno da se vodi računa o tome da budućim naraštajima se ne dovodi u pitanje sposobnost zadovoljavanje njihovih potreba, svakako da uz to ide potreba da vodimo računa o prirodi kako bismo našim budućim naraštajima ostavili zdravu prirodu. Srbija je zemlja koja raspolaže velikim prirodnim bogatstvima, koje je neophodno očuvati i unaprediti, a samim tim i propise u ovoj oblasti. Na opšte zadovoljstvo građana Prijepolja, uspešno je privedena kraju taj višedecenijski problem deponije u ovoj opštini, koje zapravo predstavlja jednu veliku ekološku bombu. Međutim, na mnogim deponijama širom Srbije sanitarni standardi se ne ispunjavaju, pa štetne i opasne materije završavaju u zemljištu, u vazduhu, u hrani, vodi koju pijemo i smatram da je ovo pitanje koje je od životnog značaja i njemu treba prići sa velikom odgovornošću. Ja dolazim iz opštine koja ima jedan gorući problem, a to je problem otpada koji dolazi iz Crne Gore. Taj otpad dolazi iz Crne Gore i uliva se u jezeru u Ribariću. Ovo jezero pripada opštinama Zubin Potok, Tutin i određenim delom gradu Novom Pazaru. Shvatajući taj turistički potencijal i prirodni potencijal i važnost tog potencijala, ove tri opštine skoro svake godine organizuju te dobrovoljne akcije čišćenja ovog jezera. Međutim, svaka obilnija padavina nanosi taloge otpada u ovo jezero. Ovo jezero je nekada bilo zaista izuzetno posećeno zato što poseduje predivne obale. Plaža je bila nekada najposećenija u ovom kraju gde su dolazili turisti iz cele Srbije. Međutim, zbog ovih problema koja sam vam navela ova plaža je opustela, a turisti mahom zaobilaze ovo područje, što je, naravno, problem i životnog standarda, a i prihoda meštana ovog kraja. Dakle, jezero Gazivode nije ukras samo Ribarića, nije ukras ni samo našeg regiona, već cele Srbije i smatram da je neophodno što pre rešiti problem ovog jezera i postaviti eko brane, koje će prikupljati taj ambalažni otpad. Stoga pozivam ministarku Vujović da što pre dođe da zajedno obiđemo ovaj biser prirode koji je zaista jedan veliki turistički i prirodni potencijal, da zajedno obiđemo i pronađemo adekvatno rešenje za ovo jezero, obzirom da se radi o međudržavnom problemu. Ono što je kolega prethodni govornik započeo, ja želim da nastavim. Dakle, Vlada Republike Srbije je 2015. godine usvojila Uredbu kojom se Peštarsko polje proglašava specijalnim rezervatom prirode. Dakle, Peštarsko polje je proglašeno i zaštićenim područjima prve kategorije od međunarodnog, nacionalnog i izuzetnog značaja. Ovo Peštarsko polje svakako se nalazi na teritoriji opštine Tutin i Sjenica. Na preko 3.000 hektara specijalni rezervat prirode stavljen je pod zaštitu radi očuvanja reprezentativnih i jedinstvenih odlika biodiverziteta i geodiverziteta. Dakle, jedan je od najvećih preostalih brdsko-planinskih tresavskih kompleksa u Srbiji i na Balkanu, gde su utočište našle brojne reliktne, endemične, retke, ugrožene, nacionalno i međunarodno važne vrste flore i faune. Dakle, ovaj prostor može se proglasiti za nacionalni park iz razloga što ovo područje ispunjava ne samo jedan, već četiri kriterijuma koja su neophodna, i to hidrološki, geomorfološki, zatim prirodne specifičnosti i postojanje kulturno-istorijskih i etnoloških fenomena. Dakle, odlukom o proglašenju Peštarske visoravni i za nacionalni park, koja bi se oslanjala na relevantna istraživanja o raritetima Peštarske visoravni i endemskim životinjskim i biljnim vrstama, na osnovu kojih je Vlada Srbije donela uredbu, mi bi ovo područje postavile na mesto koje mu i pripada, dakle na područje koje rame uz rame sa Kopaonikom, Fruškom Gorom, Đerdapom i ostalim. Ono što me zbunjuje svakako jeste i tekst odredbe iz 2015. godine koju sam spomenula. Dakle, u članu 5. ove uredbe jasno stoji da je izvođenje svih radova koji bi mogli da naruše ili izmene geomorfološke, pedološke karakteristike, što se pre svega odnosi na degradaciju zemljišta, njegovo zagađenje i neracionalno korišćenje, dakle, i pored uredbe o svesnosti, o prirodnoj posebnosti, o svesnosti, o potencijalu, Vlada Republike Srbije krši uredbe koje samo donosi i opet bira Peštarsko polje koje je zaštićeno područje za izvođenje vojnih vežbi. Dakle, ako govorimo o pitanju biljnog i životinjskog sveta, onda moram stvarno da naglasim da na ovom području ima preko 110 vrsta ptica. Ovo stanište je veoma značajno za ptice beloglavog supa, roda i još mnogih vrsta. Dakle, ako izuzmemo nehumani odnos prema meštanima ovog kraja, meštanima koji su bili prisiljeni da svu svoju stoku zaključaju na deset dana u letnjem periodu, kada je sezona, dok je u prethodnim godinama vojna vežba vršena u jesenjem periodu, sada je to bilo u letnjem, u prethodnim godinama je trajala dva dana, sada je trajala deset dana. Dakle, meštani ovog područja su bili na rubu egzistencije. Morali su da se odreknu svih svojih prihoda, obzirom da je stočarstvo jedini izvor njihovih prihoda. Dakle, nameće se jedno logično pitanje – da li ste vi kao resorni ministar i dali saglasnost da se na ovom području koje predstavlja zaštićeno područje koristi i hemijski zagađuje vazduh brojnim otrovima od tehnike koja je bila upotrebljena prilikom izvođenja ovih vojnih vežbi? Na ovaj način je došlo i do pitanja opstanka beloglavih supova, čije je ovo stanište. Dakle, u ovom predlogu zakona dosta pažnje posvećeno je i pooštravanju mera, kao i zabrani izgradnje malih HE na zaštićenom području, što smo svakako spremni da pozdravimo. Međutim, ukoliko se radi o monopolu EPS-a, onda je to zaista veliki problem. Zahvaljujem.
Sledeći je narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, uvažena ministarka zajedno sa svojim saradnicima, u ime poslaničke grupe SDPS ja mogu da naglasim da podržavamo stav Vlade Republike Srbije, da je zaštita životne sredine jedan od prioriteta u radu ove Vlade. Predsednica Vlade Ana Brnabić to stalno naglašava i budite uvereni da će naša poslanička grupa uvek davati podršku onim zakonima koji znače unapređenje životne sredine. Stav Vlade oko zaštite životne sredine nije deklarativan. Pokazalo se i u rebalansu budžeta za 2021. godinu, kada su prvi put izdvojena značajna sredstva za unapređenje životne sredine. To je veoma dobro, to je značajno, jer nema poboljšanja stanja u ovoj oblasti ukoliko se ne izdvajaju značajna sredstva. Drugo, u javnosti se puno piše o ovim zakonima. Piše se o zakonima o zaštiti prirode i o vodama. Naglašavam, ovo su izmene i dopune ovih zakona. Nisu neke epohalne izmene, već izmene i dopune ovih zakona. A o čemu se radi? Sve uočene nepravilnosti, pravne praznine se dopunjavaju i ti zakoni se, takođe, usklađuju sa direktivama EU. Dakle, nisu neke značajne velike, ali su i male promene koje znače poboljšanje vrlo bitne i vrlo važne. To naglašavam zbog toga jer ovaj parlament, fokus grupa za ostvarivanje ciljeva održivog razvoja za zaštitu životne sredine veoma pažljivo prate šta radi Vlada u ovoj oblasti i ono što je dobro pohvaljujemo, ali budite uvereni da i ono što smatramo da je loše rešenje, da ćemo biti veoma kritični. U jednoj raspravi doći ćemo do najboljih rešenja, jer treba štiti našu prirodu koja je dugim vremenom zaista u dosta elemenata bila devastirana. Znate, mi smo nedavno usvojili Zakon o klimatskim promenama. To je jedan dobar i kvalitetan zakon, ali neće nama zakon popraviti stanje u ovoj oblasti. Svedoci smo da, evo, napolje ne možemo da izađemo, jer nam je temperatura 36 – 37 stepeni, a to je zato što smo dugi vremenski period, ne samo naša zemlja, već i sve okolne zemlje, čitav svet nije posvećivao pažnju klimatskim promena. Nije ulagao. Imali smo nekontrolisano zagađenje životne sredine i došlo je dotle da smo izgubili mnoge biljne i životinjske vrste. Neke od njih smo zauvek izgubili, a priroda postoji upravo zbog svojih raznovrsnosti i kao zemlja koja ima sticaj srećnih okolnosti da se nalazi na takvom geografskom području gde ima i dovoljno vode, dovoljno zelenila i bogatstvo i flore i faune. Ali, ona neće opstati sama po sebi. Flora i fauna će opstati ukoliko budemo vodili računa, ne budemo zloupotrebljavali, ne budemo arčili ono što imamo, već čuvali, negovali i pridržavali se onog načela održivog razvoja. Ovu prirodu, ovu zemlju smo dobili od predaka, mi je moramo unaprediti i ostaviti našim potomcima. To je načelo održivog razvoja i ja se nadam da Ministarstvo zaštite životne sredine upravo se drži tog načela i da nam predlaže zakone, a takođe, i mere koje će to da poštuju. Podržavam stav da se velika pažnja mora posvetiti zaštićenim područjima. Mi u Srbiji imamo 7,6% zaštićenih područja na celoj teritoriji. Moram da kažem odmah da je to malo i nedovoljno. Moramo dati sebi ciljeve, ciljeve koji će biti takvi da se to poveća. Naime, negde sam pročitao do 2021. godine da moramo imati 12% zaštićenih područja. Ja se nadam da će Vlada na tome istrajati i da ćemo mi imati tu raznovrsnost nacionalnih parkova, spomenika prirode, parkova prirode, predela izuzetnih oblika, dakle, nešto što će omogućiti da imamo zdrav razvoj, pre svega, poljoprivrede, šumarstva, lova, ribolova, turizma. Ako imamo uništenu prirodu, verujte, neće niko doći u našu zemlju. Ono što našu zemlji karakteriše i ono što većina turista koji dođu kod nas kažu da dolazimo zbog prirode, dolazimo zbog zdrave hrane, dobre vode, dobrog vina i možemo lepo da se provedemo. Da bismo to zadržali, mislim da to moramo onda insistirati na toj činjenici da se sve ono što imamo čuva, unapređuje i razvija. U javnosti se mnogo priča i o tzv. malim hidroelektranama. Ajmo jednom i da tu priču otvorimo, a i da je na jedan korektan način i zatvorimo. Ovo što se govori, mi imamo 856 lokacija za male hidroelektrane. Znate, to je doneto 1987. godine. Institut „Jaroslav Černi“ je našao ta područja gde to može da bude. Godine 1987. godine i 2021. godine se mnogo toga izmenilo. Pre svega, pojačana je svest o zaštiti životne sredine, svest o značaju potoka, reka i tih predela koje imamo i niko ne kaže da će sve te minihidroelektrane biti izgrađene. Dobro je, dosad je izgrađeno samo 18, ima u planu još nešto, ali ja mislim da će Ministarstvo za zaštitu životne sredine imati poseban senzibilitet za zaštićena područja, gde je inače i zabranjena izgradnja, a tamo gde se bude gradilo, da će to biti po svim naučnim principima, svim ekološkim principima. Znate, ako uništimo floru i faunu u potocima, nemamo ni biljni svet, nemamo ni životinjski svet, onda verujte da te minihidroelektrane, čiji je potencijal inače 9,4% ukupnog energetskog potencijala, ne znače mnogo. Imamo drugih načina, vetro parkovi, imamo načina kako da imamo sunčevu energiju, solarnu energiju, imamo, što je najvažnije, što smo krenuli u velike zahvate, čuvanja energije, izmene zaštite zgrada, prozora, itd. Znate, minihidroelektrane su sada postale i političko pitanje. Mnogi pokreti, grupe građana odjednom idu sa tom tezom da je to najznačajnije političko pitanje. Znate, zaštita životne sredine za mene je zaista vrlo važno političko pitanje, ali nije pitanje dnevne politike, nije pitanje jedne stranke, već je pitanje države Srbije, građana Srbije, kako da sačuvamo ono što imamo, ko nudi bolji program, ko može da napravi bolje, nek napravi, ali ne možemo se tim pitanjima zaštite životne sredine baviti načinom da smatramo da se na osnovu toga stiču jeftini politički poeni. Nešto o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Znate, voda je naš najznačajniji resurs. Srbija je relativno bogata i s time se možemo ponositi, ali ne toliko bogata da se odnosimo neodgovorno prema vodi. Vodu moramo čuvati, to je ograničeni resurs. Kvalitet vode nam nije svugde isti. U Vojvodini mi imamo gradove koji ne mogu da piju vodu iz vodovoda, ima arsena i drugih hemijskih sastojaka koji nisu dobri za zdravlje. Ali, ako znamo da čuvamo vodu, verujte, čuvaćemo i budućnost naše Srbije. Zakon o vodama, koji sam pažljivo pročitao, dao je dobra rešenja. Tamo stoji da su vode prirodno bogatstvo i javna svojina Republike Srbije, naglašavam javna svojina, i ne samo vode, već i vodno zemljište su javna svojina. A, moramo svi znati u našoj zemlji, svaki građanin zemlje, a posebno mi narodni poslanici, članovi Vlade, svi oni koji rade u državi, da je javna svojina neprikosnovena. Ona se mora štititi. Ona se mora štititi osim zakonima, i kaznama. Neko je ovde rekao da uopšte se ne bojim drakonskih kazni ako je neko uradio da je javno dobro uništeno ili javno dobro dovedeno do situacije da je nestalo. Tu mogu da idu kazne koje su vrlo velike i da na taj način štitimo ono što imamo. Znate, ne poštujemo zakone. Krenemo li samo Savom, Dunavom, videćemo da mi u obalnom području, a koje je jasno Zakonom o vodama definisano, mi imamo građenje kuća, pontona, plutajućih objekata, popularno zvanih splavova, ograđivanje obala, reka i jezera, pa čak imamo skretanje prirodnih tokova vode, zagrađivanje, pravljenja nekih ličnih privatnih jezera. Postavljam pitanje, a nadam se da će mi gospođa ministarka odgovoriti na to pitanje, da li imamo dovoljno vodnih inspektora koji to treba da kontrolišu? To mogu da kontrolišu i inspektori zaštite životne sredine, ali i sanitarni inspektori. Drugo, znate, ako neko uništava, zagađuje priobalni eko sistem ili vode u rekama i jezerima, on mora da plati, jer imamo stav – zagađivač plaća. Znate, ne može se nešto uništiti, a da to neko ne plati. Često, posebno sad u ovim sušnim periodima, vi čujete određeni potok, reka zagađeni, plivaju ribe okrenute na trbuh. Ja još nigde nisam pročitao ko je kriv za to zagađenje vode, ko je platio kaznu što je uništen riblji fond, ali ne samo riblji fond, već čitavo to stanište, nisam pročitao. Ja bih voleo da to bude. Zašto? To treba da bude primer, primer da se zna da se priroda mora čuvati, priroda se mora poštovati i upravo oni koji poštuju, moraju da imaju sve ono što se od njih očekuje. Znate, mnogo smo mi izgradili veštačkih jezera ili kako se to u zakonu kaže – brane sa akumulacijama. Ja ću napomenuti da u prelepoj Fruškoj Gori mi smo izgradili devet takvih jezera, veštačkih jezera, koja služe kao akumulacije za zalivanje. Neka od takvih jezera, ja moram primetiti, su se tako uklopili u prirodu, gde izgledaju kao prirodna jezera. Ja ću iskoristiti priliku da kažem, da govorim o dva jezera. To su jezera Bruje i Moharač, koja se nalaze u Erdeviku, u zapadnom delu Srema, zapadnom delu Fruške gore, posebno jezero Bruje. To je jezero koje se uklopilo u jednu prirodnu dolinu sa zelenim šumama, fruškogorskim šumama, jezero koje ima izuzetan turistički potencijal. Postavljam pitanje – kako se to jezero čuva? Da li neko vodi računa ili treba o tome da vode računa samo grupe građana, volonteri, a postoje takve grupe građana? U tom mestu, Erdeviku, sticajem okolnosti, tu sam rođen i tu s ponosom idem i stalno sam prisutan, vidim kako grupa građana Bruje štiti to jezero, čuva okolinu, uređuje to jezero na volonterski način, dobrovoljnim prilozima građana. Ima pojedinaca koji smatraju da mogu da ograde jezero, da vi ne možete više prošetati, da nađe bodljikave žice i da ne mogu obalom da idem i da pecam gde hoću, čak piše privatni posed. To me podseća, znate, pre desetak godina sam se u Americi kupao na jednoj javnoj plaži, na jednom jezeru i počeo sam da plivam i odjednom sam video privatni posed i više nisam smeo dalje da plivam. Jezera, vode, moraju biti i ostati javna svojina, dostupna svim građanima, jednako dostupna i svim građanima da uživaju, da štite, a pojedinci koji su blizu toga mogu samo da koriste tu pogodnost što su blizu, ali ne mogu zabraniti da bilo ko prošeta, da bilo ko uživa u tim jezerima. Drugo jezero u Erdeviku jeste Moharač. Ono služi za zalivanje i dobro je, zato je i napravljeno. Ima velikih plantaža borovnica. Ja postavljam samo jedno pitanje – da li oni koji koriste tu vodu za zalivanje plaćaju tu vodu? Znate, to je jedno od drugih načela, a to je korisnik plaća. I da li postoje pravila korišćenja te vode? Da li u ovim sad sušnim vremenima previše crpimo vode? Na taj način ugrožavamo biljni i životinjski svet u tim jezerima. Voleo bih da znam, dakle, ta nadoknada koja ide javnim vodoprivrednim preduzećima, kolika je, a to će biti možda jedno od narednih pitanja kad bude prisutna Vlada u ovom parlamentu. Ne očekujem sada odgovor, znam da je to složeno, i to pitanje ću verovatno u napred da postavim. Ja bih još jednu stvar spomenuo a to je pitanje kanala u atarima. Vojvodina je bila močvarna, vrlo dobro znate, bila je plavno zemljište, Marija Terezija je isušila, kanalima, radom mnogih generacija, ali pohlepno ponašanje pojedinaca koji su jednostavno te kanale preorali, zasadili pšenicu i kukuruz zbog male koristi nama se dešava da imamo situaciju da kad dođu velike vode da se to, jednostavno, imamo stvaranje bara itd. Ovo naglašavam i zbog toga jer smatram da to pitanje moramo otvoriti. Ne može niko kanale koji su javna svojina zatrpati. Država, inspektori, moraju da reaguju. Moraju toga ko je to uradio da nateraju da ih vrati u prvobitno stanje i još da plati kaznu za to što je uradio. Zbog sitne koristi on je napravio državi veliku štetu. Naglašavam, i to ću uvek naglašavati, zadatak svih nas građana, narodnih poslanika, državnih službenika jeste da se štite državni interesi, da se štite interesi javne svojine koja treba da bude dostupna svima. Jedno pitanje koje ću takođe otvoriti a to je pitanje rečnih nanosa, šljunka i peska. Nisam protiv toga da se šljunak i pesak koriste, to je dobro, to je resurs, ali i za to treba da se plati. Ne može svako time da se bavi i ne mogu pojedinci da koriste i da se bogate, ali ukoliko plaćaju određenu nadoknadu koja mora biti realna, onda ćemo imati situaciju da ćemo imati da se to koristi na način koji je dobar. Možda pitanje gospođi ministarki za razmišljanje. Ja se celo vreme pitam - zašto su vode van Ministarstva za zaštitu životne sredine, već u Ministarstvu poljoprivrede? Meni je prirodno da one budu, sektor voda, u zaštiti životne sredine. Možda tu grešim. Voleo bih da mi date argumente zašto nije. Ja ću prihvatiti, ako su oni prirodni i ako to ide, ako je to tako. Naglašavam, poslanička grupa SDPS će podržati ove predloge izmena i dopuna zakona i ubeđeni smo da će njihova dosledna primena doprineti poboljšanju stanja u zaštiti životne sredine. Isto tako, podržavaćemo sve predloge da se javna svojina štiti, unapređuje i ostavlja u boljem stanju za buduće generacije. To je nešto za šta ćete uvek imati podršku od poslaničke grupe SDPS, ali takođe i od fokus grupe za ostvarivanje ciljeva održivog razvoja koja vrlo pažljivo prati i pratiće sve što se dešava u ovoj oblasti. Dakle, davaćemo podsticaje, ali ćemo isto tako naglasiti ono što u datom trenutku mislimo da nije dobro, jer ovo je tema koja neće biti za jedan dan, za jedan mesec. To je tema o kojoj ćemo govoriti u narednim desetinama godina, jer o zaštiti životne sredine ima mnogo toga da se uradi da bismo ostavili budućim generacijama bolju zemlju nego što smo primili. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Mijatoviću. Reč ima narodni poslanik Nenad Filipović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko sa saradnicima, poštovani građani, danas su na dnevnom redu veoma bitne izmene i dopune dva veoma bitna zakona, naročito u ovom vremenu – Zakon o zaštiti prirode i Zakon o vodama. Naravno, ove izmene i dopune su nastale kao proizvod uočenih nedostataka u dosadašnjoj primeni ovih zakona, usklađivanje sa propisima EU, naročito kada se radi o ekološkoj mreži koja je ovim zakonom potpuno definisana, ali i usklađivanja sa određenim domaćim zakonima, kao što su Zakon o planskom sistemu Republike Srbije i Zakon o inspekcijskom nadzoru. Kada govorimo o Zakonu o zaštiti prirode, ipak, po meni, jedan od glavnih razloga izmena i dopuna ovog zakona se odnosi na izgradnju derivacionih malih hidroelektrana u zaštićenim područjima. Male hidroelektrane u Srbiji su aktuelne u javnosti, rekao bih, u poslednjih 20-ak godina, ali one postoje u Srbiji od početka prošlog veka, od 1901. godine. Prva mini hidroelektrana izgrađena je u Užicu na reci Đetinji, a sledeća je iz 1903. godine u Vučju na reci Vučjanki kraj Leskovca. Đorđe Stanojević, inače čovek zaslužan za uvođenje prvog električnog osvetljenja i izgradnju prvih hidroelektrana u Srbiji, a inače veliki prijatelj Nikole Tesle, izabrao je upravo kanjon Vučjanke za izgradnju ove mini hidroelektrane koju je lično projektovao i koja je poznata u Srbiji po tome što od svog početka rada, 1903. godine, nije prestajala sa radom, to nijedna mini hidroelektrana nije činila u Srbiji, do njene revitalizacije. Da nije bilo te revitalizacije i dalje bi nastavila da radi. Znači, ona ima više od 115 godina svog rada. Inače, ona je poznata i po tome što je prvi dalekovod u Srbiji krenuo od mini hidroelektrane Vučje u dužini od 17 kilometara do Leskovca. Da ne nabrajam sve, ali da kažem da i dalje imamo mini hidroelektrane iz 1909. godine u Gamzigradskoj banji, pa Sićevo itd. Kako su u javnosti ove derivacione mini hidrocentrale poznate kao trenutno najveća ekološka pretnja održivosti na određenim područjima, normalno je za očekivati da se ovaj zakon, koji je veću primeni ovim izmenama i dopunama, kategoriše kao zakon koji će pokušati da reši sva ova sporna pitanja koja se stalno čuju u javnosti. Mi iz poslaničke grupe Jedinstvena Srbija, smatramo da su ovi predlozi izmena i dopuna Zakona dobri, da će se u primeni ovih zakona pokazati da su sadašnje zamerke javnosti upravo na ove izmene i dopune preuveličane i neutemeljene. Mi ćemo u danu za glasanje podržati ove predloge zakona. Naime, ovaj zakon ubacuje neke nove elemente i definiše na pravi način sve ono što je u primeni zakona uočeno kao nedostatak u očuvanju životne sredine. Najpre, imamo načelo predostrožnosti koje deluje preventivno u cilju sprečavanja ugrožavanja i degradacije prirode, kada god postoji pretnja značajne štete ili negativnog uticaja za zaštićeno prirodno dobro, tj. životnu sredinu. Zatim, svako ko hoće da gradi u ovim područjima moraće da dobije prethodnu saglasnost Ministarstva nadležnog za poslove zaštite životne sredine, kao i da pribavi akt o uslovima zaštite prirode za sve tipove hidroelektrana, dakle, bez obzira gde se lokacija nalazi, da li su u zaštićenom području ili ne. Jedna od najbitnijih stvari prilikom izgradnje ovih mini hidroelektrana jeste kako odrediti reprezentativan biološki minimum, odnosno ekološki održiv protok, tj. koja je to dovoljna količina vode koja ide u rečno korito koja bi trebala da obezbedi opstanak flore i faune. Do sada se određivalo na osnovu verovatnoće, primene verovatnoće, empirijskih ili statističkih metoda, ali bez ikakvih garancija da će se nastaviti život biljnog i životinjskog sveta koji zavisi upravo od te reke. Od sada će se određivati tek nakon detaljnog monitoringa živog sveta od strane stručnih lica iz oblasti hidrobiologije, hidrometrije. Takođe u celu ovu priču oko određivanja biološkog minimuma treba uključiti i samo lokalno stanovništvo jer ono najbolje poznaje samu reku i floru i faunu oko nje i u njoj. Moramo, takođe, napomenuti i da ovakav detaljan monitoring sistema nije obavljen ni za jednu mini hidroelektranu u Srbiji, tako da se s pravom postavlja pitanje reprezentativnosti usvojenih vrednosti biološkog minimuma, odnosno nema dokaza da tako određeni proticaj, odnosno određena količina vode obezbeđuje uslove za opstanak živog sveta u rečnom toku. Dakle, sa primenom ovakvog detaljnog monitoringa mi pravimo veliku branu zaštite životne sredine, tj. prirode u kojoj i sa kojom živimo. Druga bitna stvar jesu tzv. riblje staze koje su potrebne za uzvodnu i nizvodnu migraciju rečnog sveta. Međutim, one su uglavnom bez vode, zasute nanosom ili granjem, dakle, potpuno nefunkcionalne. Pored ovoga treba napomenuti da dovođenjem teške mehanizacije za izgradnju mini hidroelektrana dolazi do mnogih drugih posledica po životnu sredinu. Dakle, ovakve i slične negativne uticaje ovaj Predlog zakona o zaštiti prirode će u startu iskoreniti, a pored toga ovaj zakon definiše interese lokalnog stanovništva. Osniva se savet korisnika u cilju međusobne saradnje na zaštiti životne sredine i održivom korišćenju prirodnih vrednosti i resursa. Sve su ovo elementi koji mogu da nam daju jedan vid sigurnosti da će ovaj zakon maksimalno zaštititi naše okruženje i samu životnu sredinu. Napomenuo bih da je Prostornim planom Republike Srbije utvrđeno da se mini hidroelektrane grade na osnovu tehničke dokumentacije i da je Katastar mini hidroelektrana iz 1987. godine predstavljao dokumentacionu podlogu za lokacije za njihovu izgradnju, čijom analizom je utvrđeno da podaci često ne odgovaraju stvarnom stanju na terenu i da se ne bi trebali striktno primenjivati. Takođe, moramo reći da male hidroelektrane nisu ekološki prihvatljive na delovima zaštićenih područja bez obzira na režim zaštite, što treba imati u vidu kao jedan od kriterijuma prilikom revizije lokacija malih hidroelektrana i proglašenja zaštićenih područja. Verovatno se zato i zovu zaštićena područja. Sve su ovo elementi koji nam daju za pravo da u danu za glasanje ovaj Predlog zakona podržimo što će poslanička grupa Jedinstvena Srbija i u danu za glasanje i učiniti. Kada su u pitanju izmena i dopuna Zakona o vodama, cilj ovog zakona je poboljšanje postojećih zakonskih rešenja i stvaranje pravnih uslova za njegovo efikasnije sprovođenje u praksi. Takođe, cilj je usklađivanje sa odredbama drugih zakona, Zakona o inspekcijskom nadzoru, Zakona o opštem upravnom postupku, Zakona o prekršajima, Zakon o zaštiti podataka o ličnosti i Zakon o javnoj svojini. Kada dolazi do izmena i dopuna Zakona zbog uočenih nedostataka to znači da onaj ko primenjuje zakon, a uoči odgovarajuće nedostatke, treba što hitnije da prenosi svoja iskustva sa nadležnim ministarstvom koji i predlaže te izmene. U ovom slučaju Javno vodovodno preduzeće „Srbijavode“ u svom radu uočilo je određene nedostatke zakona u delu sprovođenja postupka davanja u zakup vodnog zemljišta u delu koji propisuje davanje u zakup vodnog zemljišta izuzetno putem neposredne pogodbe, šta se sada ovim zakonom i definiše. Svi znamo šta voda predstavlja i za čoveka i za planetu i tu se ne bih mnogo zadržavao. Da bi ovaj zakon mogao da adekvatno funkcioniše i da bi mogao da bude potpuno implementiran, pored Javno-vodovodnog preduzeća i određenih institucija grada Beograda potrebno je da se vrši i adekvatni inspekcijski nadzor i ja bih se tu zadržao. Poslove vodnog inspekcijskog nadzora na teritoriji Republike Srbije vrše vodni inspektori u Odeljenju vodne inspekcije i Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i kao poverene poslove vodnog inspekcijskog nadzora za teritorije sedam upravnih okruga vodni inspektori u Sektoru za vodoprivredu, Odeljenja za vodnu inspekciju Pokrajinskog sekretarijata za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo AP Vojvodine, a za grad Beograd vrše vodni inspektori u Sekretarijatu za inspekcijske poslove. Kada sam pogledao izveštaj o radu Odeljenja vodne inspekcije uočio sam neke možda čak i zabrinjavajuće stvari. Naime, Odeljenje vodne inspekcije ima sistematizovanih 21, a popunjenih 13 radnih mesta. Broj vodnih inspektora je od 2009. godine kada ih je bilo 34 pao na 13 u 2020. godini. Starosna struktura je takođe zabrinjavajuća. Od 13 inspektora 10 je preko 50 godina. Prosečna starost je preko 50 godina. Većina ima zvanje savetnika, a to zvanje se dobija samo posle tri godine radnog iskustva, a ovde vidimo da mnogi imaju radno iskustvo i preko 20 godina. Plata vodnog inspektora u ovom zvanju bez minulog rada je od 50 do 70 hiljada, dobijaju se i dodatna zaduženja odredbama novog zakona. Kao proizvod napred navedenog, kao prvo logično pitanje možemo da postavimo – da li je ovo adekvatan broj vodnih inspektora koji vrše nadzor i sprovode mere iz svog delokruga rada? U nekim analizama stoji da je broj potrebnih vodnih inspektora 67 u odnosu na sadašnjih 13. Sada je situacija da jedan vodni inspektor vrši nadzor i sve poslove vezane za preduzimanje određenih mera u jednom upravnom okrugu, ponegde i na teritoriji čak dva upravna okruga. Ovakav odnos broja inspektora prema površini na kojoj svako od njih gravitira uglavnom ide na uštrb kvaliteta rada i adekvatnog funkcionisanja samog zakona. Kako je delokrug rada vodnih inspektora i to da se preduzimaju mere koje se odnose na rekonstrukciju postojećih vodnih objekata i izvođenja drugih radova koji mogu uticati na promene u vodnom režimu jer ako dođe na primer do nekontrolisane eksploatacije šljunka i peska iz reke može čak doći da se sama rečna korita izmeštaju. Jedan takav primer je i rečno korito Južne Morave koje se toliko izmestilo da je došlo do samog naseljenog mesta, a to mesto se zove Grajevce blizu Leskovca, a posledice su pokopavanje i rušenje kuća koje se sada nalaze faktički uz samu obalu reka, a nekada su bile udaljene od te obale pedesetak i više metara. Ako govorimo o zaštiti voda od zagađenja i tu je situacija slična, a to je takođe u opisu posla slobodnog inspektora. Da potvrdimo, da nije čoveka i njegovog delovanja vode i reke bi bile potpuno čiste i zato moramo uložiti maksimalne napore kako bismo spasili naše vode i naše reke. Drugo logično pitanje koje se može postaviti je pitanje vezano za mogućnost korupcije, jer ako imamo jednog čoveka zaduženog za tako veliki, površinski gledano, potez sa platom za koju na malopre napomenuo kolika je, a on je zadužen za nadzor i postupanje prema subjektima oko kojih se okreću milioni naravno da moramo da postavimo i takvo pitanje. Dakle, svaki zakon koji je u primeni i da je najbolji sama javnost tj. građani mogu smatrati da nije dobar samo onda ako se on ne implementira na način na koji je napisan. Za potpunu implementaciju zakona i da on može da potpuno adekvatno funkcioniše potrebni su svi ovi elementi. Poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem, gospodinu Filipoviću. Sledeći je narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovana ministarko sa saradnicima, poštovani saradnici iz Direkcije za vode, dame i gospodo narodni poslanici, dosledno kao što smo 2010. godine podržali donošenje Zakona o vodama i kao što smo 2012, 2016. i 2018. godine podržali izmene i dopune, poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara će podržati i Predlog izmene i dopune Zakona o vodama, ne samo zato što pitanje zaštite životne sredine, zaštite zemlje, vode i vazduha predstavlja centralno mesto programa Saveza vojvođanskih Mađara, već zato što je to pitanje političke i društvene odgovornosti naše stranke. Svesni političke odgovornosti, Savez vojvođanskih Mađara je i u koalicionom sporazumu koji smo potpisali sa Srpskom naprednom strankom, posebno naglasila aktivnosti koje imaju za cilj unapređenje standarda zaštite životne sredine. Poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara će podržati Predlog izmene i dopune iz istog razloga zbog koga smo podržali i sve prethodne. Predloženim izmenama i dopunama, u skladu sa direktivama EU, pomera se akcenat samo sa zaštite voda na aspekt zaštite životne sredine, usvaja se kompleksan integrisani pristup koji podrazumeva da bez zaštite zemljišta i vazduha nema ni zaštite voda, kao i da zaštita voda znači zaštitu zemljišta i vazduha. To znači da zaštita voda podrazumeva kontrolu nad različitim izvorima zagađenja, kao što su komunalne otpadne vode, nitrati iz poljoprivrede, emisija opasnih supstanci iz industrijskih postrojenja, kao što i deponovanje otpada dovodi do zagađivanja zemljišta i podzemnih voda. Prema podacima Agencije za zaštitu životne sredine, više od 6% deponija se nalazi na manje od 500 metara od postojećih izvorišta za snabdevanje vodom, a nekad u samim koritima i na obalama. Tokom padavina koje se filtriraju kroz masu deponovanog otpada rastvaraju se štetne materije, čime se zagađuju zemljište i podzemne vode. Sve su to razlozi zašto je EU 2000. godine usvojila Okvirnu direktivu o vodama, popularno nazvanu "Evropski ustav o vodama". Ključni princip tog dokumenta je da voda nije komercijalni proizvod nego nasleđe koje treba čuvati, zaštititi i shodno tome postupati. Predlog izmena i dopuna pokušava da ostvari ravnotežu, da se uz kvalitetnu zaštitu životne sredine ostvari ekonomski napredak, da se postigne društveni razvoj, uz očuvanje kvaliteta vodenih tokova. Cilj predloga je i usklađivanje sa odredbama drugih zakona. Kada smo kod usklađivanja sa Zakonom o javnoj svojini, za nas je važan deo koji se tiče nadležnosti AP Vojvodine i posebno za nas je važna novina u Predlogu izmena i dopuna, da prestaje pravo korišćenja i da se konstituiše pravo javne svojine AP Vojvodine na kanalskoj mreži na teritoriji AP Vojvodine koja nije deo plovnih puteva. Zaključno sa 31. decembrom 2020. godine pravo javne svojine u korist AP Vojvodine upisano je na ukupno 4.203 katastarskih parcela, koje čine neplovnu kanalsku mrežu. Kako Zakon o javnoj svojini ne sadrži odredbu o tome ko izdaje potvrdu da kanalska mreža nije deo plovnih puteva, precizira se da tu potvrdu izdaje "Vode Vojvodine". Kada je reč o doslednosti u vreme donošenja Zakona o vodama 2010. godine, poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara je pokrenula i temu - naknada za odvodnjavanje. Tražili smo da se utvrdi drugačija metodologija obračuna, kako bi se smanjio teret doprinosa za poljoprivrednike, da se naknada obračunava po hektaru, da se utvrdi najviši iznos i godišnje usklađuje sa stopom inflacije. Iako ne na način kako smo želeli, ipak su naša zalaganja dala rezultat. Odredbe Zakona o vodama koje su regulisale naknade za odvodnjavanje prestale su da važe 1. januara 2019. godine, danom početka primene Zakona o naknadama za korišćenje javnih dobara. Novim zakonom je ustanovljena drugačija metodologija izračunavanja osnovice naknade za poljoprivredno zemljište, kao što smo tražili, u hektarima, s tim da se uvodi raspon naknada zavisno od kategorije zemljišta, koji se usklađuju sa godišnjim indeksom potrošačkih cena. U slučaju Bačke Topole, opštine iz koje ja dolazim, za 2019. godinu raspon naknada je bio 273 dinara do 1.656 dinara za najkvalitetnije zemljište. U drugim opštinama, gde je drugačiji kvalitet zemljišta, naknade su i do tri puta niže. Za Savez vojvođanskih Mađara, koji je na terenu skoro 30 godina, nema dileme. Jasno je da su vodni resursi u Srbiji ugroženi, a pošto smo dnevno aktivni u Vojvodini, više ću govoriti o stanju vodenih tokova u AP Vojvodini. Kada kažem da su ugroženi vodeni tokovi, mislim na zagađenje otpadnim, komunalnim i industrijskim vodama, izgradnju na vodnom zemljištu, komunalnim deponijama, ali mislim i na korišćenje pijaće vode za zalivanje kroz bunare koji su bušeni dublje nego što je to dozvoljeno. Po pitanju kvaliteta vode govorimo o tri grupe problema. Prva grupa je neodgovarajući kvalitet vode za piće, koji je prisutan posebno u Bačkoj i u Banatu. Druga je nadeksploatacija podzemne vode, prisutna u celoj AP Vojvodini. Treća je nedovoljna zaštićenost izvorišta, prisutna na mnogim izvorištima u celoj zemlji. U našem pravnom sistemu oblast voda ili sistema zavisnih od voda uređuju brojni zakoni, skoro 30 različitih zakona, a za našu poslaničku grupu je važno da predložene izmene i dopune, posebno u svetlu ove tri grupe problema, imaju za cilj da spreče zagađivanje površinskih i podzemnih voda i da obezbede saniranje zagađenih voda, kako bi se postigao dobar status na svim površinskim i podzemnim vodama. Iskustvo nam govori da je ključni problem kontrola, kontrola i sprečavanje zagađivanja voda, kontrola korišćenja rečnih nanosa, kontrola korišćenja podzemnih voda, kao i kontrola izgradnje i sprečavanje ilegalne izgradnje na vodnom zemljištu. U Izveštaju objavljenom u oktobru 2020. godine, Evropska komisija je ocenila da su neprečišćena kanalizacija i otpadne vode i dalje glavni izvor zagađenja. Zabrinjava nivo arsena u pijaćoj vodi, a podaci objavljeni u julu 2020. godine u Izveštaju o zdravstvenoj ispravnosti vode Instituta za javno zdravlje Srbije "Batut" navode da je najveći broj neispravnih gradskih vodovoda u Vojvodini. Od 43 kontrolisana, ispravnih je bilo samo 10. Čak 21 gradski vodovod u Pokrajini imao je fizički, hemijski i mikrobiološki neispravnu vodu. Kvalitet vode je dodatno ugrožen u slučajevima kada nije rešeno odvođenje otpadnih voda, kada ne postoji kanalizaciona mreža, kada su propustljive septičke jame i dolazi do direktnog ulivanja otpadnih voda. U Strategiji upravljanja vodama na teritoriji Republike Srbije do 2034. godine navodi se da gotovo 75% stanovništva Republike Srbije živi u naseljima većim od 2.000 stanovnika, da je u tim naseljima prosečna priključenost na javne kanalizacione sisteme 72%, a na septičke jame oko 27%. Uz pobrojane najveće uzroke zagađenosti vode za piće u Vojvodini je i samo izvorište, jer zbog prirodnih karakteristika voda nije dobrog kvaliteta, a mali je broj fabrika koje prerađuju vodu. Ujedinjene nacije su 2010. godine usvojile rezoluciju po kojoj je pravo na pijaću vodu uvršteno u ljudska prava i pozvale su države i međunarodne organizacije da pomognu u izgradnji kapaciteta i razmeni tehnologije kako bi se svim ljudima obezbedila kanalizacija i zdravstveno ispravna, čista, dostupna i pristupačna voda za piće. Neprečišćene otpadne vode i dalje predstavljaju glavni izvor zagađenja površinskih, a time i podzemnih voda. Dok se u EU prečišćava više od 18% komunalnih otpadnih voda, u Srbiji je to manje od 10% sa velikim brojem domaćinstava u ruralnim predelima koja nisu ni priključena na kanalizacioni sistem. Prema analizi Ministarstva zaštite životne sredine iz 2019. godine, Srbiji nedostaje 300 novih pogona za tretman otpadnih voda, što košta između četiri i pet milijardi evra. Subotica, Šabac i Vrbas su jedina tri grada sa novoizgrađenim postrojenjima za preradu otpadnih voda, a za to su koristili evropske fondove. U Vojvodini se, kada je reč o preradi otpadnih voda, grade dva postrojenja uz podršku Pokrajinske vlade, u Bačkoj Topoli i u Malom Iđošu. Često u svojim obraćanjima pominjem problem reke Krivaje, koja uz Begej i delove kanalskog sistema DTD spada u najzagađenije vojvođanske tokove, zato što je Krivaja primer do čega vodi nepoštovanje standarda zaštite životne sredine. Stručni timovi sa Prirodno matematičkog fakulteta Univerziteta u Novom Sadu godinama analiziraju Krivaju, kvalitet otpadnih voda i kvaliteta površinskih voda i upoređuju ih sa vrednostima koje su propisane uredbama i pravilnicima. Svi rezultati su porazni. Pre desetak dana više od 300 kilograma smuđa, najosetljivije vrste ribe, uginuo je u Krivaji na dva kilometra od ušća reke u kanal Dunav-Tisa-Dunav. Uginuće je uzrokovano, pre svega, izuzetno niskom količinom kiseonika u vodi, a zatim i nepovoljnim vremenskim uslovima, odnosno izuzetno visokom temperaturom vode i vazduha. Jedno od pitanja koje sam pre nekoliko meseci postavi Vladi je bilo da li postoje sredstva i fondovi iz kojih bi mogli da se podrže projekti privatnih preduzeća iz opštine Bačka Topola kroz koje bismo omogućili rešavanje problema reke Krivaje. Po mišljenju stručnjaka optimalno rešenje bi predstavljala izgradnja sopstvenih prečistača u svakom preduzeću čija bi izgradnja koštala više miliona evra. Do tih sredstava najlakše se može doći preko evropskih fondova, a naš zadatak je da pokušamo da dođemo do sredstava sa svih nivoa vlasti, iz budžeta Republike Srbije, iz AP i lokalnih samouprava i da saniramo barem deo problema. U Bačkoj Topoli SVM je uz podršku Pokrajinske vlade i lokalne samouprave pokrenuo projekat izgradnje centralnog gradskog prečistača za koji se očekuje da će početi sa početnim radom još u toku ove godine, a kroz taj prečistač će se tretirati oko 30% otpadnih voda sa teritorije naše opštine. Poslanička grupa SVM smatra da su od posebnog značaja i prelazne i završne odredbe Predloga izmena i dopuna kojim je propisano da će na teritoriji AP Vojvodine nadležni organ odredi granice vodnog zemljišta do 31. decembra 2023. godine. Ova odredba je važna jer se u praksi u katastru vodno zemljište često vodi kao građevinsko i poljoprivredno što omogućava njegovu nezakonitu prodaju, a takođe i nekontrolisano kopanje šljunka u priobalju što povećava rizik od poplava. Nema ozdravljenja vode bez ozdravljenja zemlje, pa se SVM posebno zalaže da se u cilju sprečavanja difuznog zagađenja oko vodenih tokova, na primer oko reke Krivaje i jezera Palić, uspostavi mreža pojaseva koja se širi na osam do deset metara višespratnog zelenila. Jedna od prioriteta našeg rada je i da zajedničkim zalaganjima pokušamo da obezbedimo sredstva iz fondova EU, iz budžeta Republike Srbije i uz pomoć lokalne samouprave za proces samoizlečenja Palićkog jezera, isušivanje jezera tokom jedne sezone kako bi se smanjila zapremina mulja, kao i za završetak sanacija prostora između gradske deponije Aleksandrovačka bara i jezera Palić. Otprilike oko 50.000 tona otpada na godišnjem nivou dospe na deponiju Aleksandrovačka bara, što u ovom trenutku predstavlja oko tri miliona tona smeća. Procene su da bi remedijacija deponija koštala, zavisno od načina, između pet do 21 milijardu evra, a tri predloga za rešenje su upućena Pokrajinskom sekretarijatu za urbanizam i zaštitu životne sredine. Park prirode Palić stavljen je pod zaštitu kao zaštićeno područje, a studije od pre nekoliko godina pokazuju da sveukupna investicija sanacije jezera Palić košta oko 10 milina evra. Problem je što se u jezeru izliva kanalizacija, što se poljoprivredne aktivnosti obavljaju uz samu ivicu jezera i svake godine povećavaju njegovu površinu usled odrona dela zemljišta i zagađuju jezero raznim herbicidima. Tek sa izgradnjom gradskog prečistača bi se problem ublažio, ali bi dugotrajno rešenje predstavljala sanacija vodotokova, podzemnih voda i izgradnja zaštitnog pojasa. Govorimo o poluvekovnim problemima i zato je sporo i zato je i skupo. Budući da se poslednjih meseci raspravlja o ustavnim promenama u ovom trenutku u delu pravosuđa poslanička grupa SVM predlaže da se, kad za to dođe vreme, razmisli o formulisanju nove ustavne odredbe koja bi, uz odredbu člana 74. Ustava koja kaže da svako ima pravo na zdravu životnu sredinu, kao i da su Republika Srbija i AP Vojvodina odgovorne za zaštitu životne sredine, garantovao pravo na zdrav život u smislu zaštite vode i poljoprivrednog zemljišta, da se voda i poljoprivredno zemljište definišu kao ustavne kategorije. Na primer, na način koji je Slovenija pravo n pijaću vodu uvela u najviši pravni akt, a vodne resurse definisala kao javno dobro kojim upravlja država. U Ustavu Slovenije se navodi da izvori pijaće vode ne mogu biti predmet trgovine. Podsećam i da se poslanička grupa SVM još 2015. godine, u vreme rasprave o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, zalagala da se Ustavom reguliše zaštita poljoprivrednog zemljišta na način kako je to uradila Mađarska. Na kraju, da potvrdim još jednom, naša poslanička grupa će u danu za glasanje podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama, kao i ostale predloge koji se nalaze na dnevnom redu. O Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o zaštiti prirode će govoriti kolega Ujhelji, naravno i taj predlog podržavamo. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospodinu Fremondu. Sledeći je narodni poslanik Hadži Milorad Stošić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko gospođo Vujović sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u današnjoj raspravi imamo dva veoma bitna zakona koji se tiču zaštite prirode i zaštite voda. Kada govorim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, koji je podnela Vlada, treba da imamo u vidu da zaštita prirode obuhvata jednu od najznačajnijih pitanja savremenog sveta, a naročito spada u jednu od najvažnijih oblasti vođenja politike na nivou EU. Na samom početku bih naglasio da će naša poslanička grupa PUPS - „Tri P“ u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, kao i drugi zakon u ovoj objedinjenoj raspravi, to je zakon o izmenama i dopunama Zakona o vodama. U ovoj oblasti se donosi sve više nadnacionalnih propisa i izdvajaju se sve veća zajednička sredstva za ove namene, pa se stoga postavljaju i sve veći zahtevi nacionalnim državama u pravcu insistiranja na sve višem stepenu zaštite prirode i održivog korišćenja resursa. Ovi uticaji ne mogu da mimoiđu ni našu državu i zbog toga se naša država ovim izmenama i dopunama usaglašava sa evropskim zakonskim merilima. Upravo zbog toga se donose ove izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode, koji pre svega imaju za cilj da razjasne neka konkretna pitanja dosadašnje praktične primene ovog zakona i njegovih efekata u praksi. Na prvom mestu tu je pitanje tzv. mini hidroelektrana. Ovo pitanje u proteklih par godina usled brojnih kontradiktornosti, nemilih scena koje smo mogli da vidimo u pojedinim mestima, došlo u fokus šire javnosti i od jedne, u principu tehničke stvari, dobili smo dnevnopolitičku temu kojoj se zbog toga nije moglo prići na jedan objektivan način. Ova pitanja su posebno interesantna u nekim predizbornim kampanjama gde se neki zaštitnici pojavljuju i na jedan nekorektan način služe ovom temom. Činjenica da građani imaju Ustavom garantovano pravo na zaštitu životne sredine i da je država dužna da ga obezbedi, činjenica je i to da iako većina običnih ljudi ne raspolaže nekim stručnim znanjem iz ove oblasti, ipak smo logički mogli da zaključimo da se u pojedinim slučajevima izgradnje tih elektrana i pratećih objekata nisu poštovala čak ni elementarna pravila građevinske struke, niti poštovanja mera za očuvanje prirodne ekosfere u tim sredinama. U tom smislu revolt građana u mestima koja se nalaze neposredno uz takve tokove, odnosno potoke i rečice, iako u pojedinim elementima izgleda neprimeren, je svakako u znatnoj meri opravdan i realan, jer njima svakodnevni život zavisi od takvih intervencija koje su za širu zajednicu zanemarljivi i neinteresantni problemi. No, na drugoj strani mora se biti realan i takođe prihvatiti činjenica da smo mi kao država dobrim delom već iskoristili hidro potencijal Dunava i ostalih većih reka, da smo se istovremeno obavezali da moramo da drastično smanjimo emisiju ugljendioksida iz termoelektrana za koje se takođe troše ograničeni resursi uglja koji nisu beskonačni. To nas dovodi do zaključka da ćemo onda u nekoj daljoj ili ne tako daljoj perspektivi biti prinuđeni da ili uvozimo električnu energiju iz inostranstva po tržišnim cenama, ili da smanjimo potrošnju, ili da se u krajnjem slučaju krenemo izgradnju nuklearne elektrane. Pošto mislim da nijedna od ovih alternativa neće naići na odobrenje građana, onda nam jedino opet preostaje da se okrenemo ka razvoju alternativnih izvora za proizvodnju energije, što nas u krajnjoj liniji dovodi do toga da se izgradnja mini elektrana apriori ne može i ne sme odbaciti kao mogućnost, svakako uz određene predradnje koje podrazumevaju struku. Naročito ako se zna podatak naveden u obrazloženju ovog zakona, da je taj potencijal za proizvodnju električne energije procenjen na 449 megavata snage, što je polovina od instalirane snage u hidroelektrani Đerdap 1. Stoga, Vlada je zauzela upravo takvu nameru šaljući nam u proceduru ovakve predložene izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode. Svakako je najvažnija izmena postojećeg člana 9. osnovnog teksta zakona, gde su uslovi zaštite prirode na osnovu kojih se prave stručni dokumenti za zaštitu pojedinih prirodnih celina sada znatno opširniji i preciznije definisani, gde će se za svaku intervenciju u prirodnu baštinu morati dati daleko veće obrazloženje, izdati mere koje se nameravaju sprovesti u minimiziranju uticaja izmene prirodne sredine. U članu 35. vrši se, takođe, veoma značajna izmena koja se tiče zabrane izgradnje hidroelektrana, vodozahvata na hidroelektrane i regulacije odbrane od poplava u zonama drugog i trećeg stepena zaštite u zaštićenim područjima, sem izuzetno po odobrenju Ministarstva za zaštitu životne sredine. U skladu sa tim odredbama, u članu 38. ovog zakona predviđeno je da se upravna rešavanja o izdavanju dozvola za izgradnju hidroelektrana u ovim područjima obustavljaju po službenoj dužnosti, dok se za rekonstrukciju postojećih mora tražiti specijalne dozvole. Mislim da je to za sada jedno korektno rešenje kojim se neće odjednom potpuno odustati i zanemariti ovaj vid proizvodnje energije, a sa druge strane rešiti deo problema koji se odnose na ove objekte u zaštićenim prirodnim zonama. Ono što nam ostaje za nauk u budućem periodu je to da Ministarstvo i njegove inspekcije treba da posvete veću pažnju u ovim postupcima i da pažljivije prate njihovu realizaciju na terenu, kako se više ne bi našli u ovim situacijama. Dodavanjem člana 68. u zakonu se uvodi jedna pozitivna novina, a to je formiranje saveta korisnika zaštićenog područja, u koje bi ulazili predstavnici lokalnih samouprava, turističkih organizacija, nevladinog sektora, udruženja lovaca i ribolovaca, te korisnika šuma i poljoprivrednog zemljišta. Smatram da je ovakve savete odavno bilo neophodno formirati kao kariku između pravljenja zaštićenih dobara i samih građana koji su životno vezani za zaštićeni prostor. Treba se nadati da će njihovo formiranje, pre svega, doprineti boljoj promociji vrednosti našeg prirodnog nasleđa, ali i njegovog boljeg očuvanja, jer se mora primetiti to da se u našoj prirodi neprekidno nailazi na divlje deponije, nelegalnu gradnju i prekomernu eksploataciju šuma, sa čime se moramo izboriti. Kako je ministarka naglasila u uvodnom izlaganju da se i u vreme Cara Dušana vodilo računa o zaštiti prirode i da je Dušanovim zakonikom iz 1349. godine definisana prekomerna seča šuma. Još tada su definisali da se za jedno posečeno drvo mora zasaditi novo. Na posletku želeo bih da uputim jedno pitanje predstavnicima Ministarstva. Poštovana ministarko, prema zvaničnim podacima, naša država ima prilično nizak procenat površina pod različitim vidovima i stepenima zaštite. To se naročito odnosi na nacionalne parkove, kojih imamo tek pet u celoj državi, što je osetno manje nego neke susedne države. Primera radi, Mađarska ima 10, Rumunija 14, Hrvatska osam, Crna Gora pet. S vremena na vreme pominjalo se da bi još neki predeli trebali da dobiju status nacionalnog parka. Pre svega, govorilo se o Južnom Kučaju, Beljanice, Staroj planini, Deliblatskoj peščari i Goliji, ali za sada nismo videli da se nešto od toga realizovalo. Vi ste u obrazloženju ovog zakonskog predloga naveli da mi moramo da povećamo broj zaštićenih površina, pa me zato zanima da li se planira da se neko od ovih ili drugih područja u perspektivi proglasi za nacionalni park? Druga tačka današnjeg dnevnog reda, o kojoj danas vodimo načelni pretres, jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Ova materija se prirodno nastavlja na zaštitu prirode, jer su vode, reke i jezera sastavni deo našeg prirodnog okruženja i njegov su izvor. Zakonske izmene u ovom predlogu vezuju se pre svega za upravne postupke za izdavanje dozvola, za eksploataciju resursa i za vodne površine, gde se predviđa da će se u primeni ovog zakona u buduće uvek supstidijarno primenjivati odredbe Zakona o opštem upravnom postupku i time se izbeći da se u praksi desi da određeni upravni postupci iz Zakona o vodama budu sporni usled nejasnog pozivanja na pravni osnov. Izvršeno je i dodatno definisanje priobalnog pojasa uz kanale za koje se predviđa da iznose pet metara od ivice kanala. Ono za šta postoji najveće interesovanje javnosti, to je pitanje splavova u Beogradu, mislim da je rešeno na jedan korektan način. Tu je data mogućnost dosadašnjim zakupcima mesta da zakup sklapaju putem neposredne pogodbe, ali je takođe u zakonu predviđeno da najniži iznosi zakupnine ne mogu biti niži od onih koje propisuje Vlada svojim odlukama. Na taj način tu se za one koji su već zakupoprimci suštinski neće promeniti ništa, ispoštovaće se njihova stečena prava, a uštedeće se na vremenu koje je bilo potrebno kada bi se oni stalno pozivali na obavljanje zakupa na javnim nadmetanjima. Na posletku sa nekoliko samostalnih članova ovog zakona biće naloženo Republičkom geodetskom zavodu, Službi za katastar nepokretnosti da na svim preostalim vodotokovima, gde to već nije urađeno, po službenoj dužnosti upišu pravo javne svojine Republike Srbije, odnosno AP Vojvodine za neplovne kanale na njenoj teritoriji, čime će se napokon stanje u registrima uskladiti sa odredbama Zakona o javnoj svojini, koji predviđa da se vodotokovi i vodene površine nalaze u javnoj svojini. Poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju podršku za njihovo usvajanje. Takođe, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja koja su planirana za razmatranje na ovoj sednici i glasati za. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku Poslaničke grupe PUPS „Tri P“. Reč ima narodni poslanik, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS, Ljubinko Rakonjac.
Poštovana potpredsednice Skupštine, poštovana ministarko dr Vujović sa svojim saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želim prvo da iskažem zadovoljstvo, poštovana ministarko, da vas često viđamo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, što znači da se radi dosta u zakonodavnoj aktivnosti iz oblasti zaštite životne sredine, tako da tu izražavam zadovoljstvo. Danas su dva značajna predloga zakona na dnevnom redu i to iz oblasti zaštite prirode i voda. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode uređuje planiranje, uređenje, korišćenje prostora, prirode i svih prirodnih resursa, zaštićenih područja i područja ekološke mreže koju čine biljne i životinjske vrste. A prirodu štitimo pre svega od negativnih efekata i posledica ljudske delatnosti, odnosno onda kada su priroda i prirodni resursi istovremeno predmet rudarske poljoprivredne, saobraćajne, turističke, energetske, ribolovačke, šumarske, vodoprivredne, lovačke ili bilo koje druge prerađivačke delatnosti. Zaštita je nužna jer održivi razvoj možemo definisati kroz princip da nema ekonomskih sloboda i opšteg razvoja čovečanstva bez ekoloških sloboda i održivosti. Dakle, radi se o međuuslovljenosti i nužne usklađenosti između potreba čoveka da bolje živi i više stvara i opstanka prirode koja je uslov života celog sveta. Suština evropske zelene politike, koja je opet deo globalnih milenijumskih ciljeva Ujedinjenih nacija, među kojima je održivi razvoj, jeste upravo uspostavljanje ravnoteže između prirode i čovekove delatnosti. Uspostavljanje programa „Natura 2000“ predstavlja jedan od značajnih procesa u zaštiti prirode. Program proističe iz dve direktive, to su Direktiva o očuvanju prirodnih staništa divljih vrsta, a druga se odnosi na očuvanje divljih ptica. Ove dve direktive ugrađujemo u naš Zakon o zaštiti prirode tako što unosimo principe zaštite i dobijamo najznačajniji instrument – zeleni alat, ali i odgovornost za ostvarenje principa zaštite. Mudrost i snaga naroda i pojedinaca meriće se upravo na svim zelenim verigama održavanja života. Mi poslanička grupa SPS i Zeleni oduvek smo smatrali da nož i pogača ne mogu da budu u jednoj ruci. Oni koji žele brz razvoj i brz dolazak do kapitala obično ne mare mnogo za prirodu i njeno očuvanje. Pri ovome znamo da se i naša zajednica ljudi, mislim na Srbiju, biološki ne razvija u najboljem skladu sa prirodom. Svedoci smo gotovo decenijskih ataka na prirodu, a prema nekim podacima, Srbiji preti nestanak trećine biljnih i životinjskih vrsta. Ako se zna da Srbija predstavlja jedno od najbogatijih područja Evrope, onda je jasan značaj Srbije na ekološkoj karti Evrope. Podaci kazuju da je u svetu samo u prošloj godini potpuno nestala 31 biljna i životinjska vrsta. To nas još više obavezuje da se vratimo prirodi kao šansi i da je još više čuvamo. Biološka snaga opstanka je u povratku u budućnost prirode i prostora. Srbija danas ima oko 7,66% zaštićenog područja, ali iskreno sa izuzetkom prirodnih odlika koje Srbija ima na svakom koraku trebalo bi da se ponašamo kao da je svaki deo naše teritorije zaštićeno područje, zato što je svega 7,6% područja zaštićeno i mi se nalazimo pred velikim izazovima. Zaštićena područja u Republici Srbiji predstavljaju područja koja po svojim ekološkim, biogeografskim i drugim karakteristikama predstavljaju prirodne celine od izuzetnog značaja, sa ekosistemima i predelima posebnih vrednosti u pogledu izvornosti i raznovrsnosti vegetacije, flore i faune, reprezentativnih, geomorfoloških, geoloških, hidroloških i drugih pojava i procesa. Kulturnoistorijske vrednosti nastale su u interakciji čoveka i prirode i kao takve nalaze se pod zaštitom države. Zato uvođenje u zakon načela predostrožnosti, kada postoji pretnja da može nastati značajna ili nepovratna šteta za zaštićeno prirodno dobro, ali i značajan negativan uticaj na ciljeve očuvanja ili celovitosti ekološke mreže, uvodi se obaveza preduzimanja mera za sprečavanje ugrožavanja i degradacije prirode u skladu sa ovim zakonom, čak i kada nedostaju neki naučni podaci. Dakle, načelo ekološke predostrožnosti zahteva od nas da odgovorno pristupamo prirodi i njenim vrstama. Srbiju je potrebno posmatrati kao celinu, čiji svaki pedalj zaslužuje da bude u statusu zaštićenog područja u kome se usklađuje privredni rast po principu zelene cirkularne ekonomije, bez raubovanja prirodnih sirovinskih snaga i dostojanstvenim ekonomskim dohotkom za sve. Ekonomija zaštićenih područja pokazuje i pokazivaće da su zelena radna mesta i zeleni razvoj mogući i u najstrožem modelu zaštite prirode. Ako prirodu štetimo rešenjima oslanjanjem na prirodu, onda možemo opstati. Svako nasilje nad prirodom vrati se čoveku kroz klimatske promene koje u krajnjem mogu imati fatalne posledice po opstanak živog sveta i čoveka na planeti. To moramo što pre da razumemo, a ovaj zakon štiti da se to ne desi. Druga izmena zakona odnosi se na izgradnju mini hidroelektrana u zaštićenim područjima, posebno kada su u pitanju tzv. mini hidroelektrane kojima se voda stavlja u cevi i time potpuno menja biodiverzitet. Zato je veoma značajno što se ova tema koja je veoma aktuelna sa stanovišta očuvanja prirode i prirodnih vrednosti, posebno voda, nalazi u ovom Predlogu zakona i rešavaju se ta pitanja. Jasno je da je energetskom sistemu Srbije značajan i ovaj vid proizvodnje hidroenergije, ali u isto vreme je važno da se mini hidroelektrane više ne mogu raditi u zaštićenim prirodnim dobrima bilo kog nivoa zaštite. Kada ovo govorim, mislim pre svega na našu obavezu zaštite prirode koja je sagledana i kroz program „Natura 2000“, kojim se Srbija obavezuje na očuvanju i obnovu biljnog i životinjskog sveta. Male hidroelektrane nisu ekološki prihvatljive na delovima zaštićenih područja, bez obzira na režim zaštite i to je zakonom regulisano, što treba imati u vidu kao jedan od kriterijuma prilikom revizije lokacije malih hidroelektrana i proglašenja zaštićenih područja. Pregledom i analizom postojećeg katastra malih hidroelektrana, koji je zaista rađen 1980-ih godina, konstatovano je da podaci iz katastra malih hidroelektrana Republike Srbije često ne odgovaraju stvarnom stanju na terenu i ne bi ih trebalo striktno primenjivati u današnjim uslovima bez tehnološke i posebno ekološke evaluacije rešenja i saglasno optimalnom korišćenju raspoloživog potencijala vodotoka. Usled značajnog protoka vremena od izrade ovih katastara i nastalih promena u prostoru i hidrologiji, neophodna je prethodna provera stanja u prostoru i hidrologiji. Ove objekte je moguće graditi i na drugim lokacijama, uz saglasnost nadležnog ministarstva u pogledu maksimalnog iskorišćenja energetskog potencijala vodotokova i saglasnosti drugih ministarstava i institucija. Srbija je najsiromašnija zemlja Balkana kada su u pitanju autohtone površinske vode, a upravo na ekološki i hidrološki najvrednijim rečicama započela je sprovođenje masovne gradnje mini hidroelektrana. Problemi koji su uočeni izgradnjom postojećih mini hidroelektrana zahtevaju hitno preispitivanje procedura za izdavanje dozvola, kako za planirane, tako i za izgrađene objekte, uz imperativ zabrane dalje gradnje u zaštićenim područjima, kako je ovim Predlogom zakona regulisano, što će se postići upravo merama koje predviđa ovaj zakon, a pre svega zabranom izgradnje mini hidroelektrana u zaštićenim područjima. Omogućiće se i pravna sigurnost za potencijalne investitore kojima se omogućava da pre preduzimanja bilo kakvih radnji imaju jasna i precizna saznanja o tome gde je izgradnja mini hidroelektrana zabranjena. Ocena prihvatljivosti određenih projekata koji treba da se realizuju u zaštićenim područjima vršiće se, verujemo, uz primenu programskih mera Ekološke mreže „Natura 2000“, koje podrazumevaju strog kontrolni mehanizam zaštite koji podrazumeva uključivanje Evropske ekološke mreže i preduzimanje mera, odnosno uključivanje mehanizma inspekcijskog nadzora unutar Srbije, a u okviru Evropske ekološke mreže. Dobro je što će Vlada doneti trogodišnje planove zaštite prirodnih dobara, kao i što se zakonom strogo zabranjuje korišćenje, uništavanje i preduzimanje drugih aktivnosti kojima bi se mogle ugroziti strogo zaštićene divlje vrste biljaka, životinja i gljiva, uključujući i ptice i njihova staništa. Suština je u tome da mi kao savesna i svesna nacija, koja je svojevrstan nacionalni park Evrope, mora biti potpuno odgovorna prema budućnosti života i sveta na planeti. Drugi zakon, koji danas menjamo, jeste Zakon o vodama i suštinske izmene se odnose na upravljanje i status vodnog područja. Po zakonskoj definiciji vodno zemljište je kao područje korita vodotoka, uz pripadajuću obalu, po zakonu odvodno zemljište se ne može prodavati i njime se mora pažljivo i odgovorno upravljati. Na njemu važe posebni uslovi korišćenja i gradnje. Zakonom je definisano da je vodno zemljište u javnoj svojini i da je potrebno da bude uknjiženo u katastru, kao javna svojina i to pod nazivom - vodno zemljište. Verujemo da će u pitanju uknjižavanja vodnog zemljišta pristupiti još efikasnije, jer je na taj način da se ovaj vid javne svojine bolje zaštiti i efikasnije ekonomski valorizuje. Kada su konkretne izmene Zakona o vodama u pitanju, dozvolite mi da predložene izmene i dopune Zakona o vodama nazovem svojevrsnim zelenim, pojačanim sistemom upravljanja vodama i vodnim zemljištem, kao javnim resursom. Zato podržavam rešenja koja potvrđuju tu pojačanu gotovost i rešenost države da se ova pitanja reše. Donošenjem zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama, nastavlja se proces reformi u sektoru voda, koji treba da obezbedi uspešno funkcionisanje i razvoj ovog sektora, kao i usaglašavanje propisa u oblasti voda, sa propisima EU. Značaj ovih izmena i dopuna je u tome što se njima Zakon o vodama usaglašava sa zakonima, propisima, koji su doneti posle njega, te se time ostvaruju uslovi da se bolje gazduje vodama, sa ciljem što bolje zaštite voda, korišćenje voda i normalno zaštite od voda. Donošenje ovog zakona, uređuje se raspolaganje i upravljanje vodnim zemljištem, što je veoma bitno imajući u vidu, da se na vodnom zemljištu obavljaju značajne privredne delatnosti. Dobro je rešenje da će Ministarstvo zaštite životne sredine davati saglasnost, u postupku davanja uz zakup vodnog zemljišta, u javnoj svojini, u zaštićenom području i području ekološke mreže. U skladu sa određenim uslovima zaštite zaštićenog područja i smernicama za upravljanje ekološkom mrežom, značajno i odavno očekivano usaglašavanje je i sa Zakonom o zaštiti prirode. U kontekstu ovog zakona, osvrnuo bih se na pitanje, erozije vodnog zemljišta i posledica ove pojave, čiji smo svedoci poslednjih godina. Činjenica je da lokalne samouprave, koje nemaju stručne, niti finansijske resurse, da se bave posledicama erozija, izazvane bujičnim poplavama, što se pokazalo za vreme katastrofalnih poplava u Srbiji, posebno 2014. godine. Treba reći da je problematika erozije bujičnih tokova koji su posledica erozije zemljišta u slivu i bujične poplave u nadležnosti države u svim razvijenim zemljama. To je jedna sugestija. Na primer u SAD još 1936. godine proglasile su eroziju zemljišta državnim neprijateljem broj jedan i formirale moćnu državnu kompaniju, službu za konzervaciju zemljišta i voda. Francuska je još sredinom 19 veka formirala moćnu državnu firmu za restauraciju brdsko-planinskog zemljišta. Sličnu državnu službu ima i Austrija. Radove na projektovanju, izvođenju protiv erozirnih radova u cilju zaštite od erozije zemljišta i bujičnih poplava u tim zemljama finansira država. Treba reći da je Srbija imala sličnu direkciju do kraja 70-ih godina prošlog veka i da smo tada imali veliki uspeh u kontroli erozije i bujičnih poplava, a radove je finansirala država. Pored Direkcije bilo je deset specijalizovanih preduzeća u celoj Srbiji koji su rešavale probleme erozije zemljišta i prevencije i zaštite od bujičnih poplava. Problem erozije zemljišta i bujičnih poplava je vrlo ozbiljan jer je u Srbiji registrovano više od 12 hiljada bujičnih tokova i svake godine imamo štete od njih, jer se u poslednjih 30 godina tom problemu posvećivala minimalna pažnja, a još manje finansijskih sredstava. Imajući sve to u vidu, ne smemo dozvoliti da problem erozije zemljišta i bujičnih tokova, vodo tokova drugog reda i bujičnih poplava ostavimo u nadležnosti samo lokalnih samouprava koje za to nemaju kadrova, a još manje para i to su bile sugestije i kada je prošli put, u prošlom sazivu donet Zakon o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Ideja da se ponovo razmatra, razmišlja o nacionalnoj organizaciji koja će se baviti ovim problemom koji u jednom delu je posledica klimatskih promena, uništavanja šuma, nedostatka prevencije naše nebrige. Zato moramo kroz ovaj zakonski okvir pokazati potpunu odgovornost prema resursima bez kojih život na zemlji neće biti moguć, a to su vodu, zemljište, vazduh, biljni i životinjski svet. Ovi predlozi zakona predstavljaju unapređenje dosadašnjih akata i poslanička grupa SPS će u danu za glasanje glasati za ove predloge zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodni poslanik Marko Parezanović.
Zahvaljujem, poštovana predsedavajuća. Poštovana ministarka sa saradnicima, poštovane kolege, poštovani građani Republike Srbije, pred nama su izmene i dopune dva zakona, Zakon o zaštiti prirode koji je u skupštinsku proceduru došao na predlog Ministarstava za zaštitu životne sredine, kao i izmene i dopune Zakona o vodama, koji je došao na predlog Ministarstva poljoprivrede, šumarstava i vodoprivrede. Ja ću nešto više pažnje posvetiti izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, obzirom da je tema zaštite životne sredine jedan od najzastupljenijih tema u našoj javnosti, ali i ujedno jedna od najčešće zloupotrebljavanih tema. Kada govorimo o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, ono što je za građane najvažnije, najjednostavnije rečeno, nakon usvajanja Zakona o obnovljivim izvorima energije, jer pre nekoliko meseci i sada sa ovim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, mi možemo na jedan jasan i nedvosmislen način da kažemo da u zaštićenim područjima nema više gradnji mini hidroelektrana. Dakle, na prostoru od 678 hiljada 623 hektara, odnosno 7,68% teritorije Republike Srbije, a to je prostor koji trenutno čine zaštićena područja, one će svakako u budućnosti biti još veći, dakle, na tom prostoru nema gradnji mini hidroelektrana bilo kog tipa, bilo koje snage, a postupci koji su i toku biće po službenoj dužnosti obustavljeni. Na ovaj način prvi put posle 2009. godine kada je doneta Uredba o mini hidroelektranama, i kada niko nije ni razmišljao o zaštićenim područjima, možemo da kažemo da stavljamo tačku na ovu temu i da i ako je do sada bilo možda nekih pravnih nejasnoća ili ne adekvatnih pravno-materijalnih rešenja, da to više neće biti slučaj. Ono što je osnovna novina, ovog zakona, to je već pomenuto načelo predostrožnosti, koje se odnosi na slučajeve kada nemamo dovoljno naučnih dokaza, naučnih podataka. To više neće biti prepreka za sprečavanje, ugrožavanje prirode. Ovim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode se usaglašava sa već pomenutim Zakonom o obnovljivim izvorima energije. Dakle, radi se o dva različita zakona koji dolaze iz dva različita resora, a koji su potpuno u koleraciji. Ovde se vidi da se radi o planskom delovanju, što je jako važno, jer tema zaštite životne sredine se ne odnosi samo na resorno ministarstvo, već se, što direktno, što indirektno prelama i na sve druge resore i na kompletno čitavo društvo. Primera radi, kada smo usvajali energetske zakone, poseban akcenata je stavljen na tzv. energetsku efikasnost. Obzirom da znamo da u našoj zemlji imamo problem već decenijama sa gubicima energije, a svako rasipanje energije za posledicu ima dodatno trošenje energenata koji vrlo često nisu ekološki prihvatljivi ili imaju za posledicu povećanju proizvodnju električne energije, što ponovo podiže sagorevanje fosilnog goriva i sve to ima, kao što znamo, negativan efekata na kvalitet vazduha. Ovde najbolje vidimo koliko je sve u oblasti zaštite životne sredine međusobno povezano i koliko je važno da postoji sinhronizacija između svih resora u Vladi i svih institucija u našoj državi. Dakle, mi moramo da vodimo računa o zaštiti životne sredine, ali moramo da vodimo računa i o nečemu što je nedavno pominjao predsednik Republike Srbije, Aleksandar Vučić, a to je, energetska bezbednost naše zemlje. Drugim rečima, mi moramo da proizvodimo električnu energiju, ne samo zbog toga što bi oslanjanje na uvoz električne energije bilo veoma skupo, što je svakako značajan faktor, već i zbog toga što država koja zavisi od uvoza električne energije ne može sebe da nazove nezavisnom državom. Takva država uvek može na sijaset načina biti uslovljavana, ucenjivana, teže se može boriti za svoje interese. Dobro znamo da i samo par dana bez električne energije ili sa problemom u distribuciji električne energije može izazvati katastrofalne posledice na privredu zemlje. Ovo sve kažem zbog sve češćih medijskih kampanja, veoma zlonamernih medijskih kampanja, koje ne posmatraju ovu temu na racionalan način, pa tako i na primeru, malih hidroelektrana, imate čitava udruženja koja su finansirana iz Evropske unije, a koja se protive izgradnji malih hidroelektrana u Srbiji, iako znamo da u Evropskoj uniji imamo 24.000 malih hidroelektrana, jer je valjda poenta da što manje struje proizvodimo iz obnovljivih izvora energije, a da onda tu struju kupujemo po znatno nepovoljnijim i skupljim uslovima od Evropske unije ili nekog drugog. Isto tako imamo negativnu kampanju kada su u pitanju vetroparkovi koji, eto ugrožavaju ptice, pa negativnu kampanju protiv termoelektrana i sagorevanja fosilnih goriva, i onda u nekom trenutku se postavi pitanje – kako ćemo mi uopšte da proizvodimo električnu energiju? Potrebe za proizvodnjom električne energije su sve veće. Mi praktično na nivou od nekoliko godina imamo i do 30% povećane potrebe za električnom energijom i gasom, i to su velike promene, na koje naša zemlja mora da nađe adekvatan odgovor. Jedna od veoma važnih stvari je i današnja poseta predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, Kladovu i najava rekonstrukcije puteva, ali i ne samo to, već i ulaganje u hidroelektranu „Đerdap“ koja u narednih 10 godina trebala da proizvede dodatnih 50 megavata struje, što je veoma važno za našu zemlju, ako uzmemo u obzir sa kakvim izazovima se suočavamo. Iz svega toga, ono što je jako važno jeste naći taj balans između zaštite životne sredine, a sa druge strane, očuvanje energetske bezbednosti zemlje i privrednog razvoja koji je poslednjih godina na zavidnom nivou. Mislim da upravo ove izmene i dopune zakona, su primer kako taj balans funkcioniše, jer u našoj zemlji baš kao i u Evropskoj uniji gradnja malih hidroelektrana je dozvoljena u skladu sa postojećom zakonskom regulativom, ali nije dozvoljena u zaštićenim područjima, jer je procena da to nije interes Srbije, odnosno da potencijalna šteta može biti veća nego korist. Kao što sam već rekao, ovo je tama koja izaziva jako puno pažnje u javnosti i što je dobro, jer je potrebno podizati svest o značaju zaštite životne sredine, ali istovremeno, ume da bude i veoma negativno, zato što jedan broj političkih aktera, različitih političko ekoloških udruženja i ovu temu je prepoznala, kao mogućnost za sticanje određenih političkih poena, prepoznavanje na javnoj sceni u Srbiji i kao priliku da se predstave kao zaštitnici prirode, kao da imaju tapiju na zaštitu životne sredine, i kako oni mnogo više brinu o životnoj sredini nego mi, ali ono što ja mislim da jeste važnoc da sve ono što mi govorimo i pričamo, ali su mnogo važnija dela i ono što radimo i ono što ostaje iza našeg rada. I ako, neko misli da npr. to što je recimo, grad Čačak zajedno sa Ministarstvom i sa Vladom Srbije, skoro dva miliona evra uložio u rekultivaciju deponije koja se prostirala na osam hektara i koje je nekada bila prepuna smeća, a danas je prava zelena oaza, i ako neko misli da to što je Ministarstvo veoma brzo za nekoliko meseci rešilo višedecenijski problem građana Prijepolja, u vezi sa deponijom Stanjevina, ako mislite da je to nešto što je uobičajeno, nešto što se uvek dešavalo, moram da kažem da nije. Da se nije dešavalo nikada da imamo tako velike investicije, kao što nikada nismo mogli ni da razmišljamo o fabrikama za prečišćavanje otpadnih voda, i da konačno prestanemo da fekalije ispuštamo u reke bez prečišćavanja, nikada naša država nije bila u mogućnosti da uopšte razmišlja o tome da stotine milione evra uloži u ovu oblast, jer to je nešto što će već za nekoliko meseci polako početi da postaje realnost, već bi se to dogodilo da nije bilo krize izazvane virusom Korona, ali eto možemo da kažemo da će država već za nekoliko meseci krenuti u velike projekte i širom Srbije, koji se tiču prečišćavanja otpadnih voda. To je ono što pravi razliku. Mi praktično imamo jedan non sens, danas u Srbiji, a to je da danas u Srbiji sa jedne strane imamo nikad veće investicije, ozbiljne investicije u zaštiti životne sredine, a da sa druge strane, negativna medijska kampanja na ovu temu, je nikad veća. Primera radi, svi znate kakvu smo medijsku kampanju imali npr. kvaliteta vazduha, obzirom da se ozbiljan monitoring u našoj zemlji vrši poslednjih nekoliko godina, mi ne možemo na precizan način da uporedimo kvalitet vazduha danas i pre 15 godina. Obzirom da to naši politički protivnici znaju, oni su ovako požurili da kažu da je situacija u Srbiji sa vazduhom, nikad gora, da udišemo nikad lošiji vazduh, i da je za sve to kriva SNS. Međutim, ako realno pogledamo način na koje javni objekti u Srbiji koriste energente za grejanje, mi možemo videti da imamo drastično manje kotlarnica koje koriste ekološki neprihvatljive energente, na primer grad Čačak iz kojeg ja dolazim, mi imamo još samo jedan i to je javni objekat, Mašinsko saobraćajna škola, koja koristi kotlarnicu na mazut, svi drugi javni objekti su uveliko prešli na prirodni gas i koriste ekološki daleko prihvatljivije energente. Takođe znamo kada su u pitanju privatni korisnici, znamo da pre 10,15 godina, retko ko je koristio prirodni gas, i onda se postavlja pitanje kako je to moguće da je danas kvalitet vazduha u Srbiji lošiji, nego pre 15 godina? Ako je to tako, hajte da vratimo sve te mazutne kotlarnice, na ugalj i lož ulje, ako je to tada bilo idealno kvalitetno, a danas, kako neko želi da predstavi nije dobro. Vaše Ministarstvo je na početku ove godine raspisalo između ostalog i konkurse za zamenu kotlarnica koje koriste ekološki neprihvatljive energente, što je svakako jako dobro i nadam se da ćete nastaviti sa tom praksom i u narednom periodu. Ono što može da bude potencijalni problem, jeste što sam primetio da pre svega u manjim sredinama, lokalne samouprave imaju problem sa projektno tehničkom dokumentacijom, zbog čega ne mogu da konkurišu na konkursima. Apelujem na sve da iskoriste narednih 6 do 7 meseci, da te nedostatke otklone ili ako imaju problem, da se obrate i nadležnom Ministarstvu, i da im i vi pružite i stručnu pomoć, kako bi naredni konkurs u januaru, februaru dočekali mnogo spremniji. Takođe, želim da pohvalim i konkurse koji su se ticali pošumljavanja, jer znamo koliko je to važno za našu državu i za emisiju CO 2. Međutim, tu bih želeo da istaknem još neki problem sa kojim moramo da se suočimo, a to je činjenica da intenzitet štete, od strane čoveka prema šumama, se na žalost povećava, pa smo tako imali situaciju da u 2019. godini, preko 27 hiljada kubnih metara, bespravno posečeno iz državnih šuma, u najvećoj meri u istočnoj i južnoj Srbiji, kada tome pridodamo šumske požare koji najčešće postaju kao posledica nesavesnog odnosa čoveka. Imali smo 3.397 kubnih metara šume koje je izgorela u 2019. godini, a to je pet puta više, nego u 2018. godini. Ovo su stvari na koje moramo da obratimo pažnju u budućnosti. Generalno moramo mnogo više da radimo na nečemu što se zove odnos pojedinca prema zaštiti životne sredine, jer nekako mi smo svi deklarativno za to da se ponašamo ekološki i savesno, ali sa druge strane svi previše očekuju od države, da reši sve probleme, a da to nekako posmatraju sa strane, bez da budu svesni da je ovo oblast u koju svaki pojedinac mora da da svoj doprinos. Tu će nam biti potrebno mnogo više energije i na edukaciji pre svega mladih, ali i na mnogo represivnijem kažnjavanju onih koji svesno urušavaju životnu sredinu, jer sve to što radimo i deponije koje saniramo i ulažemo veliki novac, sve to pada u vodu, kada pogledamo u kakvom stanju nam se nalaze izletišta i reke i koliko posle svakog većeg skupa, ostavimo velike količine smeća na prostoru na kome to ne bi trebalo da radimo. Još jedna tema koju želim da prokomentarišem, a koja je veoma prisutna u prethodnih meseci u javnost i tiče se potencijalne eksploatacije litijuma. Svi znate da je ovo tema koja je izazvala mnogo pažnje u javnosti. Neću sada da govorim i da vas podsećam da je „Rio Tinto“ u Srbiju došao još pre 17 godina i da je još 2004. godine ustanovljena ruda Jadarit, ali želim da primetim da pojedini politički pokreti se zalažu za obustavljanje svih geoloških istraživanja u Srbiji. Zaista mi je to bilo potpuno neverovatno, obzirom da znamo da je geologija jedna od najstarijih nauka, da su ljudi još u doba neolita sprovodili geološka istraživanja u vreme kada su nastala prva naselja, kada su dolazili do prvih saznanja o mineralnim sirovinama i o načinu na koji se oni koriste, kada su nastali prvi podzemni rudnici u Južnoj Engleskoj i u Belgiji, pre više od 5.000 godina, mi danas u XXI veku, u 2021. godini, imamo političke pokrete koji se zalažu da se obustave sva geološka ispitivanja u našoj zemlji. Iako niko od nas nije ovde nikada nije rekao da po svaku cenu se zalažemo za eksploataciju te rude i proizvodnju litijumskih baterija, već smo rekli - hajde da vidimo tu studiju, da vidimo koje su prednosti i mane svega toga, pa da na osnovu toga donesemo određen zaključak i vidimo da li je to dobro za našu državu. Ako postoji šansa da u našoj zemlji imao fabriku za proizvodnju tih baterija i ako postoji promil šanse da imamo fabriku za proizvodnju električnih automobila, zašto bi to odbacili blanko i ko je to u svetu, bilo kad bilo koje prirodno bogatstvo odbacio, a da nije ni razmotrio da li je to dobro za te zemlje. Imamo mnoge zemlje koje su bile veoma bogate naftom, i ako znamo da eksploatacija nafte takođe štetna po ekologiju i zaštitu životne sredine, nijedna zemlja na svetu toga se nije odrekla, već su naprotiv, sve postale veoma bogate. Koliko je sve to što se dešava na ovu temu licemerno, ja sada hoću da vam pokažem samo kroz jedan citat, dakle, citiraću jednu izjavu Dragana Đilasa iz 2017. godine, na temu eksploatacije rude Jadarit. On kaže ovako: „Hajde da pričamo o koncesiji na te rudnike, ali da fabrika baterija bude kod nas zato što su one u svim mobilnim telefonima i električnim automobilima. Zar to nije šansa za Srbiju? To će da zaposli 1.000 i 1.000 ljudi i napravi brend od naše zemlje. Zamislite da u svakom mobilnom telefonu ili automobilu gde imate deo na kome piše „made in Serbia.“, sa puno zanosa govori je tada Dragan Đilas. Sada ja postavljam pitanje šta se tu desilo za ovih par godina i kako je nešto što je bilo velika šansa za Srbiju sada odjednom postaje katastrofa za Srbiju, da li se tu radi ne samo o licemerju, već u jednoj mnogo opasnijoj stvari, a to je da sve ono što je potencijalno dobro za Srbiju, opozicija u našoj zemlji doživljava kao veoma loše za sebe, jer im se tako smanjuje šansa da se vrate na vlast i da svaki put kada bilo šta dobro se dogodi, bilo da otvorimo neku školu, bolnicu, autoput, da imao čitavu histeriju na opozicionim medijima koji pokušavaju da omalovaže baš sve ono dobro što se dešava u našoj zemlji. Bojim se da upravo ova tema zaštita životne sredine veoma podlo tle za širenje takve kampanje i za borbu protiv privrednog rasta naše zemlje. Želim ovom prilikom da pohvalim sve ono što je ministarstvo radilo u prethodnih godinu dana. Vi ste drugi ili treći put ovde kod nas u Skupštini, branite određene zakonska rešenja. Imali ste puno aktivnosti, puno toga urađeno na terenu za svega nekoliko meseci i pozivam vas da nastavite sa takvim radom. Kao što sam rekao malopre, šta god mi ovde pričali, ono jedino na kraju što se meri i što je merljivo jesu dela i rezultati i to je ono što građani Republike Srbije na kraju uvek znaju da prepoznaju, znaju da razlikuju rezultate od praznih priča. Zaključio bih sa tim da mi moramo da vodimo računa o zaštiti životne sredine, ali isto tako moramo da vodimo računa i o privrednom rastu naše zemlje, jer ako ne budemo imali privredni rast nećemo imati novca ni za sanaciju deponija, ni za transfer stanice, ni za fabrike za prečišćavanje otpadnih voda, ni za kvalitetni vazduh. Dakle, da bi sve to mogli da radimo, a radi se o ogromnim investicijama koje se mere, stotinama miliona evra, može čak i milijardama evra u oblasti životne sredine, moramo našu ekonomiju da nastavimo da podižemo. To su sve razlozi zbog kojih će poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu u danu za glasanje podržati ovo zakonsko rešenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pošto su svi ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa iskoristili svoje pravo, prelazimo na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana ministarka, poštovani predstavnici Ministarstva, danas govorimo o važnom setu zakona i pre nego što pređem na samu tematiku zakona i ono o čemu mi danas govorimo, suštinu zakona, želim da čestitam ministarki Ireni Vujović na izboru za Počasnog građanina opštine Prijepolje, zaista, to je minimum što je opština Prijepolje mogla da učini za ono što ste vi uradili za opštinu Prijepolje, za sve građanke i građane i tokom vašeg boravka na teritoriji opštine Prijepolje mogli ste da se uverite da tu zahvalnost ne osećaju samo oficijalno političari, već da se to oseća u svakoj građanki i građaninu opštine Prijepolje i da su oni svesni onoga što ste vi uradili, ne samo za nas, već prvenstveno za našu decu i za generacije koje dolaze. Ono što bi svim kolegama ovde, građankama i građanima koji nas gledaju putem malih ekrana preporučio jeste da pogledaju kratak film koje je uradilo Ministarstvo za zaštitu životne sredine, a koje se tiče toga kako se rešavao problem nesanitarne deponije "Stanjevine". Ono što bi takođe istakao kada je u pitanju vaše Ministarstvo jeste da ste dosta posvećeni terenskom radu i to je ono što je dobro. Znači, bili ste i u Prijepolju i tom delu Srbije, ali vidim i u Vojvodini, Kolubarski okrug i tako dalje. To je ono što očekujemo od svih predstavnika Vlade Republike Srbije i mislim da je to nešto što je politika i predsednika države i predsednice Vlade, da budemo na terenu sa građanima, da svojim očima vidimo problem, da se ne udaljimo od građana, već da oni osete da je ministarstvo, da je Vlada njihov suštinski servis i da ako nešto ne možemo u tom trenutku da rešimo, da postavimo neke realne rokove i da oni vide da se problemi ne rešavaju u kabinetima u Beogradu, već da svaki ministar ima uvid u problem svakog građanina. Hoću da vam se zahvalim za projekat „plutajućih prepreka“ i sanaciju i rekultivaciju zemljišta usled pojave klizišta, erozija. To su dva projekta za koje je vaše Ministarstvo izdvojilo novac za lokalnu samoupravu u Prijepolju. Hvala vam. To su suštinski važni projekti, između ostalog, to je tema o čemu mi danas govorimo. Ako je, kaže se, XX vek bio vek borbe za naftu, XXI vek će biti borba za vodu. Priroda koju mi imamo ovde u našoj zemlji je dar od Boga. Znači, niko od nas nije birao gde će biti rođen, rođeni smo u zemlji koja ima prelepa prirodna bogatstva, ima reke, ima planine, ima jezera i to je nešto što smo dužni da našoj deci i generacijama koje će doći posle nas sačuvamo i ostavimo u amanet. Dokaz da raste svest i na globalnom nivou i da globalni lideri su svesni šta znači životna sredina, jeste da je na svakom forumu i vrhu agende nalaze se klimatske promene. Ako pogledamo kampanju tadašnjeg kandidata, sada predsednika SAD, videćemo da je borba sa klimatskim promenama i borba da se SAD vrate Pariskom sporazumu, bio vrh prioriteta predsednika Bajdena. Takođe, ovo što mi danas govorimo jeste dokaz da smo mi kao država i kao društvo svesni šta znači voda, šta znači naše prirodno okruženje. U onom vremenu u kojem je ostalo, od vremena poslaničke grupe hoću da vas i vaše Ministarstvo upoznam sa nekim izazovima sa kojima se mi suočavamo na prostoru Sandžaka. Opština Tutin u XXI veku nema vodu za piće, nema funkcionalan gradski vodovod. To je nešto što je zaista jedna činjenica koja sve nas treba da zapita u kakvom mi društvu živimo i da damo dodatni napor da se taj problem tih građana reši. Podsetiću da je tamo na vlasti jedna stranka preko dve decenije, a da nije uspela da reši ovaj problem. Sve su im drugi krivi za neke globalne probleme, a ne mogu da reše problem pijaće vode svojih građana. Takođe, hoću da istaknem problem obojenih reka. Evo, imamo ovu ovde fotografiju. Ovo je centar grad opštine Prijepolje, reka Mileševka. Sličan problem smo imali u Novom Pazaru, reka Raška. Znači, usled neodgovornih pojedinaca imamo situaciju da imamo u sred bela dana ovakvu obojenu reku. Naravno, nikad niko nije odgovarao i ja hoću ovo da kažem da ne može sve država i ministarstvo da nam budu odgovorni. Da li je neko preduzeo neke mere? Nije. Prijepolje, ni Novi Pazar nisu ni Njujork, ni Nju Delhi, niti je to, ne znam, Silikonska dolina, pa da vi sad imate na hiljade privrednih subjekata i da se ne zna ko je vinovnik zaista ove bruke i sramote. Ovde smo više puta čuli da neće biti izgradnje malih hidroelektrana. Ja sam zaista u zaštićenom području srećan zbog te činjenice. Hoću da istaknem da smo imali veliki izazov pre desetak godina, kada je u pitanju izgradnja srednjih hidrocentrala na reci Lim. Očekujem, kao i po svim pitanjima, jedan odgovoran pristup ministarstva po ovom pitanju. Stav građana mora da se poštuje i mora da čuje. U danu za glasanje glasaćemo za predložene zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić.
Donošenjem izmena i dopuna Zakona o vodama izbegnuto je da se vodi ozbiljna javna rasprava i time je povređena Arhuska konvencija i mnogi zakonodavni okviri našeg zakonodavstva. Zašto je rađeno tako da nije bilo ozbiljne javne rasprave, da javnost nije uključena, to ostaje na Ministarstvu da objasni, ali o tome kako izgledaju neke izmene i o tome kako izgleda ovo što je predviđeno u izmenama i dopunama Zakona o zaštiti voda mi vidimo da postoje neke tendencije, koje inače postoje u vlasti SNS, a tiču se jednog vrlo blagonaklonog i previše blagonaklonog odnosa prema stranim investitorima i onima koji, ulažući u našu zemlju, uzimaju profit, a nama ostavljaju problem i u ekologiji i problem u radno-pravnim odnosima i svemu ostalom. Inače, pod vlašću SNS 2016. godine donesen je zakon koji je vodu, umesto opšteg dobra, proglasio za resurs koji može da bude u komercijalnoj upotrebi i na taj način smo došli u suprotan proces u odnosu na ono što sada, redimo, rade u Sloveniji, gde su na referendumu postigli to da ne dozvole svojoj Vladi da vodu definiše kao robu u potrošnji, već da je gledaju opšte dobro. Znači, čak i kad se odnosimo na EU i kad gledamo da pratimo njihove neke tendencije, mi selektivno biramo ono što je gore za naš narod i za naše okruženje, prirodno i svako drugo, i ulazimo u situaciju da podržavamo nešto što ni drugi narodi koji vode računa o svom postojanju u EU to više ne rade. Takođe, ideja o neposrednoj pogodbi koja je ovde uvedena po pitanju vodnog zemljišta jeste ideja koja isključuje transparentnost i ideju javnih konkursa, ideju da ljudi mogu, jednostavno, da budu jasno upoznati sa tim kako neko dolazi do toga da koristi vodno zemljište. Ta ideja sa neposrednom pogodbom, u stvari, daje veliku diskrecionu vlast organima koji o tome odlučuju i na taj način, takođe, korupciju uvodi u ovu oblast, a vidi se da i u tretmanu rečnih nanosa mi imamo predviđeno da će moći neposrednom pogodbom da se odlučuje onda kada je to u interesu projekata koji su od značaja za Republiku Srbiju. Opet čitajte da je tu strani investitor i njegove potrebe i da smo opet spremni da izađemo u susret toliko da čak u jednom segmentu naše zakonodavstvo u odnosu na zaštitu životne sredine, a u drugom segmentu, što nije tema ovog zakona, ali jeste svega što zakonodavna vlast radi pod vlašću SNS, a to je zaštita radno-pravnog statusa naših ljudi u tim korporacijama. Sve se to stavlja van snage i daje se veliko ovlašćenje državnim organima da izađu u susret strani investitorima. Sve ovo nas dovodi u situaciju da se setimo kako su donošeni zakoni o rudarstvu, zakoni o saobraćajnoj infrastrukturi. Svuda smo imali te elemente jednog velikog blagonaklonog stava prema onima koji donose kapital u našu zemlju, ne razmišljajući da taj kapital ima svoju cenu. Ta cena se ogleda u radno-pravnom statusu naših sugrađana koji su obespravljeni, a na duže staze se vidi u odnosu prema prirodnoj sredini i okruženju koji ovi zakoni treba da zaštite. Tako da u tom smislu sve vreme imamo taj dualitet jedne stranke koja ima 750.000 članova i samim tim bi trebalo da bude narodna partija, da štiti interese normalnih ljudi, a u stvari njeni vrhovi, kad god mogu, štite interes multinacionalnih korporacija i spremni su da izađu u susret, kao što je to bilo nedavno, i bankama kada su prvi put ugrožene od strane naroda, građana koje su opljačkali i advokati. Odjednom se pojavljuju u SNS ljudi koji štite banke, banke koje nigde u svetu nisu poznate kao humanitarne organizacije, banke koje su ovde došle prvo tako što su uništile naše banke koje i dan danas imaju toliku imovinu da ne mogu da završe postupak stečaja, a onda su došle neke banke koje su se predstavile kao strane banke, a u stvari čak nemaju ni odgovornost, ni vezu sa svojim centralama. Znači, štitite banke, štitite strane investitore, a treba da budete partija ovog naroda i po svojoj glomaznosti i po svemu tome tako da me, prosto, čudi da vaši članovi, koji ne pripadaju vladajućem i bogatom sloju, dozvoljavaju sebi da ne primete kako stranka koja veliku većinu našeg naroda mobiliše oko sebe u ekonomskom smislu, spremna je da učini sve za strane korporacije i da nas dovede u situaciju da imamo višedecenijske posledice svega toga. Iz ovih razloga i mnogih drugih neću glasati za vaš zakon.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajuća, ja zaista ne znam kakve veze imaju današnji predlozi zakona sa bankama i sa onim o čemu je prethodni govornik pričao? Mislim da je on pobrkao neke stvari. Dakle, rasprava o finansijskim aranžmanima je bila prošle nedelje, pa vas molim da kao predsedavajuća skrenete pažnju prethodnom govorniku da je verovatno pogrešio. Dakle, prošle nedelje je trebao da dođe da priča o tome, ali, Bože moj, to je njegov problem. Uvažena ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, uvek kada govorimo o temama kao što su zaštita prirode, neizostavna tema je i ekologija, odnosno zaštita i unapređenje životne sredine i ono što je primetno to je da je u poslednje vreme sve prisutniji javni diskurs kada je reč o zaštiti životne sredine i unapređenju zaštite životne sredine i može se slobodno reći da je ova tema postala jedna od najdominantnijih tema u javnosti, protiv čega nemam ništa. Čak mogu da kažem da mi je na neki način blisko da svi zajedno radimo na tome, na iznalaženju najboljih i najkvalitetnijih rešenja kako bismo očuvali i unapredili životnu sredinu u Srbiji. Mislim da ne postoji niko u Srbiji ko može da bude protiv toga. Međutim, i te kako imam protiv kada ova tema postane sredstvo političke borbe, postane sredstvo političkog obračuna, kada se ubacuje u dnevno-politički kontekst i kada služi isključivo, jedino i samo za napade na Aleksandra Vučića, na članove Vlade, na funkcionere SNS itd. Ima tu svega. Ima tu raznih političara ili, bolje rečeno, politikanata koji se kriju iza nekih organizacija. Dalje imamo razne sumnjive organizacije za koje znamo kako i od koga se finansiraju i ima, naravno, i onih koji se iskreno zalažu za očuvanje životne sredine i tu svakako to treba poštovati i sa tim ljudima treba razgovarati, sa tim ljudima treba sarađivati i tražiti najkvalitetnije ideje koje bi mogle biti primenjene, ali najgori su oni koji su preko noći postali veliki ekolozi, veliki eksperti iz oblasti zaštite životne sredine, a koji su do juče bili na vlasti, a dok su vršili vlast u Srbiji na pamet im nije palo da bilo šta preduzmu po pitanju zaštite životne sredine. Upravo su oni danas najglasniji i najviše zloupotrebljavaju ovu temu u dnevnopolitičke svrhe i pokušavaju da politički isprofitiraju iz toga. To je kao kada bi sada neko želeo da nas ubedi da je Dragan Đilas veliki pobornik zaštite životne sredine ili veliki ekspert za ekologiju ili Marinika Tepić ili Lutovac ili bilo ko drugi od njih. Dakle, sve ekolog do ekologa, sve stručnjak do stručnjaka i svi su preko noći postali Zeleni. Evo, ja dolazim iz Beograda, tu živim ceo život, i dobro se sećam to istog Dragana Đilasa i njegovog odnosa prema zaštiti životne sredine dok je bio gradonačelnik, a naročito prema drveću. Sećate se i vi, sigurno, to nije bilo tako davno, navešću samo dva slučaja. Prvi je onaj masakr drveća platana koji se desio u Bulevaru Kralja Aleksandra 2010. godine, ako se ne varam, evo, kolega Bakarec odobrava, i on se dobro seća, dakle, prilikom one po zlu čuvene rekonstrukcije Bulevara Kralja Aleksandra, kada su oštetili grad Beograd za više miliona evra, a zbog čega su mnogi procesuirani i krivično odgovarali iz tog Đilasovog tima. Taj masakr u kome je posečeno 330 platana se dogodio baš na insistiranje Dragana Đilasa, koji se energično i vrlo snažno protivio i glasu struke i brojnim zahtevima građana, odnosno brojnim građanskim protestima koji su usledili zbog takve odluke. Evo, ja ispred sebe imam naslov iz „Blica“ tadašnjeg, dakle, 17. februar 2010. godine, pa kaže - Đilas: „Ne odustajemo od seče platana u Bulevaru.“ Dakle, ne možete za „Blic“ da kažete ni dan danas da je neko ko podržava, odnosno da je naklonjen ka političkoj opciji SNS, jel tako? A, tek tada to nije bio. Tada je otvoreno podržavao politiku koju je vodio Dragan Đilas, dakle. E, taj „Blic“, kaže - Đilas: „Ne odustajemo od seče platana u Bulevaru“. Dakle, džaba povici struke. Džaba glas struke, džaba brojni građanski protesti. Dakle, ljudi su se, ako se ne varam, vezivali za platane u nameri da pokušaju da odbrane te platane od Đilasa, ali ne vredi, Đilas je odlučio da ih poseče i to je to. Džaba struka. Drugi primer, još gori od ovog prvog, datira iz 2005. godine, kada je za potrebe izgradnje, odnosno za potrebe rijaliti programa „Veliki brat“ na Košutnjaku nelegalno sagrađena kuća „Velikog brata“. Tadašnji suvlasnik producentske kuće koja je stajala iza tog projekta „Veliki brat“, upravo Dragan Đilas, je tamo asfaltirao put na Košutnjaku, uništio tom prilikom svo zelenilo koje mu je stajalo na putu, pa čak i trim stazu. E, to su vam danas veliki pobornici zaštite zelenila, veliki pobornici, veliki ekolozi itd. Idemo dalje. Sigurno se sećate one epohalno najavljivane akcije „Očistimo Srbiju“ u periodu od 2009. do 2012. godine u Srbiji, kada su svi ovi malopre pobrojani harali Srbijom i potrošili 25 miliona evra iz budžeta Srbije za sve drugo, samo ne za ono za šta je bilo potrebno. Evo, imam ispred sebe jedan članak. U pitanju je saopštenje Koalicije za nadzor javnih finansija. Dakle, ovo što ću sad reći ne tvrdi niko iz SNS, ovo niko od nas ne govori. Ovo je potpisala Koalicija za nadzor javnih finansija. Iz 2012. godine je članak, kaže: „Dvadesetpet miliona evra koštala je građane Srbije kvazi-ekološka akcija „Očistimo Srbiju“ u periodu od 2009. do 2012. godine, akcija, čiji su efekti po zaštitu životne sredine beznačajni, a po javne finansije pogubni, sprovedena je od strane Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja u saradnji sa Fondom za zaštitu životne sredine.“ Pazite sad ovo, kaže: „Pored namene odobrenih sredstava koju iz projekata uglavnom nije moguće precizno utvrditi, od kojih su milioni evra završili na besmislenim reklamiranjima, nepostojećim istraživanjima i promociji Ministarstva životne sredine, primera radi, u 2009. godini čak 3.401.000 dinara.“ Dakle, preko 35.000 evra po tadašnjem kursu, proćerdano je samo na promociju znaka akcije. Dakle, 35.000 evra su uložili samo na brend, samo na logo. Iz ovoga se jasno vidi da je akcija „Očistimo Srbiju“ zapravo bila akcija očistimo budžet Srbije. Uspešno su očistili budžet Srbije, a za ekologiju, za zaštitu životne sredine ih nije bila naročita briga. E, to su vam primeri kako su se ophodili dok su vršili vlast u Srbiji upravo oni koji su danas naglasniji, tobože, zagovornici zaštite životne sredine i borci za to. Dakle, važno je da građani Srbije znaju da je u pitanju politikantstvo, važno je da znaju da je u pitanju vrhunsko licemerje. Vama, gospođo Vujović, želim da čestitam na svim dosadašnjim rezultatima, kako kada je reč o Potpećkom jezeru, tako kada je reč i o ostalim ekološkim projektima i želim da znate da u SNS, u poslaničkoj grupi SNS imate partnera, da podržavamo sve vaše napor. Naravno, glasaćemo za ovaj predlog zakona. Završio bih svoje izlaganje jednom rečenicom koju često koristim kada god pričam o ekologiji – najbolje vreme da posadite drvo bilo je pre 20 godina, sledeće najbolje vreme je danas. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarka sa saradnicima, u vreme kada je životna sredina sve ugroženija, mogu slobodno reći, neodgovornim ponašanjem pojedinaca i jednog dela velikih kompanija, ne samo u Srbiji, već svuda u svetu, posebno je važno razmišljati o načinima na koje možemo zaštititi životnu sredinu i ublažiti štetu koju nanosimo prirodi direktno ili indirektno i na taj način utičemo na ugrožavanje sopstvenih života. Danas razmatramo predloge dva međusobno povezana zakona, a to su zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode i Zakona o vodama. Ja ću se više osvrnuti na zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. U svom kasnijem izlaganju ću obrazložiti i zašto. Ministarstvo zaštite životne sredine sprovelo je javnu raspravu o Nacrtu ovog zakona u periodu od 19. marta do 7. aprila ove godine. Možda je jedan od ključnih razloga za donošenje ovog zakona, a koji je, kako smo i od prethodnika mogli da čujemo, izazvao veliko interesovanje javnosti je upravo izgradnja malih hidroelektrana i njihov negativni uticaj na prirodu. Navedena tema praćena je opravdanim pritiskom javnosti i izražavanjem bojazni na koji će se način urediti ova oblast. Naime, ovim predlogom zakona precizirano je da se započeti postupci vezani za izgradnju malih hidroelektrana u zaštićenom području obustavljaju po službenoj dužnosti danom stupanja na snagu ovog zakona, a da one koje su već izgrađene i obavljaju delatnost u skladu sa važećim propisima nastavljaju da rade do isteka važećih dozvola, odnosno ugovora. Pripremajući se za ovu sednicu, gotovo je bilo nemoguće ne primetiti različite interpretacije člana 35. Predloga zakona, a koji se odnosi upravo na zabranu izgradnje u zaštićenom području. Ovim članom navedeno je da izgradnja malih hidroelektrana može biti dozvoljena ukoliko se radi o projektima od nacionalnog značaja i opšteg interesa, pa reakcija javnosti u tom smeru suštinski ide ka tome da ona može predstavljati jednu vrstu opasnosti, s obzirom da nisu jasno definisani kriterijumi za proglašenje nacionalnog značaja i opšteg interesa. Međutim, pre donošenja bilo kakvog zaključka koji se odnosi na pitanje zabrane izgradnje hidroelektrana u zaštićenim područjima treba istaći da je Narodna skupština u međuvremenu donela Zakon o korišćenju obnovljivih izvora energije, tako da se ovim nacrtom praktično vrši usklađivanje sa njim. Evo, napraviću paralelu. Zakonom o korišćenju obnovljivih izvora energije u članu 5. propisano je da se zabranjuje izgradnja hidroelektrana u zaštićenim područjima, izuzetno od ovog stava Vlada može, na predlog ministarstva nadležnog za rudarstvo i energetiku, uz prethodno pribavljeno mišljenje Ministarstva zaštite životne sredine, dozvoliti radove i aktivnosti, odnosno one projekte koji su od javnog ili opšteg interesa. Osim toga, ja ću pomenuti i to da je važećim Zakonom o zaštiti prirode, samim članom 57. propisano da Vlada može u skladu sa zakonom dozvoliti napred navedene radove. Dakle, primedbe koje se odnose na nacrt ovog zakona, a koje idu u smeru dozvole izgradnje malih hidroelektrana, suštinski i ne predstavljaju novinu, jer one kao takve i danas postoje u važećem zakonu koji mi sada primenjujemo. Zato su ovakve opaske, mogu slobodno reći, neprihvatljive. Ekološki pokreti i pobune građana kao odgovor na zagađenje vazduha, seču šuma, eksploataciju ruda, zapravo jesu opravdane sve dotle dok one imaju realno obrazloženje. Međutim, kao rezultat jedne takve pobune jeste bio novi Zakon o obnovljivim izvorima energije koji je skoro usvojen u Skupštini i kojim je suštinski zabranjena izgradnja svih hidroelektrana u zaštićenom području i zato mislim da donošenjem ovog zakona Srbija u stvari dobija jedan celovit i značajan pravni akt kojim se pruža potpuna zaštita prirodi, ali i uređuju načini i mehanizmi za upravljanje njenim vrednostima. Ugrožavanje životne sredine, degradacija njenih lepota i vrednosti jesu vremenom uticali postepeno na formiranje svesti o tome da je neophodno preduzeti i hitne mere, ali i mogu reći radikalne mere radi njene zaštite, a doprinos svakog od nas za njen spas u današnje vreme jeste imperativ. Moram da kažem da naspram obaveze države stoji pravo pojedinca i to jeste tačno, ali navedena konstatacija mora imati dva smera. Dakle, naša je dužnost da kao pojedinci damo svoj doprinos očuvanju prirode i životne sredine, ali se postavlja pitanje kako. Evo, ja ću navesti par praktičnih načina kojima direktno svojim ponašanjem možemo uticati na očuvanje životne sredine. Za početak kupujmo pametno tako što ćemo proizvoditi manje otpada. Tu mislim na ambalažu, na kupovinu domaćih proizvoda, mislim na kupovinu samo onih količina namirnica koje su nam potrebne, na korišćenje pamučnih torbi umesto plastičnih kesa. Dalje, razvrstavajmo ambalažu, iako je obaveza lokalnih samouprava da preko preduzeća kojima je povereno obavljanje poslova sakupljanja i transporta otpada reguliše primenu, odnosno primarnu selekciju otpada tako što će obezbediti odgovarajuće posude, a zatim i za reciklažu. Dok se to ne desi, ja smatram da nas ništa ne sprečava da razvrstavamo otpad u granicama svojih mogućnosti. Dalje, možemo koristiti vodu mnogo racionalnije nego što to činimo danas. Milionima godina na zemlji postoji ista količina vode i ona se ne povećava, ali se i ne smanjuje i upravo od nas i našeg ponašanja zavisi kakav će kvalitet te vode i biti. I na kraju štedimo energiju. Najveći deo energije koji koristimo dolazi iz izvora koji doprinose degradaciji prirode i zato je veoma važno da efikasnije koristimo energiju kako toplotnu, tako i električnu, čime ujedno smanjujemo i troškove u našem kućnom budžetu. Socijaldemokratska partija Srbije će u danu za glasanje podržati navedene predloge zakona, rukovodeći se idejom da su voda, vazduh, energija, prostor nezamenljivi i neobnovljivi, te da u duhu parole koja je svima nama poznata „nije teško biti fin“ u stvari podstaknemo javnost da razmišlja na ovaj način. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.05 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Nisam rekao na početku da je planirano da, ukoliko možemo, sutra uveče završimo glasanje, tako da ćemo raditi danas i sutra. Reč ima Marija Jevđić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, poštovana ministarko sa saradnicima, vi ste danas u vašem izlaganju istakli da je Srbija spremna da zaštiti sva svoja prirodna dobra a samim tim i životnu sredinu i moram da pohvalim da je Srbija, bez obzira što nije članica EU, uključena u jedan projekat koji se zove "Evropski zeleni dogovor" i koji predstavlja jedan zajednički plan za zaštitu životne sredine, koji ima za cilj da Evropa bude prvi klimatski neutralni kontinent do 2050. godine. Ono što nas očekuje u ovoj godini, a tiče se tog evropskog projekta za životnu sredinu, je priprema Strategije kvaliteta vazduha. Kroz nepuna tri meseca opet nas očekuje početak grejne sezone, a to podrazumeva i rad malih toplana i pojedinačnih ložišta, gde čak milion domaćinstava u Srbiji koristi drva i ugalj. Uglavnom je reč o neefikasnim šporetima koji ne sagorevaju drva do kraja. Čuli smo ovde danas neke kritike na kvalitet vazduha, ali treba reći da je država, pre nekoliko dana smo videli da je ispred Ministarstva energetike ministarka Mihajlović potpisala sa, čini mi se, 63 predsednika opština i gradonačelnika, subvenciju vrednosti od 3,9 miliona evra, gde je građanima omogućeno da uz subvenciju države promene i zamene i kućna ložišta koja ne koriste ugalj za grejanje i za promenu termoizolacije, prozora, itd. Mislim da se mnogo radi i činjenica da čak dva i po miliona stanovnika, odnosno jedna trećina stanovništva Republike Srbije živi u oblastima u kojima nivo zagađenja vazduha prelazi granične vrednosti, govori da je jako bitno da što pre donesemo tu strategiju. Ja znam da je vaše ministarstvo, gospođo Irena, spremno da uđe u nimalo laku borbu, a to je borba za životnu sredinu, koja čini globalni svetski problem. U poslednjih deset godina svedoci smo izraženih uticaja klimatskih promena i ja bih se dotakla i Zakona o vodama, možda iz malo drugačije perspektive, pošto sam odrasla pored Zapadne Morave i meni je ta reka jako draga i poznata i znam koliko ona zna da bude okrutna. Inače, u slivu Zapadne Morave se nalazi 18 lokalnih samouprava i oko 800 hiljada građana i ove klimatske promene su ovde bile jako izražene u vidu učestalih poplava. Štete su zabeležene na hiljadama stambenih objekata, hiljadama hektara poljoprivrednih površina, desetinama preduzeća, mostovima, putevima i drugim objektima infrastrukture. Država i gradovi u slivu Zapadne Morave su načinili velike napore u obnovi i unapređenju zaštite infrastrukture, ali su napravili jedan korak više. Naime, pre samo mesec dana potpisan je i Poseban sporazum o saradnji gradova i opština slivova Zapadne Morave. Formirana je prva zajednička služba koja kao osnovni cilj ima preventivne aktivnosti u smanjenju rizika od katastrofa. Predstoji period u kojem će se intenzivno raditi na strateškim dokumentima, ali i obukama i vežbama civilne zaštite, kao i procenama štete od katastrofa. Vlada Republike Srbije, preko Kancelarije za upravljanje javnim ulaganjima, kao i resornim ministarstvima za državnu upravu i lokalnu samoupravu, vašeg Ministarstva za zaštitu životne sredine i Sektora za vanredne situacije daje veliku podršku svim ovim aktivnostima. Pre nekoliko meseci je nabavljeno 600 metara mobilnih protivpoplavnih sistema, 900 kompleta uniformi za pripadnike civilne zaštite, obezbeđene su obuke, a u toku je i rekonstrukcija objekta na Rudnu, koji će biti prvi regionalni centar za obuku u Republici Srbiji. Ovaj centar će posebno sarađivati sa Nacionalnom akademijom za javnu upravu, a sve u cilju realizacije programa i obuke službenika na lokalnom nivou. Slike koje smo imali iz 2014. i 2015. godine odnose se na poplave i upozoravaju nas i traže od nas da se upravo ovako organizujemo. Grad Kraljevo, iz kojeg ja dolazim, na svojoj teritoriji ima čak 174 vodotoka drugog reda i pet vodotoka prvog reda. Nadležnost za vode drugog reda je na lokalnoj samoupravi. Nažalost, skromni budžeti, velika teritorija, depopulacija dotrajale infrastrukture, nedovoljna svest stanovništva su samo neki od faktora koji nas čine još ranjivijim na klimatske promene. Ovde bih se prvenstveno dotakla toga da moramo da radimo na tome da podignemo svest naših građana, jer je u 21. veku nedopustivo, a prava je reč da je to ekološki genocid, da se pored reka, potoka, jezera, prave deponije i da za to niko ne odgovara. Imam utisak da to postaje nekako društveno prihvatljivo. Ako već govorimo o zaštiti vode, mislim da prvo treba da krenemo sa podizanjem, ne samo vode, i u zaštiti životne sredine, ekološke pismenosti naših građana, počev od najmlađih. I u osnovnim školama imamo izborni predmet koji se zove "Čuvari prirode" i to je dobar početak da najmlađi shvate koliko znači disati čist vazduh i piti zdravu vodu. Mislim da smo mi jedna od retkih zemalja koja može da se pohvali time da možete da odvrnete slavinu, sipate čašu vode, popijete i znate da je to ispravna voda. To moramo da zaštitimo i to moramo da očuvamo. Ono što nam je zadatak u budućnosti jeste potreba da iznađemo način da upravljamo vodama, ali i svim drugim prirodnim resursima, da ih učinimo funkcionalnim u odnosu na potrebe stanovništva, a sa druge strane da zaštitimo državne interese. Možda podela reka na vode prvog i drugog reda u smislu nadležnosti nije najbolje rešenje. Buduće zakonsko rešenje trebalo bi da sadrži kapacitete i potrebe lokalnih zajednica, ali i strateške ciljeve planova razvoja. Jedna od mogućnost je da se lokalnim samoupravama ostavi kao mogućnost gazdovanje prirodnim resursima na svojoj teritoriji naravno uz strogu kontrolu države. Nažalost, do sada je praksa pokazala, a i svesni smo toga, da manje opštine imaju i manje kapacitete pa je udruživanje lokalnih samouprava neminovnost jedno logično rešenje. Pored rešavanja problema sa nedostacima resursa udruživanje podiže i kvalitet usluga. Upravljanje prirodnim resursima pored jasnih i kvalitetnih procedura zahteva u jednom delu i posedovanje posebnih znanja i veština i svaka inicijativa, pa i ova za formiranje službe za smanjenje rizika od katastrofa i civilnu zaštitu u slivu Zapadne Morave ima za cilj dalji razvoj i promociju naše države i treba i mora da ima podršku svake institucije i svakog plana i programa u Republici Srbiji. Sigurna sam da će Ministarstvo za zaštitu životne sredine, a imamo i predstavnike Ministarstva za poljoprivredu, uvek podržavati i pomoći aktivnost ove službe. Mislim da država, a mogu slobodno iskoristiti jedan termin, treba agresivnije da pristupi zaštiti izvora pijaće vode, kao i geotermalnim izvorima jer nažalost nije redak slučaj u Srbiji da tople vode iz geotermalnih izvora odlaze direktno u reku bez korišćenja iste i takva praksa mora da se prekine, jer postoji nešto što se zove osnovna geološka istraživanja. To su istraživanja koje radi država za potrebe prostornog planiranja, izgradnje nekih bitnih objekata i slično i oni bi mogli u budućnosti na osnovu konkursa u Ministarstvu rudarstva ta istraživanja da radimo u jednom delu i za potrebe lokalnih samouprava i da se identifikuju prirodni resursi. Ova istraživanja jesu skupa i procedura za same opštine komplikovana, ali kada bi država u njihovo ime to radila, onda bi to bilo mnogo efikasnije i izvodljivije. Takođe, eksploataciona prava na izvorište pijaćih voda koja se koriste za potrebe vodosnabdevanja lokalne zajednice moraju biti data opštinama i gradovima jer oni sada nemaju resurse da se bave ovim temama pa bi im svakako podrška i ministarstva i države mnogo značila. To bi i za državu možda bio lakši posao jer bi tako decentralizovala ovo pitanje i samim tim i ojačala lokalne samouprave. Navešću primer grada iz kojeg dolazim, to je Kraljevo, gde oko 60% stanovništva se snabdeva iz sistema vodosnabdevanja Javno komunalnog preduzeća „Vodovod“. Ostatak je na ruralnim, odnosno seoskim područjima gde je vodosnabdevanje individualno, u vidu seoskih vodovoda, bunara kojima se, nažalost, u praksi loše gazduje. Identična, možda i lošija slika je kada je reč o otpadnim vodama ili kanalizacijama. Kao i kod problema sa poplavama koje sam navela na početku i ovde se nameće potreba za pronalaženjem najracionalnijeg i najfunkcionalnijeg rešenja. Rešenja leže kako u praktičnim propisima, tako i u podršci opštinama i gradovima kroz različite projekte, što je i najavljeno od strane predsednice Vlade. Umrežavanje lokalnih samouprava, kao primer gde su se umrežile lokalne samouprave u slivu Zapadne Morave, i veća posvećenost ovim temama je jedan od najvažnijih izazova i zadataka pred nama. Primer takve prakse, dobre prakse treba da posluži za trasiranje budućih politika koje, pre svega, treba da budu održive u funkciji daljeg razvoja našeg društva i države, a sve u cilju upravo onog o čemu danas ovde raspravljamo i diskutujemo, a to je zaštita životne sredine koja je jedan od sigurno ključnih garanata zdrave generacije koje nam dolaze. Zbog toga i zbog posvećenosti ovog Ministarstva da sačuvamo životnu sredinu, da sačuvamo pijaće vode JS u danu za glasanje podržaće oba predložena zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Akoš Ujhelji. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani potpredsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SVM, narodni poslanik Arpad Fremond već naglasio u svom izlaganju, naša poslanička grupa će podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode koji se nalazi pred nama, pošto smatramo da je zaštita prirode izuzetno važna misija o očuvanju naše okoline za naredne generacije. S obzirom da je jedan od ciljeva Predloga zakona ispunjenje obaveze prema međunarodnoj zajednici i usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU, kao što smo čuli od predsednice Odbora za evropske integracije, Elvire Kovač, postavlja se pitanje kako EU gleda na zaštitu privrede i očuvanje zaštite životne sredine. Poštovani narodni poslanici, politika životne sredine EU ima za cilj da promoviše održivi razvoj i očuva životnu sredinu za sadašnje i buduće generacije. Direktne koristi koje donosi ova politika su opšte: bolje zdravlje stanovništva, očuvanje prirodnih resursa, konkurentna privreda, bolji kvalitet života. Politika EU u oblasti očuvanje prirode se zasniva na načelu preventivnog delovanja, načelu zagađivač plaća, borbi protiv narušavanja prirode na samom izvoru zagađenja, zajedničkoj odgovornosti između EU i država članica i uključivanje zaštite prirode u druge politike EU. Usled ulaganja u infrastrukturu, kao i u održavanje postrojenja neophodne su značajne investicije. Značajan deo troškova dostizanja EU standarda će se finansirati kroz fondove EU. Mi u SVM smatramo da kroz pregovore o članstvu treba obezbediti dovoljno dug prelazni period kako bi se infrastruktura i postrojenja u Srbiji prilagodili evropskim standardima, Srbija će nakon usklađivanja i primene odgovarajućih normi osigurati visoke ekološke standarde, veći kvalitet vazduha i vode, obezbediti očuvanje biodiverziteta i integrisani sistem upravljanja otpadom. Ulaganjem u zaštitu prirode Srbija će poboljšati i svoj položaj turističke destinacije, što će doprineti razvoju turizma. Jedan od razloga za predložene izmene se odnosi na zabranu izgradnje malih hidroelektrana u zaštićenim područjima. U Republici Srbiji se oko 10,40% energetskoj potencijala nalazi se u vodotocima na kojima se mogu graditi male hidroelektrane. Procene su bazirane na katastru malih hidroelektrana iz 1987. godine kojom je opisano 856 lokacija za izgradnju malih hidroelektrana. Pored ovih 856 lokacija koje se nalaze u užoj Srbiji, prema katastru malih hidroelektrana u Vojvodini postoji 13 potencijalnih lokacija pogodnih za izgradnju kapaciteta. Važno je napomenuti da male hidroelektrane nisu ekološki prihvatljive na delovima zaštićenih područja, bez obzira na režim zaštite, što treba imati u vidu kao jedan od kriterijuma prilikom revizije lokacija malih hidroelektrana i proglašenja zaštićenih područja. Obzirom da je nedavno usvojen Zakon o obnovljivim izvorima energije, zabrana izgradnje malih hidroelektrana u zaštićenim područjima ovim izmenama se postiže usaglašavanje zakonskih propisa Republike Srbije. Teritorija Republike Srbije obuhvata 7,67% zaštićenih područja i kao takva pripada jednom od najznačajnijih centara biodiverziteta u Evropi sa brojnim specifičnim eko sistemima. Prostornim planom Republike Srbije površina zaštićenih područja koja je planirana za zaštitu do 2015. godine je oko 10%, a do 2021. godine oko 12%. Zaštita prirode u Republici Srbiji je unapređena Zakonom o zaštiti prirode kojim je izvršeno usaglašavanje sa ratifikovanim međunarodnim ugovorima u oblasti zaštite biodiverziteta, kao i direktivama EU o zaštiti prirode. Kada govorimo o zaštiti prirode, ne smemo zaboraviti ni javna preduzeća od kojih zavisi operativno sprovođenje zakona. Tu pre svega mislim na JP „Vojvodina šume“ koje pored obavljanja osnovnih delatnosti kao što su šumarstvo, lovstvo i ribarstvo, bavi se i upravljanjem zaštićenih područja. Javno preduzeće „Vojvodina šume“ je najveći upravljač zaštićenih područja u Vojvodini, jedan od najvećih u Srbiji. Preduzeće upravlja sa nešto više od 70.000 hektara koji se nalaze u okviru većeg broja zaštićenih područja. Preduzeće upravlja sa ukupno 16 zaštićenih područja, pet specijalnih rezervata prirode, dva spomenika prirode, sedam strogo prirodnih rezervata i dva prirodna spomenika. Kada pričamo o zaštićenim područjima koja su u nadležnosti preduzeća, uglavnom pričamo o specijalnim rezervatima prirode koji su poznati široj javnosti, kao što su Deliblatska peščara, Obedska bara, Gornje podunavlje, Koviljsko- Petrovaradinski rit i Bagremara. Četiri najveća specijalna rezervata prirode, preduzeća su zaštićena područja prve kategorije, odnosno proglašena su aktom Vlade, te se mogu smatrati da su od nacionalnog interesa. Ova zaštićena područja imaju i neko internacionalno obeležje i prepoznata su kao međunarodno značajna područja. Tako sva imaju status međunarodno važnih područja za ptice, međunarodno važna područja za biljke i područja važna za leptire. Ova četiri rezervata su i područja koja imaju međunarodni status prema Ramsarskoj konverziji. Ono čime se javno preduzeće kao upravljač svih ovih zaštićenih područja može pohvaliti jeste redovno sprovođenje aktivnih mera zaštite koje drži na određenom nivou već desetak godina. Ovo pre svega dobija na značaju ako podvučemo dve činjenice, a to su da zaštita prirode košta i zahteva finansijska ulaganja, inače ćemo izgubiti neke od temeljnih prirodnih vrednosti, pogotovo u doba evidentnih efekata klimatskih promena. Za upravljanje zaštićenim područjima do sada su izdvajana simbolična budžetska sredstva. Na primer za poslednjih deset godina iz republičkog i pokrajinskog budžeta izdvojeno je onoliko koliko su ukupni godišnji troškovi javnog preduzeća. Generalno gledano, 85% svih troškova na zaštićenim područjima finansira samo preduzeće, dok samo 15% sredstava finansiranja za zaštićena područja dolazi iz drugih izvora. Poslanička grupa SVM je stava da u narednom periodu moramo izdvojiti više sredstava za tu namenu iz budžeta, a sve u cilju što boljeg očuvanja prirode. Smatramo da je izuzetno važna i edukacija i povećanje svesti građana, jer sa malim promenama i zajedničkim delovanjem možemo postići vrlo dobre rezultate. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima dr Vesna Ivković.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, na početku svog izlaganja napomenuću da sam kao jedna od koordinatorki Zelene poslaničke grupe koja se bavi temom ekologije i zaštite životne sredine, veoma zadovoljna onim što sam čula u izlaganju premijerke Vlade Republike Srbije na kineskom globalnom eko forumu Guejang 2021. Naime, ovaj eko forum se organizuje od 2009. godine, i jedini je forum na visokom nivou na temu ekologije i zaštite životne sredine koji se organizuje u Kini. Naime, predsednica Vlade je izjavila da se Vlada Republike Srbije okreće ka zaštiti životne sredine i ekološkoj održivosti i da narednih godina biće većih investicionih ulaganja i finansiranja u očuvanju životne sredine i cirkularne ekonomije. Istakla je i to da je Republika Srbija jedina u regionu koja je uradila mapu puta za cirkularnu ekonomiju sa glavnim ciljem da građani Republike Srbije imaju kvalitetan život u klimatski otpornoj sredini. Priroda Srbije odlikuje se visokom raznovrsnošću biljnog i životinjskog sveta i predstavlja značajan deo bogatstva i raznovrsnosti evropske prirodne baštine. Njeni najreprezentativniji, najočuvaniji delovi stavljaju se pod zakonsku zaštitu. Začeci zakonske zaštite prirode u Srbiji sežu daleko u prošlost, a prvi propisi kojima se čuva i štiti priroda, čuvaju prirodni resursi, datira još iz 14. veka. Prvo područje koje je zaštićeno na teritoriji današnje Srbije bila je Obedska bara, stavljena pod zaštitu 1874. godine. Površina zaštićenih područja u Srbiji trenutno iznosi 7,66% teritorije Srbije i kao takva pripada jednom od najznačajnijih Centara biodiverziteta u Evropi sa brojnim specifičnostima ekosistema. Republika Srbija poseduje bogat genofit, genofond divljih i gajenih biljnih i životinjskih vrsta i varijeteta koji predstavljaju nezamenljive resurse za razvoj mnogih privrednih grana, pre svega poljoprivrede, šumarstva, ribarstva, turzima i drugo. Prostornim planom Republike Srbije površina zaštićenih područja koja je planirana za zaštitu do 2021. godine je oko 12%. Iz navedenih podataka zaključujem da kako su naši preci u dalekoj prošlosti razmišljali o zaštiti prirode, tako smo i mi u obavezi da našim potomcima ostavimo u amanet očuvanu i zaštićenu prirodu i njena dobra kako bi rasli u zdravoj životnoj sredini. Zaštita prirode predstavlja niz mera i aktivnosti sa ciljem da se prirodni ekosistemi u najvećoj mogućoj meri zaštite od najčešće negativnog uticaja čovekovog delovanja izazvanog društvenim razvojem. Čovek svojim aktivnostima svesno ili nesvesno menja prirodno okruženje i to tako što narušava prirodnu okolinu. Sa druge strane moramo biti svesni činjenice da je priroda, ne samo u Republici Srbiji, već i u celom svetu pod velikim pritiskom različitih faktora koji ugrožavaju i mnoge biološke vrste u manjem ili većem stepenu na pragu nestajanja ili su neke već nestale. Zaštita prirode u Republici Srbiji uređena je Zakonom o zaštiti prirode koji uređuje očuvanje prirode, biološke, geološke i predeone raznovrsnosti kao dela životne sredine. Nacionalni parkovi, rezervati, spomenici prirode, predeli izuzetnih odlika i parkovi prirode predstavljaju očuvani deo prirode posebnih prirodnih vrednosti zbog kojih imaju trajni ekološki, naučni, kulturni, obrazovni i zdravstveno-rekreativni značaj. Razlozi za donošenje izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode je pre svega potreba da se otklone određeni nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj primeni važećeg zakona, zatim obaveza usklađivanja sa odredbama Zakona o planskom sistemu Republike Srbije, kao i usklađivanje sa Zakonom i inspekcijskom nadzoru. Važno je napomenuti i proces uspostavljanja ekološke mreže Republike Srbije, odnosno ekološke mreže Evropske Unije – „Natura 2000“, koja definiše očuvanje prirodnih staništa i divljih biljnih i životinjskih vrsta i očuvanju divljih ptica. Još jedan, po mom mišljenju, možda najvažniji razlog za predložene izmene, odnosi se na izgradnju malih hidroelektrana u zaštićenim područjima. S obzirom na to da smo nedavno usvojili Zakon o obnovljivim izvorima energije kojim je zabranjena izgradnja malih hidroelektrana u zaštićenim područjima, ovim izmenama se postižu usaglašavanje zakonskih propisa Republike Srbije. U Srbiji se oko 10,4% sveukupnog energetskog potencijala nalazi na područjima na kojima se mogu graditi hidroelektrane. Podaci katastra malih hidroelektrana iz 1987. godine često ne odgovaraju stvarnom stanju na terenu i ne bi ih trebalo striktno primenjivati u današnjim uslovima bez tehno-ekonomske i posebno ekološke evaluacije rešenja i saglasno optimalnom korišćenju raspoloživog potencijala vodotoka. Male hidroelektrane nisu ekološki prihvatljive na delovima zaštićenih područja bez obzira na režim zaštite, što treba imati u vidu kao jedan od kriterijuma prilikom revizije lokacija malih hidroelektrana u proglašenim zaštićenim područjima. Mnogi stručnjaci napominju da je simbolična korist malih hidroelektrana za energetski sektor, ali je zato ogromna ekološka šteta po životnu sredinu. Ovim predlogom zakona determiniše se biološki minimum, odnosno ekološko održiv protok koji bi trebalo da obezbedi opstanak vodenih ekosistema. Detaljan monitoring ovih ekosistema pre izrade projektne dokumentacije nije obavljen ni za jednu malu hidroelektranu u Republici Srbiji. Ovim izmenama i dopunama zakona jednom rečju propisane su nadležnosti i procedure u postupku izgradnje malih hidroelektrana, izdavanje vodnih uslova, saglasnosti i dozvola. Predložene izmene i dopune jasno definišu da je izgradnja malih hidroelektrana zabranjena u prvom režimu zaštite, odnosno da je u drugom i trećem režimu zaštite moguće, a Vlada Republike Srbije ima ovlašćenja da bliže propiše režime zaštite, postupak i način njihovog određivanja, kao i objekte, radove i aktivnosti koji su zabranjeni ili ograničeni. Oblast održivog korišćenja zaštićenih područja regulišu i drugi zakoni iz nadležnosti više ministarstava. To su poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, energetike, građevinarstva i saobraćaja, rudarstva i energetike. Na ovaj način se najvredniji delovi Republike Srbije stavljaju pod zaštitu radi očuvanja prirodnih aktivnosti koje već postoje na određenim područjima, što i predstavlja sistem održivog razvoja, odnosno usklađenost ekonomskog i društvenog razvoja sa jedne strane i zaštite prirode sa druge strane. Iz svega navedenog sledi da koncept izgradnje malih hidroelektrana narušava i ugrožava sistem zaštite životne sredine, očuvanje biodiverziteta i stabilnost ekosistema brdsko-planinskih područja. Problemi koji su uočeni izgradnjom istih, prema zahtevima javnosti zahtevaju hitno preispitivanje izdatih akata, kao i procedura koja za krajnji cilj imaju izgradnju malih hidroelektrana, zabranu izgradnje novih, pa čak i zabranu rada postojećih. Posebno bih naglasila nužnost što hitnije zabrane izgradnje malih hidroelektrana u zaštićenim područjima Republike Srbije, jer se time narušava, kako životna sredina zaštićenog područja, tako i tradicionalni način života lokalnog stanovništva. Takođe, treba imati u vidu i negativne uticaje privrednih aktivnosti na ukupno stanje biodiverziteta, ekološki značajna staništa, prirodne retkosti, kao i ugrožene vrste i predelu zaštićenim područjima. Moramo biti svesni činjenice da zaštita prirode može da se ostvari samo uz multisektorsku saradnju u ovoj oblasti i ugradnju sektorske politike razvoja. Izgradnja delotvornog sistema upravljanja zaštićenim područjima obezbediće da ono što je zaštićeno bude i sačuvano ili izlečeno na pravi i održiv način u javnom interesu, ali i za dobrobit ljudi koji žive u zaštićenim područjima i nosilaca privrednog razvoja. Očuvanjem prirode podstiču se druge delatnosti, kao što su rekreacija, turizam, naučne i obrazovne aktivnosti, ekonomsko jačanje lokalnih zajednica putem tradicionalne proizvodnje i usluga i takođe treba primeniti druge obnovljive izvore energije koji imaju manje štetan uticaj na životnu sredinu. Edukacija i podizanje svesti kod mlađih naraštaja o važnosti sveukupne zaštite životne sredine veoma je važno za očuvanje prirodnih dobara. Ako mi danas ne zaštitimo životnu sredinu budućnost novih generacija i onih koje tek dolaze, biće pod znakom pitanja. Zdrava životna sredina je osnov za očuvanje ljudske egzistencije, zdravog razvoja društva i bitan faktor za kvalitetan i zdrav život stanovništva. Zato će poslanička grupa SPS u danu za glasanje glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala vama. Reč ima Ilija Životić.
Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas u okviru objedinjenog pretresa na dnevnom redu je i Predlog izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode na koji želim da se posebno fokusiram u svom izlaganju. Ukoliko na kraju ovog vanrednog zasedanja budemo usvojili predložene izmene i dopune, podići ćemo Zakon o zaštiti prirode na nekoliko lestvica nabolje, u smislu ozbiljnosti, primenjivosti i efikasnosti, čime ćemo direktno unaprediti zaštitu prirode. Podsetiću vas na reči ministarke da Srbija ima izuzetno dugačku tradiciju zaštite životne sredine i prirode. Naime, o zaštiti prirode govori se još u 14. veku u Dušanom zakoniku, u članu 123, koji se bavio zabranom seče šuma, kao i predviđanju da se za svako posečeno drvo posadi novo. Danas kada Republika Srbija ima čak pet prelepih nacionalnih parkova, Đerdap, Frušku goru, Šar planinu, Kopaonik i Taru, kada sve veći broj turista dolazi da poseti netaknutu prirodu Obedske bare, koja je inače pod zaštitom države od 1874. godine, kada sve više turista dolazi na reku Uvac, kada prehrambeni proizvodi sa Peštera i Sjenice osvajaju svetsko tržište, kako zbog svog kvaliteta i kontrolisanog porekla, sa jedne strane, tako i zbog povećanja nivoa opšteg zagađenja, seče šuma. Sa druge strane, možemo da konstatujemo da su se izmene i dopune zakona, čiji je izvorni tekst na snazi gotovo već dve decenije, u pravom trenutku našle pred nama, narodnim poslanicima. Da dodam da su nacionalni parkovi Tara, Đerdap i Šar planina, uz Deliblatsku peščaru, već na međunarodnoj listi i da nekoliko lokaliteta čeka upis, samo bogatstvo flore i faune u Republici Srbiji ogleda se u 2.633 divlje vrste koje su obuhvaćene Pravilnikom o proglašenju i zaštiti strogo zaštićenih i zaštićenih divljih vrsta životinja, biljaka i gljiva, što u pravom smislu te reči predstavlja bogatstvo jedne države, konkretno naše Srbije. Sve navedeno, uz činjenicu da Srbija, pored pet nacionalnih parkova, ima čak 471 zaštićeno područje, 18 parkova prirode, 21 predeo izuzetnih odlika, 70 rezervata prirode, šest zaštićenih staništa i 315 spomenika prirode, našu zemlju čini izuzetnom bogatom i jedinstvenom u smislu prirodnih lepota. Kada govorimo o samim izmenama zakona, svakako najznačajnija novina u zakonu odnosi se na obustavu izgradnji hidroelektrana u zaštićenim područjima. Time država postaje ono što jeste, ono što joj je i uloga, a to je najveći zaštitnik prirode u Srbiji. Time i mi pravimo jasnu razliku između današnje po prirodu odgovorne političke većine i bivšeg režima za vreme Dragana Đilasa, za čije vreme je bilo više ekoloških incidenata i napada na prirodu od njega samog i njegovih sledbenika, kao što je masakr platana, tog prelepog simbola beogradskog bulevara ili izgradnja kuće „Velikog brata“ usred parka Košutnjak u Beogradu, o čemu je moj kolega Marković detaljnije govorio. Takođe, kada govorimo o samim izmenama Zakona, ja sam izuzetno zadovoljan što ste uveli načelo predostrožnosti, član 5. Zakona, čime vaše ministarstvo, kao predlagač zakona, odmah na samom početku iskazuje jasnu i nedvosmislenu nameru države da dodatno zaštiti prirodne potencijale. Takođe smatram da je odlična izmena u članu 38, gde se izuzetno precizno i iscrpno definiše ekološka mreža, kao koherentna, funkcionalna i prostorno povezana celina, koja se uspostavlja radi očuvanja tipova staništa od posebnog značaja za zaštitu, za obnavljanje i/ili unapređenje narušenih staništa divljih vrsta, flore i faune, a koji čine ekološki značajna područja i ekološki koridori. Pohvalno bih se izrazio i o rešenju iz člana 16. izmena i dopuna, kojim se u tekst zakona uvodi novi član 68a, koji do sada nismo imali, koji predviđa mogućnost da se obrazuje savet korisnika zaštićenih područja. To je izuzetno značajna novina, zato što predlagač zakona predviđa da u radu saveta učestvuju svi relevantni akteri sa lokala. Dakle, pored lokalne zajednice koju bi predstavljali predstavnici lokalne samouprave, predviđeno je da tu mogu učestovati i lokalni lovci, ribolovci, predstavnici turističkih organizacija, nevladinih organizacija i svih onih kojih se tiče zaštita prirode. Na taj način smatram izuzetno dobro i korisno, čuće se mišljenje sa lokala, samo ministarstvo će dobijati pravovremene i kvalitetne informacije na osnovu kojih će sve brže donositi odluke koje će, smatram, biti kvalitetnije. Takođe, ovo je jedan značajan vid decentralizacije. Značajna je izmena u članu 108. Zakona, kojim predviđate finansijske podsticaje iz republičkog budžeta za zaštićena područja, čime će se, u perspektivi, u velikoj meri olakšati pozicija pojedinih lokalnih samouprava na čijim teritorijama se nalaze ova područja, ali smatram da ćete istovremeno sprovesti dodatnu kontrolu i uvesti odgovornost tih lokalnih samouprava da sačuvaju upravo ove lokacije za koje dobijaju sredstva, kao i da pokušaju da ožive turističku ponudu tamo gde je to moguće, naravno, bez negativnih posledica po biljni i životinjski svet. Na kraju izlaganja da zaključim. Predložene izmene i dopune Zakona pomoći će ne samo da naša privreda ostane ovakva kakva jeste, već da se njena zaštita izuzetno unapredi, što mislim da je i cilj vašeg ministarstva i ovih izmena i dopuna, kao i da se izbegnu svi događaji i spreče sve aktivnosti, pre svega nas samih, građana Srbije, koji mogu naneti štetu. Pozivam kolege poslanike da u danu za glasanje, kao i ja, podrže predloženi zakon i usvajanje predloženih izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Nina Pavićević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarka sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije, ja se ne bih ponavljala, ministarka je već obrazložila sve izmene i dopune Zakona. Osvrnula bih se pre svega na najveći problem današnjice, ali i onaj sa kojim će se čovečanstvo boriti narednih godina, a vezan je upravo za nestašicu vode. Znamo da je voda prema obimu najrasprostranjeniji u egzistencijalnom smislu i najvažniji prirodni resurs, jer voda je kolevka života. Voda istovremeno predstavlja sirovinu i stanište, namirnicu i sredstvo za rad, kao i energent. Zato se mora obezbediti održivo korišćenje voda, zasnovano na dugoročnoj zaštiti raspoloživih vodnih resursa, ne ugrožavajući pritom održivost vitalnih ekosistema. Vodno zemljište i vodni objekti u javnoj svojini su dobro od opšteg interesa i kao takva zaslužuju posebnu zaštitu. U Ustavu Republike Srbije je utvrđeno da Republika uređuje i obezbeđuje sistem zaštite i unapređenje životne sredine. Ovaj zakon o kome ću danas govoriti uređuje upravo vodu, kao jedan od najvažnijih elemenata životne sredine, odnosno vodno zemljište, kao dobro od opšteg interesa. Mi ne možemo poreći izuzetnu ulogu reka u procesu ekonomskog razvoja. Poznato je da u svetu, posebno u razvijenim zemljama, daje se poseban značaj da organizacija vodoprivrede u svim državama-članicama Evropske unije jednostavno mora biti sprovedena po jedinstvenom konceptu. Imajući u vidu da naša zemlja pretenduje za punopravno članstvo u Evropskoj uniji, prosto mora da se prilagodi i osposobi za potpunu implementaciju Evropske direktive za gazdovanje vodama. Voda je postala strateška sirovina, a u budućnosti će jedan od najtežih problema u svetu biti upravo nedostatak vode. Važno je istaći da se ceo svet bori, a Ujedinjene nacije upozoravaju da bi do 2050. godine čak 5,7 milijardi ljudi moglo da živi u oblastima u kojima nema dovoljno vode. Stoga mi u Srbiji ne smemo da izgubimo bitku za očuvanje naših reka, jezera i potoka. Donošenje ovog zakona jeste preciziranje i dopuna pojedinih odredaba Zakona o vodama, radi rešenja uočenih problema u primeni samog zakona, poboljšanja postojećih zakonskih rešenja i stvaranje pravnih uslova za njegovo efikasnije sprovođenje. Ovim zakonom postiže se usklađivanje sa odredbama drugih zakona, kao što su Zakon o inspekcijskom nadzoru, Zakon o opštem upravnom postupku, zatim Zakon o prekršajima, kao i Zakon o javnoj svojini. Neće samo donošenje ovog zakona doprineti poboljšanju i očuvanju naših reka, već na tome moramo raditi mi sami, jer posmatrano u celini, kvalitet vode u našim rekama nije zadovoljavajući i mi ne smemo dozvoliti dalja pogoršanja. Najveći problem su i najveći rečni tokovi reke Dunav, Sava, Tisa, Zapadna Morava, koje spadaju u treću i četvrtu klasu zagađenosti vode. Stoga ne smemo dozvoliti da naše reke postaju deponije raznovrsnog otpada, da bahatost, sebičnost i kratkovidost uspeju da razore ekosistem srpskih reka. Privredni život se oduvek u manjoj ili većoj meri oslanjao na resurse iz prirode. Čovek se tokom svoje istorije različito odnosio prema prirodnim bogatstvima, živeći u ubeđenju da mu je priroda dala neiscrpno bogatstvo. Uvođenjem mera zaštite vode ozbiljno ćemo pristupiti problemu, a pored toga moramo svi dati doprinos u podizanju svesti, da sutra ne bi plaćali veliku cenu. Svedoci smo da su Srbi priobalja reka, izbrazdana, pregrađeni su kolotoci, a veoma je bitno istaći posledice prekomerne eksploatacije šljunka i peska. Zbog nekontrolisane eksploatacije peska, promenjena su čitava priobalja naših reka, a kopanja utiču na oštećenje nasipa, što predstavlja veliku opasnost od poplava. Podsetimo se samo 2014. godine i katastrofe koja se dogodila u Obrenovcu. Ipak, ne smemo zanemariti, da je pesak posle vode najviše korišćen resurs i potražnja za ovim resursom toliko velika da sva ta crna tržišta koja uništavaju naše ekosistem dovode do erozije zemljišta i povećavaju opasnost od prirodnih katastrofa, oluja i slično. Ne mogu, a da se ne osvrnem na činjenicu da je područje duž celog toka reke Zapadne Morave ugroženo kao stanište divljih životinja, najviše ptica i to zbog prekomerne eksploatacije šljunka. Država je Zakonom o vodama dozvolila i ukazala poverenje prema onima koji eksploatišu ovo bogatstvo koje pripada svima nama, ne sumnjajući da će oni i zloupotrebiti na nesavesan način pogoršati stanje naših reka i priobalja. Stoga će poslanička grupa SPS podržati ove izmene i dopune zakona, jer prosto ne smemo dozvoliti da u bliskoj budućnosti imamo samo puteve i beton, zatim kolektor otpadnih voda, da više nema ni riba, ni ptica, i da našim rekama protiču samo mrtvi vodotoci, odnosno otpadne vode. Izmene Zakona o vodama koje su ped nama, upravo uređuju odgovorniji odnos i korišćenje priobalja naših reka, koje postaje javno dobro, sa jasno definisanim uslovima korišćenja. Priroda se svojski potrudila da podari mnogo toga, što je potrebno za pristojan život na ovoj planeti, podarila je nas i naš razum da bi je mi valjano koristili. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Nevena Vujadinović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarka sa saradnicima, kolege i koleginice narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, danas su pred nama dva važna predloga zakona, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Razlog za donošenje predloženih izmena zakona, svakako jeste da se otklone određeni problemi i nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj primeni zakona. Jedan od najvažnijih procesa u zaštiti prirode, jeste proces uspostavljanja ekološke mreže Republike Srbije, te su predloženim izmenama odredbe zakona detaljnije razrađene i definisane. Takođe, jedan od razloga za predložene izmene, odnose se i na izgradnju malih hidroelektrana u zaštićenim područjima, kao i nadležnosti i procedure u postupku izgradnje malih hidro elektrana, izdavanja vodnih uslova, saglasnosti i dozvola. U Republici Srbiji se oko 10,4% ukupnog energetskog potencijala nalazi u vodotocima na kojima se mogu graditi male hidroelektrane. S obzirom, da je već nedavno usvojenim Zakonom obnovljivim izvorima energije zabranjena izgradnja malih hidroelektrana u zaštićenim područjima, kao jedna od vidova obnovljivih izvora energije, ovim izmenama se postiže usaglašavanje zakonskih propisa Republike Srbije. Zakon o zaštiti prirode je svakako velikog značaja, s obzirom da očuvanje prirode biološke-geološko raznovrsnosti, veoma je važno za našu državu, kao dela životne sredine. Zakonom je izvršeno usaglašavanje sa ratifikovanim međunarodnim ugovorima u oblasti zaštite biodiverziteta, kao i Direktiva EU o zaštiti prirode. Teritorija Republike Srbije obuhvata 7,67% zaštićenih područja i kao takva pripada jednom od najznačajnijih centara biodiverziteta u Evropi sa brojnim specifičnim ekosistemima. Svesni smo činjenice da je priroda u svetu, ali i u našoj zemlji pod velikim pritiskom različitih faktora ugrožavanja. Mnoge biološke vrste su u većem ili manjem stepenu ugrožene, na pragu su nestajanja ili su čak zauvek izgubljene. Naša životna sredina trpi ozbiljne posledice, te je neophodno kontinuirano i intenzivno raditi na uređenju i obezbeđenju sistema zaštite i unapređenja životne sredine. Upravo je očuvanje životne sredine jedno od prioriteta stabilne i progresivne politike koju vodi predsednik Aleksandra Vučić. Kada govorimo o zaštiti životne sredine moram da kao primer dobre prakse navedem grad Sombor koji je učinio pionirske korake u domenu zaštite životne sredine. Grad Sombor je još ranije postao prvi grad u Srbiji u kome je uz podršku Fonda za zaštitu životne sredine izgrađen reciklažni centar s dnevnim kapacitetom devet tona u kome se vrši separacija, razvrstavanje različitih vrsta otpada i njegovo pakovanje. Sombor je pored Niša jedini grad u Srbiji koji je učešćem u projektu upravljanje staklenom ambalažom na zapadnom Balkanu obezbedio postavljanje čak 150 namenskih kontejnera kako u samom gradu, u ugostiteljskim objektima tako i u prigradskim naseljima i drugim naseljenim mestima na teritoriji grada Sombora. Angažovanje grada u cilju unapređenja i očuvanja životne sredine prepoznalo je i nadležno ministarstvo koje je na ovogodišnjem konkursu opredelilo 45 miliona dinara za finansiranje izrade projekta tehničke dokumentacije za izgradnju regionalnog centra za upravljanje otpadom na deponiji u Somboru. Grad kontinuirano radi na uklanjanju divljih deponija na državnom poljoprivrednom zemljištu kao i nabavci kontejnera za krupni otpad koji će biti postavljeni u svim naseljenim mestima. Grad Sombor u tekućoj godini zajedno sa pokrajinskim sekretarijatom za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo sufinansira radove na revitalizaciji kanala Vrbas-Bezdan. Ovi radovi predstavljaju zapravo jedan kontinuitet sa radovima koji su vršeni u prethodnih nekoliko godina kada je rekonstruisano oko 35 kilometara kanala. Ono što bih takođe posebno naglasila, jeste da je zelenilo jedno od najprepoznatljivijih simbola grada Sombora. Nažalost obnova zelenila u gradu nije rađena decenijama, ali nakon dolaska na vlast SNS ozbiljno se pristupilo procesu obnove gradskog zelenila. Danas se u katastru zelenila grada vodi približno 18 hiljada stabala, od kojih su oko sedam i po hiljada bođoši. Kako je znatan broj ovih stabala negde već ušao u drugi vek svog života, gradski drvari bi se planski obnavljaju mladicama bođoša. Mnogobrojne somborske ulice su pretvorene u duge zelene tunele, a grad je napokon dobio svoju mikro klimu. Tokom jeseni prošle godine određeno je sistemsko obnavljanje somborskog zelenila i bogaćenje zelenog fonda grada, što je svakako nastavljeno i u ovoj godini tokom sezone prolećne sadnje, a za to vreme posađeno je više od tri hiljade 800 različitih vrsta stabala, od bođoša, javora, bagrema, lipe i vrbe. Obnovljeni su i oformljeni potpuno novi drvoredi u brojnim somborskim ulicama, parkovima, dečijim igralištima, stadionima. Zaštite prirode životne sredine je proces kojem se ozbiljno pristupilo zahvaljujući zdravoj i odgovornoj politici koju vodi SNS na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem. Važno je da taj proces traje u kontinuitetu i da svi uložimo napore i menjamo odnos prema životnoj sredini u sopstvenom dvorištu i da ga vremenom upotpunjujemo i obogaćujemo najrazličitijim aktivnostima, što će za rezultat imati čistiju životnu sredinu, zdravije i bogatije i zadovoljnije društvo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Poštovana ministarko, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, teško je reći nešto nakon toliko diskusija a da se ne ponovim. Pokušaću još jednom da vam istaknem razloge zbog kojih će poslanička grupa SPS naravno, u danu za glasanje podržati ova dva zakonska predloga, a o tome su govorile kolege i ovlašćeni predstavnik i kolege iz poslaničke grupe pre mene. Dakle, najpre razlozi za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode su višestruki, a svi su u funkciji poboljšanja zakopavanog okvira koji tretira jednu od najznačajnijih, rekao bih, sektora, a to je zaštita prirode. Od potreba za usklađivanjem sa domaćim relevantnim propisima do potreba sa usklađivanjem sa pravnim tekovinama EU. Suštinski, izmene zakona odnose na jedan od najvažnijih procesa u zaštiti prirode, a to je proces uspostavljanja ekološke mreže Republike Srbije, odnosno ekološke mreže EU, koja se zove „Natura 2000“, a definiše se u skladu sa zahtevima dve direktive EU. Zato zadatak čovečanstva, rekao bih, pre svega, jeste da na globalnom nivou sačuva prirodu koja je izvor života u svakom smislu reči. U tom pogledu suštinski cilj je integrisani i međusobno uslovljeni pristup razvoja ljudske zajednice i prirode. Ako se ima u vidu da je čovek glavni akter globalnih klimatskih promena, onda čovek ima i veliku odgovornost za očuvanje prirode, raznovrsnosti biljnih i životinjskih vrsta ptica, gljiva i mnogo toga drugog. Integrisani pristup zaštiti prirode podrazumeva zaštitu biodiverziteta, zaštita voda, zaštita vazduha i zaštitu zemljišta, kao neophodnih uslova za život na planeti. Jedan od milenijumskih ciljeva UN, jeste upravo održivi razvoj, a to je sklad ljudske delatnosti prirode. A šta je održiv razvoj? On bi se mogao definisati jednom rečenicom da prežive i ljudi i priroda na našoj planeti. Kada je u pitanju zaštita prirode u Srbiji, ona ima značajnu istoriju, a 20. vek je, kako celoj našoj planeti, tako i Srbiju uspostavio nove standarde zaštite koji su posledica intenzivne i najčešće nekontrolisane eksploatacija, nažalost, prirodnih resursa. U tom pohodu čoveka na prirodu, radi boljeg života, ali i sticanja kapitala nestale su nažalost, mnoge biljne i životinjske vrste, izmenjen reljef, nestale su šume, nestali su vodotokovi. Klimatske promene koje su najvećim delom posledica ovakvog agresivnog odnosa čoveka prema prirodi, upravo su uslovile promene u prirodi, pre svega, u živom svetu koji predstavlja jedan životni lanac. Istina je da se priroda i sama adaptira na klimatske promene, ali to nije dovoljno za sam njen opstanak. Čovek mora da vrati prirodi bar deo onoga što joj svakodnevno i uzima. Otuda i UN i EU imaju programe zaštite i unapređenja devastiranih područja, kako bi se smanjile posledice negativnog uticaja upravo ljudske delatnosti na prirodu. Srbija je dragocena zelena oaza, rekao bih Evrope, prema nekim istraživanjima o kojima je već bilo reči, u Srbiji se nalazi čak 70% svih biljnih i životinjskih vrsta i ostalog živog sveta koji je prisutan na evropskom kontinentu. To je ogromno bogatstvo i to treba posebno istaći. Mogli bismo reći da je Srbija botanička bašta na neki način Evrope. Upravo zato je važna evropska zakonska regulativa kojom ćemo mnogo više nego što bismo to sami činili morati da zaštitimo živi svet Srbije. To je naša obaveza koja proističe iz našeg evropskog puta, odnosno iz kandidature za punopravno članstvo u EU. Izmenama Zakona o zaštiti prirode, ustanovljavaju se mehanizmi i mere zaštite kojima treba da se uspostavi ekološka mreža Srbije, što je preduslov našeg integrisanja u evropsku ekološku mrežu „Natura 2000“, uslove koje ovaj program zahteva veoma su strogi što će na neki način povećati i samu našu odgovornost prema prirodnim vrednostima, koje mi često posmatramo samo nažalost, kao resurs. Moramo biti svesni činjenica da je priroda u svetu, ali i u našoj zemlji pod velikim pritiskom različitih faktora ugrožavanja i mnoge biološke vrste su većem ili manjem stepenu ugrožene, neke su na pragu nestajanja ili su čak, nažalost, zauvek izgubljene. Maločas je koleginica istakla jedan podatak, to je tačno. Teritorija Republike Srbije obuhvata 7,67% zaštićenih područja i kao takva, pripada jednom od najznačajnijih centara biodiverziteta u Evropi, sa brojnim specifičnim ekosistemima. Republika Srbija poseduje bogat genofond divljih i gajenih biljnih i životinjskih vrsta i varijeteta, koji predstavljaju nezamenljive resurse za razvoj mnogih privrednih grana, pre svega i poljoprivrede, i šumarstvo, ribarstva, turizma i brojnih drugih. Kao najočuvaniji i najdragoceniji objekti prirode i značajni centri biološki raznovrsnosti, zaštićena područja na teritoriji Republike Srbije, stavljena su pod zaštitu i u skladu sa nacionalnim zakonodavstvom i međunarodnim ugovorima. To su nacionalni parkovi, rezervati, spomenici prirode, predeli izuzetnih odlika i parkovi prirode predstavljaju očuvani deo prirode, posebnih prirodnih vrednosti i predela, zbog kojih ima trajni ekološki, ali i naučni kulturni i obrazovni i zdravstveno, upravo rekreativni značaj. Njihova zaštita je bezuslovna i zato uvođenje u zakon načela predostrožnosti, kao oblika sprečavanja ugrožavanja i degradacije prirode, od velikog je značaja. Druga novina koja je po našem mišljenju veoma značajna, i veoma aktuelna, to je izgradnja mini hidroelektrana u zaštićenim područjima, koja se zabranjuju ovim zakonom. Tako će se sprečiti devastiranje prirodnih vrednosti i loš uticaj i loše promene u nezaštićenim područjima, koja imamo obavezu da štitimo po modelu – eko mreže Natura 2000. Ovde se posebno misli na deviracione elektrane, kojima su vodotokovi kanalisani u cevi što je moglo drastično da utiče na promene u lokalnim eko sistemima. Ovim zakonom se taj problem oko koga je i javnost bila uznemirena i definitivno rešava, što poslanička grupa SPS, i podržava i pozdravlja. Kada je u pitanju zakon o izmenama i dopunama Zakona o vodama, rekao bih da rešenja predstavljaju odgovorniji odnos prema vodnim područjima, i njihovom korišćenju kao javne svojine, veoma je važno da se vodno područje koje obuhvata i korita vodotokova i priobalje, koriste takođe uz brigu o zaštiti životne sredine, ali i uz dobru praksu obavljanja svih delatnosti u priobalju, od lučke delatnosti preko drugih privrednih delatnosti pa i do eksploatacije šljunka i peska. Ono što je bitno da će se priobalje kao javna svojina davati u zakup u postupku javnog nadmetanja ili prikupljanja pismenih ponuda putem javnog oglašavanja, osim u zakonu predviđenog uslovima za neposrednu pogodbu. Ovakav pristup po nama treba da obezbedi jedan transparentan postupak. Javna vodoprivredna preduzeća koja gazduju pojedinim sektorima vodnog područja će se baviti davanjem u zakup, a kontrolni mehanizam jesu organi lokalne samouprave kao i ministarstvo putem inspekcijskog nadzora. Ovo je veoma važno, po našem mišljenju, kako zbog ekonomske valorizacije, priobalja u kome se mogu obavljati različiti delatnosti, tako i zbog zaštite prirodnih vrednosti i retkosti priobalja, kao i zbog mogućih zloupotreba izdatih zakupa. Ovo je pitanje velike odgovornosti za gazdovanje javnim dobrima, a to je priobalje, odnosno vodno zemljište. Kako zaštita životne sredine, a time i očuvanje prirodnih resursa, zahteva jedan, rekao bih, integrisani pristup, to je jasno da su od krovnog interesa i vode i zemljišta i vazduh i bidiverzitet. Jedino čuvanjem i odgovornim i upravo održivim korišćenjem prirodnih resursa, mi imamo šansu da ostanemo na ovoj planeti, koja nas svakog dana opominje na greške. Zadovoljstvo nam je da vi, ministarka i vaši saradnici te greške primećujete na pravi način i da na pravi način rešavate probleme, kada je reč o zaštiti životne sredine. Još jednom, ponavljam, naravno, u danu za glasanje, poslanička grupa SPS, će podržati oba zakonska predloga. Zahvaljujem.
Reč ima Aleksandar Jovanović.
Poštovana ministarko sa saradnicima, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, član sam poslaničke grupe, koja je više nego zainteresovana za očuvanje prirode i prirodnih resursa, i verovatno sam član najstarije poslaničke grupe, možda čak i u Evropi, ljudi koji pamte kako je ova država nekada bila čista i lepa, i bogata resursima, a onda su došle neke generacije, kako rekoše da je istorija bila naša učiteljica života, onda su došli neki mangupi pa silovali našu učiteljicu, pa smo sve to zaboravili. Kao član ove poslaničke grupe, i kao osoba koja se godinama u medijima bavi borbom za zaštitu životne sredine, jako sam zainteresovan za svaku oblast, koja je predviđena ovim zakonom, izmenama i dopunama zakona, ali sam izuzetno zainteresovan i kao osoba, koja je pre 10, 15 godina pronašla sreću u prirodi i rešila da se za nju bori, tako što će je štititi i braniti i zarad sopstvenih, nazovi, ličnih interesa, da bi moja deca mogla da uživaju u njoj. Zato ću se osvrnuti, bez obzira što ova tema ima jako puno segmenata o kojima možemo da pričamo, na jedan od segmenata koji je u poslednjih nekoliko godina ili decenija postao jedana vruća politička tema, iako je rađen pod patronatom zaštite prirode. Reč je o ljudima koji su svoju sreću pronašli pored reke Save i to uglavnom u Beogradu na obe strane obale, a koji su zahvaljujući ekstremima sa jedne i druge strane označeni kao negativci, kao loše osobe, kao uzurpatori, kao ljudi koji se ponašaju neodgovorno. Mislim da ću biti prvi poslanik koji će na ovu temu govoriti o tome i mislim da ću biti verovatno i jedini. Mislim da ću zbog svega ovog što budem pričao navući nečiji gnev, ali navikao sam u životu da me ljudi ili vole ili mrze zbog toga što kažem iskreno i iz srca. Ja sam jedan od ljudi koji je pronašao svoju sreću tu. Sad ću vam objasniti plastično, i vama i građanima Srbije, kako funkcioniše situacija tamo, tj. ovde u Beogradu. Postoje dve vrste ekstrema. Ovde su najveći problem dve vrste ekstrema, jedni koji dajući gomilu novca, smatrajući da novcem mogu da rade šta hoće zaista grade, uništavaju prirodu oko sebe, bez obzira da li se nalaze pored reke ili se nalaze u centru Beograda ili se nalaze u sred Košutnjaka oni uništavaju sve oko sebe zidajući neke milionspratnice, praveći oko sebe bazenčuge i čuda i ne razmišljajući da li time uništavaju korita reka i reke. Druga vrsta ekstrema, to su oni koji se krijući iza nekakvih nevladinih organizacija, nekakvih udruženja građana, zloupotrebljavaju borbu za zaštitu i očuvanje prirode. I jedne i druge apsolutno ne zanima zaštita prirode, ni životna sredina. Tu najgore prolaze priroda i oni treći kojih je na svu sreću najviše, kojih ima po mojoj proceni 95%, to su oni ljudi između koji su rešili da žive pored reke i koji su na svaki način pokušali da očuvaju prirodu u svom mikro svetu, mikro sistemu u kom su okruženi. Beograd je poznat širom sveta i na turističkoj mapi je poznat po svojim mikro okruženjima, malim splavovima, ne postoji gotovo mediji svetski koji nije preneo da je to jedan od najpoznatijih začina Beograda. Međutim, šta se dešava u poslednje vreme, u poslednjih desetak godina, zahvaljujući nekim sitno političkim interesima? Svi ti ljudi su strpani u isti koš. Mediji koji su uglavnom na način kako mi to mlađi, nazovi, umemo da kažemo renta žeton novinarstva bave prenošenjem isključivo jedne strane, a to su te, nazovi nevladine organizacije koje od svih nas prave negativce. Svi oni već godinama čine da ljudi koji su tu i koji žele da žive svoj život na najnormalniji i na najuređeniji način i koji se najviše sada raduju ovim izmenama i dopunama zakona, jer će konačno probati da pronađu način, ne da legalizuju svoje kuće, imovinu i svoj status, jer mi smo jedna minimalna zapeta u istoriji čovečanstva da bismo bilo šta imali na parcelama i u katastrima mi smo dah prašine ovog kosmosa, ne postojimo, neće biti za nas za 20, 30, 50 godina ova reka će teći istim tokom, drveće će možda biti isto ili slično, nas neće biti. Zato nemojmo da imamo iluziju da mi nešto možemo da uzmemo. Mi možemo samo da damo. Ja ću vam reći iz ličnog primera šta sam zatekao pre 10, 12 godina, u nazovi netaknutoj prirodi iznad Bloka 45. Kada sam otišao u Javno preduzeće „Beograd vode“ da tražim način da mogu da podignem kuću za odmor i rekreaciju, sojenicu koja je po Zakonu o vodama i bila dozvoljena i kada sam to dobio ja sam zatekao na poziciji na kojoj sam to želeo da uradim, zatekao sam gomilu đubreta, deponiju. Ljudi, to su verovatno roditelji tih istih iz tih nevladinih organizacija koje su svojevremeno u nekim mojim Milanovcima pravili neke vikendice, pa nisu imali gde da izruče đubre, oni su izručivali pored reka na Novom Beogradu. Devedeset posto obale je bilo uništeno đubretom. Zato sva ta šuplja priča o tome da je neko došao i tamo uništio prirodu pada u vodu, pričam iz prve ruke i vrlo je lako proverljivo, ne na onim fotošopiranim fotografijama koje objavljuju tajkunski mediji, već isključivo na onim fotografijama koji imaju ljudi koji su tamo nešto pravili. Zatekli smo gomilu đubreta. Nismo napravili nikakve vile, napravili smo male splavove na kojima može svako da dođe, napravili smo nekakvo okruženje koje je puno cveća, koje je puno zelenila i toga je 95%. Ponovo kažem, ekstremi koji su to zloupotrebili, s jedne i s druge strane su učinili da smo svi negativci, a nismo. Daću vam dva primera koja će vam reći svo licemerje ljudi koji su zloupotrebili borbu za zaštitu životne sredine. Imate nevladine organizacije koje su se pre nekoliko godina zdušno, do poslednje kapi krvi borili kako bi sve one narkomanske udžerice i one deponije vozova i otpada zaštitili od nelegalnog rušenja kako tu ne bi nastao Beograd na vodi. Ne ulazim u to dalje šta mi dobijamo sve Beogradom na vodi i ne ulazim u način da li je to rušenje izvedeno na ispravan ili neispravan način, to država mora da reši, ali ljudi koji su se ekstremno borili protiv svake vrste rušenja su samo pet minuta uzvodno, dakle u 45. Bloku i uzvodnije su se apsolutno nastavili da se zalažu za rušenje, dakle nisu se opredelili da li su protiv rušenja pored reka ili su za rušenje pored reka. Oni funkcionišu po principu kako im neko plati. Ako dobiju novac da se bune protiv rušenja oni će se buniti, ako dobiju novac da se zalažu za rušenje oni će se zalagati za rušenje, ako dobiju novac za nešto treće oni će se po principu renta bundžija buniti protiv toga, a svi mi ćemo biti i dalje negativci. Daću vam još jedan plastičan primer. Jedno od najaktivnijih udruženja koje gotovo ni jedan tajkunski mediji nije propustio da prenese je nazovi udruženje biciklista, koje objedinjuje nekih desetak ljudi koji svakih mesec dana prave koje kakve štrajkove pored reka. To udruženje je tražilo da se savski nasip koji inače služi za prevoz ne samo ljudi koji koriste reku, već i za ljude iz javnih preduzeća, za vatrogasce, za policiju, za hitnu pomoć, dakle koriste za svašta, naravno i pešaci i biciklisti, oni godinama pokušavaju da naprave sliku kako su ljudi koji koriste savski nasip uništili taj savski nasip i kako su ga doveli u stanje da oni ne mogu da voze bicikle i zalažu se da tu bude biciklistička staza. Šta se desilo pre neke tri godine? Grupa od nekih pedesetak ljudi koji su okupljeni oko Udruženja ljubitelja prirode „Zeleni raj“ se organizovala i skupila novac, i ja mislim po prvi put na ovim prostorima rešila da sama zakrpi svaku rupu koja postoji od okretnice u 45. Bloku do ostružničkog mosta. Pozvali su sve građane da im se pridruže i onda su angažovali određenu mehanizaciju koja je svaku rupu na potezu od nekih deset kilometara zakrpila, dakle sami su platili ne čekajući državu, zakrpili su svaku rupu. Obavestili su medije o tome, mislim da je možda jedan ili dva onlajn medija prenelo da se tako nešto desilo što je presedan kod nas. Šta se desilo sutradan? Udruženje biciklista koje se zalaže za očuvanje tog istog savskog nasipa je podnelo krivične prijave protiv nn lica koja su obavili radove na putu. Zamislite paradoks i licemerje da nevladina organizacija, da udruženja koja traže zaštitu određenih puteva i prirodnih resursa tuže ljude koji su vam popravili biciklističku stazu. To mislim da se nije desilo nikada i nigde. To dovoljno govori o tome čemu zapravo služi borba ljudi koji se kriju iza boraca za zaštitu prirode. Neću se baviti ni jednim ekstremima, ni drugim ekstremima, govorim u ime hiljada ljudi čiji sam narodni poslanik, takođe, a koji žele da pronađu svoj mir i svoju sreću pored reke, jer tamo žive srećni i bolji ljudi, daleko bolji od mnogih koji vas okružuju. Ti ljudi su srećni zbog izmena i dopuna zakona o kojima se nadaju da će biti prepoznati kao neko čiji će problemi biti rešeni. Ti ljudi žele da čuvaju reku, da čuvaju prirodu. Ti ljudi žele da učestvuju u svim narednim izmenama i dopunama zakona kao udruženja ljubitelja prirode i reke Save kako bi se doneli zakoni koji će pomoći da ljudi koji se nalaze na reci postanu ljudi koji će se zalagati za očuvanje reka, a ne ljudi koje će tajkunski mediji i tajkunske organizacije političke nazivati kriminalcima, lopovima, uzurpatorima. Zato ću ja lično u danu za glasanje glasati za Predlog zakona o izmenama Zakona o vodama i pozvaću sve iz državnih organa, naravno, iz lokalne samouprave grada Beograda, da kontaktiraju te ljude i to udruženje „Zeleni raj“ i da u svim narednim pokušajima da se izborimo za čistiju i bolju reku Savu učestvujemo svi zajedno u tome, a da se svi zajedno borimo protiv ekstrema koji bi da unište, demonstrirajući svoju moć novcem sa jedne strane ili sa druge strane. Hvala.
Hvala. Reč ima Olja Petrović.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovane građanke i građani Republike Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode na koji ću se ja osvrnuti. Ovaj zakon obuhvata i temu koja je veoma aktuelna, a tiče se mini hidroelektrana. Naime, u Srbiji je počelo sprovođenje gradnje mini hidroelektrana. Problemi koji su uočeni izgradnjom postojećih mini hidroelektrana zahtevaju preispitivanje procedura za izdavanje dozvola kako za planirane, tako i za izgrađene objekte, kao i zabranu dalje gradnje u zaštićenim područjima. Upravo ovaj zakon predviđa mere i, pre svega, zabranu izgradnje mini hidroelektrana u zaštićenim područjima, čime će se u budućnosti sprečiti masovno uništavanje vodenih tokova, biljnog i životinjskog sveta i drugih segmenata prirode, a pored toga, s druge strane, omogućiće se pravna sigurnost za potencijalne investitore koji će pre preuzimanja bilo kakvih radnji imati saznanja, koja će biti jasna i precizna o tome gde je izgradnja mini hidroelktrana zabranjena. Izgradnja delotvornog sistema upravljanja zaštićenim područjima obezbediće se da zaštićeno bude i sačuvano, unapređeno ili izlečeno na pravi i održiv način i sve u javnom interesu, ali i za dobrobit ljudi koji žive u zaštićenim područjima i nosilaca privrednog razvoja. Režimi zaštite određeni su tako da se unapred zna koje su aktivnosti, odnosno radovi zabranjeni, a koji su ograničeni prostorno, vremenski, po obimu, ali i po odnosu na prostorni raspored prirodnih i stvorenih vrednosti kako bi se efikasno zaštitile vrednosti zaštićenih područja, a s druge strane kako bi se planerima i investitorima omogućila izvesnost u pogledu uslova zaštite prirode koji ih očekuje na tim područjima. Voda je prirodni resurs koji predstavlja i sirovinu i stanište, namernicu i sredstvo za rad, energent i još mnogo toga. Srbija će, što je najavila i predsednica Vlade Ana Brnabić u obraćanju na kineskom globalnom Eko forumu u narednih nekoliko godina uložiti oko šest milijardi evra u upravljanje vodama, od čega 4,3 milijarde evra idu za zaštitu voda od zagađenja, a 1,5 milijarde evra u vodosnabdevanje. Jedan od najvažnijih prioriteta Vlade Republike Srbije je unapređenje sistema finansiranja, investicionih ulaganja u planiranje u sektoru zaštite životne sredine i realizaciju konkretnih projekata u ovoj oblasti. Pored toga, Srbija ulaže velike napore i sredstva na unapređenju monitoringa kvaliteta vazduha u zamenu kotlova za grejanje i prelaska na gorivo koje manje zagađuje. Zatim, velika sredstva ulažu se u nove regionalne centre za upravljanje otpadom, a pored toga radi se i na saniranju i zatvaranju oko 3.500 nelegalnih deponija u gradovima i opštinama širom Srbije, a takođe su značajna sredstva izdvojena i za pošumljavanje naše države. Srbija ima sa Kinom intenzivnu saradnju u oblasti zaštite životne sredine sa tendencijom unapređivanja i proširivanja, pa je tako sa kineskom kompanijom potpisan ugovor za izgradnju kanalizacione mreže u vrednosti od 2,73 milijarde evra, kao i za izgradnju infrastrukture za odlaganje komunalnog čvrstog otpada u vrednosti od 265 miliona evra. Projekat „Čista Srbija“, vredan oko tri milijarde evra, realizovaće se u sedamdesetak opština u Srbiji. Cilj je da Srbija 2050. godine bude niskougljenično društvo sa ekonomijom koje efikasno koristi resurse i novim zelenim radnim mestima za građane koji će živeti u klimatski otpornijem društvu. Srbija je sada u fazi razvoja i Vlada radi na razvoju strateškog i pravnog okvira za niskougljenični razvoj i cirkularnu ekonomiju. Državno rukovodstvo vodi računa o državi, o čistim rekama, o čistom vazduhu, ali i da imamo dovoljno električne energije. Tu moram da pohvalim i vaš rad i zalaganje, poštovana ministarko. Tema Zelene agende je veoma važna i Srbija je preuzela mnoge korake u ovoj oblasti, a ovakve teme se pojavljuju onda kada ljudi žive bolje i kada nemaju drugih briga, pa zato o vazduhu i o vodama se danas u Srbiji mnogo više govori nego ikada ranije. O zaštiti prirode danas možemo da govorimo jer smo pored krize koja je zadesila ceo svet, dobro smo se snašli kao država, a to pokazuje i činjenica da se Srbija sada od 59. mesta popela na 34. mesto na listi najbezbednijih zemalja u 2021. godini, a na to je uticala zdravstvena situacija u vezi sa virusom korona, sposobnost uvođenja imunizacije, ali i ekonomski rast. Mi imamo ne samo dovoljan broj, već i paletu vakcina, a i radimo na proizvodnja vakcina i u našoj zemlji. Pored toga što su, za građane jedna od najbitnijih stvari, plate i penzije nastavile kontinuirano da rastu, pa se tako očekuje da prosečna plata u Srbiji u januaru iznosi 612 evra, a da će do kraja godine uslediti povećanje penzija u iznosu od 5%. Povećanje plata omogućiće i rast BDP-a, pa se očekuje da rast ove godine bude u iznosu od 7%. Srbija je po platama već pretekla sve zemlje Zapadnog Balkana, a očekuje se da od 1. januara prestignemo i Bugarsku. Ekonomska bezbednost i bezbednost građana pokazuje da Srbija napreduje u svakom sektoru. Dok opozicioni lideri skupocenim kolima, kupljenim u najmanju ruku od sumnjivo zarađenog novca ili tako što se nalaze na platnoj listi najvećih tajkuna, putuju Srbijom na propale skupove, rad i borba vlasti na čelu sa Aleksandrom Vučićem daje rezultate koji su očigledni i koje građani vide i ocenjuju na izborima. Dok je opoziciji cenzus od 3% misaona imenica, mi nastavljamo da se borimo i radimo kako bi svi građani živeli bolje i kako bi se ponosili našom Srbijom. U danu za glasanje, zajedno sa poslaničkom grupom Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržaću predložene zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine dr Orliću, poštovana ministarko Vujović sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite gospođo Vujović da iskažem zahvalnost na svemu što ste kao ministar uradili na unapređenju i na zaštiti čovekove sredini u Republici Srbiji i da kažem da vašu marljivost su prepoznali građani Republike Srbije. Pošto su moje kolege i koleginice uglavnom rekli o zaštiti prirode i o drugoj tački, dozvolite da kažem zašto, zarad građana Republike Srbije, zašto ove izmene. U prvom redu, da se uklone uočeni nedostaci u dosadašnjoj primeni zakona. Drugo, da zakon uskladimo sa planskim sistemom Republike Srbije, jer nije bilo dovoljno usklađenosti. Dalje, usklađivanje sa Zakonom o inspekcijskom nadzoru, i to je potrebno učiniti. Usklađivanje sa propisima EU, to je jedan od naših zadataka. Zatim, odredbe o ekološkoj mreži su definitivno zaista i detaljno razrađene u ovom predlogu zakona, što je vrlo bitno radi uspostavljanja ekološke mreže Republike Srbije, kao i ekološke mreže EU. Jedan deo izmena odnosi se na izgradnju malih hidroelektrana u zaštićenim područjima, iako smo mi nedavno usvojili Zakon o obnovljivim izvorima energije, koji zabranjuje izgradnju malih hidroelektrana na zaštićenim područjima. Međutim, proces se ovaj mora dovesti do kraja. To je što se tiče zakona, a sada, potpredsedniče, dozvolite da nekoliko stvari kažem šta se dešava na političkom životu ovih zadnjih dana. Zadnjih dana su se ostrvili na predsednika Vučića i na SNS i na Republiku Srbiju mnogi iz okruženja, ali i mnogi iz naše Republike. Ja ću spomenuti nekoliko njih. Verovali ili ne, ostrvio se ovoga puta i Boro Novaković, koji je, vi znate, poštovani građani, da vas podsetim ko je taj čovek. To je čovek koji je profesionalni lopov. Kada to kažem, ja neću napamet da pričam, nego da vas podsetim da je on uhvaćen u organizovanoj krađi glasova u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ovde u ovom visokom domu, 2001. godine. To je ona tzv. afera „Solun“. Onda vam je jasno za kakvu se on demokratiju i revanšizam zalaže, pošto je on potpredsednik onog Vuka Jeremića, člana međunarodne bande lopova i prevaranata. Samo da vas podsetim, Novaković je 2001. godine bio na službenom putu u Solunu, a nije bio prisutan na sednici Narodne skupštine Republike Srbije, ovde u ovom visokom domu, kada se glasalo o Zakonu o radu. Gle čuda, ali je neko koristio njegovu poslaničku karticu i glasao umesto njega. (Aleksandar Martinović: Bojan Pajtić.) Bojan Pajtić, tako je, gospodine Martinoviću, Bojan Pajtić. To su ti ljudi koji danas kritikuju predsednika države i sve ono što se danas radi u Republici Srbiji. Samo usput da kažem da je taj isti Boro Novaković osuđen na 3,5 godina zbog malverzacija u Novom Sadu dok je bio na vlasti. A on je potpredsednik Jeremićev. Šta da kažem za Vuka Jeremića? Taj stalno radi protiv interesa naše zemlje, verovali ili ne, kontinuiranih 15, 20 godina. Ja ga sada pitam, pred vama narodnim poslanicima i pred svim građanima Republike Srbije, da li je tačno, gospodine Vuče, da u savetodavnom odboru vašeg Centra za međunarodne odnose i održivi razvoj, da li je tačno da se nalazi švajcarska političarka Mišelin Kalmi-Rej? Zašto to kažem? Ta gospođa se decenijama bori za tzv. nezavisno Kosovo. Da li to možete verovati, poštovani građani? Šta vam, Vuče Jeremiću, bitango jedna, radi ta žena? Koga ona predstavlja tamo? Znate koga, poštovani građani, predstavlja? Predstavljala je Natašu Kandić na međunarodnim skupovima kao predstavnik normalne Srbije. Jadna Srbija koga jedna i druga predstavlja. Poštovani građani, ne treba da vas čudi zašto bitanga Vuk Jeremić to radi. On se odrekao Kosova već 2008. godine. On je decembra 2008. godine u razgovoru sa američkim kongresmenom Tedom Doom rekao, citiram: „Ulazak Kosova i Metohije u UN je najbolje čemu se Srbija treba da nada“. Završen citat. Time je zabio nož u leđa vlastitoj državi. Jel vam sada jasno, poštovani građani, šta ova žena iz Švajcarske radi u njegovom centru? Radi na nezavisnosti Kosova i zabija nož u leđa vlastitoj državi. Samo da podsetim građane. Jeremić je bez saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije zatražio prebacivanje kosovskog problema iz Saveta bezbednosti UN u Evropsku uniju i time onemogućio stavljanje veta od strane Rusije i Kine i ponovo zabio nož u leđa vlastitoj državi. Da ja mnogo ne nabrajam, ima toga mnogo. Samo da kažem, zato šiptari 27.7. ali to je bilo 2010. godine, slave ga, ali svake godine na 27.7. kao jednog od najvećih datuma za tzv. državnost Kosova. Toga dana je Vuk Jeremić dao Prištini pravni argument da guraju svoju tzv. nezavisnost. Šiptarsko rukovodstvo u Prištini smatra Vuka Jeremića tvorcem najvažnijeg papira u rukama tzv. nezavisnosti Kosova i Metohije. To je taj Vuk Jeremić. Ima toga još mnogo, ali ja neću dalje o njemu. Poštovani građani, da vidite ko kritikuje predsednika države, SNS i narodne poslanike u ovom visokom domu i za koga taj čovek radi. Ja neću govoriti o onim milionima koji su mu dolazili iz Mongolije i kojekakvih drugih destinacija. Ko se još ostrvio na predsednika Vučića i na Srbiju? Predsednik Republike Crne Gore Milo Đukanović. Ja moram da progovorim o tome. On napada Srbiju iz Srebrenice, videli ste prekjuče. Taj čovek, samo da građane podsetim, ovo moram radi Srba u Crnoj Gori i radi Srba u Srbiji i drugih građana Republike Srbije, Milo Đukanović je predložio formiranje pravoslavne crkve nacionalnih Crnogoraca i time zabio nož u leđa SPC. Ja pitam, da li je tačno ili ne? Tačno je da je to predložio. Đukanović kaže, citiram: „Obnovili smo državu, pa moramo obnoviti i crkvu“. Završen citat. Pa, niko ne negira crnogorsku državu. A ovo da će obnoviti crkvu, to je Pavelićeva teza. On to vrlo dobro zna. Za Đukanovića je važno da iz autokefalne SPC izbaci epitet srpska, a da ostane pravoslavna crkva nacionalnih Crnogoraca. Pazite, nacionalnih Crnogoraca. I to otvoreno ovde moram da kažem kao čovek struke, a ne samo kao narodni poslanik. Isto tako, svesno ide na formiranje nacionalnosti Crnogoraca. Poštovani građani Republike Srbije i vi, poštovani građani u Crnoj Gori, takva nacionalnost nikada u Crnoj Gori nije bila od 10. do 20. veka. To znaju svi istoričari u Crnoj Gori, a i širom bivše Jugoslavije i širom Evrope, znači, od 10. do 20. veka nije postojala. U svim crnogorskim udžbenicima, ja sam ih pregledavao, iz 19. veka sva izdanja, piše da u Crnoj Gori žive Srbi. Niko normalan i ovde od nas neće dovoditi u pitanje državu Crnu Goru. To niko ne dovodi u pitanje. Ona je postojala od 19. veka, postoji i dan danas. Ali, identitet državni postoji i narodni i nacionalni identite. Državni identitet Crne Gore stvaran je zaista vekovima. Međutim, kada se radi o nacionalnom, odnosno narodnom identitetu, isto je stvaran od 10. veka pa do danas. Poštovani građani, da razjasnimo to, šta je to nacionalni identitet Srba u Crnoj Gori, šta su sačinjavali? Autokefalna SPC, srpski jezik, srpsko pismo, srpska kultura i srpski običaji. I tu zaista nema dileme. Postavljam pitanje – kako Milo Đukanović, predsednik Crne Gore, misli da obezbedi vernike za pravoslavnu crkvu nacionalnih Crnogoraca? Tu nema nijednog vernika. Pa, on je to tako formirao pre 27 godina u Domu kulture u Cetinju, a registrovao u lokalnoj policijskoj stanici, verovali ili ne, ali to je tačno. Zaista da kažem, 2006. godine Đukanović je izdvojio Crnu Goru iz državne zajednice sa Srbijom suprotno većini u Crnoj Gori, referendum je pokraden, svedočenje knjige Jovana Markuša na 1290 strana. To je tzv. „Bela knjiga“, koju ste verovatno čitali. Danas Dejvid Gibs, američki istoričar, tvrdi da je prilikom izbora Mila Đukanovića za predsednika države kupljen sve i jedan glas. Pročitajte tu knjigu, pa ćete videti. Kad smo pri kraju Mila Đukanovića, da ipak kažem da 12. maja 2020. godine da je uhapsio, naredio da se uhapsi, nakon Svetovasiljevske liturgije u Nikšiću vladika Joanikije. Poštovani građani, vi koji ste stariji, komunisti za 45 godina vladanja nikad nisu uhapsili niti jednog vladiku. I moram da vam kažem da se nisu mešali u crkvene odnose. Mislim i meni je drago što je tako, da su mladi i stari u Crnoj Gori konačno shvatili da je SPC u Crnoj Gori poslednja i najveća brana onoga što nas čini ljudima, posebna brana nacionalnog i verskog identiteta. Moram da citiram ovde pokojnog patrijarha Irineja, koji je kritikovao Mila Đukanovića, pa citiram šta je rekao: „Milo Đukanović je doživeo veliki ljudski pad. On je 1998. godine doveden u Patrijaršiju i predstavljen kao budućnost i snažna perspektiva srpskog naroda. On je tako govorio i obećao, a danas, kaže patrijarh, tuga me obuzima kada vidim koliki dubok može biti ljudski pad. Sa takvim tražiti mogućnost kompromisa, u to ne verujem.“ Završen citat, 9. avgusta 2020. godine, pokojni patrijarh, tri, četiri meseca pre smrti je to izjavio. Ja bih rekao, Milo Đukanović, jado, što bi rekli crnogorski, nije se desilo da jedan predsednik bilo koju nacionalnost pretvara u drugu nacionalnost i da pretvara crkvu, nego što se desilo za vreme Pavelića. Što se tiče Mila Đukanovića, ali neka zna, Srbi će stalno i matica Srbija pomagati srpski narod u dijaspori i u okruženju. Neće se mešati u njihov izborni proces tamo, ali ja ga molim, neka obezbedi Srbima u Crnoj Gori ono što i Srbija obezbeđuje drugim manjinama, iako Srbi u Crnoj Gori nisu manjina nego narod. Neka obezbede 30%, od opštinskog nivoa do republičkog, a videli ste da on to zaista ne čini. Poštovani potpredsedniče i narodni poslanici, verovali ili ne, ostrvio se ovih dana na predsednika Vučića niko drugi nego Nenad Čanak, zvani "Gicoje". I to odakle? Iz Srebrenice kritikuje predsednika Vučića. Šta reći o Nenadu Čanku? Taj se stalno bori za nezavisno Kosovo, verovali ili ne. Čanak je 5. 3. 2017. godine kao propali predsednički kandidat rekao: "Spreman sam da priznam nezavisnost Kosova" i time se uvrstio u tim izdajničkih bitangi naše zemlje. Unazad nekoliko dana išao je u Prištinu i vrlo je pohvalno što je posetio grob jedne Albanke. Zašto nije posetio Dragicu Gašić u Đakovici? Nije mu palo napamet. Ili onog malog dečaka iz Gojbulje? Ne pada mu napamet. Znate zašto je išao? Ja imam hrabrosti da kažem - uzeo je pare i vratio se od Aljbina Kurtija. To radi stalno. E, tako radi Nenad Čanak i njemu jednom treba da se kaže da to više nema smisla. Nemački diplomata, poštovani potpredsedniče Orliću, Gert Arens je u svojoj knjizi, koja nosi naslov "Diplomatija na rubu" otkrio da je Nenad Čanak, verovali ili ne, 13. 12. 1991. godine poslao lordu Karingtonu i konferenciji o Jugoslaviji memorandum Vojvodine u kojem se kaže: "Budućnost Vojvodine jeste da postane konfederalna jedinica Srbije, a ako to Srbija ne prihvati, onda će ona biti nezavisna država". Zašto se zalaže za nezavisno Kosovo? Zato jer očekuje i bori se da to bude i Vojvodina. I ovo jednom neko mora da kaže otvoreno gospodinu Nenadu Čanku. I još usput da kažem da je Nenad Čanak 1990. godine, verovali ili ne ali je istina, evo ja ga pozivam neka kaže, za predsednika Republike predložio Oto fon Habzburga i time ponizio srpski narod i državu. Poštovani građani Republike Srbije, ima još jedan koji se ostrvio na predsednika Srbije i na Republiku Srbiju, a to je bivši poslanik DS, Balša Božović. To ne možete da verujete. Ja citiram što je izrekao 12. jula 2021. godine. On je rekao, citiram: "Genocid u Srebrenici ne sme nikad da se zaboravi i istina o genocidu mora zauvek da odzvanja", završen citat i optužio je Srbe i Srbiju za genocid. Balša Božović, izvinite, Božovići, ja ću mu reći, a on zna šta to znači kada mu kažem Božovići, jer sam mu to govorio ovde dok je bio poslanik. Vidite šta taj čovek radi. Znate li šta taj čovek radi, kako se bori protiv Republike Srbije? Ja ću sada da vam kažem. Spoljnopolitički odbor Evropskog parlamenta je izradio studiju jednu koja nosi naziv "Mapiranje lažnih vesti i dezinformacija na Balkanu" i označio ko je najveći širitelj lažnih vesti u Srbiji. Poštovani građani, da li možete verovati koga su označili? Ne štampu, nego upravo Balšu Božovića kao najvećeg širitelja lažnih vesti. Ja ga sad pozivam, ako ima i malo morala, a verujem da nema, i obraz, jer mu je deblji nego moj đon od cipele, jer ga nema, nek se izvini predsedniku Republike i njegovoj porodici za sve laži koje je izgovarao u zadnjih pet godina, neka se izvini gospodinu dr Martinoviću za sve laži koje je izgovarao, dr Orliću za sve laži i sinoć jedna televizija pod kontrolom Dragana Đilasa ponavlja te laži koje je izgovorio Balša Božović, tri-četiri puta sinoć. Sve neistine i laži. Dakle, nema on obraza, taj čovek nema obraza. Znate sa čim se još bavi? Osnovao je Akademiju za demokratiju sa centrom u Novom Sadu za čitavu regiju. Znate li koga je pozvao za predavača? Vi ćete se šokirati, poštovani građani. Bogića Bogićevića, onaj čijim glasom je razbijena Jugoslavija, jer nije glasao za vanredno stanje, a da ne govorim o drugima koji se pojavljuju. Takvi napadaju predsednika Vučića i sve ono što je za vreme predsednika Vučića napravljeno u ovoj državi. Vidite, svaku fabriku napadaju da se ne gradi. Koga je još napao? Srpsku pravoslavnu crkvu. Udružio se sa najvećim ekstremima iz Hrvatske, sa Sonjom Biserko, koji optužuju Republiku Srbiju, Aleksandra Vučića za pravljenje tzv. nekakvog srpskog sveta, to Balša Božović izgovara ovih dana, kaže, na relaciji Beograd, Podgorica i Banjaluka. To su strašne stvari. Na koncu, nije ni čudo, jer znate šta je on rekao za Kosovo, citiram: "Svi znaju da je Kosovo definitivno izgubljeno u ratu 1999. godine". To je rekao Balša Božović. Znate li čiju on politiku sprovodi? Vi ste pametni, poštovani građani, vama su dovoljne samo informacije, pa da zaključite. Dok naš predsednik Aleksandar Vučić svakodnevno vraća međunarodni ugled Srbije i to čini vrlo uspešno, sprovodeći politiku mira, politiku bezbednosti, politiku solidarnosti, politiku zdravlja svih naših građana, ne samo u Srbiji, nego i u regionu, politiku ubrzane modernizacije Republike Srbije i politiku kompromisnog i dugotrajnog rešenja za našu južnu srpsku pokrajinu, dotle Dragan Đilas, Vuk Jeremić i njihovi saradnici blate državu Srbiju, sprovodeći pljačku građana Republike Srbije i zato su ih građani već jednom bacili u političku prošlost za koju tvrdim da se nikada više neće pojaviti na političkoj sceni Republike Srbije. Siguran sam da će ih pravda stići pre ili kasnije i ja verujem u naše pravosuđe. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima Vesna Nedović.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o vodama uređuje se pravni status voda, integralno upravljanje vodama, objektima, zemljištem. Sprovođenjem donetog zakona pokazalo je svoje nedostatke koje dopunama treba otkloniti i, naravno, uskladiti sa zakonima EU, usklađivanjem uredbi Zakona o inspekcijskom nadzoru, opštem upravnom postupku, prekršajima, zaštiti podataka o ličnosti, kao i o javnoj svojini. Usvojen je predlog Svetskog fonda za prirodu da se pod merom zaštite od poplava… Nacrtom zakona je propisano da se program vađenja rečnog nanosa donosi na period od dve godine. Zakonom o vodama je predviđena mogućnost da se podzemne vode mogu koristi za navodnjavanje poljoprivrednog zemljišta, kao i kontrola kvaliteta te vode, podsticanje u prečišćavanju otpadnih voda, kontrola kvaliteta voda namenjenih za ljudsku upotrebu kako za piće pod određenim standardima, naravno, tako i za kupanje i rekreaciju, mere praćenja opasnih supstanci čije je ispuštanje u prirodu ograničeno ili zabranjeno, sprečavanje i kontrola velikih industrijskih postrojenja sa visokim potencijalom zagađenja i da su u obavezi posedovanja dozvole sa ispunjenim uslovima životne sredine, obavezne procene rizika od poplava u cilju smanjenja njihovih nepovoljnih uticaja, kako na ljude, tako na životnu sredinu i privredu. Bili smo svedoci katastrofalnih poplava 2014. godine koje su pogodile naročito Obrenovac, a koje su mogle biti sprečene brigom bivše vlasti, Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Vuka Jeremića. Nedovoljna ulaganja bili su glavni uzrok problema, nemara. Odgovorna politika Vlade Republike Srbije na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem uložila je u sanaciju i zaštitu od poplava negde oko 17,5 milijardi dinara. Kancelarija za upravljanje javnih ulaganja zajedno sa „Srbijavodama“, sanirano je 51 lokalnih vodotoka, 18 brana bujičnih voda, kao i čišćenje korita, završeno je 13 nasipa, kao i 25 bujičnih pregrada. Tako radi odgovorna vlast na čelu sa predsednikom koji ima odgovornost prema svom narodu. Srbija se gradi, diže se iz pepela, ruševina i sve da je toliko mrzite ne možete se okrenuti ni na jednu stranu, a da ne vidite dizalice, mašine, radnike koji neumorno rade i grade da bi obnovili svom narodu svoju Srbiju. Grade autoputeve, bolnice, kliničke centre, mostove, pruge, fabrike. Ne možete, a da ne vidite. Da, znam, reći ćete – gradi se od naših para. Ja vas sada pitam – da li je moglo da se gradi od vaših para u periodu od 2000. do 2012. godine? Šta se izgradilo za to vreme? Da se gradilo ovim intenzitetom, gde bi sada bila Srbija? Zašto ne pitate gde su vaše pare od 2000. do 2012. godine kao što vidite gde su vaše pare danas? Reći ću vam ja – na računima Dragana Đilasa, u njegovim nekretninama, u 619 miliona evra koje je oteo od vas. E, tu su vaše pare. U danu za glasanje podržaću Predlog dopune i izmene zakona, kao i moja Poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, Predlog zakona koji ima za cilj da se njegovim usvajanjem otklone određeni problemi i nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj primeni zakona. Svakako, potreba da se ovaj Predlog zakona nađe u skupštinskoj proceduri pred narodnim poslanicima postoji u pogledu toga što je potrebno da se određene zakonske procedure usaglase i sa propisima EU, čime jasno pokazujemo da nam je postupak usklađivanja sa evropskim zakonodavstvom veoma važan i da ćemo tu uvek postupati odgovorno. Odredbama Predloga zakona o izmenama i dopuna Zakona o zaštiti prirode se vrši uspostavljanje ekološke mreže na teritoriji Republike Srbije, kao i ekološke mreže EU pod nazivom „Natura 2000“, što je veoma važno kada govorimo o zaštiti prirodnih resursa i lokaliteta. Tu bih istakao odredbe člana 36. koji propisuje da područja koja su klasifikovana kao područja od evropskog značaja, a u skladu sa odredbama ovog zakona uspostavljaju se kao delovi ekološke mreže i uživaju punu zaštitu dok ne postanu deo Evropske ekološke mreže „Natura 2000“. Upravo predloženim zakonom, kao i Zakonom o klimatskim promenama koji smo usvojili na jednoj od prethodnih sednica, pokazujemo jasnu nameru i viziju da nam je tema zaštite životne sredina na visokom mestu osnovnih prioriteta, kao što je to bilo i sadržano u ekspozeu premijerke Brnabić u oktobru mesecu 2020. godine. Pitanje prirode i zaštite životne sredine je pitanje i taj odgovor moramo svi zajednički da damo. Kada kažem svi, tu moramo da damo odgovor, odnosno odgovor moraju da daju relevantne institucije, nadležni državni organi, a sami pojedinci. Kada pođete autoputem od Beograda ka Nišu na jednoj svetlosnoj signalizaciji „Puteva Srbije“ stoji slogan koji možete pročitati, a to je da vam priroda vraća onoliko koliko joj vi kao pojedinac date. U tome se ja u potpunosti slažem. Svako od nas ovde, i narodnih poslanika i građana Republike Srbije, ima na sebi jedan veliki stepen odgovornosti kada govorimo o zaštiti životne sredine i zaštiti prirode. Svako od nas svojim ponašanjem i danas i sutra može da utiče i na bolju, manje bolju ili lošiju zaštitu životne sredine, ali taj stepen odgovornosti, koji svi mi imamo zajedno, je u mnogome veći ukoliko imamo jasan odgovor Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva kako bi se određena suštinska pitanja od značaja za celu zemlju i kompletno društvo rešavala na jedan brži, konkretniji i na jedan dinamičniji način. Ono što mi kao narodni poslanici i građani Republike Srbije u biti nikako ne možemo da negiramo jeste da je pitanje zaštite životne sredine stavljeno na visoko mesto osnovnih prioriteta, što pokazujemo da smo kao država i da smo kao društvena zajednica u potpunosti zreli i potpuno spremni da rešavamo pitanja koja su od značaja za celokupno društvo. Ta zrelost se veoma uspešno gradila nekoliko godina unazad kada smo kao država bili primorani da rešavamo pitanja koja su bila od značaja za opstanak države i njenog sistema. Do pre nekoliko godina smo morali da brinemo o tome da naš monetarni sistem bude održiv, da naša država bude finansijski stabilna, da nam plate i penzije budu stabilne i da obezbedimo da nam u narednim godinama plate i penzije budu veće. Naravno, kada radite na tome da stvorite jednu jaku i finansijski stabilnu državu svakako i kada radite da je razvijate na zdravim osnovama pitanja zaštite životne sredine i slična pitanja ostaju u senci prethodnih problema. Danas kada prosečna zarada iznosi 550 evra, danas kada minimalna zarada iznosi 32 hiljade dinara, a za vreme predstavnika bivšeg režima je iznosila oko 15 hiljada dinara, danas kada je infrastruktura u Republici Srbiji ne istorijskom maksimumu, mi danas mnogo posvećenije možemo da rešavamo pitanja koja se odnose na prirodu i zaštitu životne sredine. Ne mogu a da ne primetim jasnu viziju i ciljeve koje ste vi, ministarka, i vaše ministarstvo postavili ispred sebe i drago mi je što svakodnevno kroz različite akcije pokazujete jedan veliki stepen marljivosti i odgovornosti. Ministarstvo je u poslednjim mesecima u žiži interesovanja većine medija koji u jednom manjem ili većem obimu na jedan objektivan način obaveštavaju građane o svemu što je vaše ministarstvo radilo, a ti rezultati nisu ni mali, ali nisu ni nevidljivi. Rezultate vašeg ministarstva možemo da vidimo svakodnevno kroz realizaciju različitih projekata koji su od suštinskog značaja za građane Republike Srbije i tu bih istakao rešavanje višegodišnjeg problema sa nesanitarnom deponijom Stanjevinu u Prijepolju koja je nakon 40 godina sanirana, a na mestu smetlišta zasađeni su trava i zimzeleno rastinje. Tu bih istakao i radove na izgradnji transfer stanice Banjica nakon kojih će se na ovu lokaciju dovoziti otpad iz četiri opštine, a to su Prijepolje, Priboj, Nova Varoš i Sjenica i koji će nakon toga biti transportovan u regionalni centar Duboko u Užicu. Svakako cilj jeste da se na kraju i zatvori nesanitarna deponija u Priboju na koju se odlaže otpad susednih opština. Ono što nas je svakako izdvojilo u odnosu na period pre 2012. godine i što nas izdvaja u odnosu na mnoge zemlje u regionu jesu kapitalni projekti. U Programu „2020-2025“ za kapitalne projekte i projekte iz oblasti građevinarstva i infrastrukture će biti izdvojeno preko pet milijardi evra, što pokazuje jednu jasnu i odgovornu politiku Aleksandra Vučića i SNS da ovu zemlju i ovo društvo učinimo boljim i prosperitetnijim. Naravno ti kapitalni projekti uključuju i ekološke projekte koji će život naših sugrađana učiniti boljim i zdravijim. Sve ove stvari koje sam ja rekao i koje su moje prethodne kolege rekle u svojom izlaganjima ne mogu a da ne ostanu propraćene od strane medija koji na različite načine nisu blagonakloni na politiku Aleksandra Vučića, SNS i svega onoga što mi kao narodni poslanici radimo u ovom visokom domu. Primetio sam i primećujem stalno napade tih medija na sve ono što se dobro uradi za bolji život građana, ali stalna intencija tih medija koji su bliski predstavnicima bivšeg režima, a pogotovo Draganu Đilasu, Vuku Jeremiću i ostalima koji se danas nazivaju opozicijom jeste da se tema zaštite životne sredine i svih uspeha koje ministarstvo ostvarilo u poslednjih nekoliko meseci prevale na politički teren u kome će se zelena boja pretvoriti u žutu, crvenu ili planu s obzirom koja im boja prevlađuje u grbu stranke. Nijednom od meseca oktobra kada je formirana Vlada Republike Srbije, kada ste vi preuzeli Ministarstvo za zaštitu životne sredine nismo imali u medijima nijednog predstavnika opozicionih stranaka koji je na jedan način pohvalio ono što smo uradili u domenu zaštite životne sredine. Znate, to su stvari koje su lako vidljive, to su stvari koje vide i građani Priboja i građani Prijepolja i građani Nove Varoši, građani kompletne Srbije, ali očigledno je da sve ono što se dobro uradi i ne samo u oblasti zaštite životne sredine, već i u oblasti građevinarstva u oblasti ekonomije, u oblasti, socijalne politike, mora da se uprlja političkim sloganima kako bi se ti isti predstavnici bivšeg režima zamaskirali svoj nerad, neznanje i nekompetenciju. Rešiti nekome probleme ne znači da se već istog dana oglasite u vašim medijima i da to što je dobro pokušate da napravite lošim, jer vama i vašoj propaloj politici to u potpunosti odgovara. Ali, ono što moram posebno da naglasim jeste što se mi u poslednjih nekoliko meseci susrećemo sa određenim vidovima ekoloških pokreta i ti ekološki pokreti koji mogu da doprinesu zdravijoj i boljoj Srbiji, u potpunosti podržavam. Ti ekološki pokreti mogu da daju veći značaj zaštiti životne sredine i mogu da daju jedan dobar putokaz kako određena suštinska pitanje koja se odnose na zdravlje i zaštitu životne sredine mi možemo i na koji način da rešavamo. Ali, ne podržavam one ekološke pokrete koji su registrovani kao ekološki kako bi bili prijemčiviji narodu, a iza njih se krije politika i retorika predstavnika bivšeg režima. Znajući da ih narod ne želi, i znajući da nemaju podršku, dosetili su se da kreiraju ekološke pokrete koji će biti njihova maska za političke poene. Onda, odjednom vidite ogromnu količinu ekoloških pokreta na našoj političkoj sceni koji se zalažu da sve što je dobro bude loše, i vidite da se ta retorika ne razlikuje od retorike Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, i onih koji konstantno vode napade protiv SNS, Aleksandra Vučića i svih nas koji smo narodni poslanici u poslaničkoj grupi Aleksandar Vučić-Za našu decu. Znate, u toku današnjeg dana ste mogli da vidite da je tzv. lider opozicije Dragan Đilas zajedno sa svojim ljudima, a ne bih rekao iz stranke SSP, kako je oni već nazivaju, nego iz rekao bih iz političke stranke „Multikom grupe“, pošto svi ti ljudi koji se nalaze oko njega su zaposleni u firmi „Multikom grupa“, oni danas odlaze pred Prvo osnovno tužilaštvo i traže takozvane odgovore od Tužilaštva zašto Tužilaštvo u poslednjih nekoliko meseci nije postupilo po njihovoj navodnoj prijavi, vezano je za aferu Mauricijus. Tako bih isto postavio pitanje svim nadležnim tužilaštvima, kada će mi da dobijemo i narodni poslanici i građani Republike Srbije odgovore na koji način, kako su trošile narodne pare, kako se čerupao RTS, kako su se čerupale druge gradske ustanove i gradska preduzeća, i na koji način je Dragan Đilas, obavljajući isključivo državne funkcije stekao 619 miliona evra, a zatim stekao mogućnost da od tih istih para plaća i Mariniku Tepić i da plaća sve druge koji danas vode kampanju protiv Aleksandra Vučića i SNS. Takođe, moram da vam kažem da svi ti ljudi danas moraju da koriste tzv. ekološke pokrete kako bi stekli određene političke poene zato što znaju da njihovim delovanjem oni ne mogu da pređu ni taj prag od 3%, koji smo mi promenili kako bi direktno pomogli malim političkim strankama da uđu u ovaj parlament, a svi danas vide da tih stranaka ovde nema. Nema ih zato što se oni zalažu za revanšizam, i ako ja ni dan danas, evo, posle dva, ili tri meseca, ne mogu da odgonetnem šta to u glavi Vuka Jeremića predstavlja revanšizam. Očigledno je da on ima potrebu svima nama koji podržavamo politiku prosperiteta, da će nakon odlaska SNS sa vlasti da nas oni jure po ulicama, ne znam šta će da nam rade. Onda, kada im ne uspe ta politika tzv. revanšizma onda odlaze u predsedništvo direktno kod predsednika da se obračunaju sa njim. Znate, četiri musketara, u jednom danu se dogovore da oni steknu određenu medijsku pažnju, odu kod predsednika Aleksandra Vučića, i onda prođu kao bosi po trnju, a onda daju narednih dana mnoge komentare kako oni to uopšte nisu želeli da urade, nego su otišli tako, eto, da ga pitaju kada će biti izbori i ne znam šta. Znate, takva politika ne može da prođe i takva politika je prolazila do 2012. godine. Samo takva loša politika, je dovela dao toga da smo mi 2012. godine bili u potpunom ambisu i da smo sve te stvari morali da rešavamo i da moramo da rešavamo 10 godina kasnije. Kako ja ne bih oduzimao vreme mojim narednim kolegama koji će učestvovati u ovoj debati, želim ministarka da vam dam punu podršku vama i vašem ministarstvu u daljem radu i da ćemo svi zajedno u narednom periodu dati pun doprinos da naša Srbija bude još i čistija i zdravija. Hvala.
Hvala. Reč ima Milica Dačić.
Zahvaljujem cenjeni gospodine Orliću. Poštovani građani i građanke Srbije, pre nešto manje od četiri meseca mi smo usvojili jedan strateški važan akt za našu zemlju iz oblasti zaštite životne sredine, Zakon o klimatskim promenama kojim se Srbija potvrdila dalji ekonomski rast na bazi smanjenja emisija gasova sa efektom staklene bašte. Istovremeno donošenje ovog zakona Srbija je potvrdila i da se nalazi na evropskom putu, putu integracija i da će slediti evropske vrednosti i standarde i u ovoj oblasti. Danas kada govorimo o predlogu važnih izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode, još jednog važnog zakona iz oblasti zaštite životne sredine, treba istaći da je razlog donošenja ovih izmena i dopuna usklađivanje samog teksta zakona sa drugim propisima u pravnom sistemu Republike Srbije, otklanjanje nedostataka u njegovoj primeni i naravno usklađivanje propisa sa propisima EU, pri čemu ne smemo izgubiti iz vida i onaj glavni primarni cilj, a to je očuvanje i unapređenje zaštite životne sredine, zaštite prirode, jer kako kaže poslovica zemlju nismo dobili od svojih predaka, nego pozajmili od svojih potomaka. Naravno nismo sumnjali da će Ministarstvo u skladu sa procedurom sprovesti javnu raspravu i obavestiti javnost o predlogu izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode, ali mislim da je zarad šire javnosti bitno naglasiti da je celokupna procedura javne rasprave sprovedena blagovremeno, na transparentan i svima dostupan način i da je zainteresovana javnost, a pre svega zainteresovano civilno društvo da im je bio produžen rok za dostavljanje primedbi, sugestija i predloga i to samo Ministarstvo nije bilo obavezno da to učini. Predlogom izmena i dopuna se detaljnije razrađuje proces uspostavljanja ekološke mreže Srbije na način da se propisuje uspostavljanje ekološke mreže kao koherentne funkcionalno i prostorno povezane celine radi očuvanja tipova staništa od posebnog značaja. Ono što je jako bitno je da se u članu 108. izmena i dopuna određuje da će Vlada izaći u susret lokalnim samoupravama na čijim teritorijama se nalaze zaštićena područja i da će obezbediti u budžetu Republike Srbije podsticajna sredstva kako bi se uskladilo u cilju razvoja onih delatnosti koje pogoduju očuvanju zaštićenog područja. Obzirom da u zaštićena područja spada i Ovčarko-kablarska klisura kao predeo izuzetnih odlika, koji se nalazi većinski na teritoriji grada Čačka, manjim delom na teritoriji opštine Lučani, a kojim upravlja turistička Čačka, skrenula bih pažnju na ovo izuzetno područje Srbije u koje Vlada Srbije, a i vaše Ministarstvo ulaže velika sredstva kako bi podstaklo usklađivanje turizma i rekreacije sa odlikama samog područja, ali i pospešilo naučnu i obrazovnu aktivnost. Ovčarsko-kablarska klisura nije značajna samo zbog svoje geološko-morfološke izvrsnosti, čemu poseban utisak daju meandri, nego i zbog raznovrsne flore i faune, a i ovde se istovremeno nalazi i međunarodno značajno područje za ptice. Tamo su u tom smislu već počeli radovi na uređenju izgradnji same Ovčar banje, uređenju njenih površina, parkova, mostova, ali jedan od dogovorenih segmenata za koje je sredstva opredelilo i vaše ministarstvo je upravo izgradnja Prirodnjačkog muzeja koji će dati sigurna sam značajan doprinos naučnoj javnosti ali i školskim ekskurzijama i dolasku obrazovnim aktivnostima, jer naša deca na taj način treba da zavole i svoju zemlju. Predloženim izmenama tretira se jedna jako diskutabilna oblast izgradnji mini hidroelektrana, tako što se zakonski tekst usaglašava sa već donetim Zakonom o obnovljivim izvorima energije, kojim je zabranjena izgradnja malih hidroelektrana u zaštićenim područjima. Ja ću podsetiti da je Zakon o zaštiti prirode donet 2009. godine i ono što proizilazi iz teksta izmena i dopuna zakona je da on prednost nedvosmisleno daje zaštiti životne sredine, a da gradnja malih hidroelektrana narušava taj koncept i da je namera predlagača da posebno zabrani gradnju ovih objekata u zaštićenim područjima, ali i da preispita već izdate akte za gradnju novih. U tom smislu, sigurna sam da će poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu, dati podršku ovom aktu, posebno stoga što nas jako često politički protivnici predstavljaju kao mrzitelje prirode, uništitelje reka i šuma i ovaj zakon je dokaz suprotnom. Srpskoj naprednoj stranci je samo dato da rešava probleme koji su se decenijama gomilali i ona, kao što je taj zadatak obavljala odgovorno i savesno do sada, tako će nastaviti u ovim izazovnim vremenima koja su pred nama, noseći teret odgovornosti dostojanstveno, a na način da ne šteti građanima svoje zemlje koji su joj poklonili poverenje. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Stefan Srbljanović.
Zaklinjem se da ću dužnost narodnog poslanik obavljati predano, pošteno, savesno i verno Ustavu. Braniti ljudska i manjinska prava i građanske slobode i po najboljem znanju i umeću služiti građanima Srbije istini i pravdi. Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Vujović, ovom zakletvom smo se 3. avgusta 2020. godine obavezali u ovom Visokom domu da ćemo naše poslaničke dužnosti obavljati iznad svega u skladu sa Ustavom Republike Srbije koji u svojoj preambuli, koju svaki građanin i svaki narodni poslanik treba i mora znati poštovati, kaže. Polazeći od državne tradicije srpskog naroda i ravnopravnosti svih građana i etničkih zajednica u Srbiji, polazeći od toga da je pokrajina Kosovo i Metohija sastavni deo teritorije Srbije, da ima položaj suštinske autonomije u okviru suverene države Srbije i da iz takvog položaja pokrajina Kosovo i Metohija slede ustavne obaveze svih državnih organa da zastupaju i štite državne interese Srbije na Kosovu i Metohiji u svim unutrašnjim i spoljnim političkim odnosima. Apsolutno mi je nejasno kako je moguće da su pojedine kolege, koje su istog dana kada i ja, izgovorile reči ove zakletve i obavezale se na poštovanje Ustava i zakona ove zemlje, mogle na najgrublji način da pogaze i zakletvu i Ustav ove države i da svojom posetom Aljbinu Kurtiju i Prištini izrečenim tom prilikom stanu na stranu kosovskih separatista i onih koji sebe nazivaju vladom tzv. Kosova i postanu glasogovornici tzv. skupštine Kosova u ovom Visokom domu. Da li je moguće da su sposobni da na tako brutalan način pljunu na svoju državu i na njene institucije na ovaj Visoki dom? Ovo što su oni uradili nije nikakva demokratija, nije nikakva građanska neposlušnost to je direktno napad na državu Srbiju. Jedino što je možda gore od totalnog oglušavanja i kršenja Ustava i zakona ove zemlje jeste njihova parcijalna primena u delovima koji njima odgovaraju, dok u drugim delovima na njih ostaju potpuno slepi. To je ono što rade i to je ona grupa narodnih poslanika koja ovde po njihovim rečima brani interese bošnjačke i albanske nacionalne manjine kao i svih drugih naroda koji žive u ovoj državi. Samo ih je briga za interese srpskog naroda i samo ih je briga za srpski narod koji živi na delovima naše teritorije, a kojima je na žalost manja. Upravo na tim prostorima srpski narod je samo zbog toga što je drugačije veroispovesti i drugačije nacionalne pripadnosti, izložen svojevrsnom Aparthejdu. Meni je žao što gospoda narodni poslanici koje pominjem nisu sada ovde da im se direktno obratim, ali me interesuje da li su pre par dana u Prištini sa Kurtijem pričali o napadu na trinaestogodišnjeg Nikolu Perića, koji je samo zbog toga što je Srbin bio izložen brutalnom nasilju od strane grupe nepoznatih počinilaca koji će verovatno i ostati nepoznati imajući u vidu kako rade tzv. kosovske institucije, odnosno tzv. kosovska policija. Da li su možda izrazili zabrinutost zbog položaja gospođe Dragice Gašić iz Đakovice, koja je baš u vreme njihove posete bila izložena napadima samo zato što je rešila da ostari i svoju smrt dočeka na svom ognjištu? Vidim ovih dana da kojoj je zabranjeno da ode do prodavnice po hleb i osnovne životne namirnice. Da li su možda pričali o tome da je od 1. januara 2021. godine do 4. jula ove godine, dakle do jula, na pripadnike srpskog naroda, Srpske pravoslavne crkve izvršeno čak 35 napada? Da je čak i juče, da smo imali jedan brutalan napad na 67 Ranka Bacića, koga kosovska policija čuva u Pećkoj bolnici posle tog napada? Ovo je nešto što se ponavlja iznova i iznova. Onog trenutka kada udare u zid u pregovorima u Briselu, oni pokušavaju preko naših sunarodnika koji žive na KiM da izvrše pritisak na Beograd. Ubeđen sam da ništa od ovoga što sam pomenuo nije bila tema razgovora u Prištini. Moram da kažem da sam izuzetno ponosan što u ovom visokom domu svaki pripadnik svake političke grupacije ima pravo da iznese stav i mišljenje i isto tako sam još ponosniji što se ovakve stvari koje sam maločas pomenuo ne događaju ostatku Srbije. Ne samo kao narodni poslanik ili član skupštinskog Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, već kao čovek i kao neko ko dolazi iz mešovite sredine, uvek samo bio spreman i uvek ću biti spreman da zaštitim i stanem u odbranu svakog čoveka bilo koje vere i nacije, koji živi u ovoj državi, a kome su prava na neki način ugrožena. Ničija prava i slobode, poštovani narodni poslanici, na tako brutalan način nisu ugrožena kao Srbija na KiM. Zato nikako ne mogu da shvatim kako oni koji su u ovom visokom domu najglasniji kada je reč o pravima i slobodama mogu da budu tako slepi i neuki na sve one nedaće kojima su izloženi njihovi sugrađani koji nisu njihove nacionalnosti i da otvoreno stanu na stranu Aljbina Kurtija i kosovskih separatista. Zbog tog svojevrsnog licemerja koje uporno pokazuju kažnjeni su i od strane njihovih birača i doživeli su, slobodno mogu reći, debakl na prethodnim izborima kada su izgubili većinu opština u Raškoj oblasti i tu svoju dvoličnost pokazali su i na taj način što kada su bili ministri u Vladi Republike Srbije i kada su bili na čelu Kancelarije za razvoj nedovoljno razvijenih područja nisu bili toliko glasni u odbrani svojih prava i sloboda. Tada im je ova država bila majka. Onog trenutka kada su postali opozicija setili su se ponovo da su oni branitelji prava i sloboda, ali ponovo na jedan paradoksalan način da su im glavni saborci i prijatelji u celom tom procesu Aljbin Kurti i Ismet Azizi. A, kako se odnose prema svojim sugrađanima, na primer u Bujanovcu gde srpsko stanovništvo čini 40% stanovništva, ignorišući ga, a dok u isto vreme traže ministarska mesta u Vladi Republike Srbije. Nažalost, stali su na stranu svih onih koji predlažu rezolucije kojima se stigmatizuje ceo srpski narod i čije oduševljenje prihvataju albanski separatisti na Kosovu. Ono što ih posebno boli i nervira što je na svu sreću i hvala Bogu što veći deo bošnjačkog stanovništva i naroda Srbiju doživljava kao svoju državu i domovinu i što nas sve na ovim prostorima, bez obzira na veru i naciju, muče isti problemi i delimo sreću i radost bez obzira na sve. Uzimajući u obzir sve rečeno, mislim da nadležni organi ove države moraju preduzeti konkretne poteze u sankcionisanju pomenutih lica i na taj način sačuvati pravni i ustavni poredak ove zemlje. Na kraju svog izlaganja opet bih se vratio na reči zakletve koju smo izgovorili u ovom visokom domu i koja za neke predstavlja samo mrtvo slovo na papiru, ali ipak, kako kaže naša narodna poslovica – vo se veže za rogove, a čovek za reč. Tom prilikom mi smo se izrečenim obavezali da ćemo služiti ne samo Ustavu, već i istini i pravdi. A pravda, ona ne bi trebalo da bude nema i da pravi razliku i za nju bi podjednako trebale biti važne i srpske suze i to bi neki narodni poslanici trebalo da znaju. Gospodine predsedavajući, verovatno sam svojim govorom prekršio Poslovnik, i toga sam svestan, ali sam se takođe obavezao u ovom visokom domu da ću po najboljem umeću braniti Ustav i zakone ove zemlje i mislim da to ovom prilikom i radim. Hvala. Živela Srbija!
Zahvaljujem gospodinu Srbljanoviću. Sledeća je koleginica Rajka Matović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se nalaze izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode i Zakona o vodama. Ova dva zakona su vrlo važna, kao i ostali zakoni koji se tiču sektora ekologije i zaštite životne sredine, jer upravo u ovim oblastima pogoduje političkom mešetarenju, te brojni opozicioni političari pod plaštom zaštite životne sredine izvrću naše reči, izvrću slova zakona, obmanjujući narod i skupljajući jeftine političke poene. Zato moramo stati jasno i građanima predstaviti ova zakonska rešenja. Stav i predsednika Republike i Vlade Republike Srbije jeste svakako zaštita životne sredine. Ovim izmenama i dopunama Zakona o vodama definišu se tačne mere za izgradnju mini hidroelektrana. Katastar za izgradnju mini hidroelektrana uspostavljen je još 1987. godine i svesni smo koliki i potencijal i resurs predstavljaju i brzi vodotoci naše Republike Srbije, ali i same vode naše Republike Srbije. U katastru je opisano 856 lokacija, kao moguće potencijalne lokacije za izgradnju mini hidroelektrana. Nedavno smo usvojili i Zakon o obnovljivim izvorima energije i upravo taj zakon i ovaj zakon jasno definišu da ne postoji mogućnost izgradnje mini hidroelektrana u zaštićenim područjima. Svesni smo u 21. veku koliki je značaj i energije i energenata i da je nemoguće zamisliti funkcionisanje današnjeg sveta bez električne energije. U Srbiji je dosta primetno neracionalno trošenje i električne i toplotne energije. Podsetila bih građane da se u ovom trenutku u Republici Srbiji dobija još uvek 75% električne energije iz termoelektrana i da smo jako svesni koliki to uticaj ima na životnu sredinu. I moramo svi zajedno nastojati da težimo ka obnovljivim izvorima energije i ka tzv. zelenoj energiji, ali moramo da napravimo balans, jer ne smemo nauštrb obnovljivih izvora energije i zelene energije da narušavamo životnu sredinu. Proletos smo imali priliku da vidimo tzv. ekološki ustanak, paravan za politički protest u organizaciji pojedinaca koji na pitanjima ekologije pokušavaju da uberu političke poene. Na tom protestu videli smo i Zorana Lutovca i ostale lažne zaštitnike životne sredine. Sećamo se i kako su protestovali zbog izgradnje mini hidroelektrana na Staroj planini, a da ni u jednom momentu nisu građanima rekli i predstavili da je zabranjena izgradnja mini hidroelektrana u zaštićenom području. Upravo na taj način oni izvrću i činjenice i obmanjuju narod. Zamislili su da se preko noći ugase i termoelektrane i Železara u Smederevu i rudnik u Boru. Niti je to moguće, niti je to realno. Ono što možemo da radimo i što moramo da radimo jeste da donosimo uredbe i zakone, kako bi se zagađenje životne sredine svelo na minimum. Imali su 12 godina koje su prokockali. Nije ih zanimalo ni zagađenje vazduha, ali ni to što radnici u Boru i Smederevu nisu imali plate godinama. Ali to nije sprečilo Dragana Đilasa da upravo u Boru prisvoji jedan stan. Jedina njihova briga za zaštitu životne sredine svela se na onu akciju „Očistimo Srbiju“, tj. očistimo budžet, a da napune svoje budžete na Mauricijusu i Hong Kongu. Sa druge strane, mi danas donosimo Zakon o zaštiti prirode kojim se definišu nedostaci i sve ono što je uočeno kao nedostatak u primeni samog Zakona o zaštiti životne sredine. Uspostavlja se ekološka mreža i uredbe o ekološkoj mreži. Ovim zakonom uređuje se pravni status voda, integralno upravljanje vodama, upravljanje vodnim zemljištima i vodnim objektima i druga pitanja od značaja za upravljanje vodama. Ono što možemo, kao što rekoh, i što moramo jeste da donosimo uredbe i zakone, kako bi se zagađenje životne sredine svelo na minimum. Ali narod sve vidi i sve zna. Zna da ova interesna politička grupacija nema drugih ciljeva, osim da oslabi državu i uruši privredni rast i životni standard. Kada smo pre 15 godina imali priliku da gledamo po Italiji proteste zbog nošenja prirodnog krzna, bilo je nezamislivo da neko u Srbiji kod nas protestuje zbog ekologije. Građani su tada, pre 15 godina, imali mnogo veće probleme osnovne egzistencije, jer nisu znali da li će imati redovne mesečne plate i kako će prehraniti porodicu. Danas je Srbija ekonomski stabilna, imamo najveći ekonomski rast i u regionu i u Evropi. Auto-putevi se grade, imamo veći priliv stranih investicija i dobro je, sa jedne strane, da se kod ljudi budi svest o zaštiti okoline. Ali stiče se gorak ukus da su ovi protesti samo još jedna igranka tzv. opozicije. Ti problemi nisu nastali juče i ne mogu se rešiti u jednom danu. Naprotiv, nagomilavani su decenijama. I dok Aleksandar Vučić radi upravo na rešavanju ovog, ali i mnogih drugih problema, kako bi imali stabilnu i razvijenu državu, opozicija, u nedostatku svojih ideja i programa, trudi se isključivo da uruši ugled i naše države, ali bavi se isključivo ličnim pretnjama predsedniku i njegovoj porodici. Nije normalno da im jedini vid političke borbe bude vređanje bilo koga ili pretnje. To se zaista ne sme dozvoliti, jer to nije pristojna Srbija. Nisu pristojni građani Republike Srbije oštetili i proneverili budžet, pa taj novac skrivali po tajnim računima po celom svetu. Njihov gazda Dragan Đilas smestio je po celom svetu i račune i ofšor kompanije, a za vreme vlasti upravo tog bivšeg režima penzije su isplaćivane iz kredita, jer su novac građana prelivali na svoje privatne račune. O njima najbolje govori njihov politički program, koji zapravo i nemaju. U danu za glasanje ću, zajedno sa svojim kolegama, podržati set predloženih izmena i dopuna ovih zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Gojko Palalić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas na dnevnom redu imamo, između ostalog, i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, čime se preciznije definiše sam postupak ocene ekološke prihvatljivosti za ekološku mrežu i odredbe o ekološkoj mreži, naravno, sve to u skladu sa Direktivom o očuvanju divljih ptica i Direktivom o očuvanju prirodnih staništa divljih životinjskih i biljnih vrsta. Ono što je bitno istaći na samom početku je to da ćemo mi kroz usaglašavanje sa propisima Evropske unije uspeti da formiramo savet korisnika zaštićenih područja, što predstavlja jedno od zaista sjajno predviđenih zakonskih rešenja. Ekološka mreža „Natura 2000“ predstavlja, inače, najveću mrežu zaštićenih područja na teritoriji čitave Evrope i broji negde oko 27.000 zaštićenih područja. Kada govorimo o Srbiji, Srbija ima 101 zaštićeno područje i ono zauzima negde oko 7% naše celokupne teritorije. Mene zaista raduje što ćemo mi u narednom periodu povećati ovaj procenat na oko 10%, što će biti moguće uz usklađivanje sa Strategijom za biodiverzitet Evropske unije. Zakon o klimatskim promenama, Uredba o oceni prihvatljivosti, ali isto tako i ove današnje predložene izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode govore nam da Ministarstvo za zaštitu životne sredine zaista predano radi na usaglašavanju svih zakonskih propisa naše zemlje sa propisima Evropske unije, jer Srbija se danas nalazi zaista na dobrom putu ka Evropskoj uniji, odnosno na dobrom putu ka članstvu u Evropskoj uniji, a Ekološka mreža „Natura 2000“ predstavlja jedan nezaobilazan element u tom procesu. Ministarka je na samom početku izlaganja danas istakla jedan detalj iz istorije, koji niko od nas ne bi trebalo da zaboravi, u pitanju je zabrana seče šuma u 14. veku u okviru Dušanovog zakonika, a ja bih podsetio isto sve građane Republike Srbije i na 1863. godinu, kada je doneta naredba kneza Mihajla Obrenovića o rasađivanju drveća. Kao što sam to u nekom od mojih ranijih izlaganja istakao, naredba koja je tada imala za cilj ulepšavanje beogradske varoši kroz ozelenjavanje i pošumljavanje, gde je svaki građanin bio dužan da ispred svog lokala, odnosno tada dućana ili placa zasadi drvo koje je bio dužan da održava, odnosno zaliva, održava ogradu oko tog stabala, a ukoliko stablo to bude uginulo, bio je dužan da plati globu, odnosno kaznu. Kasnije nakon toga 1891. godine, donosi se jedan Zakon o šumama, zakon koji je u to vreme, govorim o 1891. godini, bio je jedan primer zaista modernog zakona u Evropi. Zakon o šumama, a ja ću ovde pročitati jednu od odredbi tog zakona, koji glasi – šume niti su igde, niti mogu biti svojine jednog naraštaja, one su opšte blago koje svaki naraštaj dužan da sačuvano i neokrnjeno, onako kako ga je nasledio, preda pokolenju koje za njim dolazi. Ono može uživati samo kamatu, ali glavnicu ne sme krnjiti. I ako je put Srbije ka članstvu EU danas jasno definiše, mi opet, ponavljam ne možemo zaboraviti, ne smemo zaboraviti borbu srpskog naroda kroz istoriju za zdraviju životnu sredinu. Ja opet kažem, naredba kneza Mihajla bi imala za cilj ulepšavanje beogradske varoši, možemo zaključiti da je pored tog ulepšavanja danas u globalnom smislu kada postoji borba protiv klimatskih promena, ova naredba imala mnogo viši cilj, mnogo višu cilj u vreme kada je EU nije ni postojala, ali opet ponavljam, usaglašavanje sa propisima EU mogu da donesu Srbiji samo dobro. U mom današnjem izlaganju vratiću se još jednom u istoriju u period 80-ih godina, kada je nastala jedna od zelenih stranaka u Evropi, u pitanju je Zelena stranka u Nemačkoj, koja je imala svoje predstavnike od 1983. i 1987. godine, u Bundestagu, predvođene Petrom Keli, kada su oni okarakterisani bili, kao jedna proruska opcija zbog njihovog nekog pacifističkog stava u to vreme, 80-te godine su u pitanju. Kada su se zalagali protiv izgradnje američkih vojnih baza na teritoriji Evrope, da bi kasnije mi u Srbiji najbolje osetili tu njihovu pacifističku politiku 1999. godine, kada je ministar bio upravo iz redova zelenih, ministar u Nemačkoj vladi, Joška Fišer. Tako da nama je tad bila jasna njihova pacifistička politika, ali opet te 80-te godine, bile su za njih, tj. oni su okarakterisani kao lubenica. Govorili su da je Zelena stranka u Nemačkoj, kao lubenica zato što njihovu politiku sprovode samo spolja, zeleni su samo spolja, a iznutra su crveni, opet aludirajući na tu povezanost sa Sovjetskim savezom. Danas kada pogledamo predstavnike bivšeg režima u Srbiji predvođene Draganom Đilasom i raznim kvazi ekspertima koje se bave ovom oblašću, pokušavaju da se bave tačnije, možemo da kažemo, da su oni jedna specifična sorta isto lubenice koja je spolja zelena, a iznutra je žuta. Žuta, jer to je ista ona žuta tajkunska politika od pre 2012. godine, koja nema veze sa zaštitom životne sredine. To je ona ista žuta tajkunska politika, koja je dovela do toga da smo mi u Srbiji pre 2012. godine, imali stopu nezaposlenosti oko 26%, a da su mladi bukvalno bežali iz Srbije. Danas ta ista stopa nezaposlenosti iznosi ispod 10%, imao stabilan budžet, veći životni standard građana i mi zaista možemo da se posvetimo rešavanju brojnih nagomilanih problema u ovoj oblasti. Kada govorimo o još nekim žutim sledbenicima Dragana Đilasa, smatram da je tu bitno istaći i Mariniku Tepić. Mariniku Tepićku, koja se jedno vreme bavila pitanjem postojanja farme kokošaka u okviru vojne ustanove da bi se kasnije bavila procesom opadanja lišća, primera radi, u Novom Sadu. Ovde imam jednu njenu izjavu gde ona između ostalog kaže za Novi Sad – jutros smrad, svi se žale, onda bukvalno odjednom opalo svo lišće, zeleno, ljudi snimaju, nikad videli. Ovo epohalno otkriće Marinike Tepić da lišće može da pada je zaista neverovatno. Jedan potpuno prirodan proces opadanja lišća Marinika Tepić koristi za njenu politiku bezumlja i svakom smislu sakupljanja jeftinih političkih poena. Možda je najbolje opisao tu povezanost Marinike Tepić sa zaštitom životne sredine njen saboraca Nikola Jovanović koji je bukvalno u jednoj rečenici predstavio povezanost između Marinike Tepić i jednog alternativnog vida, zelenog vida prevoza, a u pitanju je bicikl. Kasnije je jedan od opozicionih lidera, gospodin Vojislav Šešelj u svojoj knjizi takođe predstavio tu povezanost između Marinike Tepić i bicikla. Ja iz poštovanja prema ovom viskom domu neću citirati ni Nikolu Jovanovića niti naslov knjige gospodina Vojislava Šešelja, a Marinika ukoliko želil da se bavi zaštitom životne sredine smatram da bi trebalo možda da krene upravo od kupovine tog bicikla. Imajući u vidu da Marinika Tepić dolazi iz Novog Sada, trebalo bi da zna da smo mi u Novom Sadu opredelili iz budžeta grada Novog Sada sredstava u iznosu od osam miliona dinara u prvom krugu, sada smo opredelili novih dodatnih deset miliona dinara za subvencionisanje kupovine bicikala kao alternativnog vida prevoza i na taj način mi ćemo povećati broj biciklista na teritoriji našeg grada, ali isto tako i unaprediti stanje u oblasti zaštite životne sredine kroz poboljšanje kvaliteta vazduha u našem gradu. Mada imajući u vidu da je opet šef Marinike Tepić, Dragan Đilas, smatram da on može da joj da još neki žuti bonus na platu da bi ona kupila taj bicikl, ali opet imajući u vidu i to da Marinika Tepić vozi taj neki luksuzni Porše od 155 hiljada evra, sumnjam da bi ona sa Poršea prešla na bicikl, jer vrednost njenog automobila jednaka je ukupnoj vrednosti sredstava grada Novog Sada. Znači, koliko je opredeljeno u sredstvima iz budžeta grada Novog Sada za subvencionisanje kupovine otprilike 1800 bicikala. Svesni smo toga da ni Mariniku Tepić, ni Dragana Đilasa ne zanima ni Srbija, a kamoli teme koje će doprineti unapređenju stanja u oblasti zaštite životne sredine, jer se oni vode jednom politikom opet kažem, bezumlja, izmišljanja afera, politikom nasilja, politikom agresije. Ono što je ključno za Dragana Đilasa je upravo mržnja prema Aleksandru Vučiću i ta mržnja ukoliko bi bila pretvorena u električnu energiju bila bi dovoljna da osvetli nekoliko gradova u našoj zemlji. Tako da je u danu za glasanje pozivam sve narodne poslanike da podrže sve predložene izmene i dopune ovog Zakona o zaštiti prirode, jer ćemo samo na taj način uspeti da unapredimo stanje u ovoj oblasti, ali isto tako i da poboljšamo kvalitet života naših građana i očuvamo zdravlje svih nas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se danas nalaze dve izmene i dopune zakona i to izmene i dopune Zakona o prirodi i izmene i dopune Zakona o vodama. Ono što najpre moram da kažem, to je da je zaštita i očuvanje prirode, očuvanje životne sredine u stvari borba za očuvanje kvalitetnog života i zdravlja stanovnika i naravno borba za bolji kvalitet života svakog građanina Republike Srbije. Naravno, da je praćenjem Zakona o zaštiti prirode, uočeni su određeni nedostaci i ovim izmenama i dopunama zakona, ti nedostaci se na efikasan način otklanjaju. Želim da istaknem nekoliko nedostataka koji se ovim predlogom zakona izmenama i dopunama Zakona o prirodi otklanjaju, a to je prvo, strogo poštovanje načela predostrožnosti što znači brzo, efikasno i odgovorno reagovanje Ministarstva za zaštitu životne sredine i ekologiju u svim onim situacijama kada preti opasnost, odnosno kada preti rizik po ugrožavanje posebno zaštićenih područja. Takođe, bih htela posebno da pohvalim i to što je zabranjena izgradnja hidroelektrane u zaštićenim područjima prve kategorije, a u područjima druge i treće kategorije, to nije moguće uradi bez saglasnosti ne mišljenja, bez saglasnosti Ministarstva za ekologiju i za zaštitu životne sredine. Takođe, u cilju veće participacije lokalnih samouprava svih predstavnika onih organizacija i komora koje se bave očuvanjem prirode i očuvanjem životne sredine predstavnika nevladinih organizacija na određenom lokalitetu, istakla bih savet korisnika koji takođe mogu da prate, upućuju sugestije i primedbe za sve one aktivnosti koje se odvijaju na njihovim područjima. Međutim, ono što želim pre svega da istaknem to je da dolazim iz jugozapadnog dela Srbije iz opštine Priboj, i moram da istaknem da je kompletna jugozapadna Srbija u vreme vlasti žutih tajkuna Dragana Đilasa, Tadića, Jeremića, da su to bile opštine koje su se nazivale dolinama gladi, da je stanovništvo iz ovih opština masovno iseljavano, zato što su fabrike zatvarane, što nije bilo radnih mesta, o ekologiji tada pričati to je kao pričati u to vreme bilo kao pričati o svemirskom brodu. Danas, naravno, zahvaljujući odgovornoj politici, ekonomskoj pre svega, Aleksandra Vučića, mi pokazujemo da smo potpuno zrelo i odgovorno društvo i da pitanju ekologije, prilazimo i te kako sa velikom ozbiljnošću i odgovornošću. Ono što je za svaku pohvalu to je da više decenijski problem, a to je deponija nesanitarna u Stanjevini, nadomak Prijepolja, u stvari u Prijepolju, a na glavnom magistralnom putu koji vodi Beograd-južni Jadran, kao i na magistralnom putu koji vodi do manastira Mileševa, srednjovekovnog našeg manastira, u kome se nalazi freska koja je pod zaštitom Uneska „Belog anđela“ nalazila nesanitarna deponija. U januaru mesecu ove godine, Limom je putovala velika količina otpada u pitanju je 10 hiljada kubnih metara otpada, ali zahvaljujući odgovornosti, brzom i efikasnom reagovanju Ministarstva za ekologiju i zaštitu životne sredine, otpad je prebačen u deponiju Duboko u Užice. Radilo se nekoliko dana, ali sem što je otpad sklonjen i deponija Stanjvine je potpuno sanirana. Danas je ona zasađena sa četinarima, zasađena travom i to će sigurno jednog dana biti jedan deo parka i služiti za odmor građana. Ono što takođe želim da istaknem i da pohvalim, a to je da je ministarka za zaštitu životne sredine reagovala brzo i efikasno, naravno tražeći saradnju sa predstavnicima susednih zemalja, jer reka Lim izvire iz Crne Gore, teče kroz Srbiju i uliva se u BiH. Znači, tražila je saradnju kako do ovog više ne bi dolazilo. Naravno, sem što je sanirana, Stanjevina, deponija Stanjevine, koja je vidljiva i koju svaki građanin može da vidi, to je nešto što se ne može staviti u džep, to je ogledalo ove Vlade, to je ogledalo odgovorne politike Aleksandra Vučića, to je na kraju krajeva delo i vašeg Ministarstva gospođo Vujović. Moram da istaknem da su odobreni i projekti koji se tiču plutajućih brana, koje će služiti za sakupljanje otpada u iznosu od 70 miliona dinara za opštine Priboj i Prijepolje, ali takođe moram da istaknem da je Ministarstvo takođe sufinansiralo projekat za sanaciju zemljišta, za sanaciju od klizišta i to za opštine Priboj i Prijepolje, iznosu od 20,2 miliona dinara. Kada je u pitanju transfer stanica, u Novoj Varoši, za nju je Ministarstvo opredelilo 160 miliona dinara, a privremeno će i deponija Druglići, koja se nalazi u Prijepolju, naravno, otvaranjem ove transfer stanice biti izmeštena ali ono o čemu se razmišlja, ova Vlada razmišlja strateški, i to je izgradnja deponije za opštine Priboj i Prijepolje, Nova Varoš i Sjenica, koja bi trebalo da košta negde oko 15 miliona evra. Takođe moram da istaknem da ova Vlada odgovorna radi i na proširenju deponije Duboko u Užicu, kao i na sanaciji klizišta i u tom smislu, Ministarstvo je opredelilo 96 miliona evra, za proširenje deponije Duboko u Užicu. U opštinu Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, kao i najjužnije jugozapadne opštine, u Republici Srbiji, ranije su dolazili političari u vreme Dragana Đilasa, Borisa Tadića, uglavnom dolazili u vreme kampanja, nešto slagali i od toga ništa nikada nije bilo urađeno. Dakle, 21. maja ove godine, u posetu opštinama Priboj i Prijepolje, bio je i predsednik Aleksandar Vučić, i ono što moram da istaknem da je prvi put posle 40 godina, toga dana u jednom danu otvoren hotel u Priboju sa 4 zvezdice, inače, potpuno je rekonstruisan hotel koji je građen negde 50. tih godina prošlog veka. Takođe, u tom danu je otvorena i fabrika Nemačkog investitora, koja zapošljava 400 radnika, 70% radnika u toj fabrici su žene. Takođe moram da istaknem da je Vlada uložila ogromna materijalna sredstva i u industrijsku zonu u Priboju, u kojoj danas radi oko 400 radnika, i ovi gradovi su preporođeni gradovi i mogu slobodno da kažem da je politika Aleksandra Vučića udahnula život i u Priboj i u Prijepolje i u Novu Varoš i u Sjenicu. Sve ono što je obećao Aleksandar Vučić, on je ispunio. Ono što moram da istaknem takođe, to je priljučak, odnosno mogućnost da se Priboj i Prijepolje i Nova Varoš, i Sjenica, priključe na gasovod, što će značiti i nova radna mesta, ali naravno i mnogo čistiji vazduh. Takođe u Priboju, je zahvaljujući Kancelariji za javna ulaganja i kasnije kreditu, do kraja ove godine, treba da bude završena i toplana na biomasu koja će doprineti i znatnom smanjenju zagađenosti vazduha. Dok ova Vlada, dok predsednik Aleksandar Vučić brinu o svim segmentima razvoja društva i o ekonomskom i o vojnom i zdravstvenom i o ekološkom i o socijalnom, nekadašnja vlast predvođena Draganom Đilasom, pljačkašem narodnih para, brinula je samo za sebe. Sem što je Dragan Đilas uzurpirao na Košutnjaku prostor za izgradnju kuće Velikog brata, i što je od emitovanja prvog rijalitija, koje je on doveo u Srbiju i zgrnuo milione evra, i za sebe nakon završetka i uzimanja para u sopstvene džepove, građanima je ostavio samo smetlište. Ja ću pokazati fotografiju, to je smetlište gde su mrtvi pacovi, gde su mišolovke, gde su razbacane stvari. Smetlište je ostavljao građanima, a svoje džepove je punio parama, narodnim parama. Takođe moram da istaknem da ništa bolji slučaj nije ni sa Pajtićem, koji je u to vreme vladao u Vojvodini i on je opljačkao decu ometenu u razvoju, kroz dvorac“ Heterlend“, uzeto je 157 miliona, a posle njih ostale su samo ruševine. Tu sliku nemam, ali sam je ranije pokazivala, i moram da istaknem da je danas dvorac „Heterlend“, potpuno obnovljen i renoviran i Pokrajinska Vlada je uložila 400 miliona dinara i to će služiti za decu iz čitave Srbije, a smeštajni kapacitet je za 120 dece i naravno, doneće i mogućnost za privredni rast sela Bočara, ali i za opštinu Novi Bečej. Naravno, kada je u pitanju priroda i ekologija, naš zadatak, odnosno zadatak i Vlade i ministarstva, a i ono što je vizija i misija našeg predsednika Aleksandra Vučića, da prirodu moramo da sačuvamo i da je ostavimo budućim generacijama. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, Marko Parezanović.
Zahvaljujem. Biću kratak. Moja uvažena koleginica Dačić je malopre pomenula investicije u zaštićenom području Ovčar Banje u kojoj je uključeno Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Danas sam već pomenuo jednu veoma značajnu investiciju za grad Čačak koja se tiče sanacije i rekultivacije nesanitarne deponije „Prelići“ i u tom smislu želim da vas obavestim da će u narednih nekoliko dana biti potpisan ugovor sa izvođačem za treću fazu sanacije ove deponije. Radi se o investiciji od 70.000.000 dinara koje je vaše Ministarstvo dalo gradu Čačku i želimo i ovom prilikom da vam se zahvalim za svu podršku koju nam pružate. Mislim da smo imali veoma konstruktivnu raspravu danas i da i ako je interes države Srbije da povećava udeo proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije da postoji opšta saglasnost da kada su u pitanju male hidroelektrane da njima nije mesto u zaštićenim područjima i da sada konačno imamo jedan kvalitetan pravni okvir koji na sveobuhvatan način obuhvata ovu oblast i da više nemamo te rupe u zakonu koje bi dozvoljavale da se na bilo koji način u zaštićenim područjima životna sredina ugrožava. Dakle, još jednom pozivam sve svoje kolege da sutra u danu za glasanje podržimo ove izmene i dopune zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Irena Vujović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani poslanici i poslanice, pre svega, hvala vam na ovoj iscrpnoj diskusiji, s obzirom na važnost ovog zakona, svakako i teme, ja uvek ističem da je jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije upravo i zaštita životne sredine i stoga mi je izuzetno drago kada imamo konstruktivnu raspravu, korisne savete i smernice. Danas smo svakako čuli puno toga i ja ću se potruditi da vam još jednom približim i zašto su važne izmene i dopune ovog zakona i šta je to što Ministarstvo radi, a vezano za mnoge od tih tema su se mnogi od vas dotakli. Takođe smo čuli i neke neistine, a to je vezano za Pešter, ali vratiću se kasnije i na to. Pre svega, ono što je važno da će izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode da izazovu niz pozitivnih efekata, pre svega bolja kontrola u zaštićenim područjima i veća uključenost svih korisnika u zaštićena područja. To je izuzetno važno s obzirom na savet korisnika koji će se utvrditi kao radno telo. To je svakako sve implementirano sa Arkuskom konvencijom. Takođe, izmenama i dopunama ovog zakona je zabranjena izgradnja mini hidroelektrana u prvoj i drugoj kategoriji zaštite, a takođe i postupak ocene prihvatljivosti je veoma značajan jer će doprineti očuvanju i zaštiti ekološku mrežu. Kada govorim o zaštićenim područjima ne mogu, a da se ne osvrnem na to da Ministarstvo sufinansira i zaštićena područja već sa 265.000.000 dinara u ovoj godini, kako bi adekvatno moglo da se brine o upravo istim i novac je namenjen u ove svrhe, pre svega za upravljače, za postavljanje putokaza, drvenih stolova, predah klupa. Takođe iz ovih sredstava se finansira i čuvanje i održavanje, prezentacija i promocija svih i područja i zatim organizovanja obrazovnih i istraživačkih edukativnih časova, dakle, za namenu edukacije i podizanja svesti o važnosti, pre svega, ovih prostora. Ali, ovo što je važno da izmenama i dopunama ovog zakona su predviđena i podsticajna sredstva za jedinice lokalne samouprave, pre svega za ulaganje u infrastrukturu, dakle, u objekte, u vodovod, u kanalizaciju i u puteve unutar samih područja. To je ono što je dakle izuzetno važno. Kada govorimo o zaštiti prirode, pre svega, naravno da se Ministarstvo trudi da putem konkursa štiti i zemlju, vazduh i vodu. Ono što je danas važno, a s obzorom na Zakon o vodama jeste da se Ministarstvo za zaštitu životne sredine trudi postavljanjem barijera na rekama da zaštiti reke od plutajućeg ambalažnog otpada i to uspešno i radimo u Priboju, Prijepolju i Novoj Varoši, to moram da naglasim. Takođe, vezano za konkurs za sanaciju zemljišta odvojili smo 333 miliona dinara za 43 opštine širom Srbije. To je takođe važno, jer će dati direktni doprinos očuvanja prirode i zemljišta, a naročito kada govorimo o slivovima reka i kada govorimo o saniranju erozivnog zemljišta i klizišta. Dakle, svakako će se videti tu napredak po konkursu, odnosno po ugovorima koji su i potpisani. Svi ovi radovi treba da budu izvedeni i projekti realizovani do 31. novembra 2021. godine. Takođe, kada govorimo o zaštićenim područjima pominjali smo proširenje polja zaštite i mnogi od vas su komentarisali na tu temu. Moram da vas izvestim da je upućena inicijativa Zavodu za zaštitu prirode, da izradi studiju o zaštiti prirode i proglašenje dva nova nacionalna parka "Kučaj-Beljanica" i "Stara plnanina". To je trenutno u proceduri. Zavodi rade valorizaciju tih prostora i kada se dostavi studija Ministarstvu pristupićemo proglašenju proceduri, dakle za proglašenje nacionalnih parkova. Do kraja godine, takođe se pominjalo i ovde vezano za predeo izuzetnih odlika, Ovčar Kablar klisuru, moram reći da se radi već na njenom proširenju, takođe se radi na proširenju Specijalnog rezervata prirode Uvac, a očekuje se i tri nova zaštićena prostora, dakle park prirode "Maljen", "Željin" i "Stolovi". To je izuzetno važno iz razloga što će se povećati procenat ovakvih prostora, dakle sa trenutnih 7,67% podići ćemo na 8% zaštićena područja. Takođe, ono što moram da kažem a da se vratim na zaštićena područja, danas je ovde bilo komentara koja mogu slobodno da kažem da su paušalna i neproverena, a to je, pre svega, za Peštersko polje, koje je pod zaštitom od 2015. godine, a od 2016. godine do danas nije bilo vojnih aktivnosti u zoni zaštite. Dakle, to je ono što mora da se naglasi. Vojne aktivnosti koje se sprovode na Pešteru i pre i nakon proglašenja zaštite nisu organizovane u granicama polja zaštite. Dakle, ne možemo komunicirati na način na koji je danas izgovoreno. Izuzetno je važno da se naglasi da nikome nije u interesu da vojnim ili bilo kakvim drugim aktivnostima narušava zone zaštite, a to se i ne čini. Moram još da istaknem da kada govorimo o zaštiti prirode, izuzetno je važno da kažem da naša inspekcija, inspekcija Ministarstva životne sredine vredno radi i mogu da vam pročitam izveštaj sa 30. junom 2021. godine. Dakle, 78 prekršajnih prijava, 16 privrednih prestupa, dve krivične prijave, 38 zabrana poslovanja. Dakle, govorilo se ovde i o nedostatku inspektora, bilo da su vodni ili ekološki. Ja moram da kažem da, zaključkom Vlade, mi imamo mogućnost i sprovodimo često konkurse i potreba je za povećanjem broja inspektora u svim ministarstvima, ali takođe je važno da naglasim da se svako drži svojih nadležnosti, ali da izuzetno dobro sarađujemo ekološka inspekcija, vodna inspekcija i inspekcija Ministarstva energetike i rudarstva zato što je neophodna i međusektorska saradnja kako bi svi zajedno postigli rezultate i kako bi neodgovorne pojedince kaznili. Isto tako, neophodne su ove kontrole i nadzori koje vrši inspekcija baš kako bi što manje prekršaja u budućnosti i bilo. Govorili smo, takođe, i o zaštiti voda, odnosno čistijim rekama. To je tema koja se stalno prožima. Pominjali smo i deponije kraj izvorišta i na obalama reka. Takođe, moram da vas obavestim da je završen konkurs za uklanjanje mini deponija upravo na obalama reka ili uz pojas autoputeva ili svakako deponija svih koje škode boljem životu građana. Jedinice lokalne samouprave su nam kandidovale koja su to smetlišta i deponije. Uskoro očekujemo i konačnu odluku, da vidimo ko je osvojio sredstva, ugovor i, pre svega, podršku u sufinansiranju od strane Ministarstva životne sredine. Nadam se da će nam, kada očistimo mnoge od tihi prostora, biti čistije i reke, a i javne površine, poljoprivredno zemljište i sve ono ostalo što ste kandidovali, gde možemo i zajedničkim snagama i sva ministarstva da se uzmu u koštac sa tim problemom. Takođe se nadam da će, nakon toga, jedinice lokalne samouprave pojačati kontrolu i nadzor i da se na tim lokacijama više nikada neće napraviti divlja deponija. Moram samo da kažem da mi je izuzetno drago još jednom što komuniciramo na ovaj način o zaštiti životne sredine. Dakle, svako od nas je svestan značaja. Svi vi ukazujete na to i u opštinama iz kojih dolazite i gradova. Mi se trudimo da podignemo ekološku svest. To smo isto čuli od mnogih od vaših kolega da je važno da se govori o tome. Takođe, sa Ministarstvom prosvete, nauke i tehnološkog razvoja smo formirali radnu grupu koja će se upravo baviti podizanjem svesti u osnovnim i srednjim školama, jer to je ono što smo za sada ocenili da treba da nam budu grupe kojima ćemo se obraćati. Svakako, imamo puno projekata. Videćemo se u preko 70, 80 jedinica lokalne samouprave od septembra. Dakle, volela bih da obiđemo i svi zajedno u gradovima iz kojih vi dolazite sve te projekte koje radi Ministarstvo zaštite životne sredine. Hvala vam još jednom. Nadam se da ćete u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona.
Zahvaljujem ministarki i svima koji su uzeli učešće u radu danas. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Radi potvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim sve da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. od 3. do 7. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1, pozvani su da prisustvuju: Siniša Mali, ministar finansija, Irena Vujović, ministar za zaštitu životne sredine, Danijela Vazura, državni sekretar, Jelena Tanasković, državni sekretar, Snežana Karanović, pomoćnik ministra finansija, Ana Tripović, direktor Uprave za javni dug i Tatjana Stanić, viši savetnik u Ministarstvu finansija. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da sada podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o tač. od 3. do 7. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da) Reč ima ministarka Vujović. Izvolite.