Zahvaljujem se predsedniku Skupštine. Uvažene kolege poslanici, građani Srbije, ja ću pre nego što postavim pitanja prvo iskoristiti priliku da čestitam Đurđevdan svim našim pravoslavnim vernicima, sa željom da slavu slave u zdravlju, sreći i veselju i da im ova godina bude rodna i blagorodna. Kako se kaže - od Đurđevdana kada bude lepo vreme, biće godina malo i lošija, a ukoliko bude kiše, biće godina rodna i blagorodna. Tako da, današnjeg dana vidimo i sunce i kišu, tako da će biti sigurno ova godina rodna, blagorodna i, kako se kaže kod nas, i na njivi, a i kući. Još jednom, moji prijatelji, braćo i sestre, srećna vam slava Đurđevdan. Sada bih postavio nekoliko pitanja. Uvaženi predsedniče Skupštine, pitanja se tiču konkretno lokalnih samouprava, problema. Kao prvo, izneću nekoliko stvari, a ovo može da bude i pitanje Vladi. Konkretno, problem eksproprijacije. Kada se radi eksproprijacija u lokalnim samoupravama, normalno, dobija se saglasnost Vlade, ali u okviru eksproprijacije zemljišta, sve može da se radi za potrebe javne svojine. Izgradnja domova zdravlja, kulturnih centra, izgradnja škola, izgradnja objekata, izgradnja putne infrastrukture, izgradnja vodovoda, kanalizacije, to su sve stvari koje su u okviru javne svojine i potrebe za tu, recimo, lokalnu samoupravu. Ovde bih ja hteo, i to ću i u narednom periodu uraditi, kao poslanik predložiti predlog promene zakona, da se u okviru eksproprijacije stavi mogućnost i izgradnja zone industrije ili industrijske zone, baš zbog toga što u okviru ovog Zakona o eksproprijaciji ne stoji ta mogućnost, a postoji velika potreba. Recimo, konkretno, ima dosta tih malih lokalnih samouprava koje su u prethodnom veku bile veoma razvijene. Devedesetih godina, do 2000. godine imali su veći broj radnika nego sam broj stanovnika. To je, recimo, konkretno bila i opština odakle ja dolazim. Posle katastrofalne privatizacije društvene firme su otkupljene, urađena privatizacija i sada opština nema ni pedalj slobodne zemlje da bi sutra ponudila nekom investitoru, a imamo zainteresovane investitore koji bi, recimo, došli kod nas u Svrljig, a siguran sam da da ima takvih opština i u drugim delovima naše Republike Srbije. Zakon o eksproprijaciji treba promeniti, da obuhvata i izgradnju zone industrije. To će biti moj predlog. Pitanje Vladi – da li će u okviru aktivnosti Vlade u narednom periodu postojati mogućnost da se promeni ovaj zakon i da se tu stavi da to može da bude i zona industrijska ili industrijska zona da bude u okviru Zakona o eksproprijaciji, da može lokalna samouprava na osnovu Zakona o eksproprijaciji da otkupi zemlju, da je stavi u funkciju i to da bude po ubrzanom sistemu kao što je za ostale stvari koje se tiču javnih interesa u okviru lokalne samouprave? To je jedno pitanje i vrlo je bitno za razvoj tih naših lokalnih samouprava. Drugo pitanje je tzv. Zakon o konverziji ili Zakon o pretvaranja prava korišćenja u pravo svojine na građevinskom zemljištu uz naknadu. Pošto smo svedoci, to sam i malopre govorio, kako veliki broj privatizacija je urađen na štetu i lokalnih samouprava i radnika, to je rađeno do 2000. godine. Imamo primere, konkretno, recimo, u Beogradu bila je privatizacija neke hale koja je bila 400, 500 kvadrata, a ta hala je imala blizu 20 hektara zemlje, tu možda negde u centru, možda neki pašnjak ili tako nešto. E, sad, šta se dešava? Pošto je taj vlasnik koji je imao mogućnost, imao političke veze, kupio taj objekat, on tu zemlju ima prioritet da je uzme, bez obzira što je objekat, recimo, 500 kvadrata, 20, 30 hektara zemlje, on ima prioritet da to zemljište kupi. U krajnjem slučaju, on pokreće taj postupak te konverzije zemlje i ima prioritet. A ima i situacija da isto takav objekat, kupio neko za vreme privatizacije ili stečaja, ima isto objekat 500, 600 ili 1.000 ili 2.000 kvadrata, ima blizu pet, šest hektara ili 15, 20 ili 50 hektara zemlje koje se u okviru tog objekta nalaze, a on ne želi da uđe u postupak konverzije, odnosno prevođenja iz tog prava u pravo svojine, da bude njegovo. On to ne želi. Tako to može da traje u nedogled. On tu zemlju koristi, pravi, šta treba da radi, a lokalna samouprava od te zemlje nema mogućnost sutra da, pošto ima zainteresovanih investitora, ona tu zemlju ne može staviti u funkciju. Moje pitanje je da li će imati mogućnost da se u postupak uđe u promenu Zakona o konverziji zemlje? Ja ću to potencirati, zato što je to velika potreba, jer imamo dosta lokalnih samouprava koje imaju objekte koje je neko kupio objekat, nije kupio zemlju do tog objekta, nego samo zemlju koja se nalazi ispod objekta, a on tu zemlju, ne želi da uđe u postupak konverzije, već tu zemlju koristi bez naknade, a recimo, lokalna samouprava ima mogućnost da sutra dovede investitora koji bi hteo tu da radi, jer tu ima i voda i kanalizacija, ima struja, ali oni to ne mogu iz lokane samouprave da rade zato što Zakon o konverziji ne definiše vremenski interval za koje vreme treba taj vlasnik koji je kupio taj objekat da tu zemlju uđe u postupak konverzije. Moje pitanje je – da li ćemo moći da taj zakon promenimo i da se tačno stavi datum za koliko vremena se ulazi u postupak konverzije? Ukoliko to ne uradi taj vlasnik, da to uradi jedinica lokalne samouprave ili država Srbija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SVM želim da postavim pitanje Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Pitanje koje bih uputio Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede je vezano za problem tzv. čobanske najezde. Već godinama prvenstveno na teritoriji Severnobačkog i Zapadnobačkog okruga ponavlja se isti problem. Čobani u potrazi za ispašom sa svojim stadima ulaze u tuđe livade, pašnjake i useve i nanose ogromne štete. Nažalost, iako su nadležne institucije upoznate sa problemom, do sada se nije došlo do koordinisanog odgovora nadležnih službi i inspekcija. Nadam se da ćemo iznošenjem ovog problema pred predstavnike Ministarstva zajednički doći do efikasnog i koordinisanog odgovora. U tom smislu postavio bih dva pitanja. Prvo pitanje – postoji li način da Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede ustroji i uskladi postupanje nadležnih službi i inspekcija kako bi se efikasno i vodeći računa o bezbednosti ljudi i stoke rešio ovaj problem? Drugo pitanje – da li postoji način da se pomogne poljoprivrednim proizvođačima i kompanijama na čijim njivama se pravi šteta od čobanske najezde i da li oni mogu računati na pomoć države i na naknadu štete? Svestan sam da se mnogi ponašaju po maksimi čije je stado njegova je i livada, ali smatram da ipak kod nas u Bačkoj to nije tako i da se tradicija čobanskog nepoštovanja tuđeg vlasništava mora prekinuti. Na primer, i ove zime u katastarskoj opštini Pačir, gde ja živim, stado oko dve hiljade ovaca je napravilo ogromnu štetu. U najvećoj meri šteta je načinjena na više hiljada hektara koju obrađuje „Matijević agrar“, ali ništa manja šteta nije načinjena ni na privatnim parcelama. Stada koja su došla na ispašu u Pačirski atar nisu iz naše opštine, nisu ni iz našeg okruga i napasana su bez dozvole nadležnih službi i inspekcija. Naravno, ovo nije prvi slučaj da se više stotina ovaca napasa preko zime i proleća prvenstveno na teritoriji vojvođanskih opština. Dešava se da posle odlaska nomadskih čobana na njivama poljoprivrednici pronalaze i uginule životinje, što otvara dodatne probleme, jer se ne zna da li su te životinje uginule zbog bolesti, pa tako mogu biti izvor zaraze i za naše ovce i krave. Kako nadležne službe postupaju u praksi? U opštini Bačka Topola postoji poljočuvarska služba, ali ova služba ne sme da reaguje samostalno, već samo u koordinaciji sa policijom i inspekcijom i, kada reaguju policija i poljočuvarska služba, ovčari biraju livade blizu opštinskih granica i preteraju stado sa teritorije jedne na teritoriju druge opštine i tako to traje danima i nedeljama. Propisi kažu da čobani nemaju pravo da svojim stadima borave na nečijoj zemlji bez potpisane dozvole vlasnika parcele i da moraju imati potvrdu o zdravstvenom stanju stada, a provera tih potvrda je u nadležnosti veterinarske inspekcije. U slučajevima napasanja tuđih stada na teritoriji opštine Bačka Topola, po mojim informacijama čobani ni u jednom slučaju nisu imali i nisu posedovali propisanu dokumentaciju i dozvolu. Bilo je takvih slučajeva u našoj opštini i na teritoriji mesnih zajednica Mali Beograd i Gornja Rogatica. Razumem da je čobanin deficitarno zanimanje, pa tako po podacima Nacionalne službe za zapošljavanje samo u Srbiji nedostaje oko 300 čuvara stoke, a polovina od tog broja, oko 150, smatra se gorućim nedostatkom. Isto tako smatram da, kao i kod svakog zanimanja, čobanin mora da poštuje propise u očuvanju javnog zdravlja i ljudske bezbednosti, očuvanju životne sredine i, pre svega, mora da poštuje nepovredivost privatne imovine. Hvala.
Hvala. Reč ima Snežana Paunović.
Zahvaljujem, predsedniče. Uvažene kolege poslanici, moje pitanje će biti vrlo kratko i konkretno, pod okolnostima da sam juče govorila i podsetila javnost, a i sve nas, na našeg Miloša Ćirkovića. Danas postavljam pitanje, zapravo, više ide kao apel prema ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu da podrži inicijativu da grad Beograd, kao glavni grad Republike Srbije, da jednu ulicu Milošu Ćirkoviću i na taj način pokaže da imamo poštovanje prema nekome ko je, pre svega, sinonim za srpskog domaćina, a onda i za stradalnika. Nije da danas ne bih imala još mnogo stvari da kažem na temu, ali ne bih da sa tom pričom o jednom nedužnom čoveku postanem dosadna, ali verujem da svi sa mnom delite stav da zaslužuje ulicu u gradu Beogradu. Možda zaslužuje ulicu u svakom gradu i ne samo on, nego svi ljudi koji su na taj način obeležili jednu vremensku epohu i ušli su u istoriju kao stradalnici, a da sutra možemo lakše, zahvaljujući našim poduhvatima, objasniti deci zašto smo na taj način poštovali ljude koji su bili žrtve za ceo srpski narod. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Milenko Jovanov.
Moje pitanje je, poštovani predsedniče i poštovane kolege, upućeno državnim organima koji su zaduženi da vode istragu vezano za ove račune koji su pronađeni u inostranstvu na ime Dragana Đilasa ili njegovih kompanija i želim da pitam – da li se išta dešava po tom pitanju i kada možemo da očekujemo konkretno neke rezultate tih istraga? Zašto to pitam? Zato što je juče Dragan Đilas imao potrebu da se obrati javnosti i ono što je rekao zapravo pokazuje da on namerava da nastavi tamo gde je stao. Dakle, on ne misli da je bilo gde pogrešio, on ne misli da je bilo šta uradio kako ne treba, on ne misli da to što je za vreme dok je bio na vlasti svojim firmama, zahvaljujući poziciji u vlasti koju je imao, obezbedio prihod od 619 miliona evra. Dakle, on ne smatra da je to pogrešno. On ne smatra da to više ne treba da radi, nego smatra da treba sutra da se vrati na vlast i da prekosutra nastavi tamo gde je stao. Znači, na 620, 630, 650, 700, 800, milijardu evra naših para dok ne pokupi, a onda raseje ko lipa seme po celom svetu negde pet, negde deset, a valjda u nadi da ga niko ne uhvati. Zašto je ovo bitno i zašto pitam državne organe? Zato što sankcija tera čoveka da malo razmisli šta je radio. Znači, sankcija za počinjeno delo, sa druge strane, ima preventivni karakter, pa neki drugi ljudi razmišljaju da li bi to radili ili bi trebalo to da rade ili to ne bi smeli da rade, jer će biti kažnjeni. Pošto sankcije nema, mi vidimo da on, čovek, traži, i to su mu zahtevi u ovom razgovoru, koji vi predsedniče vodite, dakle, jednu nacionalnu frekvenciju za svoje televizije. Šta će mu nacionalna frekvencija? Pa da preprodaje sekunde. Od cele priče o tome kako izgleda politički sistem u Srbiji, kako je u Srbiji politički sistem ovakav ili onakav, kako manjka ovo ili ono, mi smo došli dotle da Đilasu treba nacionalna frekvencija da opet preprodaje sekunde. To što je njegova ideja da se ponovo bavi tim biznisom da ostavimo po strani, nego je upregao i čitavu bulumentu, nazovi, opozicionih stranaka, jer to i više nisu političke stranke ni po svojoj definiciji, ni po organizaciji, ni po podršci građana, tih tzv. lidera, pa da svi oni zajedno rade na tome da on dobije nacionalnu frekvenciju, da preprodaje sekunde. Dakle, svi sada oni rade za „Multikom“ ili kako se već zovu te njegove kompanije, odnosno njihovo političko krilo koje predvodi Dragan Đilas i preko politike pokušava da ostvari mogućnost da za sebe i svoje kompanije ostvaruje prihode. To je ono što je problem. To je ono što je problem za ovo društvo da takvi ljudi za sve ono što su uradili ne budu sankcionisani, ako se to naravno desi, a ja ase nadam da se to neće desiti, ali je važna poruka za građane. Oni ovih dana obilaze Srbiju, imaju tu neku svoju kampanju i pričaju o tome kako oni zamišljaju dan posle. Evo vam, dragi građani, kako zamišljaju dan posle. Isto onako kako je izgledao dan pre. Znači, „Multikom“ ili njegove firme, kako li se zovu, preprodaju sekunde, Đilas puni džepove i onda se pare nose na Mauriciju, i to je cela ideja, to je cela kampanja, to je ceo projekat i vidite da tu nema ni P od politike, da tu nema nikakvog političkog programa, da tu nema nikakvih političkih ideja, nego samo dajte da dođemo u poziciju da ponovo punimo džepove. E, zato državni organi moraju da reaguju i državni organi su dužni da u što kraćem roku pošalju odgovor javnosti da li je Đilas pošteno zaradio 68 miliona dolara koje je posejao po svetu, malo u Hong Kongu, malo na Mauricijusu, malo u Švajcarskoj, malo po Bosni, malo po Moldaviji? Dakle, jel to sve pošteno stečeno ili nije? Ako jeste, da mu se čestita na tome što je od 100% minus 20% plus 20% minus 20%, a to sve njegov genijalni mozak uspe da izračuna, jer to niko drugi u Srbiji nije uspeo da izračuna, jer niko drugi nije uspeo da zaradi 619 miliona evra, pa da se onda svi damo da učimo procente i računanje procenata napamet, da i mi budemo milioneri. A ako to nije slučaj i ako Đilas nije zaradio pare tako što je 100% plus 20% minus 20% plus 20% itd, e, onda da odgovara i da nikom više u Srbiji ne padne na pamet da opljačka građane Srbije da te pare iznese iz zemlje i da im se ruga u lice na televizijama sa nacionalnom frekvencijom, da im priča o tome kako, eto, još samo mu ta jedna televizija treba, da i on ima televiziju na nacionalnoj frekvenciji, da po ceo dan visi na njoj, ali ne da šalje političke poruke nego ponovo da preprodaje sekunde. Dakle, dokle se stiglo sa tom istragom i hoćemo li konačno videti epilog? Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju Hadži Milorad Stošić, Jelisaveta Veljković, prof. dr Žarko Obradović i Borisav Kovačević. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tač. 8. i 9. dnevnog reda. Ja ću vas samo još jednom podsetiti da ćemo danas raspravljati o izboru sudija i u popodnevnom delu rasprava u pojedinostima na Predlog zakona o kulturi i protiv dopinga u sportu, kao i da će posle toga biti glasanje. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da je pozvan da sednici prisustvuje Aleksandar Pantić, izborni član Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Pretpostavljam da će predstavnik predlagača da nešto kaže. Izvolite, gospodine Pantiću.
Uvaženi predsedniče, poštovani narodni poslanici, pred vama su dva predloga odluke o izboru sudija koji se biraju na sudijsku funkciju, koje je podneo Visoki savet sudstva Narodnoj skupštini 9. aprila 2021. godine. Prvi Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju je predlog koji je oglašen u „Službenom glasniku“ Republike Srbije, broj 83/20 od 10. juna 2020. godine na osnovu člana 47. Zakona o sudijama. Tim oglasom je oglašen izbor sudija za Prekršajni sud u Vranju, Prekršajni sud u Vršcu, Loznici, Novom Pazaru, Novom Sadu, Paraćinu, Pirotu, Požarevcu, Prokuplju, Raškoj, Rumi, Senti, Sjenici, Smederevu, Subotici, Trsteniku, Čačku i za Osnovni sud u Velikoj Plani. Visoki savet sudstva je sproveo celokupan postupak kojim je ocenjena stručnost, osposobljenost i dostojnost kandidata, na osnovu odredaba Zakona o sudijama, Pravilnika, kriterijumima i merilima za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za izbor sudija i Pravilnika o programu i načinu polaganja ispita na kome se ocenjuje stručnost i osposobljenost kandidata za sudiju koji se prvi put bira. Visoki savet sudstva je, kao i uvek do sada, formirao svoju komisiju 2. juna 2020. godine, koja je sprovela postupak ocene osposobljenosti i stručnosti kandidata koji se prvi put predlažu za sudijsku funkciju. Tako je Komisija dana 15. oktobra 2020. godine sprovela ispit za kandidate za sudije koji se prvi put biraju, a koji su podneli prijavu za izbor sudija za prekršajne sudove. Ispit je sproveden na osnovu Pravilnika o programu i načinu polaganja ispita, na kome se ocenjuje stručnost i osposobljenost kandidata za sudiju koji se prvi put bira. Sutradan, dana 16. oktobra 2020. godine, sproveden je ispit za kandidate koji se prvi put biraju, a koji su podneli prijavu za Osnovni sud u Velikoj Plani, a nemaju od ranije ostvarenu ocenu sa ispita za osnovne sudove. Znači, poseban je ispit sproveden za prekršajne sudove, jer to su drugačija pitanja, a poseban ispit je za kandidate koji su podneli prijavu za Osnovni sud u Velikoj Plani. Kandidati koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju a koji su završili početnu obuku na Pravosudnoj akademiji, za njih je kao merilo stručnosti i osposobljenosti uzeta završna ocena na početnoj obuci na Pravosudnoj akademiji, što je u skladu sa članom 45a. stav 3. Zakona o sudijama. Nakon sprovedenog ispita, Komisija je obavila razgovor sa svim kandidatima, utvrdila je listu kandidata za svaki sud posebno i ta lista kandidata je odmah objavljena na internet stranici Visokog saveta sudstva. Kompletan materijal sa ispita Komisija je dostavila Visokom savetu sudstva. Znači, zadatak Komisije je bio da oceni stručnost i osposobljenost kandidata za obavljanje sudijske funkcije. Visoki savet sudstva je potom, u skladu sa odredbom člana 49. Zakona o sudijama, pribavio podatke i mišljenje o stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti kandidata, od organa i organizacija u kojima su kandidati radili na pravnim poslovima. Za kandidate koji su dolazili iz suda, pribavljeno je mišljenje sednice svih sudija tog suda u kome kandidat radi i postupa i sednice svih sudija neposredno višeg suda. Pored toga, za kandidate koji dolaze iz reda sudijskih pomoćnika, pribavljena je i ocena njihovog rada, tako da je Visoki savet sudstva sproveo kompletan postupak ocene osposobljenosti, stručnosti i dostojnosti kandidata za izbor na sudijsku funkciju. Nakon sprovedenog celokupnog postupka, Visoki savet sudstva je na osnovu člana 13. alineja 3. Zakona o Visokom savetu sudstva, u vezi sa članom 51. stav 1. Zakona o sudijama, na sednici održanoj 30. marta 2021. godine, utvrdio predlog odluke za izbor sudija i predložio je Narodnoj skupštini Republike Srbije izbor 27 kandidata. Od tih 27 kandidata, 26 je predloženo za prekršajne sudove, a jedan kandidat za Osnovni sud u Velikoj Plani. Spisak predloženih kandidata je u vašim materijalima. Tu su i njihove biografije, tako da ja neću ponavljati ono sa čime ste vi već upoznati iz materijala koji je dostavljen Narodnoj skupštini. Drugi Predlog odluke VSS odnosi se na Predlog odluke na oglas koji je oglašen u „Službenom glasniku“ broj 83/20 od 10. juna 2020. godine i tim oglasom je oglašen izbor sudija za osnovne sudove u Brusu, Bujanovcu, Velikoj Plani, Velikom Gradištu, Vranju, Dimitrovgradu, Zrenjaninu, Knjaževcu, Kruševcu, Kuršumliji, Lazarevcu, Nišu, Pančevu, Paraćinu, Požegi, Prijepolju, Raški, Sijenici, Smederevu, Subotici i Šapcu. Visoki savet sudstva je sproveo identičan postupak kao i po prethodnom oglasu. Znači, isto je formirana komisija VSS koja je prvo izvršila proveru podnetih prijava, kako bi utvrdila njihovu blagovremenost, dozvoljnost i potpunost, a potom je sproveden ispit za kandidate za sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, a koji nemaju ocenu sa ispita za osnove sudove. Ispit je sproveden 16. oktobra 2020. godine. Potom je isto obavljen razgovor sa svim kandidatima, uključujući i kandidate koji su završili početnu obuku na Pravosudnoj akademiji, a nakon ispita i razgovora, obavljena je posebna lista kandidata za svaki sud, objavljena je na internet stranici VSS i potom dostavljena VSS. Visoki savet sudstva je za ove kandidate pribavio podatke i mišljenje o stručnosti i osposobljenosti i dostojnosti kandidata, koji su konkurisali za sudijsku funkciju i to mišljenje je pribavljeno isto od organa i organizacija u kojima je kandidat radio na pravnim poslovima, a za kandidate iz reda sudijskih pomoćnika pribavljena je i ocena rada, kao i mišljenje opšte sednice svih sudija suda u kome kandidat radi i sveopšte sednice sudija neposredno Višeg suda. Tako da je nakon sprovedenog kompletnog postupka provere i ocene ispunjenosti uslova za izbor sudija, odnosno nakon provere stručnosti osposobljenosti i dostojnosti kandidata, Visoki savet sudstva je na sednici održanoj 18. i 23. marta 2021. godine utvrdio Predlog odluke za izbor sudija i predložio je Narodnoj skupštini Srbije izbor ukupno 89 kandidata za navedene sudove za koje je oglašen izbor sudija. Ovde u materijalima imate sve predloge Visokog saveta sudstva, znači imena i prezimena svih predloženih kandidata, njihove kratke biografije, ono što je bitno i što je od uticaja na vašu odluku o izboru sudija. Tako da ja neću ni ovde ponovo ponavljati ono što imate u materijalima, jer vi ste se iz materijala upoznali i sa imenima predloženih kandidata i njihovim biografijama. Smatram da je Visoki savet sudstva sproveo postupak potpuno u skladu sa zakonom i da tako sproveden postupak pruža dovoljne garancije da su svi predloženi kandidati stručni, osposobljeni i dostojni za vršenje sudijske funkcije, pa predlažem poslanicima Narodne skupštine da podrže predlog Visokog saveta sudstva i da glasaju za predložene kandidate. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Pantiću. Da li izvestilac nadležnog Odbora želi reč? Ukoliko ne, da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima potpredsednik Narodne skupštine, akademik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavniče i član Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, birati sudiju, odnosno birati nekoga za sudiju, znači iskazati mu najviši stepen poštovanja i poverenja, dati mu priliku da se tokom svoje karijere bavi ljudskim sudbinama. Suđenje je jedna od najčasnijih uloga koju neko može vršiti u svom životu, jer sudija sudi, presuđuje, donosi odluke od značaja za ljudske živote, za njihova lična, imovinska i druga prava. Presude vrlo često u životu sudbinski utiču na ljude. Od mnogih presuda ljudima zavisi život, odnosno mnogo toga u životu. Zato biranje sudija, ma koliko izgledalo običnom, proceduralnom aktivnošću na svim nivoima, a posebno ovde u Narodnoj skupštini nipošto ne sme izgubiti duh osećaja, značaja izbora sudije, odnosno odgovornost svakog od nas narodnih poslanika koji ćemo dati svoj glas za ili protiv. Jednako je važno, jednako odgovorno kada se odlučujemo da nekome damo šansu da bude sudija, kao i kada se odlučimo da nekome uskratimo tu šansu, a bio je, odnosno postao je kandidat. Zato bih zamolio i narodne poslanike da danas ovome poslu pristupimo krajnje odgovorno, da iskoristimo svaku pa i poslednju mogućnost da o svakom kandidatu imamo istinske i prave informacije, kako bi naše odluke donesene glasanjem bile pre svega ispravne, ali isto tako kao bismo i mi imali do kraja mirnu savest u donošenju takvih odluka. Istina, nije lako nama narodnim poslanicima da do kraja imamo uvid u svakog kandidata bez obzira što dobijamo materijale, bez obzira što smo u prilici da vidimo onu proceduralnu dimenziju tog materijala, dobijemo formu, dobijemo da je kandidat prošao sve što je potrebno, ispunio formalne uslove, položio potrebne ispite na akademiji, dobio saglasnost određenih nadležnih organa i konačno došao pred nas u Narodnu skupštinu na konačno odlučivanje. Ipak, kao što imamo priliku da se u proceduri davanja saglasnosti, odnosno utvrđivanja predloga donose i pozitivni i negativni stavovi, odnosno odluke da čujemo i pozitivne i negativne stavove i da donosimo i pozitivne i negativne odluke to znači da sve dok mi nismo doneli završnu odluku postoji mogućnost da ispravimo eventualno pogrešan stav ili pogrešnu odluku, bilo da je u pitanju predlog da neko bude izabran ili da je u pitanju stav da neko bude osporen. Ponukan sam posebno svim onim što sam dobio od informacija koje su između ostalog i javno izrečene na određenim forumima, odnosno odborima u Narodnoj skupštini, pogotovo kada je u pitanju izbor dvoje sudija, jednog iz Sjenice i jednog iz Novog Pazara. Dakle, razumem i baveći se ovim poslom, kao i drugim važnim poslovima, jasno mi je da pored onoga što je formalna procedura u predlaganju i zauzimanju stavova po pitanju nekog kandidata i davanju potrebnih saglasnosti za tog kandidata, razumljivo je da za ovakvo važne, kao i druge funkcije i položaje u samoj državi postoji i ona druga manje formalna strana koja utiče ili može uticati na izbor kandidata, koja se zove bezbedonosne provere i sve ono što može kroz taj aspekt analiza i dostupnosti informacija da bude od uticaja. To je razumljivo i logično je da će se država uvek između ostalog baviti i time. Na kraju krajeva, to jeste obaveza nadležnih bezbedonosnih i obaveštajnih organizacija ove zemlje. To u načelu nije problem. To je sastavni deo procedure izbora važnih ljudi, odnosno izbora sudija, kao i drugih ljudi za važne funkcije i odgovornosti u samoj državi. Ono što je fokus mog zahteva i zamolbe prema vama jeste da pre svega insistiramo uvek na dokazima. Ukoliko želimo nekoga podržati potrebno je dokaz zašto. Ukoliko nekoga želimo osporiti isto tako je potreban i dokaz zašto. Zasigurno, tamo gde postoje ozbiljni dokazi, bilo bezbedonosni ili neki drugi, logično je da se ne može insistirati da neko bude prihvaćen, odnosno biran za sudiju, ali ono što je meni skrenulo pažnju, između ostalog, su određeni glasovi i predlozi, koje smo čuli, da se ospore pojedine sudije, posebno govorim o kandidatima iz Sjenice i Novog Pazara jeste argumentacija da je neko nepodoban zato što mu je neko u porodici nepodoban i to ne po liniji vertikale, odnosno geneze, već po liniji pobočne parantele. Čak i da je tako, čak i da imamo osnova da je neko u porodici pobočno u rodbinskom srodstvu sporan iako je i to veoma sporno u pogledu tačnosti tih informacija, ja bih voleo da mi o ovome otvorimo diskusiju ne samo zbog ovog pitanja, zbog svih drugih pitanja. Dakle, po kom pravnom načelu našeg aktuelnog prava, opšteg ljudskog prava, univerzalnog prava, božijeg prava, tradicionalnog prava? Nikada nisam naišao da neko može snositi odgovornost i imati posledice zato što je neko iz njegove rodbine ili šire porodice za nešto optužen, osumnjičen ili nečim kvalificiran. Prosto, ne postoji takav princip. Osnovni princip u svim ovim pomenutim kategorijama je prava da samo možete biti odgovorni za svoje postupke. Dakle, to je ono što želim ovde potencirati. Zašto? Zato što, 21. je vek, znamo koliko nam je puna istorija, koliko nam je puna prošlost. Dakle, diskvalifikacije na osnovu neproverene reči, na osnovu neproverene optužbe, na osnovu određene etikecije mislim da je ovo vreme kada mi treba da idemo putem ozdravljenja od takvih iskustava. Dakle, mi znamo određene mračne trenutke u ovoj zemlji gde su išli životi ljudi zato što je neko pokazao prstom na ovoga e, on je taj, jer je njegov stric ili ujak, ili amidža, ili daidža, e, bio sa ovima, radio to, ne proveri se, a na kraju i da jeste on je on ja sam ja. Dakle, to bi morali, prvo principijelno da raščistimo, a s druge strane u pogledu orjentacije, budućnosne orjentacije ove zemlje, ono što čujemo na samom nivou vrha države u pogledu naših proklamacija kuda i kako treba da ide ova država to je drugačiji pravac i drugačiji odnos i ukoliko težimo određenim istorijskim ozdravljenjima mislim da bi tu morali do kraja biti oprezni. Ja mislim da ima prostora da i kandidati koji su osporeni da još jednom proanaliziramo i da ne lomimo te mlade ljude na osnovu neproverenih tvrdnji, izjava, sumnji pogotovo ovih implicitnih da je neko nečiji, to. Šta je sa ostalim mladim pravnicima koji treba da budu kandidovani? Kako će se sve to odraziti? I na kraju, ono što ne želim uvek da istaknem u prvom planu. Dakle, ti su kandidati pripadnici Bošnjačke nacionalne zajednice sa kojim nije tajna, sa ovom zajednicom postoji potreba povećanog unapređenja izgradnje i ozravljenja odnosa, to je ono što zapravo SPP permanentno ovde i čini pažljivo, trudeći se pronađe sve one momente i elemente kako bi smo to ozdravljenje doveli do željenog nivoa i kako bi zapravo ova država sa sve svojim većinskim narodom, sa sve svojim manjinskim zajednicama otvorila novu stranicu zdravih odnosa. Nije lako osloboditi se tereta svih bremena iz prošlosti, svi to znamo. Mnoge su i sveže, ali jedino punim kapacitetom dobronamernosti, punim kapacitetom odgovornosti i pažljivosti da ne pogrešimo tamo gde ne moramo, da ne donosimo odluke brzopleto i na osnovu samo nekih određenih inicijalnih informacija. To je jako važno, to je od izuzetne važnosti. Osim toga, a to sam pomenuo i u prošlom govoru vezanom za ovu temu, dakle, imamo i pitanje etničke strukture u pravosuđu koje je i u Novom Pazaru i u Sjenici, ako mogu reći na štetu Bošnjaka i onda imamou kandidovanju pokušaj da se sličan broj kandidata iz srpskog i bošnjačkog korpusa kandiduje i ako je struktura nacionalna u Novom Pazaru oko 80%, u Sjenici oko 70% i onda u proceduri daljeg imenovanja, odnosno biranja sudija, ukoliko diskvalifikujemo neke kandidate iz reda bošnjačke zajednice i bošnjačkog naroda, mi dalje imamo i tu ponovno ne samo da ne ispravljamo ovo stanje koje je na štetu bošnjačke zajednice, odnosno Bošnjaka, već ga još dalje ugrožavamo. Dakle sve ove momente kad uzmemo, ovo je osnov za oprez, osnov za odgovornost, dakle, u redu je da proverimo, ali da se bavimo činjenicama. U redu je da proverimo, ali mislim da je vreme da se oslobađamo određenih navika iz prošlosti, određene prakse. Imamo određene prakse iz 19. veka, imamo određene prakse iz 20. veka. Istina u Kraljevini Jugoslaviji koštao je pokušaj države koji je išao do samog kralja da se, govorim o Sandžaku, da se u pokušaju gradnje poverenja države u Sandžaku, postojao je pokušaj da se prave odnosi države sa uglednim porodicama, sa važnim ljudima uglednih porodica. Međutim, u drugoj polovini 20. veka, u komunističkom periodu se praksa potpuno izmenila. Išlo se na to da se ugledne porodice i ugledni ljudi unize, eliminišu iz društvenog i javnog života, da se od onih neuglednih i od onog donjeg sloja prave uglednici, da se pravi elita i da se sa njima gradi odnos sa državom. Onda se formirala tzv. kategorija saradnici, drugim rečima špijuni, doušnici, naši, on je naš i onda se iz generaciju u generaciju sa oca na sina, sa sina na unuka pravila ta kategorija on je naš, on je naš saradnik i od njega pravimo funkcionera, od njega pravimo nešto što nam treba. Da taj koncept se održao na silu, ali taj koncept može da funkcioniše formalno, ali taj koncept ne donosimo ono što želimo – poverenje. Osim toga to su sve proverljive kategorije, jer ukoliko kažete da je stric kandidata Rožajca iz Sjenice uposlenik vojske Republike Hrvatske to jeste tačno, ali druge tvrdnje, ne znam vezane za učešće u „Oluji“, za ratne zločine, ne postoji ni jedan pokazatelj da je to tačno. To nije tačno. Osim toga čovek normalno dolazi u Srbiju i sad ukoliko čovek dolazi u Srbiju redovno, koji je osnov da bude optužen za to? Dakle, raditi u hrvatskoj vojsci samo po sebi ne može biti osnov da se optužite. Prvo, te informacije su sporne pogotovo sa ovog negativnog aspekta određenih optužbi, a osim toga u pitanju je amidža, odnosno stric, a osim toga da paradoks bude veći otac tog kandidata Sejda Rožajica je pre nekoliko godina biran za tužioca, odnosno pomoćnika tužioca. Dakle, mi imamo te paradokse. Znači, otac po liniji geneze po vertikali nije bio sporan, a onda mi osporavamo kandidate ili neko pokušava osporiti kandidata koji je u srodstvu sa stricem preko, a srodstvo je preko oca koji nije sporan. Dakle, vidite da imamo problem. Razumem ja oprez, razumem želju da se bude oprezno, ali koliko god ili kako god od nas ima pravo da bude oprezan. Mi imamo i pravo i obavezu da taj oprez proverima i da tvrdnje proverimo. I, nije ovde sada, ne želim ja nikakvu ovde polemiku ili potrebu da, ne znam se nadgornjavam sa narodnim poslanicima koji su izneli takve stavove. Ne, nego zaista mi je cilj da dođemo do onog što je istina. Ja sam siguran da će u vladajućoj većini postojati razumevanje za to, da ćemo sagledati činjenice u pogledu ovih tvrdnji i na osnovu toga doneti ispravne odluke. Zašto? Pa, zamislite kakvi su to efekti kada imate nekog koji dolazi iz sudijske porodice. Znači, dolazi iz sudijske porodice. Čovek je poletan, očekivao je, to mu je ideal, predao se tome, odlične ocene, sve to ima u svojoj biografiji i odjednom ga vi sasečete na osnovu trača. Nije to samo činjenica da ili ne znači to da smo samo odbili jednog kandidata. Ne, to je ona bezdušna strana našeg posla. To je mnogo više od toga. Znači, lomite jednog mladog čoveka, lomite njegovu porodicu, šaljete poruku koja ima višestruke negativne posledice. Šta je sa ostalim mladim pravnicima koji treba da budu kandidovani? Kako će se sve to odraziti? I na kraju, ono što ne želim uvek da istaknem u prvom planu. Dakle, ti su kandidati pripadnici Bošnjačke nacionalne zajednice sa kojim nije tajna, sa ovom zajednicom postoji potreba povećanog unapređenja izgradnje i ozdravljenja odnosa, to je ono što zapravo SPP permanentno ovde i čini pažljivo, trudeći se pronađe sve one momente i elemente kako bi smo to ozdravljenje doveli do željenog nivoa i kako bi zapravo ova država sa sve svojim većinskim narodom, sa sve svojim manjinskim zajednicama otvorila novu stranicu zdravih odnosa. Nije lako osloboditi se tereta svih bremena iz prošlosti, svi to znamo. Mnoge su i sveže, ali jedino punim kapacitetom dobronamernosti, punim kapacitetom odgovornosti i pažljivosti da ne pogrešimo tamo gde ne moramo, da ne donosimo odluke brzopleto i na osnovu samo nekih određenih inicijalnih informacija. To je jako važno, to je od izuzetne važnosti. Osim toga, a to sam pomenuo i u prošlom govoru vezanom za ovu temu, dakle, imamo i pitanje etničke strukture u pravosuđu koje je i u Novom Pazaru i u Sjenici, ako mogu reći na štetu Bošnjaka i onda imamo u kandidovanju pokušaj da se sličan broj kandidata iz srpskog i bošnjačkog korpusa kandiduje i ako je struktura nacionalna u Novom Pazaru oko 80%, u Sjenici oko 70% i onda u proceduri daljeg imenovanja, odnosno biranja sudija, ukoliko diskvalifikujemo neke kandidate iz reda bošnjačke zajednice i bošnjačkog naroda, mi dalje imamo i tu ponovno ne samo da ne ispravljamo ovo stanje koje je na štetu bošnjačke zajednice, odnosno Bošnjaka, već ga još dalje ugrožavamo. Dakle sve ove momente kad uzmemo, ovo je osnov za oprez, osnov za odgovornost, dakle, u redu je da proverimo, ali da se bavimo činjenicama. U redu je da proverimo, ali mislim da je vreme da se oslobađamo određenih navika iz prošlosti, određene prakse. Imamo određene prakse iz 19. veka, imamo određene prakse iz 20. veka. Istina u Kraljevini Jugoslaviji koštao je pokušaj države koji je išao do samog kralja da se, govorim o Sandžaku, da se u pokušaju gradnje poverenja države u Sandžaku, postojao je pokušaj da se prave odnosi države sa uglednim porodicama, sa važnim ljudima uglednih porodica. Međutim, u drugoj polovini 20. veka, u komunističkom periodu se praksa potpuno izmenila. Išlo se na to da se ugledne porodice i ugledni ljudi unize, eliminišu iz društvenog i javnog života, da se od onih neuglednih i od onog donjeg sloja prave uglednici, da se pravi elita i da se sa njima gradi odnos sa državom. Onda se formirala tzv. kategorija saradnici, drugim rečima špijuni, doušnici, naši, on je naš i onda se iz generaciju u generaciju sa oca na sina, sa sina na unuka pravila ta kategorija on je naš, on je naš saradnik i od njega pravimo funkcionera, od njega pravimo nešto što nam treba. Da taj koncept se održao na silu, ali taj koncept može da funkcioniše formalno, ali taj koncept ne donosimo ono što želimo – poverenje. Nama treba izgradnja i obnova poverenja, a to se čini samo sa onim ljudima koji su ljudi od časti, ugleda, u jednom narodu. Ja sugerišem celokupnom državnom sistemu da konačno otvorimo novu stranicu u pogledu uspostavljanja, izgradnje i obnove poverenja, sada pre svega govorim o pomirenju između srpskog i bošnjačkog naroda, odnosno između države Srbije i bošnjačkog naroda uopšte u zemlji, a posebno u Sandžaku. To može kod časnih ljudi, domaćina, uglednika, koji dan danas postoje, koji su izdržali ovu stotinu godina koja je za njih bila jako teška. Postoji spremnost na jedno čisto partnerstvo sa državom, na uravnotežen odnos prava i obaveza i da će se tim ljudima pružiti ruka, a ne zato vi ste sinovi, unuci aga i begova, imamo predrasudu, e, vi ste onako ipak konzervativni. Da, jesmo konzervativni smo, jer konzervativno čuvamo naše tradicionalne, duhovne i verske vrednosti, ali te vrednosti nisu osnov da budemo destruktivni prema državi. Mi želimo da nam se da poverenje i na to poverenje će ti ljudi odgovoriti, ja vam to odgovorno tvrdim, jedan sam od njihovih predstavnika, znam kako misle, znam kako razmišljaju, ali se mora prestati sa tim praksama koje su etički loše, koje su kulturološki loše i koje su na koncu svim našim eksperimentima dale negativne rezultate. Dakle, umesto pravljenja odnosa sa donjim slojem tzv. doušničkim slojem, hajdemo gospodo praviti odnose sa gospodom, sa ljudima od ugleda, sa ljudima koji su nosioci važnih porodica, čija se reč sluša u Sandžaku, odnosno u društvu u kome žive. Sa jednom takvom orijentacijom verujte da ćemo doneti boljitak i za ovu zemlju i za sve građane i narode koji žive u toj zemlji. Očekujem odgovornost i podršku i za ove mlade ljude i želim vam svako dobro.
Zahvaljujem se potpredsedniku Narodne skupštine. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije, narodna poslanica Sanja Jefić Branković.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine Pantiću, danas razmatramo predloge odluka o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju u osnovnim i prekršajnim sudovima, a kako se sudovi već duži vremenski period suočavaju sa nedostatkom kadrova u skoro svim sudovima sa blizu 400 sudija na godišnjem nivou manje, učestali predlozi za izbor sudija jesu, ja sam pokazatelj da zaista imamo nameru da pojačamo kadrovske kapacitete svih sudova na nivou države i da time doprinesemo da se rasterete sudovi i da na taj način daju svoj doprinos otklanjanju nedostataka u radu samih sudova širom zemlje. Danas razmatramo izbor 89 sudija osnovnih sudova i 27 sudija prekršajnih sudova. Povećan broj postupajućih sudija neće otkloniti sve nedostatke i mi to i ne očekujemo, ali će svakako u velikoj meri doprineti i povećanju procenta rešavanja starih predmeta, zatim suđenja u razumnom roku ali i efikasnijem radu sudova uopšte. Među sudijama čiji izbor danas razmatramo nalaze se i neke od mojih kolega sa fakulteta i ja sam sigurna da će oni navedenu diskusiju u toku dana shvatiti kao jednu vrstu preporuke kojom će se voditi na početku obavljanja jedne ovako važne funkcije kao što je funkcija sudije. Predlogom ove odluke obuhvaćen je, između ostalog, i izbor 14 sudija Osnovnog suda u Nišu. Ja dolazim iz Niša i kao neko ko je profesionalno povezan sa radom svih sudija na području grada ja mogu da kažem da jedan od najvećih problema sa kojima se suočavaju niški jesu upravo stari predmeti. Mi jesmo dosta govorili na tu temu, ali ja i dalje smatram da upravo zbog pandemije koja je zadesila celu našu zemlju, koja je u velikoj meri uticala na rešavanje tih predmeta, možda jeste tema za razgovor upravo program i rešavanje starih predmeta na nivou svih sudova, ja ću se osvrnuti na Osnovni sud u Nišu. Osnovni sud trenutno u Nišu ima 56 postupajućih sudija u ovom trenutku i godinu je započeo sa 21.000 predmeta od kojih 2.800 spadaju u tzv. kategoriju starih predmeta, što znači da bi svako od njih morao na godišnjem nivou da reši preko 350 predmeta, složićete se da je to veliki broj i jedna pomoć u ovom smislu povećanjem broja sudija Osnovnog suda u Nišu zaista će rasteretiti i same sudije ali im omogućiti efikasniji rad. Analizom ostvarenosti ciljeva iz programa rešavanja starih predmeta za 2020. godinu kada je reč o osnovnom sudu, utvrđeno je da je ukupan procenat ispunjenosti ciljeva iz prethodnog programa preko 92% i to uopšte nije mali posao, ako uzmemo u obzir da je pandemija u velikoj meri usporila rešavanje i starih predmeta, ali i realizaciju programa koji je tada bio predviđen. U tom smislu treba pomenuti da je procenat ispunjenosti ciljeva u parničnoj materiji i u velikoj meri zavisio i od novih tužbi koje su klijenti podneli protiv banaka zbog troškova obrade kredita i oni su u velikoj meri povećali broj predmeta o kojima sudije raspravljaju. Otprilike oko 3.800 ih je bilo samo u toku protekle godine. Na osnovu napred navedenih ostvarenih rezultata donet je program rešavanja starih predmeta za 2021. godinu i kao takav predviđa odgovarajuće mere i aktivnosti koje treba preduzeti na nivou osnovnog suda. Tu mislim na metodološke mere, unutrašnje, spoljne mere i preventivne mere koje treba preduzeti. Možda jedan ovakav pristup razgovora na ovu temu jeste malo suvoparan i nije posebno zanimljiv, ali ja svesno o njemu govorim na jedan ovako opširan i detaljan način kako bi se 14 budućih, ja se nadam, sudija Osnovnog suda u Nišu moglo da uključi u ovaj problem odmah pri stupanju na funkciju. Biti sudija je jedan od najvažnijih uspeha svakog studenta prava i u tom smislu ja moram da pomenem institut o kome se možda ne govori često, u okviru Pravnog fakulteta u Nišu, to je Institut mobilne pravne klinike, kao i Institut pravne klinike za zaštitu od diskriminacije. Mobilna pravna klinika za svakog studenta prava praktično predstavlja svojevrsni vid prakse na osnovu kog on stiče ona znanja koja će kasnije primenjivati, možda baš na ovaj način o kome mi danas razgovaramo. Zahvaljujući njoj kroz rešavanje praktičnih primera i predmeta, uz mentorstvo profesora naravno, građanima koji nisu u mogućnosti da sebi omoguće učešće advokata kako bi ostvarili neko svoje pravo, pruža se besplatna pravna pomoć. Sa jedne strane to je korist za onoga kome je ta pomoć neophodna, sa druge strane omogućava studentima prava da steknu praktična znanja u periodu kada im je to najneophodnije kako bi se kasnije odvažili da možda postanu jednoga dana i sudije. Upravo iz ugla jednog bivšeg studenta Pravnog fakulteta u Nišu, ja mogu da kažem da je meni ova Pravna klinika u radu vrlo pomogla za sve ono čime sam se kasnije bavila i prosto stvorila mogućnost za jasno razlikovanje između prava i pravde koji se vrlo često pominju kao sinonimi, a i te kako nisu, i potvrdilo je značenje latinske izreke da je pravo umetnost ravnoteže između dobrog i jednakog i to ona zaista i jeste. Da se vratim na program rešavanja starih predmeta u Osnovnom sudu u Nišu. Pomenula sam metodologiju koja je navedena kao prvi korak ka realizaciji samog programa za 2021. godinu i ona podrazumeva korišćenje univerzalnih obrazaca u koji će se unositi podaci ostvarenih rezultata iz protekle godine i ona predstavlja neku vrstu sumiranja onoga što je urađeno kako bi se napravio jasan pregled onoga što je izostalo, odnosno što treba uraditi u narednom periodu. Uz sve to, treba dodati da se ti izveštaji sada unose aplikativno, odnosno elektronskim putem i to zaista jeste jedan dobar način da se vodi evidencija o onome šta je na nivou sudova urađeno. Interne mere za realizaciju ciljeva predviđenih programom podrazumevaju formiranje timova, to Niški osnovni sud već uradio. Zatim, značajniju ulogu pisarnice i ustrojenje dostavne službe kako ne bismo imali problema sa dostavljanjem pisama, a samim tim i usporavanjem rešavanja određenih predmeta. Zadržala bih se na eksternim merama koje se odnose na saradnju sa spoljnim institucijama i to je jedan od veoma važnih faktora u ostvarivanju ciljeva koji su predviđeni samim programom. Sud u skladu sa svojim mogućnostima i kapacitetima mora da održava konstantnu komunikaciju sa spoljnim institucijama od kojih u velikoj meri i zavisi njihov rad. Možda on nije toliko vidljiv, ali krajnji ishod u velikoj meri zavisi od delovanja spoljnih institucija koje utiču na rad samog suda i na rokove u kojima oni moraju postupati. U tom smislu, Osnovni sud u Nišu planirao je potpisivanje brojnih protokola o saradnji sa spoljnim institucijama. Kada to kažem mislim na policijsku upravu u Nišu, Državno pravobranilaštvo, Kazneno-popravni zavod, Advokatsku komoru, Poštu, Centar za socijalni rad „Sveti Sava“. Sve su to institucije koje moraju postupati na način, njihovi postupci moraju biti usklađeni sa programom koji prati rešavanje, da bi na kraju dalo i svoj efekat. Ja ću navesti jedan primer. Recimo, prilikom pregleda krivičnih predmeta utvrđeno je da se značajan broj glavnih pretresa uopšte ne može održati iz razloga jer nije postupljeno po naredbama za dovođenje okrivljenog iz mesta prebivališta ili zaposlenja ili kazneno-popravnog zavoda. Takođe, često se događa da se u ovim predmetima ne nalazi izveštaj lica koja su bila dužna da postupe po naredbi suda, odnosno da je taj izveštaj stigao kasno, kada je postupak već poodmakao i kad već više nema prostora za delovanje, a samim tim i gubi na svom značaju. Zato je važno da spoljne institucije shvate i preuzmu na sebe deo i obaveza, ali i odgovornosti, kako bismo mogli da govorimo o efikasnom radu sudova. Kada je reč o prekršajnim sudovima, pošto danas govorimo i o sudijama koji se prvi put biraju za sudije prekršajnih sudova, nesumnjivo je da oni predstavljaju neizostavnu kariku u našem pravosuđu u pogledu zaštite prava građana, ali istovremeno oni jesu jedan od najznačajnijih činilaca kada je reč o prilivu prihoda u budžet Republike Srbije. Međutim, sudije na svoj način, svako svojim autoritetom javne vlasti i po strogo definisanim pravilima, suštinski obavljaju isti posao. Kada je reč o sudijama u prekršajnoj materiji, ne smemo izostaviti činjenicu da oni postupaju po preko 270 različitih propisa i zakona i to zahteva neki dodatni trud i neko dodatno angažovanje i u primeni i u tumačenju, ali i u praćenju samih propisa. Sigurna sam da sudije koje se prvi put biraju za sudijske funkcije prekršajnih sudova imaju u vidu kolika je njihova odgovornost u smislu praćenja i primene, a pre svega pravilne primene propisa iz svih ovih oblasti koje se nalaze u njihovoj ingerenciji. Naš zajednički cilj, i države i pojedinaca i sudova i sudija, jeste da stvorimo nezavisno, nepristrasno i efikasno sudstvo koje će se zasnivati na temeljima poštovanja osnovnih ljudskih prava i sloboda. Da bismo to ostvarili, tome moraju doprineti i same sudije, svojom stručnošću, osposobljenošću i posvećenošću poslu kojim se bave. Moram naglasiti i to da efikasnost u njihovom radu ne sme nikako ići na uštrb kvaliteta sudskih odluka, pa sam pojam kvaliteta pravde ne zavisi samo od kvaliteta sudskih odluka i kvalitetnog rada samih sudija, već zavisi i od toga kakvi su nam propisi i da li su primenjivi, zavisi od nezavisnosti i nepristrasnosti suda, kvaliteta, kvantiteta, opreme za rad i mnogih drugih faktora koji stoje na putu jednog efikasnog pravosudnog sistema u svakoj zemlji, pa i u našoj. Na kraju, za sve sudije čiji izbor danas razmatramo, moram da iznesem jednu poruku. Justinijan je rekao: „Pravo je postojana i neprekidna volja da se svakome dodeli šta mu pripada.“ Pa, eto, neka poruka za njih bude – nemojte izgubiti tu volju, nego se njome rukovodite i mislim da će vaš uspeh biti u svakom slučaju dobar. Hvala lepo.
Zahvaljujem se ovlašćenoj predstavnici SDPS. Reč ima potpredsednika Narodne skupštine, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija, narodna poslanica Marija Jevđić.
Zahvaljujem, potpredsednice. Poštovani gospodine Pantiću, za svaku državu koja pretenduje da bude demokratska važno je da ima najpre dobar i efikasan pravosudni sistem iz koga proizilaze dobri pokazatelji i za ostale stubove vladavine prava. Naša zemlja upravo tome teži. Jedinstvena Srbija iskreno podržava nezavisnost sudstva, jačanje samostalnosti tužilaštva, kao osnovnog načela vladavine prava, a u skladu sa modernom i demokratskom Srbijom, za kakvu se svi borimo. Takvu Srbiju, nažalost, ne žele svi. Imamo neke tzv. političare, čiji politički aktivizam se bazira na tome da svakog dana što više ukaljaju ugled Srbije. Imamo Mariniku Tepić koja je podnela ovom visokom domu inicijativu da Srbija prizna genocid u Srebrenici. Ja ne želim da umanjim ni jednu žrtvu, ali ne mogu da razumem patološku želju Marinike Tepić da proglasi Srbe genocidnim narodom. Ona sa svojim mentorom i gazdom Draganom Đilasom priča o nezavisnom sudstvu, a onda se okupe ispred tužilaštva u Jagodini svi političari koje je odavno narod Srbije obrisao sa političke mape i oni su otprilike na nivou jedne statističke greške. Za njih su građani Srbije neuki, nepismeni, krezubi, botovi. Stvarno me sramota da više navodim šta oni sve pričaju kakvi su građani Srbije. Zašto to pričaju? Samo zato što ne žele da glasaju za njih i što se ne slažu sa njihovom politikom. Kakva je njihova politika? Kada kažete Dragan Đilas i politika, jasna vam je asocijacija – ogromno lično bogatstvo, maltretiranje žena. Složila bih se, ne bih tu ništa ni dodala, ni oduzela na pitanje i na izlaganje uvaženog kolege Milenka Jovanovog, koji je u par rečenica, odnosno u par minuta predstavio sav politički program Drana Đilasa i ekipe. Da se sada vratimo na ovo okupljanje u Jagodini, gde je bilo otprilike dvadesetak Beograđana i šta je bio njihov cilj. Cilj je bio da vrše pritisak na sudstvo, tužilaštvo, da održe neki politički miting ili već ne znam šta. Tu se jasno vidi, kao što sam i rekla, njihova politika, koja je jednom rečju stvarno destruktivna. Opet moram da ponovim da insistiramo da tužilaštvo radi svoj posao, da pokaže ko manipuliše i izmišlja afere. Ovo ne sme da ostane u vazduhu i zbog građana i zbog pravde. Mi znamo da je istina na našoj strani i vreme će to pokazati. Srbija je demokratska i slobodna zemlja u kojoj svaki građanin ima pravo na slobodu govora, ali to podrazumeva slobodno iznošenje mišljenja, stavova, nezadovoljstva, ali ne podrazumeva iznošenje lažnih informacija. Put ka EU podrazumeva poštovanje ljudskih prava i vladavinu prava i Srbija je u procesu pristupanja ovu oblast regulisala kroz Poglavlje 23 i zaključak Evropske komisije jeste da pravosudni sistem Srbije ostvaruje izvestan nivo pripremljenosti što se tiče toga. Znamo da skoro sve države članice EU su morale da menjaju svoj ustav kako bi uspešno privele kraju proces pristupanja EU, pa tako i Srbiji, koja je u statusu kandidata za članstvo, predstoji ustavna reforma koja se odnosi na pravosuđe, sa ciljem jačanja sudske nezavisnosti i tužilačke samostalnosti. Time još jednom Srbija potvrđuje opredeljenost u sprovođenju reformskih procesa, ispunjavanju aktivnosti iz revidiranog akcionog plana za Poglavlje 23. Samo trebamo da budemo svesni da je Srbija u proteklih deset godina prošla kroz sveobuhvatne reforme u pogledu pravosuđa, a u cilju da nova organizacija sudova iznese sav teret reformi. Kao krajnji cilj je vidljiv razvoj samog pravosuđa u našoj zemlji. Trenutno je u toku izmena disciplinskih pravila i etičkih kodeksa Visokog saveta sudstva i ove izmene su neophodne kako bi se definisalo protivpravno delo, ojačali kapaciteti disciplinskih tela, pojasnilo koje odredbe treba da podrazumevaju upravo disciplinsku odgovornost i sama odgovornost za njihovo nepoštovanje. Jedinstvena Srbija smatra da principi sudske nezavisnosti i nepristrasnosti predstavljaju centralni osnov za jedno demokratsko i moderno društvo, koje je upravo zasnovano na vladavini prava i da je sudska nezavisnost institucionalno sredstvo za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Za to se i zalažemo. Tu ne sme doći do zloupotrebe ni po kojem osnovu, jer jedini interes ove države treba i mora da bude jednakost i ravnopravnost svih građana. Smatramo da smo kao društvo dovoljno sazreli da gradimo zemlju upravo na ovim principima. Jednu od bitnijih uloga za izgradnju ovakvog društva upravo imaju i sudije i dobar sudija je onaj koji položi zakletvu da će suditi po pravdi i zakonu i koji nije potčinjen samovolji, već pošteno i časno radi svoj posao. Mi smo i pre nekoliko nedelja u Skupštini izabrali predsednik Kasacionog suda koji predstavlja najviši organ sudske vlasti. Tim izborom smo dobili predsednika Visokog saveta sudstva. To je bitno zbog izbora sudija, jer smo 5. aprila dobili novi saziv Visokog saveta sudstva iz reda sudija, a izborom predsednika Kasacionog suda kompletiran je taj saziv i VSS može nesmetano da radi i da predlaže sudije Narodnoj skupštini. Upravo danas imamo predlog Visokog saveta sudstva. Uloga VSS je od krucijalnog i suštinskog značaja u nastojanju da Srbija bude efektivna i funkcionalna pravna država. Zašto je to tako? Upravo zato jer VSS bira i razrešava sudije, vrši selekciju kandidata i na jedan pragmatičan koncept predlaže Narodnoj skupštini izbor sudija prilikom prvog izbora na sudijski funkciju. Upravo ste vi u vašem, gospodine Pantiću, uvodnom izlaganju naveli sve to i čitav niz konkretnih nadležnosti, uključujući i donošenje odluka vezano za imunitet sudija. Njihova uloga je konstruktivna i nemerljiva. U prilog ide i izgradnja pravne države kakva je Srbija danas. Možemo reći da je Srbija lider u regionu kada je nezavisnost sudske grane u pitanju, jer danas u našoj zemlji sudija uživa potpunu slobodu prilikom donošenja odluka. Moram se dotaći i organizovanog kriminala, pošto je to jedan od najvažnijih ciljeva ove Vlade, a gledano kroz pravosuđe, mi smo upravo u Skupštini mislim pre dve godine usvojili saradnju sa Evrodžastom i tim sporazumom smo dodatno ojačali kapacitete u ovoj borbi. A kada gledamo kroz pravosuđe, otvoreni su posebni sudovi koji se bave ovom tematikom u Beogradu, Novom Sadu, Kraljevu, Nišu i njihovi rezultati su dobri. U poslednje dve godine mislim da je negde oko 1.600 lica optuženo. Jedinstvena Srbija iskreno podržava ojačavanje nezavisnosti sudstva i jačanje samostalnosti tužilaštva, kao osnovnog načela vladavine prava, i ja to nekoliko puta moram da ponovim i mi nećemo odustati od toga da zajedno sa svojim koalicionim partnerom SNS i SPS nastavimo da radimo za Srbiju, za građane Srbije i nije bilo lako vratiti se na put na kojem se danas nalazimo, ekonomske, zdravstvene i političke stabilnosti, vraćen je i međunarodni ugled Srbije. Naš narod ima mnogo poslovica koje stvarno oslikavaju neke životne situacije i sam život, a meni se posebno sviđa jedna i ja ću sa njom završiti moje današnje izlaganje, a to je – psi laju, a karavani prolaze. Naravno, poslanička grupa Jedinstvena Srbija će u danu za glasanje podržati sve tačke koje su na dnevnom redu ove sednice. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se potpredsednici Skupštine. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS narodni poslanik Toma Fila. Izvolite.
Izgleda da vam je suđeno, gospođo potpredsednice, da uvek morate mene da čujete. Gospođo potpredsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, danas je važan dan za kandidate koje će ova Skupština izabrati za sudije na predlog Visokog saveta sudstva, bilo prekršaja, bilo prvo biranje za redovne sudije. Njihove biografije i dobijene ocene preporučuju ih za sudije i poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati njihov izbor. Mi poslanici SPS verujemo Visokom savetu sudstva i njegovoj proceni, jer nemamo nijedan argument koji bi ovaj predlog doveo u sumnju. Mi socijalisti verujemo ljudima, sve dok se suprotno ne dokaže. Vrlo je važno da kandidati koje ova Skupština bira budu zaista birani, a ne nominovani, što je sada slučaj. Da bi se postigao ovaj cilj, neminovno je da kvalitet kandidata koje predlaže Visoki savet sudstva prođe kroz proveru Odbora za pravosuđe i ove Skupštine. Na koji način bi se to radilo? Modaliteti su različiti i možemo o njima razgovarati. Na primer, moguće je prisustvo i razgovor sa kandidatima u Odboru za pravosuđe, duži period provere predloga Visokog saveta sudstva i ono što je za mene vrlo važno i za nas sve koji smo bili u advokaturi u praksi, koliko neki čovek shvata da je biti sudija veoma, veoma visoko pozicioniran čovek, koji mora imati ugled i zato mora i da voli tu svoju profesiju, a čovek kome je svejedno da li je u Upravi carine, da li je ovamo ili onamo ili je sudija, taj je čovek promašen sudija. Međutim, ovo nas dovodi do ključnog i najvažnijeg pitanja reforme pravosuđa kroz izmene Ustava, na predlog Vlade. Prvo, imamo li mi dovoljno vremena da u ovom sazivu ispoštujemo proceduru koja se završava referendumom? Gospođa Maja Popović, ministar pravde, nas uverava da je to izvodljivo. Voleo bih, zaista bih voleo da je u pravu, ali moje životno i profesionalno iskustvo govori sasvim drugačije. Zašto ovo ističem? Ukoliko se promenama Ustava uskrati pravo Skupštini da vrši prvi izbor sudija, onda ovo moje izlaganje gubi svaki smisao i ja se izvinjavam svima za to što govorim, ali se toplo nadam da se to nikada neće desiti. Kolege advokati iz Srbije i ja lično smo protiv toga da deset članova Visokog saveta sudstva odlučuje o prvom izboru sudija, makar i prekršajnih. To pravo mora da pripadne poslanicima Skupštine Republike Srbije kojih ima 250, u odnosu na deset, i koji su promenljivi na svakim izborima. Kad smo već kod ove teme, neizbežno je da spomenem još dve stvari. Prvo je pitanje sastava članstva Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. U sastavu ova dva visoka tela u pravosuđu moraju biti i advokati izabrani od strane advokata, ne od ove skupštine. Drugo pitanje se odnosi na Pravosudnu akademiju, osnovanu Zakonom 2009. godine. Smatram da ova institucija treba da ostane u okviru zakona, kao što je sada, a ne da bude predviđena Ustavom. Ako bude rasprava, ako je ikada bude, o promeni Ustava, daću i argumente zašto to tako treba. Završena Pravosudna akademija je uslov za prvi izbor sudija. Vi ste upotrebili: „početni kurs“, mada ne znam šta je to početni kurs, srednji ili završni, nije ni bitno. Kandidati za sudije mogu biti i iz redova advokata. U predlozima koje ste vi dali i za prekršajne i za prve izbore sudija se nalaze dva advokata. Oni nemaju završenu Pravosudnu akademiju, jer to nije uslov za upis u imenik advokata. Direktor Pravosudne akademije je rekao da bi oni modifikovali sa tri godine na šest meseci ili na neki drugi način. Nemam ništa protiv da mi iznađemo način, na ovakav ili na onakav način. Možemo i mi za sudije koje žele da budu advokati, što je mnogo češći slučaj, da uvedemo nekakvu advokatsku akademiju, koja bi isto trajala koliko i ova prva. Dakle, mora se rešiti i mora se omogućiti advokatima da budu izabrani za sudije. To je nešto što se mora uraditi. Uvažene koleginice i kolege, reforma pravosuđa kroz promene Ustava treba da ima za cilj vraćanje vere u pravosuđe. Vera u pravosuđe se vraća samo kroz časne i stručne ljude koji sprovode zakone i koji vole svoju profesiju. Mi takve ljude imamo, a na nama je da ih prepoznamo i izaberemo. Mogu da koristim i drugo vreme, ali mislim da vam ništa pametno ne bih rekao. Sedam minuta je pametnom čoveku, kako naš narod kaže, pametnom čoveku i komarac je muzika. Ovo što sam hteo da vam kažem to je ovo što sam rekao, a mogu da vam dam i primer. Znate, gledali smo ovu „Porodicu“, aktuelizovan je ponovo Slobodan Milošević. Kada je Ustavni sud Jugoslavije doneo odluku kojom je suspendovao uredbu Vlade Srbije da se izruči Slobodan Milošević Hagu, nijedan sudija nije hteo to da potpiše. Kakav ugled sudija treba, takav nam je ugled potreban, da ne može izvršna vlast da mu naredi da potpiše. Znate, koleginica iz Palmine stranke je otišla, a ne, tu je. Danas svi - blebeću što nije u pritvoru, što nije dva meseca u pritvoru, ona psihijatar koja je bila vaša koleginica, a niko živ ne zna da je potrebno da se pokrene krivični postupak. Ovo vezujem zato što Slobodan Milošević nije ušetao u zatvor u mom prisustvu, nego je doneto rešenje o pritvaranju. Tako isto mogao je i da izađe iz Centralnog zatvora, samo sa rešenjem o ukidanju pritvora. Evo, takve sudije nam trebaju, koje će imati ono što ne smem da kažem, ali koje će imati hrabrost. Hvala vam lepo. Potrošio sam još dva minuta.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe SPS. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, uvažena predsedavajuća. Uvaženi gospodine Pantiću, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu danas je izbor sudija koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Često smo poslednjih nedelja govorili o pravosuđu, shodno ovakvim tačkama dnevnog reda, i ja se zaista nadam da danas kandidati koji su u predlogu nemaju jedinu brigu da prođu, odnosno da budu izbrani, već i da šire sagledaju današnju raspravu u parlamentu, odnosno nadam se da su i pre nego što su postali deo predloga koji se nalazi pred nama bili svesni na koliko ozbiljne funkcije pretenduju, svesni svojih kvaliteta i rezultata u dosadašnjem radu koji će ih kvalifikovati, ali i svesni svojih nedostataka. Sudije dele pravdu, presuđuju i uspostavljaju ravnotežu kada je povređeno neko pravo, rešavaju sporove i donekle poremećaj i u društvenim odnosima i vrše važnu ulogu u funkcionisanju jednog demokratskog društva kakvo danas postoji u Srbiji. Mi smo sa predstavnicima pravosuđa na zajedničkom zadatku da obezbedimo da sudstvo bude nezavisno, nepristrasno i efikasno, pre svega kako bi građani bili zadovoljni, kako bi bili jednaki pred zakonom u ostvarivanju svojih prava. Sudije, sa druge strane, moraju biti kompetentne, dostojanstvene, stručne, sa visoko razvijenim moralnim osobinama i određenim integritetom i o tome moraju da brinu sami, ali je to i naša dužnost kada biramo u parlamentu sudije koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju ili predsednike sudova. Ugled svakog sudije čini ugled našeg pravosuđa kod nas, ali i u međunarodnoj zajednici i na svima nama je da o tome brinemo. Reforme koje sprovodimo u oblasti pravosuđa godinama unazad i trud koji ulažemo u kreiranje efikasnog, nezavisnog i samostalnog sudstva pokazuju pre svega našu spremnost da stanje u pravosuđu popravimo i da podignemo na viši nivo, ali i spremnost da izvršimo obaveze koje smo kao država preuzeli na sebe u procesu pristupanja EU. Iz predloga zakona koji nam stižu od Vlade kao ovlašćenog predlagača i o kojima raspravljamo u plenumu, vidimo da konstantno radimo na usaglašavanju našeg zakonodavstva sa pravilima EU. U tom smislu smo se upustili i u postupak promene Ustava, o čemu ja ranije nisam govorila u plenumu, ali sada smo taj postupak započeli. Imamo iza sebe mnogo sastanaka i jedno javno slušanje i želim da o našim aktivnostima koje imamo u Narodnoj skupštini informišem građane Srbije. Naime, Srbija se opredelila da krene putem evrointegracija i na tom putu pristupanja EU zaključeno je više međunarodnih ugovora, od kojih su za nas možda od najvećeg značaja svakako Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i Pregovarački okvir EU za Republiku Srbiju. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju potpisan je 2008. godine, a stupio je na snagu 2013. godine, kada je Srbija dobila status države pridružene EU. Tada je potvrđeno da je velika važnost usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU i da ćemo, pre svega, kao prioritetne oblasti postaviti vladavinu prava, jačanje institucija, jačanje nezavisnosti sudstva i poboljšanje njegove efikasnosti. Pregovarački okvir EU za Republiku Srbiju je dokument koji definiše načela i proceduru pregovaračkog procesa, sa težištem na uslovima na koje smo, naravno, pristali i pod kojima ćemo usvajati i implementirati pravni tekovine EU. Jak pravosudni sistem u smislu efikasnosti i nezavisnosti sudstva je glavni preduslov za delotvornu primenu pravnih tekovina EU. Srbija je izradila Nacionalnu strategiju reforme pravosuđa za period od 2013. do 2018. godine, upravo sa ciljem osnaživanja našeg pravosudnog sistema i kao pet osnovnih načela u strategiji navode se nezavisnost, nepristrasnost, stručnost, odgovornost i efikasnost pravosuđa. Svakako je strategija radila na povezivanju reforme pravosuđa sa procesom evrointegracija, pre svega u smislu osposobljavanja pravosudnog sistema za izmene normativnog okvira i primenu preporuka u domenu reforme pravosuđa. Strategija sadrži i smernice na koji način bi trebalo menjati i Ustav, bez obzira na to što kao dokument nije obavezujuća. Najpre je uočena potreba izmene Ustava u delu koji se odnosi na uticaj zakonodavne i izvršne vlasti na proces izbora i razrešenja sudija, predsednika sudova, javnih tužilaca, izbornih članova VSS i Državnog veća tužilaca, kao i preciziranje šta tačno znači i šta tačno podrazumeva Pravosudna akademija. Nova strategija za period od 2020. do 2025. godine takođe potvrđuje neophodnost promene Ustava u delu koji se odnosi na pravosuđe. Akcioni plan za Poglavlje 23 iz 2016. godine, koji je revidiran 2020. godine, predviđa konkretne poteze u skladu sa preporukama Evropske komisije iz Izveštaja o skriningu za pregovaračko Poglavlje 23. Dakle, trebalo bi najpre analizirati postojeće odredbe Ustava i predložiti izmene shodno evropskim standardima i predlozima Venecijanske komisije. Svesni smo činjenice da ovaj proces zahteva suštinske i temeljite promene u pravosudnom sistemu, kao i u oblastima borbe protiv korupcije i zaštite osnovnih prava, i to kako u normativnom pogledu, tako i u pogledu implementacije. U tom smislu, prilikom kreiranja reformskih koraka u okviru Poglavlja 23, rukovodili smo se prvenstveno pravnim tekovinama EU. U oblastima u kojima pravnih tekovina nema ili nije obuhvaćena neka čitava oblast, rukovodili smo se već uspostavljenim standardima, ali i uporednom praksom. Prilikom procene postojećeg stanja moramo biti objektivni, ali i u postavljanju ciljeva ambiciozni, ako uzmemo u obzir evropske standarde koje bi trebalo da dostignemo i obim promena koje nas očekuju. Naravno, to podrazumeva i suočavanje sa administrativnim kapacitetima kojima raspolažemo i, naravno, suočavanje sa finansijskim momentom. Treba reći da postoji pomak u oblasti reforme pravosuđa, koji je najpre olakšao izradu Akcionog plana, a tiče se, pre svega, strateških dokumenata u oblasti pravosuđa, borbe protiv korupcije, sprečavanja diskriminacije, popravljanja stanja u ostvarivanju, recimo, prava Roma itd. Sadržaj Poglavlja 23, dakle, pravosuđe i osnovna prava, zasniva se na principima predstavljenim u članu 2. Ugovora o EU. Ovo poglavlje – Pravne tekovine EU je podeljeno na tri ključne oblasti. To su: pravosuđe, borba protiv korupcije i osnovna prava. Jeda od ključnih uslova za poštovanje vladavine prava je funkcionalno pravosuđe, koje sledi osnovne principe i vrednosti, kao što su pravna sigurnost, ravnopravnost sa ostalim granama vlasti, na koji način će pomoći i ekonomskom napretku, dalje, zaštićenost od uticaja drugih grana vlasti ili privatnih interesa, kao i stručnost sudija i tužilaca koji će odluke donositi u skladu sa zakonom. Korupcija je javlja u raznim oblicima i oblastima, poput podmićivanja, trgovine uticajem, zloupotrebe vlasti, lošeg upravljanja javnim sredstvima ili resursima, sukoba interesa i nepotizma. Borba protiv korupcije je označena kao ozbiljan izazov i zauzima važno mesto u pristupanju EU. Osim toga, posledice korupcije ogledaju se u svim oblastima u kojima se javlja, u nizu posledica po državni sistem i društvo uopšte. Korupcija nanosi štetu sprovođenju principa vladavine prava, slabi privredni i ekonomski rast, jer odvraća investicije koje podrazumevaju, pored stabilnog finansijskog sistema, i stabilan pravosudni sistem, odnosno primenu zakona, pravi troškove za državu i dovodi do poljuljanog poverenja građana u institucije. Zbog toga je važno imati odgovarajući zakonodavni okvir i aktivnosti državnih organa koje su usmerene na borbu protiv korupcije. Zaštita i promocija osnovnih prava je opšte načelo prava EU i međunarodnog prava i ogleda se kroz niz ličnih, građanskih, političkih, ekonomskih i socijalnih prava koja uživaju svi oni koji žive u EU. Prethodne godine obeležile su brojne mere i reformske aktivnosti, uključujući i donošenje niza novih zakona. U periodu od 2012. do 2019. godine, približno 12 milijardi dinara uloženo je u pravosudnu infrastrukturu, što je rezultiralo sa preko 6.200 metara kvadratnih novoizgrađenih objekata, 76.500 metara kvadratnih rekonstruisanog i preko 100.000 metara kvadratnih saniranog i obnovljenog prostora. U savremenu IT opremu i adekvatan nameštaj uloženo je preko milijardu dinara. Od oktobra 2017. godine pravosudni informacioni sistem je obradio preko četiri miliona elektronskih upita, što je zamenilo više od osam i po miliona štampanih dokumenata. Na ovaj način Vlada Republike Srbije ostvarila je uštede u iznosu od preko milijardu dinara. Od jula 2018. godine razmenjeno je više od 400.000 elektronskih dokumenata između katastra i javnih beležnika. Kancelarija javnog beležnika građanima je zamenila odlazak na šaltere pet različitih državnih organa i, ako to preračunamo, to je uštedelo građanima više od 1,6 miliona dana. Javni beležnici za građane sada elektronskim putem podnose ugovore o prometu nepokretnosti i poreske prijave nadležnim organima i ovakav sistem sprečava upravo da, recimo, nekretnina bude prodata dva puta i pruža određenu sigurnost građanima. Princip oportuniteta, odnosno odlaganja krivičnog gonjenja uveden je kroz Zakon o krivičnom postupku. Princip oportuniteta racionalizuje krivičnu pravdu i smanjuje opterećenost sudova. Do kraja 2019. godine preko 1,6 milijardi dinara dodeljeno je za 450 projekata od javnog značaja: za GAK Narodni front u Beogradi, za porodilište u Čačku, za Univerzitetsku dečiju kliniku u Beogradu, Univerzitetsku biblioteku „Svetozar Marković“, Muzej savremene umetnosti Vojvodine, manastirima Sopoćani, Studenica, Gradac itd. Sredstva prikupljena po osnovu oportuniteta dodeljuju se javnim konkursom koji raspisuje Ministarstvo pravde svake godine. Ministarstvo pravde je raspisalo prvi javni konkurs za dodelu ovih sredstava u martu 2016. godine, kada je više od 350 miliona dinara dobilo 67 korisnika i prvenstveno su to bile škole, dečiji vrtići i centri za socijalni rad, domovi zdravlja, bolnice, domovi za stara lica, gerontološki centri. Rekla sam na početku da smo doneli i niz novih zakona. Novi Zakon o zaštiti prava na suđenje u razumnom roku počeo je da se primenjuje od 1. januara 2016. godine. Novi Zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom počeo da se primenjuje u februaru 2016. godine. Zakon o sprečavanju nasilja u porodici počeo je da se primenjuje 1. juna 2017. godine. Zakon je, moram da kažem, pomerio granice našeg zakonodavstva i po prvi put u prvi plan stavio žrtvu, uveo hitne mere, kao što su privremeno udaljavanje učinioca iz stana, i privremena zabrana učiniocu da kontaktira žrtvu i prilazi joj. Uspostavljena je obavezna koordinacija, koje ranije nije bilo, između nadležnih organa, dakle, policije, javnog tužilaštva, centra za socijalni rad. Uspostavljena je izrada individualnih planova za svaku žrtvu kojim se od strane nadležnih državnih organa predviđaju konkretne mere za zaštitu i podršku žrtvi. Srbija je usaglasila svoje krivično zakonodavstvo i sa Istanbulskom konvencijom Saveta Evrope. Uvedena su četiri nova krivična dela. Dalje, novi Zakon o organizaciji nadležnosti državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala, terorizma i korupcije počeo je da se primenjuje 1. marta 2018. godine. Osnovana su četiri regionalna centra za borbu protiv korupcije u Beogradu, Nišu, Novom Sadu i Kraljevu i posebna odeljenja za suzbijanja korupcije pri javnim tužilaštvima, sudovima i policiji. Ustanovljeni su specijalizovani javni tužioci, sudije i policajci. Formirane su tzv. udarne grupe za najkompleksnije slučajeve kojima rukovodi javni tužilac. Unapređena je unutrašnja saradnja kroz uspostavljanje mreže oficira za vezu iz 13 relevantnih državnih organa. U periodu od 1. marta 2018. do 31. decembra 2019. godine posebna odeljenja viših javnih tužilaštava podigla su optužne akte protiv 1.398 lica, dok su sudovi izrekli 916 osuđujućih presuda za koruptivna krivična dela. Zakon o lobiranju primenjuje se od avgusta 2019. godine i predstavlja prvi propis kojim je regulisano lobiranje u Srbiji i mehanizam u borbi protiv korupcije koji treba da smanji sivu zonu raznih uticaja na formiranje javnih politika. Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći počeo je da se primenjuje 1. oktobra 2019. godine. On je stvorio mogućnost da, ako građanin nema dovoljno sredstava, država snosi troškove pravne pomoći. Novi Zakon o zaštiti podataka o ličnosti počeo je da se primenjuje u avgustu 2019. godine, a od septembra 2020. godine počinje primena novog Zakona o sprečavanju korupcije. Iz svega što sam navela vidi se spremnost i doslednost u izvršavanju obaveza koje smo preuzeli u procesu koji će za Srbiju značiti punopravno članstvo u EU, ali i mnogo bolji pravosudni sistem koji će za državu i građane značiti veću efikasnost u radu. Jačanje nezavisnosti i samostalnosti, nepristrasnost u radu i profesionalnost su od podjednakog značaja kao i popravljanje efikasnosti, ali se čini da je nedovoljna efikasnost najveći problem zbog koga građani gube poverenje u pravosuđe. Pre svega, misli se na suđenje u razumnom roku, odnosno na tendenciju da se smanji trajanje, odnosno skrati trajanje sudskog postupka i da pravda bude zadovoljena u razumnim rokovima i pravna sigurnost podignuta na viši nivo. Što se tiče izmena Ustava u delu koji se odnosi na pravosuđe, a izmene Ustava se odnose samo na pravosuđe, a vezano za sve što sam do sada iznela, želim da informišem građane o aktivnostima koje smo do sada preduzeli, jer se izmene Ustava ne tiču samo Vlade Republike Srbije ili narodnih poslanika, već svih građana Srbije. Decembra prošle godine Vlada Srbije je, kao ovlašćeni predlagač, dostavila Narodnoj skupštini predlog za promenu Ustava, odnosno inicijativu sa navedenim članovima koji bi se menjali i sa obrazloženjem. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo ima određene nadležnosti u ovom postupku. Na sednici Odbora koja je održana 16. aprila u Narodnoj skupštini bili su prisutni, naravno, osim članova i zamenika članova Odbora, i predsednik Narodne skupštine, predsednica Vlade sa ministrima Popović, Joksimović i Čomić, potpredsednici Narodne skupštine, svi šefovi poslaničkih grupa, predsednici odbora Narodne skupštine, ambasadori zemalja članica EU, ambasadori Amerike i Kanade, kao i predstavnici Kancelarije Saveta Evrope u Beogradu i šef političkog sektora u delegaciji EU u Srbiji. Odbor je tada doneo odluku da se zbog važnosti i kompleksnosti čitavog postupka, a takođe iz razloga što želimo da sprovedemo jedan inkluzivan i transparentan postupak koji će rezultirati apsolutnim društvenim konsenzusom započne sa serijom javnih rasprava sa temom ustavnih promena u koje će se uključiti svi zainteresovani činioci. Prvo javno slušanje održano je 29. aprila na kome su učešće uzeli predstavnici pravosuđa, nezavisnih državnih organa i udruženja koja su na ovim temama i ranije sarađivala sa Ministarstvom pravde. Na narednom javnom slušanju biće pozvani predstavnici struke u smislu profesora pravnih fakulteta, predstavnika advokatskih komora, civilni sektor i svi oni koji se budu javili Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo da su zainteresovani da iznesu svoja mišljenja, predloge ili primedbe. Postupak za promenu Ustava je značajan, složen i podrazumeva veliku odgovornost. Zbog toga će se sprovesti najšire rasprave, kako bi se sva zainteresovana javnost uključila. Kao predsednik Odbora, prosto sam osećala potrebu da o tome informišem građane Srbije. Na kraju, želim da određeno vreme posvetim predlozima koji su danas pred nama, a odnose se na izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Iz predloga koji je Narodnoj skupštini upućen 9. aprila od strane Visokog saveta sudstva i zaveden pod brojem 01 119-639/21 osporavam kandidata za Prekršajni sud u Vranju, Natašu Jovanović, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Surdulici, pa predlažem da se o njoj posebno glasa u danu za glasanje. Iz predloga koji je Narodnoj skupštini upućen 9. aprila od strane Visokog saveta sudstva i zaveden pod brojem 01 119-640/21 osporavam sledeće kandidate: Srđan Perić, tržišni inspektor Ministarstva turizma, trgovine i telekomunikacija, kandidat za Osnovni sud u Velikom Gradištu, Brankica Mladenović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Vranju, Miljana Stošić, sudijski pomoćnik u Apelacionom sudu u Nišu, Ivan Spasić, advokat, Advokatska komora Niš – svi kandidati za Osnovni sud u Vranju; Tatjana Petrov, sudijski pomoćnik u Apelacionom sudu u Novom Sadu, kandidat za Osnovni sud u Zrenjaninu, Marko Đurić, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Nišu i Milica Pešić, sudijski pomoćnik u Privrednom sudu u Nišu – oboje kandidati za Osnovni sud u Nišu; Stefan Žunić, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji, kandidat za Osnovni sud u Požegi, Milica Stanić, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Priboju i Ana Pejović, direktor Nacionalne službe za zapošljavanje Filijala Prijepolje – obe kandidati za Osnovni sud u Prijepolju; Olivera Babić, advokat, Advokatska komora Čačak, kandidat za Osnovni sud u Raški, Jelena Mirković, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Šapcu, kandidat za Osnovni sud u Šapcu – pa predlažem da se o svakom kandidatu kojeg sam navela posebno glasa u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87, st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Pošto nema više prijavljenih ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa, prelazimo na listu govornika. Reč ima narodna poslanica Misala Pramenković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovani prisutni, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas rasprava o predlogu odluka o izboru sudija koji se po prvi put biraju na sudijsku funkciju. Ovo smo imali priliku kao poslanici nekoliko puta da raspravljamo i razmatramo u ovom sazivu, što znači da je učestali izbor sudija zapravo nešto što je potreba celokupnog pravosudnog sistema i što svakako kao narodni poslanici trebamo podržati. Sa druge strane, nadam se da smo dovoljno svesni odgovornosti koju upravo Narodna skupština ima u procesu izbora sudija i to onih koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, gde uz Visoki savet sudstva zajedno učestvujemo u samom procesu izbora i predlogu i izboru kandidata. Istina, čini mi se da malo veću odgovornost ipak snosi Visoki savet sudstva, budući da imaju ingerencije da ocene stručne kompetencije kandidata i ono što smo imali prilike čuti u izlaganju samog izvestioca, predstavnika Visokog saveta sudstva i na šta bih se želela osvrnuti, to su tri parametra koje ste spomenuli kod ocene kandidata, a to su – stručnost, osposobljenost i dostojnost. Dakle, tri jako važna parametra koji zapravo definišu ili bi barem trebali definirati buduće sudije, a koji svakako imaju obavezu raditi u skladu sa ova tri kvaliteta koja ističemo. Dakle, stručnost i osposobljenost je nešto što svakako vi kao struka procenjujete i gde su ocene koje dobiju kandidati jako značajne, ali dostojnost je nešto što uključuje i same moralne kvalitete sudije. Zapravo, kada kažemo sudija, sama funkcija je jako, jako odgovorna i važna i ona ima direktne implikacije na život samih građana. To je jako važno i to bih volela da kandidati koji se izaberu na ove odgovorne funkcije imaju na umu pred sobom. Jer, zapravo, najvažnije u svemu jeste da sve zakone, sve odluke koje ovde donesemo, najvažniji je taj odnos ili implikacija prema običnom građaninu, a sudstvo je jedan od važnih segmenata svake osobe koja na bilo koji način dođe u priliku da bude ili neko ko traži pravdu ili neko ko je zapravo tužen po određenom osnovu. Prema tome, građani će pravi efekat pravednih, stručnih, osposobljenih i, nadam se, moralnih sudija upravo videti ukoliko u njihovim suđenjima i kod donošenja odluke budu pravedni, ukoliko budu poštovali zakonsku regulativu. Sa druge strane, sama vladavina prava, borba protiv korupcije, kriminala i svega ostalog zavisi umnogome od efikasnog i nezavisnog sudstva. Korupcija, mito, su zapravo prekršaji prava i zlodela koja se ne bi smela nikako povezati sa sudijama i sa sudstvom, a nisam sigurna da baš tako stojimo po svim osnovama i u svim sudovima, jer vrlo često se može videti i čuti nekada izraženo nezadovoljstvo od strane građana po pitanju samog rada sudstva. Nezavisno sudstvo jeste nešto što je ideal kome treba težiti, ali ni razvijenija društva i možda mnogo naprednija društva od našeg nisu uspela u potpunosti dovesti do kraja, ali od tog ideala ne treba odustati. Upravo od nezavisnosti sudstva će zavisiti i sam kvalitet presuda i samih konačnih rezultata koji imaju, kako sam već rekla, implikacije na život običnih građana. Sa druge strane, pitanje efikasnosti sudstva je nešto što je jako značajno za same građane, jer upravo zastarelost određenog predmeta je problem sa kojim se građani vrlo često susretnu, pa nekada znamo reći „pravda, iako je spora, dostižna je“. Ali, činjenica je da kada veliki vremenski period prođe u odnosu na određeno da li krivično delo, da li presudu koja se čeka, to nekada zna biti jako otežavajuća okolnost i nekada čak i narušiti tuđe pravo. U svakom slučaju, već smo spomenuli da pitanje izbora sudija ćemo svakako podržati iako, kažem, nismo u prilici da poznajemo sve kandidate lično i da znamo informacije o njima, ali ostaje nam da na osnovu biografija koje ste nam dostavili zapravo formiramo neko svoje mišljenje. Sa druge strane, da imamo nade u to da će zaista svoj poziv i ovu nadasve odgovornu funkciju shvatiti na jedan, da kažem, najozbiljniji način. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine Pantiću, uvažene koleginice i kolege, u novije vreme pitanje vladavine prava, naročito je aktuelizovano kao jedan od osnovnih političkih kriterijuma u procesima evropskih integracija ili pristupanje EU. To automatsko povezivanje reforme pravosuđa sa evropskim integracijama, po meni je sasvim pogrešno jer se radi o suštinskom interesu svih naših građana da budu zaštićeni pred sudom. Naravno da uvažavam i poglede sa strane i sugestije koje imaju naši evropski partneri, ali mislim da je jako značajno i za mene i od odsudnog značaja to što o našem pravosuđu i o putu, načinu i smeru u kojem treba da se reformiše naše pravosuđe misle naši građani. Mislim da naše pravosuđe praktično treba da bude okrenuto njima. Kakav je stav naših građana, uopšte u pravosuđu, šta oni misle o našem pravosuđu, koje su slabosti i koje su vrline našeg pravosuđa prikazano je u polaznom Izveštaju o praćenju stanja u pravosuđu za 2020. godinu. Prošle nedelje je bilo prikazivanje ovog Izveštaja, koji je rezultat rada 12 organizacije civilnog društva i strukovnih udruženja u Srbiji u poslednjih godinu dana i sagledava ključna pitanja i probleme sa kojima se suočavaju naši građani u pristupu pravdi. Veliki doprinos ovog Izveštaja je to što je, čini mi se, po prvi put stanje u našem pravosuđu posmatrano iz ugla građana, ne sa ptičije perspektive, nego iz ugla korisnika i koji su to pojedinačni problemi sa kojima se naši građani susreću danas. To je, još jednom kažem, prvi Izveštaj koji polazi iz percepcije građana u pogledu rezultata reformi i pravosuđa, koliko je zapravo pravna pomoć dostupna, koliko su sudovi efikasni i koliko je kaznena politika pravična i to je ono o čemu su odgovarali građani naše države. Zapravo, reč je o sedam osnovnih stavki na koje su oni odgovarali, a to su pravna pomoć, odnosno njena dostupnosti, kako rekoh, pristup podacima i transparentnost sudova i tužilaštva, pristup sudovima, sudska efikasnost, etika u sudstvu, pristup pravdi i krivici i pristup pravosudnim organima. Kako bi se izgradio odnos poverenja građana i pravosuđa u celini, potrebno je otklanjanje osećaja pravne nesigurnosti, jačanje uverenja da sud sprovodi zaštitu prava i slobodu građana, da nije izložen uticajima i da svojim postupanjem i odlukama učvrsti princip vladavine prava u svakoj pojedinačnoj situaciji. Ovakav će pristup dati vidljive i opipljive rezultate. Moram da kažem da su rezultati ovog Izveštaja jako zanimljivi i ukupan rad našeg pravosuđa građani naše države vide i ocenjuju na skali od 1 – 5, ocenom broj 3. Znači da postoji jedno poverenje i da postoji pozitivno mišljenje o radu sudova. Kada kažem tri to znači dobar. Naravno, može da bude mnogo bolji. Ali, različito su ocenjene neke stvari. Građani su najmanje zadovoljni krivičnim procesima i najlošije ocenjena kaznena politika u oblasti pristupa pravdi i krivici, dok se mnogo bolje ocenjuje rad notara, npr. sa ocenom 4. To meni ukazuje da rasterećenje naših sudova i oslobađanje pravosuđa od nekih tema, od nekih aktivnosti koje dodatno opterećuju rad sudija i stvaraju dodatan pritisak na sudove, treba učiniti nekom drugom vrstom postupka ukoliko za to postoji pravna mogućnost. Smatram da ovaj polazni Izveštaj o praćenju stanja u pravosuđu za 2020. godinu treba da posluži kao iskrena smernica Vladi Republike Srbije i Ministarstvu pravde, koji mogu da osete puls naših građana, odnosno kako vide dosadašnje rezultate reforme pravosuđa. Jako bitno i podvlačim značaj ovog mišljenja, jer vi znate, pravnici, iako ja nisam pravnik, da i pravni sistem treba da ima odlike i pokupi odlike i tradicije i realnih problema koje imamo na našem terenu. Znači, treba da je mera terena na kome donosi presude i da se odlikuje prema terenu i prema tradiciji, i prama stanovništvu kojima sudi. Još jednom moram da kažem da vladavina prava predstavlja centralnu temu više ciklusa reformi pravosuđa u Srbiji, proces koji teče gotovo u kontinuitetu protekle dve decenije, u nekoliko etapa koje su obeležile značajne zakonodavne, personalne i institucionalne promene. Danas razmatramo Predlog odluke o izboru sudija koji se biraju prvi put na sudijsku funkciju i drago mi je kako znamo da sudovi duži vremenski period se suočavaju sa nedostatkom kadrova i da ima oko 400 upražnjenih sudijskih mesta godišnje, tako da su učestali i predlozi koje imamo ovde u Skupštini jako dobar način da se ova mesta popune. Danas razmatramo izbor 89 sudija osnovnih sudova i 27 sudija za prekršajne sudove. Povećan broj postupajućih sudija neće otkloniti sve nedostatke, ali svakako će postići ubrzano rešavanje starih predmeta suđenja u razumnom roku, odnosno efikasnijem radu sudova uopšte. Lično sam zaista stava da ne postoji demokratija i u onom svom najrazvijenijem obliku tamo gde ne postoji razvijeno pravosuđe. Znate kada je formirana demokratija nije je formirao samo Perikle, znamo njegove stavove. Među osnivačima demokratije je bio i Eshil koji je insistirao da je demokratija stalna i konstantna borba protiv nečega što on zove preterivanje. Mislim da glavna karakteristika u moralu ovih ljudi koje danas biramo treba da bude da to budu ljudi koji su uravnoteženi, ljudi koji imaju svoj lični integritet i naravno jednu vrhunsku profesionalnost koju su dokazali kroz svoj praktičan rad, ali i svoje studije. Stoga želim da kažem da smo mi radosni da ćemo moći da izaberemo kao socijaldemokrate još jedan broj sudija i da uposlimo praktično te ljude u uspostavljanju pravde u našoj državi. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku dr Muameru Bačevcu. Reč ima narodni poslanik Nenad Filipović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, gospodine Pantiću, danas je na dnevnom redu izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i to sudija u prekršajnim sudovima iz 17 opština i gradova Republike Srbije i danas biramo njih 26, kao i u osnovnim sudovima iz 21 opštine tj. grada i danas biramo njih 90. Podsetio bih vas da smo prošlog meseca takođe izabrali tj. doneli odluku o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju osnovnih sudova i to njih tridesetak. Postavlja se logično pitanja – da li je potreban zaista ovoliki broj sudija? Ako znamo da je bila višegodišnja zabrana zapošljavanja, a da je bilo prirodnog odliva sudija tj. odlaska u penziju i slično, a sve je to povećalo broj nerešenih slučajeva tj. predmeta, kao i to da je došlo do velikog priliva novih slučajeva, govorim o osnovnim sudovima, nameće se zaključak neminovnosti primanja novih sudija kako bi se suđenje vodilo u razumnom roku tj. bilo što pravičnije, kao i kvalitet presuda bio veći i bolji. Naime, dovođenjem novih sudija imamo efekat dokazivanja, kao i velike ažurnosti i efikasnosti koja se očekuje od svih novoizabranih sudija naročito ako znamo da će nakon tri godine njihovog rada opet biti na određenim proverama da se vidi da li su zadovoljili kriterijume i kvalitete rada. Što se tiče prekršajnih sudova situacija je slična. Broj predmeta je bio čak i dve hiljade predmeta po sudiji u pojedinim gradovima, a uvođenjem prekršajnih naloga broj se drastično smanjio pa je danas oko 500 predmeta po sudiji, što je takođe veliki broj koji se na ovaj način uvođenjem novih sudija i preraspodelom predmeta može svesti na optimalan broj predmeta koji će i samim tim biti kvalitetnije rešavani. Naravno, pošto je danas na dnevnom redu odluka o izboru više od 100 kandidata mi iz Poslaničke grupe JS verujemo da je VSS pribavio podatke i mišljenja o stručnosti, osposobljenosti, dostojnosti svih kandidata da mogu da obavljaju sudijsku funkciju, kao i da je sproveo sve procedure koje su definisane zakonima i pravilnicima i da su predloženi kandidati oni pravi i mi ćemo u danu za glasanje podržati ove predloge. Naravno, očekujemo od svih novoizabranih sudija da imaju sopstvenu personalu nezavisnost u svom radu koja se ogleda u slobodi da donose nepristrasne odluke, bez ikakvih ograničenja, bilo čijeg ili bilo kakvog uticaja ili podsticaja direktnih ili indirektnih intervencija, instrukcija ili pritisaka ma od koga ili iz bilo kojih razloga. To što će vas ova Skupština izabrati ne znači da imate bilo kakvu zavisnost. Naša očekivanja od vas koje ćemo danas izabrati postoje, a to su da se strogo držite zakona, da svojim aktivnim radom doprinesete da se povrati poverenje građana u sudstvo. Sudija mora da bude čovek od integriteta koji će svoju stručnost neprestano nadograđivati sticanjem novih znanja i veština potrebnih za obavljanje sudijske dužnosti, ali i stručnost koja će mu najviše koristiti u odbrani personalne nezavisnosti i opšte nezavisnosti sudstva. Pored ličnog integriteta i neupitne stručnosti sudija da bi bio dobar sudija mora biti pošten, odlučan i hrabar, otporan na stres, a pre svega karakteran. Sudija mora biti opšteobrazovan, naročito da poseduje i neguje, tj. nadograđuje znanja iz oblasti društvenog značaja samo takav sudija će povratiti poverenje građana u pravosudni sistem. Ja lično želim da uspete da budete dobre sudije. Mi ćemo vas u danu za glasanje izabrati na sudijske funkcije u ime naroda, a vi svoju dužnost i obavezu takođe radite časno, dostojno i pošteno u ime tog istog naroda. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Nenadu Filipoviću. Reč ima narodna poslanica Dubravka Kralj.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća, uvaženi sudija Pantiću, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je trenutno najaktuelnije političko pitanje u našoj zemlji dijalog vlasti i opozicije kojim organizuje i kojim predsedava predsednik SPS i predsednik Narodne skupštine gospodin Ivica Dačić. Reč je o veoma važnom pitanju za politički život u našoj zemlji i negde svi verujemo da ukoliko je Ivica Dačić uspeo da rukovodstvo 19 država ubedi da povuku priznanje nezavisnosti tzv. Kosova da će uspeti da ubedi rukovodstvo političkih partija da učestvuju na izborima, da ih ubedi u neophodnost dijaloga, pa i mogućnost konsenzusa o najvažnijim državnim pitanjima. Zašto sada ovo govorim kada je na dnevnom redu izbor sudija? Pa, zato da bih napravila paralelu između oblasti u kojima su dijalog, pregovori i kompromis važni s jedne strane i s druge strane oblasti pravosuđa u kojoj za dijalog nema mesta. Kada sud sudi, kada sudije vrše svoju funkciju, nema mesta ni za razgovore, ni za pregovore, ni za kompromis, ima mesta samo za strogu i doslednu primenu zakona. Za časne sudije jedini autoritet i jedini sagovornik jeste Ustav Republike Srbije, kao i zakoni naše zemlje i nadam se da su kandidati koje će danas biti izabrani upravo takvi, da će strogo poštovati propise koji su na snazi u Republici Srbiji, da će čuvati svoju nezavisnost i nepristrasnost, da će čuvati ugled svoje profesije, da neće pristajati ni na kakve kompromise i da će ostati otporni na pritiske kojih će neminovno biti i da neće voditi dijalog ni sa vlašću, ni sa opozicijom, ni sa okrivljenim, ni sa oštećenim, ni dužnikom, ni poveriocem, već da će razgovarati, odnosno slušati samo Ustav i zakon. Iskoristiću priliku da podsetim građane Srbije da su policija, tužilaštvo i sudovi nadležni da istražuju, da optužuju i na kraju i presuđuju da li je neko izvršio određeno krivično delo ili nije. To je njihova nadležnost i to je njihova odgovornost i na svojevrsan način na te poslove imaju i monopol, a svi mi ostali treba da se uzdržimo od optužbi i od osuda. I, hoću da podsetim sve građane da svaki put kada onako u društvu i uz kaficu optužujemo i osuđujemo, kada pretpostavljamo da je neko nešto uradio, da svaki taj put mi kršimo Ustav Republike Srbije, jer kršimo pretpostavku nevinosti koja je svakom građaninu naše zemlje Ustavom zagarantovana. Treba da pustimo nadležne organe da rade svoj posao, a oni svoj posao moraju da rade efikasno, kvalitetno i da posvete punu pažnju otkrivanju svih krivičnih dela i njihovih izvršilaca, a naročito onih najtežih, jer tako postupanje nadležnih organa jeste neophodno da bi im građani Srbije verovali, a sudijama veruje i Ustav Republike Srbije, garantovana im je nezavisnost, a i poslanička grupa SPS veruje da će sudije koje će nakon današnje sednice pristupiti polaganju zakletve, poštovati, pre svega pravo građana na pravično suđenje, između ostalog i pravo na suđenje u razumnom roku, da će se truditi da ne nagomilavaju fascikle sa predmetima, da će poštovati procesne rokove, da neće ignorisati pokušaje učesnika u postupku da odugovlače ili da neopravdano odlažu ročišta, odnosno pretrese iako je sada u vreme pandemije to možda i teži zadatak nego inače. Važno je da pravda i sudska zaštita stignu u pravom momentu bez zakašnjenja u razumnom roku dakle, zato ću na ovoj sednici apostrofirati razuman rok za trajanje sudskog postupka, kao jedan od prioriteta, jer zapravo svi znamo da mnogi građani kada čuju koliko sudski postupci prosečno traju i koliko onako žargonski rečeno moraju da se mlate po sudovima, mnogi i odustaju od obraćanja sudu. Zato mislim da je to problem na čijem rešenju užurbano mora da se radi. Još jedno veoma značajno pitanje od koga zavisi ostvarenje prava na pristup sudu jeste pitanje troškova sudskog postupka, pre svega najveće opterećenje jesu troškovi stručne pravne pomoći. Baš smo juče uvaženi narodni poslanik Zvonimir Stević i ja razgovarali o tome kako veoma mali broj građana zna da je na snazi i u primeni Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. Drago mi je što je taj zakon danas pomenula i koleginica Žarić Kovačević iz razloga što su mogućnosti koje socijalno ugroženim kategorijama građana taj zakon pruža, izuzetno važne. Zato želim da građanima koji gledaju ovu sednicu apostrofiram da imaju pravo na besplatnu pravnu pomoć. To se pre svega odnosi na socijalno ugrožene kategorije, dakle građane čija je egzistencija ugrožena ili bi bila ugrožena ukoliko bi smo snosili troškove punomoćnika, odnosno branioca. Poučiću ih ukoliko im je besplatan pravna pomoć potrebna, da mogu da podnesu zahtev opštinskoj, odnosno gradskoj upravi. Taj zahtev mogu i na licu mesta da popune, pri čemu je potrebno da podnesu i dokaze o teškom materijalnom stanju u kome se nalaze i zbog koga tu besplatnu pravnu pomoć i traže. To recimo može da bude izvod iz banke iz kog se vidi iznos plate ili penzije, može da bude rešenje centra za socijalni rad, ali u svakom slučaju, ja od službenika koji rade u opštinskoj, odnosno gradskoj upravi očekujem da budu ljubazni prema građanima i da im ljubazno daju sva uputstva i da pomognu svakom tražiocu, jer SPS je izuzetno važno da naša država bude socijalno odgovorna i da svakom građaninu bude omogućeno jednako pravo na pristup sudu, a time i pristup pravdi. Htela bih par rečenica da posvetim posebno kandidatima za prekršajne sudove, jer smatram da njihov zadatak nije nimalo lak, niti da je njihova odgovornost mala iz više razloga. Pre svega, jer su prekršaji najčešća kaznena dela, najveći broj građana se susreće sa prekršajnim sudom i najvećem broju građana sudije prekršajnog suda nisu baš omiljene. Ono što je mnogo važnije jeste da se od sudija Prekršajnog suda očekuje da poznaju više od 300 propisa, budući da se prekršaji ne propisuju samo zakonima, već i uredbama, već i pokrajinskim i lokalnim odlukama, dakle, zavisno od lokalne samouprave. Dakle, reč je o izuzetno dinamičnim propisima koji se često menjaju i pripadaju najrazličitijim oblastima. Takođe, napomenuću da u prekršajnom postupku, naravno, postoji i mogućnost izricanja kazne zatvora do 90 dana, kao i mogućnost da se izrečena novčana kazna u slučaju neplaćanja zameni kaznom zatvora, a najvažnije, svako lice kome je izrečena prekršajna sankcija postaje prekršajno kažnjeno lice, što povlači određene pravne posledice. Recimo prema Zakonu o policiji, uslov je da lice koje želi da se u organu unutrašnjih poslova zaposli nije čak ni prekršajno kažnjeno, tj. da nije kažnjavano u prošlosti. To nije jedini propis koji takav uslov postavlja i zbog toga je važno da sudije Prekršajnog suda znaju da očekivanja od njih nisu ništa manja u odnosu na očekivanja od sudija koja će svoju funkciju vršiti u osnovnim sudovima već, naprotiv, očekuje se veoma visok nivo stručnosti, nezavisnosti i naravno ažurnosti u radu. Uvaženi gospodin Fila je pomenuo ustavne promene. Ta procedura je već pokrenuta. Cilj je da se odredbe našeg Ustava o pravosuđu usklade sa standardima EU u toj oblasti. Ja bih dodala da ne treba sa pravom EU usklađivati samo propise i samo ustavne odredbe o pravosuđu, već bih sa evropskim nivoom i evropskim standardom trebalo uskladiti i plate sudija i tužilaca. Poslednjih godina je svakako mnogo ulagano u pravosuđe, rađeno je dosta na razvoju pravosudne infrastrukture. U Beogradu je renovirana Palata pravde. Videla sam da su sada u toku radovi na rekonstrukciji fasade Privrednog suda u Beogradu. Čini mi se da je renoviran i Privredni sud. Takođe, nove zgrade dobili su i sudovi u Leskovcu, Zaječaru, Pirotu, Pančevu. Grade se palate pravde i u Nišu, Kragujevcu, a planirana je i izgradnja objekata za potrebe sudova i tužilaštava i u drugim gradovima. Zaista, važno je da se radi na unapređenju prostornih uslova u kojima će sudije obavljati svoju funkciju i to je svakako segment koji nadalje treba unapređivati. Međutim, posebno bih želela da istaknem da će samo nekoliko danas predloženih kandidata ukoliko budu izabrani imati privilegiju da rade u zrenjaninskom sudu koji sada, u kontekstu ove priče o pravosudnoj infrastrukturi, bih istakla da ima najlepšu zgradu. Naime, reč je o građevini koja je proglašena za spomenik kulture od velikog značaja, koja je građena još u periodu od 1906. do 1908. godine. Zaista, ovo govorim kao kuriozitet, jer su retki gradovi koji za zgradu suda imaju toliko monumentalnu građevinu. Moja privilegija je bila da još kao dete u Zrenjaninu posmatram tu tako velelepnu zgradu i maštam da jednog dana i ja u nju uđem sa nekom pravosudnom titulom. No, nekad nije baš sve kako smo maštali a, doduše, ima za to i vremena. Ovo namerno govorim da bi kandidatima koji se danas biraju i neki će sigurno biti i izabrani podvukla da će nakon polaganja zakletve ovde u Narodnoj skupštini dobiti titulu. Sudija jeste titula i ja verujem da će biti njeni ne samo dostojni nosioci, već da će je nositi dostojanstveno čuvajući pravni poredak naše zemlje ali i ugled svoje profesije i celokupnog pravosuđa. Na kraju, samo bih još želela da građanima koji danas slave Đurđevdan, pa i svojoj porodici čestitam slavu i poželim sreću i zdravlje. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Dubravki Kralj. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem, poštovana predsedavajuća. Kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, danas je pred nama Predlog Vrhovnog saveta sudstva za izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. U pitanju je izbor sudija u osnovnim sudovima i prekršajnim sudovima širom Srbije. Ono što najpre želim da istaknem, to je da je Vrhovni savet sudstva u skladu sa zakonom, sa pravilnikom, sa kriterijumima, u skladu sa procedurom ispoštovao svu predviđenu proceduru i danas Narodnoj skupštini predložio kandidate koje smatra da ispunjavaju uslove za izbor na sudijsku funkciju prvi put. Ono što želim da istaknem to je da u danu za glasanje kandidatima koji će biti izabrani za sudije, želim da srećno, uspešno, dostojno obavljaju svoju funkciju koja je inače jako važna i jako odgovorna, da se trude, da efikasnost suđenja bude što veća, da suđenje u razumnom roku takođe bude jedno od osnovnih njihovih načela, jer suđenje u razumnom roku i efikasnost suda je nešto što je za građane, za privredu, za sve one koji se nalaze u sudskim postupcima i procesima i te kako bitno, a za poslaničku grupu Aleksandar Vučić – Za našu decu, pitanje građana, pitanje zadovoljenja pravde građana pred sudovima jeste svakako jedno od prioriteta. Pričati o sudijama, a ne prisetiti se perioda do 2012. godine nikako ne bi bilo dobro. Ne, zato što je taj period lep pa ga treba ponavljati, nego zato što je taj period upravo toliko negativnosti pokazao da mora da se govori građanima kako se nikada više ne bi ponovio. Moram da napomenem da je do 2012. godine žuto tajkunsko preduzeće, predvođeno Draganom Đilasom, Jeremićem, Tadićem i ostalim žutim tajkunima, izvršilo pravu seču u pravosuđu. Samo za jedan dan hiljadu sudija i tužilaca ostalo je bez posla samo zato što nisu bili dovoljno privrženi politici stranke žutog tajkunskog preduzeća, odnosno politici onoj koju je predvodio Boris Tadić, Dragan Đilas, Vuk Jeremić. Hiljadu sudija i tužilaca sa rešenjem koje praktično imalo isto obrazloženje, svih hiljadu rešenja imali su isto obrazloženje i ono što je posebno vređalo i sudije i tužioce, to je ono što je u obrazloženju stajalo, da nisu dostojni svoje funkcije. Nažalost, neki od sudija koji su na takav način prestali da obavljaju sudijsku funkciju nisu dočekali odluku Ustavnog suda koji ovakav način reizbora, odnosno ne izbora sudova proglasio neustavnim, nisu dočekali, neki su zbog bolesti i preminuli. Ono što želim takođe da istaknem, da sem što su izvršili seču u pravosuđu, oni su napravili, žuto tajkunsko preduzeće predvođeno Draganom Đilasom, Vukom Jeremićem, Tadićem, napravili su i štetu, a ta šteta iznosila je, procenjuje se u stvari, na 45 miliona evra. Ali, ni to nije zanimalo, niti interesovalo žuto tajkunsko preduzeće, jer tih 45 miliona evra nisu platili oni iz svojih džepova, nego su platili građani Republike Srbije, odnosno plaćeno je iz budžeta. S obzirom da ih građani nisu zanimali i s obzirom da ih je budžet zanimao samo za sopstveno bogaćenje, ni na to nisu obratili pažnju, ali su građani Republike Srbije prepoznali pljačke, lopovluk i nepravdu žutog tajkunskog preduzeća, pa su ih 2012. godine već poslali u političku istoriju. Sem što su izvršili seču sudija i tužilaca, žuto tajkunsku preduzeće je do te mere ponizilo građane Republike Srbije, a naravno i sudije i tužioce, da je od 138 osnovnih sudova svelo na samo 34. Na taj način građanima je i te kako bila daleko dostupna pravda, jer su građani iz pojedinih delova naše zemlje morali da putuju po 100 i više kilometara da bi došli do suda i da bi pravdu koju traže i za koju se bore bila na neki način zadovoljena. Takođe, moram da istaknem i akciju „Sablja“, u kojoj je DOS-ovska vlast privela, zadržala i pohapsila blizu 12.000 ljudi. Na najgori mogući način, u akciji „Sablja“ kršena su osnovna ljudska prava, sprovođena tortura nad privedenim, zadržavana su lica i do 30 dana, pritvarana bez ikakve odluke suda, nisu imali pravo na branioca. Naravno, Ustavni sud se i ovde oglasio, oglasio se da su postupci neustavni i po tom osnovu, takođe, veliki broj lica koji je tada u toj akciji priveden, a inače moram da napomenem da su samo protiv malog broja lica podignute krivične prijave, ponovo su tužili državu, ponovo su dobili milionske odštete. Čini mi se da je negde najveća po jednom licu koje je privedeno i zadržano šest miliona dinara. Naravno, to su ponovo plaćali građani Republike Srbije. Svu njihovu bahatost, sve njihove laži, sav njihov javašluk, naravno da su plaćali samo građani Republike Srbije preko budžeta. Naravno, od 2012. godine do danas, vlast čija je okosnica i koju predvodi SNS na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem učinila je dosta kada je u pitanju, pre svega, jačanje pravosudne infrastrukture. Zašto je to važno sa aspekta građana? Zato što će jačanje, obnavljanje, rekonstrukcija i izgradnja novih pravosudnih institucija značiti da građani mnogo pre dolaze do zadovoljenja pravde, odnosno sudovi na mnogo brži način rade, jer sudije imaju mogućnost da zakazuju mnogo češće sudeće dane, koji su bili i jedan od razloga zašto suđenje nije ranije bilo u razumnom roku i zašto su čak neki naši građani potražili zaštitu u vreme žutog pljačkaškog preduzeća i pred Evropskim sudom za ljudska prava. Naravno da smo jačali kapacitete pravosudnih institucija. Moram da napomenem da je jedna od najvećih pravosudnih institucija, sinonim za pravdu, Palata pravde potpuno rekonstruisana, potpuno opremljena savremenim nameštajem, savremenom tehnikom. Izgrađena je 70-tih godina prošlog veka, ali niko do Aleksandra Vučića u obnavljanje, u rekonstrukciju, u prilagođavanje uslovima rada i sudijama, ali i klijentima i advokatima koji dolaze u te sudnice, niko pre ništa nije uradio. Takođe, moram da istaknem da se gradi i palata pravde u Kragujevcu, koja će objediniti 11 pravosudnih institucija i sve će one biti pod jednim krovom. To je i u interesu sudija, u interesu zaposlenih u pravosudnim institucijama, ali i u interesu građana. Moram da istaknem da je i prekršajni sud ranije u Beogradu bio na 14 različitih lokacija rasut, da je izgrađen novi Prekršajni sud u Beogradu sa 105 sudnica, takođe moderno opremljen i prilagođen apsolutno potrebama efikasnog pravosuđa. Takođe, ono što želim da istaknem, želim u stvari da pozovem da nadležni organi, svi nadležni organi preduzmu sve mere u skladu sa Ustavom i zakonom i da utvrde poreklo imovine svih onih za koje se posumnja da su se nezakonito obogatili, bez obzira kome pripadaju, a posebno da razmotre kako je moguće da neko u vreme vršenja političke vlasti, obavljajući samo političku funkciju, stekne profit od 619 miliona evra i 68 miliona dolara, rasutih po raznim destinacijama, po raznim svetskim destinacijama? Nadležne institucije moraju da se izjasne da li možda tu ne postoji neki recept za uspešnost ili je u pitanju čista pljačka narodnih para, jer to građani moraju da znaju. Srbija je demokratski uređena zemlja, Srbija je zemlja koja se zalaže za vladavinu prava, Srbija je zemlja koja želi da jača sudske kapacitete i kroz izbore sudija koji se prvi put biraju na sudijski funkciju, jer Srbija krupnim koracima korača napred. Srbija korača koracima pobednika. Srbija više nikada neće biti poražavana i unižavana, kao što je to bilo u vreme tajkunskog preduzeća, jer danas na čelu Republike Srbije je pre svega državnik, ali i patriota Aleksandar Vučić. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Vašoj poslaničkoj grupi je preostalo 19 sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajuća. Znam da ste uvek realni i tolerantni, što je vaša vrlina. Drage kolege, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga, najlepše opštine u Srbiji, koja se nalazi pored grada Niša, najlepšeg grada u Srbiji. Inače, izabran sam sa liste Aleksandar Vučić - Za našu decu i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Podržaću predlog izbora ovih sudija, jer imam poverenje u sudstvo i imam poverenje u predloge koji su stigli kod nas, s tim što uvek potenciram i tražiću i u narednom periodu da se iznađe mogućnost da se u malim sredinama, gde nema sudova, gde nema sudske jedinice, makar obezbede sudeći dani. Inače, tu je sa nama bio naš čovek iz Niša, sudija Aleksandar Pantić, kome stvarno izuzetno verujem i znam da su ovi predlozi baš pravi predlozi i na mestu, s tim što će neke predloge verovatno neko i osporiti, ali ću i to podržati, jer verovatno ima nekih razloga. Još jednom, uvažene kolege, građani, svima koji danas slave čestitam slavu Đurđevdan i još jednom svima želim zdravlja, sreće, uspeha i da ova godina bude rodna i blagorodna, kako na njivi, tako i u kući. Sve najbolje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas govorimo o predlogu dve odluke upućene od strane Visokog saveta sudstva ovom domu, a koje se odnose na izbor budućih nosilaca sudijskih funkcija. S jedne strane, pred nama je odluka kojom VSS predlaže da se izabere 21 sudija za prekršajne sudove, a s druge strane odluka kojom VSS takođe predlaže da izaberemo 98 sudija za osnovne sudove na teritoriji Republike Srbije. Iz predloženih odluka se može steći zaključak da danas raspravljamo o izboru 116 sudija, što jasno pokazuje nameru VSS da radi na konstantnom jačanju kadrovskih kapaciteta u cilju postizanja maksimalne efikasnosti srpskog pravosuđa. Ukoliko pročitamo navedene odluke, videćemo da se radi o kandidatima koji su završili pravni fakultet, položili pravosudni ispit i stekli neophodno znanje i iskustvo u pravosudnim organima različitih instanci. I upravo ove činjenice nam govore da danas raspravljamo o budućim sudijama kojima možemo dati poverenje da budu delioci pravde, a koji će svojim radom i zalaganjima opravdati ugled sudijskog poziva. Želeo bih da pohvalim nameru Visokog saveta sudstva da predloženim odlukama konstantno radi na jačanju kadrovskih kapaciteta, imajući u vidu da pojedini osnovni i prekršajni sudovi u radu imaju veliki broj predmeta i smatram da će upravo ovim odlukama se doprineti efikasnijem rešavanju kako postojećih tako i novih predmeta. Zaista, određeni broj sudova na teritoriji Republike Srbije je opterećen velikim brojem priliva novih predmeta i smatram da je to rezultat kako svakodnevnih životnih, tako i poslovnih procesa na koje naše pravosuđe izuzetno uspešno odgovara, donoseći odluke u zakonito propisanom roku. Tu bih želeo da pohvalim Ministarstvo pravosuđa i sve nadležne sudove koji su uspeli da do 2016. godine uspešno reše preko milion i po predmeta iz izvršne materije, koji su dodatno opterećivali postojeće sudske kapacitete. Takođe, Vrhovni kasacioni sud je doneo strategiju za rešavanje starijih predmeta u kojoj su jasno definisani mehanizmi za rešavanje istih, koji su doprineli da 2017. i 2018. godine taj broj predmeta bude prepolovljen. I zaista, danas se susrećemo sa manjim brojem predmeta u kojima se na presude čeka preko 10 i više godina i to jasno pokazuje trud i zalaganje Ministarstva i svih nadležnih pravosudnih institucija da se ti predmeti efikasnije rešavaju kako bi građani brže stizali do pravde. Tu bih zaista želeo da pohvalim sve nadležne sudove, jer smatram da smo u ovom domenu postigli izuzetno velike uspehe, što pokazuju izveštaji o nerešenim starim predmetima preko pet i deset godina. Smatram da će i nove izmene Zakona o parničnom postupku takođe doprineti efikasnijem rešavanju predmeta u parničnoj materiji. Ali, trud nadležnog ministarstva i trud svih nadležnih pravosudnih institucija je rezultat pogubne reforme pravosuđa iz 2010. godine kada je ostalo nerešeno preko tri miliona predmeta, preko tri miliona predmeta koji su u tom trenutku bili u hodnicima i pisarnicama novoformiranih sudova. Svi ti stari predmeti su čekali pozitivne efekte reforme pravosuđa iz 2010. godine, koji se nisu desili ni u jednoj oblasti. Oni se nisu desili ni u oblasti efikasnijeg rešavanja starih predmeta, nisu se desili u oblasti formiranja novih mreža sudova, ali su se ti pozitivni efekti dogodili prilikom izbora određenih sudija koji su bili potpomognuti od strane određenih stranaka koje su bile tada u vlasti, a tu pre svega mislim na vladajuću DS. U tom trenutku mi smo po tome bili pravosuđe koje je bilo jedinstveno u Evropi, pravosuđe koje je u tom trenutku uspelo da se odbrani od političkog uticaja DS, pojedinih ljudi iz DS i njihovih političkih satelita. Pravosuđe je 2010. godine postalo tzv. politički aparat tadašnje vladajuće stranke i to se nikada nije krilo i o tome se tada ćutalo, jer ćutanje u tom trenutku je značilo odobravanje i sve nadležne pravosudne institucije su 2010. godine ćutale i nemo posmatrale direktno kršenje Ustava i zakona. Ti isti koji su sprovodili reformu pravosuđa, na krilima političke moći i političke obesti, su se naširoko hvalili reformom pravosuđa, smatrajući da su tom reformom pravosuđa za sebe obezbedili aboliciju za sve one stvari koje su do tada bile kažnjive po važećem krivičnom zakonu. Godine 2010, suočeni sa surovom realnošću da su izgubili u potpunosti političku podršku u narodu, oni su započeli krojenje pravosuđa po svojoj meri. A te mere su bile isključivo lični i politički interesi. Na toj listi prioriteta građani su se nalazili na poslednjem mestu i niko u tom trenutku nije mario zašto se pojedini sudski postupci vode po 15 i više godina i zašto se u tom trenutku građani izlažu nepotrebnim sudskim troškovima. Ali ono što je bilo bitno svima njima u Ministarstvu pravde u DS jeste da se stvore uslovi da se krivične prijave što pre odbace, a da se pojedine istrage obustave. To je bilo potrebno uraditi do narednih izbora 2012. i 2013. godine, kada je SNS dobila poverenje većine građana Srbije i kada ti isti iz DS nisu mogli više da kontrolišu pravosuđe, nisu mogli da kontrolišu sve druge segmente života i kada je konačno politički balast pao sa pravosuđa. Takođe moram da kažem da se za tih nekoliko meseci, od novembra 2009. do 2010. godine su se radile mnoge loše stvari. Definisana su nepisana pravila od strane onih koji su sedeli u Visokom savetu sudstva, a pritom koji nisu dva puta u životu kročili u sudove, formirana je nova mreža sudova koja je trebalo da doprinese efikasnijem pravosuđu, a doprinela je potpuno neefikasnijem pravosuđu, gde su građani morali da putuju do najbliže sudske jedinice i po 50 kilometara. Sve je to rađeno na teret građana Republike Srbije, sve nas ovde i sve građane Republike Srbije ta reforma je koštala 44 miliona evra. To radio mali i uzak krug ljudi koji je imao tada podršku u Nemanjinoj i na Andrićevom vencu. U Vladi Republike Srbije i u Predsedništvu, na čelu sa Borisom Tadićem i na čelu sa tadašnjim premijerom Mirkom Cvetkovićem, donosile su se odluke isključivo u interesu ljudi koji su sedeli u vrhu DS, ne pitajući ništa građane Republike Srbije. I kada se završila reforma pravosuđa naravno da su shvatili da su radili sve što je protivno Ustavu i zakonu i počinju da rade stvari da operu svoju savest. Izmenjeni Savet Visokog saveta sudstva počinje da obavlja razgovore sa neizabranim sudijama, ali ti razgovori više liče, kada želite da operete savest, ali određenu obavezu morate da izvršite da biste opravdali određeni lični i politički interes. U tim razgovorima nisu bili predočeni izveštaji o učinku sudija, koji su, mogu slobodno reći, bili falsifikovani od strane pojedinih ljudi iz Ministarstva pravde, niti je bilo kom sudiji u tom trenutku rečeno zašto nije ispunio uslove za opšti izbor sudija. Oni su za period od godinu dana pokušavali svim silama da odlože donošenje odluke kojom će potpuno negirati reformu pravosuđa iz 2010. godine. Dve godine traje da se pojedini čelnici Ministarstva pravde i Visokog saveta sudstva kriju. Oni se kriju od svojih kolega, kriju se od građana Srbije, kriju se od javnosti. Oni izlaze u javnost, pritisnuti osudama inostrane i domaće javnosti, samo zato da ne bi bili zapamćeni kao grobari, već kao reformatori pravosuđa. Takođe, ono što je vrlo upečatljivo jeste da nijedan član Visokog saveta sudstva nije izašao ni 11 godina kasnije da kaže da su određene stvari rađene nezakonito. Dve godine se oni pojavljuju u različitim sudovima na teritoriji Republike Srbije, pravdajući da je ta reforma sprovedena u skladu sa zakonom, ali se kriju. Kriju se od građana, kao što sam rekao, kriju se od svojih kolega, ali ponosno odlaze na sve one događaje gde treba da opravdaju politički rejting njihovih ideoloških vođa i to rade do 2012. i 2013. godine, kada Ustavni sud skida politički balast sa sebe DS-a i kada je smogao snage da kaže – ljudi, pa reforma pravosuđa 2010. godine je bila neustavna i nezakonita i doneo odluku da se skoro 800 sudija vrati na posao. Jedanaest godina kasnije ti isti ljudi pokušavaju nama da spočitavaju stvari koje mi radimo u srpskom pravosuđu, što donosimo određene zakone, što donosimo određene podzakonske akte. Oni nama danas govore da je pravosuđe u jednom delu zavisno. Gospodo, pravosuđe je danas nezavisno i objektivno. Ono je danas isključivo zavisno od Ustava i zakona, a ne od vašeg političkog programa i političke ideologije Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Snežane Malović i drugih koji su sedeli u DS. Vi nama spočitavate organizaciju pravosuđa, a niste smogli snage za 12 godina da izgradite jednu zgradu suda, sudske jedinice ili da donesete zakon koji će doprineti efikasnijem pravosuđu. Vi ste upravo kreatori političkog pravosuđa. Do dan danas niste mi odgovorili na moje pitanje sa prethodne sednice – ko je to u Krunskoj ulici dve noći pred opšti izbor cepao spiskove sudija? Znam ja ta imena, ali želim da mi vi odgovorite. Vi ste imali u svojim rukama papire u kojima su bile markirane sudije koji nisu bili bliski DS. Ajte više izađite u javnost i recite ko je cepao te spiskove. Cepali ste spiskove i smejali se tom prilikom za određene sudije. Šta vam smeta? Šta vam je tad smetalo, što tih 900 sudija nije išlo u kampanju da lepi plakate vaših ideoloških vođa? Da li vam je smetalo možda tada što te sudije nisu uspele da učlane svoje porodice u DS? Da li vam je smetalo tada što se presude donose u sudnici, a ne preko telefona i emisara iz Krunske ulice ili vam je smetalo što zbog blokade pravosuđa tadašnji advokati nisu uspeli da nauče osnove parničnog i krivičnog postupka na koji se danas pozivaju? Mislim da vam mnogo više od svih ovih stvari smeta u pravosuđu, ali morate da shvatite da više niste u poziciji i da nećete biti u poziciji da reformišete srpsko pravosuđe, niti jedan drugi segment društva zato što iza svake vaše reforme su nama ostajali dugovi i ostajali su nam ljudi na ulici. Danas kada uđete u srpske sudnice, ja vas molim da pogledate i da vidite šta znači objektivno, nepristrasno i nezavisno pravosuđe. Molim vas da vidite danas sudije koji ne čitaju na naslovnim stranama kako treba da donose presude, nego presude donose isključivo na osnovu zakona. A, za vas, gospodo iz opozicije, zakoni su nepoznanica zato što su za vas zakoni do 2012. godine bili isključivo mrtvo slovo na papiru. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne sudite da vam se ne bi sudilo. To su reči Isusa Hrista. Bojim se da naše sudije, da naši tužioci, među kojima, verovali ili ne, ima i časnih, i to dosta, nezavisno pravosuđe od ove vlasti, ali ne i od bivše, ja se bojim da upravo poštuju ovo geslo. Kaže – ne sudite, da vam se ne bi sudilo. Mnoge kriminalne radnje ostaju nedosuđene. Mnogo toga u javnosti ima u krivičnim delima, u zlim delima, gde tužilaštvu i pravosuđu ne pada na pamet da to kazni. Verovatno idu onom devizom – kad Đilas kaže znate li vi ko sam ja, ili Jeremić to malo snažnije kaže – znate li vi ko sam ja. Verovatno zbog toga kažu - ajde da ne sudimo, jer ovi kad se vrate, ako budemo sudili po zakonu, po sili zakona, oni će nama suditi po zakonu sile. Verovatno se toga boje i ovaj deo čestitih i poštenih sudija za koje sam rekao, verovali ili ne, ima ih, i brojni su. Ko zlo ne kažnjava, taj novo zlo čini. To treba da znaju oni koji se boje da sude da im se ne bi sudilo. Ukoliko imate gospođu iz Pančeva koja kaže narkodileru da treba iseliti novinara i pita ga da li može da iseli tog i tog novinara iz Pančeva, ukoliko sudovi i tužilaštvo po saznanju ne krenu da to kazne, onda saučestvuju u tome. Danas ta gospođa izmišlja krivična dela. Tužilaštvo opet ništa ne čini, da odgovara onaj ko lažno prijavljuje krivično delo, ko na takav način uznemirava javnost, ništa ne čini da utvrdi da li ta osoba govori istinu ili neistinu ili ta osoba kaže da neće da kaže ko su svedoci, ko su žrtve jer, eto, ona neće to da saopšti dok tužilaštvo i sudovi ne zaštite svedoke i žrtve za koje ona neće da navede imena. Pa, kako tužilaštvo, sudovi, pa i policija da zaštiti NN osobe ukoliko ona krije te činjenice? Tužilaštvo i pravosuđe se boji jednog preduzeća. Ja sam ovde govorio da mi nemamo problem sa opozicijom, da mi imamo problem sa zloupotrebom opozicije koja je zloupotrebljena, dela opozicije, koju uglavnom ovi drugosrbijanci nazivaju celom opozicijom, oni koji ne misle tako po njima nisu opozicija. Mi imamo problem sa Đilasovim preduzećem i Šolakovim biznisom. To vam govorim gotovo tri godine. Ta gospođa je upravo posle pet, šest stranaka ušla u to preduzeće, koje ima dva službena naziva, jedan je valjda „Multikom“, a drugi je Stranka slobode i pravde. Uglavnom, svi iz „Multikoma“ su zaposleni u Đilasovoj firmi, pa ne znam, tužilaštvo bi moglo možda da pogleda, jer je zabranjen politički rad u preduzećima. Očigledno da se i to ne poštuje. Uglavnom, sudovi su izgleda u nekom strahu da im ovi ne bi sudili, makar onaj deo koji nije pripadao DS. Ovde su neke sudije osporene za koje sam i ja mislio da ih vredi osporiti. Zločine treba kažnjavati. Na današnji dan ubijen je jedan Makedonac, jel tako, generale, u Splitu, 1991. godine. Podignuta je puška na državu koja je jednoj naciji obezbedila da bude prihvaćena među pobednike, iako je bila gubitnik, da bude u državi zajedno sa pobednicima, iako je bila poražena i koja je samo 30, 40 godina kasnije ponovo podigla pušku na državu, na zajednicu u kojoj je bila itekako priznata. Ubijen je Makedonac, Gešovski, ispred vojne komande. Pokušali su da udave drugog, Nakova, čini mi se. I to je za mene bio početak oružanog ustanka iz Nezavisne Države Hrvatske protiv države koja nije dovoljno kaznila. I taj zločin koji se desio u Splitu nikada nije kažnjen. Nikada ni naši sudovi za ratne zločine se nisu potrudili da lica koja su umešana u Dobrovoljačku, pre nekoliko dana je bila godišnjica, iz 1992. godine u Sarajevu, da pokuša da kazni zločince i da pokuša da ukoliko stupe na tlo, a većinom se radi o kriminalcima, da stupe na tlo Srbije, da pokuša da ih privedu pravdi, jer su ubili gotovo 40 vojnika. Među ovim drugosrbijancima ima onih koji to pravdaju time da je osam poginulo u Dobrovoljačkoj, a navodno ostali su poginuli u napadu na predsedništvo, koje je u tom trenutku bilo prazno, jer je Alija Izetbegović bio sa Kukanjcem u, čini mi se, UNPROFOR-ovom nekom vozilu. Dakle, postoje oni koji zločine opravdavaju, ali Tužilaštvo za ratne zločine ne može da juri samo krivce među srpskim narodom. Mora da ceni srpske žrtve, bez obzira što ja mislim da su u tom Tužilaštvu za ratne zločine i sudovima, uglavnom, pretežno, članovi DS, recimo, supruga Zorana Živkovića je sekretar tog suda, koji su podnosili izveštaj američkoj ambasadi o aktivnostima Tužilaštva i ulozi gospođe Kandić u svim tim predmetima. Imam zapisnik o tome. Naši sudovi se nisu potrudili da ispoštuju i žrtve srpskog naroda na način na koji su ispoštovali žrtve koje su Srbi naneli nekim drugima, pa čak često su kažnjeni oni koji nikakav zločin nisu učinili, posebno u Hagu, a Boga mi i među domaćim pravosuđem, jer Nataša Kandić je bila ta koja je držala taj tas boginje pravde, pa gde ona kaže treba da prevagne nema veze da li si kriv ili nevin, kao u Hagu, ili si Srbin ili si nevin. Mnogi u te sudove, kao ovo sad za Tačija, mnogi u te sudove kao u Hagu idu, kako se zove, ovaj, Haradinaj, pa imate u Hrvatskoj Gotovinu, uglavnom Gotovina za Gotovinu, to ti je geslo, ili si Srbin ili si nevin, uglavnom budu pozvani na te sudove da bi bili oslobođeni. Njih pozivaju, ne da ih osude, već da ih oslobode, da ne bi neko drugi mogao da ih kazni, kao i Gnjilansku grupu. Pošto je suđena u Srbiji, pošto je sudija Majić oslobodio Gnjilansku grupu, koji laganjem, uzimanjem duše na desetine Srba lišilo života, nealbanaca, i preko 200 mučilo i metodom laganog uzimanja duše, mučenjem do smrti. Dakle, ti likovi, ti zločinci koji su bili osuđeni, pa apelacionom presudom Majića oslobođeni, više nigde ne mogu da budu kažnjeni, jer je njima suđeno jednom i više niko ne može da ih privede pravdi. To je receptura koju su naši sudovi prepisali od Haga itd, koji su pozivali na suđenje one koji su napravili zločine nad Srbima samo zato da bi ih presudama oslobodili i da za ta dela više nijedan sud ne može da ih goni. Dame i gospodo, danas je Đurđevdan. Čestitam slavu svima. U mnogim domovima će se zaoriti pesma tuge i očaja koja se zove Đurđevdan. Na današnji dan 1942. godine, ravno u zoru, iz sarajevskih zatvora i malih logora u kojima su bili Srbi, ustaše su najavile Srbima đurđevdanski uranak. Tri hiljade sarajevskih Srba, iz Sarajeva i okoline, koji su pokupljeni u te logore i zatvore je natovareno u stočne vagone u koje je moglo da stane 40 ljudi ili sedam konja, kako je pisalo na vagonima. Po 200 ljudi je strpalo u svaki vagon, ukupno 3.000 ljudi je strpano i upućeno preko Slavonskog Broda za Jasenovac. U Slavonskom Brodu su pretovarani oni koji su preživeli put do Slavonskog Broda. Oni su od strane ustaša natovareni u te vagone u ranu zoru na Đurđevdan. Iz tuge, očaja, inata i ponosa jedan od mladića Kulturno umetničkog društva „Sloga“ iz Sarajeva je zapevao pesmu Đurđevdan. Na to su ustaše reagovale, zatvorile kapke na prozorima i veliki broj Srba nije stigao do Jasenovca, do te fabrike smrti, već se pogušio zbog nedostatka vazduha. Uprkos svemu, ispevana je pesma Đurđevdan i danas se ona peva i svi oni koji je pevaju i slušaju treba da se sete da je nastala u momentu ljudskog očaja Srba koji su putovali prema fabrici smrti u Jasenovcu. Goran Bregović je osamdesetih godina, čini mi se, samo složio tu pesmu i ona je pesma tuge i na današnji dan mi seljaci se obično setimo, koji smo poreklom iz Republike Srpske i Bosne i Hercegovine, tog stravičnog zločina kada je u jedan voz, u jedno jutro, strpano 3.000 žrtava. Profesor dr Vidović, koji je preživeo sve to, koji je bio živi svedok ispevanja ove pesme, je bio živi svedok koji je bio u toj kompoziciji smrti koja je putovala prema fabrici smrti. Drage moje sudije, vi koji niste osporeni, vi koji ćete proći, treba da znate da ne treba da se bojite Đilasa i da ne treba zakon da bude paučina, kako se kaže, kroz koju se provlače velike muve i bumbari, tipa Đilas, a samo se kažnjavaju mali. Ne treba da se bojite da sudite zato što Đilas i Jeremić prete da će suditi svim političkim protivnicima, pa i medijima koje će kao da oslobode. Kao dokaz da sam govorio da imamo problem sa Đilasovim preduzećem i Šolakovim biznisom neka vam posluži to da posle REM, za koji sam govorio, i „Telekoma“, odjednom ide i zahtev za nacionalnu frekvenciju, jel tako, gospodine Jovanov, koju žele da im se dodeli. Naučili su to posle 2000. godine. Od pet nacionalnih frekvencija koje su podeljene, svih pet su podelili oni, pa misle da je red, pošto su to delili kao vlast, da ovu jednu dodele kao opozicija i verovatno misle da je dodele sami sebi i da na takav način iskontrolišu još jednu nacionalnu televiziju. Da vas podsetim, kada su delili frekvencije, dugim cevima, oružanim putem su zabranili BK televiziju, jel tako, gospodine Marković, dugim cevima su upali u BK televiziju, a po meni jednu od boljih televizija u to vreme i zauzeli je. Da vas podsetim samo da ti borci za slobodu medija, koji se pozivaju na zakone, nezavisno sudstvo itd, to kod njih ništa nije važilo, su 2003. godine zabranili najtiražniji list, mislim da je „Nacional“. Najtiražniju novinu su zabranili 2003. godine. Da vas podsetim da je Rajo Rodić vlasnik „Glasa javnosti“ i „Kurira“, čini mi se, 2009. godine gotovo leteo u nebo, jer su mu automobil digli u vazduh kod Marakane, čini mi se. Da vas podsetim da su tada bili spremili Zakon o medijima, 2009. godine, da su upali u „Glas javnosti“ i „Kurir“, da su uhapsili vlasnika, ne znam da li je bio glavni i odgovorni urednik, Raju Rodića. To su ti borci za slobodu medija koji su dodeljivali sve frekvencije dok su bili vlast i sada bi tu jednu, preostalu da dodele sami sebi, kao opozicija. Drage moje sudije, zakon je za svakoga zakon. Valtazar Bogišić – zakon je zakon ma koliko opor bio i, na kraju kaže, najveća nepravda kada neko od zla dijela svog još kakvu korist ima. Drage moje sudije, sadašnje i buduće, to treba da vidite i da znate da narod pita – kada ćete kazniti Đilasa? Hvala.
Zahvaljujem kolega Ristićeviću. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, uvaženi gospodine Pantiću, uvažene kolege narodni poslanici i građani Republike Srbije, pred nama je danas jako bitan izbor onih koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Kao što znamo, Srbija je postala, zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, zemlja gde se poštuje pravda, gde se poštuje pravo, ali vi iz VSS i sadašnje sudije, znači, govorim o onim čestitim sudijama koji rade svoj posao u skladu sa Ustavom i zakonom, kao i nove sudije koje će biti izabrane ste na meti, ste na meti i vama nije nimalo lak zadatak, jer vi ste na meti mafije, vi ste na meti svih onih koji bi i dalje voleli da kradu, da otimaju od građana Srbije i da vladaju kriminal i korupcija. Prvi stub odbrane protiv kriminala i korupcije i protiv mafije su svakako sve one čestite sudije, čestiti tužioci, svi oni čestiti ljudi zaposleni u policiji i bezbednosno-obaveštajnom sektoru Republike Srbije. Vi smetate zato što Srbija već ima ozbiljne rezultate u borbi protiv mafije. Kao što znamo, nemamo tri i po meseca mafijaška ubistva u Srbiji, razbijeni su brojni organizovani kriminalni klanovi i ja se nadam da će vaše kolege sudije suditi onako kako treba i da će svi oni koji su učestvovali u likvidacijama, u pripremama likvidacija, kao i oni koji su učestvovali u sramnim privatizacijama i koji su putem kriminala i korupcije oteli od građana Srbije milione evra, da će odgovarati u skladu sa zakonom. Zato ovim putem molim i nove sudije koje će prvi put biti izabrane, da se ugledaju na sve one čestite sudije, na svoje učitelje u pravosuđu, na svoje profesore, na svoje mentore koji su ih doveli do toga, da prođu, da sada ne nabrajam sve ono što su rekle moje kolege, i što se tiče Pravosudne akademije i svih drugih obuka, gde je osnovna stvar poštovanje Ustava i zakona. Nadam se da će u svojoj praksi i u svom budućem radu te mlade sudije i one sudije koje su izabrane skoro i prethodnih godina, da biti temelj jednog čestitog pravosuđa Republike Srbije u narednom periodu. Jer, nema jake države bez jakih institucija. Da bi bile jake institucije, mi moramo imati uređeno pravosuđe. A pravosuđe u Srbiji krenulo da se uređuje u pravom smislu od 2012. godine, kako što se tiče ljudstva, kako što se tiče izbora kvalitetnih sudija na svoje funkcije, tako i što se tiče infrastrukture. Ja bih samo podsetio da je Ministarstvo pravde Republike Srbije u prethodnom periodu renoviralo i izgradilo nove objekte. Imamo renoviranu zgradu Palate pravde u Beogradu, zgrada u Katanićevoj, gde je nekada bio Vojno-tehnički institut, pa zgrada na Novom Beogradu i širom Srbije. Upravo ove sudije koje biramo prvi put dolaze nam iz raznih mesta naše drage Srbije. Dakle, cela Srbija, svaka opština u Srbiji, svaki grad u Srbiji je željan pravde. A da bi bila pravda zadovoljena, treba da odgovaraju svi oni koji su se ogrešili o zakon. Kad kažem – svi oni koji su se ogrešili o zakon, tu mislim i na one mafijaške klanove koji su iza rešetaka i koji će uskoro i biti iza rešetaka, ti pipci koji su u bekstvu, tako i sve one koji su učestvovali u privrednom kriminalu. Nadam se da uskoro u Srbiji nećemo imati situaciju da oni koji su oteli od građana Srbije stotine miliona evra, poput Dragana Đilasa, da neće po televizijama da se smeju svima nama, smeju istini i pravdi i pravu, smeju sudijama, smeju građanima Srbije. Tako smo imali jedno sramno gostovanje Dragana Đilasa, koji je želeo sebe da predstavi nekakvim genijem - ja sam bio mnogo pametan pa sam znao kako se trguje sekundama i eto, uspeo sam da zaradim milione, pa je oko sebe okupio neke ljude koji su malo sposobniji od ostalih i eto – mi smo trust mozgova, ja sam mašinski inženjer i, eto, upotrebio sam moju mašinsko-inženjersku pamet i ja sam menadžer, drugi nisu znali, ja znao i zaradio stotine miliona. Ta priča ne bi mogla da prođe ni po obdaništima u vreme emitovanja crtanih filmova, ne bi deca predškolskog uzrasta mogli da poveruju u tu priču Dragana Đilasa. Na taj način je želeo da uvredi mašinske inženjere. Moj otac i stric su mašinski inženjeri i zato znam kakva je pamet tih ljudi, pravih mašinskih inženjera, a ne mašinskih inženjera poput Dragana Đilasa. Predsednik Vučić je u svom nastupu jasno i glasno pojasnio kakav je to Dragan Đilas bio student, pošto se na to poziva, ali i kakav je Đilas kao menadžer. Kaže Dragan Đilas – ne može Srbiju da vodi neko ko nema uspeha u biznisu. O kojem biznisu on govori? O biznisu gde je on uspeo u svoj džep da stavi stotine miliona a država da se zaduži, i grad Beograd i država Srbija? Tome na put su stali građani Srbije i predsednik Aleksandar Vučić i svi izborni rezultati, tom mafijaškom putu kakav smo imali do 2012. godine u Srbiji. E, zato tim ljudima poput Dragana Đilasa, Šolaka, Jeremića, Marinike Tepić i njihovih saradnika ne odgovaraju ni čestite sudije, ni čestiti tužioci, ni čestiti policajci. Ne odgovara ni poštovanje pravde, istine, prava, zato što oni u takvoj atmosferi, gde je Srbija uređena pravna država, ne mogu više da otimaju od građana Srbije novac i da stavljaju pare u džepove. Njima ne odgovara ono što je danas Srbija, a Srbija je danas slobodna, demokratska država, u kojoj vlada pravda i prava. I kao što je rekao predsednik Aleksandar Vučić, Srbiju više ne mogu da vode oni koji su je pljačkali. Srbija treba da se vodi snažno, žestoko, energično i borbeno u bolju budućnost, u budućnost za našu decu, u budućnost onu u koju verujemo, a to je ona budućnost koju žele svi normalni građani Srbije, a takvih je maltene apsolutna većina, jer građani Srbije podržavaju sve dobre reforme koje se dešavaju. Ovom prilikom želim samo još jednom da zamolim građane Srbije da se vakcinišu. Dajte, dragi građani, ko se nije vakcinisao, da se vakciniše. Moramo prvenstveno da čuvamo zdravlje, naše prijatelje, naše porodice, naše komšije, pa da jednoga dana ponovo bude atmosfera da možemo normalno da obeležavamo slave, jer prvenstveno moramo da čuvamo zdravlje. Ovom prilikom bih želeo da čestitam svim građanima Srbije koji obeležavaju Đurđevdan srećnu slavu, a ujedno bih želeo da se zahvalim i mome kolegi Marijanu Rističeviću što je sjajno podsetio na strašne trenutke koje je naš narod prošao 1941. i 1942. godine i zločine koji su načinjeni našem narodu i kako je nastala pesma „Đurđevdan“, tako da je Đurđevdan ujedno i veliki datum srpskog naroda, kao slava, ali ujedno i veliko podsećanje šta nam se dogodilo. Dogodilo nam se veliko stradanje i nadam se, bože zdravlja, da se više nikada neće ni srpskom narodu, niti ni jednom narodu ni u Srbiji, ni u regionu, ni u svetu, dogoditi ono što se nama dogodilo strašnih 40-ih godina. Na kraju, pozivam moje kolege narodne poslanike iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“, da podrže sve ove odluke koje su pred nama, jer Srbija i svi njeni građani su željni pravde i poštovanja zakona, a Srbija može biti jaka i zemlja pravde samo ona država koja je predvođena našim predsednikom Aleksandrom Vučićem. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sudska vlast jeste svakako jedna od najvažnijih grana vlasti koju ima jedna država i sasvim je i prirodno da na prvom mestu Narodna skupština bude ta koja će nosiocima pravosudnih funkcija, odnosno da zaštiti ono pravo koje im je dato Ustavom, a to je samostalnost i nezavisnost u svom radu, pridržavanje Ustava i zakona koje ista ova Narodna skupština donosi. To jeste obaveza i posao Narodne skupštine. Posao Narodne skupštine jeste i da izgrađuje dostojanstvo sudova i nosilaca pravosudnih funkcija. Međutim, valjda u nameri da se uruši i Narodna skupština, određeni pokušavaju da naruše i nosioce pravosudnih funkcija, njihovu samostalnost i nezavisnost. Pre svega, da raščistimo. Samostalnost i nezavisnost koja se garantuje Ustavom i za narodnog poslanika, ali i nosioca pravosudne funkcije nije samo ustavna kategorija, već je integritet svakog nosioca jedne takve funkcije. Koliko će on da bude taj koji se pridržava zakona i Ustava i onih ovlašćenja koja su mu poverena na osnovu tog istog zakona i Ustava i on je taj koji treba svojim integritetom da čuva nezavisnost i samostalnost i svoju ličnu i organa koji predstavlja, a često i organa koji vodi. Tu naime dolazimo do onih koji su se pokazali kao jako slabi kada je bivši režim imenovao njih za nosioce pravosudnih funkcija, pa sada valjda zbog svoje naknadne pameti sve ono što su doživljavali za vreme bivšeg režima pokušavaju da predstave ovde. Neke od mojih kolega narodnih poslanika i u ovom sazivu, a i u prethodnom, obrazlagali su kako se to ranije radilo i kako su ranije birani nosioci pravosudnih funkcija. Ovde su u Narodnoj skupštini čitana pisma, dopisi i odluke, zovite ih kako god hoćete, gde jedan politički organ, a politička stranka jeste politički organ, na sednicama, koje ima, svojih organa donosi odluku ko će da bude izabran ili reizabran za sudiju i tužioca. Pritom vrši kvalifikaciju da li je on podoban politički ili nije. Na stranu da li je pošten, da li je vredan, da li je sposoban. Bivši režim je merio da li pripada njima i da li će na osnovu njihovih odluka da izriče sudske presude. Tako je to bilo do 2012. godine. Malo kasnije ću to da obrazložim i da dokažem. Sada imamo jednu situaciju da sve ono što radi ova Skupština postoje pokušaji da se izvrne ruglu i prikaže se urušavanje naših sudijskih organa, nosilaca pravosudnih funkcija i da se to pripiše Narodnoj skupštini ili političarima. Već devetu godinu pokušavamo da obezbedimo nosiocima pravosudnih funkcija apsolutnu samostalnost i nezavisnost i pritom očekujemo da se ti isti sudije i tužioci ponašaju u svom radu poštujući zakone koje mi ovde donosimo i Ustav Republike Srbije koji za svakog sudiju mora da bude sveto pismo. Zakon lako promenite, ali Ustav i procedura promene Ustava jako je komplikovana i teška, na stranu to što neke delove Ustava čak i da hoćete i da imate političku podršku ne možete da promenite. Jedan od tih načela, nepromenljivosti tog dela Ustava jeste položaj sudske vlasti u Republici Srbiji. Može samo formulacija, pravno tehnička redakcija da se promeni, ali suština ne može. Valjda da se sve živo uruši u Srbiji da bi se bivši režim vratio na vlast napadaju se i nosioci pravosudnih funkcija, napadaće se i ovi koje sada biramo, budite u to uvereni. I to znate od koga? Od najviših predstavnika sudske vlasti koji su imenovani i postavljani na nakaradan način 2009. i 2010. godine. Evo sada se ponovo oglasio jedan sudija Vrhovnog kasacionog suda, neću ime da mu spominjem, gde kaže ovako – političari unižavaju pravosuđe. Na jednoj od prethodnih sednica čitao sam kodeks koji je Visoki savet sudstva doneo. Već po tome jedan sudija Vrhovnog kasacionog suda ne sme da krši taj kodeks. Ne sme nijedan sudija, ali pogotovo ne sudija Vrhovnog kasacionog suda. To je ta prva stvar gde već počinje da se pokušava da se uruši poverenje građana prema pravosuđu koje je u Srbiji. Zašto? Ne znam, valjda iz zahvalnosti što su na neustavan i nezakonit način postavljani za sudije. Sledeća dilema jeste izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, koji je izabran pre nepunih mesec dana, i sada ćete naći gomilu napada na ono što radi Narodna skupština, a jeste jedna od Ustavom poverenih nadležnosti Narodne skupštine i izborna funkcija, dok važi ovaj deo Ustava, važi, primenjivaćemo ga, u punom kapacitetu onako kako najbolje znamo i umemo. Znači, već dolazimo do toga da se Narodna skupština postavlja u jednu situaciju da je to neki potpuno iluzoran privatni državni organ. Namerno sam rekao privatno državni organ jer oni koji su privatizovali Srbiju do 2012. godine imaju tu percepciju u svakoj oblasti. Posebno su je bili privatizovali u ekonomskoj oblasti gde je budžet bio njihova privatna kasa. Da se vratimo na pravosuđe i najveći problem jeste zašto je bio samo jedan kandidat. Jel to problem VSS? Nije. To je problem ne onog kandidata koji se prijavio nego drugih kandidata koji su možda hteli pa odustali itd. Ne može Narodna skupština da ne izabere predsednika Vrhovnog kasacionog suda samo zato što se prijavio jedan kandidat. Pazite, to napada jedan od sudija Vrhovnog kasacionog suda. Da li je procedura koja je primenjena sada za izbor predsednik Vrhovnog kasacionog suda sprovedena u skladu sa Ustavom i zakonom? Apsolutno jeste. Čitali smo svi ovde celu proceduru kako je išlo od razgovora, intervjua, opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda do Odbora za pravosuđe, plenuma koji je obavezan u Narodnoj skupštini, glasanje narodnih poslanika. I kažu da mi imamo privatno pravosuđe. Taj isti sudija Vrhovnog kasacionog suda nijednu reč nije rekao već punih 11 godina kako smo izabrali Natu Mesarović za predsednik Vrhovnog kasacionog suda. To nije kršenje Ustava. Već smo rekli da bi predsednik Vrhovnog kasacionog suda bio izabran, osim onih formalnih pretpostavki, stručne spreme, rad itd. ima jedan deo koji je predviđen u Ustavu. Ustav Republike Srbije član 144. predsednika Vrhovnog kasacionog suda na predlog VSS po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine bira Narodna skupština. Tako je izabran i prethodni, tako je izabran i sadašnji, ali tako nije izabrana Nata Mesarović. Ja bih da postavim pitanje tom sudiji Vrhovnog kasacionog suda – da li je bila održana neka tajna sednica opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda na kojoj su dali podršku Nati Mesarović da bude predsednik Vrhovnog kasacionog suda? To me interesuje. Hteo ili ne hteo da prizna taj sudija Vrhovnog kasacionog suda, on je učestvovao u kršenju zakona i ako mu je zaista stalo i do Vrhovnog kasacionog suda i pravosuđa u Srbiji u sudijske funkcije, dostojanstva sudije prvi bi osudio kršenje Ustava. Ne bi čekao da Ustavni sud odluči da je Nata Mesarović izabrana na neustavan način zato što ovo nije povređeno diskreciono pravo u zakonu ili u Ustavu, nego materijalno. Oni će da se bave time da je bio samo jedan kandidat. Na kraju, u Narodnu skupštinu bi došao samo taj jedan kandidat pošto njega predlaže VSS. Zašto ga on predlaže? Zato što Narodna skupština može samo da prihvati ili da odbije, a ne da bira koga će od svih kandidata da izabere i na taj način dajemo nezavisnost i samostalnost nosiocima pravosudnih funkcija. Jako je ružno od jednog sudije, pa makar i on sudio u postupku za ubistvo premijera Zorana Đinđića, da se ovako ponaša. Ili je možda, ono što sam rekao na početku svoje diskusije, nezavisnost i samostalnost stvar integriteta pojedinca koji obavlja tužilačku funkciju. Pa, zato što je izabrana i kao sudija Vrhovnog kasacionog suda na jedan nezakonit način, neustavan. Duguje zahvalnost svojim političkim mentorima iz 2010. godine da pogazi svoju profesiju, svoje dostojanstvo sudije i da tako nešto izjavi. Sudije su valjda ljudi od zakona i Ustava. Moraju da budu takav je njihov posao, sami su ga birali. Onda su onda prvi ti koji moraju da se, ne samo pridržavaju, nego da se bore da ono što im je garantovano Ustavom sačuvaju, ostare, a ne da se bave politikanstvom ko je, ja ne mogu čak i onog tajkuna Dragana Đilasa da nazovem političarem. On se čovek bavi politikanstvom. Nikad nije bio političar, on je bio biznismen u politici, jedini cilj mu je bio kako što više novca da zaradi, a mogao je da ga zaradi samo tako što je imao poslušne sudije, poslušne tužioce koji ga nikada ne bi krivično gonili za sve ono što je radio. E, zato što ne može više da radi, a ponovo bi da se vrati na vlast, jer bože moj u Srbiji ima više para, nego što je to bilo 2009, 2010, 2011. godine da još više bude bogatiji, nego što je bio kada je napustio vlast 2012. godine. I, oko svega pokušaće na bilo koji način, šta god da Narodna skupština uradi, koliko god da se pridržava Ustava, koji je za Narodnu skupštinu sveto pismo za razliku od njih koji su falsifikovali izbor Nate Mesarević za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Evo, ja vam garantujem, vama kao predstavniku VSS ne postoji izvornik u Narodnoj skupštini na osnovu koga je birana Nata Mesarević. Ne postoji vaš dopis. Sklonjen je zato što nisu smeli narodni poslanici da ga vide. Da odemo u arhivu nema ga. Postoje drugi načini došli smo do tog papira. Kako izgleda, kako je primljen, kako je sakriven od narodnih poslanika, ali tako su oni birali sudije i Vrhovnog kasacionog suda i opšte nadležnosti i više sudije i predsednika Vrhovnog kasacionog suda i sad ti koji su kad god su nekoga birali kršili ne samo zakon, nego i ona opšte prihvaćena moralna pravila za izbor nosilaca pravosudnih funkcija nama govore da se Narodna skupština ne pridržava Zakona o Ustava i da mi kao političari unižavamo pravosuđe. Izvinite, da li ja unižavam pravosuđe ako podržim odluku, presudu, nazovite kako god hoćete, Vrhovnog kasacionog suda kojim se poništava presuda nekog Apelacionog suda? Poštujem sudsku odluku, poništio je odluku sud koji za to ima pravo po Ustavu i zakonu vlastan je da to uradi i podržavam tu presudu, tu presudu kojoj je Majić počeo da nas uvodi u fašističku ideologiju, da ne ponavljam celu tu priču, i sad mi unižavamo pravosuđe. Unižavaju ga oni koji su pisali takve presude. Unižavaju ga oni koji izađu iz okvira zakona i granica koje smo mi kao nosioci suvereniteta građana propisali prilikom utvrđivanja nečije krivice i odmeravanju kazne. Poništavaju, unižavaju i Ustav i svoju pravosudnu funkciju zato što se ne pridržavaju tog istog Ustava koga su građani potvrdili na referendumu i onda se pojave po raznim tabloidima i onda oni nama pričaju kakvo pravosuđe treba da bude, a znamo jako dobro kako su birani na funkcije koje sada imaju, koliko se nije pridržavalo Ustava, ko ih je postavljao, po čijem nalogu i za koga su trebali da rade. I, sad kad dolaze nove sudije, ne treba da imaju nikakvu zahvalnost ni prema SNS, ni prema nama kao poslanicima, ni prema Vladi, ni prema predsedniku Republike Srbije, ali bogami ni prema bivšem režimu. E, to je već problem. Zato što će suditi na osnovu zakona i Ustava, pa treba sve ovo unapred što Narodna skupština radi da se obesmisli, ponizi i uvek će naći takve, nemam pravi izraz da kažem, a da ne budem uvredljiv, ali slabiće, nosioce pravosudnih funkcija, pa neka budu iz Vrhovnog kasacionog suda koji će sve ono što je dobro i što se radi za srpsko pravosuđe da kažu da je loše, da se unižava i da treba bolje. Možda treba bolje, ali oni koji su unižavali srpsko pravosuđe sigurno to bolje i ne znaju i ne umeju što je najvažnije i neće i sva je sreća što su građani to prepoznali, pa na izborima, kakve god da imaju izborne uslove, neće većina građana da glasa za njih i to je njima čini mi se najveći problem, pa onda moraju da pronađu ove poslušnike iz pravosudnih redova, koji će da blate na prvom mestu svoju profesiju, sud u sudijsku funkciju koju imaju i koju predstavljaju.
Zahvaljujem. Reč ima Adam Šukalo.
Zahvaljujem. Na samom početku želim da još jednom istaknem da ova pozitivna praksa i da kažem zakonska kategorija u proceduri novoizabranih ili sudija koji se prvi put biraju je itekako važna i dobra i nadam se da će ta praksa i nakon najavljenih ustavnih amandmana da se nastavi. Obrazložiću svoj predlog iz prostog razloga zato što smatram da upravo danas kada razmatramo sva ova imena i predloge, mi smo u završnici ove procedure, jer svi ovi kandidati su već učestvovali u određenoj proceduri i ovo je neka konačna verifikacija, gde sede narodni poslanici koji dolaze iz određenih lokalnih samouprava, u stalnoj su komunikaciji sa građanima i znaju otprilike percepciju da kažem i javnosti i o određenim kandidatima, a sutra i o određenim sudijama koji obnašaju svoju itekako važnu funkciju. Lično bih da postoji mogućnost i da je takva procedura voleo kada ovu tačku dnevnog reda imamo ovde na zasedanju, da svi kandidati za ove izbore sede u ovoj sali i da možemo te ljude da vidimo na neki način, jer smatram da je vrhunska odgovornost ne samo novoizabranih sudija, odnosno sudija koje se prvi put biraju, da je velika odgovornost i svih narodnih poslanika u smislu percepcije svakog kandidata koji je u ovom slučaju već prošao određenu proceduru. Takođe bih u ovoj diskusiji rekao nešto što je sada postalo na određen način jedna opšta diskusija u svim medijima. Dosta se ovih dana diskutuje o načinu efikasnosti rada sudova, pa bih istakao ono što je već rečeno na samom početku, a to je da je godišnji izveštaj o radu sudova za 2020. godinu definisao da se rešilo preko dva miliona, odnosno dva miliona 13.829 predmeta u uslovima koji su potpuno bili vanredni, da je Evropska komisija za efikasnost u pravosuđu Saveta Evrope takođe konstatovala povećanu efikasnost sudova i to su svakako slučajevi, dobre stvari koje treba istaknuti, jer ne možemo samo biti krivični prema radu pravosuđa, bilo da je reč kada govorimo o tužilaštvima, bilo da je reč u sudovima, bilo da je reč pojedinačno i o sudovima. Ono što u svakom slučaju nije bila praksa ovde do sada u radu ovog parlamenta je da mi komentarišemo bilo kakve presude. Niko se ovde nije usudio da o tome govori, međutim puno pravo kolega Arsić ima da govori danas o jednom sudiji Kasacionog suda koji je izašao u javnost i izneo svoje stavove na određen način koji da li su lični, stručni, kako god, to je javna debata i o tome se može debatovati. To nije bilo kakav pritisak. Takođe i podsećati na određena pravila koja postoje u smislu ne samo kako se trebaju zakonski ponašati sudije koje se izaberu, već i kakav je njihov odnos u smislu toga šta će govoriti u medijima, na koji način će se ponašati, jer njihovo dostojanstvo je praktično nešto što predstavlja jedan deo, jednu od najvažnijih grana u podeli vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. U tom smislu reči, takođe bih ovih dana apelovao na poruke koje dolaze od određenih opozicionih političkih predstavnika koji izjavljuju ovako, ja to zaista ne razumem, kaže – ako ne reaguju tužioci i sudije, moraćemo mi sami da reagujemo. Ne znam šta to znači? Da će oni uzeti u svoje ruke mogućnost da oni presuđuju, da donose tužilačke odluke i da će praktično urušavati još jedan stub vlasti, odnosno urušavati još jedan od simbola državnosti Srbije. U tom kontekstu, mislim da je njihova agenda upravo to, ne da prozivaju SNS ili narodne poslanike koji dolaze iz te SNS, već da u kontinuitetu diskredituju institucije Republike Srbije na taj način slabeći i međunarodnu poziciju Republike Srbije i, praktično, gledali smo određene izveštaje koji su došli od strane evropskih istanci i da se oni raduju određenim stvarima, a ne da pokazuju neku zabrinutost itd, što dovoljno govori o načinu da, ne daj Bože, sutra oni ponovo dođu na vlast na koji način bi se oni odnosili prema institucijama, kao kako su se odnosili prema resursima koje su zloupotrebljavali, u smislu prirodnih resursa i svih drugih. Nešto bih rekao takođe oko izbora u ovom slučaju za Vrhovni kasacioni sud. Mi smo gospođu Vasović ovde izabrali u Narodnoj skupštini Republike Srbije ali na kraju procedure i mislim da je i te kako važno istaknuti da je ona dobila jednoglasnu podršku opšte sednice i svih 40 sudija. Prema tome, mi smo praktično konstatovali određenu volju kod svih sudija koji su u Kasacionom sudu. Ne vidim šta je tu sporno uopšte. Prema tome, mi smo upravo potvrdili ono što je interna odluka bila i ja to vidim kao na neki način podršku svemu onome što je ta institucija koja je najvažnija pravosudna institucija sama iznedrila. Šta smo mi trebali, da budemo protiv da bi sad dokazali neku ne znam ni ja demokratiju ili pokazali svoju moć? Pa, mi smo upravo potvrdili ono što ste vi sami na određen način definisali i to je ono što je ključno da se istakne ovde. Puno je manipulacije po tom pitanju i te kako u medijima koji su pod kontrolom opozicionih struktura, koje pokušavaju ovde da nama spočitaju da mi imamo uticaja na izbor sudija. Apsolutno da nemamo, ali imamo pravo takođe pre početka svake sednice da kažemo da tražimo da se razdvoji glasanje, da nije opšte glasanje, jer imamo određena saznanja, znamo da određeni, da kažem, kandidati prosto ne ispunjavaju, hajde, ne opšte, ali recimo, posebne uslove, u smislu toga šta su radili pre toga, na koji način su obnašali određene druge funkcije ili se bavili određenim poslom. Mi moramo da reagujemo. Prema tome, nekom ćemo dati podršku u procentu nekom čini mi se da smo mi preko 95% i tih kandidata koji prvi put treba da se izaberu ovde u Narodnoj skupštini dali podršku, što je takođe jedan procenat koji je neverovatan. Prema tome, ono što je i te kako važno u smislu ove vrste i priče, da mi očekujemo od svih prvoizabranih, da kažem, sudija i ovih koji danas sude da rade efikasno, da rade hrabro, kako je rekla gospođa Vasović, ja sam pročitao njen intervju u „Politici“ mislim da je on vrlo kredibilan, da je obuhvatio sve ovo što je praktično danas većina kolega govorila i dala odgovor na sve ove dileme u smislu određenih zloupotreba kako se određene sudije ponašaju. Takođe, u tom smislu reči, moram da kažem da nekako sve te negativnosti dolaze opet sa ovog drugog bola političkog od strane opozicije, gde se kritikuje kroz te medije ova vrsta priče koju sam malopre govorio. Moram da kažem da i ja imam očekivanja isto i od tužioca i od sudija da efikasnije se bave borbom protiv kriminala i korupcije, pre svega u aspektu priče koja podrazumeva kriminal koji postoji i danas, ali kriminala koji je postojao i juče. Prema tome, mi nemamo procesuirane sve one tajkune koji su u prošlom periodu za vreme bivšeg režima zloupotrebljavali sve institucije. Ovom prilikom, istakao bih, sigurno taj dvojac Đilasa i Šolaka koji su se baždarili na dva načina. Jedan se baždario na sekunde, a drugi na kanale, a zajedno su se baždarili na tome da prokopaju što više, da kažem, kanalizacionih tokova gde će da postave kablove za svoje kablovske televizije. Bilo bi jako interesantno danas pogledati, a mislim da to istražni organi mogu uraditi, danas postoje različiti alati i softveri koji mogu da izmere sve, šta su to, da kažem, kanalizacione instalacije, odnosno sve šta je pod zemljom, koji su to kablovi postavljani, ko je postavljao te kablove, ko je zloupotrebljavao svu tu vrstu priče? Nisu to samo prekršajne odgovornosti sutra ovih sudija koji će biti nadležni za prekršajne sankcije, već i krivične odgovornosti i svega ostalog. Ko je to u Republici Srbiji ikad ispitao, a neko je stvorio toliko enormno bogatstvo. Evo, juče evropskim parlamentarcima predlaže da sad te televizije, kablovske operatere koje su dva brata po novčaniku, u ovom slučaju, uložila u zajednički biznis, da sada dignu na nacionalnu frekvenciju, pa da se ta vrednost tog posla digne deset puta na viši nivo i da od toga bolje žive. Sva se politika i sva se ideologija svela na to kako i dalje da se pljačkaju javni resursi. Još jednom kažem, bilo bi sjajno od opštine do opštine po Srbiji, da se vidi šta je to pod zemljom i ko je stavljao pod zemljom određene kablove i kako je neko napravio takvu mrežu, a nije platio možda ni dinara određenoj lokalnoj samoupravi, da ne kažem da je „Telekom“ Republike Srbije izuzetno oštećen tom vrstom priče. Znate kako, „Telekom“ Republike Srbije danas svoju logistiku, svoju bazu koju ima, u smislu digitalizacije, iznajmljuje drugim operatorima i državno preduzeće ima prihode kroz dividendu građani Republike Srbije mogu da očekuju u svemu tome i nešto za sebe. Šta mogu da očekuju sutra od određenih kanala, da kažem, kablovskih koji dobrovoljno odlaze? Ništa, da postave, ovako da kažem, ilegalno da ne odgovaraju za to, da ni jedan sudija prekršajnog suda, osnovnog suda ne reaguje zato što tu nema odgovornosti na državnom nivou. Tu svaka lokalna samouprava može da uradi šta hoće i niko to nije ispitivao i istraživao. Jedan softver koji može dole sve da snimi, kamere koje mogu to, može u svakom gradu da ustanovi kakvim resursima raspolaže svaka opština u smislu te priče, ali i da ustanovi ko je i kada postavio. Na tome se zarađuje ekstra profit. Na tome se zarađuju milioni, ti milioni se izvlače iz države Srbije na egzotična mesta. Makar da su imali toliko odgovornosti i samosvesti, pa taj ekstra profit, tu zloupotrebu koju su imali, da su uložili ovde u Srbiji. Ne, izneli su taj novac i nisu stvorili ni sa tim opljačkanim novcem možda nova radna mesta, pa bi možda i odgovornost bila manja jer bi im se to uzelo kao olakšavajuća okolnost u nekom sudskom postupku koji bi bio valjan. Međutim, još niko nije zagrebao to. Zašto? Zato što se plaše da će sutra osvanuti u tim medijima, bilo da je reč o pisanim medijima, bilo da je reč o elektronskim medijima, pa će taj neki sudija biti prozvan da je pod uticajem naprednjaka. E, taj alat se koristi medijski za ucenu i praktično reketiranje da se ne otvore stvari koje su davno zakopane pod zemljom. Iskopaćemo svaki vaš kriminal. Nećemo se smiriti sa ovih govornica dok ono što ste zloupotrebljavali i one resurse koje ste uništili u Republici Srbiji, ne budemo isterali na čistac, a vas pred sud pravde. Toliko i hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Marijan gleda u sat, misli da je malo, osam minuta do dva.
Da li mogu predsedniče kasnije, posle pauze, pošto mi treba više?
Koliko vam treba?
Treba sigurno 15, 20 minuta.
Može. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Pantiću, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, mi danas raspravljamo o kandidatima za izbor za sudije koje se prvi put biraju na tu funkciju. Svi kandidati kako smo videli iz biografija ispunili su kriterijume i merila za ocenu za izbor sudija u prvom redu stručnost, obučenost i dostojnost, osim jednog dela koji su osporeni danas. Dozvolite da kažem da tako nije bilo u prošlosti. Stranka bivšeg režima, Borisa Tadića, Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, nisu se pridržavali niti kriterijuma koji su propisani zakonskim aktima, već su se pridržavali samo jednog jedinog kriterijuma, a to je partijska pripadnost. Zato nam je sudstvo, tada za vreme njihove vlasti, bilo najgore u Evropi. To ne kažem ja, to kažu evropski zvaničnici u to vreme. Sudstvo za vreme Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i Borisa Tadića bilo je u očajnom stanju. To je najblaža ocena. Kada kažem u očajnom stanju, onda dozvolite da kažem da je petoro sudija izvršilo samoubistvo zbog njihovog kadriranja, a najmanje 20 se razbolelo i preminulo zbog reizbora. Bez funkcija, poštovani građani, ostalo je tada 837 sudija i 200 zamenika tužilaca, mahom najboljih gledajući njihovu stručnost, obučenost i dostojnost. Sudstvo se kretalo, za vreme njihove vlasti, od nezapamćenih skandala u kadriranju i proterivanju sudija do neuravnoteženosti krivičnih dela. Neke su, kako rekoh, sudije umirali od nepravde, ali Đilasovo sudstvo kod izbora sudija napravilo je jedan od najvećih skandala u istoriji sudstva, ne u istoriji sudstva u Srbiji, nego u istoriji sudstva u svetu, time što su izabrali, verovali ili ne, ali je istina, mrtvog sudiju Ljubišu Đurića iz Požega za sudiju. Gle čuda, Đilasova predsednica Visokog saveta sudstva Nata Mesarović, o kojoj je govorio kolega Arsić, izjavila je da su svi kandidati proveravani i da je potrošila na razgovor sa kandidatima 200 časova. To je mesec dana radnih. Ja ću stalno da je pitam u ovom visokom domu, dok god ne odgovori, a javlja se ovih dana, kako je mogla obaviti razgovor sa mrtvim sudijom? Nadalje, kako gospodin Đilas, Boris Tadić i Vuk Jeremić mogu objasniti da su izabrali i Sonju Brkić za sudiju? Upravo Sonja Brkić je kršila Zakon o sudijama, jer je istovremeno, verovali ili ne, ali je istina, vršila dužnost sudije Vrhovnog suda i dužnost predsednika RIK-a. Kako znate, gospodo sudije i poštovani narodni poslanici, Zakon o sudijama to je izričito zabranjivao. Sonja Brkić je u RIK-u na taj način protivpravno uzela 2.673.000 dinara i odbila je tada da vrati te pare. To je bila slika i prilika Đilasovog sudstva, o kojem on ovih dana govori da treba biti nezavisno, a sada ćete videti u daljem izlaganju kako je za vreme njegove vlasti bilo nezavisno. Samo da citiram, u izveštaju Evropske komisije za 2010. godinu je stajalo, citiram: „Reforma koju provodi vlast u Srbiji, dakle Đilasova, Tadićeva i Jeremićeva, predstavlja posebnu zabrinutost. Proces reizbora sudija bio je netransparentan, rizikujući time princip nezavisnosti.“ Dodaje se dalje: „Reforme koje sprovodi vlast bile su kao najgora moguća stvar“, završen citat. To stoji u knjizi koja se zove „Reforma pravosuđa u Srbije od 2008. do 2012. godine“ na stranici 96, a prenela beogradska „Politika“ 7.7.2012. godine. Poštovani narodni poslanici, dolaskom gospodina Selakovića za ministra pravde situacija se drastično menja na bolje. To je nastavljeno i za vreme gospođe ministarke Kuburović i za vreme aktuelne ministarke. Trebaće još mnogo truda i mnogo vode proteći Dunavom da nam pravosuđe bude na zavidnom nivou, jer su u sistemu pravosuđa Đilas i njegovi pajtaši ostavili sudije koje nisu imale osnovni uslov za izbor, jedan veliki deo niti stručnost, niti obučenost, a najmanje dostojanstvo. Dozvolite da kažem još nekoliko rečenica. Prema rečima predsednika Sindikata pravosuđa, na početku reforme 2008. godine sudstvo Tadićevo, Borka Stefanovića, Jeremića i ostalih imalo je 780.000 nerešenih predmeta. Dakle, na početku reforme, a krajem 2012. godine, kada su završili reformu, umesto da smanje sa 780.000, oni su povećali na tri miliona nerešenih predmeta. Dolaskom SNS na vlast, već u 2019. godini, broj je smanjen na duplo, na 1.500.000. Tako su sprovodili reforme sudstva i tako je izgledalo sudstvo za vreme Dragana Đilasa, jer kaže da će on kada dođe, prekjuče izjavio, sprovesti reforme u sudstvu. Verovatno bi ovako sproveo kao što ih je sprovodio. Poštovani predsedniče, nemojte se ljutiti, moram uzeti još nekoliko minuta vremena da postavim 27 pitanja Draganu Đilasu i neću se smiriti nikada u ovom visokom domu dok on ne odgovori na ova pitanja javno na svojoj, može da odgovori na „N1 cija televiziji“. Prvo pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, 13. maja 2018. godine, lažno optužili predsednika Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića i aktuelnu vlast i državu Srbiju da je fašistička, kada ste rekli, citiram: „Dan kada promenim ovu vlast slavićemo kao još jedan dan pobede nad fašizmom“? Završen citat. Gospodine Đilas, pred licem građana odgovorite da li je ovo vaš odnos prema većini građana koji su izabrali gospodina Aleksandra Vučića i da li je to odnos vaš prema državi Srbiji? Drugo pitanje, da li je tačno, gospodine Đilas, da ste vi posle povrataka iz SAD, a i ovih ste dana išli sa istim ciljem, održali sastanak sa čelnicima Saveza za Srbiju u čačanskoj kafani Moravski alasi, 4. jula 2018. godine, na kojem su bili svi čelnici Saveza za Srbiju, gde ste se dogovorili da pokrenete proteste kako bi rušili predsednika Srbije Aleksandra Vučića na temu Kosova, ne izborima, nego ulicom? Umesto, poštovani građani, da ruše predsednika Vučića, trebali ste, gospodine Đilas, da se dogovorite kako da vratite Kosovo tamo odakle ste ga oterali. Da li je tačno da ste tada rekli: „Ako izbacimo dijalog iz Skupštine, onda kao društvo imamo problem? Skupština je mesto gde se priča. Ako zaustavimo sve medije, oni će eksplodirati negde. A kome treba parlament, dajte malo pameti.“ Završen citat. Poštovani građani, vidite ko je rušio parlamentarni sistem u državi Srbiji i državu Srbiju. On se ne zalaže uopšte za parlamentarni sistem, a to je potvrdio i njegov kolega stranački, profesor Mićunović. Treće pitanje, da li je tačno, gospodine Đilas, da nas stalno pokušavate posvađati sa čeličnim prijateljima Kinezima, te da ste 17. avgusta 2020. godine rekli, i naravno slagali, kao što svakodnevno lažete, citiram: „Hoćemo li primiti kinesku vakcinu koju niko neće u Evropi primiti“? Završen citat. Kinesku vakcinu danas primaju mnogi Evropljani. Da li osećate bar malo stida, gospodine Đilas, zbog ovakvih laži, kada radite protiv zdravlja naših građana u vreme dok naš predsednik Vučić, Vlada Republike Srbije, građani, krizni štab, naši heroji doktori, medicinske sestre i ostali vode nemerljivu borbu za zdravlje naših građana i otadžbine? Četvrto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, kada je Srbija bila treća po redu zemlja u Evropi započela vakcinisanje svojih građana poslali pismo, tužibaba, normalno, u Brisel u kojem ste se žalili da u Srbiji ne postoje pouzdani podaci o tome kada će se i kojom vakcinom vakcinisati građani Republike Srbije, što je bila notorna laž, jer su naši građani povodom vakcinisanja bili informisani, kako ste videli, poštovani građani, najbolje u Evropi? Peto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, 16. septembra 2020. godine ponovo poslali pismo Evropskoj komisiji, lažno optužujući predsednika Aleksandra Vučića i državu Srbiju da nismo postali deo mehanizma Kovaks u trenutku kada su predsednik Vučić i Vlada Republike Srbije dogovorili uplatu avansa za nabavku vakcina i na taj način nečasno oblatili i predsednika Vučića i državu Srbiju? Gospodine Đilas, zašto to radite? Zašto to radite i nanosite štetu vlastitoj otadžbini i građanima Republike Srbije? Šesto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, tužili Evropskoj komisiji Aleksandra Vučića zbog njegove zahvalnosti Kinezima na pomoći koju su nam pružili naši čelični prijatelji Kinezi i tako, po ko zna koji put, pokazali da nemate morala, nemate stida kada je u pitanju sramoćenje predsednika Vučića i naše zemlje? Sedmo pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, dana 13. avgusta 2009. godine u razgovoru sa otpremnicom poslova u američkoj ambasadi u Beogradu Dženifer Braš kazali, citiram: "Ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova"? Kako vidite, poštovani građani Srbije, Đilas se odrekao Kosova 2009. godine. To je njegov odnos prema otadžbini. Osmo pitanje, da li je tačno, gospodine Đilas, da ste vi 13. avgusta 2020. godine bahato izjavili, citiram: "Platio sam hotel 4000 evra, a mogu da platim i 17.000 evra za vilu na moru i patike 5.000 evra", završen citat? Postavljam vam pitanje, gospodine Đilas, otkud vam tolike pare, a bili ste na političkim funkcijama u to vreme? Poučite građane Srbije, gospodine Đilas, kako se do ogromnog novca tako brzo dolazi. Deveto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, 5. maja 2020. godine brutalno uvredili predsednika Vučića nazivajući ga ludakom, kako ste izjavili na N1-CIA, vičući: "Ti si lud", na pitanje novinarke Žakline Tatalović: "Hoćete li to promeniti?" Vi, gospodine Đilas, bahato ste odgovorili, citiram: "Pojačaću to", a potom ponovili nekoliko puta: "Vučiću ti si lud". To, poštovani građani Republike Srbije, naš predsednik nije za Đilasa ili bilo nikada rekao. Ko vređa koga, poštovani građani Srbije? Da li Đilas i njegovi saradnici ili mi narodni poslanici ili predsednik Aleksandar Vučić? Deseto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, 20. januara 2018. godine brutalno uvredili predsednika Vučića rečnikom sa dna kace, kada ste izjavili, citiram: "Vučiću, ti si lud", samo zato što je Aleksandar Vučić kao predsednik države otišao na Kosovo i Metohiju i razgovarao sa našim mučenicima, tj. sa stradalnim srpskim narodom u našoj južnoj srpskoj pokrajini? Zašto vređate, gospodine Đilas, da li možda zbog bahatosti i vaših 619 miliona evra prihoda ispumpanih iz džepova građana ili zato što ste, kako smo videli, već 2009. godine se odrekli naše južne srpske pokrajine i mržnje prema predsedniku Vučiću? Biće, poštovani građani, da je i jedno i drugo i treće. Jedanaesto pitanje, da li je tačno, gospodine Đilas, da ste 27. avgusta 2018. godine brutalno, nedostojno čoveku, uvredili predsednika Vučića kada ste izjavili, citiram: "Vučić ima mentalnih problema, neke poremećaje" i dodali: "Sram te bilo, Vučiću. Vučiću, ti si lud čovek". Eto, poštovani građani Republike Srbije kako vređa Dragan Đilas. Znadete li zašto je Điki mafija to izgovorio predsedniku? Samo zato što predsednik Vučić sa Vladom Srbije i građanima gradi "Beograd na vodi", zato mu je to rekao, što je jednog od najružnijih delova Beograda sagradio najlepše šetalište u ovom delu Evrope i što je postao jedan od najvećih gradilišta u ovom delu Evrope. Dvanaesto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, bez ikakvog povoda, 11. aprila 2020. godine ponovo, po ko zna koji put, brutalno uvredili predsednika Vučića kada ste rekli, citiram: "Vučiću, ti nisi normalan"? Da li ste to rekli, gospodine Đilas, zato što predsednik Vučić nema prihod od 619 miliona evra, niti računa na Mauricijusu, u Cirihu, Holandiji, Bugarskoj i još 17 zemalja, kao što vi, gospodine Đilas, imate? Trinaesto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, sa svojim kolegom iz iste stranke, jednim od članova međunarodne bande lopova i prevaranata, Vukom Jeremićem 2008. godine, bez saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije, zatražili prebacivanje kosovskog pitanja iz Ujedinjenih nacija na Evropsku uniju i tako doveli misiju Euleks na Kosovo i Metohiju, te tako zabili nož u leđa vlastitom narodu i državi Srbiji? Je li se tako brani čast otadžbine, gospodine Đilas? Četrnaesto pitanje, da li je tačno, a tačno je, jer su svedoci svi građani Republike Srbije, da ste vi, gospodine Đilas, zajedno sa svojim pajtosima u liku Božidara Đelića, Bojana Pajtića, Vuka Jeremića i drugih, sproveli divljačku pljačkašku privatizaciju i doveli našu zemlju na ivicu bankrota i ostavili je Aleksandru Vučiću, SNS i koalicionim partnerima da je izvlače iz najdublje krize u novijoj srpskoj istoriji? Petnaesto pitanje, da li je tačno, a tačno je, da ste vi, gospodine Đilas, 16. aprila 2020. godine verbalno i medijski napali Aleksandra Vučića, doktora Kona, Krizni štab, samo zato što su zaštitili živote naših građana kada ste izjavili, citiram: "Ja sam šokiran onim što je doktor Kon izgovorio. Doktore, šta se dešava sa vama? Rekli ste da bismo bez podrške vlasti i predsednika Vučića lično bili u katastrofi. O kakvoj podršci vlasti i Aleksandra Vučića vi govorite? Šta je to ova vlast uradila? Šta to vi podržavate?" Gospodine Đilas, imate li, posle godinu dana, otkud sve tolike laži i imate li bar malo stida ili vremena da se izvinite doktoru Konu, predsedniku Vučiću, Kriznom štabu i ostalima? Naravno da nemate, jer imate preča posla, da brinete o basnoslovnim parama na Mauricijusu i još 17 zemalja koje ste pokrali od građana Republike Srbije. Šesnaesto pitanje, da li je tačno, a tačno je, da ste vi, gospodine Đilas, 2011. godine dok ste bili gradonačelnik Beograda nezakonito prodali četiri kablovska kanala svoja "Arene sport" "Telekomu Srbije" za 7,7 miliona evra, iako "Telekom Srbije" tada nije smeo biti vlasnik medija? Da li su tih 7,7 miliona evra, gospodine Đilas, možda na računima Mauricijusa, Ciriha ili u Bugarskoj? Sedamnaesto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, na dan 12. decembar 2020. godine na računima ogranka svojih firmi u Cirihu imali 620.000 evra? Osamnaesto pitanje, da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, na dan 12. decembar 2012. godine na računima svoje firme na Mauricijusu imali 5.730.000 evra i da ste vi i vaš brat Gojko bili korisnici računa na ovim destinacijama? Podvlačim - bili korisnici računa. Pitanje broj 19. - da li je tačno, a tačno je, da vam je glumac Sergej Trifunović dao najbolju ocenu vaše političke moralne ličnosti kada je 16. jula 2020. godine rekao, citiram: „Đilasu je glavno oruđe u polici novac kojim sve rešava i kupuje političku naklonost“, završen citat. Pitanje 20. - da li je tačno, gospodine Đilas, kako nas obaveštavaju „Večernje Novosti“ da vi imate 53 računa i na njima 67,9 miliona dolara i da li je toliki iznos bio deponovan u oktobru 2020. godine i da se finansijska šema oteže od Mauricijusa, Amerike, Makedonije, Hrvatske, Švajcarske, Bugarske, Crne Gore, Srbije, Kipra, Moldavije i, gle čuda, Hong Konga? Ovo Hong Konga podvlačim, zato što je 21. pitanje – da li ste u Kong Kongu, gospodine Đilas, susreli se sa svojim stranačkim kolegom Vukom Jeremićem, gde je i on operisao sa članovima međunarodne grupe lopova i prevaranata, Emiliom Lozojem, glavnim finansijerom Vuka Jeremića, i Patrikom Hoom, bivšim ministrom unutrašnjih poslova Hong Konga, i Tidijom Gadijom, osuđenim svojevremeno u SAD za pranje novca? Pitanje broj 22. - da li je tačno, kako nas informišu „Večernje Novosti“, da ste vi kao bivši gradonačelnik Beograda sakrili ogroman novac u 17 država širom sveta? Pitanje broj 23. - da li je tačno da ste vi, gospodine Đilas, 8. februara 2019. godine u Makedoniji sastali se sa kriminalcima i kradljivcima gaća iz Majamija, gde ste se dogovarali o funkcionisanju opozicije u Srbiji da rušite predsednika Vučića i dovođenje na vlast ne izborima, nego ulicom, opozicije, gde ste dobili određena i finansijska sredstva kako bi finansirali „Jedan od pet miliona“ sa ciljem zbacivanja sa vlasti predsednika Vučića? Tako je nastao onaj lažni pokret „Jedan od pet miliona“. Pitanje broj 24. - da li je tačno da ste vi, gospodine Đilaš i vaš politički električni zec, Marinika Tepić, pljunuli na žrtve Jasenovca kada ste u duetu lajkovali objavu jednog tviteraša u kojoj se navodi da je predsednik Srbije Aleksandar Vučić bolesnik i da treba da se leči samo zato što je gledao film Predraga Gage Antonijevića „Dara iz Jasenovca“, jer je, kako je predsednik naveo, film težak i važan za naš stradalni narod. Ovog tviteraša posebno je razbesnelo što je predsednik Vučić izjavio da se realizacija filma desila na njegovu inicijativu. Pitanje broj 25. - da li je tačno da je Verica Barać raskrinkala načine na koje ste vi, gospodine Đilas, kao gradonačelnik Beograda sticali bogatstvo namešteno državnim tenderima za svoje privatne firme i svojih partijskih drugova? Pitanje broj 26. Da li je tačno, a tačno je, da je Verica Barać govorila da ste vi, gospodine Đilas, da imate svoje privatne firme kao gradonačelnik Beograda i da ste stalno poslovali sa budžetom i tako oprali ogromni novac? Poslednje, 27, da li je tačno, gospodine Đilas, da ste vi vršili kontrolu medija, a nas optužujete za nekakvu kontrolu medija u Srbiji, time što ste kupovali minute, plaćali avansno i tako uticali na medije, te da ste vršili kontrolu dnevnih novina, kupovali prostor u medijima i cenzuru novina? Poštovani građani, ovih dana svakodnevno, na kraju da kažem, Đilas napada predsednika Vučića, Vladu Republike Srbije i Skuštinu Republike Srbije preko svojih medija koje kontrolišu, iznose brutalne laži. Završavam, gospodine predsedniče, jednim citatom od gospodina Svitona, bivšeg šefa osoblja u „Njujork Tajmsu“, koji je na zdravici rekao, citiram: „Posao novinara jeste da uništi istinu, da otvoreno lažu, da izvrću, da ozloglašuju, da se klanjaju pred zlatnim teletom i prodaju vlastitu zemlju i narod da bi zaradili hleb. Svi to znaju. Mi smo oruđe i sluge bogataša koji su iza kulisa. Mi smo marionete. Oni vuku konce, a mi plešemo. Naš talenat, naše mogućnosti i naš život vlasništvo su drugih ljudi. Mi smo intelektualne prostitutke.“ Završen citat. Poštovani novinari iz štampe i medija pod kontrolom Đilasa, pročitajte ovaj citat i zamislite se. Zamislite se. Zamislite se. Hvala.
Hvala. Pošto nema više prijavljenih za reč, ni poslanika, ni predstavnika poslaničkih grupa, niti predlagača, zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Određujem pauzu do 15.20 časova. Nastavljamo sa radom raspravom u pojedinostima o Zakonu o kulturi i Zakonu o sprečavanju dopinga u sportu. Očekuje se da će glasanje biti oko 18.00 časova. Hvala. [[Posle pauze]] Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Kao što sam rekao, otvaram pretres u pojedinostima. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O KULTURI Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Maja Gojković, potpredsednik Vlade i ministar kulture i informisanja, pozdravljam je; Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta; Milan Savić, državni sekretar u Ministarstvu omladine i sporta; Darko Udovičić, pomoćnik ministra omladine i sporta; Vukica Kilibarda, vršilac dužnosti sekretara Ministarstva kulture i informisanja; Radovan Jokić i Danijela Vanušić, vršioci dužnosti pomoćnika ministra kulture i informisanja; i Milija Lazarević, vršilac dužnosti sekretara Ministarstva omladine i sporta. Pozdravljam i ministra Udovičića. Prva tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za kulturu i informisanje. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbora za kulturu i informisanje prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima potpredsednica i ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Dobar dan, predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovani poslanici, zaista mi je zadovoljstvo što se u kratkom vremenu vidimo ponovo. Želim da vam se zahvalim što ste učestvovali u raspravi u načelu i što ste učestvovali u javnoj raspravi koja je održana ovde na Odboru za kulturu i informisanje i na kojoj smo dogovorili zajedničku potrebu da se amandmanima ispravi Predlog zakona koji se našao pred vama. Tako je došlo do ovih amandmana koje danas imamo i o kojima ćemo raspravljati ovde zajednički, a svi su vezani na to da se vraća nadležnost Narodnoj skupštini, vezano za izbor članova Nacionalnog saveta za kulturu. Ovakvih primedbi zbog isključivanja Narodne skupštine Republike Srbije iz ovog procesa je bilo i u javnoj raspravi, mimo poslanika, dakle, od ljudi koji su učestvovali u javnim raspravama, a predstavnici su kulturne javnosti. Kasnije, i u razgovoru sa predsednicom Vlade i sa predsednikom Narodne skupštine Republike Srbije, dogovorili smo se da se amandmanski reaguje na onaj osnovni predlog izmena i dopuna, gde je trebalo da ministar predloži Vladi, Vlada da izabere članove Nacionalnog saveta za kulturu. Mislim da je ovo ipak bolje rešenje i da će Narodna skupština Republike Srbije, konačno nakon predloga ovlašćenih predlagača, a zatim i pravljenje liste od strane ministra kulture, imati priliku da se izjasni o predloženim kandidatima. U članu 16, osim te izmene, došlo je i do izmene oko predlaganja nacionalnih saveta nacionalnih manjina i usvojen je konačni predlog da to budu dva člana na listi, odnosno od prvo predloženih četiri. To će vršiti koordinacija nacionalnih saveta nacionalnih manjina, ali ta dva predloga nacionalnih manjina ulaze nepromenjeni na listu o kojoj ćete se vi krajnje izjašnjavati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nebojša Bakarec.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani ministri, poštovane kolege poslanici, poštovani građani, naravno da podržavam, bio sam na sednici Odbora za kulturu, i da sam detaljno upućen u ove izmene i dopune Zakona o kulturi i u ovih pet amandmana i, naravno, da ih podržavam. Samo još jednom da potcrtam da je cenjena ministarka Gojković oživela rad Ministarstva i u formalnom i u suštinskom pogledu. Međutim, nažalost, Ministarstvo i cela Vlada, to moram da vam kažem, i cela država suočeni su sa novim pretnjama. One su izrečene juče i pre nekoliko dana, samo je potrebno da povežemo dva i dva. Znači, suočeni smo sa pretnjama, država, Vlada i vaše Ministarstvo, sigurno, Skupština i predsednik su suočeni sa zahtevima da ispunimo jedan ultimatum koji se tiče izbornih uslova do 1. oktobra, pa vas sve o tome obaveštavam. Znači, ti zahtevi se najviše tiču ove Skupštine i taj ultimatum koji su Đilasovci izneli mi treba da ispunimo do 1. oktobra, a znate šta će se desiti ako ne ispunimo taj ultimatum? Napraviće novi 5. oktobar. Dakle, kao što Đilasovci žele da oni postave ceo Nacionalni savet za kulturu, kada oni žele nasilno da preuzmu vlast, kao što žele da imaju sve članove upravnih odbora institucija kulture, tako oni u svom ultimatumu najavljuju i traže da se smene svi urednici RTS, da postave svoje, da smene ceo REM i postave svoje članove REM. Podsetiću da je RTS, istovremeno, javni servis kulture. Dakle, đilasovski mediji i Đilasovci, svi njihovi mediji, su juče posle sastanka sa posrednicima Evropske komisije, tj. Evropskog parlamenta objavili da oni neće kompromis i da žele samo ultimatum. Naslovi su, kaže, novi urednici RTS do 1. oktobra ili bojkot. Đilas lično je juče saopštio da hoće mimo zakona da dobije nacionalnu frekvenciju za njegovu televiziju N1. Traži da javni servis uvede nekakav zakoniti antinovinarski sistem par-nepar gde bi on i njegovi Đilasovci svaki drugi dan uređivali program RTS, što je prosto neviđeno. Đilas traži da on postavi svemoćne partijske komesare, citiram njega – poverenika za javna preduzeća koji će sedeti u opštinama i kontrolisati, sprečavati i prijavljivati. Koga? Svakoga ko im se ne sviđa, ko im nije po volji. Đilas traži, i to je juče lepo rekao, da se sve to sprovede do 1. oktobra. Kao što vidite, ovde uopšte nema nikakve kulture, ne radi se ni o kakvoj želji za kompromisom, ni o kakvoj želji za dijalogom, već se radi o ultimatumu jedne stranke koja ima 3,8% i pet ikebana patuljastih stranaka koje su samo garnirung oko SSP. Oni kažu da ako se to ne usvoji da će bojkotovati izbore, ali to nije jedina pretnja. Naravno, smešno je što dve od tih šest stranaka su učestvovale na izborima. Zelenovićeva stranka i PSG prete da će ponovo bojkotovati. Oni nisu bojkotovali uopšte izbore. Đilasovci takođe prete i Đilas je to izneo u pismu predstavnicima Evropske komisije. On je najavio na kraju tog svog pisma ulicu, proteste i ljudske žrtve ako se njegovi zahtevi ne usvoje. Ovaj novi zahtev da njegova privatna televizija, gde je suvlasnik, N1 dobije nacionalnu frekvenciju, kao što vidimo, nema nikakve veze sa izborima i Đilas se tu odao. Pazite, ako on traži, a traži, pola RTS-a, da budemo otprilike tačni, pa šta će mu onda frekvencija za njegovu privatnu američko-luksemburšku filijalu Si-En-En, gde je on suvlasnik sa Šolakom? To ima veze samo sa njegovim biznisom, zbog toga što je on suvlasnik zajedno sa Šolakom. Đilas hoće na izborima da zarade još milione evra. Ako njegova televizija dobije N1 frekvenciju, ona će vredeti na tržištu pet puta više, a ako dobije tu frekvenciju, zarađivaće od reklama kojima Đilas i dalje trguje preko svojih mnogobrojnih firmi deset puta više. I nisu slučajno, rekao sam, odabrali 1. oktobar kao datum ultimatuma, zato što hoće ponovo da napadnu ovu Skupštinu, ponovo da zapale Skupštinu, da napadnu RTS, da ga zapale i sve ono što su radili 5. oktobra 2000. godine. Pazite, probu su imali prošle godine u julu, kad su napali Skupštinu i probu za sve ovo su imali 2019. godine u martu, kad su napali RTS. Svi ovi njihovi zahtevi, ovih šest đilasovskih stranaka, su protivzakoniti i voluntaristički. Prvo, ističu njegovu gramzivost i zanemaruju razum i zakone. Oni sebe vide kao nekakve bogom dane revolucionare, montanjare, čiji se ultimatumi moraju usvojiti bezpogovorno. Pri tom je smešno što tih šest stranaka ima 5%. Znači, oni traže sve urednike i 50% programa na RTS-u, a imaju 5%. A da Đilas ne mari ni za stavove EU, pazite, što je prilično neverovatno jer sebe stalno predstavlja kao proevropsku stranku, što on nije, govore njegovi napadi na EU. Samo ću citirati dva poslednja njegova napada. Dana 2. 02. ove godine optužio je EU SAD da devet godina direktno daju podršku Vučiću u projektu uvođenja navodnog neofašističkog sistema. Pazite tu neverovatnu optužbu. Potom je pre nekoliko dana, 19. 04. izvređao posrednike Evropskog parlamenta da su srušili dijalog pre nego što je počeo, i nizom još drugih uvreda. Đilas je na svojoj televiziji N1 ponovio niz neistina, i to ću vam reći, koje voli da ponavlja, o tome koliko je pametan, kreativan i sposoban biznismen koji zna da izračuna 100 minus 20% pa minus još 20% i da je dominantan u toj oblasti. Jeste bio dominantan u toj oblasti, da izračuna koliko procenata od budžeta Republike Srbije i Beograda i RTS-a i Studija B će da ukrade. Tu je zaista bio dominantan. Crni Điki, pa zar su te roditelji za to školovali? Mašinski fakultet su ti platili i svo ono školovanje, srednja škola, da bi on postao dominantan i stručnjak za procentni račun i da je jedino u tome dominantan i da bi naučio jedino procentni račun, jer jedino tako može da izračuna koliko će procenata da ukrade. Njega je, naravno, još pre deset godina razobličila Verica Barać, kada je rekla da je to skandal i da on nije poslovao uopšte na tržištu, nego da je bio isključivo sve vreme preko DS bio nakačen na budžet i da je njegova firma bila partijska firma. A njegova hvalisavost, da je on, kao, kreativan, biznismen i sposoban, liči na to kao kad bi se neko hvalio da je veliki ribolovac a lovio ribu dinamitom. Podsetiću da Tužilaštvo za organizovani kriminal vodi istragu protiv dva odgovorna lica iz RTS-a i dva Đilasova direktora zbog sumnje da su organizovali pljačku RTS-a od 688 miliona dinara, a naravno da iza te pljačke stoji taj upravo pametni, kreativni i sposobni Đilas. Pomenuću još jedan slučaj koji mora da se nađe pred sudovima, pošto je zaista drastičan. Taj slučaj zahteva reviziju najmanje 114 sudskih procesa koji su se desili prošle godine. O čemu se radi? Đilas je pre tri dana na svojoj omiljenoj televiziji, za koju upravo traži frekvenciju, rekao da kada mi prošetamo sa njim ulicama grada, tek onda vidimo koliko je on omiljen, koliko ga građani vole i koliko mu pružaju podršku. Međutim, na sudu, 2020. godine, on je 114 puta posvedočio, ja sam bio na jednom od tih suđenja, da on ulicom ne može da prođe čak ni sa decom, koliko ga građani mrze i vređaju. Pošto je on odabrao da je ovo istina, da je omiljen, to znači da je 114 puta lagao na sudu. Samo da vas obavestim da postoji jedno krivično delo koje se zove krivokletstvo, lažno svedočenje pred sudom, pa bi Đilas najmanje 114 puta morao da odgovara za ovo krivično delo. Iz ove emisije smo saznali šta Đilas u stvari hoće, a to ga je voditeljka i pitala. Saznali smo da on u stvari hoće mesto premijera. Mesto gradonačelnika je već imao i to mu je malo, a za predsednika Srbije ne sme da se kandiduje jer je kukavica. I voditeljka ga je pitala – da ste vi na mestu premijera, kao, šta bi on radio? A on je rekao – ne bavim se ja politikom da gledam funkciju na kojoj ću sutra da budem. Dakle, on želi i već sebe vidi na funkciji premijera. A kako on misli da dobije funkciju premijera? Tako je i Saša Janković imao snove o funkciji premijera, ali imao je 16%, dok Đilas ima četiri puta manje glasova nego Saša Janković. Ovde dolazimo do ključne rečenice Đilasove koja mu se omakla, verovatno slučajno, govoreći o svojoj i Tadićevoj vlasti do 2012. godine – narod je 2012. glasao za ovu vlast zato što nije bilo dovoljno dobro za vreme prethodne vlasti. Ali, čovek kao da ima amneziju, zaboravio je da je on bio gradonačelnik pet godina, ministar i da je bio zamenik predsednika najmoćnije tada Demokratske stranke i da je on upravo krivac za to što građanima nije bilo dovoljno dobro. Dakle, videli smo šta smo doživeli, što je pozitivno. Devet godina posle silaska sa vlasti, Đilas je smogao snage da prizna da je loše vršio vlast. I verovatno će devet godina od sada, negde 2030. godine, Đilas da prizna da je opljačkao 619 miliona evra. Ono što je zanimljivo, Đilas je na kraju emisije, kad ga je voditeljka pitala o nekoj tezi, nekog Vuka Velebita, da je on omiljeni Vučićev kandidat zato što nema šanse na izborima, Đilas je to praktično priznao, jer je rekao da Marinika ima šanse na izborima. Dakle, on nema, ali Marinika ima šanse na izborima. Stoga se postavlja pitanje, pošto je rekao da mnogo voli Mariniku, da je ceni, da je poštuje, da je ona najpopularnija opoziciona političarka, ako je to tako, zašto Đilas ne ustupi mesto šefa stranke SSP Mariniki Tepić? Zašto joj ne dozvoli, pošto je najpopularnija političarka u opoziciji, po njegovim rečima, zašto joj ne dozvoli da ona predvodi tu opoziciju? Izgleda da će biti da Dragan Đilas baš nema toliko poverenja u ovu besramnu preletačicu koja je, inače, pazite, preveslala i mnogo iskusnije političare od Đilasa i Čanka i Jankovića i Živkovića itd. Za kraj, jednostavno, radi se o tome da je Đilas toliko frustriran i iskompleksiran svojim neuspesima i kompromitovanošću, Vučićevim poduhvatima i uspesima na svim poljima. Đilas je uplašen izborima koji dolaze i zbog toga preti ulicom i nasiljem. Prosto, to je odraz nemoći, nemoćan je. Ljubomoran je, za kraj, zbog toga što predsednik Vučić leči Srbiju, gradi Srbiju, vakciniše Srbiju, uzdiže Srbiju. Živela Srbija. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Maja Gojković. Izvolite.
Poštovani poslaniče, razumela sam da kažete da su uz ultimatume vlasti u Republici Srbiji, odnosno Vladi Republike Srbije i predsedniku države, kao i predsedniku Narodne skupštine juče izrečeni ultimatumi i rokovi da nešto moraju da ispune do 1, ili do 5. oktobra ove godine, ali svi znamo kako Srbija odgovara na ultimatume kroz našu istoriju, tako da ne verujem da neko nekog ovde više može da ucenjuje sa određenim nedemokratskim predlozima. Sada sam vas razumela da imaju nameru, odnosno Dragan Đilas ima nameru da sam bira i članove Saveta za kulturu Republike Srbije. Dobro, to je imao i to je radio u nekom prethodnom periodu dok je njegova stranka, DS, imala podršku građana Srbije, a sada će raditi Narodna skupština Republike Srbije. Ubeđena sam da su mnogo bolji predlagači od Dragana Đilasa, ove ustanove kulture, ozbiljne ustanove kulture koje su navedene ovde u članu 16. kao budući predlagači nakon usvajanja vaših izmena i dopuna zakona, a to je u odnosu na Dragana Đilasa svakako Republički zavod za zaštitu spomenika kulture npr. ili Srpska akademija nauka i umetnosti, Državni arhiv Srbije, Narodni muzej Srbije, Narodna biblioteka Srbije, Narodno pozorište u Beogradu, Jugoslovenska kinoteka, naravno Matica srpska i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Tako da sam ubeđena da njegove namere da bude ponovo gospodar svega i svačega u Srbiji neće proći, zato što se u krajnjem slučaju, pa i u prvom slučaju građani Srbije nešto pitaju na demokratskim izborima, a oni su se već nekoliko puta izjasnili i rekli da žele da glasaju i da Srbijom vlada predsednik Srbije Aleksandar Vučić, SNS i naši koalicioni partneri i ne znam šta tu nije jasno. Uređivanje Javnog servisa je samo neki žal za prošlošću, pošto svi znamo kako je to izgledalo. Hvala što ste javnost podsetili da se vode još uvek određeni krivični postupci protiv saradnika Dragana Đilasa koji su nekada radili u Javnom servisu. Možda i sada rade. Ja se stvarno ne bavim njihovom sudbinom i ne želim da komentarišem postupke, jer je to i zabranjeno pre pravosnažnog ishoda, ali želim samo da podsetim da je Dragan Đilas na dan slobode medija dao jedno saopštenje koje treba da uplaši upravo poslanike javnih glasina, jer u tom saopštenju podelio je novinare, kako samo on to zna sa neke određene Đilasovske visine na novinare prvog i drugog reda, na one koji mu više odgovaraju ili oni koji manje odgovaraju, kako se ponaša prema medijima, dakle kakvu demokratiju želi da uvede u ovu državu, pokazuje to da on ne želi da odgovara na pitanja koja se odnose na njega, na njegovu imovinu, na politiku koju bi sprovodio u državi kada bi se nekom nesrećom, neko i polakomio pa glasao za Dragana Đilasa. Pre svega on i ih vređa, podnosi tužbe protiv njih ili ih najavljuje, preti. Svi smo svedoci kako je prošla novinarka „Večernjih novosti“ koja je pokrenula pitanje njegove imovine van granica naše države i da li je na tu imovinu i ogromnu zaradu plaćao porez ili nije i kako mu je to uspelo da kao jedan političar koji je obavljao dužnost, jednako onako kako političari treba da obavljaju, stekao ogromnu materijalnu korist koju on ima. Naravno, videli smo da je šikanirana, vređana po osnovu toga što je žena. Drugo, komentarisan je njen izgled i treće, naravno, diskvalifikovao je jer smatra da „Večernje novosti“, ako se bave istraživačkim novinarstvom i nešto njega pitaju, a vezano je za njega, kao javnu ličnost, kao političara, bez obzira što je trenutno ili taj trenutak malo duže traje u opoziciji, da imaju pravo da ga pitaju u ime građana Republike Srbije, u ime čitaoca. Videli smo kako Dragan Đilas i oni koji ga podržavaju zamišljaju uopšte dijalog. Dijalog znači da je to želja za razgovorom dve strane, a Dragan Đilas očigledno zamišlja da je dijalog nešto da on sam sa sobom vodi dijalog, da on postavlja uslove i onda odgovora sa druge strane šta će da prihvati i šta neće da prihvati. Moja molba, iako znam da se 5. oktobar više nikada neće desiti u našoj državi, i ono sve ružno što je simbolizovao taj 5. oktobar, samo Narodnu skupštinu Republike Srbije da ostavi na miru i da umetničke slike ostanu na zidovima Narodne skupštine Republike Srbije, a ne da nestanu kao što su nestale u onim događajima 5. a najviše 6. i 7. oktobra kada u ovoj Skupštini više nije bilo policijskog obezbeđenja i kada su građani Srbije izgubili umetnička dela ogromne vrednosti, ne samo materijalne nego ogromne vrednosti. To je kulturno blago koje pripada svakom od nas. Dok sam bila predsednica Narodne skupštine Republike Srbije drzula sam se da napravim jednu izložbu koja je podsetila građane Srbije na to da su 5. oktobra i događajima koji su usledili nestale te vredne slike naših velikih umetnika od Lubarde, od Zore Petrović, Milića Mačve, Konjevića itd. i do dan danas ih nismo pronašli, a možda ako Dragan Đilas ili neko ko je učestvovao u 5. oktobru zna gde su, mirno mimo javnosti neka ih ostave ispred Skupštine, a neka ne sanjaju da će ikada više moći da ponove ono što su uradili u ovom zdanju koje je zdanje koje predstavlja sve građane Srbije, a ne samo one koji glasaju za Dragana Đilasa. Hvala.
Hvala. Reč ima Biljana Jakovljević.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani članovi Vlade sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, Zakon o kulturi je na snazi od septembra 2009. godine, a sa primenom je počeo u martu 2010. godine. Nakon usvajanja Zakona o kulturi usledilo je usvajanje podzakonskih akata koji su unapredili kompletan Zakon o kulturi, odnosno kompletan kulturni sistem. Mi smo prošle nedelje ovde govorili o ciljevima koje treba postići kako bi ovaj akt, odnosno ovaj zakon bio još bolji i još kvalitetniji, a danas govorimo o amandmanima koji takođe imaju za cilj da unaprede ovaj zakon i uopšte kompletan kulturni sistem. Kada govorimo o kulturi ne mogu da ne istaknem da od 2012. godine je kulturni sistem zaista doživeo procvat. U svim mestima ne teritoriji Srbije se radilo i gradilo iz oblasti kulture, počevši od velelepnog spomenika Stefanu Nemanji koji je danas jedna od najatraktivnijih turističkih destinacija za naše turističke posetioce, zatim je otvoren i Narodni muzej koji je dugo godina renoviran, ali i na čitavoj teritoriji Srbije se radilo i gradilo. Takođe, kada govorimo o kulturi kao predstavnica naroda i naravno vladajuće stranke ne mogu da ne govorim i o kulturnoj ponudi koja je zaista dosta bolja u odnosu na prethodne godine i naravno da je bolja za sve generacije, naročito za mlade. Imala sam priliku da razgovaram sa mladima u mom gradu Čačku, sa mladima iz Kancelarije za mlade i da čujem njihove utiske da je zaista kulturni sadržaj u našem gradu dosta bogatiji i dosta oplemenjen. Takođe ta saradnja između Kancelarije za mlade i udruženja mladih i lokalne samouprave u našem gradu je dosta bolja u odnosu na prethodne neke godine pre 2012. godine. Sve njihove ideje uspevaju da se generišu kroz podršku naše lokalne samouprave. Mi smo svesni da još dosta toga imamo da činimo za naše mlade kako bi ih očuvali ne samo u našem gradu, već i u našoj državi i smatram da je najbolji način da očuvamo naše mlade razgovor sa mladima i interakcija sa mladima kako bi čuli njihove ideje i njihove potrebe i pomogli im da iste realizuju. Kada govorimo o kulturnoj ponudi ne mogu da ne pomenem da će naš grad Čačak posetiti ovoga leta čuveni violinista Stefan Milenković koji će u dvonedeljnom boravku održati master klas za sve polaznike škole violine kako svetske tako i naše domaće i imaćemo priliku, ako Bog da, da na novom amfiteatru, trgu u Ovčar banji da čujemo i koncert Stefana Milenkovića i sada kada već pominjem Ovčar banju ne mogu takođe da ne istaknem kulturnu ponudu, odnosno bogatu kulturu i istoriju naše Ovčar banje i Ovčarsko-kablarske klisure koja je bogata ne samo svojim prirodnim lepotama, meandrima, lekovitom vodom, poznatom kao Srpska sveta gora sa 11 manastira, takođe Ovčar banja je bogata svojim istorijskim i kulturnim nasleđem i zahvaljujući Vladi Republike Srbije mi ćemo konačno dobiti izgubljeni sjaj naše Ovčar banje. Obzirom da je kultura naše obeležje i naš identitet mi smo svi u obavezi da negujemo naša kulturna dobra, tako da ću ja u danu za glasanje sa velikim zadovoljstvom da podržim kako Zakon o kulturi tako i navedene amandmane. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Mladen Bošković.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministri sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Republike Srbije, javljam se po amandmanu na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Odbor za kulturu i informisanje, čiji je predsednik naša koleginica Sandra Božić, predlaže Narodnoj skupštini da prihvati amandmane i na čl. 2, 3, 4, 5. i 11. Razmatrali smo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturu pred uskršnje praznike i ovim putem bih čestitao današnju veliku slavu Đurđevdan svim građanima koji slave današnju slavu. Zakon o kulturi je na snazi od septembra 2009. godine, a podsećam da su prve izmene i dopune Zakona o kulturi izvršene 2016. godine, a druge izmene i dopune ovog zakona su izvršene 2020. godine. U Zakonu o kulturi utvrđuje rok od 30 dana od donošenja budžeta za raspisivanje javnih konkursa za finansiranje ili sufinansiranje kulturnih programa i projekata, kao i umetničkih, odnosno stručnih i naučnih istraživanja u kulturi. Cilj izmena ovog zakona je da se ovaj rok produži do 60 dana kako bi se ostavio duži rok osnivačima da pripreme svu potrebnu dokumentaciju za raspisivanje javnih konkursa, pre svega imajući u vidu da je sada uobičajena praksa da se republički budžet usvaja krajem fiskalne godine, znači krajem novembra ili početkom decembra, pa samim tim ima više vremena za osnivača da pripreme javni konkurs. Ovim zakonom je po prvi put u našoj istoriji predviđeno donošenje jednog strateškog dokumenta kojim bi se na temeljnim principima utvrdio razvoj naše kulture u narednom periodu, tačnije rečeno strategija razvoja kulture, Dakle, usvajanjem izmene koji predviđa ovaj zakon, a koja se odnosi na utvrđivanje obaveze donošenja strategije razvoja kulture na Vladi, stvoriće se adekvatni uslovi za punu primenu ovog zakona u našem pravnom sistemu. Neophodno je da svi zakoni i podzakonska akta u oblasti kulture budu ujednačeni i da tako zajedno omoguće dalji razvoj i ove oblasti društvenog života. Imajući u vidu da je u međuvremenu stupio na snagu i Zakon o arhivskoj građi i arhivskoj delatnosti, kojim je dosadašnja ustanova Arhiv Srbije dobila novi naziv državni arhiv Srbije potrebno je da se navedena izmena izvrši u Zakonu o kulturi. Ustanove kulture, shodno Zakonu o kulturi, stiču svojstvo pravnog lica upisom u sudski registar. Na taj način ustanove kulture predstavljaju retka pravna lica koja se ne upisuju u Agenciju za privredne registre, kao organ koji je inače nadležan da vodi zakonom utvrđene registre kao jedinstvene centralizovane elektronske baze podataka. Cilj ovog zakona je da se ustanove kulture upisuju u registar ustanova koje vodi Agencija za privredne registre umesto dosadašnjeg upisa u sudske registre. U sudski registar ustanova kulture će se upisivati podaci i dokumenta, kao i promena i brisanje podataka i dokumenata u skladu sa ovim zakonom, propisima donetim za sprovođenje ovog zakona i zakonom kojim se uređuje postupak administracije u APR. Na taj način će se omogućiti ustanovama kulture da imaju ravnopravni status sa svim ostalim telima koja stiču svojstvo pravnih lica upisom u ovaj organ. Takođe, donošenjem ovog zakona postižu se ciljevi koji su konkretno vezani za podizanje kvaliteta upravljačkog kadra u našim ustanovama kulture i to pre svega kroz dalje poboljšanje procedura izbora direktora ustanova kulture na javnim konkursima, jačanje saradnje i boljom koordinacijom upravnih odbora i osnivača, prilikom raspisivanja i sprovođenja javnih konkursa za izbor direktora ustanova kulture. Postojećim rešenjem iz Zakona o kulturi upravni odbori moraju imati najmanje tri člana, dok maksimalan broj članova ovog tela nije utvrđen, što stvara mogućnost različitih rešenja u praksi. Cilj je da se kroz utvrđivanje jedinstvenog dozvoljenog broja članova upravnih odbora od pet članova uravnoteži članstvo upravnih odbora naših ustanova kulture. Isto tako, postojeće stanje je i kod nadzornih odbora, s tim što se rešenje po kojem oni imaju najmanje tri člana po ovim izmenama ograničava na tri člana. Sa ovom dopunom zakona, kao i sa daljim sprovođenjem postojećih odredbi ovog zakona kojim su se upravni odbori obavezali da jasno obrazlože razloge zbog kojih nisu raspisali javne konkurse u utvrđenom roku, ali i kroz zabranu mogućnosti da isto lice bude više od jednog puta VD direktor i to u najdužem trajanju od godinu dana, smatram da će se poboljšati uslovi za kvalitetnu primenu izbora direktora na javnim konkursima. Takođe, Zakon o kulturi prepoznaje i samostalnog umetnika kao nosioca delatnosti od opšteg interesa u kulturi. Preciznije rečeno, imajući u vidu činjenicu da je od interesa za državu da samostalni umetnici što više stvaraju i tako proizvode umetničke kreacije koje vremenom postaju deo kulturnog nasleđa, potrebno je upravo kroz ovaj zakon utvrditi neke podsticaje i olakšanja za njihov rad. To se pre svega odnosi na mogućnost uplate doprinosa za PIO i doprinosa za zdravstveno osiguranje jedinica lokalne samouprave, jedinica teritorijalne autonomije samostalnim umetnicima. Ono što je bio problem u praktičnoj primeni ovog rešenja odnosi se na činjenicu da ova zakonska borba predstavlja mogućnost, ali ne i obavezu lokalne samouprave i to u praksi dovodi do neujednačene primene. Naime, u praksi su neke jedinice lokalne samouprave poštovale ovu mogućnost, a druge nisu, pa je zbog toga veliki broj samostalnih umetnika fiktivno menjao adresu boravišta i tako ostvario ovu zakonsku mogućnost da im druga jedinica lokalne samouprave uplaćuje doprinose. Naročito u tom smislu opterećuje budžet grada Beograda i drugih većih gradova, jer su oni redovno uplaćivali doprinose, pa su se mnogi samostalni umetnici iz drugih delova države fiktivno prijavljivali na adresu u Beogradu, Novom Sadu i drugim većim gradovima, što svakako nije dobro rešenje. Između ostalog i za razvoj koncepta decentralizacije naše kulture. Obzirom da dolazim iz opštine Negotin, Mokranjčevog rodnog grada, moram da spomenem trajnost i značaj festivala „Mokranjčevi dani“ koji traju već punih 55 godina i ovom prilikom pozivam na otvaranje ovogodišnjih „Mokranjčevih dana“ ministarku Maju Gojković, ukoliko nam naravno epidemiološka situacija do dozvoli. Programski koncept čuva idejnu okosnicu manifestacije čija je osnovna misija promovisanje stvaralaštva najznačajnijeg srpskog kompozitora Stevana Stojanovića Mokranjca i davanje doprinosa afirmaciji njegovog i uopšte srpskog muzičkom stvaralaštva, sa akcentom na negovanje horske tradicije. Festival realizuje opština Negotin i Dom kulture „Stevan Mokranjac“, a oko njega se objedinjuju kapaciteti i programi drugih negotinskih institucija, pre svega muzeja krajne i Mokranjčeve spomene kuće, ali i turističkih subjekata koji se nalaze u opštini Negotin. Što se tiče kulturno turističkih potencijala, prostorno kulturno-istorijska celina Rajačkih pivnica, odlukom Skupštine opštine Negotin iz 1983. godine proglašena je za kulturno dobro od izuzetnog značaja, što je potvrđeno i odlukom o potvrđivanju za kulturno dobro, od izuzetnog značaja objavljenom u „Službenom Glasniku“ Republike Srbije. Kompleks Rajačkih pivnica sa Rogljevačkim, u okviru Negotinskih pivnica se nalazi na preliminarnoj listi zaštićene kulturne baštine UNESKO od 15. aprila 2010. godine. Podržaću ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, sa svim amandmanima. Hvala. Živela Srbija.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelica Sretenović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Poštovani ministre sa saradnicima, dragi poslanici, govorim o amandmanu na drugi član o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Nacionalni savet je obrazovan kao stručno savetodavno telo koje Narodnoj skupštini, Ministarstvu za kulturu i Vladi treba da obezbedi stalnu stručnu podršku u očuvanju i širenju kulture. Vrlo je dobro da se izbor za članove Nacionalnog saveta za kulturu vrati u skupštinsku salu među poslanike. Članovi Saveta bi trebalo da se biraju iz redova uglednih i afirmisanih umetnika. Nacionalni savet za kulturu je u prethodnom periodu naišao na probleme oko imenovanja pojedinih članova, pa, stoga, već nekoliko godina nije ustanovio svoj rad. Ministarka kulture je u Narodnoj skupštini govorila o tome da je Zakon o kulturi sistemski zakon i da svaka izmena ili dopuna bilo kog člana ovog zakona ima direktan uticaj na funkcionisanje sistema naše kulture, što je veliki značaj ovog akta. Inače, dopuna Zakona o kultura ima nekoliko bitnih promena. Velike pohvale za to da lokalne samouprave plaćaju doprinose za PIO i doprinose za zdravstveno osiguranje samostalnim umetnicima. Mnoge lokalne samouprave do sada nisu to činile, zbog čega se deo samostalnih umetnika prijavljivao u Beogradu i Novom Sadu, koji su izmirivali ove obaveze slobodnim umetnicima. Pohvale i za sticanje pravnog lica u ustanovama kulture kod Agencije za privredne registre. Do sada je taj upis bio kod privrednih sudova, što je bilo komplikovanije i produžavanje procedure. Novim izmenama, upis je olakšan. U vreme pandemije Srbija se dobro borila, nažalost, izgubili smo mnoge značajne umetnike, ali uspelo se da u najtežim trenucima dođemo do 1,01 za kulturu iz rebalansa. Ovaj pomak je veoma važan i želim da verujem da će se kada dođe predložen budžet za sledeću godinu ovaj postotak i povećati. Želim da verujem. To bi bio pokazatelj da bez dvoumljenja idemo samo napred. Za pohvalu je i finansijski napor da se slobodnim umetnicima i novčano pomogne dva puta ali izmenom ovog zakona Ministarstvo kulture i informisanja uskratilo je pravo predlaganja u Nacionalni savet reprezentativnim udruženjima koji u svom članstvu imaju hiljade profesionalnih i osvedočenih umetnika iz svih oblasti kulturne delatnosti: književnog stvaralaštva, likovne umetnosti, primenjene, vizuelnog dizajna i arhitekture, muzičkog stvaralaštva, pozorišne i filmske umetnosti i umetničke igre. Sva ova udruženja su reprezentativna i bilo bi potpuno validno da imaju pravo da predlažu svoje članove za Nacionalni savet kulture i tako preko svojih ovlašćenih predstavnika učestvuju u kulturnoj politici države i pružaju neophodnu podršku u očuvanju, razvoju i širenju kulture u Srbiji i van njenih granica. U predlogu Ministarstva članove strukovnih udruženja u Nacionalni savet bi predlagale glavne republičke institucije, to bi u prevodu značilo da bi za Udruženje dramskih umetnika bilo zaduženo Narodno pozorište da iz redova dramskih umetnika predloži člana. Hajde neka bude i tako, ali može ako je obavezujuće. Ako je obavezujuće da u Nacionalni savet uđe član reprezentativnog udruženja, zašto udruženje ne bi predložilo člana? Uz sve pohvale za dopunu Zakona o kulturi, ovo oko Nacionalnog saveta i strukovnog udruženja nije baš najjasnije. Zahvaljujem.
Hvala. Ministarka, nemate pravo po amandmanu, samo jednom. Tako da prilikom sledećeg. Nemate pravo, ali to ćemo rešiti na sledeći način. Pošto više niko ne želi reč po ovom amandmanu, prelazimo na član 3. Amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za kulturu i informisanje prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Sada, pošto su me upozorili na to da predlagači imaju pravo na dva minuta po amandmanu, zato sam prešao na drugi amandman. Izvolite sada.
Tako brzo sam zaboravila ta pravila, ali vratiću se u formu obećavam. Samo da kratko odgovorim poslanici. Drago mi je da ste primetili da tu važnu izmenu koja prosto u javnosti nije dovoljno verifikovana kao nešto dobro, da se ovim izmenama i dopunama zakona uvodi obavezno plaćanje socijalnog i zdravstvenog osiguranja slobodnim umetnicima, jer je to u zakonu postojećem, važećem jedna anomalija, da neko napiše – možeš da plaćaš. Meni kada bi ponudili da plaćam ili da ne plaćam neke komunalne usluge i napisali – možeš, u ljudskoj prirodi je da onda kaže – pa dobro, to je opcija koju ne moram da ispunim i time su slobodni umetnici u većini opština u Srbiji ozbiljno ugroženi. Niti su imali zdravstveno osiguranje, niti su imali socijalno osiguranje. Izazov je pred državom kako ćemo da utvrdimo koliko je sredstava potrebno da uplati država socijalno i zdravstveno osiguranje za onaj prethodni period. Ovim smo sada regulisali da kada se izglasa zakon i stupi na snagu, da od tada neće biti problema sa plaćanjem socijalnog i zdravstvenog. Sada nam predstoji jedan veliki izazov da vidimo šta ćemo sa onim periodom gde su slobodni umetnici ostali prosto kažnjeni i neravnopravni u odnosu na slobodne umetnike iz Novog Sada i Beograda koji su redovno plaćali tu obavezu. Kažem, vaša primedba stoji. Svesna sam toga da je ovo jedno radikalno rešenje da probamo da uopšte dobijemo Nacionalni savet za kulturu ponovo, jer duži niz godina ono ne funkcioniše, niti smo uspeli ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije da dobijemo relevantne predloge i stali smo na šest članova od postojećih 19 i nikada nije Nacionalni savet za kulturu konstituisan. Bilo je zaista izuzetno veliki broj predlagača koji se očigledno nisu mogli da se slože oko jednog ili dva predloga i nastao je opšti haos i nastao je taj veliki problem da Srbija bude zemlja koja u zakonu ima odredbu da mora da ima Nacionalni savet za kulturu i da ga formira, a u praksi to uopšte nije zaživelo. Nadam se da ove ustanove kulture republičke imaju tu svest razvijenu da nisu oni predlagači da predlažu sami sebe ili samo zaposlene iz njihovih ustanova kulture, jer nije to tendencija predlagača zakona izmena i dopuna, nego da treba da predlažu najbolje iz oblasti koje one, kao matične kuće, pokrivaju. Videćemo kako će to da izgleda i sami njihovi predlozi će govoriti o njihovoj umetničkoj zrelosti i da li sa opravdanjem imaju tu privilegiju da oni baš predlože ljude iz pozorišne umetnosti, filmske umetnosti, muzičke. Kažem, svaki zakon i svaka izmena i dopunama zakona nije nešto što je zauvek zadato, iako proveru vremena, a to će biti prvi ovaj izbor za Nacionalni savet kulture, ovo ne prođe, radićemo zajedno na tome da nađemo još bolje rešenje. Hvala.
Hvala. Jelice, izvolite.
Želim da se zahvalim na odgovoru. Dobro ste rekli, videćemo. Pa, videćemo. Hvala.
Reč ima Srbislav Filipović.
Hvala predsedniče. Uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, rekao bih, o tome sam razgovarao i sa svojim kolegama, koliko je puta na žalost u našem društvu kultura bila neka tema o kojoj se diskutovalo sa nekim, ne bih rekao potcenjivanjem, ali kao da je to nešto sekundarno, tercijalno, kao da ima vremena, razgovaraće se o nekim važnijim stvarima, diskutovaće se o nečemu što je bitnije, što je za život prosečnog čoveka važnije. Pored toga što je potrebno ljudima obezbediti platu, nešto što je elementarno za plaćanje računa, za nabavku namirnica, za jedan, rekao bih, život porodični, potrebno je ljudima i obezbediti nešto drugo što je jako važno, a to je da čovek nahrani svoju dušu. To ne može bez kulture. Kultura je, rekao bih, u srpskom društvu planski, ne slučajno, planski, zajedno sa istorijom kao njenim delom uništavana deceniju, a možda i jače. Sve ono što je imalo veze sa srpskom kulturom, srpskom tradicijom, sećanjem, običajima, verom našom je stavljeno u drugi plan, stavljeno pod tepih, kao neka nebitna tema, da bi se ono što je bitno i što je za nas jako važno, to srpsko duhovno biće ubilo u potpunosti. Iza svega toga, kada jedan narod ubijete duhovno, onda nije teško ni da ga finansijski opljačkate. Meni je drago što mi danas i u ovom mandatu Vlade Republike Srbije imamo na mestu ministra kulture ozbiljnu osobu kakva je Maja Gojković. Ona daje na poseban, svojevrstan način, pečat tom radu Ministarstva kulture koje je neuporedivo i medijski prisutnije, a kada je medijski prisutnije Ministarstvo kulture i kultura, onda je i obogaćen život građanima Srbije, jer imaju bolji i bogatiji kulturni sadržaj da građani ponude svojoj deci i da nešto naučimo svi zajedno. U sklopu svega toga, oporavka naše kulture, vraćanju tradiciji, istoriji, našim vrednostima jesu i podizanje brojnih spomenika u poslednje vreme, najznačajnijih Stefanu Nemanji i despotu Stefanu Lazareviću na Starom gradu pre nekih, ako se ne varam, dve nedelje. Šta je glavna tema bila jednog dela Srbije, hvala bogu onog manjinskog, nakon podizanja ta dva spomenika? Glavna tema nije bilo da li je potrebno bilo na tom mestu, da li tu, da li ta veličina spomenika. Ne. Glavna tema su pare. Koliko je koštao spomenik? Koliko para košta? Zašto je morao to tamo da radi ruski vajar? Zar nije mogao neki drugi da radi? Nije tema njima značaj tih spomenika, značaj vraćanja ovog naroda njegovoj kulturi, njegovoj tradiciji, obnavljanju njegovog istorijskog sećanja, ono što je važno za duhovni, istorijski opstanak ovog naroda u budućnosti, nego samo novac, odakle novac i koliko novca. Eto, oni samo o tome brinu. Upravo je to još jedna od razlika o kojima stalno govorim na sednicama Narodne skupštine između nas i onih koji danas, hvala bogu, nemaju više u ovom narodu od 5 ili 6%. Ne daj bože, zamislite kada bi se takvi ljudi vratili na vlast u Srbiji, posebno u našem prelepom Beogradu, našoj prelepoj Srbiji, sve ono što je obnovljeno, sve ono što je podignuto, sve ono što je sagrađeno, sve ono što je obnovljeno, restaurirano, sve to bi došle neke bande huligana i onih koji su navikli samo da kradu i otimaju od naroda da unište ponovo. Ne bismo više imali ni spomenik Stefani Nemanji, ni despotu Stefanu Lazareviću. To bi ruinirali na samo sebi svojstven način, baš onakav kako su ruinirali ovu Skupštinu u kojoj mi danas sedimo i govorimo ovde. Tako bi izgledali ti spomenici, tako bi izgledale fasade, tako bi izgledali kulturno-istorijski spomenici ovog grada i ove države. Od Narodnog muzeja pitaj boga šta bi ostalo. Koliko tu ima značajnih umetničkih dela. Oni mi tamo prvo pohrlili u Narodni muzej, jer je on obnovljen, da pokradu sve slike koje postoje iz kulture iz Narodnog muzeja da stave u svoje vile. Toliko su kupili vila, ne mogu više da napune sve to. Treba da pokradu negde te slike, te predmete, da obogate sadržaj u svojoj sredini. E, narodu ćemo da uzmemo pare, e onda ćemo da mu otmemo slike, onda ćemo da zapalimo Skupštinu, onda ćemo da se bacimo i na Narodni muzej i na sve ostale kulturno-istorijske objekte u zemlji. Setimo se da su oni palili i knjige. Njima ništa u ovoj zemlji što je vezano za kulturu, što je vezano za srpsko kulturno nasleđe nije sveto i nije bitno. Sve to može da se uništi, sve to, i kažu uostalom, u svojim nastupima kuknjave, besa i ludila, da će uništiti onog dana i vratiti onako kako je to bilo za vreme njihove vlasti. Kažu za vreme njihove vlasti, reći ću, kolega Bakarec je divno to primetio, izvukao je jedan segment nastupa Dragana Đilasa gde je on lepo rekao – građani su glasali protiv nas jer nismo bili dobra vlast. Onda kažu – vratićemo sve da bude kako je bilo. Ne da će da bude kako je bilo kad bi oni došli na vlast, dragi građani Srbije. Bilo bi daleko gore, jer bi ovog puta išla osveta. Ovog puta bi se svetili građanima. Ovog puta bi išli od kuće do kuće da se svete pojedinačno svakom čoveku koji je smeo da kaže da je na čelu Srbije državnik, a ne politikant, na čelu Srbije državnik Aleksandar Vučić, čovek koji je zajedno sa ministrima u Vladi, naravno, i drugim ljudima koji su ga podržavali, čitavom Srbijom, uspeo da podigne Srbiju iz pepela, potpuno uništenu zemlju da oporavi, da od nje napravi danas lidera u Evropi, da po privrednom rastu u ovom kvartalu budemo daleko više nego što smo očekivali, da u drugom kvartalu idemo i na preko 10% rasta u odnosu na drugi kvartal prošle godine. To su sve uspesi Srbije. I pored, naravno, kulture, tu dolazimo i do onoga bez čega ne možemo, to je preko 200 novih fabrika, osam novih auto-puteva. Pa kažu – nama auto-putevi nisu potrebni. Nisu, oni idu helikopterima, svojim privatnim avionima, ko zna kakvim sve jahtama, po egzotičnim destinacijama, njima ništa od toga nije potrebno. Između ostalog, kažu da nam ne treba ni nacionalni stadion. Šta će nam bilo šta? Trebaju nam samo njihove vile, trebaju njihovi Mauricijusi, njihovih ne 57 računa, koliko smo pronašli do sada, nego 157 računa, treba ne u 17 država, nego u 170 država i to je taj program koji plačući i lijući lažne suze Dragan Đilas kroz svoje lažne tužbe, kroz svoje lažne optužbe svima nama kojima nam prepisuje pokušava da pripiše i da pokuša da ućutka sve nas. Moja poruka njemu, pre svega Draganu Đilasu, jeste ta da nikakvim svojim tužbama nećeš nikada, Đilase, da ućutkaš ni mene, ni druge kolege narodne poslanike, pa ću da kažem ni kolegu Atlagića, ni kolegu Rističevića, ni kolegu Marinkovića, ni kolegu Martinovića, ni Sandru Božić, ni kolegu Uglješu, nikoga. Nećeš ućutkati ni sprečiti da kažemo istinu, onu istinu strašne, crne Srbije, kakvu si napravio do 2012. godine, tog strašnog lica, u ožiljcima si Srbiju ostavio tada i Srbiju obnovljenu, izgrađenu, stabilnu, odgovornu, koju danas poštuju u svetu, Srbiju koja nije krpa ni otirač bilo čiji, Srbiju koja je zaista danas na evropskom putu, koja poštuje evropske vrednosti, tako što poštuje pre svega svoju kulturu i svoju tradiciju, koja je deo upravo evropske kulture i tradicije. I zato što jesmo takvi, jesmo istinski na pravi način na evropskom putu i na pravi način obnavljamo ovu zemlju. Nismo mi bogatiji pojedinačno nego građani Srbije, nego se mi radujemo kada čujemo da će građani Srbije koji su primili vakcinu dobiti dodatnu pomoć od 3.000 dinara, da će penzioneri dobiti dodatnu pomoć, da će svaki građanin Srbije dobiti dodatnu pomoć od svoje države u ovo teško vreme. Mi se tome radujemo. Ne radujemo se kada neko kupi vilu ili jahtu. Naravno, mogu i tome da se obradujem kada neko čestit i bogat čovek pošteno stekne svoj novac i porez plati u svojoj zemlji, a ne iznese novac na Mauricijus. E, onda se i tome radujemo. Naravno da su bogati ljudi dobrodošli u ovom društvu i niko ih iz ovog društva ne tera, dokle god svoje bogatstvo i svoj novac stiču legalno, u skladu sa zakonima u ovoj državi i porez plaćaju njoj, a ne iznose pare van, a kandiduju se na državne funkcije u ovoj zemlji. Ne možeš da imaš obraz-đon, a da nudiš građanima Srbije da ti budeš premijer, zato što u ovoj Srbiji ljudi neće takve. U ovoj Srbiji ljudi hoće poštene, odgovorne političare, one koji hoće da rade u interesu građana, a ne u interesu svog sopstvenog džepa. Zato će građani Srbije i na narednim izborima i na svakim drugim glasati upravo za politiku kakvu nudi ova koalicija, predsednik Srbije Aleksandar Vučić i SNS. Hvala vam. Sve najbolje.
Hvala. Na član 4. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za kulturu i informisanje prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Acković. Izvolite.
Gospodine predsedniče Dačiću, uvaženi poslanici, gospodo ministri sa saradnicima, najpre želim da vam čestitam svima onima koji slave današnji Đurđevdan rečenicom koja glasi - bahtalo erdelezi ili bahtalo Đurđevdani. I sad se pitate zašto sam rekao "erdelezi" a zašto sam rekao "đurđevdani"? Pa, zato što se ovaj praznik, uvažena gospodo, a videćete koliko je romska kultura nepoznanica, nekada zvao "Kakava" u Indiji, odakle smo mi došli i poneli ga zvali smo ga "Kakava", slavljen je baš ovih dana. Kako smo se kretali prema Turskoj preko Mesopotamije, prema Turskoj, kroz Anadoliju itd, taj praznik je menjao ime i dobio ime "Erdelezi", po nekom verskom običaju. Erdelezi ga zovu i dan danas, neka vrsta Roma, muslimanski Romi, dok pravoslavni govore da se zove Đurđevdan. Đurđevdan ga zovu i u delovima Balkanskog poluostrva, a ovaj praznik, i to želim da vam kažem, zovu "zeleni juraj" u svim katoličkim zemljama. Toliko o Đurđevdanu. A, sada o tome šta podrazumevam pod rečju kultura. Ovih dana smo raspravljali nekoliko puta i o tome govorili. Ja prihvatam definiciju koju je dao Bronislav Malinovski, koji kaže - kultura je način zadovoljavanja ljudskih potreba. Da, svih potreba. A, kako mi Romi zadovoljavamo svoje potrebe, znamo. Godinama dok je prethodna vlast, negde tamo do 2005, 2006. godine, postojale su romske radio stanice, romske televizije, romski listovi i časopisi, a onda 2006. godine i 2007. godine sve je ugašeno. Napomenuću vam jednu sitnicu. Godine 1935. u ovom istom Beogradu Romi su imali svoj list. Godine 1972. od kulturnih dobara Romi su imali mnogo toga, a imali su i list i časopis i novine. Dolaskom te čuvene demokratije u to vreme nismo sačuvali ništa. Ugašeno je, ne znam iz kojih razloga, mnogo toga što se tiče kulturnih dobara romskoga naroda i zato smatram da bi taj način zadovoljavanja potreba trebalo proširiti i na romski narod. Šta bi falilo ovoj državi da se vrate ona kulturna dobra kao što su radio i televizijske stanice, kao što je televizija? Da vam kažem, imali smo tri televizijske stanice, jesu bile privatne, jesu bile male, ali nisu bile jadne, bile su prave pravcate radio televizije. Da vam kažem i to da smo imali i pet radio stanica, nemamo nijednu. Ono što mi je u ovom trenutku najtužnije i što moram da vam kažem i u ovom, iako je svečan i za mene je Đurđevdan svečanost, svečani dan, je to da posle 1935. godine i 1972. godine Romi nemaju svoj list. Ako bih brojao bilo koju od zemalja u Evropi, budite sigurni da ne bih promašio nijednu, da sve i jedna imaju listove ili časopise. Mi smo imali dva časopisa, sada nemamo ni jedan. Imali smo i druge kulturne institucije i nešto što mi je, čini mi se, najžalije, a to je Smotra kulturnih dostignuća Roma Srbije. Smotra je postojala od 1972. godine, 26 narednih godina je postojala, a onda 2005, 2006. godine ugasila se. Predlažem gospođi Gojković da razmisli o tome da se ova i još neke institucije, kao što je Muzej romske kulture, obnove, ojačaju i da nastave sa postojanjem, kao što je to potrebno, jer imati pa nemati nije baš mnogo zgodno. Kod nas Roma nije baš tako, nego je nemati pa nemati. Želimo da i mi imamo mnogo toga. Ja vama želim još jedanput srećan praznik svima i želim da ostavim vremena i za druge koji će govoriti. Naravno da ću podržati sve predložene amandmane i zakon o kome ćemo glasati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre Vanja, uvažena ministarka Maja Gojković, do skoro ste bili tu sa nama kao predsednica Skupštine, sarađivali smo i očekujemo da ćemo sarađivati i u narednom periodu kao što smo sarađivali ja kao poslanik i vi kao predsednik Skupštine. Inače, vezano za ove amandmane koje predlaže Vlada, koje ćemo mi sigurno usvojiti, odnosno sve je to prihvaćeno, ja ću samo reći da ovo što sada radimo, to je neophodno. I mislim da je ovo jedan od boljih načina da rešimo ono za nas što je bitno. Kulturu moramo čuvati. Ovo što je govorio kolega pre mene, ja se pridružujem čestitkama mojim prijateljima Romima koji slave slavu Đurđevdan. Srećna slava. Normalno, ja se družim sa tim ljudima, to su moji prijatelji i podržavam to vezano za kulturu i za održavanje svega onoga što imaju moji prijatelji Romi i ostale nacionalnosti ovde u Srbiji, koje mi stvarno poštujemo, cenimo i podržavamo. To je velika stvar svih nas, zato što smo mi kao narod širokih prsa i svakog volimo i poštujemo i to smo uvek dokazali. Inače, što se tiče ovih amandmana, to je veoma dobra stvar. Ja ću to podržati. Nadam se, uvažena ministarka, da ćete imati mogućnosti da u nekom narednom periodu, a voleo bih da to bude što pre, obiđete naš jug, jugoistok Srbije, da dođete do Svrljiga, da zajedno pogledamo one stvari koje tamo kod nas ima. Što se tiče kulture, mi imamo dosta tih događaja koje obeležavamo, kulturne stvari konkretno. Recimo, imamo likovnu koloniju, imamo sabor gajdaša, ima iks takvih stvari koje su veoma kvalitetne i koje mi moramo čuvati i na tome radimo. Imamo i bdenje. To je igra koju tamo održavamo, kojom negujemo našu tradiciju, našu kulturu. Imamo veliki broj naših umetnika, naših pesnika, ljudi koji su u književnosti veoma prepoznatljivi. Mi smo sa tim ljudima prepoznatljivi u celoj Srbiji, bivšoj Jugoslaviji, a sada i u Evropi. Zato ću uvek podržati sve ove predloge, zato što mislim da je to ispravna stvar, da kada čuvamo i negujemo kulturu, kada negujemo ono što je bilo nekada, na taj način dajemo mogućnost da naša pokolenja znaju kako je bilo ranije. Mi to uvek moramo čuvati. Ja ću kao poslanik podržati sve ove predloge, predloge ovih zakona, a vezano konkretno i za Zakon o sportu, koji će kasnije biti. Imam tu jedan amandman. Verovatno neću imati mogućnost da se javim, pošto ima još dosta kolega koji će o tome govoriti. Taj amandman koji je predložio moj kolega Goran, koji je predsednik pododbora u okviru Odbora za prosvetu, pododbora zaduženog za sport. Kolega, svaka čast za taj amandman što ste predložili. Vi radite ono što treba svi mi da radimo, borite se za sport. Mislim da bi bilo dobro u nekom narednom periodu da u okviru naše Skupštine imamo i odbor za sport, da to ne bude pododbor u okviru Odbora za prosvetu. Još jednom, uvažene kolege, građani Srbije, mislim da je ovo sad ispravna stvar što radimo, da ulaganjem i donošenjem ovih zakona, to će biti sigurno bolje za sve naše ljude. Ja ću kao poslanik USS i u okviru našeg kluba poslanika Stranke pravde i pomirenja – USS glasati za sve ove predloge, jer mislim da je to neophodno. Još jednom, uvažena ministarka, voleo bih da budete gost u jednoj lepoj opštini Svrljig. Normalno, poziv važi i za našeg ministra Vanju, a važi i za sve kolege poslanike, a posebno za našeg predsednika Skupštine gospodina Ivicu Dačića, koga tamo veliki broj ljudi u Svrljigu poštuje i ceni. Normalno, tu je i naš predsednik Vučić, koji je kod nas bio i koji će uvek biti kod nas cenjen, zato što je i dalje on počasni građanin u opštini Svrljig. Hvala još jednom.
Hvala. Idemo dalje. Na član 5. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za kulturu i informisanje prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Ivana Nikolić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Amandmani o kojima danas govorimo odnose se na Nacionalni savet za kulturu. Smatramo da je ovo zaista značajno telo za državu i da ovim detaljima pripremamo najbolje moguće rešenje kako bi Nacionalni savet za kulturu bio aktivan i efikasan. Vi ste, uvažena potpredsednice, tokom prošle nedelje, kada smo imali raspravu u načelu za izmenu Zakona o kulturi, nekoliko puta podsetili nas poslanike da je ovo telo formirano 2015. godine, ali da se sastalo 2018. godine i to je to, što je apsolutno nedopustivo i ovaj problem mora da se reši. Posmatrajući još neke odredbe zakona i generalno rad Ministarstva, očigledna je namera i Ministarstva za kulturu i informisanje i Vlade Republike Srbije da upravo postoje savremene pravne regulative i da postoje efikasne procedure kada je ova oblast u pitanju. Kultura je temelj naše budućnosti i mi ovde često govorimo o planu „Srbija 2025“. To je ono što je predstavio predsednik Aleksandar Vučić. To je ono što definiše svaku oblast i značajna ulaganja, ukupni iznos koji predviđa taj plan jeste 14 milijardi evra i u tom smislu do 2025. godine plan je da imamo i nove muzeje, nove kulturne centre, nove galerije, da se urede arheološka nalazišta i da imamo spomenike. Zaista želim sa ponosom da istaknem da je Vlada Republike Srbije prva Vlada koja je od međunarodnih finansijskih institucija, u ovom slučaju je u pitanju Razvojna banka Saveta Evrope, dogovorila kredit u iznosu od 20 miliona evra za unapređenje infrastrukturnih projekata u oblasti kulture. Upravo zahvaljujući fiskalnoj konsolidaciji koju je sproveo predsednik Aleksandar Vučić Srbija je uspela da zaustavi ekonomsku propast i da čvrsto postavi temelje na put uspeha. Srbija je sposobna i uprkos pandemiji korona virusa uspevamo da uspešno vodimo javne finansije, da izdvojimo ogroman novac kako bismo podržali privredu i građane i kako bismo sačuvali radna mesta, kako bismo sačuvali i živote i zdravlje naših građana. Za razliku od pojedinaca iz Srbije, i velike međunarodne finansijske institucije ocenjuju Srbiju kao efikasnu zemlju, kao ekonomski stabilnu zemlju i daju sve pohvale na to kako se borimo i sa pandemijom korona virusa i kako sprovodimo vakcinaciju. Takođe, želim da istaknem da je budžet za kulturu za ovu godinu najveći do sada i zaista je očigledna namera da se mnoge stvari, koje nisu bile rešene, konačno i reše. Jako je značajno i za mnogo gradova i opština, vidim da i ovde kolege dele na svojim profilima i da o tome dosta govore, što su značajna sredstva podeljena na osnovu raznih konkursa koje je sprovelo Ministarstvo za kulturu i informisanje, a ta sredstva se odnose na ulaganje u kulturu, za domove kulture, za kulturne centre i razne kulturne sadržaje. U objekte koji imaju status kulturnog dobra posebno će se ulagati u narednom periodu i u vezi sa tim osnovana je i Radna grupa koju čini nekoliko ministarstava, odnosno nekoliko ministara na čelu sa vama, gospođo Gojković. Nedavno ste imali konstitutivnu sednicu te Radne grupe, tako da će i tema koja se odnosi na kulturna dobra biti na temeljan način obrađena. Vidite, koja god oblast društvenog života da je u pitanju, svaki segment u njoj, pristupa joj se na jedan temeljan način, na jedan detaljan način, sprovode se jasni planovi i strategije. Mi želimo dobre rezultate, želimo što bolji život za građane i želimo dobre kulturne sadržaje. Srbija ne želi onakav pristup kakav je bio u Srbiji za vreme Dragana Đilasa, kada je bilo i zloupotreba institucija. Znaju građani Srbije vrlo dobro da je „Emoušn prodakšn“ 2005. godine, kada je njen suvlasnik bio Dragan Đilas, izgradila kuću Velikog brata. Toga se svi sećaju, a to je bilo pod maskom objekta za smeštaj dece. Znaju građani Srbije da je Đilas opljačkao svoj grad i svoje sugrađane i da je bez ikakvih dozvola i saglasnosti njegova firma otela gradsko građevinsko zemljište i izgradila objekat na Košutnjaku pored Filmskog i Pionirskog grada, u elitnom delu Beograda, za snimanje tog serijala Veliki brat. Postoji tu razni splet događaja i hronologija, kada je u pitanju sklapanje ugovora o navodno poslovno-tehničkoj saradnji između državne firme SRC „Pionirski grad“, pod čijim plaštom se radilo, i Đilasove firme „Emoušn“. Takođe, postoji čitav splet okolnosti kada je u pitanju izdavanje građevinske dozvole i sve to rezultira da to što se državna firma „Pionirski grad“ vodila kao izvođač radova, a ne privatna „Emoušn“ koja ih je finansirala, donela je uštedu Đilasovoj firmi od 20% za građevinske dozvole. Već se tada on u tim okvirima kretao, kao što reče jutros kolega Jovanov, 20%, plus minus, gore dole. Šta se dalje dešavalo? „Emoušn“ je 2007. godine emitovao dva serijala Velikog brata i samo te godine je imao čist profit više od četiri miliona evra. Vidite kakva je ovde zloupotreba bila, ali mi ovakav scenario više ne želimo da se dešava u Srbiji. Ovo se više neće dešavati u našoj zemlji. Građani Srbije ovo ne žele. Ova Vlada se bori za interese građana, borimo se za što bolji životni standard, borimo se za što više ulaganja u infrastrukturu, za nova radna mesta, za nove sadržaje, za moderne i pristojne sadržaje kako u bilo kojoj oblasti, tako i u oblasti kulture. Zahvaljujem.
Reč ima Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Uvaženi ministri sa saradnicima, i u načelnoj raspravi govorili smo o tome koliko je i ovaj zakon važan, a najvažnije izmene koje se odnose na izbor i nadležnost Nacionalnog saveta za kulturu je, takođe, izuzetno značajno. Mislim da je više nego dobro što ovim amandmanima praktično izbor i podnošenje izveštaja Nacionalnog saveta za kulturu vraćamo u nadležnost Skupštine Srbije, kao najvišeg zakonodavnog tela u zemlji. Smatramo da je zadatak Nacionalnog saveta za kulturu izuzetno značajan i važno je da to telo bira Skupština. To je nezavisno, stručno i savetodavno telo koje će, verujem, u budućnosti doprineti implementaciji i realizaciji strategije kulturnog razvoja zajedno sa Ministarstvom. Verujem, dakle, da će u budućnosti dati svoj puni doprinos u kreiranju i realizaciji kulturne politike koja podrazumeva veću uključenost i participaciju svih građana na celoj teritoriji zemlje. Naravno, kulturnu politiku koja će se zasnivati na istraživanjima, na nauci i teoriji. Kada smo već kod istraživanja, iskoristiću samo kratko ovu priliku da skrenem pažnju na to da je jedno od najvažnijih istraživanja koje bismo morali da uradimo – istraživanje o kulturnim potrebama, a koje se odnosi na sveobuhvatno i sistemsko istraživanje svih struktura društva i njihov odnos prema kulturi. Ti rezultati treba da nam posluže kao osnova za planiranje i pripremu kulturne politike i kulturnog modela, odnosno u ovom trenutku u što boljoj realizaciji strategije kulture. Znamo da kultura funkcioniše kao živ organizam i da se hrani novim idejama u svakom pogledu i u tom smislu naša kultura mora biti otvorena ka novim istraživanjima i da prihvata nove i savremene pravce delatnosti. Zato mislimo da je od izuzetnog značaja da se što je pre moguće napravi istraživanje o kulturnim potrebama građana. Za nas u SDPS kultura i zahteva stalna i temeljna istraživanja, jer ona u krajnjoj liniji mogu da nam posluže da sagledamo ostatke prošlog, utvrdimo postojeće i predvidimo buduće stanje i u društvu, naravno, samim tim i u kulturi, kao najvažnijem segmentu našeg društva. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Na član 11. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za kulturu i informisanje prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanje i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Predsedništvo, gospođo ministre, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u predviđenom vremenu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SVM prilikom rasprave u načelu o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, mi smo već izneli i našu zahvalnost što su zapravo predložene primedbe nacionalnih saveta nacionalnih manjina prihvatile. Još jednom bih tokom ove rasprave u pojedinostima želela da naglasim značaj ovog amandmana. Naime, nacionalni saveti nacionalnih manjina se, kao što znamo, staraju o sprovođenju kulturne autonomije i izuzetno je značajno da se zakonom zagarantovana prava nacionalnih manjina, da se obezbedi njihovo sprovođenje u praksi, jer često možemo da čitamo u raznim izveštajima o Srbiji, npr. izveštaj Evropske komisije, kada pričamo o nacionalnim manjinama da je zakonodavni okvir dobar, a da kaskamo sa sprovođenjem. S druge strane, jako značajno uskladiti, u ovom slučaju, Zakon o nacionalnom savetu nacionalnih manjina koji je donet 2009. godine i izmene i dopune Zakona o kulturi. Naime, bez obzira na to što se određene odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjinama proglašene protivustavnim, on se i menjao od 2009. godine od kada je prvobitno donet, odredbe koje se odnose na pravo nacionalnih saveta nacionalnih manjina, da one određene ustanove proglase ustanovama od posebnog značaj, kao i njihovo pravo, znači da predlože, zapravo osnivačima, da li je to republika, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave, znači da su za njih te ustanove od posebnog značaj i da budu suosnivači. Znači, osnivači ili suosnivači tih ustanova, znači da delimično preuzmu ta prava, pa samim tim i odgovornost doveli su do toga da se u praksi npr. i sada već vidimo u slučaju Gradskog muzeja u Subotici ili Gradskog muzeja u Somboru, ali da ostanem samo pri Subotici, da je taj muzej proglašen od posebnog značaja za četiri nacionalne manjine, - hrvatsku, bunjevačku, mađarsku i romsku. U skladu sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, svi oni mogu da predlažu jednog člana upravnog odbora, potpuno je jasan stav, odnosno namera Ministarstva da ovim zakonom reši da ti upravni odbori, nadzorni odbori, budu efikasniji. Samim tim, kada je stajalo u predlogu da, jednostavno, treba da se smanji broj članova upravnog odbora na pet, onda bi smo, recimo, u Subotici došli do toga da od tih pet članova četiri daju nacionalni saveti nacionalnih manjina, što se verovatno jedinici lokalne samouprave, ili ti osnivaču, ne bi svidelo. S toga, SVM svakako podržava što je Vlada Republike Srbije i sama potpredsednica i ministarka za kulturu bila potpuno otvorena i imala razumevanje za ovo i da smo zapravo ovim amandmanom rešili pitanje, jer tu tačno stoji da se u ovim slučajevima povećava broj članova upravnog odbora i to ne samo za jednog, već se povećava za onoliko koliko je nacionalnih saveta nacionalnih manjina proglasilo te ustanove od posebnog značaja. Znam da je vreme ograničeno i zaista sam se trudila da u raspravi u načelu da u ime SVM iznesem sve zanimljive stvari koliko je to moguće u ograničenom vremenu, ali dozvolićete mi zaista da još u minutu objasnim zašto je to značajno i u kolikom broju ustanova mi pričamo. To su najčešće ustanove na lokalu, jer prema podacima Pokrajinskog sekretarijata za obrazovanje, propisa uprava nacionalnih manjina nacionalne zajednice iz marta 2019. godine, Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine je osnivač ili suosnivač. Dakle, osnivačka prava su u celini ili delimično preneta na Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine, u slučaju 19 ustanova, Nacionalni savet hrvatske nacionalne manjine na dve ustanove, Slovački nacionalni savet na šest, Nacionalni savet rumunske nacionalne manjine tri, Rusinski nacionalni savet četiri, Nacionalni savet bunjevačke nacionalne manjine na tri ustanove. Šta su rezultati takvog pristupa, pokazuje takođe istraživanje iz 2019. godine, institucionalni okvir ostvarivanja prava nacionalnih manjina koje je sproveo Pokrajinski Zaštitnik građana, Ombudsman, a ilustrovaću samo na primeru Mađarske nacionalne manjine. Naime, ona je pokrenula ukupno 618 lokalnih kulturnih centara, a osnovano je i 58 institucija za očuvanje nacionalnog identiteta sa sedištima, između ostalog, u Adi, Beloj Crkvi, Hajdukovu, Malom Iđošu, Kanjiži, Mužlji, Zrenjaninu, Kikindi, Bečeju, Pančevu, Subotici, Bačkoj Topoli, Totovom Selu, Novom Sadu, Senti i Somboru. Dakle, skoro svuda u Vojvodini gde pripadnici mađarske nacionalne manjine žive u manjem ili u većem procentu ili u broju, s toga nas izuzetno raduje što ove izmene i dopune Zakona o kulturi su u potpunosti sada usklađene sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i na tome se zahvaljujem.
Hvala. Zahvaljujem potpredsednici i ministarki. Reč ima Milijana Sakić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, građani i građanke Srbije, kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o kulturi o kojima smo već raspravljali, a danas kao što smo čuli imamo amandmane na ovaj zakon, najpre bih istakla produžetak rokova za raspisivanje javnih konkursa u oblasti kulture sa dosadašnjih 30 na 60 dana od dana usvajanja budžeta za narednu godinu, što automatski znači više vremena za prikupljanje dokumentacije za prijavljivanje na konkurs. To će doprineti i većem broju prijava, pojačanoj konkurentnosti i kvalitetu kulturnih programa i projekata, kao i umetničkih, odnosno stručnih i naučnih istraživanja u kulturi. Ovim izmenama reguliše se sastav, način izbora i mandat nacionalnog saveta za kulturu. Već smo čuli na kakve probleme se naišlo prilikom formiranja ovog saveta, a sada će se broj članova saveta menjati u cilju efikasnosti njegovog rada, a u rad saveta biće uključene i nacionalne manjine. Takođe, reguliše se status i podaci koji se upisuju u registar ustanova kulture. Kada sam već pomenula registar ustanova kulture u APR, važno je napomenuti da se finansijska sredstva opredeljuju iz budžeta Republike Srbije, a nakon što se uspostavi njegovo funkcionisanje, registar ustanova kulture, ustanove će imati status pravnog lica. Ono na čemu bih se posebno zadržala su izmene u zakonu koje se tiču samostalnih umetnika. Oni su i u dosadašnjem zakonu prepoznati kao nosioci delatnosti od opšteg interesa u kulturi, ali je lokalnim samoupravama bila data mogućnost za uplatu doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje. Kako se zakon ne bi sprovodio selektivno, izmenama je predviđeno da ono što je do sada bilo postavljeno kao mogućnost, sada postane obavezujuće za sve jedinice lokalne samouprave. Iz odnosa prema samostalnim umetnicima, prilagođavanjem zakona u cilju podsticanja i olakšavanja njihovog rada, jasno se vidi stav resornog ministarstva prema kulturi uopšte. Ukoliko se osvrnemo i na strategiju razvoja kulture Republike Srbije za period od 2020/2025. godine vidimo da se pogled prema kulturi bitno promenio. Ona više nije dodatna stavka u budžetu, već polako ali sigurno dobija mesto koje joj pripada u društvu, koje teži da bude razvijeno. Kada već govorim o razvijenom društvu, moramo se setiti jedne izreke koja kaže da ukoliko mislimo da je obrazovanje skupo, treba da sačekamo da vidimo koliko košta glupost. Isto bi se moglo primeniti i na kulturu. Strategijom se definišu i prioriteti u oblasti kulture, upućuje na negovanje nematerijalne i materijalne kulturne baštine, radi na širenju dostupnosti kulture preko njenih ustanova i medija, a ako uzmemo u obzir da smo mi društvo sa bogatom kulturnom tradicijom, umetnicima svetskog glasa, onda treba kontinuirano raditi na tome da svet upoznamo sa svim produktima naše kulture. Sve što se preduzima uliva nadu ne samo ljubiteljima kulture i kulturnim radnicima da će u vremenu koje je pred nama Srbija postati pogodno tlo za razvoj kulture, te treba pružiti apsolutnu podršku rukovodstvu države, resornom ministarstvu, u svemu što se do sada preduzima, ali i u njihovom budućem radu. Jer, tek ako zaista možemo da sagledamo problem, odgovor će se pojaviti, pošto on nikad nije odvojen od samog problema. Država će nam ovim zakonom upravo dati odgovore na neka pitanja koja su, po mom skromnom mišljenju, ključna, a koja su do sada bila zanemarena. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Miloš Banđur ima reč.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovano radno predsedništvo, uvaženi ministri, koleginice i kolege, zaista mi je zadovoljstvo da podržim izmene i dopune Zakona o kulturi, ali i amandmane koji su danas na dnevnom redu, kojima se tekst izmena zakona poboljšava i popravlja. Potpuno je logično ono što stoji u amandmanima, da tamo gde nacionalne manjine imaju interes, odnosno u onim ustanovama u kojima postoji interes nacionalnih manjina da budu zastupljeni, da u upravnim odborima budu zastupljeni i predstavnici tih nacionalnih manjina, tako da se broj članova upravnog odbora povećava pet plus, pa koliko ima nacionalnih manjina koje su zainteresovane za učešće u radu ili koje ostvaruju svoje kulturne interese u okviru tih kulturnih ustanova. Znači, taj amandman je zaista dobar i predstavlja jedno bitno poboljšanje u odnosu na tekst koji je bio ponuđen, gde se broj članova upravnog odbora fiksira na pet, a broj članova nadzornog odbora fiksira na tri. Naravno da je ovo predloženo rešenje pet i tri bilo mnogo bolje od onoga što smo imali ranije, gde je minimalan broj članova definisan kao tri, a onda može da ih bude i više, pa to više je moglo da iznosi i mnogo više i u praksi su postojale velike varijacije u broju članova upravnih i nadzornih odbora. Mislim da je ovim rešenjem da upravni odbor ima pet članova a nadzorni tri, osim u slučajevima koje sam naveo, kada su za to zainteresovane nacionalne manjine, jedno vrlo dobro rešenje koje ćemo imati nadalje u praksi. Što se Saveta tiče, mi smo bili spremni da podržimo i rešenje da Savet predlaže ministar, bira Vlada, ali je zaista dobro i korektno od strane Vlade da je ta ingerencija ostavljena u nadležnost Narodne skupštine, da Savet za kulturu bira Narodna skupština. Naravno, prihvatam i potpuno su mi logična sama objašnjenja da je broj 19 članova Saveta bio isuviše glomazan, da je te ljude teško bilo sastaviti, da se u praksi samo šest do sedam ljudi odazivalo i funkcionisalo, tako da je Savet radio bez kvoruma. Kao što je rekla ministarka, ništa nije zakovano za sva vremena. Ovo rešenje od 11 članova Saveta se čini veoma dobrim, veoma efikasnim i pogodnim za praktično funkcionisanje. Vreme će brzo pokazati kakva ćemo iskustva imati sa tim rešenjem, pa ako bude bilo potrebe da se nešto popravi, popraviće se, ali mislim da je rešenje od 11 članova Saveta jako dobro. Tu su precizno navedeni subjekti koji daju članove Saveta, što nije bio slučaj u prethodnom zakonskom rešenju, gde ste imali veliki broj reprezentativnih udruženja i drugih koji su se takmičili, svi su isticali neke svoje kandidate i onda je teško bilo njih usaglasiti da se dogovore i predlože zajedničkog kandidata za člana Saveta. Ovde se lepo zna za pet ustanova koje su zadužene za zaštitu kulturnog dobra, a to su Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, državni Arhiv Srbije, Narodna biblioteka Srbije, Narodni muzej Srbije i Jugoslovenska kinoteka, imaju po jednog predstavnika, zatim ustanova Savremene umetnosti, kao što je Narodno pozorište u Beogradu, ima svog predstavnika, Matica srpska, dva predstavnika su iz akademije nauka, jedan iz oblasti umetnosti, drugi iz oblasti jezika i književnosti i, naravno, dva predstavnika Saveta nacionalnih manjina. Što se tiče strategije, potpuno je razumljivo da strategiju predlaže ministar a donosi Vlada, jer je tako i u drugim oblastima gde se donose strategije. Nema potrebe da strategiju u oblasti kulture donosi Narodna skupština. Jednostavno, tu praksu treba ujednačiti i to rešenje u izmenama i dopunama Zakona je potpuno logično i korektno. Uopšte, čitajući izmene i dopune zakona, sve ono što se predlaže je vrlo jasno, vrlo precizno i ima za cilj efikasniji rad i funkcionisanje procesa u kulturi i samih ustanova kulture. Stvari su precizirane, stvari su bolje definisane, stvari su jasnije nego što su to bile u prethodnom zakonu. Recimo, izbor direktora. Izbor direktora je jedna u praksi vrlo rastegljiva stvar. Vi ste imali lokalne samouprave gde su upravni odbori potpuno svesni da treba da obaveste osnivača pre nego što raspišu konkurs za izbor direktora. Ali, imali ste i lokalne samouprave ili one ustanove kulture gde su se upravni odbori po malo zaneli pa su raspisivali konkurse za izbor direktora u dogovoru sa direktorom, a ne u dogovoru sa lokalnom samoupravom. Tako da obaveza koja postoji po ovim izmenama i dopunama zakona, da ustanove kulture odnosno upravni odbori ne mogu da raspišu konkurs pre nego što obaveste osnivača i to je nešto što je sasvim logično i za raspisivanje konkursa je potrebna saglasnost osnivača. Ja kao neko ko je radio na lokalu, u lokalnoj samoupravi sam stalno insistirao na tome. Mada smo imali slučajeve koji su bili suprotni ovome kako je sada propisano i zato smatram da je ovo rešenje jako dobro. Naravno, sve kolege su pohvalile rešenje oko samostalnih umetnika tj. obaveza lokalnih samouprava da sredstva za njihove PIO doprinose, zdravstveno osiguranje i ostalo uplaćuju reprezentativnim udruženjima, a da kasnije ta udruženja ta sredstva prebacuju PIO fondu i RFZO. Čitali smo u materijalu, mnogi slobodni umetnici su se zato što je ta praksa bila neujednačena u Republici Srbiji prijavljivali u one opštine, u one lokalne samouprave gde su imali veće povlastice i na taj način su se na Beograd i neke druge veće gradove vršili pritisci ili bili su pod pritiskom da plaćaju i za one ljude koji faktički tu ne žive ili faktički nemaju prebivalište na njihovoj teritoriji, a neki drugi su te obaveze izbegavali. Ova obaveza da sve lokalne samouprave su dužne da za slobodne umetnike sa svoje teritorije izmiruju ove poreske obaveze, odnosno doprinose PIO i RFZO je potpuno logična i ona će popraviti ja se nadam status tih ljudi. Naravno, hoću da komentarišem i rok na koji se birao Savet po prethodnom i sadašnjem rešenju. Tamo je stajalo pet godina. Savet se bira na pet godina. Vlada se bira na četiri godine, Skupština se bira na četiri godine i nije logično da se Savet bira na pet godina. Logično je ovo rešenje da se Savet bira na četiri godine jer ministar 30 dana posle izbora raspisuje konkurs za izbor članova Saveta. Znači, svaka Vlada, svaki ministar u svom mandatu treba da radi sa odgovarajućim savetom i mislim da je ta sinhronizacija vremenska, odnosno mandatna nešto što je jako dobro i efikasno u praksi. Naravno, u ovom slučaju pošto zakon stupa na snagu nešto posle par meseci, posle izbora Vlade ili određen period posle izbora Vlade, ministar će imati rok od 60 dana da raspiše konkurs za članove Saveta. Ja bih uz ove komentare na sam tekst zakona, želeo da istaknem, da smo mi u prethodnim godinama imali velika infrastrukturna ulaganja u oblasti kulture i da su rekonstrukcija i obnova Narodnog muzeja u Beogradu i muzeja Savremene umetnosti u Beogradu kapitalne stvari koje su ostvarene u periodu ove vlasti i da se sa infrastrukturnim projektima u oblasti kulture nastavlja. Mi smo nedavno imali na dnevnom redu, mislim da je bio zajam vezan za infrastrukturne projekte u oblasti kulture, ali ne samo u Beogradu i ne samo za centralne objekte kulture nego i za objekte kulture, odnosno ustanove koje se nalaze u unutrašnjosti zemlje, mislim da se neka sredstva izdvajaju za Pirot, Mala scena Narodnog pozorišta u Nišu je takođe nešto što je ušlo u to. Sećam se da je u pitanju bio i Paviljon Cvijeta Zuzorić, muzej Jugoslavije, Narodno pozorište u Beogradu i još čitav niz objekata kulture. Za kulturu se izdvaja danas više, zato što država može da izdvoji. Znate, kada je budžet stabilan, kada imate fiskalnu konsolidaciju možete više i da uzajmite, možete više iz budžeta da izdvojite, možete više da uložite u socijalu, potrošnju, pa i kulturu. To ranije nije bilo moguće i mi smo zatekli jedno stanje gde su maltene svi objekti, oni veliki, kapitalni bili potpuno oronuli ili ugašeni. Ja želim ovde samo da skrenem pažnju na jednu situaciju u Nišu koja nas muči i nadam se da će nadležni ministar imati razumevanja za tu situaciju. Mi smo ustanove kulture imali u objektima koji su vraćeni restitucijom. Znači, galerija iseljena zato što je taj prostor bio pod restitucijom, galerija Savremene umetnosti u Nišu. Narodni muzej u Nišu već dve godine plaća kiriju pravom vlasniku, odnosno onome kome je to restitucijom vraćeno i mi nemamo rešenje za prostor Narodnog muzeja, ali imamo idejno rešenje koje je pobedilo na konkursu među 32 idejna rešenja. Predsednik Komisije je bila gospođa, direktor Narodnog muzeja u Beogradu i zaista i ja kao laik gledajući sva ta 32 rešenja, prosto vidim da je to rešenje najbolje. Ono se savršeno uklapa u trg i ambijent koji se nalazi tamo i mislim da je izgradnja Narodnog muzeja u Nišu, koja podrazumeva i rekonstrukciju kuće vladike Jeronima koji je to ostavio gradu 1894. godine, nešto što je našem gradu potrebno. Zato što i depoi muzeja, jednostavno mi nemamo gde da smestimo sve te arte-fakte koje imamo. Jednostavno u javnom preduzeću „Vodovod“ se nalazi jedan broj eksponata. Tamo je deponovan. Samo jedan procenat onog što poseduje arheološka zbirka je izloženo u maloj sali arheološke zbirke koja se nalazi u centru grada. Znači, želim da ukažem na tu veliku potrebu grada Niša za prostorom koja je nastala zato što decenijama neko nije vodio računa o tome prethodnih decenija, ali i zato što je restitucijom nastala obaveza da se vlasnicima vrati neki prostor. Mi smo u prethodnoj, kao prethodna garnitura imali jednu ideju da od kompanije „Filip Moris“ zatražimo da gradu uz određenu nadoknadu ili možda i bez nadoknade vrati prostor koji njima uopšte ne treba, a predstavlja istorijski deo Duvanske industrije u Nišu. To je zgrada monopola koja je podignuta 1928. godine sa prelepom zelenom površinom, parkom i ona je jako zgodna za ustanove kulture, ne jednu nego više njih, međutim to je sada pripalo strancima i to sada više niko neće da vam vrati, čak iako mu nudite novčanu, odnosno finansijsko zadovoljenje. Oni koji su 2003. godine pokušali da se što pre otarase Duvanske industrije u Nišu, oni su uz tele prodali i uže, dali su sve. Verovatno je bila bitna samo provizija, nešto što će njima da pripadne i njima da ostane, a državni interes i interes grada je bio na drugom mestu, ali je činjenica da to što su oni dali uz fabriku vlasnicima uopšte nije potrebno. I to je sada prostor koji niti koristi Duvanska industrija, odnosno „Filip Moris“, a ne može da koristi ni grad Niš. Jednostavno uže je otišlo uz tele i to je sada tako. Dakle, puna podrška izmenama i dopunama zakona, puna podrška amandmanima koji zaista popravljaju tekst zakona i zahvaljujem vam se na prilici da govorim.
Hvala gospodine Banđur. Reč ima narodna poslanica Samira Ćosović.
Poštovani prisutni, pozdravljam i smatram važnim prihvatanje amandmana koji će Zakon o kulturi učiniti konkretnijim i uređenijim. Tome će doprineti i amandman koji se odnosi na član kojim se reguliše broj članova upravnih odbora kutlurnih ustanova. Upravni odbor ustanove zahvaljujući amandmanu, osim pet članova u buduće će imati i po jednog člana Saveta nacionalnih manjina, za ustanove koje su za određenu nacionalnu manjinu od posebnog značaja. Inače, novi zakon bitno uređuje sastave upravnih odbora i to će doprineti da nema više šarolikosti koja je bila prisutna, posebno u manjim sredinama kada se starim zakonom ostavljala mogućnost da upravi odbor ima najmanje tri člana, pa su neki upravni odbori imali tri, neki pet, a neki i više članova. Sada se precizira da to mora biti pet članova i to smatram veoma važnim. Međutim, volela bih da skrenem pažnju i na jednu pojavu koja se takođe može u manjim sredinama primetiti, a reč je o članovima upravnih odbora koji bi trebalo da dolaze iz redova istaknutih stručnjaka i poznavalaca kulturne delatnosti. To nije uvek slučaj u manjim sredinama. Nekada se lokalne samouprave ogluše o ovu odredbu pa bih volela da neki budući zakon o kulturi vodi više računa o tim malim sredinama, da se razmisli kako da se zakonom precizira ko može biti član upravnog odbora, ne samo istaknuti kulturni radnik, da može biti makar fakultetski obrazovan član, jer do sada imamo situacije da u upravnim odborima ponekad mogu da se nađu i oni koji nisu ni konzumenti kulturnih sadržaja, a ponajmanje su istaknuti kulturni radnici. Iskoristću ovu priliku da pohvalim odluku Ministarstva kulture da značajnim finansijskim sredstvima podrži tradicionalne manifestacije i programe, tj. projekte kojima se neguje kultura i tradicija Bošnjaka u opštini Prijepolje. Tu su i značajna sredstva za digitalizaciju bioskopa Doma kulture, gde se Prijepolje našlo među 10 opština za koje su izdvojena ova sredstva. Značajna su i sredstva dobijena na konkursu „Gradovi u fokusu“ i to je ono što treba pohvaliti. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Jugović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi sugrađani, najpre bih želeo da kao pravoslavni hrišćanin iskoristim priliku i čestitam krsnu slavu svim vernicima, svim našim sugrađanima, sunarodnicima koji danas slave Đurđevdan. Dva su razloga zbog kojih sam se odlučio da uzmem učešće u današnjoj diskusiji. Prvo, zato što mislim da je kultura izuzetno važna tema, tema koja je decenijama unazad bila nepravedno zapostavljena, nepravedno gurana u drugi, pa i treći plan i mislim da je konačno poslednjih godina polako počela da zauzima ono mesto koje joj pripada u našem društvu. Drugi razlog zbog koga sam se odlučio da učestvujem u današnjoj diskusiji jeste i taj što dolazim iz kraja iz kojeg potiče reformator srpskog jezika, što dolazim iz kraja gde se održava najstarija kulturna manifestacija srpskog naroda i prosto osećam moralnu obavezu, moralnu dužnost da kažem nekoliko rečenica o ovoj raspravi u pojedinostima o Zakonu o kulturi. Naravno, kao i sve moje kolege podržaću sve predložene amandmane, kao i generalno Zakon o kulturi, ali na samom početku želeo bih da istaknem jednu važnu činjenicu, a to je da pohvalim postupak pripreme za donošenje ovog zakona gde uprkos svim otežavajućim okolnostima, dakle uz poštovanje svih epidemioloških mera, sama priprema za donošenje zakona doneta, odnosno organizovana na jedan vrlo transparentan način u skladu sa svim demokratskim standardima i načelima da je u mesecu februaru održana javna rasprava kroz pet okruglih stolova u Beogradu, Nišu, Novom Sadu, Subotici i Čačku. Mnogo toga smo već čuli u prethodnom delu diskusije, međutim ja ću se ponoviti sa nekim činjenicama koje su kolege iznele, jer mislim da su tri veoma važne novine koje donosi ovaj zakon. Dakle, tri novine koje će otkloniti nejasnoće koje je omogućavao, odnosno dozvoljavao postojeći Zakon o kulturi. Dakle, prvo, rekli smo da će usvajanjem ovog zakona biti omogućeno, odnosno jasno definisano da svaka ustanova kulture, odnosno njen upravni odbor ima pet članova, što ranije nije bila obaveza. Zatim, precizno će se definisati status samostalnih umetnika i ono što je vrlo važno unaprediće se način funkcionisanja Nacionalnog saveta za kulturu. Nacionalni savet za kulturu kada je formiran, to je zapravo bila jedna veoma dobra ideja, ali u postojećem zakonu njegov status je bio prilično nedefinisan. On je ostao negde između izvršne i zakonodavne vlasti što je bio vrlo ozbiljan nedostatak. Takođe, ono što je ozbiljan nedostatak Nacionalnog saveta za kulturu bila je i njegova preglomaznost. Dakle, 19 članova što je veoma, veoma ograničavalo njegovu efikasnost u radu. Novim Predlogom zakona umesto da Nacionalni savet bira Skupština, koji je veoma važno telo za kreiranje naše kulturne politike, on će biti formiran kao telo pri Vladi gde će biti bliže povezan funkcionalno sa Vladom Republike Srbije i ono što je još važnije Ministarstvom kulture. Predloženi zakon otkloniće i ozbiljan nedostatak sa kojim su se suočavali samostalni umetnici. Prethodnih godina državno rukovodstvo predvođeno SNS, predvođeno predsednikom Vučićem, nakon što je stabilizovalo privredu, nakon što je smanjilo nezaposlenost i rešilo veliki broj egzistencionalnih problema sa kojim su se u ranijim vremenima suočavali građani Srbije. Sve više pažnje, sve više sredstava posvećuje kulturi i kulturnim radnicima. Tako da će samostalni umetnici u buduće imati mogućnost, odnosno lokalnim samoupravama biće data obaveza da samostalnim umetnicima uplaćuju penzijsko i zdravstveno osiguranje što je vrlo važna stvar za ovu vrstu ove kulturne radnike. Danas mi u Srbiji imamo svake godine hiljade radnih mesta, hiljade novih autoputeva, hiljade puteva. Međutim, za kvalitetan život svakog čoveka, svakog pojedinca to nije dovoljno. Radna mesta jesu preduslov, ali potrebna je i bogatija kulturna ponuda, bogatiji kulturni život. Poslednjih godina mnogo toga država menja u pozitivnom smislu. Dobar podatak je i činjenica da je u budžetu za 2021. godinu obezbeđeno 12,7 milijardi dinara za kulturu, što je suma čak za 10% veća u odnosu na 2020. godinu, odnosno značajno veća u odnosu na ranije godine. Na taj način mi ćemo imati sredstva za stabilno funkcionisanje svih ustanova kulture, za stabilno finansiranje svih projekata, gde bih ja posebno izdvojio projekat – „Gradovi u fokusu“ za koji je u ovoj godini predviđeno blizu 350 miliona dinara. Dakle, čak 200 miliona više u odnosu na prethodnu godinu. Dakle, godinama unazad Vlada izdvaja značajna sredstva za modernizaciju za osavremenjavanje naših najznačajnijih ustanova kulture. Ovde bih se osvrnuo posebno na Narodni muzej, Muzej savremene umetnosti, koji zbog nesposobnosti nekih drugih, prethodnog režima, bio je više od jedne decenije zatvoren za posetioce, da bi tek ovo državno rukovodstvo, predvođeno SNS, završilo ovu rekonstrukciju i muzej otvorilo, odnosno ova dva muzeja otvorilo za posetioce. Kako se vodi odgovorna kulturna politika, ja imam i u gradu iz koga dolazim, u Loznici, navešću samo nekoliko primera. Dakle, prethodnih godina lokalna samouprava je u Loznici rekonstruisala biblioteku Vukovog zavičaja u Tršiću na saborištu, dakle mestu odražavanja najstarije kulturne manifestacije kod Srba, otvoren je Muzej jezika i pisma, a zajedničkim sredstvima lokalne samouprave i Vlade Republike Srbije 2017. godine otvorena je jedna veoma važna institucija, jedna veoma važna kulturna ustanova Naučno-obrazovno kulturni centar „Vuk Karadžić“, koji će biti i koji je već sada stecište mladih naučnika iz oblasti društvenih nauka, pre svega slavista čiji je zadatak da neguju naš nacionalni identitet, naše nematerijalno kulturno nasleđe, pre svega srpski jezik i ćirilično pismo. Međutim, ono što je još važnije od ovih sve većih finansijskih ulaganja u kulturu, je odnos koji država neguje prema kulturi poslednjih godina, prema kulturnim institucijama, prema važnim ličnostima iz naše bliže i dalje prošlosti koji su zadužili ovu zemlju. Dakle, na tom planu načinjen je veliki zaokret, veliki napredak u odnosu na neka ranija vremena. Danas je Đurđevdan i čuli smo od nekih prethodnih govornika kako je nastala čuvena pesma koju sigurno svi znamo – Đurđevdan. Dakle, Srbija je danas dovoljno ekonomski jaka, dovoljno ugledna da stvari nazove pravim imenom. Zašto sam pomenuo ovu pesmu koja je vezana za Drugi svetski rad i stradanje Srba? Danas Srbija može i sme da kaže da je u Drugom svetskom ratu NDH izvršen genocid, da je „Oluja“ zločin, da je bombardovanje 1999. godine agresija. Za razliku od bivšeg režima Borisa Tadića i Dragana Đilasa koji su, pored toga što je počinjen genocid u NDH nad Srbima, počinili kulturni genocid nad svojim narodom izručujući Haškom tribunalu sve one patriote, sve one junake koji su branili ovaj narod i ovu zemlju. Dakle, širom naše zemlje od Košara, Morine, Paštrika itd, za razliku od njih mi danas odajemo počast našim herojima, podižemo im spomenike od Stefana Nemanje pa sve do pilota Milenka Pavlovića i Zorana Radosavljevića, koji su dali svoje živote za svoju zemlju. Za sam kraj, u samo jednoj rečenici, mada smo u nekoliko navrata to čuli, a kada smo se već dotakli ovog kulturnog genocida koji je počinio bivši režim, juče smo po ko zna koji put imali priliku da vidimo prave namere dela opozicije, a u stvari pripadnika bivšeg režima koji su mnogo puta do sada otvoreno pokazivali građanima Srbije da je njihovo poimanje bavljenja politikom lično bogaćenje. Ono što je mene zaprepastilo je to što su evroparlamentarcima, dakle, predstavnicima Evropskog parlamenta, otvoreno rekli, dakle, Dragan Đilas otvoreno traži nacionalnu frekvenciju za svoju televiziju sa ciljem, naravno, da na onih 619 miliona evra, uvećavanjem vrednosti svoje televizije, stekne još koju desetinu ili stotinu miliona evra. Naravno, da se on pita, to bi bilo tako. Na svu sreću, Srbija je demokratska država u kojoj se vlast osvaja izborima, u kojoj građani odlučuju kome će dati poverenje, a građani Srbije su mnogo puta do sada, a uveren sam i u budućnosti da će tako biti davati poverenje Srpskoj naprednoj stranci i Aleksandru Vučiću, jer samo politika koju vodi Aleksandar Vučić je garancija i ekonomskog i privrednog, ali i kulturnog prosperiteta našeg društva i naše države. Zahvaljujem.
Zahvaljujem i gospodinu Jugoviću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona. Prelazimo na naredni pretres. Četvrta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SPREČAVANjU DOPINGA U SPORTU Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Goran Spasojević. Primili ste izveštaje Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Goran Spasojević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li predlagač Goran Spasojević želi reč? Da. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući, gospodine Orliću. Uvaženi ministre sa saradnicima, umalo pomislih da nećemo imati vremena da razgovaramo o sportu, iako je samo amandman koji je podnet formalni i tehnička greška je u pitanju, zato što umesto člana treba da stoji stav 11, bitno je da možemo da kažemo nekoliko stvari vezanih za sport. Pre nego što kažem bilo šta, iskoristio bih priliku da poslanicima kažem da je formiran Pododbor za sport koji se intenzivno bavio, zajedno sa Ministarstvom i sa saradnicima iz Ministarstva na izradi i svih ovih zakona i na javnim slušanjima i na raspravi i da pozovem poslanike, znam da je veliki broj poslanika zainteresovan da učestvuje u radu vezano za sport u ovom parlamentu, pre svega, želja nam je da temu sporta vratimo. Ostalo je malo vremena, nemamo puno prilike, verovatno neće stići svi da govore koji su želeli i koji su učestvovali u radu Pododbora. Znači, pododbor je ograničen brojem članova, Poslovnikom o radu Narodne skupštine, ali to ne sprečava sve poslanike koji su zainteresovani da dođu, da se jave da se dogovorimo o načinu komunikacije kako ćemo da dostavljamo materijale, da pozivamo na razna okupljanja, javna slušanja, javne rasprave i sve ono što je potrebno kako bismo temu sporta zaista na pravi i kvalitetan način vratili ovde u parlament. Ono što se tiče samog ovog zakona i izmena i dopuna Zakona o dopingu, treba reći posebno da nije važno što je to bilo uslov da se uskladi sa međunarodnim antidoping kodeksom i što je bilo uslov da ga harmonizujemo sa našim propisima, najvažnija stvar u ovom zakonu je što Ministarstvo i ovaj parlament, mogu slobodno da kažem, ima nultu toleranciju prema dopingu u sportu. To je nešto što je pošast svakog sportiste i to je nešto što treba da bude Sveto pismo, da sportisti prave prave rezultate bez bilo kakvih dodatnih supstanci i nedozvoljenih sredstava. Ono što moramo da kažemo i vezano je za ovaj Zakon o antidopingu je posebno bitno da sportisti mogu da koriste priliku da u slučaju neodazivanja na pozive Antidoping agencije naše imamo priliku da budemo kažnjeni na velikim međunarodnim takmičenjima, a svi znamo šta bi to značilo za nas, za našu zemlju, za situaciju u kojoj se nalazimo, gde možemo da kažemo da smo u prethodnih sedam godina ostvarili mnogo više medalja na međunarodnim takmičenjima nego prethodnih 15 godina. To je razlog zašto treba ovaj zakon usvojiti, zato što je dobro i kvalitetno urađen. Moram iskreno da kažem da smo zajedno pratili sve ovo što se dešavalo i Ministarstvo je fantastično radilo i kompletan tim i Antidoping agencija naša je uradila dobre stvari za naše sportiste i mogu da kažem da smo na tom nivou da mnoge zemlje koriste usluge naše Antidoping agencije. To je velika čast za sve nas, to je velika stvar za sport u Srbiji, jer znamo da je sport izuzetno važna grana. Jako je bitno da svi zajedno učestvujemo u ovome jer nas čeka mnogo posla i nadam se da ćemo u nekim narednim sednicama imati mnogo više vremena da čujemo. U pripremi je izrada izmene i dopune Zakona o sportu, to je već počelo u februaru ove godine. Priprema se strategija razvoja sporta koja se donosi na deset godina prvi put. To je izuzetno važno za sportiste, važno je da se koristi jedan veliki vremenski period u kome želimo da predvidimo sve stvari koje smo imali i u ovoj pandemiji. Kažem, sport je preživeo mnogo toga, mnoge su izmene uočene u toku pandemije i sve to treba implementirati i predvideti. Posebno treba da vidimo u tom Zakonu o sportu, najveće izmene i dopune Zakona o sportu se odnose na finansiranje klubova i organizacija, transparentnije. Da tu temu vratimo, kažem, ovde u parlament, a građani Srbije imaju prilike da slušaju i da prate sve ono što se dešava i siguran sam da tema sporta ne bi bila samo tabloidna ili kriminogena kao što je to u poslednje vreme kod nas. Nema mesta ne samo neželjenim pojavama u sportu, što se tiče dopinga, nema, nulta je tolerancija i što se tiče svih drugih stvari koje narušavaju ugled sporta. Znamo šta znači sport za našu zemlju. To je jedna od najvažnijih privrednih grana. Danas sport nije siva zona, mnogo imamo prihoda i poreza i od odlazaka igrača i od organizovanja velikih svetskih takmičenja i svega onoga što dolazi kod nas u zemlju. Evo, videli ste da nije samo da smo pobedili što se tiče pandemije. Siguran sam da ćemo i u sportu brže izaći iz ovih problema nego druge zemlje u okruženju, posebno u okruženju, a mnoge i u Evropi, da budemo potpuno iskreni. Želja nam je da na velikim svetskim takmičenjima koja će se evidentno posle svih ovih mera koje smo preduzeli vratiti ponovo. Imamo mnogo velikih svetskih takmičenja, imali smo i organizaciju svetskog takmičenja, o tome sam govorio i prošlog puta, u rvanju, gde smo položili sa najvećom ocenom. Naši ljudi koji su se bavili organizacijom tog svetskog takmičenja su pozvani da organizuju i u Evropi i u svetu širom. To su velike stvari za Srbiju, ja sam siguran da će sve to doprineti da ponovo sport bude jedna od najvažnijih stvari. Ono što bih ja, ministre, vezano za izmene i dopune Zakona, posebno u razgovoru sa ljudima, jer teren je ono odakle dobijamo najveći broj informacija, vezano je za infrastrukturu. Sećate se da smo prošlu strategiju bazirali na četiri stuba, to je školski sport, amaterski ili rekreativni sport, profesionalni i infrastruktura. Vi ste zaista mnogo stvari promenili u tim oblastima i nikada više nije urađeno. Ali ono što je sputavalo, to su imovinski odnosi. Mnogi klubovi na teritoriji naše zemlje, da kažem, i iz moje opštine Mladenovac, imaju problem sa imovinskopravnim odnosima. Mnogi su zatekli nasleđeno stanje da su se klubovi, ta imovina se vodila i na mesne zajednice i na privatna lica i na donatore kojih sada nema i najčešće i na zadruge je bilo, pa sad te ne postoje uopšte, ne možemo da pronađemo. Tu moramo da pronađemo nekakav metod kako bismo infrastrukturu uredili posebno jer je to osnov da se deca bave sportom i to je osnov da omladinu sačuvamo. Sad ono malopre što smo govorili, pomenuo je i kolega Miletić, da pododbor treba da bude i odbor jednog dana, što se slažemo potpuno, zbog lakšeg funkcionisanja i ovih stvari na terenu. Ali ono što je bitno za sve nas je da rešavanjem te infrastrukture, posebno u tim ruralnim delovima, ne zaboravite da u tim mnogim mestima, posebno seoskim, osim okupljanja oko sportskih klubova ne postoji okupljanje mladih, nemamo nešto što bi ih organizovalo ili sačuvalo gde jesu i gde žive. Mislim da bi tu trebalo da povedemo računa oko toga i da svi zajedno poradimo na tome da te probleme rešimo na neki drugačiji način, jer evo, kako bih rekao, ima mnogo problema, čak i sportskih objekata koji se nalaze u restituciji i ne možete da uredite taj prostor, nemate drugo mesto i mogućnost na kojem bi mogao da bude sportski teren i to dovodi do toga da se i gase mnogi klubovi, da mladi odlaze, napuštaju i da se to sve koncentriše prema Beogradu. Znači, da taj zakon, nije isti sport u Beogradu, nije isti sport na jugu Srbije, nisu iste okolnosti i nisu iste stvari. Voleo bih danas da čujemo, da imamo malo više vremena, evo, vidimo, ograničeni smo i zbog današnjeg glasanja i zbog svega, voleo bih da čujem veći broj svojih kolega poslanika i zbog toga ću još jednom pozovem da ne samo da se podrži ovaj amandman i da se podrže ove izmene i dopune Zakona o dopingu, jer one su zaista jako bitne. Nekoliko stvari ću samo da izdvojim, vrlo kratko, a to je da je u ovim izmenama i dopunama predviđeno da se taj mehanizam, jedanaesti mehanizam koji prepoznaje da možete da prijavite zastrašivanje, da ne smete da prijavite nekoga, jako važan u ovom zakonu, da se formira upravni odbor od krovnih institucija, to je od Olimpijskog saveza, Paraolimpijskog saveza i Sportskog saveza Srbije i da to telo bude apsolutno nezavisno. Ta neizvesnost u otkrivanju antidopinga, ona je jako važna, jer do sada su se samo merila takmičenja polufinalna i finalna. Sada možete da ne znate uopšte od kog nivoa takmičenje počinje i da na taj način ne da bude represivan zakon, nego da budu motivisani sportisti da se ne bave dopingom, a ne da ih kažnjavamo, ili ako već neko dođe u situaciju da prekrši zakon, da bude rigorozno kažnjen. Zbog toga, ne samo ovaj amandman, već i ovaj zakon, pozivam sve narodne poslanike da u danu za glasanje podržimo i da svi zajedno uzmemo učešće da bismo sport uredili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Udovičić.
Hvala, predsedavajući. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Spasojeviću, želim lično da vam se zahvalim na vašem zalaganju i trudu, prvo, da se oformi, uz puno razumevanje svih članova Odbora za obrazovanje, da se oformi pododbor za sport. Želim da napomenem i sa ovog mesta da nam je mnogo značila vaša podrška u prethodnom periodu i imate ogromnu zahvalnost od celokupnog mog tima i mene što ste učestvovali u svim aktivnostima i u svim delovanjima Ministarstva omladine i sporta u prethodnom periodu. Na tome vam hvala, jer smatramo da samo timski možemo da napravimo velike rezultate. Koliko god da je snažan pojedinac, a složićemo se da to nije samo situacija u sistemu sporta, već u celokupnom društvu, koliko god da je on snažan, mislimo da bez jake potpore tima i bez jake potpore ljudi oko njega ne mogu da se naprave velika dela. Zato sam vrlo ponosan što imamo punu vašu podršku. Iskreno, hvala vam na tome. Mi ćemo se kao Ministarstvo i dalje truditi da ispunimo sva očekivanja kako Narodne skupštine, tako i svih građana Republike Srbije. Ovo što ste napomenuli, trudićemo se da u narednom periodu imamo još veća ulaganja u sportsku infrastrukturu. Moram da napomenem da su ulaganja u sport u prethodnom periodu nikada veća. U sportu su jasna pravila. Na kraju utakmice imate rezultat i naš rezultat na semaforu govori da apsolutno obaramo sve rekorde kada je reč o svim segmentima sistema sporta, ne samo u odnosu na četiri stuba koja ste vi spomenuli, već u svakom segmentu. Mislim da zajednički možemo da napravimo još veće rezultate koji su istorijski, ali i da motivišemo još veći broj dece da uđu u sistem sporta, da svi građani Republike Srbije se više bave sportom, da shvatimo da je rekreacija, pogotovo u ovim izazovnim vremenima, preduslov zdravlja i da svi zajedno oplemenimo naše društvo i naš sistem, da sport, rekreacija bude način življenja i kultura svakog od nas pojedinaca. U narednom periodu očekuju nas, kao što ste i sami rekli, uvaženi narodni poslaniče, izmene i dopune Zakona o sportu i izrada nove strategije. Moram da kažem, izmene i dopune Zakona o mladima koje se direktno tiču i segmenta, koji ste rekli, da mladi možda i u manjim sredinama kvalitetnije provode slobodno vreme, da ih motivišemo, ujedinjujemo i da napravimo ogledni primer celokupnog društva. Hvala vam na vašoj spremnosti da pomognete u procesu izrade svih tih strateških i normativnih akata. Mislim da nas u narednom periodu čeka vrlo izazovan posao, upravo da nastavimo istorijske rezultate, da pomognemo sistem sporta i da zajednički učinimo bolju budućnost za celokupan sistem sporta. Što se tiče imovinsko-pravnih odnosa, da, saglasan sam. Uradili smo dosta stvari. Nikada po prirodi, pa i svog posla, ali i po svom ličnom nahođenju, nisam zadovoljan učinjenim. Smatram da uvek postoji prostor i za jačim i za boljim i za kvalitetnijim. U tom segmentu ćemo se potruditi da zajednički učinimo još bolje rezultate i da učinimo veću i dostupniju mogućnost za kvalitetnijom i boljom infrastrukturom na terenu, iako je sada ona, moram reći, daleko bolja nego što je bila, iako se možemo pohvaliti sa nacionalnim trening centrima, iako se možemo pohvaliti sa velikim brojem infrastrukturnih projekata koje u ovom trenutku radimo. Sa ponosom možemo da kažemo da na isti način gledamo sever i jug, istok i zapad naše zemlje, da ne pravimo razliku i da vrlo ravnopravno i ravnomerno posmatramo celokupno našu zemlju. Hvala vam još jednom na podršci.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pa relativno kratko vremena da bi razgovarali o jednoj izuzetno važnoj i značajnoj temi. Na samom početku bih napravio jednu digresiju, obzirom da razgovaramo o Svetskom antidoping kodeksu. Ja mislim da jedan takav antidoping kodeks treba smisliti kada je reč i o ovim kvazi političarima u Srbiji. Vi, gospodine ministre, znate, vrhunski sportista ste bili, kada ste fizički nespremni, a još dobijete, odnosno koristite nedozvoljena sredstva, pa izgubite utakmicu, onda imate nekako specifično ponašanje. Tako vam je isto u politici. Kada imate manjak političke moći, manjak političkog uticaja, a imate mogućnost da koristite i koristite nekakva antidoping sredstva, e onda se javlja nervoza, onda se javljaju pretnje, onda se javljaju tužbe, onda se javlja nekakva teatralnost. Za sve to verovatno postoji jedan ozbiljan razlog. Zato smatram da i u politici isto treba razmišljati u pravcu da napravimo jedan antidoping kodeks. Šalu na stranu, drago mi je, maločas je kolega govorio, verujte da mi u Skupštini, bar mi iz poslaničke grupe SPS nismo znali da je formiran pododbor za omladinu i sport, iako sam neko ko se, vi jako dobro znate, zapravo, nadam se da se sećate, neko ko je od 2011. godine, kada je izmenjen Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije neprestano predlagao izmene i dopune samo sa jednom tačkom, a to je da, između ostalog, od svih resornih odbora koji su nabrojani, imamo i odbor za omladinu i sport, jer do 2011. godine imali smo odbor za omladinu i sport. Tada smo usvojili krovni zakon i kada je reč o mladima, tada smo usvojili i krovni zakon kada je reč o sportu. Pregazilo ih je vreme, naravno, dosta vremena je prošlo. Treba ponovo razgovarati o svemu, pokrenuti mnoga pitanja, mnoge značajne teme. Samo neke teme je kolega pomenuo koje su od velikog značaja, ali je kratak vremenski period, ali je apsolutno nelogično. Nadam se da ćemo to uspeti u narednom mandatu da učinimo. Nelogično je, ministre, morate priznati, da imamo Ministarstvo za omladinu i sport, a nemamo resorni odbor u Narodnoj skupštini koji se konkretno bavi pitanjem omladine i sporta, jer kome vi podnosite tromesečni izveštaj o radu, uz dužno poštovanje, kolegama iz obrazovanja, nauke, tehnologije i tehnološkog razvoja? Opet kažem, uz dužno poštovanje, ali prosto ne ide. Znate da smo se zalagali kao poslanički klub i ja lično kao poslanik. Nismo uspeli u prethodnom vremenskom periodu. Nadam se da ćemo u mandatu, možda ne vi, možda neki drugi saziv, ali uspeti da konačno uvrsti u te izmene i dopune Poslovnika ili neki novi Poslovnik o radu Narodne skupštine i odbor za omladinu i sport. Pomenuli ste mlade. Mladi su ključ sporta u Srbiji. Treba ulagati u mlade, jer ulagati u mlade kroz sport je zapravo ulaganje u budućnost. Pomenuta je ključna tema kada je reč o mladima, a govorim, pre svega, o bazičnom sportu, pošto, kolega, vidim da dosta dobro razumete. Govorim, pre svega, o bazičnom sportu. Mladi da bi se bavili sportom moraju da imaju infrastrukturu i moraju da imaju podjednake uslove u svakom delu Srbije, kako ste vi rekli, u svakoj opštini, u svakom gradu, jer, dozvolite, mnogo talenata, vi ste bili u jednoj vrsti sporta, ja sam bio u drugoj vrsti sporta, ali mnogo talenata nije došlo iz Beograda, nego je došlo upravo iz unutrašnjosti i iz moje zapadne Srbije, iz istočne Srbije, iz južne Srbije i zato smatram da je veoma važno poseban akcenat staviti… Znam da je teško i da smo pred velikim zdravstvenim izazovom i da je ušteda prioritet i da su opredeljeni neki stubovi razvoja koje svi moramo da pratimo, ali verujem da ćemo nakon ovog perioda pandemije zauzeti dobru startnu poziciju i da ćemo imati mogućnosti da ulažemo u sportsku infrastrukturu, da decu sklonimo sa ulice i da im omogućimo uslove da mogu da se bave sportom. Maločas je pomenut Zakon o sportu. On jeste anohron, mnogo je vremena proteklo, mnogo toga treba promeniti, ali znate kako uvek je kamen saplitanja, vi to jako dobro znate, privatizacija. Govorim o imovinsko-pravnim odnosima, sve je u redu, ali privatizacija je nekako ključno pitanje i još uvek nismo dobili odgovor na pitanje šta sa klubovima gde je konkretno državno vlasništvo 51%, recimo. Dobro je da smo do 2011. godine, kada smo usvajali Zakon o sportu, uspeli bar da usvojimo amandmane, da stadioni poput Marakane i stadion JNA budu stadioni nacionalnog značaja, da ne dozvolimo da se taj prostor proda i da se pretvori u stambeni prostor. Zamislite na šta bi to ličilo? To bi bilo strašno i za mlade i za sport u celini. Da se vratim na današnju temu. Dakle, mi smo ovaj postojeći zakon, ministre koliko se ja sećam, prvo 2005. godine, je li tako, usvajali, pa je onda došlo do brojnih promena, pa 2014. godine i jedan od razloga za upravo pristupanje izmena i dopuna ovog zakona jeste njegovo usaglašavanje sa osnovnim principima novog Svetskog antidoping kodeksa, što je i obaveza Srbije kao jedne od zemalja koja je potpisnica Međunarodne konvencije o sprečavanju dopinga u sportu. Shodno toj Konvenciji Srbija, kao potpisnik jeste i preuzela jednu vrstu obaveze, a to je da ojača, osnaži borbu protiv sprečavanja dopinga u sportu. Usvajanjem izmena o kojima danas govorimo zapravo ispunjavamo našu međunarodnu obavezu, ali usaglašavamo našu pravnu regulativu sa Svetskim antidoping kodeksom i sa međunarodnim standardima. Antidoping predstavlja set koordinisanih aktivnosti. Nije to samo jedna aktivnost. To je set kordinisanih aktivnosti usmerenih ka zaštiti i očuvanju sportskog duha i kao očuvanju i unapređenju zdravlja sportista, bez obzira da li su u pitanju profesionalci ili su u pitanju amateri. Zakon o sportu jasno kaže - sportisti su i oni koji se sastanu nedeljom, pa odigraju jednu partiju fudbala, svi su oni sportisti. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će naravno podržati ovaj zakonski predlog. To se ne dovodi u pitanje, to apsolutno nije sporno. Podržavajući ovaj predlog, mi zapravo želimo da podržimo dva suštinska cilja koja se žele postići usvajanjem ovog zakonskog predloga. Prvi je da se unapredi, kao što sam rekao, ojača, osnaži borba u sprečavanju dopinga u sportu i drugi veoma važan da se ova oblast uskladi sa svim ovim promenama koje su se u međuvremenu desile kada je reč o međunarodnim dokumentima. Tačno je da je važno usvojiti ovaj zakonski predlog kako bi našu pravnu regulativu uskladili sa Svetskim antidoping kodeksom koji sam maločas spomenuo i sa međunarodnim standardima. Tačno je i to, važno je da dobijemo tu potvrdu usaglašenosti naših pravila sa pravilima Svetskog antidoping kodeksa, ali neke stvari, a naročito kada je reč o sportu, mi treba da činimo i radimo pre svega zbog nas samih, zbog mladih generacija, zbog onih mladih koji se u ovom trenutku na teritoriji Republike bave sportom, a na našu veliku sreću njih je zaista puno. Oni, želimo da verujemo, će biti predstavnici vrhunskog sporta, učestvovati na međunarodnim takmičenjima, ubeđeni smo i kao i vi što ste to činili, ostvarivati dobre rezultate za svoju državu i za svoj narod. Doping je, pored ostalih, problem koji danas postoji u sportu, jedan od najvećih problema u sportu i što se tiče poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije borba za sprečavanje dopinga u sportu je zapravo, rekao bih, naš strateški cilj i naš strateški interes. Da bi taj strateški cilj u celosti bio realizovan na teritoriji Republike Srbije, svako ko je učesnik u sportu mora da preuzme i jedan deo odgovornosti, mora da preuzme i jedan deo obaveze. Kada kažem svako, mislim i na nacionalne sportske saveze i na sportske radnike i na sportske organizacije i mislim, ponavljam, na sve sportiste. Podsetiću vas ponovo, Zakon o sportu je vrlo jasan i kaže da sportisti jesu svi oni koji se bave organizovanom fizičkom aktivnošću bez obzira da li se takmiče ili ne. Dakle, sportisti jesu i oni rekreativci koji se na organizovan način bave sportom u prostoru koji je za to predviđen. Mislim da je takođe važno pitanje i vrlo važna definicija kada govorimo o sprečavanju dopinga u sportu. Propisi koji zabranjuju korišćenje dopinga vrhunskim sportistima neće zaštiti zdravlje svih sportista i neće u celosti rešiti problem i pitanje o kojem danas govorimo. Izuzetno važno i značajno pitanje o kojem danas govorimo, jer čini mi se da postoje indicije da su i oni neprofesionalni sportisti, nažalost, kažem, i oni koji se rekreativno bave sportom podložni, da možda koriste nedozvoljene supstance koje se mogu definisati kao doping. Gospodine ministre, da se ne lažemo, da budemo potpuno otvoreni, danas doping sredstva možete pronaći u svakoj teretani. Nažalost, mladi, posrnuli, želeći da izgledaju fizički što bolje, pokušavajući i misleći da je bodibilding sport koji je adekvatan i prihvatljiv za realizaciju tog cilja, uglavnom idu ka korišćenju tih doping sredstava. Šta je važno? Važna je preventiva i važna je kontrola. Važna je naročito kontrola svih onih institucija, svih onih, kako bih rekao, prostora i teretana i fitnes centara koje mladi ljudi koriste za sport, za sportsku rekreaciju. Čini mi se da i želja za pobedom i želja za dominacijom jesu jedan od razloga zašto sportisti koriste nedozvoljena sredstva, ali i jedan od ključnih razloga jeste upravo i neinformisanost i ne znanje sportista, ali nažalost i brojnih sportskih radnika. Ono što želim da kažem na samom kraju, obzirom da vreme ističe i da je već glasanje zakazano, poznat nam je slučaj, a i vi ste govorili o tome u danu kada smo imali raspravu u načelu, jedne velike države koja nije uskladila svoje propise i koja je imala jedan ozbiljan problem i nije mogla da učestvuje na važnim međunarodnim takmičenjima. Dakle, mi ovo činimo zbog sportista, zbog naših sportista da bi mogli da učestvuju na veoma značajnim međunarodnim takmičenjima, a naši sportisti su najbolji ambasadori i upravo sve ovo što činimo, činimo zbog njih, kao što sam ubeđen da ćemo činiti i onog trenutka kada budemo razgovarali o izmenama i dopunama Zakona o sportu. Zahvaljujem, gospodine ministre.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Listu prijavljenih za diskusiju smo ovim iscrpeli. Reč ima ministar Udovičić.
Hvala, predsedavajući. Prvenstveno da odgovorim na par sugestija i primera koje ste izneli, ali i na konkretna pitanja. Mi smo, moram reći, vrlo ponosni na činjenicu da je 2016. godine Zakon o sportu, koji je jednoglasno usvojen ovde, dao svoj pun doprinos i u ovom trenutku možemo da se pohvalimo sa vrhunskim rezultatima. Malopre sam u kratkim crtama pokušao da objasnim sve segmente našeg sporta, od postizanja vrhunskih rezultata, a možemo da navodimo konkretne primere, jer rezultat na semaforu je vrlo transparentan i jasan. Olimpijske igre u Londonu, gde sam i sam bio učesnik, osvojili smo četiri medalje. Olimpijske igre u Rio de Ženeiru osam medalja, duplo veći skor. Kada pričamo o paraolimpizmu, pošto vrlo snažnu pažnju posvećujemo celokupnom sistemu sporta i ne pravimo razliku, naši paraolimpijci osvojili su u Londonu pet medalja, a u Rio de Ženeiru devet medalja. Danas vrlo odgovorno i vrlo snažno želimo da podstaknemo celokupan sistem sporta i da u ovoj olimpijskoj i paraolimpijskoj godini ostvarimo još bolje rezultate i da pređemo famoznu liniju koja se sanja već 30 godina o dvocifrenom broju medalja na olimpijskim igrama. Zašto to možemo da kažemo, preuzimam odgovornost? Zato što smo omogućili našim sportistima, sportskim organizacijama nikad bolje uslove, dali nikad veća sredstva, dali pomoć sistemu sporta u otežanim okolnostima prouzrokovanim pandemijom korona virusa, pratimo celokupan sistem sporta, stipendišemo naše sportiste od 15 godine, od onog najranijeg doba, pokušavamo da kroz edukaciju u radu sa njima učinimo da budu kvalitetniji ljudi, ali i da budu pravi primer svima nama jer znamo da sportisti jesu istinski idoli celokupnoj naciji. Gradimo, organizujemo međunarodna takmičenja i ove godine možemo da se pohvalimo velikim, vrlo značajnim međunarodnim takmičenjima. Očekuje nas vrlo brzo kvalifikacioni košarkaški turnir za Olimpijske igre, očekuje nas Svetsko prvenstvo u boksu, Evropsko prvenstvo za žene u obojci odmah nakon Olimpijskih igara itd. Veliko takmičenje za osnovce, Olimpijada u 14 sportova gde očekujemo preko 4.000 sportista. Znači, vrlo snažno podržavamo i rekreativni sport i školski sport na koji ste ukazali. Godine 2016. Zakonom o sportu pokušali smo da unapredimo sistem sporta. Danas mislimo da smo to uradili, ali kao što ste sami izneli činjenicu, posle jednog određenog vremenskog perioda smatramo da, prateći unapređenje, inovacije na međunarodnom nivou kada je reč o sportu, se javila potreba za preispitivanjem određenih zakonskih normi i određenih zakonskih rešenja sa željom da i dalje pratimo svetske trendove i da budemo u korak sa svetom. Ponoviću, usvajanjem ovog zakona bićemo među prvim zemljama u svetu koja je uskladila nacionalno zakonodavstvo sa međunarodnim pravilima, u ovom konkretnom slučaju sa svetskim anti-doping kodeksom. To je snažna poruka želje Srbije da se dokazuje na međunarodnom planu, želje Srbije da pokaže da je rame uz rame sa najvećim svetskim silama u svim segmentima i želja Srbije da se takmiči i želja Srbije da pobeđuje. Mislim da i ovim zakonom vrlo možemo da se pohvalimo da smo na dobrom putu i u tom pravcu. Kada pričamo o rekreativnom sportu, ovaj zakon vrlo propisuje da se bavimo celokupnim sistem sporta. U prethodnom periodu Anti-doping agencija Srbije je testirala sve naše sportiste, kako profesionalce, tako i rekreativce o kojima ste pričali, ali celokupno naše delovanje bilo je okrenuto na preventivu, ne na represiju. Možemo se pohvaliti sa preko 40.000 edukovanih, sertifikovanih, informisanih mladih ljudi, kako sportista, tako srednjoškolaca i osnovaca. Mislim da je to dobar jedan način edukacije celokupnog sistema sporta, ali i slanja snažne poruke koliko je doping nedozvoljen. Ako mi dozvolite, na kraju, ja bih pozvao sve narodne poslanik da u danu za glasanje podrže Predlog izmene i dopune Zakona o sprečavanju dopinga, jer smatram da svi mi zajedno treba da pošaljemo snažnu poruku jednakosti, pravičnosti, fer pleja, ali i snažnu poruku koliko nam je zdravlje svih građana, ali i zdravlje sportista na najvišem mogućem nivou. Uzimanje dopinga je prevara, i to je jedan loš način na koji sportista želi da se dokaže u odnosu na druge sportiste, način da prevarite sebe, svoj tim, da prevarite svoj Savez, ali i da prevarite svoju državu da biste na lakši način došli do određenog rezultata. Kao bivši sportista i danas kao ministar omladine i sporta zgoržen sam na sve pojedince koji prevarom pokušavaju da dođu do određenog uspeha, da se kite tuđim perjem i da dođu do određenih svetskih i evropskih rezultata na način na koji im to apsolutno ne pripada. Usvajanjem ovog zakona šaljemo jasnu poruku sistemu sporta, šaljemo poruku jednakosti, timskog duha i želje da na pravičan, jednak način naši sportisti ostvaruju najbolje svetske rezultate i da im kroz usvajanje ovog zakona pošaljemo i tu poruku da smo sa njima, ali da je prevara apsolutno ne dozvoljena i da ne postoji prag tolerancije u odnosu na ovo sistemsko rešenje. Hvala vam na konstruktivnoj raspravi. Još jednom pozivam narodne poslanike da u Danu za glasanje podrže izmene i dopune ovog zakona. Hvala vam.
Reč ima Đorđe Milićević, replika. Izvolite.
Hteo sam samo da zahvalim ministru najpre i da se u potpunosti složim sa vama da Srbija ima želju i da je i u izuzetno teškim okolnostima omogućila najbolje uslove i da sam potpuno ubeđen da će na velikim takmičenjima ostvariti dobre rezultate, ali mi se čini da, gospodine ministre, sve vreme kada govorite o sportu govorite o sportu kojim ste se vi bavili. To ja ne sporim. Vrhunski rezultati. Opet kažem, ja sam bio u jednoj drugoj vrsti sporta i taj sport je uništen iz dva razloga. Prvi razlog su kvazi menadžeri i drugi razlog je ono što nikada nije smela da bude glavna vest iz Srbije kada govorimo o sportu, a tiče se UEFE, to je nameštanje fudbalskih utakmica. To ne sme da bude vest iz Srbije kada govorimo o sportu. Inače, u potpunosti se slažem sa vama, edukacija je jako važna. Veoma je važan, izneli ste cifru i broj koliko je ljudi edukovano, ali je takođe važan i jedan vid kontrole, jedan vid inspekcijskog nadzora svih sportskih institucija. Zahvaljujem, još jednom.
Hvala. Pošto smo završili pretres o amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika, određujem četvrtak, 6. maj, sa početkom u 18,05 časova kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Desete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika, kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 164 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Zahvaljujem ministru Udovičiću i saradnicima na prisustvu i predstavnicima Ministarstva kulture i informisanja. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, a s obzirom na to da su podneti amandmani postali sastavni deo Predloga zakona, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: ukupno – 170, za – 165, uzdržano – dvoje, nije glasalo troje. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Podsećam vas da na predloge zakona iz tačaka 2. i 3. dnevnog reda nisu podneti amandmani, tako da će Narodna skupština, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o predlozima zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: ukupno – 175, za – 173, nije glasalo dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji. Stavljam na glasanje Predlog zakona o predmetima od dragocenih metala, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: ukupno – 176, za – 174, nije glasalo dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o predmetima od dragocenih metala. Četvrta tačka dnevnog reda - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da je jedini podneti amandman postao sastavni deo Predloga zakona Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika odlučivati samo o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno -177, za – 177. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, odnosno sporazuma, tačke od 5. do 7. dnevnog reda, podsećam vas da je na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora većinom glasova svih narodnih poslanika. Imajući to u vidu prelazimo na odlučivanje. Tačka 5. dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o socijalnoj sigurnosti između Vlade Republike Srbije i Vlade Kvebeka, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 177, za – 175, nije glasalo dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Tačka 6. dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Protokola za izmenu i dopunu Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD o naučnoj i tehnološkoj saradnji, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 177, za – 176, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Tačka 7. dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti biljno karantina i zaštite bilja, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 179, za – 176, nije glasalo troje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu odluke, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 13. Ustava, Narodna skupština odlučuje o izboru sudija većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Tačka 8. dnevnog reda – Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Podsećam vas na odredbe člana 201. stav 3. i stav 4. Poslovnika koje glase: „U toku pretresa na sednici nadležnog odbora i na sednici Narodne skupštine, narodni poslanik može osporiti predlog za izbor pojedinih funkcionera iz stava 1. ovog člana, pri čemu osporavanje mora biti izričito i obrazloženo.“ O predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata, Narodna skupština odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem.“ 1. U skladu sa tim odredbama stavljam na glasanje predlog za da se sudiju Prekršajnog suda u Vranju izabere Nataša Jovanović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Surdulici, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 179, uzdržan jedan, nije glasalo 178. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije izabrala Natašu Jovanović za sudiju Prekršajnog suda u Vranju. 2. Sada stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva, bez osporenog kandidata u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 179, za - 176, nije glasalo troje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Tačka 9. dnevnog reda. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu odluke, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 13. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o izboru sudija većinom glasova svih narodnih poslanika. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Podsećam vas na odredbe člana 201. stav 3. i stav 4. Poslovnika, koje sam malopre citirao koje se tiču osporavanja pojedinih kandidata, gde se za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno. U skladu sa tim odredbama, stavljam na glasanje da se za predlog sudije Osnovnog suda u Velikom Gradištu izabere Srđan Perić, tržišni inspektor Ministarstva turizma, trgovine i telekomunikacija, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Srđana Perića za sudiju Osnovnog suda u Velikom Gradištu. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Vranju izabere Brankica Mladenović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Vranju, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala sudiju Brankicu Mladenović za sudiju Osnovnog suda u Vranju. 3. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Vranju izabere Miljana Stošić, sudijski pomoćnik u Apelacionom sudu u Nišu, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala sudiju Miljana Stošić za sudiju Osnovnog suda u Vranju. 4. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Vranju izabere Ivan Spasić, advokat, Advokatska komora Niš, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Ivana Spasića za sudiju Osnovnog suda u Vranju. 5. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Zrenjaninu izabere Tatjana Petrov, sudijski pomoćnik u Apelacionom sudu u Novom Sadu, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Tatjanu Petrov za sudiju Osnovnog suda u Zrenjaninu. 6. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Nišu izabere Marko Đurić, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Nišu, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Marka Đurića za sudiju Osnovnog suda u Nišu. 7. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Nišu izabere Milica Pešić, sudijski pomoćnik u Privrednom sudu u Nišu, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Milicu Pešić za sudiju Osnovnog suda u Nišu. 8. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Požegi izabere Stefan Žunić, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo – 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Stefana Žunića za sudiju Osnovnog suda u Požegi. 9. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Prijepolju izabere Milica Stanić, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Priboju, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo – 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Milicu Stanić za sudiju Osnovnog suda u Prijepolju. 10. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Prijepolju izabere Ana Pejović, direktor Nacionalne službe za zapošljavanje, Filijala Prijepolje, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, protiv – jedan, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština nije izabrala Anu Pejović za sudiju Osnovnog suda u Prijepolju. 11. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Raški izabere Olivera Babić, advokat, Advokatska komora Čačak, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, nije glasalo – 179. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Oliveru Babić za sudiju Osnovnog suda u Raški. 12. Stavljam na glasanje predlog da se za sudiju Osnovnog suda u Šapcu izabere Jelena Mirković, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Šapcu, čiji je predlog osporila narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, protiv – jedan, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština jednoglasno nije izabrala Jelenu Mirković za sudiju Osnovnog suda u Šapcu. 13. Sada stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, bez osporenih kandidata, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 179, za – 178, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke, u celini. Dozvolite mi da u ime narodnih poslanika i u svoje ime čestitam izabranim nosiocima funkcija na izboru i da im poželim puno uspeha u radu. Dame i gospodo, pošto smo završili glasanje, želim samo da vas podsetim da sam zakazao za sledeću nedelju 11. sednicu Prvog redovnog zasedanja, za utorak, 11. maj i da ćemo prvog dana, u utorak, raspravljati u zajedničkom načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, Predlogu zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pečatu državnih i drugih organa, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o ugovorima o prevozu u železničkom saobraćaju i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnivanju Muzeja žrtava genocida. Kao i do sada, kao što znate, radićemo u utorak, sredu i u četvrtak popodne će biti dan za glasanje. Molim vas da sačekate i da sednite. Sednica nije završena dok je ne zaključim. Pošto je danas bila sednica Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, želim da vas obavestim da nakon dogovora sa predstavnicima izvršne vlasti, odnosno premijerkom Anom Brnabić i ministarkom pravde Majom Popović, Odbor za ustavna pitanja je utvrdio da je podneti predlog za promenu Ustava u skladu sa Ustavom i zakonom, što znači da ćemo mi zakazati u roku ne kraćem od 30 dana posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije, koja će najverovatnije biti održana 7. juna, na kojoj ćemo odlučivati o predlogu za promenu Ustava Republike Srbije. Odbor za ustavna pitanja će nastaviti sa javnim raspravama o ovome širom cele Srbije i sa određenim strukovnim i profesionalnim udruženjima. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Desetu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Zahvaljujem.