Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 79 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dejan Rajičić, Dušica Nikolić, Tamara Tripić, Nataša Vučković i Vera Paunović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom pretresa u pojedinostima o predlozima zakona iz tačaka 5. do 12. dnevnog reda, pozvala da, pored predstavnika predlagača Suzane Grubješić, potpredsednice Vlade, mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede i mr Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave, sednici prisustvuju i: Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Aleksandar Ljubić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Slađana Backović, direktor Fonda za razvoje Republike Srbije, Andrijana Stojković, viši rukovodilac u Agenciji za privatizaciju, Dragomir Matović, viši rukovodilac u Agenciji za privatizaciju, Ninoslav Kekić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Ljiljana Petrović, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Branka Đorđević, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Radovan Medić, samostalni savetnik u Ministarstvu finansija i privrede i Zlatko Milikić,savetnik u Ministarstvu finansija i privrede. Nastavljamo raspravu u pojedinostima o 8. tački dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O JAVNIM PREDUZEĆIMA Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević i Judita Popović. Vlada i Odbor privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Ovo je jedan od amandmana koji je Vlada prihvatila. Njegov cilj je bio da, pošto je ostavljen prostor da organ za imenovanje direktora javnih preduzeća ne predloži automatski, o tome je bilo juče dosta rasprave, nećemo opet da širimo, ne predloži najbolje rangiranog, nego da ima nekakvu slobodu da između tri prvo rangirana odabere po svom mišljenju najbolje rešenje. Insistirali smo da javnost bude upoznata sa rešenjem o imenovanju, to je normalno, ali i sa obrazloženjem ukoliko nije izabran najbolje rangirani, šta je to što je presudilo da ne bude najbolje rangirani izabran, nego neko drugi. Mi smo podneli još jedan amandman koji se tiče uvida javnosti. On će se naći malo kasnije na dnevnom redu. Taj amandman je Vlada odbila, ali naša ideja je bila da se kroz ta dva amandmana omogući kvalitetan uvid javnosti u sam proces i u detaljima koji su potrebni, a na način, po našem mišljenju, da se sam proces izbora ne ugrozi u smislu nekog javnog pritiska ili bilo kakve druge loše stvari.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Jovanović, Maja Videnović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević, Judita Popović i Radmila Gerov. Vlada i Odbor privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Gorica Gajić i Bojana Božanić. Vlada i Odbor privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
I tokom načelne rasprave sam ukazao da postoji očigledna kontradiktornost između člana 38. i člana 39. Predloga zakona. Naime, u članu 38. Predloga zakona stoji da će organ nadležan za imenovanje direktora javnog preduzeća razrešiti direktora pre isteka perioda na koji je imenovan ukoliko u toku trajanja mandata bude pravosnažno osuđen na uslovnu ili bezuslovnu kaznu zatvora. U članu 39. kaže se isto to, ali da se može razrešiti direktor pre isteka perioda na koji je imenovan ukoliko u toku trajanja mandata bude pravosnažno osuđen na uslovnu ili bezuslovnu kaznu zatvora. U Predlogu zakona se ni na koji način ne pravi razlika da li je neko izvršio krivično delo umišljano ili nehato. Desilo se da određeni poslanici ukažu na to, da bi trebalo praviti razliku, jer činjenica je da gospodin Kovačević, čini mi se, iz PUPS je jedini u predlogu svojih amandmana različito tretirao da li je krivično delo izvršeno umišljano ili nehato. Druga stvar, kada biramo direktora postoji mogućnost da kandidat za direktora je pre toga bio pravosnažno osuđen za razna krivična dela, između ostalog i za krivično delo protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom. Moguće je da je bio suđen i za krivična dela protiv Vojske Srbije, protiv izbornih prava, na primer da je ukrao izbore, protiv prava da na osnovu rada, što je nonsens da takav neki bude uopšte u kandidaturi za direktora, protiv intelektualne svojine, protiv imovine, da je neki kandidat za direktora krao i pravosnažno presuđen. Svi takvi mogu da budu kandidati za direktora, a opet, s druge strane, ukoliko u toku trajanja mandata direktora direktor van radnog vremena, vozeći svoj privatan auto slučajno napravi krivično delo protiv bezbednosti javnog saobraćaja, nekog zakači kolima, bez alkohola, bez nekog bahatog ponašanja, obično krivično delo protiv bezbednosti javnog saobraćaja… Ukoliko nam član 38. ostane ne promenjen, takav direktor mora da bude razrešen. Znači, takav direktor će se razrešiti. Nije ista stvar da li je neko svesno, namerno, umišljano učinio krivično delo i to sam nabrojao koja sva krivična dela ili, s druge strane, ukoliko je došlo do nehatnog izvršenja krivičnog dela. Sledeća stvar. Promenom našeg krivičnog zakonodavstva, dozvolili smo mogućnost odlaganja krivičnog gonjenja, pa za isto krivično delo postoji mogućnost da neko uopšte ne bude, da kažem krivično osuđen ukoliko za to postoji saglasnost tužilaštva i suda, upravo kod takvih lakših krivičnih dela kao što je ugrožavanje bezbednosti javnog saobraćaja, a isti takav slučaj ukoliko se presudi uslovnom osudom, da u takvoj situaciji direktor bude razrešen. U tom smislu smatram da ne postoji ravnopravnost svih onih na koje može da se primeni ova odredba člana 38. Zato što se jednobrazno kaže – svi koji su pravosnažno osuđeni na uslovnu ili bezuslovnu kaznu zatvora moraju da budu razrešeni. Bez obzira što teoretski neko može da počini iz nehata krivično delo protiv bezbednosti javnog saobraćaja, da bude uslovno osuđen, a sa druge strane neko u istoj takvoj situaciji da dobije odlaganje, krivično gonjenje i kao takav da bude formalno-pravno neosuđen. Ukazivao sam i molim vas da još jednom razmislimo, ili bar da notiramo šta je sve potrebno u nekim kasnijim izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima, da uradimo da bi ovo bilo apsolutno korektno. Smatram da kada gledamo ceo Predlog zakona nije dosledno izanalizirano sve što se tiče uopšte krivičnih dela, ko je osuđen ko nije osuđen, koje grupe su obuhvaćene, koje nisu, kod izbora direktora, kod izbora svih organa, kod kandidata i sa druge strane, ovde gde se kaže razrešiće se. Smatram da je bolja varijanta bila da se zadrži formulacija iz člana 39. da može biti razrešen direktor pre isteka perioda za koji je imenovan, ukoliko u toku trajanja mandata bude pravosnažno osuđen na uslovnu ili bezuslovnu kaznu zatvora. Ukoliko počini krivično delo, za šta možemo svi da se saglasimo, ukoliko ukrade, ukoliko učini krivično delo protiv izvornih prava, ukoliko učini krivično delo protiv prava na osnovu rada, ali i ukoliko učini nehatno krivično delo, npr. protiv bezbednosti javnog saobraćaja, koje svakom vozaču u državi može da se desi, da tu ipak postoji neko diskreciono ovlašćenje. Znači, organu nadležnom za imenovanje direktora da, ili razreši ili ne razreši u zavisnosti od okolnosti slučaja.
Hvala. Da lijoš neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice poslanici, samo da pitam mogu li uzeti vremena od poslaničke grupe?
Izvinjavam se gospodine Kovačeviću, ako možete da mi ponovite pitanje, nisam vas zaista čula. Molim narodne poslanike da se malo utišaju, stvarno nisam u mogućnosti da pratim sednicu.
Da li mogu da uzmem nešto vremena od poslaničke grupe?
Možete.
Sinoć sam bio odsutan kada je moj amandman na član 22. došao na red, iz razloga što sam dobio obaveštenje da sinoć Skupština radi do 19,00 časova. Otišao sam u 19,10, jer je bilo rečeno da će se završiti samo ta replika i otišao sam. Ne govorim zbog toga što sam to propustio, nego mislim da je to veza sa ovim članovima i o problemima o kojima je gospodin Miković govorio. Hvala mu što je sinoć na neki način govorio u mom odsustvu, i mene zastupao. Ne mogu da shvatim da Vlada odbije amandman, nije važno da li je moj ili neki drugi, na član 22. sa obrazloženjem – Amandman se odbija iz razloga što je prihvaćen amandman gospođe Batić. Naveo sam po kojim sve glavama dela treba da bude suđen kandidat za direktora, da bude suđen po tim delima, sem ako su iz nehata, a gospođa Batić, s mojim poštovanjem, je rekla samo da se uzimaju dela protiv privrede i dela protiv pravnog saobraćaja i zamenila dela protiv pravnog saobraćaja delima po službenoj dužnosti. To apsolutno ne može. Njeno pravo je, to je uredila i ne polemišem sa tim. Polemišem sa stavom i obrazloženjem Vlade da zbog toga ne može biti uvažen amandman koji kaže sve ovo što je gospodin Miković rekao, a reći ću hoćemo li to, boreći se protiv korupcije, kriminala i svega drugog, ovakvim stavovima u članu 22, 38, 39, hoćemo li dozvoliti da nam za direktore dođu ljudi predisponirani za kriminalna dela? Hoćemo li dozvoliti da dođe čovek koji je osuđen za silovanje, u preduzeću u kome ima i žena? Hoćemo li dozvoliti da za direktora dođe čovek koji se bavio recimo dilovanjem droge? Kakav to tražimo profil za direktora koji na čelu javnog preduzeća, državnog, Vladinog sutra treba da komunicira sa ino partnerima? Kada dođe do značajnog posla da ino partner sazna da razgovara sa bivšim kriminalcem. Razumem da ne treba apriori, uzeti sve u obzir za bilo šta da je suđen, da ne može doći. Ima sitnih stvari, a pogotovo ako su dela iz nehata, ali ne može se tako olako od strane Vlade obrazložiti da sve to o čemu pričam, najkraće što mogu, se obrazloži time da su uključena dela po službenoj dužnosti i to zamenjuje sve. Mislim da ne zamenjuje i ako time treba da priznamo da će nam se u ovom društvu strašno suziti mogućnost za izbor direktora, onda priznajemo time da je cela nacija kriminalizovana i da se teško može naći čovek koji zadovoljava takve kriterijume. Bio bih veoma zadovoljan i razumeo bih Vladu, da moj amandman na član 22. nije prihvatila u celosti, nego preko odbora ili sama učinila amandman na svoj predlog u duhu onog predloga iz člana 22. To bi bilo normalno i kreativan ulazak Vlade u ovaj problem. Molim još jednom da Vlada preispita ovaj svoj stav. Ovde kod člana 38. i 39, podržavam gospodina Mikovića, ali je vrlo interesantno da, recimo razumem u članu 39. gde se govori da može biti opozvan, kod drugih tačaka još i nekako, ali molim vas, kaže – ukoliko se utvrdi da zbog toga, toga i toga, drugo ukoliko se utvrdi… Dakle tu nema više dileme, nema varijabilnog rešenja, utvrđena je krivica. Kako onda to može da stoji u članu 39, da može ili ne može da mu se da opoziv? To mora da ide u član 38, gde je obavezan opoziv po tim stvarima. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Prvo želim da zahvalim svim poslanicima koji su svojim amandmanima doprineli da se poboljša zakon. Na ovaj zakon prihvatili smo čak 29. amandmana. Deset amandmana su amandmani Odbora, a 19 su amandmani narodnih poslanika. Neki od amandmana su suštinski uvaženi i kroz neke druge amandmane prihvaćeni. To je slučaj i sa ovim, s obzirom da je Olgica Batić po nama dala amandman koji je odgovarajući i mi smo taj amandman prihvatili. Moguće je da obrazloženje koje je naša stručna služba dala poslanicima nije bilo odgovarajuće, zbog čega je odbijen amandman nekih narodnih poslanika, ali namera nije bila loša. Naprotiv, mi smo pokrili ovu materiju kroz amandman gospođe Olgice Batić. Isto važi i za amandman Mome Čolakovića na član 24. zakona. U sličnom tekstu je i gospođica Jerkov dala amandman. Mi smo suštinski uvažili oba amandmana kroz amandman Odbora za privredu, na taj član 24, evo koristim priliku da to kažem. S obzirom da smo 29 različitih amandmana prihvatili, mi smo faktički uvažili sve ono što su poslanici davali kao ideje, a u formulacijama koristili one za koje smo smatrali da su najpreciznije date. Još jednom, hvala na saradnji.
Hvala. Gospodin Saša Milenić ima reč.
Posle govora ministra Dinkića ne bih trošio vreme.
Hvala. Gospođa Olgica Batić ima reč.
Hvala. Samo ću da dodam u pogledu mojih amandmana koji su od strane Vlade prihvaćeni, a moram da se složim sa poslanikom Kovačevićem. Što se nas tiče, jeste da za direktora javnih preduzeća nikako ne bi smelo biti imenovano neko lice, budući da se pominju brojna krivična dela, kao što su, između ostalih, silovanje itd, a sem toga, zna se da je DHSS prva koja se zalaže za borbu protiv kriminala i korupcije. U tom smislu, trebalo bi promeniti mnoge zakone, a ne samo Zakon o javnim preduzećima, jer je ova poslanička grupa stava da za direktora javnog preduzeća ne može biti imenovan neko ko je osuđivan za neku drugu grupu krivičnih dela, a ne samo za zloupotrebu službenog položaja ili pravnog saobraćaja. Sem toga, moram da napomenem da sam amandmanom koji sam podnela na član 39. vrlo jasno i decidno stavila do značaja i koji upravo glasi da ukoliko u toku trajanja mandata bude pravosnažno osuđen za bilo koje drugo krivično delo, a ne samo za ona dela u pogledu onih amandmana ili u pogledu onoga što je u amandman ubačeno, znači za krivična dela protiv privrede i krivična dela protiv saobraćaja, nego i za bilo koje drugo krivično delo, koje ga čini nedostojni za obavljanje funkcije direktora. Mislim da sam time sve jasno rekla. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
U materijalu koji smo dobili kao zvanični izveštaj Vlade, mišljenje Vlade koje je dato Narodnoj skupštini, koji amandmani su prihvaćeni, a koji nisu prihvaćeni, tu smo dobili obrazloženje zašto moj amandman nije prihvaćen, a to je bilo obrazloženje da su prihvaćeni neki drugi amandmani, odnosno amandman na član 39. ne koji je podnela gospođa ili gospođica Batić, nego poslanička grupa LDP. To je bio razlog zašto nije prihvaćen moj amandman, a ne prihvatanje amandmana gospođice Batić na član 39, koji je i dalje, kako vidim, u proceduri. U tom smislu, i dalje insistiram, pošto nisam dobio odgovor zbog čega neko ko je nekad izvršio lako krivično delo npr. protiv bezbednosti javnog saobraćaja van radnog vremena, nevezano za posao koji obavlja, zašto bi ga to činilo nedostojnim da obavlja direktorski posao, a sa druge strane, da bi bio izabran direktor, nije isključujuća stvar ni ukoliko je učinio krivično delo protiv imovine. Znači, ukoliko je krao, pravosnažno presuđeno, ukoliko je izvršio razbojništvo, taj ispada da je dostojan da bude direktor, po onome kako ćemo izglasati Predlog zakona ukoliko ne budu bili usvojeni predloženi amandmani. U svakom slučaju, ogroman broj krivičnih dela ne čini nedostojnim kandidata za direktora. Ponavljam još jednom, ukoliko je pravosnažno osuđen protiv prava po osnovu rada, on može da bude direktor, a očigledno je kršio prava radnika. Ukoliko je izvršio krivično delo protiv zdravlja ljudi, protiv životne sredine, protiv opšte sigurnosti ljudi i imovine, protiv državnih organa, npr. lažno se predstavlja i taj koji se lažno predstavlja ima pravo da bude direktor, protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije i taj koji je pravosnažno osuđen za to ima pravo i po Predlogu zakona ispada da je dostojan da bude kandidat za direktora, a ukoliko nehatno izvrši krivično delo protiv bezbednosti javnog saobraćaja, on mora da bude razrešen. Da li je to očigledna nelogičnost u Predlogu zakona? Da li ćemo ovakav zakon da pustimo da izađe iz Narodne skupštine? Smejaće nam se narod ukoliko te stvari ne razjasnimo i ne budemo dosledni od početka do kraja ovog zakona. Ukazivao sam – dajte zakone u redovnu proceduru, dajte da budemo u prilici da svako ko se malo više doznaje u ovu krivično-pravnu materiju, da korektan amandman, korektnu sugestiju. Nije ista stvar ukoliko je neko nehatno nešto uradio i ukoliko je umišljajno uradio. Znači, dostojan je onaj koji je umišljajno krao, a nije dostojan onaj koji je nehatno, slučajno zakačio kolima nekoga i napravio materijalnu štetu i zbog toga je krivično delo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Uz najbolju želju da dam prilog ekonomičnosti u raspravi, ipak moram da se javim. Mislim da je propušteno da se uoči koje su to osnovne vrednosti koje ovaj Predlog zakona o javnim preduzećima potencira. Pored stručnosti, profesionalizma i radnog iskustva u odnosu na politički i svaki drugi voluntarizam i proizvoljnost, ovaj Predlog zakona afirmiše i javnost u radu i ono o čemu ovde govorimo, ličnu odgovornost. Mislim da se za jednu vrstu laičke rasprave uvodi distinkcija koja može delovati zbunjujuće, razlika između umišljajne i krivice iz nehata. Ali, ono što je vrlo važno tu razlučiti je da se nehat u ovom uobičajenom načinu govora ne sme poistovećivati sa odsustvom odgovornosti. Nehat je uvek skopčan sa odgovornošću, inače ne bi ni mogao proizvoditi bilo kakvu krivicu. To praktično znači, u odnosu na pitanja koja navodite, da se zbog lične odgovornosti ljudi koji nose javne funkcije i lične odgovornosti koje moraju demonstrirati kao upravljači sprovode mere maksimalne odvojenosti od mreže odnosa u koje svakodnevni život upliće ljude, gotovo u nekoj vrsti izolacije i posvećenosti poslu, da se ne bi zaplitali u rizike svakodnevnog saobraćanja. Zato oni koji upravljaju imaju na raspolaganju službeno vozilo, zato oni imaju čitav niz usluga, da bi snizili nivo rizika uplitanja u odgovornosti koje su uvek objektivne i uvek kada podrazumevaju prestup, postavljaju i pitanje kredibilnosti za dalje upravljanje. Nemojte zaboraviti da su i ministri u ovoj demokratiji podnosili ostavke što su sedeli u pogrešnim kolima, ne za volanom, nego u kolima kojima je izvršen prestup. Dakle, populizam u odnosu na javnu funkciju je jedna od osnovnih kategorija erozije ideje odgovornosti. Ovaj zakon nije populistički. On insistira na ličnoj odgovornosti upravo i tako što podrazumeva i ove nepodmitljive ideje kriterijuma za utvrđivanje odgovornosti, a naravno da će za posledicu imati i podrazumevane tehnike kako se lice sa ličnom odgovornošću organizuju u svom životu i u vršenju svog posla.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Zahvalio bih se ministru što je prihvatio mnoge amandmane naše poslaničke grupe, ali mislim da je ova materija koja se ipak tiče pravne struke. Voleo bih da pojasnim stav naše poslaničke grupe, zbog čega se slažemo sa gospodinom Srđanom Mikovićem. Naime, možemo po sadašnjem predlogu zakona, ako se ne prihvati ovaj amandman, izabrati mnoga lica koja su izvršioci krivičnih dela koja ih apsolutno čine nedostojnim za obavljanje funkcije direktora javnih preduzeća. Recimo, nekog ko izvršio krivično delo silovanja, obljube, dilovanja droge itd, a onda pod uslova za razrešenje, zbog nekog nehatnog krivičnog dela, kao što je naveden primer Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, tada taj direktor može biti razrešen. Drugo, mislim da je trebalo prihvatiti amandman koleginice Olgice Batić, koja, pored toga što smatra da prethodni uslov za izbor direktora treba da bude nedostojnost, takođe, proširuje uslove za razrešenje, tako što podnosi amandman na član 39. i kaže – ako u toku trajanja mandata izvrši krivično delo koje ga čini apsolutno nedostojnim za vršenje funkcije direktora. Mislim da se ipak radi o nečemu što pravna struka bolje razume, uz svo poštovanje prema svim ostalim kolegama narodnim poslanicima. Zbog toga je stav naše poslaničke grupe identičan stavu poslaničke grupe PUPS i poslaničke grupe DS. Hvala.
Gospodine Mikoviću, izvolite.
Replika gospodinu Mileniću, jer opet ne mogu da razjasnim šta je bila prava volja Vlade. Da li ono što je u predlogu bilo, u predlogu člana 38. ili u predlogu člana 39.? Da li, ukoliko neko tokom trajanja mandata izvrši krivično delo, da li mora da se razreši i da li može da se razreši? Smatram da, gledajući celokupno ovaj kontekst zakona, pravilnije je ono što je navedeno u predlogu člana 39. da može da bude razrešen, upravo ukoliko se izvrši krivično delo, koje ima veze sa poslom, koje ima veze s time da ga čini dalje nedostojnim da obavlja funkciju direktora. Dozvolićete, nikako ne mogu da se složim sa diskusijom gospodina Milenića, da ukoliko se neko nađe na funkciji direktora, da mora ili da treba da koristi službeno vozilo, a naročito službeno vozilo u privatne svrhe. Da li će ženu da vozi na pijacu službenim vozilom? Tu ne mogu da se složim. Druga stvar, da li direktoru može da se desi da slučajno pozlinekom članu porodice, da mora dete hitno da odvede do lekara i sedne u svoj auto, eventualno, pritisne gas više nego što treba i slučajno napravi saobraćajnu nezgodu i zbog toga mu bude izrečene uslovna osuda, kojom će se utvrditi kazna zatvora koja se neće izvršiti ukoliko ne ponovi takvo krivično delo? Dozvolićete mislim da, s jedne strane, propisivati kao obavezno da direktor bude razrešen u takvim slučajevima, a sa druge strane, da može kandidat za direktora da bude, i ne samo da bude kandidat za direktora, nego bude izabran ... (Predsednik: Vreme, gospodine Mikoviću.) Svi oni koji su izvršili krivična dela, koja ga učine nedostojnim, mislim da nema doslednosti u samom predlogu zakona.
Gospodin Milenić, replika.
Da, upravljačka odgovornost zahteva tako visoke standarde koji pretpostavljaju, nažalost, materijalne standarde koje naše društvo ne ispunjava. Da bi odgovor na vaše pitanje bilo pozitivno - da, u zemljama koje su iz svojih bogatstava došli i do civilizacijskim standarda, podrazumeva se visoka odgovornost i uračunava takav način života, da su ljudi sa odgovornošću rasterećeni čitavog niza uobičajenih rutinskih potreba poslova i obaveza. Nažalost, imamo mnogo više standarde u zahtevima, nego što su naše mogućnosti, pa se zaista može desiti i našim najodgovornijim ljudima da se okliznu na najbanalnijim životnim situacijama, jer nemamo prethodno ispunjene uslove u organizaciji društva. To ne znači da je ideja, koju sam malopre zastupao, pogrešna. Druga stvar koju želim da repliciram, molim kolege koji jesu pravnici, baš zato što jesu pravnici, poneti retoričkim žarom, ne unose ideju krivičnog dela učinjenog iz nehata, kao ideju odsustva odgovornosti za učinjeno delo. Tamo gde se govori o odsustvu svakog učešća u krivici, nije nehat nego ne postoji krivica, a u nehatu postoji krivica i odgovornost.
Niste pomenuti. Nije spomenuto vaše izlaganja. Nemate osnova za repliku. Možete koristiti poslaničko vreme vaše grupe, ali nemate osnova za repliku. Hoćete li da koristite vreme? (Da.) Izvolite.
Ukoliko se govori o mom amandmanu, a nemam prava da odgovorim na primedbe, onda ne znam ko ima pravo da odgovori i da brani. Po difoltu, ukoliko se radi o mom amandmanu, imam prava da ga branim. Diskusija je, tačka dnevnog reda, tada nema problema, koristiću vreme, jer na vama je pravo ili da mi ne date. Na vama je pravo da mi date ili ne date, ali radi se o mom amandmanu. Znači, ukoliko na bilo koji način želite da me sprečite da argumentujem to, mogu i sa time da se složim. Smatram da ovaj amandman ide u pravcu poboljšanja teksta zakona. Nije ista stvar ukoliko neko umišljeno izvrši krivično delo, ili ukoliko neko nehatno izvrši krivično delo koje nema nikakve veze sa obavljanjem posla direktora. S druge strane, dozvoljava se mogućnost da neko umišljeno izvrši krivično delo koje se tiče prava po osnovu rada, koje se tiče imovine, koji je uhvaćen sa rukom u tuđem džepu, bude pravosnažno presuđen, taj može da bude direktor, ali mora da se razreši onaj koji je nehatno, zato što je dete vozio na hitnu medicinsku intervenciju, ili učinio krivično delo iz bezbednosti saobraćaja, taj mora da se razreši. To nije pravda.
Ovo što ste malopre rekli, samo da vam dam objašnjenje. Dakle, nije stvar toga da li ja hoću ili neću da vam dam reč, niti vi po Poslovniku imate pravo da replicirate svima koji govore o ovom amandmanu. Nažalost, Poslovnik je takav. Ali, imate dovoljno vremena vaše poslaničke grupe i svakako se možete javiti dok imate to vreme. Nikakav problem nije. Prelazimo na sledeći amandmane. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 39. podneo je Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Predstavnik predlagača je, na sednici Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima predsednik Odbora, narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri i kolege, član 39. definiše ko može da razreši direktora i pod kojim uslovima. Predlog LDP je bio u ovom smislu, ali smo na Odboru, u jednoj konstruktivnoj raspravi, došli do zajedničkog rešenja, tako da je ovaj amandman praktično amandman Odbora, koji u članu 38. tačka 3. govori o tome ko može razrešiti direktora i koji su uslovi. Kaže se u stavu 3.: "ukoliko ne ispunjava obavezu predviđenu članom 52. ovog zakona za preduzeća čiji je osnivač Republika, a ukoliko ne ispunjava obavezu predviđenu članom 55. ovog zakona, za preduzeća čiji je osnivač autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave". U prethodnom predlogu je stajalo umesto člana 52, član 54. Pravilnije je član 52, zbog toga što on definiše tromesečno obaveštavanje i podnošenje izveštaja o radu direktora. Član 55. govori o neizmirenju, praktično, novčanih obaveza u kojima je jedna od osnovnih obaveza u poslovanju direktora, čime u stvari pada ceo program preduzeća. Zbog toga smo hteli da ovim predlogom objedinimo obaveze i u članu 52. i u članu 55. Zahvaljujem se.
Hvala. Na član 39. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Kovač. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević i Judita Popović. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Naravno, podržavamo ovaj amandman. Moram da ukažem na jednu stvar. Ministar Dinkić i ja smo imali jedan kraći razgovor ovde na zasedanju gde smo utvrdili da je jedan od amandman koji je podnela DS, konkretno ja, je prihvatljiv za ministra Dinkića. On je tada rekao da će da se konsultuje sa koalicionim partnerima i da se njemu sviđa taj amandman. Moram da ukažem, pošto vidim da je ovde jedan apsolutni trend koji se tiče ovog, i drugih, i prethodnog amandmana, da se apsolutno prihvataju od strane vladajuće koalicije, citiram, amandmani koje su podneli svi sem DS, čak i kada postoji potpuna sličnost, da ne kažem da su identični. Znači, ovo što radite je jako opasna stvar. To samo pokazuje da neke stranke u ovom parlamentu, čak i kada govore stvari koje su od interesa za građane Srbije, sa čime se slaže vladajuća koalicija, to ne može da prođe ako je u pitanju DS. Voleo bih da me demantujete i da ono što ste juče rekli pokažete na delu, a da mi ovde svi nismo sada svedoci jednog pokušaja, koji neće uspeti, izolacije DS, njenog stavljanja u politički budžak, ignorisanja svih konstruktivnih predloga koji su identični sa onima koje prihvatate. Da li postoji ikakvo objašnjenje, a da to nije golo politikanstvo i pokušaj zaustavljanja DS, što naravno nikada neće uspeti? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Moram da kažem da su mnogi naši amandmani promenjeni. Drago mi je što je ovo kolega Stefanović pomenuo, pošto je i juče to bila tema. Deo naših amandmana je Vlada prihvatila. Deo smo mi svojevoljno prepustili Odboru, jer smo mislili da je bolje rešenje. Deo je Vlada odbila, odnosno nije prihvatila. Ova ljutnja koja stiže iz DS je veoma zanimljiva. Zato što, nažalost, kolega Stefanović nije bio poslanik u prošlom mandatu. Bavio se nekim drugim odgovornim stvarima. Mi smo bili poslanici. Praksu takvog ponašanja je uvela vaša vlada kada je, takođe, kada postoje dva ili više sličnihamandmana birala onaj koji želi da usvoji. Što se nas lično tiče, nama ni tada, a ni danas, nije smetalo i primer za to su dva amandmana gospođe Batić koji su bili bolji od naših amandmana. Vlada je prihvatala amandmane koji se tiču člana 38. i koji se tiču stvari koje su vezane za to ko ne može da bude direktor sudstva. Zadovoljni smo time što smo ukazali na problem. Zadovoljni smo time što je još neko ukazao na problem. S obzirom da je to rešenje bilo bolje, nama je to bilo dovoljno. Ako se iz toga pokušava izvući neki širi politički kontekst, mislim da je to greška. Mi u tome ne vidimo nameru, nego vidimo potvrdu toga da smo se zaista na ozbiljan način bavili ovim zakonom. Razumem da to možda izaziva neku vrstu, ne mogu da kažem ljubomore, to bi bila teška reč, konkurencije. Želim da u tome ne vidite manu, nego da prosto u tome pronađete energiju da sledeći put budete tako dobri.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić.
Sve što vam je gospodin Andrić rekao, rekao bih i ja. Bolje od njega ne bih mogao. Apsolutno se slažem sa tim.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Prvo, mislim da je nekorektno da se kaže – mi smo se ozbiljno pripremali, a vi ste ljubomorni zato što smo se mi bolje pripremali. Mislim da to nije tačno. Nećemo sada meriti. Ili vi imate tu vagu da izmerite ko se bolje pripremao. Ako hrlite svi u zagrljaj Mlađanu Dinkiću i ovoj Vladi, hrlite slobodno. Nemojte sada da se takmičimo ko će pre koga da zagrli. To nije naš cilj. Naš cilj je da ukažemo građanima, ne Vladi, znamo da je njih baš briga, da vide jednu stvar. Imate iste amandmane, sve ćemo da prihvatimo, samo nećemo od DS, njihovi su otrovni. To ne sme ni slučajno. Sada postavljam pitanje – ako je to kako kažete bilo u prošlom sazivu, te stvari mogu lako da se demantuju. Izvinjavam se, predsedniče, da li možete da umirite poslanika. Nije tačno da je tako bilo u prošlom sazivu uvek, ali je bilo. Ako je iko na ovom mestu govorio o greškama u prethodnom periodu, to smo bili mi. Mi smo te greške javnorekli. Ako hoćete, izvinili smo se za te greške. Neki ljudi koji su radili odgovoran posao u toj vladi su povukli neke poteze i podneli su ostavke na mestu poslanika. Neki koji su radili mnogo gore stvari su sada ministri. Ne pada im napamet da snose političku odgovornost ni u svojoj partiji, ni pred građanima Srbije. To jeste trend i to jeste nešto na šta treba da ukažemo. Jeste, nisam bio u prethodnom sazivu. Bilo je loših stvari. Loš je Poslovnik. Tada nam je odgovarao, sada nam ne odgovara. Šta ćemo sada? Sada imamo pravo da kažemo – izvinite, u prošlom sazivu smo pravili greške, sada nemamo pravo ništa da kažemo. Naviknite se svi, a pre svega Vlada, da DS neće ćutati nikada i da ne postoji način gde ćete vi nas naterati da nemamo pravo na kritiku zbog stvari koje su bile ranije, a na koje smo mi sami ukazali za razliku od svih vas.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić.Izvolite.
Ne radi se ovde o ćutanju i priči, nego o radu. Činjenica je da je poslanička grupa LDP predložila konkretne amandmane koji poboljšavaju ovaj zakon. To vi niste učinili, osim u jednom slučaju gde sam vam rekao da se ja lično slažem sa amandmanom koji ste podneli na to da direktor republičkog javnog preduzeća ne može biti funkcioner stranke i da to treba samo tako da stoji i da ne treba da stoji nastavak, odnosno da može da zamrzne funkciju. Rekao sam da se lično sa time slažem, a verovatno i još neke stranke u našoj koaliciji, zbog tog nepostojanja konsenzusa da se prihvati vaš amandman, dao sam svoju ličnu podršku. Međutim, postoji konsenzus Vlade za mnoge amandmane koje je LDP podneo, kao i koleginica Olgica Batić, jer je LDP podneo dobar amandman da se zabrani korišćenje javnih preduzeća u političke svrhe. To je ključni amandman na samom startu zakona. Zatim, da se zabrani reklamiranje javnih preduzeća koja imaju monopolsku poziciju i nemaju tržišnu konkurenciju. Ta dva amandmana su suština promena da se javna preduzeća koriste samo za ostvarivanje nacionalnog, odnosno javnog interesa, a ne privatnog interesa političkih stranaka, što je bio masovni slučaj u prethodnom periodu, masovno slučaj na svim nivoima, do ovih odredbi da Odbor za privredu imenuje jednog člana komisije sa 2/3 saglasnošću, što znači da opozicija aktivno učestvuje u procesu izbora ljudi koji će sutra birati direktore javnih preduzeća, kao i mnogi drugi koje smo prihvatili, do uređivanja pravne materije da ljudi koji su činili krivična dela ne mogu da budu kandidati za direktora i mogu biti razrešeni ukoliko su pravosnažno osuđeni. Naravno, bilo je i drugih poslaničkih grupa koje su podnosile amandmane gde su neke ideje ugrađivale u amandmane odbora. Činjenica je da vaša poslanička grupa na ovom zakonu, osim tog jednog, za koji ja lično smatram da je adekvatan, nije podnela amandmane sa kojima se mi slažemo, ne politički, nego suštinski. Jedno je priča, a drugo je činjenje dela. Druge poslaničke grupe su učinile delo i napisale dobre amandmane. Vi mislite da ste napisali dobre, međutim, osim tog jednog nisam video ni jedan koji bi zaslužio da ga prihvatimo sa stručnog aspekta. To ne znači da nećemo prihvatati vaše amandmane na druge zakone kada budu urađeni na valjan način. Dakle, za Vladu Republike Srbije svaki dobar predlog, došao od ma koje poslaničke grupe, vlasti, opozicije, građana, udruženja građana, dobro je došao. Spremni smo da čujemo svaku dobronamernu kritiku, svaku dobru sugestiju, jer sami smatramo da je kritika radi kritike pogrešna i da ne doprinosi razvoju društva, da je u Srbiji vreme za konsenzus makar oko nekih osnovnih zajedničkih ciljeva. Uostalom, videćete, praksa će pokazati. Prihvatali smo i amandmane za neke druge zakone od DSS. Bukvalno svaka poslanička grupa koja bude predlagala dobre predloge, mogu u svoje lično ime stoprocentno da kažem, prihvataćemo, a i Vlada je pokazala da je spremna da prihvati to isto. Konkretno u ovom zakonu, kažem, nije bilo tog materijala dovoljno. Možda se niste dovoljno bavili ovim zakonom, ne znam šta je bio razlog, ali nemojte izricati ove političke ocene, jer zaista ne postoji nikakva politička namera diskriminacije bilo koga, niti favorizovanja bilo koga. Favorizujemo dobre ideje i dobre predloge i tako će biti i nadalje.
Reč ima gospodin Andrić, replika. Izvolite.
Nemam nameru da širim ovu raspravu, naročito ne sa DS, ali prosto neke stvari moraju da se kažu čak i ovde. Upozorili smo vas nekoliko puta, nemojte nas uvlačiti u vašu brakorazvodnu političku parnicu. Ako imate nešto da kažete vašim bivšim koalicionim partnerima koje ste odabrali prošli put umesto nas, to recite njima, ali nemojte to činiti preko naših leđa. To je razlog zbog koga sam reagovao, zato što ste to uradili i juče i danas. Iz moje perspektive potpuno je besmisleno optuživati LDP za bliskost sa vašim bivšim koalicionim partnerom, na koga ste ljuti zato što ovaj put nije hteo sa vama. Rešite to međusobno. Mi smo spremni do određene granice, kao što smo i sinoć bili, da sedimo sa strane i da to gledamo, a da u tome ne učestvujemo, ali nemojte u tome zahvatati nas. O tome se radi i zbog toga je bila moja reakcija. Mi nemamo niti ambiciju, niti nameru da u tome učestvujemo. Što se tiče toga, to moram da vam kažem, kako je bilo prošli put, znam da svima sa visine na kojoj misle da se nalaze, kada gledaju na neke procese u ovoj Skupštini, oni izgledaju drugačije nego što zapravo jesu. Ono što se i danas i juče dešavalo, dešavalo se i u prošlom sazivu. Verujte nama, jer je naša pozicija manje ili više ista u tome. Možda sa neke velike planine sa koje se gleda na ljude to izgleda drugačije i ljudi izgledaju sami u svojim očima milosrdni i široki, ali to nije tako. Stvari koje ste sami izabrali, mnogo više treba da se desi od jednog prostog izvinjenja.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, pravo na repliku. Izvolite.
Sve što je rekao gospodin ministar Dinkić u suštini je tačno, samo što je isto tako tačno i ovo što je rekao poslanik Andrić. Ovde postoji jedan opasan, u političkom smislu, toksičan trend, da mi koji smo vrlo dobre, po našem mišljenju, amandmane podneli i dobro smo se za njih pripremili, u sadržinskom smislu se ne razlikuju ni u čemu skoro od amandmana koje ste prihvatili. Svi smo se u stvari složili da zaista, ministre Dinkiću, postoji trend da se DS pokuša izolovati i da se naši amandmani automatski ne uzimaju u obzir. Treba da se osećam počastvovano i zahvalno što ste se vi pohvalno izrazili o jednom amandmanu, koji u značajnoj meri pospešuje ono što ova Skupština treba da odobri, što se tiče javnih preduzeća. Da izolujemo te zamrzivače o kojima smo juče pričali, te koji su zamrzavali u Narodnoj banci, pa bi sada da zamrzavaju po javnim preduzećima. I onda sam vas pitao i sad vas pitam – koji su to ljudi? Ko je taj ko u vladajućoj koaliciji neće vama da odobri da usvojite jedan običan, ništavan amandman DS, koja je toliko štetna partija po vladajuću koaliciju, da ne možete jedan amandman da usvojite? Onda se spušta rasprava na nivo da se možda mi nismo pripremali, da možda nismo bili ozbiljni. To je ispod svakog nivoa. Kao što je ispod svakog nivoa da nas naši prijatelji iz opozicije sada ocenjuju - da li je jedno izvinjenje dovoljno ili nije? Nije stvar u tome, nego je suština upravo u svemu što ste pre toga rekli, gospodine Andriću. Ovde postoji taj trend i DS ne može da dobije mogućnost ni jedan amandman da se usvoji, da mi damo doprinos tim trendovima i boljim zakonima i svemu o čemu ste pričali, ministre Dinkiću.
Prošlo je dva minuta. U elektronskom sistemu su prijavljeni narodni poslanici: Srđan Miković, Saša Milenić, Marjan Rističević, Dragan Šormaz i Olgica Batić. Narodni poslaniče, Marjane Rističeviću, vi ste po Poslovniku? Kažem ko je prijavljen u elektronskom sistemu, pošto pet imena u elektronskom sistemu može da stoji i ja sam zapisala. Ako neko od narodnih poslanika koji su prijavljeni zahteva reč za povredu Poslovnika, dobiće reč. Ako ne, onda ću izbrisati i daću pravu na repliku, odnosno ministru ako bude tražio reč. Dakle, ko se javlja za repliku? Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Mislim da je bilo kolega koji su se pre mene javili, ali dobro. Ovim završavamo talas replika. Samo želim radi istine da kažem da ni naš amandman na taj član nije prihvaćen. Mi smo imali amandman po kome neko ne može da bude funkcioner stranke godinu dana pre imenovanja na neko mesto. Dakle, samo da ne bi bilo nikakve zabune oko toga, naši amandmani suštinski, a njih je dva ili tri, nisu prihvaćeni. Prosto radi saopštavanja istine i ne želim da ulazim dalje u raspravu sa DS.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Juče sam ukazao da je podneti amandman na član 26, koji sam podneo, apsolutno identičan sa amandmanom koji je predložila grupa poslanika LSV. Suštinski je apsolutno isti. Dobio sam objašnjenje da je razlika u jednoj zapeti. Upravo oni koji su obrazlagali da je ta zapeta bitna i da treba da ostane, gospodin Milenić mi je danas dao za pravo da je apsolutno jezički ispravnija moja formulacija, a gospođa - gospođica Jerkov, čiji je amandman usvojen, mi je dala za pravo da je jezički ispravniji moj amandman, a suštinski je isti. Pravno-tehnička redakcija može da reši to pitanje te zapete, ali očigledno nije postojala volja da identičan amandman, čak bolji amandman bude usvojen, što mislim da je apsolutno neprimereno. O tome se Vlada izjašnjavalai o tome se odbor izjašnjavao. Različit je kriterijum prema jednim i prema drugim. Ta argumentacija govori u prilog da nisu na isti način tretirani amandmani poslanika. Ne znam koji je bio razlog, da li stranačka ili neka druga razlika, ali nisu isto tretirani amandmani pojedinih poslanika. Nevažno je da li je iz jedne ili druge poslaničke grupe. Narodni poslanici sa svojim predlozima nisu ravnopravni, bez obzira odakle, iz koje poslaničke grupe je stigao predlog. Na to sam juče ukazao i danas sam dobio potvrdu da niste principijelni.
Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Nije vezano za ovo, da malo prekinemo ovu raspravu koja, čini mi se, već postaje besmislena. Reklamiram član 107. – povreda dostojanstva Skupštine. Molim kolege da nauče da je nebitno da li je žena gospođa ili gospođica. Već nekoliko njih se u svom izlaganju pita ko je šta. Dakle, potpuno je nebitno da li su koleginice gospođe ili gospođice i ceo savremeni svet uvodi jedinstveni izraz za ženu, jer žena kada se bavi politikom, potpuno je nebitno da li je udata ili neudata. Dakle, niko kada ovde ustane da govori, ne pitamo da li ste oženjeni ili niste, da li ste razvedeni ili kakav je vaš bračni status, pa vas molim da to isto pravo date i našim koleginicama.
Nisam direktno prisustvovala izlaganju bilo koga za koga smatrate da je svojim izlaganjem ugrozio ugled Narodne skupštine obraćajući se narodnim poslanicima na ovaj ili onaj način. Nadam se da smo uvažili da treba jedni druge da poštujemo i molim da se uljudnog ponašanja držimo. Narodni poslanik Saša Milenić ima reč. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe URS dužan sam da reagujem. Stav o mogućoj stigmatizaciji bilo koje poslaničke grupe i najeksplicitnije izjavljujem da to naprosto nije isitna. I u poslaničkom klubu URS, u pripremama za odbranu ovog zakonskog predloga, baš kao i na nedavno održanoj sednici Uprave URS, eksplicitno smo pomenuli sasvim suprotno, da je za unapređenje našeg rada osim kooptiranja svih produktivnih i srodnih nam ideja, izuzetno je značajno pažljivo slušanje kritike i kritičkih primedaba koje mogu doprineti našem usavršavanju i unapređenju. U amandmanima URS i kritikama poslaničke grupe LDP prepoznali promenu koja donosi novi kvalitet. Čestitam i Vladi Republike Srbije koja unosi jedan novi stil u komunikaciji sa opozicijom jer je smogla snage da i sama prepozna taj doprinos. Poslaničkoj grupi DS koja izražava bojazan da možda nisu u našem odnosu sve poslaničke grupe jednako tretirane, poručujem jednu izjavu ohrabrenja – slobodno se potrudite konstruktivno, kao i LDP da date takvu vrstu doprinosa i sigurno će poslanička grupa URS to primetiti i dobiće takav predlog pažnju kakvu zavređuje.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li narodni poslanik Marijan Rističević želi reč? (Da.)
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi ovog amandmana i amandmana koji su prihvaćeni od Odbora i Vlade, moram da kažem da nismo birali koja je opozicija podobnija, koja je lepša. Nekome je usvojen amandman, a nekome je usvojen granični prelaz ili kako to kažu, samo prelaz. Dakle, nije istina da je vršena bilo kakva selekcija, barem što se tiče poslaničke grupe kojoj pripada. Naš rad je bio toliko javan, da bi mogao znati ukoliko bi nam neko preporučio – znate, prihvatite amandman ove opozicije, nemojte ove. Takođe, nije tačno da nismo prihvatali amandmane ove druge poslaničke grupe. Podsetiću vas da smo usvojili ceo jedan zakon, jednog narodnog poslanika koji je predložio taj zakon i gle čuda, u danu za glasanje, mi smo kao većina glasali za taj zakon, čini mi se da je to bio Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti podataka, a da je u njegovoj poslaničkoj grupi bilo jedva 15-ak poslanika. Dakle, njegova poslanička grupa nije htela da glasa za taj zakon, ali smo mi izglasali. Dakle, radi se o kvalitetu i opozicije i vlasti. Što se tiče ovih amandmana, jedan poslanička grupa je imala seriju amandmana i naravno kad prihvatite jedan, drugi, treći, da ćete izabrati da toj poslaničkoj grupi prihvatite i četvrti amandman, a nećete uzeti amandman one druge poslaničke grupe koja tu seriju nije imala. Kada bi ulazili u razloge zašto ona tu seriju nije imala, a ova druga je imala, onda bi došli do podataka da ova prva poslanička grupa još uvek ima puna javna preduzeća gde preko javnih preduzeća želi da očuva određeni novac, partijske kadrove itd. što neinteresuje ove manje poslaničke grupe. Dakle, odgovorno tvrdim da nismo vršili nikakvu selekciju, niti amandmane prihvatamo na način tako što nam se neko malo više dopada, neko je podobniji, a neko manje. Jednostavno se dogovaramo o tome koji amandman koji je kvalitetniji, koji je primereniji, dakle, nikada nikakva selekcija, barem dok sam ja u ovoj poslaničkoj grupi nije vršena, a mislim da i određeni poslanici iz opozicije to vrlo dobro znaju. Ili prihvatimo, ili ne prihvatimo, ne gledamo ko je potpisao amandman. Hvala.
Iskorišćeno vremena od poslaničke grupe je dva minuta i 20 sekundi. Narodni poslanik Dragan Šormaz ima reč, ali nije u sali, ako se bude vratio u salu imaće reč. Narodna poslanica Olgica Batić ima reč.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Uvažene dame i gospodo, pre svega nisam očekivala ovakve govore naših, sada već mogu slobodno da kažem, nazovi koalicionih partnera, oni to možda nekada jesu bili ali čini mi se već dugo godina nisu. Što se tiče navoda pojedinaca ko je koga grlio, misleći se na gospodina Mlađana Dinkića, ko se kome dodvoravao, DHSS sigurno nisu. To je više nego jasno i poznato svih ovih godina unazad da znamo ko im je hrlio i ko se gospodinu Mlađanu Dinkiću dodvoravao, nekoliko godina unazad. Sa kim je, između ostalog, činio i vlast. Što se tiče predloženog člana o kome govorimo, kako člana 38. tako i 39. ovih podnetih amandmana na te članove. U pogledu člana 38. jasno sam navela i predložila izmenu tog člana koji glasi da ukoliko u toku trajanja mandata bude pravosnažno osuđen za drugo krivično delo koje ga čini nedostojnim za obavljanje funkcije direktora ili su suprotni javnom interesu zbog kojeg javno preduzeće je osnovano. Smatram da takav jedan amandman treba prihvatiti tim pre što je u obrazloženju dato da se ovaj amandman ne prihvati s obzirom na to da je prihvaćen amandman narodnih poslanika iz poslaničke grupe LDP, a kojim je između ostalog predviđeno i brisanje tačke 8. u članu 39. Ukoliko se briše ta tačka 8. člana 39, tim pre je trebalo prihvatiti amandman koji sam podnela na član 39. Hvala.
Iskorišćeno vreme od poslaničke grupe je jedan minut i 30 sekundi. Da li još neko želi da učestvuje u raspravi o pojedinostima, o amandmanu 39. koji su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević i Judita Popović? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Đorđe Stojišić i Karolj Čizik. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela naroda poslanica Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela naroda poslanica Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela naroda poslanica Vesna Kovač. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Olgica Batić želi reč. Izvolite.
Hvala. Samo se nadam da će sve podnete amandmane poslaničke grupe SPO, DHSS, bez obzira što iza njih stoji moj potpis naše kolege iz DS prihvatiti i time podržati i naše pravno znanje i našu stručnost. Na kraju krajeva na neki način se odužiti i za sve one njihove amandmane koji su bili glasani od strane ove poslaničke grupe. Hvala.
Zahvaljujem. Ponoviću. Na član 41. amandman je podnela naroda poslanica Vesna Kovač. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona, kao i prethodni amandman koji je na član 40. podnela narodna poslanica Olgica Batić. Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Bojana Božanić, Gorica Gajić i Dušica Morčev. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, koleginice i kolege poslanici, članom 43. Predloga zakona o javnim preduzećima kaže se da javna preduzeća moraju imati izvršenu reviziju finansijskih izveštaja od strane ovlašćenih revizora. Onda, stav 2. kaže – javno preduzeće čiji osnivač Republika Srbija ima komisiju za revizije. Na kraju stav 3. – komisija za reviziju ima tri člana kojeg imenuje nadzorni odbor. Član komisije za reviziju ne može biti direktor javnog preduzeća. Demokratska stranka Srbije i predlaže da se član 43. menja i da glasi – javno preduzeće čije osnivač Republika Srbija ima ovlašćenog internog revizora, kojeg imenuje nadzorni odbor. Naime, mi smo svesni toga da javna preduzeća moraju da imaju internu reviziju završnog računa ili finansijskih izveštaja, ali smatramo da je sasvim dovoljno da imaju internog revizora uz silno ljudstvo u računovodstvenih i knjigovodstvenim službama tih javnih preduzeća, smatramo da mogu da ispoštuju sve zakonske regulative koje su predviđene i Zakonom o DRI i Zakonom o računovodstvu i da mogu da odgovore ovom poslu. Znači, da ne mora da se formira posebna komisija od tri člana. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević i Judita Popović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Ovo je za nas jedan od suštinskih amandmana. Drago mi je da je Vlada odlučila da ga prihvati, a ono što ostaje, to je pitanje sprovođenja, gde ćemo imati vrlo jasan plan i ulogu kroz skupštinski odbor. Dakle, amandmanom smo predložili da ovaj član zakona se tiče toga da preduzeća moraju da objave svoj program rada, program poslovanja za narednu godinu i da zatim na taj način to bude neka vrsta kontrole rada tih direktora ili nove upravljačke strukture svakog javnog preduzeća. Za nas to nije bilo dovoljno. Mi smo predložili amandman koji je sada postao sastavni deo, a to je da mora da se sastavi posebni program, ukoliko javno preduzeće koristi bilo kakvu vrstu budžetske pomoći ili subvencije ili je tražilo od Vlade garancije za neko zaduživanje ili bilo šta u tom smislu, da tada to javno preduzeće mora napraviti dodatni program kako će se sredstva iz tog dela pomoći koristiti. To je jedan deo amandmana. Drugi deo je kakav je plan preduzeća da u periodu koji dolazi polako svojim radom ili poboljšanjem efikasnosti i produktivnosti napravi plan za izlazak ili za situaciju koja mu neće više biti potrebna da traži pomoć od države, bilo kroz subvencije, bilo kroz garancije. Ovo je jedan deo. Naravno, lakše je da će svaka firma uspeti da napravi neki program. Suština je, a to je uvođenje nove prakse, to je kontrola trošenja novca iz subvencija i ja o tome očekujem vrlo ozbiljno angažovanje svih poslaničkih grupa i Odbora za privredu u praćenju rezultata sprovođenja ovog amandmana.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Ovaj amandman unapređuje zakonski tekst u najvećoj meri, zato što ima i ovu ogradu u završnom delu amandmana kada kaže da će preduzeće napraviti unutrašnje promene koje će dovesti u poziciju da može da posluje uz smanjenje takvih pomoći, u perspektivi. To istovremeno potvrđuje vrednost graduelnih koncepcija, onih koji nisu principijelna novost, ali računaju sa koračanjem, jer u suprotnom, ne bi bio ni primenjiv. Nije baš sasvim tačno da su sva javna preduzeća napunjena i prepunjena partijski zaposlenim kadrovima, a svi direktori javnih preduzeća bahate lopuže koje samo gledaju kako da iskoriste partijsku vlast, ne bi li se obogatili, izneverili naciju, narod, javna očekivanja. Ta vrsta javno negovanog pesimizma i cinizma u odnosu prema javnom dobru, daleko od istine. Postoje mnogi drugi problemi koji opterećuju efikasnost i privrednu uspešnost javnih preduzeća, a jedan je i taj što se odnegovala ideja socijalne politike koja se vodi preko javnog i komunalnog sektora. Ima li hrabrosti da se postavi pitanje tržišne cene usluga koje daje javni sektor? Upravo zato što se ne želi izazivati nezadovoljstvo, javna preduzeća potpuno neprofesionalno, izvan tržišnu socijalnu politiku sprovode kroz cene svojih usluga, a to onda mora biti subvencionisano. Mi ne možemo tek tako lako skinuti javna preduzeća sa programa subvencija. Koraci ograničenja subvencija već su i ranije pravljeni kao ograničenje mase zarada za sva preduzeća u javnom sektoru, a ovo je samo još jedan mali korak napred u lečenju naše privrede od subvencionizma i javnog sektora od prisutne nedovoljne tržišne odgovornosti.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Mi smo se kao poslanička grupa nebrojano puta u Narodnoj skupštini zalagali za što potpuniju i sveobuhvatniju kontrolu trošenja subvencija, što mislim da je opšti interes, interes svake političke stranke, interes države. Uz uvažavanje svega što je rekao gospodin Andrić i gospodin Milenić, ja bih se sa time složio, ali kažem da društvo i posebno političke stranke koje reprezentuju građane u Narodnoj skupštini treba da budu zainteresovani da se daju potrebne subvencije, primera radi, železnicama Srbije, jer su one svuda u svetu na subvencijama države, ali isto tako znamo da naše subvencije ne posluju na modernom sistemu organizovanja, da je menadžment sa načinom rezonovanja od pre 30 godina, da se tamo odlivaju ogromna sredstva, a da je prosečna brzina naših vozova 35 do 40 km na čas. Prema tome, ako treba iskontrolisati, ako treba pomoći železnicama, treba videti svaki dinar, a da ne pričam o JAT-u, koji je u opšte poznatom stanju, ali istovremeno znamo da rukovodstvo JAT-a prima enormne plate u odnosu na primanja na nivou najrazvijenijih svetskih zemalja. Prema tome, ako tolika sredstva odlaze JAT-u u železnicama, onda je sasvim normalno da imamo što potpuniju kontrolu utroška tih sredstava.
Iskorišćen je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dinkić.
Sve ovo što ste sada naveli u diskusiji je i bio razlog zašto je Vlada prihvatila ovaj amandman. Mi takođe smatramo da mora da se prekine sa davanjem subvencija bez ikakve kontrole efikasnosti korišćenja subvencija. Već sada, ako se ovaj zakon usvoji, za pravljenje planova za 2013. godinu sva javna preduzeća, a zahvaljujući ovom amandmanu, moraće da dostave i program kako misle da povećaju efikasnost poslovanja i u kom roku da se smanje izdvajanja države za njihovo poslovanje. Tu pre svega mislim na sledeća preduzeća koja su trenutno najveći korisnici subvencija, pomenuli ste železnice, oni koriste oko 15 milijardi dinara godišnje i najveći su korisnici subvencija. Na drugom mestu je GSP Beograd sa oko 10 milijardi dinara godišnjih subvencija, pa onda rudnici uglja sa podzemnom eksploatacijom, "Resavica" koja ima nešto ispod tri ili četiri milijarde dinara. Međutim, dobro je da su ovim amandmanom, zato smo ga i prihvatili, predviđene tzv. implicitne subvencije, odnosno garancije za likvidnost koje suštinski predstavljaju subvencionisanje i tu je bila "Srbijagas" najveći korisnik, kao i JAT, o kome ste takođe govorili. Sva ova preduzeća moraće sada kada dostave svoje planove da daju, i sva druga koja koriste subvencije i elemente kako misle da to u narednom periodu smanje, koje će troškove rezati i u tom smislu je dobro i hvala vam što ste nam unapredili zakon sa ovim dobrim amandmanom.
Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojana Božanić, Gorica Gajić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Članom 50. ovog zakona kaže se, naravno, u stavu 2, pre svega, da za svaku kalendarsku godinu preduzeća, odnosno javna preduzeća donose godišnji plan poslovanja i to 1. decembra tekuće godine za narednu godinu. Predviđeno je šta sve taj plan treba da sadrži, i planirane prihode i rashode i cenovne usluge i program zapošljavanja itd. U članu 5. na koji DSS daje svoj amandman kaže se da – usvojeni programi javnih preduzeća čiji je osnivač AP ili lokalna samouprava, dostavljaju te izveštaje, pa stoji kojim ministarstvima, resornom ministarstvu, Ministarstvu trgovine, Ministarstvu rada, Ministarstvu finansija i Ministarstvu lokalne samouprave. Prosto, smatramo da bi taj stav člana 50. trebalo da se briše, jer to su obimni programi poslovanja, slati ih svim ovim ministarstvima. Razumemo mi da treba da se kontroliše i prihodi i rashodi, usluge, odnosno cene tih usluga, i naravno broj zaposlenih i visina plate. Međutim, smatramo da bi trebalo naći neki primereniji način, možda neki skraćeni obrazac, da tako kažem, ili skraćenu formu izveštaja, kojom bi lokalna samouprava, koja najpre treba da bude odgovorna, kako ta javna preduzeća na njenom nivou, ili AP, posluju, da eventualno izvesti ova ministarstva koja su zadužena da dobiju sve te izveštaje. Smatramo da je pretrpavanje tim izveštajima ova resorna ministarstva, prosto nesvrsishodno. Postoji bolji, možda svrsishodniji način da se ima uvid u rad tih preduzeća, da se ima uvid u sve ove stavke, koje sadrže godišnji plan preduzeća, a da se, zamislite, 650 tih javnih preduzeća, sa lokalnog nivoa ilinivoa AP, svi šalju ovim resornim ministarstvima, odnosno pobrojanih ovde pet ministarstava koje bi trebalo te izveštaje da prihvate, pretpostavljam analiziraju i prate ovaj rad javnih preduzeća. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se, da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Kovač. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Popović, Bojana Božanić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman, je podnela narodni poslanik Vesna Kovač. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Teodora Vlahović i zajedno narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Đorđe Stojšić i Karolj Čizik. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Teodora Vlahović.
Ovaj amandman sam podnela iz razloga što mi se čini da je, prvo, u Zakonu o javnim preduzećima, nije mesto, na kome bi trebalo da se obustavlja izvršenje budžeta, to jeste bilo mesto u Zakonu o budžetu, s jedne strane. Sa druge strane, iako nemam ništa protiv finansijske discipline i smatram da svako na svakom nivou vlasti treba da budu odgovorni za rad svojih javnih preduzeća, smatram da su suviše stroge kazne predviđene u članu 55. ovog zakona, zato što je tu predviđeno da se obustavlja kompletno izvršenje budžeta prema lokalnim samoupravama, gradu Beogradu i pokrajini. To može dovesti do finansijskog kraha određene lokalne samouprave, koja nema dovoljno sopstvenih prihoda. S druge strane, moglo se na drugačiji način možda rešiti kaznama prema javnim preduzećima i prema pojedincima koji su odgovorni, a ne prema građanima. Ako kažem, podržavam svaku finansijsku disciplinu i odgovornost na svakom nivou vlasti, ove su mere prestroge, a pošto će Vlada tek urediti postupak privremene obustave, kod Zakona o budžetu je bilo jasno da ta privremena obustava možda traje najduže do 31. decembra 2013. godine, a u zakonu koji nije oročen, onda nije jasno koliko može da traje ta privremena obustava i koliko problema jednoj lokalnoj samoupravi može da dovede ovakvo rešenje. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Mi smo formulisali ovaj član 55, na ovaj način kao što imate u Predlogu zakona i nismo prihvatili vaš amandman iz razloga što, kao što ste rekli, želimo da uvedemo finansijsku disciplinu u kompletnom javnom sektoru i da u drugim zakonima nismo našli mehanizam tako da kontrolišemo eventualno probijanje rokova plaćanja od strane javnih preduzeća. Dakle, to možemo da činimo kada su u pitanju kontrola rokova plaćanja kod Republike, pokrajine, lokala, ali ne i kod javnog preduzeća. Ovo nam je mehanizam koji, naravno, ne želimo da primenjujemo, ali moramo imati neku pretnju sankcijom, a to je privremena obustava transfera, odnosno, dela prihoda od poreza na dobit i zarade, ukoliko se radi o pokrajini, za slučaj, samo za ove dve stvari. U slučaju da se ne poštuju pravila ekonomske politike u oblasti politike zarade i zapošljavanja, što znači da neko iskače i zapošljava u administraciji previše ljudi ili da sa nekim enormnim povećanjima plata, koje nisu u skladu sa opštom ekonomskom politikom, ili ukoliko se ne poštuju ovi rokovi plaćanja, ako se preuzimaju obaveze, pa se ne plaća privatnom sektoru, u tom slučaju se privremeno obustavljaju transferi, dok se ne ispravi ono što je bilo predmet takve sankcije. To je, dakle, mehanizam za slučaj nepoštovanja finansijske discipline, a inače se neće primenjivati.
Reč ima narodna poslanica Teodora Vlahović. Izvolite.
Samo da ukažem da se ovde ne radi samo o rokovima plaćanja i o primanju viška radnika, ovde se radi uopšte o usvojenim, znači o ne izvršenju bilo kog dela usvojenog programa javnih preduzeća. Pri tome kažem, zalažem se da svako snosi odgovornost za svoje greške, ali čini mi se da bi u ovom slučaju snosili posledice građani, to je zašto sam ovaj amandman predložila.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice. S obzirom na to da je amandman isti, uz sve ono što je rekla gospođa Vlahović, ja ću samo reći da je ovo jedan u nizu amandmana koji je podnela poslanička grupa Lige socijaldemokrata Vojvodine, a koji se odnose na istu stvar. Naime, mi smo čitavom serijom amandmana pokušali na neki način da ublažimo taj izrazito paternalistički odnos prema AP i lokalnoj samoupravi, koji se kroz ovaj zakon unosi, jer smatramo da generalno to ne može biti dobra stvar, ne samo kada je ovo područje u pitanju, nego i inače. Ono što nas, naravno, posebno zabrinjava, to je što se kroz ceo zakon AP Vojvodina tretira identično kao i lokalne samouprave na teritoriji Republike Srbije. Smatramo da ipak ona treba da ima jedan drugačiji tretman u odnosu na čitav niz lokalnih samouprava, pa se čak u jednom amandmanu govori i o odbornicima Skupštini AP Vojvodine, iako bi predlagač morao znati da u Skupštini AP Vojvodine rade poslanici, a ne odbornici. Kako vidimo, iako je taj amandman kao i amandman gospodina Mikovića veoma misteriozno odbijen kao tehnički neispravan, vidimo da postoji spremnost da se tako nešto izmeni, tako da svrha ovog amandmana jeste ukidanje takvog jednog paternalističkog i nipodaštavajućeg odnosa prema organima lokalne samouprave i organima AP, s obzirom na to da se radi ipak o predstavnicima građana. Imajući puno razumevanja za to šta je želelo da se postigne ovim članom, smatramo da njemu ipak nije mesto u ovom zakonu i da postoji način da se to izmeni. Hvala.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Mi ćemo ostati čvrsto pri stavu da ostane taj stav 55, kao što je predloženo. Juče sam u raspravi o amandmanima, na Zakon o ograničavanju rokova plaćanja rekao da je naša intencija, ne samo da od 31. marta uspostavimo redovnost plaćanja na 45 dana od strane svih državnih organa, od Republike, pokrajine, do lokalnih samouprava, nego da prethodno pomognemo i da se očiste stari dugovi. Ti stari dugovi postoje na svim nivoima. Postoje i u Republici, o tome sam govorio, dugovi farmaceutima, dugovi putarima, građevinskoj industriji. Postoje u pokrajini, obavešten sam od strane pokrajinskog sekretara za finansije da je taj dug oko četiri milijarde dinara. Postoje u lokalnim samoupravama dugovi za izvršene, a neplaćene kapitalne investicije. Ako hoćemo i želimo da očistimo dugove bukvalno svim strukturama iz prethodnog perioda, moramo napraviti sistem da ne dozvolimo stvaranje novih dugova u budućnosti. Nema načina da se uspostavi novi sistem ukoliko nema kazne za one koji taj sistem ne budu želeli da poštuju. Pravnici to bolje znaju od mene. Bilo kakva norma bez zaprećene efektivne sankcije suštinski se lako izigrava. Ovo je bila jedina mogućnost koju smo pronašli efektivne sankcije za slučaj nepoštovanja finansijske discipline u narednom periodu koju želimo da sprovedemo i u Republici Srbiji i u AP Vojvodini i u svim gradovima i opštinama i u javnim preduzećima. Dakle, da obuhvatimo kompletan javni sektor. To je bio jedan jedini razlog zašto smo ovakav član stavili. Kaže se da se on primenjuje samo u ova dva slučaja. To je jasno iz formulacije u članu 55. Radi se o privremenoj obustavi, dok se ne ispoštuju ovi drugi zakoni i finansijska disciplina.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Nisam mogao da se upoznam da li postoji bar u formi nacrta podzakonski akt iz stava 2. Predloga zakona, jer se kaže da će Vlada bliže urediti postupak o privremenoj obustavi iz stava 1. ovog člana. Valjalo bi da nam bude praksa da kad nam stiže predlog zakona u proceduru da, ako nemamo nacrt podzakonskog akta, bar osnovne stvari imamo naznačene ovde. Druga stvar, ukoliko to postoji, ne vidim zašto to ne bi bilo i u tekstu samog predloga zakona. To su razlozi zbog kojih podržavam podneti amandman.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Gospođo Čomić, ovlašćen sam predstavnik. Ne znam da li mi od tog vremena oduzimate ili po amandmanu. Nijedan amandman na ovaj član, po mom mišljenju, ne treba prihvatiti, kao ni ovaj. Ministar je tu bio potpuno u pravu. Imamo mnogo primera na lokalnom nivou, te javna preduzeća rade sa velikim minusima zbog neodgovornog načina rada, poslovanja, a ipak sva ta javna preduzeća treba da se pripreme i za tržišni način poslovanja. Dovoljan vam je samo primer da proverite. Evo, proverite svi sva javna preduzeća, javne toplane ili javna stambena preduzeća koja se bave centralnim grejanjem građana, a koriste naftu i mazut kao gorivo. Svi su sada nesposobni da funkcionišu i rade od kada je NIS privatizovan. Svi prave ogromne gubitke, jer su navikli da rade na onaj stari način, kada se NIS nije plaćalo ni po nekoliko godina. Takav način rada i poslovanja mora u Srbiji da se završi, da se prekine, jer to sve čini javni dug. Moramo da imamo sposobne direktore. Zato je ovaj zakon dobar što se donosi na takvim mestima i moramo ovaj član 55. da ostavimo ovako. Znači, država mora da ima kontrolu u narednom periodu, ali i uvek dok su ta javna preduzeća, bez obzira da li se radi o lokalnoj samoupravi, AP Vojvodini ili javno preduzeće koje je osnovala Vlada. Pogledajte šta se radi sada u Francuskoj. Predsednik države je doneo odluku da više nijedan direktor javnog preduzeća ni na jednom nivou ne može da vozi službeni automobil. Mi smo sada govorili o tome da li treba. Čak je to bilo pre jedno sat vremena tema, korišćenje službenih automobila. Kada je država u određenom problemu, ona mora da reaguje. Srbija je u problemu. Velikih ekonomskih problema ima i veliki javni dug ima. Mora zbog toga odgovornije da se ponašaju svi, pa i javna preduzeća na lokalnom nivou, bez obzira ko je osnivač, Skupština grada, opštine, Grad Beograd, AP Vojvodina ili Vlada Republike Srbije. Zato mi podržavamo ovaj predlog zakona. Naravno, slažemo se sa ministrom, da ovaj član ne treba menjati.
Iskorišćeno je dva minuta i trideset sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Pre nego što pređemo dalje na raspravu u pojedinostima, pristupićemo potvrđivanju mandata narodnim poslanicima. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini za upražnjena poslanička mesta kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Dostavljena vam je Odluka RIK o dodeli mandata narodnim poslanicima radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnoj poslanici Vesni Rakonjac, izabranoj sa izborne liste Pokrenimo Srbiju – Tomislav Nikolić i narodnom poslaniku Srđanu Milivojeviću, izabranom sa izborne liste Izbor za bolji život – Boris Tadić. Na osnovu odluka RIK i izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Vesni Rakonjac i Srđanu Milivojeviću. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i molim da pristupe radi polaganja zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakletve, a narodni poslanici ponavljaju.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI." Molim narodne poslanike da potpišu tekst zakletve. Dozvolite mi da vam čestitam i poželim uspešan zajednički rad u Narodnoj skupštini. Nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.
Ne vidim ništa loše da se uvede finansijska disciplina. Ceh neće platiti građani, jer građani ceh plaćaju kroz nekontrolisano zapošljavanje u javnim preduzećima. Javna preduzeća treba da pruže kvalitetnu, efikasnu uslugu, ali da bude po relativno pristupačnoj ceni, bilo da je u pitanju prevoz, grejanje, voda ili odnošenje smeća. Da li to sada moguće? Nije, upravo zbog tog nekontrolisanog zapošljavanja u javnim preduzećima, pogotovo na lokalnom nivou. Mi u lokalnim javnim preduzećima imamo gomilu direktora, zamenika direktora i raznoraznih šefova i gomilu ljudi koji faktički ništa ne rade. Naravno da će se takva količina zaposlenih ljudi morati da odrazi i na cenu usluga koje javno preduzeće pruža. Zato mislim da će građani upravo podržati da se u javnim preduzećima zavede red i disciplina i da rade u korist građana, a ne u korist partija koje tu zapošljavaju svoje kadrove. Hvala.
Iskorišćen je minut i dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem. Osvrnula bih se na ovo što je rekao narodni poslanik Šormaz. To bi sve imalo smisla što je rekao i složila bih se sa svim tim da su problem samo javna preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava i samo javna preduzeća čiji je osnivač autonomna pokrajina. Šta ćemo sa republičkim javnim preduzećima koja su u tako strašnim minusima, gde verujem da minusi pojedinih javnih preduzeća, čiji je osnivač Republika, su veći nego minusi javnih preduzeća nekoliko lokalnih samouprava Zbog toga je između ostalog ovaj član problematičan. U tom slučaju će Republika sama sebi da obustavi izvršenje budžeta. Ovaj član je mnogo ozbiljniji nego što se na prvi pogled čini. Ovde kaže da ukoliko se javna preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava ili AP ne poštuju rokovi izmirenja obaveza ovih javnih preduzeća poljoprivrednim subjektima, ministar nadležan za poslove finansija može izdati nalog da se privremeno obustavi prenos pripadajućeg dela poreza na zarade i poreza na dobit preduzeća AP pripadajućeg poreza na zarade gradu Beogradu, odnosno prenos transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije jedinici lokalne samouprave. Transferna sredstva iz budžeta Republike Srbije su mnogim lokalnim samoupravama izuzetno važni izvori finansiranja. Šta znači reč može? U kojim to situacijama hoće, u kojima neće? Jer se to uvek dešava ili dešava samo nekad i šta znači privremeno, koliko je to zapravo privremeno. Zbog toga smatram da ovaj član ili treba ozbiljno izmeniti tako da svim narodnim poslanicima bude jasno o čemu se radi, ili treba usvojiti naš amandman ili koleginice Vlahović u kome predlažemo da se to na drugačiji način reguliše. S obzirom na to da su to veoma važna sredstva kojima raspolaže AP i jedinice lokalne samouprave, smatramo da ne treba ovako proizvoljno ostaviti, jer uvodi jedan izuzetno opasan alternalistički odnos Republike Srbije prema jedinicama lokalne samouprave, prema AP gde se stvarno stvara atmosfera u kojoj se čini da su jedino preduzeća javna čiji je osnivač lokalna samouprava ili ona čiji je osnivač AP problem. Ne znam šta je Putevima Srbije, šta je sa železnicama, šta je sa EPS, šta je sa Srbijagasom? To su sve firme kojima mi beskrajno u ovoj Skupštini dajemo garancije da se dalje zadužuju, a građane u lokalnim samoupravama i građane u AP ćemo da kažnjavamo na takav način što ćemo im ukidati veoma važna sredstva.
Tri minuta je iskorišćeno. Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Niste u pravu. Postavili ste pitanje da li će Republika sama sebi obustaviti budžet. Odgovor je da, iako to možda ne očekujete, to do sada nije rađeno. To je propisano Zakonom o ograničavanju rokova plaćanja i propisano Zakonom o budžetu za 2013. godinu. Isto tako, za republička javna preduzeća sankcije su regulisane članom 54. ovog zakona. Član 55. reguliše sankcije za pokrajinu i lokalnu samoupravu. Republička javna preduzeća nemaju deo od poreza na dobit pa ne možemo na taj način da zapretimo sankcijom. Prećenje sankcijom za republička javna preduzeća je obustava u isplati zarada u celom javnom preduzeću. Zarade se sada isplaćuju tako što poseban sektor u Ministarstvu finansija overava svakog meseca određene obrasce na bazi kojih se vrši isplata plata. To znači da ako neko republičko javno preduzeće, npr. ne plaća preuzete obaveze prema bilo kome iz privatnog sektora mi možemo da donesemo odluku da privremeno obustavimo isplatu zarada kompletnom preduzeću i to je sadržano u članu 54. ovog zakona. Isto takvu sankciju, samo kroz drugi način imamo i za pokrajinu i za lokalnu samoupravu. Dakle, imamo potpuno iste kriterijume samo je vrsta sankcija različita, zavisi od raspoloživih mogućnosti. Dakle, nema pateralizma prema pokrajini ili prema lokalu, nego je to oštar odnos prema kompletnom javnom sektoru, uključujući Republiku na prvom mestu.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, pravo na repliku, a posle toga Dragan Šormaz.
Odmah da se razumemo, nemam ništa protiv da se kazni svako preduzeće koje posluje na način koji je neodgovoran, koje ne poštuje disciplinu koja je zakonom propisana. U redu je da se kazni preduzeće. Sredstva koja se ukidaju lokalnim samoupravama i AP ne pripadaju samo tom preduzeću, ona su važna sredstva koja pripadaju budžetima lokalnih samouprava i AP. Neka se kazne ta preduzeća, a ne da se kazne ostali građani koji treba nekako da imaju koristi od tog budžeta. Ukoliko je moguće treba naći način da bude isti odnos prema javnim preduzećima čiji je osnivač Republika i onima čiji je osnivač lokalna samouprava i AP.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Ministar je već uglavnom rekao ono, s obzirom na pomenutost da bi se narodna poslanica Jerkov složila sa mnom da je to, ali piše u članu 54. za javna preduzeća na republičkom nivou, uostalom njihov osnivač je Vlada Republike Srbije. Zašto je problem? Zašto ne mogu da se kazne javna preduzeća na lokalnom nivou? Zato što nije osnivač Vlada. Ne postoji način da se drugačije kazne od ovog načina. Reći ću vam da transferna sredstva ako neko javno preduzeće, evo rekao sam za toplifikaciju, napravi minus od 300 miliona dinara u jednoj godini, šta mislite kako se taj minus pokriva? Tako što gradonačelnici uzmu iz transfernih sredstava koja dobiju iz opštine i prebace u to javno preduzeće. Kako se onda i na koji način vodi socijalna politika, šta je sa infrastrukturom, šta je sa pripremanjem terena za nove investitore, industrijskih parkova i svega ostalog? Sve to trpi zbog toga što se na neodgovoran način vode javna preduzeća. Zašto? Zato što smo do sada imali partijsku kliku u javnim preduzećima, a ne sposobne i stručne ljude koji ih vode. Zato na ovaj način mora da se sve to reguliše. Ne postoji drugi način. Kažete da treba javna preduzeća da budu kažnjena. Na koji drugi način? Vi recite kada treba da budu, pa to predložite na koji drugi način, da znate da je to sistemski moguće? Ne, o njima oraju da počnu da vode računa na odgovorniji način lokalne samouprave, a ne da ne vode uopšte računa, da zapošljavaju. Kada bih vam rekao da u ovoj godini u "Zelenilu" u Smederevu, koje nikad ne može da bude profitabilno, ni jedno zelenilo ne može da bude profitabilno. Ono je uvek trošak, potreba, ali uvek trošak o kome treba voditi računa. U "Zelenilu" u Smederevu su 154 osobe zaposlene od nove godine do sada. Kao da sada ima toliko za okopavanje parkova prostora i šta ja znam. Sve je to lepo, ali 154 …
Dva minuta.
Nije ovo novoosnovano preduzeće, već je postojalo. Imam vreme ovlašćeno, nije replika.
Dobili ste pravo na repliku, zato kažem da je dva minuta.
Nisam rekao da je replika nego pričam ovako, ali dobro nema problema, evo završavam. Zato je potrebno da ovaj član ostane ovakav kakav jeste. Ne postoji drugi način.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, koleginice i kolege, zaista podržavam uvođenje odgovornosti, lične odgovornosti prema svemu onome što se događa u javnim preduzećima, na svim nivoima od lokala, pokrajine pa do Republike. Svedoci smo da se u ovoj Skupštini pod tezom paternalizma ili ugroženosti autonomije Vojvodine, skoro nema ni mesec dana se politički branila Razvojna banka Vojvodine, koju je ministar tom prilikom dobronamerno sugerisao da je neodrživo njeno postojanje na taj način na koji je to AP planirala da odradi. Sada se dogodilo sa tom bankom, odnosno sa Razvojnom bankom Vojvodine, to što se dogodilo. Da li će neko biti odgovoran, da li je to bila dobronamerna sugestija ministra ili je to bio napad na autonomiju Vojvodine? Prema tome zaista mislim da nema razloga baviti se politikanstvom i sve ono što se predloži da važi za sve na celoj teritoriji Srbije, prevoditi uvek i naći se povređen da se radi o napadu na AP Vojvodinu i to grčevito braniti iz svih oruđa i oružja, a pri tom nemati argumente za to.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je minut i 20 sekundi. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić.
Zahvaljujem. Takođe veoma snažno podržavam ovo zakonsko rešenje zbog toga što su lokalne samouprave zahvaljujući Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava dobile 40 do 50% više novca nego što su imale ranije. Ovaj novac nije namenjen onima koji upravljaju gradom, ovaj novac je namenjen građanima na lokalu. Dakle, za bolji život građana na lokalu. To ne znači beskrajno zapošljavanje u javnim preduzećima niti u javnim ustanovama i zbog toga postoji velika potreba da se na neki način ograniči trošenje novca koji nije u interesu građana. Podsetila bih vas da dugovi koje prave lokalne samouprave takođe predstavljaju javni dug i da u vreme kada je zaista neophodna potpuna konsolidacija novca koji imamo, budžetskog novca ovo je jedan od neophodnih koraka. Dolazim iz grada koji je poznat po potpuno nekontrolisanom zapošljavanju u javnom sektoru. Zbog toga tim pre apelujem da ovo bude zadržano. Postoji u mom gradu Javno preduzeće "Vodovod", za koje već duže vreme kruži priča među zaposlenima da je poželjno što pre doći na posao i ne izlaziti za vreme doručka, jer ima manje stolica nego što ima zaposlenih, pa možete ostati bez stolice. Znači, potpuno je kontrolisano zapošljavanje u javnim preduzećima ili ustanovama je nešto što zaista treba svesti na razumnu meru. Naravno, direktori moraju unositi odgovornost, jer takođe u mom gradu kruži priča da je nekada najlakše zaposliti se tako što ćete postati direktor nekog javnog preduzeća. Dakle, u potpunosti podržavam ovo zakonsko rešenje i zakon u celini i mislim da ne treba unositi izmene u ovaj deo zakona.
Iskorišćeno je dva minuta. Na raspolaganju je poslaničkoj grupi ostao još jedan minut. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Samo bih molila da se ovde ne zamenjuju teze, niko ovde ne pokušava da brani nekontrolisano zapošljavanje u javnom sektoru ili da tvrdi da toga nema u lokalnim samoupravama. Posebno su interesantne diskusije onih poslanika koji pripadaju poslaničkim grupama čije su stranke poznate po tome što ne zapošljavaju nikoga u javnom sektoru, nikada to nisu ni činile i zapošljavanje po stranačkoj pripadnosti je nešto što je inače tim strankama izuzetno strano i nije im poznato. Niko ovde ne govori o tome da lokalna javna preduzeća ne posluju loše. Niko govori o tome da nema nekonotrolisanog zapošljavanja u javnom sektoru. Uostalom, svi poslanici dolaze iz različitih lokalnih samouprava i mogu reći da je to u tim lokalnim samoupravama da je na vlasti, to su stvari koje se dešavaju, što je problem koji u Srbiji postoji nezavisno od bilo koje stranke. Zato ne treba govoriti da bilo ko brani to. Ali, ono što ovde pokušava da se brani i ono što je predloženo amandmanom je regulisanje na bilo koji način malo preciznije od toga pod kojim uslovima, u kojim situacijama i na koji način može biti suspendovan od izvršenja veoma značajan prihod lokalnih samouprava AP Vojvodine. Tu se ne radi o AP Vojvodini. Radi se o lokalnim samoupravama širom Republike Srbije, ne samo onima u Vojvodini. Prosto se čudim kako bilo ko od narodnih poslanika može da brani takvu jednu meru koja apsolutno nekritički i pod nejasnim okolnostima može da ukine važan izvor prihoda lokalnim samoupravama.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Ne osećam da je ovo bilo upućeno bar SNS, jer u SNS se to ne radi, niti sam ja u obraćanju uopšte optužio ili rekao da neko ima loše namere sa tim amandmanom koje je podneo ili da želi da se zadrži sadašnje stanje. Jednostavno, nije ni tačno da SNS selektivno može, vrlo je jasan član, znači, ko pravi minus i ko neodgovorno posluje, ko povećava javni dug, taj može biti kažnjen. Ne može biti kažnjen neko ko radi u plusu, to jasno piše u članu 55, ili ko radi barem ono što mu predviđaju osnovni akti. Ne vidim šta je tu nejasno da može da se koristi, da ako se u svačemu gleda zlonamernost. Što se tiče SNS, to što je rečeno od strane gospođice Jerkov, mi ne osećamo kao problem ovde, jer kod nas se to vidi. Mi smo i ovaj zakon podržali. Uskoro će se naći u proceduri Zakon o javnim nabavkama. Borba protiv korupcije i kriminala, ako nekome danas nije jasno da se vodi, ne znam kako će biti jasno. Znači, mi radimo ono što je potrebno da bi se situacija u zemlji popravila, promenila i krenula na bolje i da bi reformisana Srbija, odgovornija, bila bolji poslovni ambijent i samim tim konkurentniji član Evropske zajednice, EU jednog dana. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Slavica Saveljić. Na raspolaganju je jedan minut.
Ujedinjeni regioni nemaju utisak da ovaj zakon na bilo koji način ugrožava lokalne samouprave, niti da im uskraćuje pravo na prenos sredstava. On samo privremeno ograničava prenos neodgovornim lokalnim samoupravama. Juče smo imali priliku od nekih poslaničkih grupa da čujemo kritiku na račun takvih neodgovornih lokalnih samouprava koje su novac trošile neracionalno. Smatramo da je ovaj zakonski predlog upravo ovako kako je dat podrška onima koji su se na adekvatan način ponašali prema sredstvima građana i budžetu Republike Srbije. Dakle, neodgovornost nema ni partiju ni boju. Ona ima samo ime i prezime. Ovaj zakon zapravo jeste uvođenje jedne adekvatne kaznene politike prema onima koji ne čine stvari apsolutno u skladu sa zakonskim okvirom. Naravno, neprimenom ovakvog zakona izostaće i očekivani efekti koji se žele postići. Dakle, URS će podržati predlog koji nam je Vlada dala upravo u nameri da uvedemo adekvatnu i kaznenu politiku i podsetimo da je odgovornost na prvom mestu.
Vreme poslaničke grupe URS je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem. Sada imam pitanje, ukoliko je sve apsolutno jasno u ovom članu, zašto piše - u tom slučaju ministar nadležan za poslove finansija može izdati nalog da se privremeno obustavi prenos pripadajućeg dela poreza? Zbog čega ne piše - ministar nadležan za poslove finansija izdaje nalog da se privremeno obustavi prenos pripadajućeg dela poreza na zarade? Zbog čega stoji ovo diskreciono pravo ministra da odluči o tome da li će nešto uraditi ili neće uraditi? Zbog čega to ne uradi u svakom slučaju? Zbog čega ne postoji obaveza, zbog čega ne postoji odredba da će se to desiti u svakom takvom slučaju? Izvinite, ja dolazim iz lokalne samouprave, iz Novog Sada, gde imamo upodobljenu vlast koja je na veoma čudan način napravila skupštinsku većinu. Svedok sam lično toga na koji su sve način odbornici u lokalnim samoupravama naterivani da promene stranu i na koji se sve način upodobljavaju te lokalne samouprave. Verujem da se u svakoj lokalnoj samoupravi u Srbiji može naći jedno javno preduzeće koje bi ispunilo uslove da se celoj lokalnoj samoupravi i njenom budžetu zbog toga uskrate veoma važna sredstva. Da li će to biti način da se politički upodobljavaju i dalje lokalne samouprave? Sa ličnim iskustvom i kao građanka Novog Sada, izvinite, imam pravo da pitam ili imam pravo da sumnjam. Još jedna nejasnoća je ova reč "privremeno". Veoma je važno šta znači privremeno i veoma je važno to definisati zakonom, a ne postupak privremene obustave, koji će u nekom momentu nekada urediti Vlada.
Vreme poslaničke grupe ovim je iskorišćeno. Reč ima ministar Dinkić.
Vaš kolega vam je dao objašnjenje. To tako piše zato što će Vlada bliže urediti podzakonskim aktom postupak obustave i definisati sve, u kojim situacijama se to vrši, koliko traje i to će biti jednako za sve, bez obzira ko je na vlasti u kojoj opštini, jer ovo je zakon koji se odnosi na čitavu državu, na kompletan javni sektor. To je pravnička formulacija, ali suština je – ko god da bude neodgovoran, mora da ima neku finansijsku sankciju. Ona je privremena iz razloga što kad se sve vrati u normalu, nastavlja se normalno funkcionisanje i finansiranje transfera. Dakle, nije bilo drugog načina. Zašto lokalnim samoupravama, a radi se o lokalnim javnim preduzećima? Zato što su oni njihovi osnivači. Nema ko njih da natera. Zato je taj mehanizam odabran. Kompletna materija će biti uređena podzakonskim aktom, kao što je rečeno u stavu 2. ovog člana 55.
Narodna poslanica Aleksandra Jerkov, pravo na repliku.
To da će odredba važiti za sve, mogu samo da vam verujem na reč, jer to iz zakona apsolutno ne možemo videti. Nemojte zameriti, odabrala bih da vam ne verujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radmila Gerov i Judita Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, bojana Božović i Donka Banović. Da li neko želi re? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Kovač. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević i Judita Popović. Da li neko želi re? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Ovo je, pored amandman koji se ticao mogućnosti da partijski funkcioner postane direktor javnog preduzeća, drugi amandman koji Vlada nije prihvatila, drugi po važnosti, a zbog čega smo mi onemogućeni da glasamo za ovaj zakon na kraju. Ovim amandmanom, da bismo pojasnili, tražili smo da se objedine informacije o svim javnim preduzećima i kao mesto na kome je to moguće, locirali smo da je to sajt, veb sajt Ministarstva finansija. Po rečima ministra, a tako je bilo u proteklih 10 godina, Ministarstvo finansija jeste krovno ministarstvo za sva javna preduzeća u Srbiji. Suština ovog amandmana je mnogo više od nekakvog veb sajta. Još jedanput ću ponoviti, po ko zna koji put u ovih nekoliko dana rasprave, da suštinski ne znamo koliko ima javnih preduzeća, suštinski ne znamo ko su direktori tih javnih preduzeća. Ne znamo kakvi su njihovi planovi, programi, gubici. Na određeni način i samo ministarstvo to ne zna, osim u pojedinačnim slučajevima kada je posebno zainteresovano. Ovim članom zakona, Vladaje predvidela da postoji nekakva vrsta zaštite javnosti rada ili interesa javnosti u radu javnih preduzeća. Međutim, mislimo da to nije dovoljno. Nije dovoljno da samo stoji odrednica da je javnost obavezna i da se mora objavljivati u javnosti sve ove stvari o kojima smo ranije pričali, zato što, po mom dubokom uverenju, a siguran sam da ćete se svi složiti, da je kontrola moguća samo uz kvalitetnu informisanost. Kvalitetna informisanost, za nju nije dovoljno samo da neka informacija bude objavljena, za tu informaciju je potrebno da ona, pre svega, bude dostupna. Dostupna na jednom mestu, lako dostupna, ne samo poslanicima, već svakome koga to zanima. Takvo mesto danas ne postoji. Ako se ne bi usvojio ovaj naš amandman do kraja, tada bi obaveza objavljivanja svih ovih stvari o kojima smo ranije govorili, postojala na lokalnim veb sajtovima javnih preduzeća. S obzirom da ne znamo ni koja su sve javna preduzeća koje postoje, kako ćemo tek naći, ako želimo da ih kontrolišemo, njihove internet stranice? Mislim da je ovo vrlo suštinska stvar. Razlog iz kojih je amandman odbijen, ne objašnjava nama, nije to dovoljno objašnjenje zašto. Kaže se da je u ovom članu već predviđena javnost rada. To je tačno, ali nije odgovor na pitanje koje postavljamo. Ovo je potpuno, sve ovo što smo pričali u četiri ili pet dana, od rang lista kandidata koje će se objaviti po završenom konkursu, o rešenjima o izboru, objašnjenjima, zašto nije izabran prvi kandidat, ni drugi kandidat na listi, nego treći, programi za poslovanje, programi za potrošnju subvencija, plan za izlazak iz subvencija, to sve potpuno gubi smisao, ukoliko nije objedinjeno na jednom mestu, na sajtu Ministarstva i ukoliko nije dostupno svakom građaninu Srbije da to pogleda, naravno, ukoliko nije reč o poslovnoj tajni. Bez ovog koraka, sva mogućnost kontrole, koja je predviđena ovim zakonom, kontrola od strane javnosti, ograničava se na jedan dobar način. Ona će postojati za velika preduzeća – Telekom, pošte, aerodrom, to se spominjalo, zato što kod njih vlada interes javnosti. Ali, već na prvom nivou ispod, ona neće postojati, zato što niko i ne zna da postoji sajt, npr, rekli ste Gradskog saobraćajno preduzeća Beograd, na kome će biti objavljen plan potrošnje subvencija. Znate šta, mislim da treba da idemo u susret javnosti u interesu javnosti i da provociramo pritisak javnosti na ljude koji upravljaju svim javnim preduzećima, a ne da čekamo da se javnost trudi da dođe do nekih informacija i da onda na takavnačin njih kontrolišemo. Duboko verujemo da je on suštinski važan, iako je naizgled banalan. Tražimo da se jednom internet sajtu objavljuje zbirno sve što je vezano za javna preduzeća. Suštinski, verujte, ukoliko se na ovaj ili na neki drugi, svejedno je, može da se otvori poseban internet, nije uopšte tema, ukoliko se ne objedine sve informacije o svim javnim preduzećima, koliko god to teško bilo, koliko god to bilo teško da svako lokalno javno preduzeće pošalje sve ono što su potrebe zakona, ali verujte, to je potpuno neophodno, da bi bar neka opšta kontrola postojala i od strane medija, o od strane stručne javnosti, i od strane Skupštine, i od strane, što bi se reklo, svi h zainteresovanih strana.
Iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju vam je još tri minuta. Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Bez obzira što nismo prihvatili ovaj amandman, to ćemo uraditi u praksi. Jednostavno, nismo želeli da se obavezujemo pored hrpe posla koje smo već sad preuzeli u kontroli, ograničavanja rokova plaćanja, uspostavljanja "IT" sistema, Trezora, Poreske uprave, da sada i ovu stvar uzmemo kao obavezu i u nekom kratkom roku uradimo, plašim se da fizički to ne bismo postigli. Hoćemo to da uradimo i uradićemo, imaćete prilike da me vidite u Skupštini, onoga časa kada do kraja ekipiramo sektor koji će se baviti isključivo ovom problematikom. On sada postoji, ali moram da priznam da zatečeno stanje koje sam nasledio od svojih prethodnika je relativno slabo i vrlo malo ljudi se time bave. Podići ćemo taj nivo,tako što ćemo već do kraja godine imenovati pomoćnika ministra finansija, zaduženog za oblast isključivo javnih preduzeća. Već smo uradili novu sistematizaciju i verovatno ćemo još stručnjaka angažovati u tom sektoru. Kada oni budu spremni, sigurno da nema nikakvog razloga da sve te informacije koje budu dobijali, ne stave objedinjene na jedan veb sajt. Vaša ideja je za mene potpuno prihvatljiva i to ćemo uraditi. Jednostavno, nisam želeo da, pored svih drugih prioriteta, prihvatam obavezu nekog vremenskog roka kada će to biti. Nadam se će to biti tokom sledeće godine, sasvim sigurno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća i članovi Vlade, Dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, ova poslanička grupa je podnela amandman na član 65, kojim se regulišu prelazne i završne odredbe i baš nasuprot onome što Vlada navodi u svom obrazloženju, cilj ovog amandmana nije uopšte bio, niti će bilo kog amandmana biti prolongiranje bilo kakvog roka, posebno ne prolongiranje roka za usklađivanje akata javnih preduzeća, već davanje upravo dovoljnog vremena, kako bi se ti akti uskladili onako kako treba i time se svakako ne prolongira rok za ostvarenje cilja ovog predloga zakona, a to je svakako depolitizacija upravljanja javnih preduzeća. Najbolje bi bilo i sigurno da bi najbolje bilo da je predložen rok od mesec dana, ali nas upravo praksa, nažalost, u tom smislu negira i sugeriše nam, da je obično potreban nešto duži rok za usklađivanje osnivačkih akata. Naravno, ukoliko Vlada smatra da je svoje rešenje koje je navela u Predlogu zakona dobro, mislim da onda nema potrebe dalje i mislim da je svaka rasprava na tu temu dalje besmislena, iako smatram da je ovaj amandman ispravan i da treba biti prihvaćen. Takođe, želim da nagovestim da u pogledu amandmana koji su na član 62. podneli poslanici poslaničke grupe LDP, naša poslanička grupa će glasati za te amandmane, jer ih smatramo apsolutno opravdanim. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Kovač. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 65. podneo je Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Predstavniki predlagača je, na sednici Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovaj amandman u prelaznim i završnim odredbama podrazumeva usklađivanje akata javnih preduzeća sa ovim zakonom. S obzirom da smo imali amandman u članu 2. u kome smo za opšte delatnosti od društvenog interesa isključili deo i mogućnost osnivanja javnih preduzeća iz oblasti informisanja. Onda smo članom 65. na predlog poslaničke grupe LDP, a u zajedničkoj saradnji na samom odboru, došli do sledeće formulacije. Dodaje se stav koji glasi: "U javnim preduzećima u oblasti informisanja, kod kojih nije izvršena svojinska transformacija do dana stupanja na snagu ovog zakona, odredbe ovog zakona primenjuju se do njihove vlasničke transformacije." Imajući u vidu poseban status određenih javnih preduzeća u oblasti informisanja i u smislu zakona i drugih propisa koji regulišu ovu materiju, neophodno je usvojiti ovaj amandman da bi on bio u skladu sa amandmanom, odnosno sa usvojenim delom koji će postati deo zakona na član 2. Zahvaljujem se.
Iskorišćen je minut i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, da li mi možete reći koliko imam vremena od ovlašćenog predstavnika?
Imate još tri minuta i 30 sekundi, kao ovlašćeni predstavnik.
Probaću da govorim sažeto. Ovo je primer amandmana koji se donosi da bi se udovoljilo javnoj raspravi koja je inicirana poprilično političkim, hajde da ne kažem, hejterskim, ali iz potrebe da se da malo političkoj debati na značaju, iako sam Predlog zakona ne sadrži dovoljnu provokaciju za to. Dakle, u Predlogu zakona o javnim preduzećima, apsolutno nije bilo primisli, niti konotacije u tekstu koji bi ukazivao na to da Vlada planira da razvija u sistemu javnih preduzeća sistem javnog informisanja. Ona jesu navedena, kao preduzeća, u oblasti javnog informisanja u definiciji javnog preduzeća zato što je to činjenička realnost. Stupanjem ovog zakona na snagu prestaje da važi Zakon o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, a samim tim ne bi postojao ni jedan drugi zakon kojim bi se regulisala delatnost ogromnog broja radijsko-televizijskih stanica čiji su osnivači lokalne samouprave, a koje su po pravilu u statusu javnih preduzeća. Sasvim je paralelna tema strategija razvoja medija u Srbiji koja je urađena u prethodnom sazivu Narodne skupštine, a i u saradnji sa skupštinskim Odborom za kulturu i informisanje, koji je Vlada ostavila u amanet novoj Vladi i ministar kulture i informisanja je o tome počeo da preduzima korake i izašao je sa određenim informacijama. Dakle, da se otkloni svaka nejasnoća, iako je u tekstu nije bilo, a povodom slobodno proširene rasprave nad ovom temom. Ne, neće biti osnivanja novih javnih preduzeća u oblasti javnog informisanja. Naravno, da Zakon o javnim preduzećima neće biti primenjivan na pokrajinski, nacionalni javni servis, jer za to ne postoji nikakav osnov, već je to okvir u kojem će do razrešenja, koje će biti sasvim neizvesna, privatizacije moći da funkcionišu postojeća javna preduzeća u toj delatnosti, baš kao što neće sve informativne kuće svoj ishod i perspektivu tražiti u privatizaciji, jer strategija daljeg razvoja medija u Srbiji podrazumeva i izgradnju regionalnih javnih servisa. O tome će tek biti reči. Ovo je samo jedan pleonazmatičan amandman koji ništa novo ne donosi, nego otklanja nedoumice i sumnje koje su bile u političkoj diskusiji isprovocirane.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 66. podneo je Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Predstavnik predlagača je, na sednici Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, prihvatio amandman. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Znači, ovaj član definiše dan stupanja na snagu ovog zakona. Naravno, na predlog poslanika LDP traženo je da se definiše neki datum kada će doći do postupka obavljanja konkursa za direktore, jer on nije bio definisan. U tom delu se dodaje stav koji glasi: "Konkursi za direktore u svim javnim preduzećima na koje se primenjuje ovaj zakon biće raspisani najkasnije do 30. juna 2013. godine". Znači, prelaznim i završnim odredbama to do sada nije bilo definisano i ovim amandmanom i predlogom koji je usvojio odbor se tačno definiše. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Naša ideja koja je postojala jeste da se umanji ikakva sumnja da neka javna preduzeća neće postupati po ovom zakonu. Bilo je reči o tome da ovaj zakon nije retroaktivan, slažemo se sa tim, niti može da bude bez posebnog glasanja Skupštine. Ovo bi značilo da kada se uvedu nadzorni odbori umesto upravnih odbora, kada se formira komisija i ostala tela predviđena ovim zakonom da ne mogu ostati direktori i naročiti ne vršioci dužnosti koji nisu izabrani po konkursu. U tom smislu, predložili smo amandman, naša ideja je bila da to može malo ranije da se uradi. Predložili smo, ako se ne varam, kraj marta. Pristali smo na argumente i složili se sa tim da odbor preformuliše naš amandman i da rok do 30. juna 2013. godine. Mislimo da je ovo rešenje koje će doprineti da se počnu menjati javna preduzeća. Nažalost, ne u toj meri u kojoj smo mi, a verujem i većina u ovom parlamentu želela.
Iskorišćen je minut i 10 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Drage koleginice i kolege, Zakonodavni odbor Narodne skupštine Republike Srbije na sednici održanoj 30. marta 2010. godine je doneo jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa. Ona se odnose na izradu propisa koje donosi Narodna skupština. Pravila koja su utvrđena ovim aktom primenjuju se na izradu zakona, odluka i poslovnika Narodne skupštine i na druga opšta akta koje donosi Narodna skupština. Zatim, u članu 35. tog akta je definisano da u propisu treba koristiti jedinstvenu terminologiju, odnosno termine sa već utvrđenim značenjem. Kada se izraz u propisu upotrebi u jednom značenju, mora se u istom značenju upotrebljavati u celom tekstu propisa. U propisu se ne mogu koristiti različiti izrazi za isti pojam. Ako treba da se izmeni uobičajeni smisao termina, odnosno izraza u uvodnom delu propisa treba da se označi značenje termina u smislu tog propisa. Treba objasniti značenje tog termina. Kada se u propise uvodi novi termin, odnosno izraz on mora biti u uvodnom delu jasno definisan kako po sadržaju, tako i po obimu. Zbog čega sam ovo pročitao? Zbog toga što sam ja predloženim amandmanom predložio da se izbriše član 67. Predloga zakona koji upotrebljava termin "raspolaganje imovinom javnog preduzeća veće vrednosti". Od čega veće vrednosti? Od male vrednosti, pa veća, pa onda ide velika, ili ide velika, pa još veća, pa najveća vrednost. Taj termin ne postoji. U obrazloženju zašto je amandman odbijen Vlada je rekla da se amandman ne prihvata iz razloga što je određivanje imovine veće vrednosti predmet zakona kojim se uređuju privredna društva. Pre nego što sam podneo amandman, tragao sam šta znači imovina veće vrednosti. Nisam našao termin imovina veće vrednosti, naišao sam na termin sticanje i raspolaganje imovinom velike vrednosti. U članu 470. Zakona o privrednim društvima se kaže da ako društvo stiče ili raspolaže imovinom čija je nabavna, prodajna ili tržišna vrednost u momentu donošenja odluke predstavlja 30% više od knjigovodstvene vrednosti ukupne imovine društva iskazane u godišnjem bilansu stanja smatra se da društvo stiče, odnosno raspolaže imovinom velike vrednosti. Znači, Zakon o privrednim društvima upotrebljava samo izraz: "velika vrednost", a ne upotrebljava ovaj novi termin koji je neodređen. Upravo u tom smislu molim, kada se predlažu zakoni, ukoliko već ne čitamo dobro one druge zakone gde je definisano korišćenje nekog termina, dajte da raspravljamo zakone u redovnoj proceduri, pa da budemo u prilici da objasnimo sve ovo. Žao mi je što, na primer, odbor ukoliko smatra da ovakav tekst treba da egzistira, član 67, i odbor ima mogućnosti i Vlada ima mogućnost, ukoliko smatra da je to potrebno, da definiše da se radi o imovini javnog preduzeća velike vrednosti, ukoliko se o tome radi. Ovaj termin ne zna se šta znači.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Predsedavajuća, molim vas, koliko naša poslanička grupa ima vremena? (Predsedavajuća: Pet minuta i 20 sekundi.) Dobro, hvala. Kao ovlašćeni predlagač ću podržati ujedno ovaj amandman. Mislim da on precizira na jedan kvalitetniji način ovaj član, ali ću i iskoristiti priliku, pošto je o ovom Zakonu o javnim preduzećima i generalno o ovom setu zakona bilo dosta govora, četiri – pet dana, ako se uzme u obzir rasprava u načelu i rasprava u pojedinostima, oduzelo je dosta vremena. To pokazuje da je ovo vrlo bitan zakon. Rasprava je u pojedinim delovima u pojedinostima bila uopštenija u odnosu na raspravu u načelu, ali dobro. Hteo sam da kažem da DS, bez obzira na činjenicu i ne ljuteći se zbog toga što nam nije prihvaćen ni jedan amandman, ne bi mogla podržati ovaj zakon i da su neki od tih amandmana prihvaćeni, jer smatramo da, i pored dobre namere koju je izneo ministar u svom uvodnom obraćanju, ovaj zakon nije napravio značajniji iskorak u uređivanju oblasti javnog sektora, javnih preduzeća i u depolitizaciji javnih preduzeća. Ministar je i rekao da nije bilo dovoljno političke volje. Ne ulazim u to da li je te političke volje nedostajalo kod manjih ili većih koalicionih partnera, ali je posledica ovog zakona i njegov tekst je takav da je on mogao sigurno biti mnogo hrabriji iskorak, u smislu da se ova oblast uredi na način da u narednom periodu imamo manje problema sa javnim preduzećima. Nije nikakva posebnost ni javnih preduzeća koje je vodila ili vode predstavnici DS ili neke druge stranke koje su sada u poziciji i opoziciji, u pitanju je sistem koji omogućava na neki način i zapošljavanje ljudi prekomerno i neracionalno poslovanje i rad koji ne odgovara opštim interesima građana, na kraju krajeva, zbog kojih se ta javna preduzeća i prema slovu zakona osnivaju. U tom smislu, smatramo da naši amandmani, kao i amandmani drugih poslaničkih grupa, jesu bili dobronamerni i smatram da je krajnje politički nepristojno reći da amandman nije dobronameran i da je on, kao što je malopre upotrebljen izraz od jednog cenjenog poslanika, hejterski. Suština ovog zakona jeste problem. Problem su odredbe koje se tiču mogućnosti da visoki politički funkcioneri obavljaju funkcije u javnim preduzećima. Problematično je pitanje šta znači zamrzavanje javne funkcije. To pitanje nije do kraja definisano. Nije definisano ni pitanje na kvalitetan način ko može opozvati i pokrenuti postupak za smenu direktora javnih preduzeća i sam postupak, čuli smo juče, izbora, odnosno rada konkursnih komisija može biti predmet kritike. Ali, ako je ovo dobar korak za javni sektor, javna preduzeća, bićemo srećni zbog toga. Demokratska stranka, iako neće glasati za ovaj zakon, glasaće za neke zakone iz ovog seta koji je predložila ova Vlada i glasala je, kao što znate, za sve one zakone koje je ova Vlada predložila, a koji su bili proevropski i koji su išli u korist građana. Glasala bi za još neke zakone, da su oni bili popravljeni našim amandmanima. Nemojte DS zameriti to što se ponašamo opoziciono. Mi smo opoziciona stranka i nije bilo prakse u prethodnom sazivu parlamenta da pozicione stranke čekaju kritike na račun Vlade, da bi napadale tu političku stranku i govorile kako su se oni ponašali u prethodnom periodu, na koji način su vladali. Gospodo, vi ste sada na vlasti, vi preuzimate potpunu odgovornost za vođenje ove države. Vi ste odgovorni i ako je inflacija porasla, i ako su cene na malo porasle, i ako građani žive gore. Za te sve stvari ste vi odgovorni. Vi ste na funkcijama već gotovo pola godine i bićete odgovorni. Nemojte da se vraćamo unazad, to nije dobro. To ne daje odgovor na konkretna pitanja koja su bila predmet i ovog zakona. U tom smislu, ako želite, imaćete od nas vrlo konstruktivnu opoziciju koja daje predloge, koja se ne ponaša svađalački. Nemojte nas terati na to. Dakle, u tom smislu nećemo podržati ovaj zakon, pre svega iz ubeđenja da nije dovoljno dobar da bi ovo pitanje uredio na kvalitetniji način. Ne kažem da nedostaje volje da se to uredi, ali po našem mišljenju on nije dovoljno dobar. Hvala.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Vlada smatra da je ovaj zakon bitan iskorak napred i, ako nam ne treba podrška u nečemu, ne treba nam podrška u hrabrosti. To je pokazala kompletna Vlada u mnogim oblastima, od borbe protiv korupcije do ekonomskih mera. Zaista, što se tiče hrabrosti, svako je imao priliku u pojedinim trenucima upravljanja Srbijom da pokaže koliko je hrabar, a koliko je kukavica, koliko je spreman za reforme, a koliko se plaši reformi zarad sticanja nekih političkih poena. Što se mene lično tiče, nikada mi reforme nisu bile strane. Naprotiv, uvek sam najbolje sarađivao sa kolegama koji su podržavali hrabar pristup i rešavanje problema, nego guranje problema pod tepih. Zašto smatram da je ovo bitan iskorak? Zato što zaista uvodi velike novine u upravljanju javnim preduzećima, dovodi do njihove profesionalizacije, ukida upravne odbore, zamenjuje ih nadzornim odborima sa mnogo manje članova, daleko manje, samo tri na lokalu, a maksimalno pet u Republici. Time se jedan ogroman trošak izbegava, a povećava se efikasnost upravljanja. Javnost će imati uvid u rezultate tih javnih konkursa i moći će da kritikuje loša rešenja. Jedino sa čime mogu da se složim, imajući u vidu da su i poslanici opozicije zaista doprineli konačnom kvalitetu ovog teksta, jeste da ovo može da bude i bolje. Može da bude bolje ukoliko se stvori u društvu politički konsenzus da to bude savršeno. Ovaj zakon nije savršen, ali je mnogo, mnogo bolji od prethodnih. Moja stranka je i pre donošenja ovog zakona donela odluku da se zabrani bilo kom funkcioneru stranke da konkuriše za bilo koje mesto u državnoj republičkoj upravi, za bilo koje mesto direktora u finansijskom sektoru ili u javnim preduzećima. Ko hoće da se bavi politikom, treba da se bavi politikom. Menadžeri koji žele da upravljaju javnim sektorom, treba da budu profesionalci. Na taj način zaista poštujemo ono što smo govorili u kampanji i pre nego što je ovaj zakon donet. Moram da vam kažem da iz iskustava u razgovorima sa Svetskom bankom, oni su bili, da ne govorim samo o stranci koju vodim, mogu vam čak reći prijatno iznenađeni, kvalitetom novog menadžmenta EPS. Znači, nova ekipa u EPS je pravo osveženje u odnosu na period u poslednjih 10 godina. Moram to da istaknem jer to kažu ljudi iz Svetske banke. Imali smo sastanak ovih dana sa njima oko različitih projekata i to je potpuno nov i moderan pristup upravljanju. Moram da kažem da se radi o pravim profesionalcima, dakle, ne radi se ni o kakvim funkcionerima stranaka. Slažem se da bi takve strategije kao što imate menadžment "Komercijalne banke", menadžment EPS, menadžment Aerodroma ili nekih drugih javnih preduzeća koje sada nisam pomenuo, trebalo raširiti na sva preduzeća. Slažem se da u ovom trenutku to nije slučaj. Mislim da će ovaj zakon doprineti da se kvalitet poboljša, ali svi zajedno treba da radimo da se profesionalizacija uradi do kraja, da sutra kada prenesemo efekte, a nadam se stabilnosti u javnim finansijama na privredu, a zatim i na građane, motivišemo i većim naknadama sve one koji vrše odgovorne javne funkcije i da imamo zemlju koja se brže razvija. Dakle, ne bih se složio da ovaj predlog zakona nije hrabar. Da li je mogao biti još hrabriji, kažem, zavisi od političkog konsenzusa. Jer, u prethodnom periodu nije bilo ničega od ovoga. Direktori su postavljani odlukama Vlade bez ikakvog konkursa, bez ikakvih kriterijuma u iskustvu, a ovde je zaista jedno bitno unapređenje. Ali, definitivno može i bolje od ovoga i nadam se da ćemo se svi potruditi da tako nešto i uradimo u narednim godinama. Hvala svima koji su dali konstruktivan doprinos konačnoj verziji ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Javljam se u vezi amandmana gospodina Srđana Mikovića, smatram da je obrazloženje koje je dao jako korisno, jer termin zaista "veće vrednosti" je dosta širok, a i drugi zakonski propisi ga ne opredeljuju. Nama je kao poslaničkoj grupi drago da smo u vreme velikih potresa na političkoj sceni Srbije, u danu kada je formirana nova Vlada Republike Srbije, izneli jedan jasan politički stav koji sada vidim prihvataju i ostale opozicione stranke. Mi smo rekli da nećemo biti oštra opozicija, već da ćemo biti razumna opozicija, jer ćemo sve one zakone i reforme koje poboljšavaju naše društvo, koje približavaju našu zemlju članstvu EU, podržavati jer time podržavamo sve građane Srbije. U međuvremenu vidim da je kod onih koji su zaista umislili da imaju isključivo pravo da sebi prikače etiketu evropejstva i koji su se jako nekorektno ponašali prema svojim koalicionim partnerima, a posebno prema SPO, izmišljajući neki nepostojeći izvorni SPO. Bez obzira na naše sve korektnosti, koji su između dva kruga predsedničkih izbora želeli da u velikoj meri podave političku scenu na Srbiji, da bi imali apsolutnu vlast i to im se naravno vratilo kao bumerang. Nama je drago da je sazrela ta vrsta političke svesti i u toj političkoj stranci. Mislim da je ovo novi kvalitet u radu ovog parlamenta jer ne zaboravljamo da su 2000. godine mnogi poslanici dolazili naoružani u Skupštinu. Tada je jako teško bilo biti opozicija. Mislim da će ovakav pristup političkoj sceni Srbije, zakonskim predlozima, ovakav odnos prema Vladi ići u korist svih partnera na političkoj sceni Srbije, a najviše u korist građana Srbije. Zbog toga bih se složio sa gospodinom Dinkićem i odmah izneo jasan politički stav da SPO nikome ne hrli u zagrljaj, ni ministru Dinkiću i da to što je nama i LDP malo pre spočitavano, čini nam se apsolutno neosnovano. Mogao bih sada posle nekih diskusija da kažem da i neki drugi jure u zagrljaj Mlađanu Dinkiću. Mi ne jurimo u zagrljaj ni Mlađanu Dinkiću, ni Vladi Republike Srbije, mi jurimo u zagrljaj novoj, modernoj, drugačijoj, boljoj evropskoj Srbiji. Hvala.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je dva minuta i 45 sekundi. Molila bih vas, kolege, da se ipak pridržavamo Poslovnika i člana 106. i da govorimo o dnevnom redu. Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč, dva minuta.
Ovo javljanje za kraj bih iskoristio da kažem o ovom amandmanu, ali naravno i o celom zakonu. Mislim da smo mogli da napravimo još veći taj korak i oko toga ćemo ostati podeljeni. Ono što će odrediti zadovoljstvo ili ne, mislim da treba da sačekamo rezultate. Koliko god neki tim u nekom javnom preduzeću danas bio možda osveženje ili teret, mislim da ono što treba da bude presudno, a to je da na kraju ili u toku te igre vidimo kakav je rezultat i da na osnovu toga sudimo. Želeo bih da se zahvalim svim kolegama poslanicima, članovima Odbora za privredu i naravno predstavnicima Ministarstva zato što mislim da smo bez obzira što nije toliko skrenuta pažnja javnosti, ali ovo je bila jedna od najsadržajnijih rasprava u poslednjih nekoliko godina u parlamentu Srbije. Sve kolege manje ili više, ali u velikoj većini, su pomogle da se ova tema izbaci iz senke, da prosto sada po prvi put se govori o tom, ponovo ću ponoviti, jednom od najvećih ako ne i o najvećem problemu koji naša ekonomija ima. Po prvi put se ovde razgovaralo u manjoj ili većoj meri otvoreno. Rešenjima će Vlada biti zadovoljna, opozicija jednim delom da, jednim delom ne. Vreme će pokazati da li smo bili u pravu, ali ono što je suština, mislim da su danas svi mnogo svesniji tog problema. Ono što možemo da kažemo a to je da je pravac neki koji se pre svega u rasprava jasno kristalizovao, a to je da je manje ili više svakome od nas poznat problem a načini i rešenja, oni treba da ostanu mesta oko kojih se političke partije među sobom bore. Na kraju, ono što treba da bude ono što odlučuje, to je rezultat, a ne uspešnost nekakvog PR-a ili načina na koji se o stvarima govori. Još jednom, hvala svima koji su učestvovali u raspravi.
Narodni poslanik Srđan Miković je prijavljen, ali je vreme iskorišćeno. Imate pravo na repliku na izlaganje ministra. Izvolite.
Pošto je gospodin ministar, držeći se tačke dnevnog reda obrazlagao svoj stav, odnosno stav Vlade na podneti amandman. Ja sam podneo amandman na član 67. i dobio sam objašnjenje i istina u tom objašnjenju govorilo se i o hrabrosti. Nisam video da se govorilo mnogo o tome da li se prihvata stručan predlog, a bilo je mnogo stručnih predloga u podnetim amandmanima. Između ostalog, pokušali smo maksimalno stručno da objasnimo na koji način treba da se primene jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa i na koji način da termini koji su upotrebljeni u Zakonu o privrednim društvima, dosledno budu primenjivani i u ovom predlogu zakona. To je ukazano u amandmanu. Istina, nisam dobio taj odgovor. Bez obzira što se slažem da treba biti hrabar, mislim da u tekstovima zakona koji dolaze u Skupštinu, znači predloga zakona, a naročito u tekstovima koji izlaze iz ovog visokog doma, iz Narodne skupštine, mora da bude na određeni način respektovana i stručnost. Zbog toga ne vidim zbog čega treba da se plašimo stručnosti svih onih koji su dobronamerno podneli amandmane. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 68. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Kovač. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ REPUBLIKE SRBIJE. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Olgica Batić, Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Ivan Jovanović, Radmila Gerov, Judita Popović, dr Nenad Popović, Aleksandar Pejčić, Milan Lapčević i Srđan Šajn. Primili ste izveštaje Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pre prelaska na pretres u pojedinostima, podsećam vas da je narodni poslanik Ivan Jovanović, pisanim putem, povukao amandman koji je podneo na član 5. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Olgica Batić i zajedno dr Nenad Popović, Aleksandar Pejčić i Milan Lapčević. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poslanička grupa SPO i DHSS podnela je amandman na član 1. koji je tražila da se upravo ovaj član briše jer navedenim Predlogom zakona smatramo da treba izbrisati odredbu po kojoj, odnosno navedenim ovim članom briše se odredba koji je cilj Fonda za razvoj, upravo podsticanje razvoja i infrastrukture. Predlagač ni jednom jedinom rečju u ovom predlogu zakona nije objasnio zbog čega smatra da je potrebno da se ukine taj cilj Fonda. Između ostalog, moram navesti da sam pre nekoliko dana ministarki Verici Kalanović postavila pitanje vezano za Fond za razvoj, gde mi je u odgovoru navela da je osnovni cilj Fonda za razvoj upravo podsticanje razvoja, infrastrukture. Na dalje, samo ime Fond za razvoj, ukazuje na to da cilj Fonda zapravo i jeste razvoj infrastrukture i neosnovano se ovakvim članom zakona ukida ovaj cilj Fonda. Ukoliko Fond za razvoj neće imati ubuduće svoj razvojni cilj, a mi smatramo suprotno, da treba da ga ima, onda je i samo postojanje Fonda za razvoj u neku ruku obesmisleno. Podsećam takođe da je taj cilj propisan izmenama iz 2010. godine i da je propisano upravo radi podsticanja razvoja infrastrukture koja je, nažalost, svedoci smo svega toga, u Srbiji izuzetno na niskim granama i upravo zbog toga smatramo da je kontraproduktivno da se ovakav cilj delatnosti Fonda koji upravo glasi – razvoj infrastrukture, briše iz ovog zakonskog teksta, a sa druge strane, drago mi je što su kolege iz druge poslaničke grupe, odnosno iz DSS podnele isti amandman u istovetnom tekstu. Hvala.
Narodni poslanik Radoslav Milovanović je prijavljen, a poslanička grupa DS je iskoristila vreme, nema vremena za raspravu u pojedinostima. Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, Predlog zakona o Fondu za razvoj, predviđa da briše tačku 6. u članu 2. koja kaže da je cilj Fonda da podstiče razvoj infrastrukture, uz obrazloženje da se uglavnom, kada se o infrastrukturnim projektima radi, skupim i velikim projektima i da Fond nema dovoljno para da prati te projekte. Naravno, isto tako uz obrazloženje da bi infrastrukturni projekti trebalo uglavnom, pogotovo oni veći, da se oslanjaju na resorna ministarstva ili na javna preduzeća u vezi sa projektima koji su iz njihove nadležnosti. DSS smatra da ova tačka ovog člana treba da ostane i da i dalje stoji da je jedan od ciljeva Fonda za razvoj – podsticanje razvoja infrastrukture. Zašto to kažemo? Zato što bez razvijene infrastrukture prosto ne možemo da postignemo ciljeve, pogotovo one na koje pre svega Fond podvlači, a to je podsticanje ravnomerno ragionalnog razvoja i to posebno onih nerazvijenih područja, podsticanja poslovanja pravnihlica i preduzetnika, i da istaknem samo još nešto, podsticanje zaposlenih. Koliko je važno bez svega ovoga što je temelj ekonomskog i privrednog razvoja u Srbiji, bez razvijene infrastrukture, puteva, gasovoda, telekomunikacija, elektroenergetskih objekata, vodovoda, nema ni novih investitora, nema ni novih radnih mesta, nema ni ekonomskog razvoja. Koliko su infrastrukturni projekti važni, govori i podatak da je uglavnom 80% lokalnih samouprava unazad pet ili šest godina, sve svoje kapacitete usmerio da infrastrukturno opremi neke nove industrijske zone, ne bi li na taj način privukao nove investitore, domaće ili strane, svejedno i ne bi li svakako na taj način, a već sam rekla, pospešio ekonomski razvoj. DSS iz ovih razloga smatra da ovaj član treba da ostane. Kada sam već kod funkcionisanja Fonda za razvoj, ja ću iskoristiti vreme ovlašćenog predstavnika i istaći samo neke primedbe koje su mi dali kada je trebalo da se govori o Fondu za razvoj, baš privrednici iz opštine iz koje ja dolazim. Prosto je u interesu da se i to kaže. Trebalo bi, kako privrednici kažu, da se isključi iz programa Fonda za razvoj, državna preduzeća i njih treba finansirati iz nekih drugih izvora finansiranja. Trebalo bi izjednačiti uslove kreditiranja za preduzetnike i preduzeća i limitirati iznos kredita prema bonitetu firme, a ne prema obliku organizovanja tog pravnog lica. Dalje, limitirati period odobravanja kredita na mesec dana. Danas imamo situaciju da su krediti, odnosno zahtevi za kredite koji su podneti u maju ili junu mesecu, još uvek nisu odobreni, čak imam i podatak, a ja hoću da me gospodin ministar demantuje ako nije istina, da od 21. maja nije ni zasedao upravni odbor koji je sada u v.d. stanju, niti odobravao nove kredite, tako da imamo preduzetnike i pravna lica koja čekaju osam ili devet meseci da im se kredit odobri. Dalje, uvek veću podršku za nerazvijena područja i tu dati stimulativnu kamatu, jer bez razvijene infrastrukture, pogotovo u nerazvijenim područjima, nećemo imati ni pravna lica, ni preduzetnike koji će aplicirati za ove kredite. Bojim se da će dobar deo ovih sredstava Fonda ponovo otići kod pravnih lica i preduzetnika iz već razvijenih područja, tako da bi ta razvijena područja možda trebalo malo kamatom destimulisati, a nerazvijena stimulisati. Dalje, za one firme koje ne mogu da obezbede hipoteku, prosto je predlog privrednika, zbog raznoraznih administrativnih razloga da se omogući garancija kod Garancijskog fonda, na osnovu boniteta, pa između ostalog, da se uzme ugovor sa stranim kupcem koji jasno određuje i vidi se u kom cilju će ići poslovanje, uzeti poslovanje unazad nekoliko godina, sve one finansijske izveštaje koji govore kako je preduzeće poslovalo. Sledeća primedba bi bila, ili sugestija, da se u potpunosti prihvate procene veštaka koje je fond ovlastio, kada su u pitanju neke bitne procene za odobravanje određenih kredita. Pre svake sednice upravnog odbora bi trebalo, jer uglavnom privrednici kažu da nisu obavešteni o rokovima za predaju zahteva pred tu sednicu, a rezultate konkursa ko je dobio kredit, a ko nije dobio kredit, privrednici kažu da više nigde ne mogu da vide i čak šta više istakli su mi, ne zato što sam ja iz DSS, da je jedino u vreme Vlade Vojislava Koštunice postojao izveštaj jasan, transparentan ko je dobio kredit iz Fonda, ko nije dobio, iz kojih razloga nije dobio. Unazad, tako kažu, pet ili šest godina ne postoji jasan izveštaj, transparentan ko je dobio kredit, ko nije, zašto nije, pa se prosto javlja sumnja da li je u stvari sve to regularno i da li postoje razlozi koji ne treba da se znaju i vide i da možda neke firme dobijaju kredite, a nisu ispunile sve uslove. Na kraju, pošto je dosta sada sertifikovanih konsultantskih agencija, a koje rade i sarađuju sa Fondom za razvoj, predlog je da se unificira postupak kod predaje dokumentacije za aplikaciju kredita, jer sve te agencije koje su sertifikovane, nalaze se na spisu agencija za regionalni razvoj, pa kako Fond prihvata i veštake koji su sa tog spiska, prosto je njihova sugestija da se i ove konsultantske agencije uključe u ovaj rad i da mogu da na unificirani način apliciraju u ime privrednih preduzetnika kod Fonda za razvoj. Toliko i hvala vam.
Iskorišćeno je šest minuta i 20 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Evo da odgovorim na vaš amandman, suštinski nismo prihvatili amandman i zadržali smo ideju da Fond za razvoj ne finansira razvoj infrastrukture, ne zato što Srbiji nije potrebna infrastruktura, nego što želimo da podelimo posao. Dakle, želimo da Fond za razvoj se bavi suštinski, isključivo podsticanjem preduzetništva, davanjem povoljnih kredita početnicima, malim i srednjim preduzećima i većim preduzećima, posebno ako investiraju u nerazvijena područja, a da sa druge strane kroz druge kreditne linije finansiramo infrastrukturu. To smo pokazali i u predlogu budžeta za 2013. godinu. Naša je strategija da infrastrukturu finansiramo iz dugoročnih izvora. Fond za razvoj, nažalost, ne može da obezbedi kredit na period od 20 godina, nažalost. Bilo bi dobro kada bi mogao, ali ne može. Mi zato uzimamo kredite od Svetske banke, Evropske investicione banke, Evropske banke za obnovu i razvoj, kao multilateralnih i finansijskih institucija za finansiranje infrastrukture, ali najviše sada u ovom periodu od Kine, čak milijardu i 200 miliona dolara novih projekata za razvoj saobraćajne infrastrukture ćemo povući u narednom periodu od Kine za tri auto puta na Koridoru 11, dakle, autoputu ka zapadnoj Srbiji, zatim Moravskom koridoru autoput Pojat-Preljine i autoput Novi Sad-Tunel kroz Frušku goru ka Rumi, u prvoj fazi, zatim ka Šapcu i Loznici. Dakle, to su tri prioriteta koja ćemo finansirati dugoročnim kreditom od Kine. Oni mogu da nam obezbede i kamatu koja je mnogo niža. Mi pregovaramo da sada kamata za ovaj novi kredit bude 2,5% godišnje fiksno. Do sada je bila 3% fiksno za most Zemun – Borča. Što se tiče drugih zemalja, tu je Rusija kojom se finansiraju projekti u železnici, odnosno treba da počnu da se finansiraju projekti u železnici. Češka, takođe, Eksportna banka, Kuvajt, koji je upravo odobrio jedan kredit za Prokop, za završetak radova na Prokopu i pregovaramo sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, odnosno Razvojnim fondom Abu Dabija, za jedan ozbiljan veliki projekat finansiranja navodnjavanja i odvodnjavanja u čitavoj Srbiji, gde bismo omogućili poljoprivrednicima da dobiju neverovatno povoljne dugoročne kredite za kupovinu opreme za navodnjavanje, bilo da se radi o ratarstvu ili povrtarstvu ili voćarstvu, a gde bi država takođe koristila taj novac da gradi sekundarnu mrežu kanala za navodnjavanje i da očisti postojeću kanalsku mrežu. Dakle, što se tiče, takođe imamo u budžetu garancije za kinensku Eksim banku za nastavak radova na termoelektrani "Kostolac", i u tom smislu, to su izvori finansiranja, iz inostranih izvora finansiramo zapravo infrastrukturu. Želeli smo da ostavimo što više novca na raspolaganju Fondu, da isključivo daje preduzetnicima. Vi znate da Fond za razvoj daje gotovo 95% svojih sredstava srpskim preduzetnicima, dakle, to su domaća preduzeća. Cilj nam je upravo da podstaknemo fond da daje kredite koji su višerizični, u manje razvijenim područjima, jer to komercijalne banke ne žele ili retko rade, ili daju po mnogo višim kamatnim stopama. Dakle, prioritet je da se pomažu mala i srednja preduzeća, kao i sve vrste investicija, preduzetnika u nerazvijenim područjima. Što se tiče sugestija, koje su vam privrednici izneli, evo ovde su i direktorka Fonda i direktorka pravne službe Fonda, tako da su i one lično čule ove primedbe i nadam se da će, pošto se svake godine usvaja plan poslovanja za tekuću godinu, mnogi od tih stvari biti i uvažene. Neke već postoje, moram da kažem, diferencirana kamatna stopa niža za preduzetnike u nerazvijenim područjima, veća za razvijena. Niži oblik garancije, odnosno, jednostavnije su garancije kada se radi o kreditima vezano za nerazvijena područja. Ponekad se čak prihvati i ručna zaloga, kao što je recimo slučaj sa opštinama, najnerazvijenijim opštinama iz tzv. četvrte grupe razvijenosti. Slažem se sa vama da bi trebalo poboljšati javnost u radu, odnosno, da osim obaveštavanja koje Fond inače vrši, ko je dobio kredit, ko je odbijen, da može javnost da bude obaveštena o tome, jer se radi o državnom Fondu za razvoj. Banke, kao što znate, ne obaveštavaju klijente ko dobija kredit, ko ne, a međutim, ovde se radi o jednoj nekomercijalnoj instituciji i bilo bi potrebno svakako da ima veću javnost u radu u narednom periodu. Konačno, odgovor na pitanje – zašto od maja Upravni odbor Fonda efektivno nije radio? Zato što nije ni postojao kada je Vlada ušla u v.d. stanje. Suštinski se nije sastajao Upravni odbor i upravo su bile potrebne promene ovog zakona. Ovi amandmani su i urađeni sa namerom da se otkoči rad Fonda i da Fond može da, nakon izglasavanja ovih amandmana i imenovanja Upravnog odbora u skladu sa predlogom koji smo dali, može da zaseda, da krene da odobrava već postojeće zahteve koji imaju opravdanje, a da naravno kasnije regularno vrši sednice i da donosi odluke mnogo intenzivnije, jer upravo ta sredstva nam sada nedostaju u ovoj borbi protiv krize i mi jedva čekamo da se otkoči rad Fonda i zato se radujemo što će uskoro, nadam se biti usvojeni amandmani na zakon.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić. Izvolite.
Zahvaljujem se na ovom širem objašnjenju. Naravno, DSS se slaže apsolutno sa tim da temelj Fonda i osnovni cilj Fonda treba da bude podsticanje preduzetništva. Zato smo i kroz diskusiju i kada je bio budžet na dnevnom redu i kada je juče bio ovaj zakon o porezu na dobit preduzeća, našim amandmanima pokušali da, kada je recimo Zakon o budžetu bio da povećamo neke stavke kod Agencija za regionalni razvoj, kod Fonda za program lokalnih samouprava, misleći upravo na to, da ta sredstva preusmere u infrastrukturne projekte, znajući da su to skupi projekti, da Fond ne može sam, da država ne može u svim lokalnim samoupravama finansira 100% te projekte, pa smo mislili da zato ti fondovi, koji su namenjeni razvoju lokalnih samouprava, treba da budu znatno uvećani, upravo za razvoj infrastrukture. S druge strane, prihvatamo mi da je bilo neko v.d. stanje, da nisu mogli da se odobravaju krediti, ali vas držimo za reč da ubuduće krediti budu odobravani u roku od mesec dana i da bude potpunog izveštaja, koje dobio kredit, ko nije dobio kredit i iz kojih razloga nije dobio kredit? Tako da se nadamo ćemo sledeće godine, kada razgovaramo o ovoj temi, biti mnogo boljih informacija. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo, bez obzira što Vlada nije prihvatila amandman na član 3. navedenog predloga zakona, kojim je naša poslanička grupa SPO i DHSS, upravo tražila pisanje člana koji smatramo spornim. Mislim da obrazloženje koje je dato u izveštaju, odnosno u mišljenju Vlade, kojim ona ne prihvata naš navedeni amandman, mislim da je nepotpuno, nerazumljivo i potpuno neprihvatljivo našoj poslaničkoj grupi. Naime, članom 3. ovakvog predloga zakona uspostavlja se obaveza Republike Srbije na način da Republika garantuje za garancije koje Fond izdaje. Takva odredba ovakvog predloga zakona, mislim da je apsolutno protivnoustavna, jer bez odluke Narodne skupštine Republike Srbije, ne može se uspostaviti bilo kakva finansijska obaveza, isto Republike. Predloženom odredbom, oduzimaju se ovlašćenja data Narodnoj skupštini, jer umesto da Narodna skupština odlučuje o tome da li će republika garantovati za bilo koju obavezu, upravo po ovakvom predlogu zakona, to će odlučivati Upravni odbor za razvoj, a njega naravno čine ministri. Time što za garanciju Fonda daje republika, zapravo se uspostavlja garancija Republike Srbije za obaveze u kojima Narodna skupština nikako nije mogla da odlučuje, niti raspravlja i time je izvršna vlast, umesto zakonodavne, uspostavlja obaveze za Republiku Srbiju, to je protivustavno. Takođe, ovakva odredba Predloga zakona je u suprotnosti sa članom 16. stav 4. Zakona o javnom dugu, gde je izričito propisano da garancije za pravna lica Republike Srbije se mogu davati, isključivo u formi zakona. Sada se uprkos tome predlaže da Fond može da izda garancije, a to je izvršna vlast, dok sa druge strane republika automatski garantuje te garancije. To smatramo da je i kršenje i zaobilaženje Ustava, isto tako i zaobilaženje i kršenje člana 16. stava 4. Zakona o javnom dugu. Osim toga, poslednjom rečenicom obrazloženja kojom Vlada nije prihvatila ovaj amandman navodi se da je iznos garancije, sa kojim bi Fond mogao da raspolaže, prvenstveno će se određivati Zakonom o budžetu. Moram da podsetim da Zakon o budžetu donosi Republika Srbija, odnosno Narodna skupština. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Evo da pokušam da pojasnim, upravo smo Zakonom o budžetu za 2013. godinu, koji je ova skupština izglasala 1. decembra, predvideli osim svih garancija i direktnog zaduživanja po projektima koja je eksplicitno data, mogućnost da se dodatno republika zaduži za iznos garancija, odnosno do 300 miliona evra za potrebe održavanja finansijske stabilnosti, za izmirivanje dugova po osnovu kapitalnih ulaganja za lokalne samouprave i izdavanja garancija Fondu za razvoj. Dakle, takva odredba postoji u jednom članu, ali je maksimum koji je određen za sledeću godinu do 300 miliona evra. Na taj način Skupština je dala saglasnost za primenu i ovog člana ako se usvoji u Narodnoj skupštini. Daću vam primer zašto smo to predložili da stoji u Zakonu o Fondu za razvoj. Može se desiti, npr, da neko brodogradilište dobije posao da radi brodove za inostranstvo, a kada pogledate bilanse, brodogradilište nije radilo ove godine, prethodne godine. Ono ne može sa bilansima da zadovolji uslove da mu banka odobri bankarsku garanciju. U takvim slučajevima, ako Vlada smatra da to može da zaposli ljude, da obezbedi izvozni prihod, ona može dati saglasnost na izdavanje garancije Fonda, a Fond sada garantuje svom državnom imovinom i ta garancija u bilansima banke koja prihvati ima status prvoklasne državne garancije. Samim tim, kad se vrši supervizija od strane Centralne banke, klasifikuje se u nisko rizična potraživanja, u klasu A. Danas garancija Fonda koja se eventualno izda, tako se ne klasifikuje. Upravo je NBS bila ta koja nam je predložila kako da formulišemo pravno ovaj član, da bi imali mogućnost da u situacijama gde Vlada proceni da je neophodno invervenisati sa garancijom Fonda i time dobiti bankarsku garanciju za neki veliki posao za neko preduzeće, jer ono inače ga ne bi moglo dobiti jer ne zadovoljava uslove da dobije klasičnu komercijalnu bankarsku garanciju, a državi je u interesu da to omogući. Ovaj član to nama omogućava, s tim što ukupan maksimalan iznos koji može u toku sledeće godine da se donese za tu namenu je teorijski do 300 miliona evra pod uslovom da se ne potroši ni za ove druge namene iz tog člana Zakona o budžetu, kao što sam već rekao, finansijska stabilnost, lokalna samouprava. U praksi će to biti niže, ali opet dovoljno da možemo da intervenišemo u slučajevima. Često nam se preduzeća žale. Možemo da idemo na neko tržište, ali ne možemo da dobijemo bankarsku garanciju, ne možemo da ostvarimo izvoz, ne možemo da zaposlimo ljude. Naravno, na stručnim službama Fonda je da prouče da li je rizik takvog ulaganja nizak i da preporuči Vladi da damo takvu garanciju uz saglasnost Vlade. Dakle, sam Fond to ne može da uradi, čak ni upravni odbor Fonda. Otvaramo mogućnost fleksibilnosti za podsticanje privredne aktivnosti. To je bila svrha ovog člana. Možda odgovor nije srećno formulisan zašto smo odbili vaš amandman, ali suštinski Skupština Srbije je ta koja je dala saglasnost na korišćenje ovog člana do limitiranog iznosa od 300 miliona evra u 2013. godini. Da nema tog člana zakona u budžetu ovaj član Zakona o Fondu bi bio bez efekta, što znači da svake godine Skupština treba da odredi limit dokle može da se ide i za koje namene, a ova namena jeste navedena u Predlogu zakona o budžetu za 2013. godinu. Evo, daću još jedan primer. Ako se proceni da u Srbiji postoje neka rudna bogatstva koja bi mogla kroz ulazak države u eksploataciju da donesu korist za državu, teško da može da se nađe finansiranje od Komercijalne banke ako nema jedne ovakve garancije. U tom slučaju Vlada može da odluči da je nacionalni interes da se uđe u takav projekat, ali opet je Skupština odredila taj maksimalni limit ne može da se pređe. Dakle, može biti dosta takvih situacija. Želeli smo da pojačamo mogućnost da država kroz ovu garanciju poveća kapacitet za investicije u privredi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Radmila Gerov i Judita Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović, Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Ovaj amandman se odnosi na član 5, a to su izmene i dopune koje se odnose na sastav Upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije. Osim toga što se menja broj članova Upravnog odbora, prema sadašnjem zakonu je bilo pet članova plus predsednik, a prema ovim izmenama imamo devet članova plus predsednik. Tu su nabrojani uglavnom svi ministri i nadležnosti koje su obuhvaćene i koje su u sastav ovog Fonda. Amandmanom smo hteli predlagaču da skrenemo pažnju da ovde nije naveden ministar koji je nadležan za poslove zaštite životne sredine. Dakle, tu je intervencija. Posle ministra koji je nadležan za poslove energetike, smatramo da treba dodati i koji je nadležan za poslove zaštite životne sredine. Smatramo da je jako važno poslati poruku svima da će ovaj Fond finansirati i projekte koji se tiču zaštite životne sredine tim pre što je u budžetu za 2013. godinu, o tome sam govorila kada je bio na dnevnom redu Predlog budžeta, da je izdvojeno svega 0,4% sredstava za sledeću godinu kada je u pitanju zaštita životne sredine. Ukinut je Fond za zaštitu životne sredine. Zato smatramo da je ovde trebalo precizno i jasno navesti. Dali ste mi neko nemušto obrazloženje zbog čega to ne može, ali zaista to vaše obrazloženje me nije ubedilo da tu ne može biti naveden i ministar koji je nadležan za poslove zaštite životne sredine. To je jedna stvar. Dakle, mislim da imate prostora da prihvatite amandman, pogotovo što je to u ovom trenutku ista osoba, tako da se ne menja broj članova upravnog odbora. Ono što se moglo očekivati kada ste već ušli u izmene i dopune ovog zakona, to je da predložite i neke izmene i dopune zakona koje bi obezbedile transparentnije i odgovornije poslovanje i odlučivanje samog Fonda kada je u pitanju dodela sredstava. Ministre, pretpostavljam da znate, moje kolege su o tome govorile, da ovaj Fond baš i nije na dobrom glasu kada je u pitanju način odlučivanja o tome ko će dobiti i pod kakvim uslovima određena sredstva. Žao mi je što je to tako zato što je ovo jedinstvena institucija koja pre svega treba da podstiče razvoj nedovoljno razvijenih sredina, ali se u prethodnim periodima ne bi moglo reći da je tako. Spremajući se za ovu diskusiju naiđete, ne mogu da tvrdim, jer to ne mogu ni da proverim, ali imate da neki ekonomski analitičari kažu da je skoro 50% sredstava Fonda za razvoj u njegovom postojanju dodeljeno upravo vlasnicima firmi, krupnim kapitalistima. Neću upotrebiti onu reč koja se i kod nas upotrebljava, tajkun, ali vi možete da me demantujete. To je ono što neki ekonomski analitičari tvrde da je tako, pa umesto da se podstiču mala i srednja preduzeća u slabo razvijenim delovima Srbije, bojim se da je skoro cela Srbija slabo razvijena, ne bi li se zaposlio koji radnik više, da su ova sredstva korišćena onako kako možda nije trebalo. S obzirom da takav glas bije Fond, onda je bilo i za očekivati da ste mogli kroz ove izmene i dopune da popravite to i popravite poslovanje Fonda u tom smislu. Ovde je bilo reči o tome da nema podataka i da nije transparentno, ali mislim da smo govorili više o tome da nije transparentno na kraju. Dakle, na samom sajtu se ne može dobro videti zbog čega je neki projekat dobio novac, a zbog čega neki nije. Govorim o onim fazama pre, o tome da pre nego što se završi odlučivanje da ono mora da bude transparentnije. Možda je trebalo na neki drugi način da se formira ovaj upravni odbor, ne samo da tu budu ministri koji su ministri vladajuće većine, pa onda uvek postoji i doza bojazni da će one firme i oni preduzetnici koji imaju političku zaštitu ili su u nekim strankama koje čine vlast u tom trenutku, da će oni biti povlašćeni. Dakle, govorim iz nekog prethodnog iskustva u radu fonda. Ne morate da budete nikakv detektiv, postoji sajt "Udruženja građana" koji se uglavnom bave pojavama ili po njima smatraju da su u pitanju pojave korupcije. Sajt je pištaljka. Tu imate u ovom trenutku dokaze, skenirana dokumenta koja govore o tome da su neki ljudi zato što su bili dobro povezani sa tadašnjim političarima, dobijali prilično velika sredstva po neverovatno povoljnim uslovima. Neću govoriti pojedinačno niti o ljudima, niti o firmama, ali jedna firma je dobila u 2009. godini 34 miliona dinara, to je 300 hiljada evra, uz godišnju kamatu od 0,5%. To nema nigde. Na tom sajtu je takođe primer firma čiji je vlasnik takođe bio dobro politički povezan, koji je dobio za dve godine 120 miliona dinara, dve uplate za 2009. godinu i jedna uplata za 2010. godinu. Primećujete da ne navodim ni imena ni nazive firmi, nije mi to bio cilj, ali smatram da kada ste već ušli u izmene i dopune ovog zakona, pošto sigurno znate da se baca senka na rad čitavog fonda, da je trebalo da nekim izmenama i dopunama pokušate da sprečite zloupotrebe ako ih je bilo.
Iskorišćeno je pet minuta i 22 sekunde od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Prvo, vezano za kreditiranje projekata iz oblasti zaštite životne sredine, to jeste predmet fonda i u samom sadržaju to nije menjano. Dakle, ta oblast se kreditira i odobravaju se iz kreditnog fonda, nastaviće da se odobrava. U pravu ste da je verovatno bilo bolje da je stajalo da je ministar nadležan za poslove životne sredine umesto energetike, jer realno fond ne kreditira velike energetske projekte samo ako su u pitanju neki mali. To nije bilo tako uvaženo. Da je bilo sa ispravkom mogli smo da zamenimo životnu sredinu, a energetiku da izbacimo. Da sam to ranije pogledao verovatno bi to mogli da rešimo. Ovako, ministarka energetike i životne sredine odnosno njen predstavnik ako će biti državni sekretar će biti u Upravnom odboru fonda, ali nezavisno od toga kreditiranje te oblasti je omogućeno Zakonom o fondu. Kada se govorili o ovim poslednjim stvarima, prvo da kažem da se u toj godini koju ste pomenuli svi koji su konkurisali za projekte kreditiranja razvoja u nedovoljno razvijenim područjima, dobili kamatu od 0,5%. Ne ta jedna firma, nego sve. To je bilo sadržano u programu fonda koji je Vlada odobrila, a sada je ta kamata 1%. Dakle, nemojte se iznenaditi 1% jeste kamata, upravo zbog toga što se govorili svih ovih dana da podstaknemo preduzetništvo u manje razvijenim područjima sa kamatama koje su niže. Bila je 0,5% kamata za sve koji su tamo učestvovali. Upravo zbog toga, mislim da ima mesta o razmišljanju o profesionalizaciji Upravnog odbora samog Fonda za razvoj. Razmisliću o toj ideji i moram da priznam da smo ovaj zakon pre svega doneli da bismo otkočili rad sadašnjeg fonda i da bi krenuo da kreditira. Da smo išli sa detaljnijim izmenama sigurno bi bilo mesta i ovakvim unapređenjima. Na moju inicijativu uneta je prvi put odredba da ne mora ministar da bude član Upravnog odbora fonda, nego da može da bude državni sekretar. Ta pištaljka je čak i mene jednom prozivala da sam lično odobrio nekoj firmi, a nemam pojma ni koja je firma ni ko je direktor, ni ko je odobrio. Stručna služba fonda to radi. Lično neću biti u ovom upravnom odboru novog sastava Fonda za razvoj. I insistirao sam da ne mora ministar da bude ako ne želi, ali da bude predstavnik ministarstva u skladu sa ovim predlogom. Definitivno nemam ništa protiv da se izvrši dodatna profesionalizacija Upravnog odbora u nekim naknadnim izmenama kao što ste predložili.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović, dva minuta. Izvolite.
Bojim se da se nismo razumeli kada je u pitanju ovaj amandman. Amandman je da se posle reči "ministar nadležan za poslove energetike i zaštite životne sredine". Dakle, nismo amandmanom tražili da se tu brišu poslovi energetike, dakle samo da se doda. Praktično to je jedno te ista osoba danas. Tako se zove i ministarstvo, tako da ubacivanjem ovoga ne bi se povećao broj i tu se ništa ne menja. Nismo tražili da se briše – energetika, nego samo da se doda – i zaštite životne sredine. Znam da je kamata za preduzeća iz nerazvijenih područja 0,5%, tako da je to nesporno, ali preduzeće o kojem ja govorim je iz Beograda, a ne iz Dimitrovgrada ili Bosilegrada. Tako da ono ne spada tu. Hvala.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Kamata se odnosi na bilo koga ko investira u pokretanje proizvodnje u nerazvijenim područjima. Može biti iz Beograda, Novog Sada, svejedno je, bitno je da ih stimulišemo da ulože novac u nerazvijeno područje. Ako to učine, onda imaju beneficiju te kamate. Tako da nije važno što preduzeće nije iz nerazvijenog područja kao matica, bitno je da se novac uloži u nerazvijeno područje, da se zaposle ljudi koji žive u tom području. To je objašnjenje.
Narodna poslanica Donka Banović, izvolite.
Sada vi mene terate da objašnjavam. Ovo preduzeće koje je dobilo ta sredstva po toj kamati nije otvaralo nova radna mesta u gradovima izvan Beograda. Tako da taj kriterijum nije zadovoljen, ali u svakom slučaju poslanici vas drže za reč da ćete nastojati da se profesionalizuje rad ovog upravnog odbora i da se zloupotrebe ukoliko ih je bilo, ne tvrdim, nisam policijski inspektor da to tvrdim, da ih ubudće ne bi bilo.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Da, da budemo potpuno jasni. Ako je dobilo preduzeće iz Beograda novac sa kamatom 0,5% a nije taj novac plasirao u nerazvijeno područje, izvršilo je nenamensku upotrebu sredstava što je krivično delo. U tom slučaju bilo ko ko ima ta saznanja ili ljudi iz fonda treba da podnesu krivičnu prijavu protiv vlasnika takvog preduzeća i da se povede istraga. Nažalost, dešavalo se i kod kredita za početnike. Jedna jako lepa i dobra namera da se ljudima omogući da dobiju kredite iz fonda bez hipoteke, po modelu norveškog podsticaja preduzetnika, a ljudi su zato što je bila niska kamata taj novac koristili i nisu otvarali preduzeća, već kupovali televizore, trošili na letovanje itd. Protiv takvih su podnete krivične prijave. Dakle, suština je da uvek može doći do zloupotrebe dobrih ideja, ali to nije problem u programu fonda, nego mora krivično da se gone oni koji to zloupotrebljavaju, bilo službeni položaj, bilo da nenamenski troše sredstva. U tom smislu se slažem sa vama i ako imate ta saznanja dajte da se uputi krivična prijava.
Narodna poslanica Donka Banović.
Rekoh malopre da nisam policijski inspektor. Ako imam saznanja zato što sam guglovala, što bi rekla deca, onda imaju i oni koji trebaju da imaju. Kada ste već spomenuli reč "nadzor" u ovom članu se govori da Ministarstvo finansija ima nadzor nad radom Upravnog odbora. Mislim da je to bilo i u prethodnom zakonu. Ko u fondu vrši nadzor, ali detaljan, kako se ta sredstva troše kada se jednom dodele nekom korisniku? Naveli ste da ste imali slučajeve zloupotreba. Znam da nemamo zakon o mikrofinansiranju i to mi je žao, jer bi on podstakao ljude koji nemaju hipoteke da uzmu neka podsticajna sredstva, ali to je sada drugi problem. Na koji način fond vrši, koliko često itd?
Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Konkretno, ove zloupotrebe koje su otkrivene u prethodnom periodu kod start-ap kredita otkrivene su zato što su na terenu ljudi koji su zaposleni u Nacionalnoj službi za zapošljavanje dobili mandat da kontrolišu da li zaista postoji takvo preduzeće, da li su zaposlili ljude, da li su investirali. Dakle, programom Vlade mi smo ovlastili Nacionalnu službu za zapošljavanje da vrši te kontrole, jer sam Fond za razvoj ima svoju centralu u Nišu, a ima još i nekoliko filijala. Međutim, nema dovoljno ljudi po celoj Srbiji. Zato je Nacionalna služba za zapošljavanje ta koja može i treba da kontroliše taj slučaj. Dok sam bio tada u Ministarstvu ekonomije, lično sam dao nalog da se to iskontroliše. Kao rezultat toga bile su i krivične prijave protiv svih onih koji su nenamenski trošili sredstva. Tako ćemo uraditi i za sve druge slučajeve.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo podpredsednice. Hvala, gospodine ministre. Mislim da sam dobro razumela ovo što ste sada rekli. Fond odobrava sredstva pod određenim uslovima, ali ne kontroliše kako se ona primenjuju. To isto piše revizor u izveštaju, kada je kontrolisao rad Fonda i to vrlo eksplicitno navodi primere gde je on ustanovio da se to dešava. Mislim da to nije naročito ozbiljno i mislim da zaista treba da vodimo računa o tome, jer to je zapravo ogledalo jedne države, kada plasirate i pokušavate da pomognete da se proizvodnja poveća, da preduzetništvo uzme zamah, a istovremeno ne kontrolišete kako koristite novac. Meni je jako žao što ovu priču o zaštiti životne sredine, koju vi očigledno razumete, ali nekako ne čitate naše amandmane najbolje, nismo završili. Niste nam rekli šta je bilo sporno u prethodnom amandmanu, znači, samo da se unese te tri reči: "i zaštite životne sredine", pogotovu što je jedna osoba u pitanju. Hajmo sada na ovaj sledeći amandman, a to je amandman na član 6. DSS briše novododatu nadležnost upravnog odbora Fonda za razvoj koja je data u tački 14a. Dakle, mi brišemo ovu tačku 14a, koja glasi – da upravni odbor ima sledeću nadležnost: da odlučuje o zaduživanju u zemlji i inostranstvu. Naši razlozi za ovo brisanje su sledeći. Prvo, Srbvija je prezadužena zemlja i to nije po mišljenju DSS nego po svim parametrima, 60% BDP je zaduženo, odnosno u novcu to je 16,5 milijardi evra. Za četiri godine zaduženje Srbije je duplirano, što je enormno, prvo brzina i količina zaduživanja je enormna. Iz tog podatka proizilazi da je svaki stanovnik Srbije zadužen sa po 2.500 evra. Srbija koja je siromašna zemlja, siromašnih stanovnika, zadužuje svoje građane da plaćaju i to po još 2.500 evra. Ovako kako stvari stoje, Srbija neće moći da servisira svoje dugove i to najbolje znate i vi, gospodine ministre,kada nam govorite da moramo uzimati neke nove kredite, nego će morati da reprogramira svoje obaveze. Ako se ne zadužimo više ni dinara od današnjeg dana, svoje dugove nećemo moći da vratimo do 2042. godine. Mi smo sva pokoljenja zadužili. Osim toga, iz ovog što smo ovde u obrazloženju mogli da pročitamo za ovaj zakon,prošli upravni odbor Fonda, koji su takođe činili ministri, je zadužio Fond sa 3,8 milijardi dinara, što je isto podatak koji moramo imati u vidu kada govorimo o tome da treba dati još jednu nadležnost da se oni zadužuju u zemlji i inostranstvu. Osim toga, da budemo još precizniji, bar 2/3 prethodnih članova Fonda će biti i sada u upravnom odboru Fonda. Članovi upravnog odbora Fonda su ministri, a garancije za to zaduživanje treba da da Republika Srbija. Mislim da Republika Srbija ne može da daje garancije te vrste ako Skupština Srbije ne bude imala uvid u to što se dešava i ne bude dala svoje mišljenje o tome da li hoće da Srbija daje garancije ili ne. Mi smatramo da zaista ne treba ostaviti ovu tačku 14a. Ne treba ni u kom slučaju ostaviti bilo kome da zadužuje pokoljenja građana Srbije bez kontrole i bez javnog uvida u to.Hvala.
Iskorišćeno je minut i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Ovo je inače postojalo u osnovnoj verziji zakona u vreme Vlade koju je gospodin Koštunica, odmah da znate. O čemu se radi? Suština je da Fond može da dobija dodatna sredstva, bilo dokapitalizacijom od strane Vlade, bilo da donese upravni odbor odluku da se obezbede dodatna sredstva iz inostranstva, koja se onda plasiraju preko Fonda. Teorijski, ma koji razvojni fond iz sveta, ma koja komercijalna banka, ali realnije neki razvojni fond, može odobriti Fondu za razvoj po ovome kreditnu liniju, a onda Fond za razvoj to replasira i time povećava volumen kreditiranja. Ne vidim ništa sporno u tome. To postoji kao mogućnost za sve razvojne fondove u ma kojoj zemlji, što značida o takvoj vrsti zaduživanja, a to je zaduživanje samo Fonda za razvoj da bi ta sredstva replasirao srpskim privrednicima, o tome odlučuje Upravni odbor Fonda. Još nešto, bitan izmena ovde jeste da neće po pravilu ministri biti u Upravnom odboru Fonda. Oni mogu da budu, a ne moraju. Već sam vam rekao da ja lično neću biti. Konačno, da se vratim, osnovni problem koji smo imali u dosadašnjim zakonima, zašto se ovaj zakon stalno menja je što su bila definisana ministarstva po nazivima kako je koja tekuća vlada to formirala. Pošto mi ne znamo da li će u budućnosti postojati Ministarstvo za energetiku i zaštitu životne sredine ili će to biti u neka dva resora u narednom periodu, onda smo sada ovde definisali – ministar nadležan za poslove energetike. Da je amandman bio – i ministar nadležna za zaštitu životne sredine, onda smo mogli da imamo iz istog ministarstva sadašnjeg dva predstavnika, jedan za energetiku i jedan za životnu sredinu. Takav amandman bi mi prihvatili, da ste ga dali. Ovako, nismo želeli da kažemo – poslovi energetike i životne sredine. Mogli smo ovo darešimo sa ispravkama da smo ranije bili u kontaktu. Osnovnu ideju ne sporim.
Narodni poslanik Radojko Obradović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 27. Gospodin Dinkić je bio poslanik sa nama godinu dana, ali ne mora da zna finese našeg Poslovnika. Poslovnik omogućava da prihvatite ovaj amandman, a mi ćemo kao tehničku ispravku "i" pretvoriti u zarez. Hvala.
Nemam dilemu o tome da li može ili ne može, nego imam dilemu o tome kako da odgovorim narodnom poslaniku o povredi Poslovnika, pošto nije povređen. Može da se uz saradnju sekretara i stručne službe Skupštine uradi ispravka amandmana i da predstavnik predlagača, ako nam je svima jasno kako će ta ispravka da glasi, da prihvati amandman. Dešavalo se u nekoliko slučajeva, kada je bilo jasno da nije u pitanju spor oko reda reči ili oko suštine, nego da se želi da s poboljša Predlog zakona, tako da je moguće na osnovu člana 97. Reč ima ministar.
U tom slučaju, prihvatio bih taj amandman, u ime Vlade, amandman na član 15. sa tehničkom ispravkom, da se odvoji da bude – ministar nadležan za poslove energetike, ministar nadležan za poslove zaštite životne sredine.
Zahvaljujem. Molim stručnu službu da, na osnovu stenograma i u saradnji sa narodnim poslanicima koji su podneli amandman, da se do okončanja rasprave u pojedinostima zakona koji su bili predmet zajedničke načelne rasprave, obavesti Narodna skupština da je podnet amandman sa ispravkom, a da se kasnije, u toku glasanja, obavesti Narodna skupština da je predstavnik predlagača prihvatio amandman sa ispravkom. Narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospodine ministre. Zaštita životne sredine je treći stub održivog razvoja Srbije za koji se deklarativno zalažemo, naročito kada o tome sada govorimo. U svakom slučaju, hvala vam. To ima smisla. Zaista smo pravilni amandman, znajući, ovo je moj četvrti mandat, svaki put kada se promeni Vlada, menjaju se i zakoni, u skladu sa onim što je trenutno stanje. Tako se promenilo i ovo stanje. Smatramo da treba životna sredina da bude u ovome i hvala vam na tome. Kada ste pomenuli neka druga vremena kada se u Fondu radilo malo drugačije, zaboravili ste samo jedan dodatak na to, kada je ta ista tačka stajala u vreme Vojislava Koštunice, Vlade Vojislava Koštunice. Jeste. Samo, tada je zaduživanje Srbije bilo mnogo manje. Tada je javni dug bio 29% BDP, a ne 60 i tada je nominalna vrednost bila 8,9 milijardi a ne 16,5. Tako da taj dodatak ne možete da koristite ovom prilikom, pa kada kažete da je i u drugim zemljama ista situacija, nisam sigurna da sigurna da su i druge zemlje u istoj situaciji u kojoj je Srbija, pogotovo kada pogledam put prema EU, ni jednoj se ne traži ovo što se traži Srbiji. Dakle, vodimo mi računa o tome šta je ono što je naš interes i naše okolnosti u kojima pravimo zakone, pa onda nećemo dolaziti u situaciju da nam jednom nešto bude prihvatljivo, a drugi put ne. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Olgica Batić Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Radmila Gerov i Judita Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Olgica Batić Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Radmila Gerov i Judita Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Radmila Gerov. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, članom 22. Zakona o Fondu za razvoje je predviđeno da Vlada podnosi godišnji izveštaj o radu Fonda Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tim istim članom je predviđeno da ministarstvo nadležno za poslove finansija, na svakih šest meseci, izveštava Vladu o radu Fonda. Predložili smo našim amandmanom da Narodna skupština Republike Srbije, nakon što Vlada razmotri izveštaj Fonda, nakon šest meseci, dostavi izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zaista je, kako da kažem, neprihvatljivo ovo obrazloženje Vlade Republike Srbije zbog čega nije prihvatila naš amandman, u kojem se kaže da se amandman ne prihvata, obzirom da šestomesečni izveštaj predstavlja trenutno stanje poslovanja Fonda, koje može biti značajno izmenjeno u drugom delu godine i da je iz tog razloga nepotrebno opterećivati Narodnu skupštinu za razmatranje šestomesečnog izveštaja. Smatramo da je baš potrebno da Narodna skupština dva puta godišnje razmatra izveštaj o radu Fonda. Time bi se postigla veća javnost u radu Fonda, time bi Narodna skupština Republike Srbije imala veću kontrolu nad sredstvima kojima raspolaže Fond za razvoj Republike Srbije. Poštovani ministre, smatramo da možete da prihvatite naš amandman. Time nećete opteretiti Narodnu skupštinu i nas poslanike ovde, ukoliko, umesto jednom godišnje, dva puta godišnje razmatramo izveštaj o radu Fonda. Sami ste rekli u svom izlaganju malopre, da su u prethodnom periodu postojale zloupotrebe što službenog položaja, što kredita koje je davao Fond za razvoj. Smatramo da bi većom kontrolom u radu i većom kontrolom Narodne skupštine do takvih zloupotreba manje dolazilo. Hvala.
DA li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9.amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10.amandman su zajedno podnele narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres Predloga u pojedinostima o svim amandmanima i zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Na osnovu člana 85. sada određujem pauzu kojom završavamo prepodnevni deo rada, od 60 minuta. Rad nastavljamo u 15,00 časova, pretresom u pojedinostima 10. tačke dnevnog reda – Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o privatizaciji. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Dozvolite mi da vas obavestim da ćemo na osnovu člana 27, a saglasno članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre usvoji predloge akata iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONA O PRIVATIZACIJI Primili ste amandman koji su na Predlog zakona podneli zajedno narodni poslanici Bojana Božanić i Milan Lapčević. Primili ste mišljenje Vlade o podnetom amandmanu i izveštaje Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinom, turizam i energetiku i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojana Božanić i Milan Lapčević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinom, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, predloženim zakonom određuje se 30. jun 2014. godine kao poslednji rok do kog se ne mogu prinudno vršiti naplate novčanih potraživanja od strane poverilaca prema preduzećima u restrukturiranju. DSS ovim jedinim amandmanom koji podnosi na ovaj jedini član je da se taj rok produži do 30. juna 2015. godine. Zašto to predlažemo? Zato što smatramo da je rok od nepune dve godine kratak rok da se ova preduzeća u restrukturiranju kvalitetno pripreme za privatizaciju na javnom tenderu ili aukciji. Mogu da kažem šta je ono što se povećalo kod ovih preduzeća. Povećao se broj preduzeća u restrukturiranju, povećali su se izdaci budžeta koji su se prenosili iz godine u godinu ovim preduzećima, povećali su se gubici tih preduzeća, povećao se broj zaposlenih u preduzećima u restrukturiranju. Smanjila se vrednost imovine tih preduzeća, a samim tim smanjile su se, da ne nabrajam šta se sve smanjilo, šanse da se ova preduzeća brzo dovedu na nivo da mogu kvalitetno i za određenu sumu novca, ako ne mislimo da ih poklonimo, privatizuju na bilo koji način. U prethodnom periodu, rekla bih da država nije činila ništa da ova preduzeća u restrukturiranju sistemski pripremi za privatizaciju. Valjda je najlakše bilo, od svih ovih silnih problema, tim preduzećima povećavati budžetske izdatke, prenositi ih na žiro račun, a oni su uglavnom, ta velika sredstva koja su se iz budžeta izdvajala, trošili na plate. Vrlo malo je utrošeno, ako tako mogu da kažem, na poboljšanje materijalne osnove na imovinu, a samim tim i poboljšanje šansi da se sutradan kvalitetno prodaju. Da bi se pripremili za privatizaciju malo je dve ili dve i po godine. Potreban je niz složenih operacija koje država mora da preduzme i kada je u pitanju vrednosti imovine ovih preduzeća i kada je u pitanju unutrašnja organizacija tih preduzeća i kada je u pitanju broj zaposlenih koji i te kako treba da se reši socijalnim programima. Smatramo da je to kratko vreme da se sve to odradi da bismo imali kvalitetnu privatizaciju tih preduzeća. S obzirom da se radi o velikim sistemima, jedan od tih velikih je, recimo, javno preduzeće za podzemnu eksploataciju rudnika Resavica koja obuhvata sve rudnike u podzemnoj eksploataciji, koja ima velika sredstva za subvenciju, ali koja uglavnom tim sredstvima pokriva lične dohotke. Ne možete od takvog jednog preduzeća, da ne nabrajam neke druge, da očekujete da pozitivno posluje, da ima pozitivno poslovanje, da iz svog pozitivnog poslovanja ulaže u kapital, sopstveni kapital, jer pre svega treba da vidimo kolika je cena uglja koju oni prodaju, a to je osnovni input za našu elektroprivredu. Ako imate neke cene koje su na nivou ispod tržišnih, ne možete od tih preduzeća da očekujete pozitivno poslovanje, pa samim tim ne možete da očekujete da sami rešavaju svoj problem i da se sami pobrinu kako će sutradan da se u procesu privatizacije prodaju. S obzirom da državu čeka veliki posao, predložili smo ovaj amandman da se da još godinu dana i tim preduzećima i samoj državi, odnosno resornim ministarstvima da temeljno i sistematski pripreme ova preduzeća u restrukturiranju i da ih tek onda po nekoj za nas, kao društvo i kao građane, prihvatljivoj ceni prodaju. U vremenu koje je iza nas, koje je vreme velike krize, ova preduzeća su najveća teret i podnela. Ne možemo sada, razumem potrebu novog ministarstva i nove vlade da uvede neki red i da na kraju krajeva ta preduzeća koja su bukvalno teret i balast našem budžetu, ne možemo ih tek tako naterati nekim administrativnim rokovima da oni moraju u tom roku sebe da pripreme. Moramo mnogo da im pomognemo u smislu državne pomoći. Ovaj rok je mali. Zato smo predložili da se on produži do 30. juna 2015. godine. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Naravno da bi nama bilo lakše u Vladi kada bi imali duži rok da skinemo oznaku restrukturiranja sa gubitaša u međudržavnim preduzećima. Međutim, smatramo da svako prolongiranje ovog statusa je štetno za građane Srbije iz razloga što godišnje gubitak ovih preduzeća iznosi 743 miliona evra. Taj gubitak podrazumeva direktne subvencije koje se daju preduzećima koja su u tom statusu neplaćanja obaveza za penzione osiguranje, pa kasnije država to daje kroz zaduživanje. Kada pogledate troškove i koristi, troškovi daleko prevazilaze korist. Ono što je bitno, ovaj rok od godinu i po dana ne znači da će sva ova preduzeća, koja se sada nalaze u restrukturiranju, obavezno morati da se privatizuju. Ne, nego ona moraju da postanu samoodrživa na tržištu, bez obzira da li su državna ili nalaze strateškog partnera. Dali ste jedan primer i njega ću koristiti. Resavica, ne mora da se vrši privatizacija, ali mora da se izvrši konačno restrukturiranje. To znači da se napravi sistem da ako će oni ostati na subvencijama, koje iznose od tri do četiri milijardi dinara, da im te subvencije omogućavaju da tekuće poslovanje normalno obavljaju, a da se dugovi iz prošlosti regulišu sa poveriocima na način koji je trajan. Daću još jedan primer. Rudarsko–topioničarski basen Bor, odlučili smo u prethodnom sazivu da ga ne privatizujemo. I danas imam to mišljenje da ne treba privatizovati rudnike u Boru. Međutim, oni se nalaze takođe u restrukturiranju, jer imaju nasleđene dugove iz prošlosti. Neki datiraju od pre 20 godina. Neki su iz perioda Titove Jugoslavije, neki su iz perioda u poslednjih 20 godina. Ono što ćemo mi uraditi do sredine naredne godine, pregovaraćemo sa poveriocima da se izvrši otpis dela dugova, a da onda preduzeće izađe iz restrukturiranja i da može, kao što i sada radi samostalno, da reguliše tekuće obaveze. RTB Bor sve plaća, i poreze, i doprinose, i struju što nije činio do pre godinu dana, ali ima i dalje status restrukturiranja zbog ovih dugova starih 20 godina. Te dugove moramo da regulišemo, da to preduzeće izađe iz postupka restrukturiranja i da bude samostalno na tržištu. To će njima pomoći, jer će moći lakše da uzimaju bankarske kredite. Banke sada neće da daju kredite preduzećima u restrukturiranju, jer znaju da ne mogu da naplate. Naš plan nije da čekamo 30. jun 2014. godine da odjednom uradimo za svih 150 preduzeća u restrukturiranju ovaj postupak. Planiramo da jedan dobar deo posla obavimo u narednoj 2013. godini, a da ove najteže slučajeve, ako izuzmemo Resavicu i Bor, pošto ćemo kod njih uraditi samo reprogramiranje prethodnih obaveza i omogućiti da budu profitabilni, pri čemu je RTB u boljoj poziciji, jer nema gubitaka. Resavica ih ima i treba da vidimo da li to može da se smanji, da se eliminiše. Kod nekih drugih preduzeća pokušaćemo da pronađemo strateške partnere. Za neke od njih, čak mogu da kažem, bio bih srećan da ih poklonimo nekome ko može da upravlja njima, a da im napravi tržišnu perspektivu, jer radi se, na primer, o preduzećima koja imaju tolike dugove da je i nemoguće njih privatizovati sa kapitalom, nego samo kroz prodaju imovine fiksnog kapitala, uz preuzimanje zaposlenih. U svakom slučaju, mislimo da moramo da budemo ambiciozni i da krenemo ovaj proces, jer proces restrukturiranja traje već skoro 12 godina. Došli smo dovde dokle smo došli. Treba ovim procesom da vidimo, neka od ovih preduzeća će ostati da rade kao državna, ali će morati da budu samoodrživa na tržištu, druga će biti privatizovana kroz pronalaženje strateških partnera, a neka treća, koja apsolutno nikoga ne interesuju i koja nemaju nikakvu perspektivu, ona će ići u stečaj. Prosto, moramo da u jednom trenutku znamo da svako u Srbiji mora da plaća doprinose za zdravstvo, za penzije, da ne bude situacije da država mora stalno da povezuje radni staž, da uplaćuje nešto što poslodavci nisu činili. Ako država nije primer da uredno plaća doprinose zaposlenima u državnom sektoru, šta onda očekivati i kako tražiti od privatnog sektora da se ponaša drugačije? Dakle, ovo takođe spada u set mera Vlade Republike Srbije za poboljšanje discipline u sistemu. Videćemo, ima nekih preduzeća za koje njihovi vlasnici, osnivači govore da sjajno posluju, kao što je PKB, a oni su u restrukturiranju. Pretpostavljam da ako sjajno posluju, skidanje restrukturiranja im neće ništa štetiti. Ne znam koliko ima različitih takvih preduzeća koja sasvim sigurno mogu da tržišno posluju i bez ove zaštite. Ne možemo diskriminisati poverioce i štititi dužnike večito. Mislimo da ovih godinu i po dana nije dugačak rok, primeren je za ovo što želimo da uradimo i mi ćemo krenuti punom parom da radimo već kad se usvoji ovaj zakon, od početka sledeće godine.
Hvala. Reč ima gospođa Gajić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Još uvek mislim da je taj rok jako kratak, pogotovo što ste sami rekli da ne možemo i ne trebamo sve ove subjekte u restrukturiranju da svrstamo u isti koš. Da, neki će sigurno moći vremenom da postanu tržišno isplativi, što znači da će moći sami da se održavaju na tržištu, nekima će bogami još dugo trebati finansijska injekcija države, neki su veliki, neki su mali, mnoge je lakše pripremiti i za prodaju, a što vi kažete, čak i da ih nekom poklonimo, ako je spreman da u njih uloži i da ih vrati na tržište i da zadrži određeni broj zaposlenih. Zato smo i rekli da je rok kratak, da bi trebalo produžiti, a za tih dve i po godine napraviti ili oročiti vreme kada ćemo jednu grupu tih preduzeća u restrukturiranju pripremiti za prodaju,kada ćemo druge pripremiti da samostalno tržišno posluju, a kada ćemo treće maltene pokloniti. Prosto, da napravimo dinamiku i da razdvojimo ta preduzeća, jer nisu sva u istom košu ni danas, a neće sigurno biti ni za godinu i po dana. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZATEZNOJ KAMATI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli Vlada i narodni poslanici: Olgica Batić, Gorica Gajić, Dušica Morčev i Nenad Popović. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Demokratska stranka Srbije je na član 2. podnela amandman. Pročitaću ga: "U članu 2. posle reči: "duga" dodaju se reči: "od dana dospelosti za plaćanje tog duga", pa se onda nastavlja: "do dana isplate". Prosto smo mislili da bi u ovom članu 2. trebalo da bude malo određenije od kog dana teče zatezna kamata, bez obzira što smo u obrazloženju Vlade videli da se obrazloženje u stvari bazira na član 6. stav 5, gde se kaže da je i tu određeno koji je to rok od kada počinje da teče zatezna kamata. Ne mislimo da u ovom članu 2. ne treba da stoji isto tako ova precizna odrednica, tako da smatramo da uopšte nije bilo nikakvih problema da i ovde stoji: "od dana docnje do dana isplate".
Hvala. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Gorica Gajić i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
U članu 3. smo predložili da se član 3. menja i da glasi: "Stopa zatezne kamate iz člana 2. ovog zakona na iznos duga koji glasi na dinare utvrđuje se na godišnjem nivou u visini referentne kamatne stope NBS, uvećane za 6 procentnih poena". U predlogu stoji: "uvećane za 8 procentnih poena". Prosto, kažemo da je do sada obračun zatezne kamate za te dinarske obaveze bio vezan za rast cena na malo, koji je bio uvećavan za fiksni deo od 6%. Predlagač se ovde pozvao na, između ostalog, to da bi ovde dužnici trebali da budu i te kako kažnjeni, da bi trebalo da se destimulišu, da kasne u plaćanjima svojih obaveza i da smo se, između ostalog, rukovodili i nekim praksama u evropskim zemljama. Međutim, ako pogledamo kolike su te kamate u evropskim zemljama i ako primenimo tu evropsku praksu, bogami, rekla bih da su kod nas kamatne stope za nekih dva do tri posto više, mislim na zatezne kamate, u odnosu na okruženje. Zato smo i smatrali da, bez obzira na to što treba dužnici da se destimulišu, bi trebalo ipak da stoji neka primerenija zatezna kamatna stopa, da ne bude čak i viša nego bankarske kamatne stope. Zato smo predložili da umesto fiksnog dela od 8% stoji fiksni deo od 6%.
Hvala. Na član 4. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava je prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Gorica Gajić i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić i Dušica Morčev. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Na član 8…
Na član 10.
Ne, ali imali smo amandman…
Postavio sam pitanje, ali vi se niste javili za reč. Pročitao sam i ostavio dovoljno vremena, po 15-ak, 20 sekundi da se svako javi za reč, ali niste se prijavili za amandman pod rednim brojem 8.
Pod rednim brojem 10. U članu 10. DSS predlaže da se posle reči: "Srbije" dodaju reči: "a primenjivaće se retroaktivno od 27. jula 2012. godine". Naime, ovaj Zakon o zateznoj kamati donet je kao iznuđeni zakon posle Odluke Ustavnog suda Srbije, da je dotadašnji metod obračuna kamate po konfor metodi neustavan. Odluka Ustavnog suda Srbije je stupila 27. jula ove godine. Ovaj zakon sada, evo kada raspravljamo o njemu, usvojiće se verovatno do kraja godine i izaći će u "Službenom glasniku" i onda će teći njegova primena. Mi smo ovim amandmanom hteli u stvari da pojasnimo, između ostalog i pitam ministra, jer u ovom obrazloženju koje mi je dato uz ovaj amandman, kojim je naš amandman odbijen, ja nisam zadovoljna kako će se u stvari obračunavati kamata, po kom metodu, od dana stupanja na snagu Odluke Ustavnog suda, znači od 27. jula do dana stupanja na snagu ovog zakona. Koji će se metod koristiti za obračun te kamate?
Reč ima gospodin ministar Dinkić. Izvolite.
Od momenta Odluke Ustavnog suda pa do stupanja na snagu ovog zakona primenjivaće se ovaj sadašnji Zakon ali po proporcionalnoj metodi obračuna ne konfornoj metodi. Znači, sadašnji Zakon, ovaj pre promene će se primenjivati za ovaj među period, s tim što će od dana donošenja Odluke Ustavnog suda pa do dana stupanja na snagu ovog zakona zatezna kamata biti računata proporcionalno formulom, a ne konfornom. To je tumačenje koje sam dobio od službi Ministarstva.
Replika gospođe Gorice Gajić. Izvolite.
Ako sam vas dobro razumela, znači, od dana stupanja na snagu ovog zakona, odnosno od dana stupanja na snagu Odluke Ustavnog suda od 27. jula do dana stupanja na snagu ovog zakona obračunavaće se zatezna kamata po proporcionalnoj metodi ali će se temeljiti u dosadašnjem Zakonu o zateznoj kamati? Gde će to da piše? Kako će onaj ko obračunava tu zateznu kamatu, u čemu će da temelji svoj obračun, u kojoj zakonskoj odrednici?
Reč ima ministar Dinkić.
Odluka Ustavnog suda je osporila metod obračuna, a ne same stope. Dakle, primenjivaće se. Nije osporio Ustavni sud sam zakon, nego metod obračuna. Dakle, od dana donošenja Odluke Ustavnog suda primećivaće se proporcionalni metod, a od dana stupanja na snagu novog zakona primenjivaće se i ove stope koje su predviđene novim zakonom i to će biti dato i objašnjeno tumačenje Ministarstva, kao i u sličnim slučajevima kada eventualno mogu postojati neke nejasnoće.
Mogu da vam dam reč, ali da koristite vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Potpuno vas razumem ministre i prihvatila bih vaše objašnjenje, ali ne vidim razlog zašto niste to svoje objašnjenje, kako ste sada rekli lepo stavili u ovaj član, da bude jasno i precizno. Znači, od dana stupanja na snagu Odluke Ustavnog suda do dana stupanja na snagu ovog zakona primenjivaće se proporcionalni metod obračuna na osnovu Zakona o zateznoj kamati, "Službeni list" taj i taj… i nema nikakvih nejasnoća oko sutradan eventualnih problema, a može doći i do suda, ako ne bude jasno na koji način. Vi ste to sada rekli, ali je jasno moglo da stoji u jednom članu zakona. Ili da se prosto u ovom članu definiše i precizira.
Reč ministar Dinkić.
Šta da vam kažem? Koliko pravnika toliko različitih stilova. Ovi naši pravnici kažu da je ovo dovoljno jasno, neki drugi će reći da nije. Sa pravnicima izaći na kraj, to nije lako. Uglavnom, ovo je tumačenje koje sam ja rekao.
Hvala. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O OSIGURANjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AUTORSKIM I SRODNIM PRAVIMA Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima o 13. tački dnevnog reda Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskom i srodnim pravima, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, pozvao da sednici prisustvuje i Ivica Kojić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Zoran Tubić, pomoćnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu, Nevenka Novaković, samostalni savetnik u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i Zorica Gulas, iz Zavoda za intelektualnu svojinu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Olgica Batić, Mirko Čikiriz, Aleksandar Jugović, Milica Radović, Donka Banović, Predrag Marković, Srđan Miković, Vesna Jovicki, Dejan Radenković, Momo Čolaković, Gorica Mojović, Vesna Marjanović, Petar Petković i Vlada, kao i amandman Odbora za obrazovanje, neuku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Primili ste izveštaje Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Predrag Marković, 4. decembra 2012. godine, pisanim putem, povukao je amandman na član 11. Narodni poslanici Olgica Batić i Mirko Čikiriz, 5. i 6. decembra 2012. godine, pisanim putem, povukli su amandman sa ispravkom na član 6. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je na osnovu člana 163. stav 2. Poslovnika odbacio kao nepotpune amandmane koje je podneo narodni poslanik Dejan Radenković kojim se predlaže dodavanje novog člana 4a i Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 6a. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Javljate se po Poslovniku? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Skupštine, poštovani gospodine ministre, mislim da je trebalo odmah na početku rada da prosto upoznate gospodina Dinkića da on danas ne može da bude ovlašćeni za ovu tačku iz jednog prostog razloga što se nalazi u sukobu interesa. Pored toga što je gospodin Dinkić ministar, on je u isto vreme i kompozitor i mi imamo informacije da komponuje muziku kako za gospodina Bobana Rajevića – Piromana.
Koji član Poslovnika je povređen?
Član 27. Poslovnika. Ako ste me dobro slušali, na početku sam rekla da je greška na vama jer niste upozorili prisutnog gospodina Dinkića da ne može da bude ovlašćen predlagač Vlade za ovu tačku, jer se očigledno nalazi u sukobu interesa. Ovu tačku je ranije, odnosno ovaj predlog zakona je branio, koliko sam shvatila, gospodin Žarko Obradović. Izvinjavam se, ovo bih uputila ovakvu vrstu pridike i da smo bili na sednici kada se u načelu raspravljalo o ovoj tački. Ali, vas molim da vodite računa o tome da Skupština prosto ne krši ne samo Poslovnik, nego ustanovljena demokratska prava i načela. Znači, kao što sam rekla gospodin prisutni, gospodin Dinkić, je u isto vreme i kompozitor i komponuje pesme za gospodina Bojana Rajevića Piromana, za Dragana Kojića Kebu, za Dženana Lončarevića, za Kikija Lesandrića, za Đorđa Davida. Mislim da on u tom svojstvu potpuno zainteresovan za ishod ovakve jedne rasprave i molim vas da danas odredite za ovlašćenog predlagača drugog predstavnika Vlade.
Vi naravno imate pravo da tražite povredu tog člana Poslovnika. Ne smatram da je član Poslovnika povređen. Vlada na osnovu zakona i na osnovu Poslovnika Narodne skupštine određuje na sednici Vlade i o tome obaveštava Narodnu skupštinu, člana Vlade koji će biti ovlašćeni predstavnik Vlade po pojedinoj tački dnevnog reda, što je gospodin Dinkić uredno dostavio. Tako da ne smatram da je Poslovnik povređen, ali ćemo se ako vi insistirate o tome izjasniti tokom dana za glasanje. Reč ima gospođa Stojanović Plavšić.
Član 107. povreda dostojanstva Skupštine, jer mislim da je koleginica zloupotrebila Poslovnik, jer ovo nema nikakve veze. Ministar može biti aktivan i u drugim oblastima života, kao što i poslanici to mogu biti. Da li to znači da ministarka zdravlja ne može da brani zakone iz oblasti zdravstva, zbog toga što je lekar ili profesor na fakultetu. Kako to može biti sukob interesa? Ljudi koji su ministri, i koji su imali neke svoje karijere, bilo da su profesionalne, stručne, ili u nekoj drugoj oblasti života i to ni na koji način nediskredituje njih da mogu da prave, zakone koji regulišu tu oblast u kojoj obavljaju neku vrstu delatnosti. Mislim da je ovo potpuno promašena tema.
Shvatiću ovo kao vaš pokušaj da pokažete da nije povređen član Poslovnika i zahvaljujem se na tome. Što se tiče toga, ne bih da ulazimo u široku raspravu, jer bih se onda otvorilo pitanje da li narodni poslanici koji su vlasnici kompanija mogu da glasaju o zakonima koji tretiraju poslovanje kompanija i onda bi smo bili u problemu da odlučimo da li je neko ko je na takav način, da kažem u takvoj vrsti obaveze, krši sukob interesa ili ne. Međutim, pošto zakon u ovom slučaju ne zabranjuje, a naš Poslovnik omogućuje, mislim da u ovom smislu možemo da nastavimo sa radom. Tražite ponovo povredu Poslovnika? Izvolite.
Nije povreda Poslovnika, nego replika na izlaganje gospođe…
Izvinite, ali onda morate da mi kažete, vi ste klimnuli glavom, ne dozvoljavam repliku, jer vi niste pomenuti, niti vaša poslanička grupa.
Ja ne znam zašto vi…
Izvinite, nisam vam dao reč. Po Poslovniku? Izvolite.
Član 107. povreda Poslovnika. Samo jedno logičko pitanje na početku da razjasnimo, zbog čega se gospođa Plavšić javila, ako mene nije povredila, odnosno ako neposredno nije pozvala na ono što sam ja govorila. Potpuno cenim lojalnost gospođe Plavšić, ali ne mogu da cenim da ova skupština ulazi u ovakav jedan ciklus, ne samo kršenja Poslovnika, nego kršenja načela, demokratije, za koju se valjda ovde svi zalažemo. Ovo što ste rekli, sasvim je logično da gospodin Dinkić brani zakone iz oblasti ekonomije, sada smo imali raspravu o Fondu za razvoj, o zateznim kamatama, o osiguranju, o Predlogu Zakona o budžetu i sve je to sasvim legitimno i mi to podržavamo. Ne možemo da dozvolimo, jer je lično zainteresovan, gospođo, on prima određene naknade od Organizacije za kolektivna ostvarivanja autorskih i srodnihprava tzv. Organizacije muzičara Srbije i ne možete da mi kažete da čovek nije lično zainteresovan za ishod ovog zakona u parlamentu. Molim vas da ovu raspravu podignemo na jedan viši nivou na samom njenom početku i da dođe do zamene ovlašćenog predstavnika Vlade u ovom domu.
I dalje ne smatram da je povređen član Poslovnika koji ste reklamirali. Da vam odgovorim samo, gospođa Stojanović Plavšić se pozvala na član 107. u smislu odbrane dostojanstva Narodne skupštine, jer je smatrala da je rasprava o ovoj temi narušila dostojanstvo Narodne skupštine. Samo hoću da vam kažem, o svakom zakonu, pa i o ovom, izjašnjava se Narodna skupština, mi odlučujemo da li će zakon biti usvojen ili neće. Prema tome, član Vlade koga odredi Vlada ima pravo da bude prisutan, da da obrazloženje, ali odluku o tome da li će zakon biti usvojen, da li će neki amandman na taj zakon biti usvojen, Vlada ne može da utiče. O tome utiču narodni poslanici svojim glasom u danu za glasanje. Mislim da stvarno nema nikakve potrebe da ulazimo u ovu raspravu i mislim da nema nikakvog sukoba interesa, jer o tome odlučuje Narodna skupština. Postavilo bi se pitanje, ako je neko od poslanika kompozitor i učestvuje u raspravi i u glasanju, da li je to sukob interesa, ali u ovom slučaju, ministar koji ne glasa o ovom zakonu, je samo neko ko u ime Vlade obrazlaže šta je Vlada htela ovim zakonom, a na nama je da zakon prihvatimo ili ne prihvatimo. Gospodine Markoviću, kao povreda Poslovnika? Izvolite.
Po Poslovniku, a može i kao ovlašćeni za ovu tačku dnevnog reda.
To ne možete u ovom trenutku, jer još nismo počeli.
Dakle, sa velikim zadovoljstvom hoću da pozdravim ovaj deo diskusije jer otklanja svaku vrstu sumnje po članu 103. Da li se vređa dostojanstvo Skupštine ili otvara potencijalni sukob interesa. U odnosu na to, ja samo molim, ne postoji razlog da zastupamo novokomponovane stavove po kojima neko piše za nekog pevača. Ne, ljudi pišu pesme, kompozicije, ko će da ih izvodi, nemate razloga da reklamirate nikoga i da zloupotrebljavate Skupštinu. To je prvo. Drugo, svakako, ova vrsta intervencije pomaže svakom od nas. Za slučaj ako bi se dogodilo da prisutni ministar od strane svih ministara koji su za ove tačke određeni da predstavljaju Vladu, ne ministarstvo, ako bi usvojio na samoj sednici neki amandman, moglo bi da se govori o takvoj vrsti sumnje. Ovako on svojim prisustvom garantuje i obrazlaže ono što je Vlada kao svoj stav po amandmanima predložila, a u odnosu na to, u načelu nadležni ministar za ovu oblast je bio prisutan, to je gospodin Žarko Obradović, pa ne postoji nikakva osnova da neko o ovome diskutuje, ali je lepo da smo diskutovali, pa smo otklonili svaku sumnju i sada znamo da radimo po Poslovniku i u skladu sa zakonom. Hvala.
Hoćete ipak, povreda Poslovnika, imate pravo, pomenuti ste. Gospođa Plavšić je direktno pomenuta, a gospođa Radović nije pomenuta. Postoji suptilna, ali ipak razlika. To je Poslovnik Narodne skupštine u kome narodni poslanik koji je pomenut u raspravi ima pravo na repliku ili smatra da je njegovo izlaganje pogrešno protumačeno. Narodni poslanik koji nije pomenut, na to pravo nema, a poslaničku grupu može zastupati predsednik ili zamenik predsednika poslaničke grupe.
Ja se nadam da ćete ovo vreme da mi vratite, naravno da imam pravo na repliku, ne samo da sam direktno pomenuta, nego sam i diskreditovana na neki način rečenicom da ono što govorim, govorim iz lojalnosti. Takođe bih mogla onda da reklamiram Poslovnik i da kažem da je to povreda dostojanstva Skupštine, jer ja duboko verujem da svi mi ovde branimo svoje stavove, a nismo produžene ruke ministara ili ko god to bio, nekih članova Vlade. U svakom slučaju, ja to ovom prilikom radim i želim da branim svoje pravo i pravo bilo koga od nas, bilo kog ministra, da bude profesor na univerzitetu, da radi u nekoj oblasti i da u toj istoj oblasti donosi zakone, glasa o tim zakonima, menja te zakone ili na bilo koji način doprinosi toj oblasti. Naprotiv, ukoliko bolje poznajete oblast o kojoj govorite utoliko ćete efikasnije tu oblast unapređivati na korist svih koji su zainteresovani za tu oblast. Mislim da ovde nema mesta bilo kakvim sumnjama. Zakon o sukobu interesa jasno definiše šta se može, a šta se ne može raditi. Član Vlade koji je ovde prisutan u ime Vlade ima prava, ako mogu da ispravim, i da usvaja amandmane i da u punom kapacitetu zastupa Vladu onako kako je ona njega za to ovlastila i tu nema nikakvih problema.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Reklamiram član 272. stav 1. i stav 2. kaže – pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinim pitanjima koja su na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici njenog odbora. To radi Vlada, ne radimo mi. Po meni, svaka rasprava je bespredmetna, zato što nemamo tu poziciju da odlučujemo o tome koga će Vlada ovde poslati. Vlada se odlučila da je ovde predstavlja gospodin Dinkić i ja vidim da je Vlada prekršila svoj Poslovnik, a ne Poslovnik Narodne skupštine. On je izričit i određuje da Vlada određuje predstavnika Vlade koji će je zastupati na ovoj sednici. Što se sukoba interesa tiče, mi ovde imamo poslanike raznih zanimanja. Glasali samo o raznim zakonima, o raznim zajmovima, o direktorima javnih preduzeća o određenim garancijama i tu je daleko bilo više sukoba interesa, nego ovde. Ovde se radi o dva nivoa vlasti, Skupština zakonodavni deo, a Vlada izvršni deo. Skupština donosi zakone, a Vlada ih ovde predstavlja i brani svoje predloge. Vlada je odredila da to bude gospodin Dinkić i u skladu sa članom 272. ne vidim ništa sporno, niti vidim da mi možemo o tome raspravljati. O tome može da raspravlja Vlada na svojoj sednici, ukoliko je Poslovnikom regulisala ova pitanja.
Hvala. U svakom slučaju cenim i tako to tumačim, dobru nameru svih narodnih poslanika, da otklonimo svaku sumnju da ova rasprava teče u dobrom smeru. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima na raspravi. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Olgica Batić, Mirko Čikiriz i Aleksandar Jugović. Vlada nije prihvatila amandman, a o ispravci amandmana, nije se izjasnila. Resorni Odbor nije prihvatio amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikirz. Izvolite.
Mi smo pokušali ovim amandmanom da opremu koja se uvozi, na koju se plaća posebna naknada i koja se kasnije reeksportuje iz zemlje, da ograničimo rok za vraćanje te posebne naknade, za period od jedne godine. Zbog čega? Način našeg razumevanja je bio da, recimo bilo ko, ako uveze računare, računarsku opremu, računarske memorije, itd, sigurno je da, ako ima nameru da koristi tu opremu i da plaća posebnu naknadu, što je sasvim uredu, on će to uraditi u roku od godinu dana. Ako ne, sigurno da ta oprema, ako je cilj dalji reeksport, onda će se sigurno po sticanju određenih uslova, ta oprema brzo reeksportovati iz zemlje. Zbog toga je naš amandman išao i način razmišljanja u tom pravcu, a posebno s obzirom da korišćena oprema sigurno da se teže reeksportuje. Razumemo i stav Vlade da se ovim ograničava rok, ali to je, kažem, i bio način našeg razmišljanja. Bez obzira da li je u potpunosti, što se tiče pravno-tehničke redakcije, ovaj amandman na mestu, ja sam samo želeo da istaknem način razmišljanja naše poslaničke grupe, i verujem da je on u praktičnom delu bio korisan. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam ovaj amandman smatrajući da niko ne može da obavezuje ugovarače, odnosno organizaciju, interpretatore i organizaciju proizvođača fonograma, da obaveštavaju resorno ministarstvo, tačnije Ministarstvo za nauku i Zavod za intelektualnu svojinu, o tome kada su oni između sebe otpočeli pegovore? Naime, samo pregovaranje, udruživanje i tome slično, oni u tome treba da budu potpuno samostalni, treba da budu potpuno slobodni, i niko, naravno, na to ne treba niti da ih primorava, ali kao što u ovom amandmanu kaže, niti da im dodaje dodatne obaveze. Potpuno razumem nameru zakonodavca, koji kaže da od ovog trenutka, znači od trenutka kada oni obaveste Ministarstvo za nauku počinje da teče rok od tri meseca, u kom pregovori moraju da se okončaju, ali ja zaista ovde izražavam veliku sumnju i prosto, svoju vrstu nesaglasja sa ovim, jer smatram da se državi daje ključna uloga u regulisanju odnosa između pravnih subjekata i, tačnije, u ovom slučaju, između organizacija, a te odnose isključivo i samo, po mom mišljenju treba da, i u formalnom i u sadržinskom smislu, uređuju same organizacije. Naravno, ovo je samo jedna od primedbi koja je iskazana, ne samo od strane poslanika, nego uopšte od stručne javnosti na ovaj predlog zakona. On je, kao što znamo, izazvao vrlo velike burne reakcije, kako samih nosilaca prava, odnosno organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava, ali u isto vreme i kod reprezentativnog udruženja korisnika. Zbog toga, da bi shvatili sveobuhvatno, sve aspekte i oblasti koje zakon uređuje, moram da kažem da danas u Srbiji postoje organizacije za kolektivna ostvarivanja autorskih i srodnih prava muzičara, interpretatora, odnosno kompozitora, muzičara i proizvođača fonograma, a da svi drugi autori, uključujući, naravno i prevodioce i pisce, slikare, vajare, dizajnere, arhitekte, i koga god već hoćete, nemaju svoje organizacije za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava. Zbog toga se nalaze u nemogućnosti da putem svojih organizacija pregovaraju o visini naknade. Naravno da je vrlo oštar glas protiv ovog zakona uputio i SOKOJ i naravno Organizacija proizvođača fonograma i interpretatora, smatrajući da ovaj zakon nije u skladu sa Ustavom, smatrajući da ovaj zakon nije u skladu sa direktivama Evropske komisije i međunarodnim konvencijama. U isto vreme, vrlo oštar glas protiv zakona su uputili i udruženje korisnika, recimo, jedan od njih ANEMUS, u svakom slučaju Asocijacija nezavisnih elektronskih medija, koja je smatrala da ovaj zakon nije smeo da dođe u skupštinsku proceduru, pre nego što je o njemu vođena rasprava, i da on u ovakvom obliku, u kom danas postoji, ignoriše probleme medija. Naravno, smatram za vrlo loše što se konsultacije bar, između zainteresovanih strana na koji se ovaj zakon odnosi, nisu obavile, jer bi, verujem, masa nesaglasnosti koja postoji u ovom predlogu zakona bila na vreme otklonjena. Po našem mišljenju, zakon zaista jeste problematičan. Problematičan je zato što su neke njegove odredbe u nesaglasju sa Ustavom. Sa druge strane, on na način kako je ovde predviđen, sigurno ne obezbeđuje da naknada, shodno načinu i vrsti korišćenja autorskog prava, odnosno autorskog dela, bude pravično određena i smatram da je jako loše što država ima ključnu ulogu u regulisanju odnosa između pravnih subjekata. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik, Predrag Marković. Izvolite.
Samo jedna mala ispravka. Molim vas, otvarajte mejlove. Zahvaljujem svim poslanicima koji su primili pre tri nedelje, tako je, pismo upozorenja od strane medijskih organizacija, ali, takođe, pre tri dana su primili zahvalnost za sve što je upravo ova Skupština, dakle poslanici su pokrenuli. U odnosu na to, Vlada i odbori su dali adekvatne amandmane. Ne samo što su predstavnici ovih medijskih organizacija se i prisustvom na Odboru za kulturu i informisanje se zahvalili, već i svim poslanicima na mejlove ostavili zahvalnost i saglasnost sa rešenjima i zadovoljstvo što su sadašnja rešenja ona koja će, nadamo se biti usvojena, koliko do kraja ove nedelje. Hvala svima.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Ovo je, praktično, drugi stav, kojim se menja jedan veliki član 127, koji govori o pravima proizvođača izdatog fonograma na pravo na naknadu i to je, da kažem, i u prethodnom zakonu, onako precizno razrađeno i definisano. Moj amandman se odnosi na 2. stav predloženog člana, i to, predlagač zakona kaže da ukoliko organizacija proizvođača fonograma i organizacija interpretatora, ne zaključe ugovor iz stava 3. ovog člana, u roku od tri meseca, od dana započinjanja pregovora, jedinstvenu naplatu će vršiti najstarija organizacija. Moja intervencija se sastojala u tome što ja predlažem da ovaj rok od tri meseca se produži na rok od šest meseci za postizanje dogovora, tim pre što je u prethodnom zakonu, dakle tu se i sastoji izmena, u prethodnom zakonu je stajalo da je taj rok od šest meseci. Dakle, smatram da treba produžiti taj rok i ne mislim da me je ovo obrazloženje nešto specijalno ubedilo, zašto ste vi skratili taj rok oko postizanja dogovora.
Hvala. Reč ima narodni poslanik, Predrag Marković. Izvolite.
Još jedno tehničko obaveštenje, u razgovorima koji su postojali među organizacijama postoji velika opasnost i sumnja da će se dogoditi da možda šest meseci zato što nema dogovora niko ne radi taj posao, pa bi onda bio veliki broj oštećenih. To je bila sugestija i potpuno razumem zašto je predlagač na kraju išao na taj uslovno razumni rok, da se ostavi dovoljno vremena za dogovor, a sa druge strane da se ne desi da pola godine niko ne ubira ove autorske honorare. Pretpostavljam da je to intencija iza koje će stati većina poslanika. Izvinite što vam ja odgovaram, ali naprosto slučajno znam podatke. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala vam na tim obaveštenjima. Nama poslanicima ste rekli da mi treba da otvaramo mejl. Otvarala sam danas mejl i nisam dobila nikakvo obaveštenje. Član ste Odbora za kulturu Narodne skupštine, a ja sam član Odbora za nauku i tehnološki razvoj, intelektualnu svojinu i mi smo imali pre možda deset dana na sednici Odbora upravo ovaj predlog zakona i tu su bili prisutni predstavnici mnogih organizacija, gde su oni rekli da su veoma nezadovoljni zašto nije održana kvalitetna javna rasprava i zašto, između ostalog, i oni nisu učestvovali u ovom zakonu, koji oni i dalje nazivaju, bez obzira što su samo izmene i dopune, to je jedan sistemski zakon. Ako je nešto sistemski zakon, onda se on ne donosi samo da bi se rešila neka trenutna situacija ili ad hok situacija. Oni su tu izrazili veliko nezadovoljstvo. Nisam dobila nikakav mejl, niti obaveštenje da su oni sada zadovoljni našim aktivnostima. Videla sam da ste imali par amandmana koje je Vlada prihvatila. Zaista nemam razloga da vama ne verujem na reč, ali ostali poslanici, čak i oni gde se taj Predlog razmatrao, Odbor za obrazovanje i članovi nisu dobili nikakvo obaveštenje o tome da su oni sada svi jako zadovoljni.
Hvala. Reč ima gospodin Marković. Izvolite.
Gospođo Banović, nije u pitanju nikakva polemika, kao što znate. Moja molba – otvarajte mejl, nije se odnosila na vas lično, već na one poslanike koji su prethodno primili. To je bilo samo moje obaveštenje, jer sam i ja primio pre tri dana, dakle, posle svega ovoga što ste i sami naveli što se izdešavalo, te je moja dužnost bila da obavestim one koji nisu otvorili mejl, samo to, kao što je u ovoj drugoj intervenciji bilo moje lično obaveštenje. Mislim da će nam svima koristiti, jer nastojimo da zakoni koji sigurno nije sistemski, pretpostavljam da je to lapsus, ovo su izmene i dopune i mi smo u diskusiji konstatovali šta sve treba u narednom periodu uraditi povodom drugih autorskih prava. O tome ste diskutovali i vi lično i čitav niz poslanika šta treba uraditi, ali pošto je ovo izuzetno važno za čitav niz organizacija i autora u ovom segmentu, u tom smislu jeste na neki način krajnje rešenje do detaljnih promena i usaglašavanja ovog zakona. Mislio sam da je korektno da podelimo ove informacije, jer je ovo jedan od zakona gde smo pokazali da poslanici svojim primedbama mogu da utiču i na odbore i na Vladu da bi se dobila najkvalitetnija i najpreciznija rešenja koliko je to u ovom trenutku moguće. Hvala vam još jednom.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Zaista ne želim ovo da pretvorim u neku raspravu. Ako je nešto sistemski zakon, kao što jeste Zakon o autorskim i srodnim pravima i onda predlagač interveniše izmenama i dopunama, to je i dalje sistemski zakon zato što je to jedini zakon koji reguliše ovu materiju, tako da su svi koji su uložili primedbe na to da nije obavljena valjana rasprava o tome, a onda smo mi poslanici bili izloženi toj konfuziji velikog broja dopisa i negodovanja kako organizacija, tako i pojedinaca i nama je bilo jako komplikovano i teško uopšte da se pripremimo za ovu današnju diskusiju. Ovo ipak jeste sistemski zakon i tim pre je trebalo obaviti javnu raspravu.
Reč ima gospođa Mojović. Izvolite.
Javljam se da podržim amandman gospođe Donke Banović. Mislim da ovo što stoji u obrazloženju, da bi prihvatanje amandmana ugrozilo primenu čitavog zakona, odnosno učinilo neizvesnim, nije tačno. Isto tako bih htela da kažem da kao član Odbora za kulturu i informisanje ne samo da otvaram mejlove, nego ih i čitam i da nije tačno da je ANEM naknadno poslao mejl u kome hvali izmene Zakona o autorskim i srodnim pravima. ANEM je izričito bio protiv i stavio velike primedbe na Zakon o autorskim i srodnim pravima. Pohvale koje smo dobili kao poslanici, Odbor za kulturu i informisanje, kao Skupština, Administrativni odbor, odnosi se na Zakon o javnim preduzećima. Prema tome, gospodin Peđa Marković nije rekao istinu. ANEM je imao i dalje ima ozbiljne primedbe, kao i druge organizacije i udruženja na predlog izmena i dopuna Zakona o autorskim pravima. Skupština je dobila pohvale zato što je uvažila primedbu Evropske komisije, koja se odnosila na organizacije iz oblasti informisanja, koje su na jedan način bile tretirane Zakonom o javnim preduzećima, o čemu nas je i ministar Dinkić obavestio da će taj amandman biti usvojen. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Predrag Marković, replika.
Ovo je precizno i jasno tačno onoliko koliko je tačno da se zovem Peđa.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Miković.
Mislim da su svima vama bili dostupni komentari Evropske komisije na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Ne bih hteo da ponavljam ono što je u pisanim materijalima dostavljeno i što je bilo dostupno članovima Odbora za evropske integracije. Ozbiljne su zamerke Evropske komisije u pogledu člana 3. Stav Evropske komisije je da ovaj član nije u potpunosti jasan, pošto se u njemu koristi termin koji se naplaćuje, što podrazumeva određivanje naknade. Navodi se članom 8. Direktive o pravima, iznajmljivanje i pozajmljivanje, daje se pravo državama članicama da odrede uslove u vezi naknade između izvođača i proizvođača, ali samo u odsustvu sporazuma između korisnika. Nisam hteo da do detalja obrazlažem sam amandman, ali u svakom slučaju, ukoliko postoje ozbiljne primedbe Evropske komisije, onda u najmanju ruku treba ozbiljno da se pozabavimo time.
Reč ima ministar Dinkić.
Da vam objasnim o čemu se radi. Kao što ste sami rekli, postoje tri organizacije za zaštitu autorskih prava u ovoj oblasti – SOKOJ, Prava interpretatora i OFPS, odnosno Organizacija fonograma. Ono što je danas situacija na terenu, svaka organizacija dostavlja uplatnicu za naplatu obveznicima ove naknade i sada preduzetnici ili obveznici ove naknade moraju tri uplatnice da popunjavaju da bi plaćali svakoj organizaciji pojedinačno. Naša nova Vlada se zalaže za racionalizaciju poslovanja u svim oblastima za uklanjanje birokratije, a ovo je jedna čista birokratija, da se vrši objedinjena naplata, da umesto tri uplatnice postoji jedna, a da onda se ovi prihodi dele srazmerno tome koliko kojoj organizaciji pripada, ali i da naši preduzetnici ne moraju da plaćaju toliko računa, nego da se vrši objedinjena naplata. Imali smo i razgovore sa delegacijom Evropske komisije. Objasnili smo da ne želimo da uvodimo nikakve monopole u naplati, nego će se same organizacije dogovoriti kako to da rade. Taj novac će ići svakoj od njih pojedinačno u odgovarajućoj srazmeri, ali da je racionalno zbog obveznika, zbog onih koji to plaćaju, da imaju samo jednu uplatnicu. Imamo jedan amandman odbora koji će pretpostavljam biti ovde na dnevnom redu, na taj član 3, gde smo ga malo jasnije jezički formulisali. Na listi je kao što je bio u originalnom tekstu, gde suštinski kažemo da naknada za javno saopštavanje muzičkih dela kao samostalna naknada autora muzičkih dela i objedinjena jedinstvena naknada interpretatora i proizvođača fonograma za javno saopštavanje interpretacija i fonograma, iz razloga javnog interesa, prikupljaju se kroz mehanizam jedne uplatnice dostavljene korisnicima na način određen sporazumom koji postignu te organizacije. Drugim rečima, izbegavamo birokratiju. U tom smislu smatramo da je to dobro i zato smo odbili ovaj vaš amandman.
Replika, gospodin Miković.
Činjenica je da u onome što je Vlada napisala je između ostalog rečeno da mi je zamereno što nisam posebno ukazao na šta se, navodno neusaglašenost odnosi. Opet me raduje što očigledno ministarstvo i Vlada znaju na šta se neusaglašenost odnosi. Znači da je bar u tom delu dovoljno jasan amandman. Samo ću jednu stvar potencirati, a to je što se tiče autora prava na javno emitovanje i ekskluzivno pravo autora ne može biti predmet rigoroznosti jedinstvene pravedne naknade. Isplata autorima je odvojena, samostalna je isplata i ne bi bila kompatibilna sa evropskim zakonodavstvom i "Akiem", znači tumačenje one citirane odredbe direktive o pravima o iznajmljivanju, pozajmljivanju, nametati bilo kakvu vrstu zakonom propisane podele naplaćenih iznosa između autora izvođača i producenata. U tom pogledu član 3. je po stavu Evropske komisije je nekompatibilan sa "Akiem". Samo sam u tom delu ukazao da nam se slučajno sutra ne desi da bude zakon vraćen na popravku.
Reč ima ministar Dinkić.
Na sastancima koje smo imali sa članovima Evropske komisije, rekli smo im – da li je vaš cilj da namećemo što višu birokratiju Srbiji, ili je cilj da idemo ka racionalizaciji reformi? Ovde svako dobija onoliko koliko mu pripada po zakonu. Samo se tehnički vrši objedinjena naplata jednom uplatnicom. Nema nikakve druge tajne u tome.
Možete da koristite vreme ovlašćene grupe. Izvolite gospodine Mikoviću.
Lepo je šta smo mi rekli. Interesuje me šta je Evropska komisija rekla.
Hvala. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Jovicki. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 3. podneo je Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Upravo smo u temi. Danas je na sednici Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, Odbor utvrdio ovaj amandman i predložio ga kao odgovor na primedbe i sugestije Evropske komisije, sa ciljem da se eksplicitno formuliše da je objedinjena naplata naknade za emitovanje, odnosno javno saopštavanje muzičkih dela, koncept koji poštuje samostalnost naplate autora, kao i da je taj mehanizam jedinstvene uplatnice nešto što izražava javni interes. Ovom eksplikacijom mi zapravo verujemo da smo otklonili razloge za primedbe u stavovima Evropske komisije o kojima je već bilo reči.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman sa ispravkom su zajedno podneli narodni poslanici Olgica Batić, Mirko Čikiriz i Aleksandar Jugović. Vlada nije prihvatila amandman, a ispravci amandmana se nije izjasnila. Resorni odbor nije prihvatio amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Jovicki. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Miković i zajedno Olgica Batić i Mirko Čikiriz. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
O ovome sam diskutovao i kada je bio zakon tj. predlog zakona u načelnoj raspravi. U članu 171. osnovnog teksta, kaže – ako iskorišćavanje predmeta zaštite nije nužno za obavljanje delatnosti korisnika, već samo korisno i prijatno, na primeru u slučaju prevoznih sredstava, smeštaju u ugostiteljskim objektima, trgovinskim i zanatskih radnji, tržnih centara, izložbeni prostori i tome slično, itd. O čemu se radi? Predlogom zakona je predloženo brisanje dve reči: "i zanatskih". Postavljam pitanje na koji način ćemo sutra obezbediti da veliki broj ugostiteljskih objekata ne postane zanatski objekat i samim tim dođe u situaciju neplaćanja određenih naknada koje su po zakonu propisane. Smatram da taj deo nije dovoljno definisan. Ukazujem na komentare Evropske komisije na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, jer se kaže da pored toga zakonodavstvo u Srbiji predviđa da su zanatske radnje, odnosno radnje za proizvodnju izuzete od obaveza plaćanja naknada za javno emitovanje muzičkih dela, izvođenje fonograma. Taj termin zanatske radnje, po mišljenju Evropske komisije nije dovoljno jasan i činjenica da definicija obuhvata nezavisne zanatske radnje tj. komercijalni prostor u kome preduzetnik plaća porez na dohodak, paušalni dohodak za proizvodnju ili prodaju izrađenih proizvoda i pružanja usluga tokom proizvodnje. Evropska komisija smatra da isključivanje određenih preduzeća mora da zavisi isključivo od toga da li se akt javnog emitovanja dešava unutar prostorija ili ne. Prema sudskoj praksi Evropskog suda pravde, ovo treba da se utvrdi na osnovu prakse u slučaju do slučaja. Zbog toga široko, opšte "eks ante", znači unapred i izuzeti jedan broj preduzeća od obaveza plaćanja naknada ne može biti u skladu sa evropskim zakonodavstvom. U tom delu sam predložio amandman i ukazao da to nije u skladu sa "Akiem". Očigledno je da, bez obzira da li je u prvi mah bio jasan ili nije bio jasan sam amandman, sada sam dao dodatno objašnjenje zašto smatram da nije u saglasnosti sa "Akiem". Da se ne bih dodatno javljao, činjenica je da i kod definisanja svega toga, šta je ugostiteljski objekat, šta je zanatski objekat i sve to, bila je potreba bolje distinkcije i obezbeđivanja države, društva od mogućih zloupotreba ovakvog jednog predloga člana koji je dat u članu 5. Predloga zakona.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić.
Vlada je bila u stanovištu da treba ukinuti tzv. muzički dinar za zanatlije i ostali smo na tom stanovištu. Zanatlije smo definisali na potpuno isti način kao u Zakonu o fiskalnim kasama. Svi koji su oslobođeni obaveza držanja fiskalnih kasa, oslobođeni su plaćanja naknade za autorska prava, odnosno muzičkog dinara. Mnogi mali preduzetnici su bankrotirali zbog raznoraznih nameta koje su imali u prethodnom periodu i primera radi obućar je morao da plaća ovu naknadu iako je potpuno jasno da ljudi ne idu u obućarsku radnju da bi slušali muziku, već da bi popravili cipele. Ima bezbroj takvih primera. Dve godine traje apel zanatlija da im se ukine muzički dinar, i konačno, ovim zakonom će to biti i učinjeno. Jasno smo precizirali da se to ne odnosi na kafiće i ugostiteljske objekte, jer oni i dalje imaju obavezu držanja fiskalnih kasa, za razliku od zanatskih radnji, kojima je ta obaveza ukinuta na predlog nove Vlade i odlukom ove Skupštine.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
U svakom slučaju, ne radi se ovde o zamerci u odnosu prema obućarskim radnjama, ali ima zanatlija i zanatlija. Ukoliko samo izvršimo analizu kakve sve zanatlije postoje, smatram da je paušalna ocena i zanatske radnje u najmanju ruku neprimerena. U tom smislu, upravo i da bi se sprečila moguća zloupotreba, jer svako može i da se registruje kao zanatska radnja, ukoliko time treba da dobije benefit koji je predviđen ovakvim Predlogom zakona. Druga stvar, postoji mogućnosti i doregistracije sadašnjih postojećih, npr. između ostalog, ugostiteljskih ili nekih drugih objekata.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Moram da kažem da podržavamo rešenje da zanatske radnje budu oslobođene plaćanja naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, jer smatram da nije primereno da se ta naknada ubire, recimo, konkretno u jednoj cvećari, frizerskom salonu, ili kod stomatologa u ordinaciji, iz razloga što ti objekti ne zarađuju korišćenjem muzike i sami tim, javno saopštavanje muzičkih dela u isto vreme ne sluša veći broj ljudi. Moram da kažem da se ovde radi o prilično malim poslovnim prostorijama i ljudima koji zaista ne zarađuju od muzike. Oni pružaju svoje usluge, ali primarna delatnost nije muzika. Ovde bih se takođe pozvala na jedan stav Evropskog suda pravde, koji kaže – da bi se govorilo o javnom saopštavanju muzičkih dela, neophodno je da to saopštavanje bude namenjeno velikom broju ljudi i koji u isto vreme slušaju tu muziku, da pojednostavim. Ne možemo da govorimo o tom pravilu u ovom slučaju, kada su u pitanju zanatske radnje i ne možemo da primenimo, zbog toga što je u zanatskim radnjama teško za pretpostaviti da se u jednom vremenskom trenutku nađe više od 10 ljudi, i to je mnogo. Zbog toga smatram da je potpuno opravdano da se ova naknada ne ubire vlasnicima zanatskih radnji. Moram da izrazim jednu svoju rezervu kod ovog člana. Mislim da je jako loše što je ovo pitanje najviše dobilo na značaju predizbornoj kampanji i što je ovakav način regulisanja ovog pitanja izraz selektivne primene zakona. Ako pogledamo, recimo, osnovni zakon i to član 171. onda možemo da postavimo jedno vrlo logično pitanje – ako se pravilo koje se primenjuje kod zanatskih radnji, primenjuje kao takvo, zašto ono ne bi bilo primenjeno konkretno u ovim drugim primerima koji se pominju u članu171? Govorim o prevoznim sredstvima ili, recimo, izložbenom prostoru. Po čemu se ta naknada ubire u ovim slučajevima, a zanatske radnje se oslobađaju od toga? Potpuno podržavam argumentaciju gospodina Mikovića, koji govori o tome da zanatska radnja na način kako je definisana u ovom zakonu, nije definisana precizno i mislim da se pod ovu definiciju mogu podvesti i oni objekti koji zaista ne zaslužuju da budu oslobođeni od plaćanja ove naknade. Hvala.
Reč ima ministar Dinkić.
Pročitaću definiciju, da vidite da je zapravo precizno formulisano, za razliku od ovoga što tvrdite. "Naknada za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograma u zanatskim radnjama se ne plaća. Pod zanatskim radnjama, u smislu ovog stava, podrazumevaju se samostalne zanatske radnje, kao i radnje, odnosno poslovni prostor, u kome preduzetnik koji plaća porez na prihode od samostalne delatnosti na paušalno određeni prihod koji se bavi proizvodnom delatnošću, a u okviru proizvodne delatnosti prodaje sopstvene proizvode, odnosno pruža usluge fizičkim licima i obavlja tu delatnost." Ovo je potpuno ista, identična formulacija iz Zakona o fiskalnim kasama, gde smo upravo sve ove zanatske radnje oslobodili obaveze držanja fiskalnih kasa. Svi oni koji su zakonom koji je ova Skupština usvojila u septembru, od 1. septembra oslobođeni vođenja evidencije preko fiskalnih kasa, od momenta stupanja na snagu ovog zakona neće morati više da plaćaju ni muzički dinar. Drugim rečima, od sledeće godine neće imati trajno tu obavezu. Kao posledica pritiska javnosti, ove organizacije su pokušale da daju neke popuste tokom ove godine, ali to je takođe bilo selektivno. Jedni su hteli da daju, drugi nisu. Pošto ih ima troje, svako je vodio svoju politiku. Na kraju krajeva, i dalje se vode razni sudski postupci za neplaćene račune iz prethodnih godina, koji se uvećavaju sa eksponencijalnim zateznim kamata. Ovim zakonom konačno trajno se oslobađaju sve zanatlije koje nemaju obavezu vođenja prometa preko fiskalnih kasa i obaveze plaćanja muzičkog dinara. To je jesu i frizeri, kozmetički saloni, obućari, stolari, to jesu i vulkanizeri. Mislim da je to dobro, njih 70 hiljada. Međutim, što je jako važno, prihodi za autorska prava od ovih naknada, koji su sticani od ovih preduzetnika, uglavnom veoma male platežne moći, su vrlo mali deo neplaćenih naknada od strane javnog servisa organizacijama za zaštitu autorskih prava. Tako da, logika je sledeća – onaj ko treba najviše da plati, nije plaćao, a oni koji su najmanje snage su plaćali, čak bivali utuživani, neki terani u bankrot. Mislim da to treba naglavačke da se okrene, da javni servis krene da plaća svoju obavezu, jer to je jedan ključni deo programa javnog servisa, a da pustimo zanatlije na miru da se bave svojim poslom i da se rasterete naknade. To je politika nove Vlade. Dakle, onaj ko ima ekonomsku snagu, koji je u obavezi, da nađemo način da svoju obavezu izvršava i ti prihodi samo od javnog servisa biće višestruko veći od onoga što se gubi sada kada zanatlije ne budu morale više da plaćaju. Samo jedna institucija će nadoknaditi ovih 70 hiljada preduzetnika koji će biti oslobođeni, samo moraju da plaćaju redovno. Za prošlost, ako im bude trebala medijacija Ministarstva obrazovanja ili neke druge institucije, kako da reguliše obaveze iz prošlosti, pretpostavljam da će im biti data ta logistička podrška da se vidi kako da se regulišu neplaćene obaveze iz prošlosti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Poštovani predsedniče, ministre, koleginice i kolege, podržaću ovaj zakon jer mislim da je bolji od onog prethodnog. Ali, i danje mislim da nije neophodno i ugostiteljima naplaćivati neku taksu na muzički dinar. Male ugostiteljske radnje su vrlo slične zanatskim radnjama. Ako neko u ugostiteljskoj radnji sluša vesti i posle toga treba da skoči preko stola da ugasi muziku da ne bi uleteo inspektor unutra i da čuje da se emituje muzika, mislim da to nije u redu. Mislim da su i prihodi jako mali, a autorsko delo samo po sebi je nešto što je autor napravio da bi se slušalo, prodavalo i širilo po nekoj teritoriji za koju je to predviđeno. Ako on to štampa putem knjige ili napravi CD ili neki drugi oblik, dovoljno je da ta zaštita bude na CD koji je zaštićen ili na knjizi koju je zabranjeno preštampavati ili CD umnožavati. Ako je baš potrebno, može recimo da bude neki CD profesionalni za neke ugostiteljske objekte koji će imati neki hologram ili tako nešto, može recimo da bude 10 puta skuplji od nekog običnog CD. Ali, zaista mislim da ne treba razdvajati zanatske radnje od malih ugostiteljskih radnji, a i evropska definicija za zaštitu "od tog muzičkog emitovanja" je da se to emitovanje odnosi na veliki broj slušalaca, tako da bi eventualno moglo da se zabrani da se oporezuje kad neko pokuša sa nekim CD-om da pravi neki koncert ili neku veliku žurku, da to bude u nekim halama, kad je namenjeno velikom broju ljudi koji bi to slušali. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
U svakom slučaju, dobra je primedba i ukazao sam na svu nedorečenost Predloga zakona ovog predloženog člana. Izloženi prostori ostaju da se plaćaju. U svakom slučaju, taj deo, ukoliko dajemo argumentaciju, hajde da vidimo da li tu treba i koliko treba. Druga stvar, u drugom stavu člana 171. osnovnog teksta zakona je izričito navedeno, da prilikom određivanja visine paušalne naknade, vodiće se računa o vrsti, načinu iskorišćavanja predmeta zaštite, geografske lokacije sedišta korisnika, vrsti i veličini prostora u kojem se koriste predmeti zaštite, trajanju i obimu iskorišćavanja i cenama usluga korisnika. U predloženom članu 171a, koji je predmet regulisanja člana 6. Predloga zakona, imamo da samo površina koja se koristi je reper u vezi naknade. Nisam siguran da centar Beograda u odnosu na Žagubicu ili neko mesto pod brdom, u zavisnosti od površine, treba da ima isti tretman. Jer, sredstva koja se ostvaruju na osnovu emitovanja, npr, određene muzike, ne ostvaruje se isti prihod u centru Beograda ili negde na periferiji Srbije. U tom smislu, mislim da ovaj zakon nije dovoljno sve te razlike i sve to izmerio. Istina, učinjeni su neki napori, u smislu usvajanja amandmana, za one prostore preko 300 kvadratnih metara, odnosno preko 50 kvadratnih metara, u zavisnosti od kategorije, ali o tome kada budemo razgovarali o članu 6. Predloga zakona. U svakom slučaju, smatram da sve ovo nije dovoljno definisano. Nemam ništa protiv toga da male zanatlije budu oslobođene, ali nemamo mehanizam na koji način njih zaštititi, a sprečiti eventualnu zloupotrebu ove, sa najboljom namerom, predložene odredbe. Nismo bili dovoljno dobri pravni tehničari da obezbedimo na koji način da se zaštitimo od mogućih zloupotreba.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Samo želim da vam napomenem da član 171. koji to reguliše, ostaje na snazi. Ovo su dodatni članovi – 171a, 171b itd. Definitivno tu kucate na otvorena vrata. Ovim zakonom se obezbeđuje različita naplata naknade u okviru istog grada u centru i na periferiji, kao i po različitim regijama. Normalno da ne može da se naplati ista naknada za isti objekat iste površine u Beogradu ili u Žagubici. Tu apsolutno ovaj zakon omogućava selektivnu naplatu, u zavisnosti od razvijenosti područja i u zavisnosti od područja u okviru istog grada, u skladu sa zonama.
Reč ima narodna poslanica Milica Radović. Izvolite.
Javila sam se odmah posle prvog izlaganja gospodina Dinkića, ali me niste primetili. Nisam sigurna da je definicija, koja je data u Zakonu, dovoljno jasna, posebno ako pođemo od toga kako je preduzetnik regulisan u Zakonu o privrednim društvima, gde se kaže da je to poslovno sposobno fizičko lice koje obavlja delatnost u cilju ostvarivanja prihoda, koje je kao takvo registrovano, u skladu sa Zakonom o registraciji. Potpuno podržavam ovo što je gospodin Miković rekao, da nije precizno definisano. Od vas isto tražim, još jedanput, samo pojašnjenje – ako je ovo pravilo primenjeno za zanatske radnje, zašto ne bi bilo primenjeno, konkretno, za prevozna sredstva, odnosno izloženi prostor? Prosto, da vidimo kriterijume. Da ne bude spora, potpuno podržavam ovo što je u zakonu. Smatram da zanatske radnje treba da budu oslobođene plaćanja naknade za javna saopštavanja muzičkih dela, ali me zanima kriterijum koji ste koristili. Nemojte da donosimo zakone samo na osnovu toga što smo u predizbornim kampanjama, određena pitanja do te mere podigli njihov značaj, da danas moramo to da sprovodimo u delo, što, kažem, podržavam, ali tražim kriterijum. Znači, po kom kriterijumu su samo zanatske radnje oslobođene plaćanja ove naknade, a to isto pravilo ne važi za prevozna sredstva ili, recimo, za izloženi prostor?
Reč ima gospodin Dinkić.
Evo objašnjenja. Izložbeni prostor je po pravilu veća površina i okuplja se više ljudi. Ako se pušta muzika, onda to nije izložba, onda je to muzički performans i onda se plaća naknada. Ako je izložba bez muzike, ne plaća se naknada. Zanatske radnje su manji prostor, manje ljudi, a po ovim međunarodnim pravilima, plaća se samo kada više ljudi prisustvuje javnom saopštavanju. U tom smislu, to je bio kriterijum. Dakle, neće plaćati ni vlasnici galerija, izložbenih salona, ukoliko prave izložbe bez puštanja muzike. Ako puštaju muziku, onda podležu plaćanju ovih naknada, jer se okuplja više ljudi. To je razlika. To je bilo i po prethodnom zakonu i u ovom je to ostalo.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala. Molim da, pošto je lepa diskusija i pretpostavljam da nam je svima stalo, to se videlo kada smo i u načelu razgovarali, nema razloga da improvizujemo neke odgovore mimo onoga što piše u zakonu. To se odnosi na sve učesnike u raspravi. Svakako, da ponovim ono što smo rekli u načelu, da je zadovoljstvo da se nečije predizborno obećanje ispunjava. To želim svima koji ozbiljno učestvuju u predizbornim kampanjama. Nije mana kada je neko sposoban, da ispuni predizborno obećanje. Mana je kada nije. Veliko je zadovoljstvo da se svi trudimo da u okviru nečega što je iz diskusija vidljivo da svi smatramo korisnim i važnim. Za veliki broj malih privrednika i zanatlija, kada smo u mogućnosti, da što pre učinimo i da vidimo boljitak. Dobre su primedbe da time nisu obuhvaćeni svi koji bi po kriterijumima koji su nabrajani, a gospođa Radović je i parafrazirala nešto što smo već čuli u načelnoj raspravi, što je vrlo važno, a to je odluka Evropskog suda povodom tužbe koja se ticala jednog zubara. Onda je tu nastala definicija koju ste vi parafrazirali i citirali, a to je – koliki broj ljudi u isto vreme pretežno na tom mestu sluša muziku, da bi to moglo da se smatra osnovom za naplatu? Sigurno je i vi ste u pravu, u definiciji čitavog niza prostora za koje bi moglo da se primeni ovo načelo i koje bi omogućilo da se još neko oslobodi. S druge strane, nije razlog da 99% nečega što smo svi zaključili da je nesvrsishodno, nepravedno i da ugrožava osnovnu delatnost tih ljudi, mi sada ne rešimo kao Skupština zakonom i oslobodimo te ljude plaćanja tako nametnutog muzičkog dinara. Nije razlog to što još jedan posto postoji koji bi mogao. Uostalom, u diskusiji je ukazano na čitav niz mogućih budućih promena i na tome su insistirala i različita umetnička udruženja, različita esnafska udruženja, poslanici koji su govorili i o pravima, i prevodilaca, i filmskih radnika, sve to u narednim izmenama ovog zakona može da se uradi, ali to nije razlog da čekamo. Što možemo jesenas, učinimo večeras. To je pravilo. Hajdemo da što više onoga oko čega smo se složili, sada i primenimo. Nemamo razloga da raspravljamoo onome što, nažalost, nije ušlo u zakon a nije precizno definisano ni amandmanima koji bi omogućili da sada, odmah, to i usvojimo. Naravno, gospodin Miković je u pravu, ima mlađih i starijih zanata, ali ovde su u pitanju ovi zanati koji su i registrovani po zakonu, pa je prirodno bilo očekivati da Vlada primeni ono rešenje koje i u drugoj oblasti koje se tiče legalnih zanata, primeni i u ovom slučaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
U članu 171. osnovnog teksta zakona nije Predlogom zakona bilo šta predviđeno da se menja. Znači, ostaje za prevozna sredstva, smeštajne ugostiteljske objekte, trgovinske radnje, tržne centre, izložbene prostore. To i dalje ostaje. Ako to tako piše u zakonu, njima je moguće odrediti, u paušalnom iznosu, tarifu. Da li će se nešto primenjivati i da li će se zakon poštovati ili se neće poštovati, pa zakon mora da se poštuje. Istina, dešavalo se i dešava se da zaključkom Vlade određeni zakoni se ne primenjuju, ali to nije ta tema, ne govorim o ovom zakonu, ali ima čak i toga. U svakom slučaju, ovog trenutka se naplaćuje paušalni iznos. Druga stvar, da li je negde napravljena simulacija koliko ide naplata i koliko ide u ekstra zonama naplata, odnosno koji je maksimalni iznos? Da li se to upoređuje sa određenim drugim iznosima, gde su manji prihodi, gde objektivno ne može da se ostvari prihod na osnovu emitovanja muzike? Znači, ta razlika je tolika. Mislim da taj deo nije odmeren kako treba, odnosno same te simulacije ne prate ovaj predlog zakona. Da je to urađeno, onda bi moglo prema svima, i prema organizacijama muzičkih autora, prema drugim organizacijama se obrazloži šta jeste i šta nije. Evropska komisija se izjašnjavala u pogledu jedan posto, bez obzira što je u državama zemljama EU to čak i veći procenat, govorim kod onih aparata. Činjenica je da je naša ekonomska moć slabija i shvatam i tu određene korektive. Normalno, kada se jedan ovakav zakon predlaže da se uradi simulacija i da vidimo da li ćemo dovesti sve one koje štite interese muzičkih autora ili drugih izvođača, da li će uopšte moći da išta stigne do autora. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Javila sam se odmah nakon izlaganja gospodina Dinkića, ali vi izgleda imate problem sa mojim primećivanjem. (Predsednik: Ne, samo dajem reč po redosledi prijavljenih govornika, pošto oni imaju po istom osnovu pravo, iako su bili pre vas u sistemu, onda njima prvo dajem reč.) Moram da odgovorim na ono što ste vi rekli za izložbeni prostor. Potpuno razumem i prihvatam argumentaciju da ukoliko se u izložbenom prostoru okuplja veći broj ljudi i ukoliko se u tom trenutku ne pušta muzika da izložbeni prostor treba da bude oslobođen od plaćanja naknade za javno saopštavanje muzičkih dela. Pitam vas – gde to piše u zakonu? Vi ste to sada rekli, ali nam niste pojasnili gde to piše u zakonu. U zakonu to ne piše. U zakonu se samo zanatske radnje oslobađaju od plaćanja te naknade.
Reč ima ministar Dinkić.
Piše u članu 170. i 171. važećeg zakona. Dakle, članovima koje nismo menjali. Piše da kada je iskorišćavanje predmeta zaštite nužno i kada je samo korisno ili prijatno. To su definicije koje su upotrebljene u članovima 170. i 171. originalnog zakona koji se ovim amandmanima ne menja. Time je to regulisano.
Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Slažem se sa onim što ste rekli. To zaista piše u članu 171, ali se kaže da oni plaćaju paušalnu naknadu. U skladu sa ovim što ste vi govorili sada, smatrate da ako se u izložbenom prostoru ne pušta muzika oni treba da budu oslobođeni, ako sam vas dobro razumela pre nekoliko minuta. Ako ste imali nameru to da uradite, onda uradite, jer to u zakonu ne piše. Oni su i dalje u obavezi da plaćaju ovu naknadu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gorica Mojović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Pridružujem se kolegama koji tvrde da se ovim zakonom ograničavaju, u stvari najmanje je bilo reči o ograničavanju prava autora, a najviše je reči bilo o tome da izmene i dopune zakona jasno ne definišu šta se to podrazumeva pod samostalnim zanatskim radnjama. Nema potrebe da ministar ponovo čita, pročitala sam sto puta. Ono što je ova diskusija pokazala, a to je da smo i ovim članom i sledećim na koji ja imam amandman otvorili jednu branu. Gospodin Radović je govorio o tome zašto ne oslobodimo ugostitelje. Milica Radović je takođe pitala zašto prevozna sredstva ne oslobodimo, izložbene prostore. Postavljam pitanje – zašto ne male emitere, male lokalne radio stanice? Dakle, sijaset pitanja se otvara, jer je to princip. Ako podignete rampu za jedne, sasvim logično se postavlja pitanje – zašto ste je spustili za sve druge? Ta rampa nije morala biti tako podignuta da sve kroz nju prođe. Ona je mogla da bude definisana na jedan način da se stvarno utvrdi to o čemu ovde slušamo tokom rasprave u načelu i tokom rasprave o amandmanimada se ovo odnosi samo na male zanatske radnje. Gde to piše? Male zanatske radnje, pokušala sam preko Odbora za nauku i prosvetu da uputim jedan amandman, s obzirom da je za poslanički bilo suviše kasno, da se te male zanatske radnje definišu do 25 kvadrata. To su radnje koje se bave starim i umetničkim zanatima. Ne, mi ovim oslobađamo sve. Rekao je ministar Dinkić i frizerske, i modne salone i pekare. Ministre, bila sam direktor Kulturnog centra čija je galerija u kojoj se takođe pušta muzika manja od nekih pekara i poslastičarnica. Galerija Kulturnog centra, kao i galerija Haos i galerija Doma omladine će i dalje plaćati muzički dinar, a neki velelepni saloni lepote to neće činiti. Prema tome, čitava ova diskusija pokazuje da smo ovim prekršili Ustav. Čitala sam član 58. Ustava, objašnjavala sam šta je pravo privatne svojine i potvrdila sam da su autorska prava takođe privatna svojina i ne otuđivo pravo je vlasnika da dozvoli ili ograniči njihovo korišćenje. Imali smo u decembru prošle godine izmenu i dopunu ovog zakona. Zašto? Zato što smo bili upozoreni od strane Evropske komisije da ograničavamo pravo autora. Ovakvim odredbama mi smo ta prava još žešće ograničili. Potpuno razumem moje kolege koji sa punim pravom ilogično postavljaju pitanja, a zašto ne ovi, a zašto ne oni, zašto su samo oslobođene, pri tom ne jasno u svim obrazloženjima i u svim odbranama ovog člana i ovog sledećeg se govorilo o malim zanatlijama. To nije definisano u Predlogu izmene zakona. U suštini mi smo otvorili jednu branu da tu može sve da prođe. Imali smo prilike da čujemo sada gospodina Markovića koji takođe kaže – možda u narednom periodu i ti izložbeni prostori, autobusi i svi drugi treba da budu oslobođeni. Šta smo onda doveli u pitanje? Pravo privatne svojine i autorska prava, intelektualna prava. Prekršili smo Ustav i prekršili smo međunarodne norme i prekršili smo, osim člana 58, i član 194. Ustava Srbije koji nas obavezuje da poštujemo međunarodno pravo. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Dakle, brana nije otvorena. Potpuno je jasno da je dato oslobođenje za sve zanatlije koji su oslobođeni obaveze držanja fiskalnih kasa i oni više ne moraju da plaćaju muzički dinar. Što se tiče ugostiteljskih objekata, niko nije oslobođen od plaćanja muzičkog dinara, ali je ta naknada značajno smanjena za ugostiteljske objekte manjih površina. To je tačno i prema kvadraturi je određen maksimalni iznos koji je mnogo niži nego danas. Ono što je jako bitno, postavili ste jedno ključno pitanje, ograničavanje prava autora.Hajde da govorimo razumljivim jezikom. Ovaj zakon zapravo povećava prava autorima. Po prvi put autori će moći da znaju da ih niko ne laže od organizacija koje štite njihova prava, jer nekim štite više, a nekima manje, koliko je ko zapravo emitovan u Srbiji. Kako? Uvodimo obavezu da sve radio, tv stanice, svi elektronski mediji moraju da dostavljaju tzv. elektronske košuljice organizacijama za zaštitu autorskih prava. Nezavisni monitoring ovoga od 1. januara 2014. godine vrši RRA. To znači da ko god da je kompozitor, stvaralac, uradio je neko muzičko delo, to se emituje na ma kojoj lokalnoj stanici, naravno i na nacionalnim stanicama, da li je radio ili televizija, svejedno, moći će klikom na kompjuteru za godinu dana kada ovaj softver bude uspostavljen da zna tačno koliko puta je njegovo delo emitovano i kada sutra dobije izvod od SOKOJ-a ili od OFPS ili od PIO koliki mu je honorar, moći će da uporedi sa time koliko je, recimo, njegov kolega kompozitor emitovan i više niko neće moći da sumnja da je pokraden, prevaren od strane SOKOJ-a ili ma koga drugog i da neki kompozitori dobijaju mnogo više u odnosu na ono što su zaslužili, a neki mnogo manje. Dakle, uvodi se zaista odlično informisanje svih stvaralaca putem informacionih tehnologija, sistemom elektronskih košuljica i nezavisnim monitoringom RRA, da mogu u svakom trenutku da pogledaju koliko su njihova dela izvođena i na taj način se njihova prava više štite. Ono što je intencija, prvo, postoje neki oblici na koje do sada nije naplaćivana naknada, a sada će biti naplaćivana u skladu sa evropskim direktivama i tako će se po jednoj osnovi povećati prihod. Ono što se smanjuje time što se ukida obaveza plaćanja muzičkog dinara za zanatlije se više nego kompenzuje ukoliko, rekao sam već, Javni servis Srbije krene da plaća svoju obavezu kako treba, jer oni najviše emituju, oni su od nacionalnog značaja. To mnogostruko prevazilazi sav prihod od svih zanatlija u Srbiji do sada. Samim tim će masa za raspodelu autorskih honorara biti veća, a autori će dobijati srazmerno koliko stanice emituju njihova dela i moći će lično da kontrolišu da li je to tako, a ne putem nekih skupština udruženja SOKOJ itd, gde mogu da dođu i da imaju uticaj samo oni koji su privilegovani u tim institucijama, a najveći broj kompozitora i autora tamo ne može ni da priviri.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, kolege narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Nove Srbije veoma kratko ću govoriti. Naravno da ćemo podržati izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima, ali nisam mogao da izdržim da ne dam jedan kratak komentar. Mislim da uopšte nije bitno, ne samo u ovim izmenama i dopunama ovog zakona, nego u bilo kom zakonu, čija su to predizborna obećanja, nego da se ona ostvare, ako su u interesu jednog sloja stanovništva i građana Srbije, a u ovom slučaju sigurno da jesu. Mislim da nije dovoljno, iako podržavam i od sveg srca ću glasati za ovih 70.000, ako se ne varam, gospodine ministre, ljudi koji će biti na neki način oslobođeni jedne globe. Mislim da je potrebno, a mislim i da vaše izlaganje, slagali se vi sa tim ili ne, jeste jedno izvinjenje tim građanima. To je globa koja je bila bez svake logike. Moram da vam kažem, inicirali ste me sa pominjanjem jedne vrste zanata, obućara, pre tri godine sam primio pismo od jednog gospodine obućara, koji je nažalost izgubio sina jedinca. Plaćanje te dažbine državi za njega nije bio pre svega finansijski trošak, to je za njega bila uvreda i on to nije mogao da podnese. Svaki dan ga je to razaralo. Možete da zamislite nekog obućara, kojih u našim gradovima ima po jedan, dva ili tri, u nekoj sobici od dva sa tri, gde popravlja znamo kome cipele i ko u ovakvoj ekonomskoj situaciji popravlja cipele, a ne kupuje nove, da taj čovek sluša vrstu muzike, bilo koje muzike. Dakle, jasno mi je, slagao se sa tim ili ne, da autorima treba plaćati tu naknadu za njihova autorska prava, ali gde smo mi građani tu? Recimo, neko pominje vozila i autobuse. Gde sam ja kao građanin zaštićen ako se vozim u autobusu i slušam neku muziku koja mi, objektivno rečeno, izaziva duševnu bol? To će vam potvrditi 90% građana Srbije. Dobro, možda je nekima smešno, ali meni ovo liči kao u predizbornim kampanjama kada pravimo neke spomenike nekim autorima koji su zaradili bukvalno desetine miliona maraka i na kraju sve propili, prokockali, svi to znamo, a onda se proglase za nacionalnu vrednost i još im dajemo penziju mimo zakona. Pitam gde su ovi građani? Znam kako sila Boga ne moli, šta su svetski standardi i evropski standardi, ali pokušavam, bez lažne skromnosti, da zastupam onaj sloj stanovništva iz koga dolazim, običnih građana. Prema tome, mislim da je već neko rekao, ovaj krug ljudi, mislim da ste, gospodine ministre, i vi rekli, prilikom sledeće izmene i dopune zakona treba proširiti na još neke, da tako kažem, zanatlije, pod znacima navoda. Ponavljam, zaista pitam, ako prisustvujem izložbi ili sam došao u neki restoran sa porodicom da ručam i pusti se neka muzika koja mi pokvari taj ručak, gde sam ja onda kao građanin? Da li taj autor treba onda meni da plati kao građaninu? Recimo, ako se ispostavi, kako vi kažete, ta košuljica na TV ili radio-stanicama, što je logika, koliko je puta emitovano, ali zar ne bi oni trebali, recimo, narodski rečeno, restoranima i kafanama da plate, ako puštaju njegovu muziku i propagiraju njega? Sve više ljudi pokušava da zainteresuje za tu vrstu muzike i on zbog toga, recimo, CD, kasete, ploče, mada toga više i nema, proda. O ovome treba vrlo ozbiljno razmišljati i ne zaboraviti da smo mi ovde predstavnici građana Srbije, ipak većine građana Srbije, koji žive kako žive, a ne samo autora, iako ne sporim pravo kolegama koji su o tome pisali, to jeste u evropskom duhu i to jeste njihova privatna svojina i njihov rad i neko to koristi, ali ne kod svih. Znate, pre 30-40 godine postojale su, šta god mislili o tom vremenu, neke komisije za šund, pa su proglašavali nešto da je za šund, pa ne može ni da se snima, a kamo li da se prodaju neke ploče. Sada svi snimaju sve i svi su autori. To što se vi smejete ovome što pričam, to shvatam kao znak odobravanja da je to istina, da je 90% tih autora u stvari nacionalna sramota, pošteno rečeno. Hvala.
Reč ima dr Aleksandar Radojević. Izvolite.
Kratko ću, podstaknut diskusijom koleginice Mojović. Mislim da autorska prava nisu diskriminisana, mislim da su u ovom slučaju potencirana, ali samo za one koji se bave muzikom. Autorsko delo, bez obzira da li je muzičko, pisano, štampano, trebalo bi da podleže istim pravima i istoj zaštiti. Zašto bi, recimo, profesor na fakultetu mogao da predaje po Arturu Gajtonu, a da studenti ne plaćaju porez na to što slušaju to predavanje ili zašto neko ko je napisao naučno delo jedva čeka da bude citiran negde da bi njegovo autorsko delo dobilo na značaju? Dakle, bez obzira da li je to autorsko delo bilo kog oblika, mislim da bi trebalo da ima isti tretman, pa tako i ovo muzičko, koje je dovoljno zaštiti na onom medijumu na kome se emituje. Dakle, CD zaštićen, prodat, to je nešto što je autorsko delo, time je zaštićeno autorsko pravo onoga koji je to napravio. Nema razloga slati poreznike u svaku kafanicu da vide gde se sluša. Mislim da je efekat naplate tih dažbina jako mali u odnosu na troškove koji prate samu naplatu toga svega. Hvala.
Hvala. Rečima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Naše zakonodavstvo i pozitivni propisi u Srbiji štite prava autora. Štite prava i autora naučnih radova i književnih određenih oblika. Naše pravosuđe stoji na stanovištu da treba zaštititi. Iz svoje advokatske prakse imam potvrđeno da naš pravosudni sistem štiti i primenjuje te zakone u pogledu zaštite autorskih prava i intelektualne svojine. U tom smislu ne treba da bude razlika između autora, bez obzira da li su naučni radovi, književna dela, muzička dela, izvođači itd. Sve to na određen način spada u domen autorskih i srodnih prava, prava intelektualne svojine. Određene stvari sam napao ovim amandmanom i ukazao šta smatram da je nedovoljno dorečeno ili nedovoljno dobro ili da treba da se time pozabavimo. Gospodine ministar se branio onim što ja ne napadam, čak pohvaljujem. U tom delu gde nisam stavio amandmane, u svakom slučaju mogućnost kontrole i svega toga što je predviđeno, dobro je, ali ja vam govorim ono što nije dobro i upravo to sam ovde podvukao, ono što nije dobro. Vidite, prema Sudu pravde EU mora da se utvrdi pravo na naknadu, uzimajući u obzir vrednost usluga koje pružaju društvu itd. Druga stvar, član 3. Direktive o informatičkom društvu konstatuje da postoje ekskluzivna prava autora, jer su ona priznata ovim članom 3. Direktove o informatičkom društvu. Upravo su to razlozi zbog kojih sam podneo amandman. To su razlozi zbog kojih sam otvorio ovde diskusiju, da vidimo da li je dovoljno dobro rešenje ili nije dovoljno dobro rešenje. Lepo je to što smo mi objasnili EU. Isto tako pitam da li smo dobili povratni odgovor - da li ova zakonska rešenja zadovoljavaju određene stavove onih koji su nezavisni u odnosu na nas ovde i koji mogu sa strane da nam daju savet da li treba nešto doraditi ili ne treba doraditi? Ukoliko smo dobili u međuvremenu saglasnost Evropske komisije da je to to i da je apsolutno u skladu sa propisima Evropske unije, ja najsrećniji. Ukoliko imamo potvrdu da je to apsolutno u redu, znači, čl. 3, 5, 6, spreman sam da odmah povučem amandmane. Ali, nisam siguran da je to, da smo dobili povratan odgovor, ja sam decidan da je to tako. Zato se bojim da se sutra ne desi da sud pravde EU ne donese neko rešenje kojim ćemo biti obavezani nešto da plaćamo ili, u krajnjoj liniji, da nam vrate ovaj zakon na popravni.
Reč ima gospođa Mojović.
Dakle, i ova diskusija kao i diskusija u načelu pokazuje da su nam neke odredbe ovog zakona postavile jednu svojevrsnu zamku. Zaista bih upozorila predlagača da na ovaj način u stvari u nekom smislu dovodi u sukob autore sa jedne strane, zanatlije sa druge, a sve koristeći se, kako da ne budem pogrešno shvaćena, nekom vrstom manipulacije. Zašto? Sve vreme u odbranu ovog predloga se govori, slušam sada i svoje kolege, male zanatlije, obućare, ovi, oni, mali prostori itd, a opet ja tvrdim, ovakvim rešenjima oslobađamo sve – i velike i luksuzne salone lepote, i velike pekare, pečenjare i poslastičarnice. To nisu ugostiteljske radnje. Ja, gospodine Dinkiću, nisam govorila o ugostiteljskim radnjama. Znam da one nisu oslobođene. Gospodin Radović je predlagao da i one u zavisnosti od kvadrature budu oslobođene, iako one u zavisnosti od kvadrature plaćaju manju nadoknadu. Takođe, nisam govorila o evidenciji. Vi ste govorili da će biti bolja evidencija. Obaveza evidentiranja, slanja košuljica od strane medijske kuće, takođe postoje u zakonu. Potpuno se zalažem, nadam se, očekujem da će biti stroga kontrola, nadzor i da će biti bolja evidencija. Ali, kakve to veze ima sa onim što piše u članu 58. Ustava Srbije – pravo svojine može biti oduzeto ili ograničeno samo u javnom interesu, utvrđeno na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne. Slična definicija vezana za autorska prava koja mogu biti i za prava intelektualne svojine, pri tom, naravno, misli se i na naučna dela i na sve drugo što pripada autorstvu, mogu biti ograničena samo slobodnom voljom autora ili po posebnim uslovima predviđenim zakonom, a mi smo već postojećim zakonom to utvrdili. Za to smo bili opomenuti, pa smo nešto popravili u decembru prošle godine, a i dalje ovakvim odredbama izmenama i dopunama Zakona ostajemo u suprotnosti sa nekim članovima već postojećeg zakona, o čemu sam govorila u načelu. Prema tome, da se razumemo, ne postoji ovde u ovoj sali, koliko sad nas ovde ima, a da nas ima i svih 150 koji neće se založiti da se uistinu male zanatske radnje oslobode ili bar, da tako kažem, ne učestvuju u toj obavezi plaćanja muzičkog dinara. Ali, nisam sigurna da smo svi baš spremni, ja bar ne, da kažemo - pošto ćemo osloboditi male, onda zajedno sa njima oslobađamo i sve velike i one koji pristojno zarađuju i one koji su na tržištu i one koji su upravo zahvaljujući tome što koriste tuđa autorska prava imaju bolji promet. Ne znam zašto je mene predsednik Odbora za nauku obavestio da na Odboru nisu ni hteli da saslušaju predlog mog amandmana, gde sam upravo definisala male zanatske radnje kao radnje do 25 kvadrata i radnje koje se bave starim umetničkim zanatima jer navodno je bilo kasno i predstavnici ministarstva to nisu videli. Ja nisam znala kad mogu drugačije da predložim Odboru, pošto sam kao poslanik predala amandman za koji sam znala da neće biti usvojen. Pokušala sam da upravo ono o čemu sam govorila u načelu da utvrdimo definicijom šta su male zanatske radnje. Odbor je zakazan danas u pola 10, pola sata pre zasedanja i nisam imala drugačiji način nego da preko matičnog odbora probam da oni predlože ovaj amandman i da se ova definicija malih zanatskih radnji uspostavi zakonom, a ne da se svi u svojoj odbrani ovih rešenja na njih pozivamo, a pri tom negiramo. Sam ministar ne negira činjenicu da se to odnosi i na salone lepote, da se to odnosi i na razne druge zanatske radnje. Nisam pominjala ugostiteljske, nego pekare, pečenjare, poslastičarnice, koje takođe imaju status zanatskih radnji. Hvala.
Gospodin Marković ima reč.
Jeste, Ustav već u načelu pominje evropske vrednosti i evropske vrednosti su složene, ali se ne menjaju svake nedelje i gospodin Miković je dobro citirao i deo propisa, a i deo direktive koji se odnosi na autorska prava, kao i sudske odluke. Nema razloga da diskutujemo. Sve upućujem, pošto ne volim, sem u šali da nekoga pogrešno parafraziram, što vidim da je ovde postao trend. Dakle, narodni poslanik se zove Janko Veselinović, precizno je definisao, pročitao definiciju koja se sastoji u sudskoj presudi koja govori upravo o uslovima kada se smatra da je autorsko pravo, upravo je slučaj samo dela, kao što je i ova izmena zakona, one govore samo o autorima, izvođačima i proizvođačima fonograma, muzičkih autora. Dakle, ne odnosi se na ostale i u diskusijama. U načelu je i rečeno da ovaj zakon koji je inače u ovoj skupštini kada je donet bio veliki iskorak u prepoznavanju različitih autorskih prava, ali tokom primene smo primetili da nisu razrađeni mehanizmi za zaštitu autorskih prava i kolektivnih i pojedinačnih, svih autora koji su prepoznati u ovom zakonu, da zbog toga ovaj zakon i nadalje mora da se menja. Ove sadašnje izmene imaju čitav niz argumenata oko kojih se svi slažemo i vidim da smo spremni da ih podržimo jer su u interesu, pre svega građana, a pri tome su upravo u skladu sa sudskom presudom koja definiše kada se smatra da neko koristi nečije autorsko pravo. Dakle, broj ljudi koji sluša određenu vrstu muzike i kada je to primarno i kada nije, ali nije korektno da ja to parafraziram kada postoji tačan citat gospodina Janka Veselinovića.
Hvala. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela Vlada. Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvoprihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Mojović i Vesna Marjanović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Gorica Mojović.
Dakle, nisam imala dilemu da će naš amandman biti odbijen. Već sam obrazložila da sam zbog toga pokušala da preko matičnog odbora, odnosno Odbora za nauku, prosvetu i intelektualnu svojinu ponudim drugu verziju amandmana. Nisam ni tu naišla na razumevanje. Ostajem pri tvrdnji i dalje da je ovde reč o jednoj ozbiljnoj, rekla bih dosta opasnoj, zameni teza, gde se u odbrani ove tačke, odnosno člana 171a. st. 5. i 6. u stvari manipuliše i koristi neka vrsta osetljivosti koju svi imamo za male zanatlije, zanatske radnje, a da pri tom zaista ne shvatamo da ovde otvaramo vrata i svima onima drugima o kojima sam već govorila. Dakle, i onima koji imaju prava, koji imaju mogućnosti i koji su u zavidnom i mnogo zavidnijem položaju na tržištu, kao što su već pomenute i pekare i frizerski saloni i modni saloni itd. Onda se zaista objektivno postavlja pitanje, da li smo ovim članom zakona diskriminisali sve druge? Mogu da kažem da smatram da su izložbeni prostori takođe diskriminisani, ali ne bi se nikad zalagala da sada jedno po jedno oslobađamo različite vrste korisnika, prosto zato što mislim da onda dovodimo u pitanje elementarna svojinska prava, odnosno elementarno pravo privatne svojine, koju imaju autori. Da ne dužim, žao mi je što je u ovoj diskusiji ta teška zamena teza, o tome šta su male zanatlije i ko će od ovog zakona imati koristi. Tvrdim vam da će najveću korist imati upravo oni koji imaju velike zanatske radnje, oni koji imaju dobre prihode na tržištu i nisam sigurna da od tog prihoda, s obzirom da je ministar Dinkić rekao da su oni bili uredne platiše, da zbog nedostatka tog prihoda neće ozbiljno biti oštećeni autori.
Hvala. Reč ima gospodin Dinkić. Izvolite.
Nisam hteo da komentarišem prošli put, ali sada ne mogu da odolim. Kakve su to velelepne pekare, velelepne poslastičarnice? Vi ste dali jasan amandman, tražili ste da sve zanatlije nastave da plaćaju "muzički dinar", i to je vaš jasan, bilo etički, bilo politički stav, svejedno. Da li ste tražili da se briše stav kojim mi oslobađamo trajno sve zanatlije plaćanja ove naknade? Ali evo, da pođemo od pekare. Ne znam da li, čak i ako neko ima lepše uređenu pekaru, da li je taj ko to drži, uspeo to da uradi, zahvaljujući muzici koju pušta u toj pekari, ili ti ljudi ustaju u ranu zoru da bi umesili pecivo, hleb ili nešto slično? Dakle, realno muzika nema nikakvog doprinosa u stvaranju vrednosti u prodaji proizvoda, koji oni prodaju na tržištu. Stvarno je besmisleno da se muzički dinar naplaćuje kao jedna naknada, a najveći deo tih pekara, realno, nije u tako dobrom stanju. Ima tih koji lepše izgledaju, opet, ne možemo reći da su to sad ne znam kakvi bogataši ili bilo šta, jer ti ljudi vredno rade. Ranije ustaju od mnogih građana Srbije. Isto važi i za poslastičarnice. Ne znam stvarno, velelepne poslastičarnice, ako neko bolje uredi svoj prostor, sad mu treba naplatiti veću taksu. Mislim da to nije u redu, ali to je razlika u moralnim i političkim stavovima. Mislim da je ovo, u moralnom stavu, ne bi trebalo da bude razlike u politici. Upravo zbog toga, što je logika u prethodnom periodu bila, ako god neko pomoli glavu umesto da se podstakne da bude još jači, navali mu se jedan, drugi, treći, deseti namet, pa je ovo bilo šlag na tortu, nije ovo bio osnovni. Bile su i firmarine, bili su razni parafiskalni nameti. To treba poukidati i naša politika je da ukidamo takve namete, posebno zanatlijama i posebno malim preduzetnicima. Prosto, ne vidim razloga zašto to ne bi učinili, mada ne sporim vaše pravo da imate suprotno mišljenje, ali Vlada ne deli mišljenje i zato je odbila vaš amandman.
Reč ima gospođa Mojović.
Naravno, vrlo je lako manipulisati ovim stavovima i proglašavati nekoga ko se zalaže da sva privatna prava budu ravnopravna, da je to njegovo političko i moralno pravo, odnosno da ja koja se zalažem da se prava autora, na određen način poštuju, da imam moralni problem. Nemam nikakav moralni problem, zato što mi se čini da su ovi predlozi zakona, ne samo u suprotnosti, znači, ne možete privatno pravo jedne grupe, ostvarivati na račun privatnog prava druge. Ono što je meni bilo jasno, da će se upravo zbog ovakve vrste zamene teze, da bude najblaža, da ne govorim neke teže reči, iskoristiti, da kažem argumenti kojima će ljudima biti jasno, pa će reći – pa da, pa naravno, eto i pekari, kao što smo sada čuli gospodina Dinkića, ustaju rano. Pa nisam ja mislila na te pekare. Objasnila sam da sam pokušala upravo zbog mogućnosti manipulacije ovim amandmanom, da se briše u članu 171. stav 5. i 6, gde sam predlagala da se definiše šta je mali zanatlija. Ako govorimo o malim zanatlijama i pekarama i poslastičarnicama, to su one do 25 kvadrata. Sve preko toga, znači, nisu baš male i nisu baš, da kažem, nesposobne. Ali, naravno argumentacija, pekari ustaju rano, poslastičari rade čitavog života itd. Gospodine Dinkiću, ja sam prošli put upotrebila jednu metaforu da objasnim šta je privatno vlasništvo. Potvrdili ste da se ovo odnosi i na frizerske salone i na modne salone. A što ne upotrebiste sada taj argument? Kažete - pa te male frizerske radnje. Ne, ja za te male frizerske radnje predlažem oslobađanje, ali ti velelepni modni saloni, za manikir, za pedikir, itd, a Mala galerija Kulturnog centra ili mala privatna, nastaviće da plaća, zato što se onda postavlja niz drugih pitanja. Dajte da onda definišemo šta su sve ti mali, koji nemaju uslova da ustraju na tržištu, kojima to nije osnovna delatnost, kojima to nije osnov za obavljanje delatnosti i ti autobusi i ti mali ugostitelji i te male galerije, itd. Znači, svi onda imamo argumente da govorimo - i te male lokalne radio stanice. Da govorimo o niz kategorija koje su možda zaslužile, takođe da budu izuzete ili da budu pod određenim uslovima, privilegovane. Samo govorim da je ovo jedna vrlo ozbiljna zamena teza i da se pozivanjem na te male zanatlije, uz to, ja ću ponoviti ono što sam i rekla u raspravi u načelu, ministar Dinkić se promovisao kao veliki zaštitnik zanatlija. Obećao je to u izbornoj kampanji, pa naravno da treba ispunjavati izborna obećanja. Ta izborna obećanja, ukoliko su u suprotnosti sa Ustavom, Međunarodnim pravom, mene isto zanima šta će na kraju reći Evropska komisija za ove odredbe zakona, i sa pravilima struke i sa mišljenjem strukovnih udruženja, onda ta izborna obećanja treba upodobiti sa onim što jeste pravni sistem zemlje i međunarodni. Naravno da niko nema ništa protiv, naprotiv, pohvaljujemo nastojanje da se ispune izborna obećanja, ali ne možemo da kršimo sva međunarodna prava i sve što smo se kao zemlja obavezali. Naravno da odbijamo svaku mogućnost da nađemo neku vrstu, neki model gde ćemo ono što stalno potenciramo u svojoj odbrani ovog stava, da je reč o malim, o onima koji nemaju para, itd, mislim prosto da izazivamo tu vrstu osećanja, koja, da kažem, kod svakog normalnog čoveka, će biti potpuno, reći će – naravno, šta sad ovi pričaju, pa naravno da treba te ljude osloboditi. Vidi kako je ova Mojovićka nemoralna, ona traži da oni plaćaju. To ste vi meni poručili, a to prosto nije tačno. To prosto nije tačno, zato što je to, i recite još jednom ovde pred svima, da li ovom odredbom ovog zakona, takođe oslobađamo velike frizerske salone i modne salone i kuće za negu lepote, itd. Što to ne upotrebite kao primer, nego jadne pekare koji ustaju u tri ujutru? Upravo sam predložila da se ti svi mali, do 25 metara kvadratnih oslobode. Hvala.
Hvala. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Petković.
Hvala gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da ova rasprava pokazuje da problem postoji i u tom smislu ja se pridružujem argumentaciji mojih kolega poslanika, koji su govorili o tome da je ovaj predlog zakona nejasan, nedovoljno preciziran i da otvara mogućnost za zloupotrebe. Mene ne interesuje šta će reći Evropska komisija, niti me pak interesuje šta će možda reći glumci, zanatlije u predizbornom spotu, koji klimaju u ritmu muzike, određene političke partije, mene interesuje šta će reći prave zanatlije i šta će reći, s druge strane, autor, jer očigledno, ovde postoji problem. Zbog toga Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 6, a u vezi sa članom 171a u stavu 6, gde traži da dođe do promene termina preduzetnika. Kako je i moja koleginica Milica Radović već pročitala, ja ću navesti, registar privrednih subjekata, koji kaže da preduzetnik može da obavlja sve delatnosti koje nisu zakonom zaklonjene i za koje ispunjava propisane uslove, uključujući i stare i umetničke zanate i poslove domaće radinosti, kao i da ministar nadležan za poslove privrede, bliže određuje poslove koji se smatraju umetničkim i starim zanatima. Dakle, uz svo poštovanje nadležnog ministra, ne može pojedinac da odlučuje o tome ko će biti u jednoj grupi, a ko u drugoj grupi. Dakle, u stavu 6. pa u nastavku dalje stoji da pod zanatskim radnjama podrazumevaju se samostalne zanatske radnje i poslovni prostor u kome preduzetnik koji plaća porez itd. Ovde je problem koje su to druge radnje. Ako opet sa druge strane znamo da pod rečju – preduzetnik, koja je ovde jako široko definisana u pravnom smislu, može podvesti mnogo štošta kada su u pitanju razne grupe, vrlo lako, naknadno po usvajanju ovog predloga zakona mi možemo da dođemo u situaciju da će mnogi zatražiti taj status preduzetnika i da onda izvrše kategorizaciju, i da tako onda, tako što će biti u grupi zanatskih radnji, a vidimo da u zanatskim radnjama, ne podrazumeva se samo ono, vi pominjete koje imaju fiskalne kase, a koje nemaju. Šta će biti sa onima koji naknadno zatraže to da budu u grupi zanatskih radnji, da ne bi plaćali tu naknadu. Ako želite da rešite problem, trebalo je u budžetu za 2013. godinu da se odredi stavka gde bi jasno bilo rešeno pitanje autorskih prava, pogotovu kada je reč o vaninstitucionalnoj kulturi koja je dosta ugrožena, a sa druge strane da u potpunosti se oslobode zanatlije i ljudi koji zaista ustaju rano, vredno rade, a da je muzika zapravo samo nešto što je tu u uglu tih preduzeća gde ne igra glavnu ulogu. Zbog toga smatramo da je bilo potrebno pronaći adekvatni izraz, potruditi se na pravi način da pronađemo rešenje gde posle usvajanja Predloga zakona ne bi moglo da dođe do različitih tumačenja, to do toga da nam ministar odlučuje ko može da bude zanatlija, ko preduzetnik i na kraju krajeva zbog čega donosimo zakon, ako do kraja ne preciziramo o čemu se radi, jer to su kolege poslanici ovde i spominjali, može da dođe do zloupotreba. To je zapravo naš jedini strah, a svakako smatramo da treba imati u vidu i zanatlije i poštedeti sve one koji krvavo zarađuju svoj hleb, časno i pošteno i jednostavno pitanje korišćenja muzike jeste samo nešto što je sporedno u obavljanju njihove delatnosti.
Na član 6. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Olgica Batić, Mirko Čikiriz i Aleksandar Jugović. Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološkirazvoj i informatičko društvo nije prihvatio amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima gospođa Radović.
Ovim amandmanom ja sam tražila da Zavod za intelektualnu svojinu koji sada preuzima nadležnosti Komisije za autorska i srodna prava, ima pravo, ali i obavezu na davanje mišljenja, a ne samo mogućnost da se saglašava sa predlogom tarife koju utvrđuje Upravni odbor organizacije za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava. Ukoliko bi ovaj moj amandman bio prihvaćen, to bi značilo da Zavod za intelektualnu svojinu dobija veća ovlašćenja i dobija mogućnost da iskaže i svoje negativno mišljenje na predlog tarife Upravnog odbora, organizacije SOKOJ, u situaciji kada između organizacije za kolektivno sprovođenje, odnosno ostvarivanje autorskih i srodnih prava, i reprezentativnog udruženja korisnika, ne dođe do dogovora. Mi znamo šta se desilo u decembru 2011. godine, kada je Upravni odbor SOKOJ, doneo predlog tarife kojim su naknade bile astronomski povećane i kakve je uopšte sve probleme u praksi ovakva jedna tarifa na koju je Komisija za autorska prava i srodna prava, dala saglasnost, i izazvala. Zbog toga je upravo i namera ovog amandmana bila da se Zavodu za intelektualnu svojinu da mogućnost da da i negativno mišljenje. Sada u zakonu imamo odredbu koja kaže da se Zavod za intelektualnu svojinu samosaglašava sa predlogom tarife koju utvrdi organizacija. Mislim da to nije dobro, posebno ako znamo i podsetimo se iskustva koje smo imali u decembru 2011. godine. Samo ću da podsetim da su tada naknade toliko povećane, da su recimo za stanice koje emituju muziku, porasle od 353% koliko je bilo za televizije, do 550% za radio stanice i čime je opstanak radiodifuzije ozbiljno doveden u pitanje. Ja naravno ovde ne govorim o opstanku RTS niti bilo kog drugog medija sa nacionalnom frekvencijom, ja prvenstveno govorim o opstanku malih lokalnih i regionalnih medija. Kakve je posledice ovako određene i na ovakav način određena tarifa izazvala u praksi, najbolje mogu da potkrepim samo jednim primerom, da je u septembru i oktobru ovo godine RRA pokrenula 67 postupaka za oduzimanje dozvole za emitovanje programa, zbog neplaćanja naknada za ovo emitovanje. Mislim da takvu situaciju niko od nas u ovom parlamentu ne bi hteo i mislim da je amandman potpuno na mestu. On svojom definicijom ovakvu jednu mogućnost definitivno ne dozvoljava. Naravno da zakon, kada govorimo o ovoj tarifi naknada neophodno je da skrenemo pažnju i na nešto što se pokazalo kao problem u praksi. Naime, nisam potpuno sigurna da li su podzakonskim aktima koji su morali da budu doneti, da bi se ovaj zakon sproveo u delo, kompletno u praksi, da li je predviđeno tačno sve ono što spada pod obavezu naplate naknade. Koliko je zakon, a i podzakonski akti, nejasni, najbolje pokazuje primer jedne vlasnice frizerskog salona, što svi znamo, koja je zbog zvonjave mobilnog telefona, morala da bude u poziciji da plati naknadu za korišćenje fonograma u iznosu od 11.000 dinara, zato što je inspektor organizacije proizvođača fonograma tu zvonjavu sa njenog mobilnog telefona tretirao kao muzičku numeru koja se podvodi pod zaštitu autorskih i srodnih prava. Ovaj primer je poznat svima nama, o njemu se mnogo pisalo, ali ja znam da će ministar da kaže da je ovo pitanje rešeno u praksi, ali ostala pitanja nisu rešena u praksi i sigurno stojim iza ovog da inspektor organizacije, proizvođača fonograma, kada odlazi u inspekciju, nije potpuno siguran šta sve spada u obim naplate naknade i da upravo nepreciznost zakona i podzakonskih akata koje ovaj zakon sprovode u delo, u tom slučaju nisu jasne.
Reč ima ministar Dinkić.
Moram da priznam da ste uneli malo konfuziju u moje razmišljanje, jer ovo sve što vi pričate, zapravo ide u prilog onome kako je Vlada formulisala, a ne kako ste vi dali amandmanom. Jača je reč saglasnost, nego mišljenje. Saglasnost je obavezujuća, a mišljenje neobavezujuće. Mi smo predvideli ovim članom zakona da Zavod za intelektualnu svojinu daje saglasnost, što mu daje jaču snagu na ove tarife, a ne mišljenje. Mišljenje može da bude pozitivno, negativno, a saglasnost, ako se da, onda je pozitivno, a ako se ne da saglasnost, negativno je, to je obavezujuće. Dakle, vi tražite veću snagu za Zavod intelektualnu svojinu, a mišljenje naše je da saglasnost, reč je bolja, nego reč mišljenje, jer daje veću snagu, zapravo, ide u pravcu onoga što vi tražite.
Izvolite, gospođo Radović.
Ne slažem se sa vama, jer mišljenje može da bude i negativna saglasnost. Podrazumeva se da je ona tu zarad davanja saglasnosti. To se u praksi nikad nije desilo da neko nije dao saglasnost. Ovako, kada mu dajete mogućnost da iskaže svoje negativno mišljenje, na taj način se podrazumeva da je predlog tarife koji je utvrdio upravni odbor, kada do dogovora između organizacije za ostvarivanje autorskih i srodnih prava i samog udruženja korisnika nije došlo. Po meni je mnogo bolje da ona ima mogućnost da dâ i svoje negativno mišljenje, ali razlika je u shvatanju i razlika je sa pozicije u kojoj odlučujemo.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Ja ću sada još malo da doprinesem konfuziji. Smatram da nije trebalo ukidati ni komisiju zato što je ta komisija imala pet članova i zvala se Komisija za autorska i srodna prava. To je bilo, sada govorim bilo zato što ćete verovatno ovaj predlog zakona usvojiti, stručno telo ovlašćeno da u oblasti ostvarivanja autorskih i srodnih prava daje mišljenje o predlogu tarife koji predlažu organizacije. Znam da je u prethodnom periodu bilo dosta problema, da se teško stizalo do dogovora, da su to onda neki predlozi koji nisu bili realni ili su bili nerealni itd, ali to je nekako praksa uglavnom svih novih institucija i organa koji se osnivaju nekim sistemskim zakonima. Smatram da nije trebalo požuriti pa ukinuti tu komisiju, nego možda dati malo više vremena da se to telo snađe bolje. To je sudbina sa svim novim savetima, komisijama itd. koje osnivamo raznim zakonima. Ovo je zakon iz 2009. godine, a ovo je 2012. godina. Znači, tu je bilo svega nekoliko godina. No, vi ćete ovim predlogom zakona to i ukinuti. Moj amandman takođe ide u tom pravcu da se reč "saglasnost" menja rečju "mišljenje" iz sličnih razloga koje je navela moja koleginica. Uglavnom, ovde se umesto komisije uvodi odlučujuća uloga Zavoda za intelektualnu svojinu. To je jedan od državnih organa koji zaslužuje sve pohvale, prateći njihov rad kao poslanik i njihovo angažovanje kada su u pitanju razni predlozi zakona. Iz zavoda, pa recimo Ministarstva kulture, sada Ministarstva obrazovanja i nauke, kome je pripao taj zavod, oni takođe učestvuju u donošenju nekih veoma važnih predloga zakona. Tu bih sada govorila o još nečemu. Na sajtu Zavoda za intelektualnu svojinu, ne znam da li su poslanici skoro to gledali, imate izveštaj o radu Zavoda za intelektualnu svojinu za prethodne godine, pa mislim da ima od 2004. godine njihovi izveštaji. Spremajući se za ovaj predlog zakona otišla sam da vidim koliko se to autorskih dela godišnje u Srbiji evidentira i deponuje. Tako se to stručno kaže. Onda vidite da recimo od 2009. godine oko 300 autorskih dela evidentirano i deponovano, 310 od 2009. godine, ali 2008. godine ih je bilo duplo više. Znači, bilo ih je negde oko 800. Dakle, te godine su očigledno promenili naknadu i takse za evidentiranje i deponovanje autorskih prava. To oni doduše i kažu, da se navedeni broj predmeta srodnih prava u 2009. godini znatno smanjio u poređenju sa 2008. godinom zbog velikog povećanja takse. Ako mi ovde govorimo o zanatskim radnjama i o tome koliko je značajno za rad, odnosno za opstanak tih zanatskih radnji skidanje ovog nameta, lično mislim da neće mnogo pomoći skidanju ovakvih nameta. Doduše, tu se nakupi, jer tu su još neki parafiskalni nameti, ma šta god to značilo. Tu će se možda i nakupiti i tu će biti neka ušteda, ali mislim da to neće biti odlučujuće za njihov rad, za zapošljavanje novih radnika i za opstanak. Znamo da je u proteklih nekoliko godina mnogo zanatskih radnji propalo. Dakle, govorim da ovaj muzički dinar neće, odnosno njegovo ukidanje, nešto značajno uticati. Sada malo da zagovaram prava i autora. Kroz ovu statistiku sam pokazala da je zbog povećanja taksi za evidentiranje i deponovanje autorskih dela ono duplo smanjeno. Da li Ministarstvo za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj, zajedno sa Zavodom, namerava da smanji tu taksu kako bi svi autori mogli da evidentiraju i deponuju svoja autorska dela?
Hvala. Na član 10. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Olgica Batić, Mirko Čikiriz i Aleksandar Jugović. Vlada nije prihvatila amandman, a o ispravci amandmana nije se izjasnila. Resorni Odbor nije prihvatio amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Olgica Batić, Mirko Čikiriz i Aleksandar Jugović. Vlada nije prihvatila amandman, a o ispravci amandmana nije se izjasnila. Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nije prihvatio amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Olgica Batić, Mirko Čikiriz i Aleksandar Jugović. Vlada nije prihvatila amandman, a o ispravci amandmana nije se izjasnila. Resorni Odbor nije prihvatio amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala. O ovom amandmanu, odnosno o dopuni i izmeni, već je bilo reči, odnosno to je obaveza elektronske evidencije emitovanja i reemitovanja ili kako čujem da se to u žargonu zove – obaveza vođenja elektronske košuljice, odnosno da će svi emiteri imati obavezu da vode evidenciju o tome šta se javno saopštava, da tako kažem uopšteno. Ovde sam predložila da se ta obaveza pomeri, da ona ne počne 1. januara 2014. godine, nego januara 2013. godine, odnosno odmah sledeće godine, pre svega zato što su gubici za autore veliki ako prođe još jedna godina. Drugo, moram da priznam da sam bila veoma iznenađena da se takva evidencija uopšte ne vodi. Donekle znam neke delove ovog zakona o radiodifuziji i znam da tamo postoje navedene neke obaveze koje RRA mora da radi i da ispunjava. Zaprepašćena sam da emiteri nisu vodili takvu evidenciju, da li je ona bila elektronska, da li je bila na papiru, i da se uopšte niko nije potrudio da se proveri koliko i kada se koja dela emituju ili reemituju. To je moj problem što sam bila iznenađena a i problem što do sada niko o tome nije vodio računa. Drugo zašto predlažem da to odmah počne sledeće godine je zato što pretpostavljam da ta elektronska košuljica je neki softverski program koji nije teško instalirati i početi odmah unositi odgovarajuće podatke i o tome obaveštavati onog koga treba obavestiti. Tako da mislim da treba da prihvatite ovaj amandman.
Reč ima ministar Dinkić.
Rado bih prihvatio kada bi oni to mogli u praksi da sprovedu. Bilo bi najbolje da su oni to već uveli još ranije. Činjenica je da danas emiteri dostavljaju neke košuljice i to uglavnom neelektronske ali nema dokaza da je to emitovano, kao što se piše jer ne postoji nezavisna kontrola od strane nekog tela kao što mi predlažemo da to bude RRA. Ovo je jedan od velikih pomaka. S kim god autorom da pričate svako sumnja u pravednost raspodele. Jedini način da se za sva vremena tačno utvrdi ko je koliko emitovan, ko je najslušaniji, ko koliko honorara zaslužuje jeste uvođenje kompletnog IT sistema, najpre kod emitera zatim nezavisna kontrola od strane RRA i samim tim i pravo autora da uđe u tu bazu podataka svake nedelje i da proveri ako želi koliko je puta emitovan. Na kraju kada dobije honorar da može da uporedi te podatke, jer nisu mala sredstva u pitanju. Od tih naknada ubiru se milioni evra godišnje, da ne idem u tačnu cifru pošto mi nije na raspolaganju. Postoji veliko nezadovoljstvo gotovo svih autora koje ja poznajem. Međutim ovaj sistem nije moguće da profunkcioniše za narednih 15, 20 dana kako ste vi rekli. Same organizacije su se složile da se ovo uvede. Raspitali smo se, one imaju softver koji je kupljen, RRA treba da instalira svoj i dali smo rok od godinu dana zato što su oni to tražili. Ako to uvedu ranije bio bih vrlo zadovoljan. Dobar je vaš pravac razmišljanja ali iz tehnički razloga su tražili to odlaganje od 1. januara 2014. godine.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić.
Zahvaljujem, po amandmanu. Takođe mislim da je ovo jedno od veoma dobrih rešenja ovog zakona, pošto će ono konačno uvesti red u ovoj oblasti koja je bila potpuno neuređena i dolazilo je do brojnih zabuna među autorima. Drago mi je da smo raščistili dilemu oko toga da li ministar koji je u isto vreme i autor je u sukobu interesa, pošto smo čuli brojne primedbe da je ovo zakon protiv autora, a sa druge strane vidimo i argumente da on pomaže autorima da ostvare svoja prava. Činjenica je da on nije ni na jednoj strani, već na strani uređenog sistema koji ovoj oblasti donosi značajne novine. Elektronske košuljice su nužne jer se dešavalo da neki autori, već sam i u načelnom pretresu govorila o grupi SARS koja je ostvarila 16 dinara na ime emitovanja njihove veoma poznate numere "buđav lebac", tako da sam sigurna da sa elektronskim košuljicima to ubuduće neće dešavati. Moram da kažem da imam jednu, ne rezervu ali dozu opreza kada je u pitanju RRA i želim da pozovem sve nas narodne poslanike i Odbor za kulturu i informisanje da u većoj meri vrši nadzor nad radom RRA, pošto iskustva svih građana sa kontrolom koju oni imaju nad emiterima nije uvek na zadovoljstvo građana. Bilo je brojnih situacija u kojima su oni propuštali da urade ono što jeste bila njihova obaveza u smislu izricanja opomena ili kazni emiterima koji su zaista radili protivno javnim interesima emitujući neke sadržaje koji su bili neprimereni. Nadam se da će u ovom slučaju uspeti da svoje kapacitete ojačaju i da će u punoj meri moći da primenjuju ovaj zakon. Verujem da im je za to potrebno malo vremena, ali sam sigurna za sebe a verujem da imam podršku i u drugim kolegama da Skupština mora da vrši mnogo snažniji nadzor nad radom ovog nezavisnog tela. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Koleginica je uglavnom rekla ono što sam htela da pitam. Dakle da Skupština vrši jači i veći nadzor nad RRA a očekujem od RRA da vrši nadzor nad tim da li će emiteri pravilno i kako treba ispunjavati ove elektronske košuljice. To baš i ne obećava, odnosno da li smatrate da RRA može da obavi taj posao ovakav kakav je danas?
Reč ima ministar Dinkić.
Oni su i nadležni da obavljaju takve i slične poslove. Ako su bili u stanju da vrše monitoring emitovanih propagandnih poruka tokom kampanja, gde tačno postoji način softverski da se utvrdi koja je stranka koliko imala sekundi spotova na televizijama. To je čista stvar softvera i sasvim je moguće da se kontroliše tačno šta je ko emitovao. Softveri se povežu sa emiterima i RRA i onda se prati u realnom vremenu šta se događa preko interneta.
Reč ima gospođa Snežana Stojanović Plavšić.
Evo jedna mala replika koleginici koja odlično zna šta ću ja reći. To jeste smisao nezavisnih tela. Ona su nezavisna od izvršne vlasti ali su zavisna od onih koji su ih izabrali, a to smo mi. Dakle, ne govorim ovo slučajno s obzirom da sam bila u Ministarstvu kulture i mnogo često su me ljudi pitali zašto ministarstvo ne kontroliše RRA? Ne može ministarstvo da kontroliše RRA. Može samo Skupština da kontroliše RRA i u tom smislu sam i govorila da nas podsetim da to jeste naša obaveza i da to i treba da radimo. To i jeste smisao postojanja nezavisnih tela, da oni budu nezavisni od vlasti, ali moraju biti zavisni od građana a mi smo ovde u ime građana njih izabrali.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Samo sam hteo da pitam ministra Dinkića, pošto ne znam da li smo odustali od te ideje, ali u Skupštini smo čuli nekoliko puta da postoji ideja u okviru optimizacije broja agencija i regulatornih tela da se objedine agencije za telekomunikaciju i radiodifuzne agencije. Šta će se onda desiti ako se to desi sledećih nekoliko meseci? Kako se to odražava na ovaj čitav proces, ako se od ideje nije odustalo?
Reč ima ministar Dinkić.
Nisam stručnjak iz oblasti telekomunikacija i neću davati svoj sud o tome da li je potrebno ove dve institucije objediniti. Neka stručna javnost to proceni. Za sada koliko znam tu nema planova za njihovo objedinjavanje. Nema realnih planova.
Izvolite gospodine Obradoviću.
Nisam mislio u stručnom smislu, naravno stručnjaci će reći svoje da li je potrebno ili ne. Nekoliko puta smo čuli obećanje da će u tom procesu smanjenja broja agencija i ove dve biti objedinjene, u tom smislu sam vas pitao ne kao stručnjaka za telekomunikacije. Nisam ni ja stručnjak za tu oblast, ali smo vrlo jasno čuli tu izrečenu ideju. Hvala.
Izvolite ministre Dinkiću.
Od resornog ministarstva koje je nadležno za ovu oblast takvu inicijativu do dana današnjeg nismo dobili.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završi pretres o amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zaključujemo rad za danas i nastavljamo sa radom sutra u 10,00 časova.