Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, na početku ove objedinjene rasprave o zakonima o potvrđivanju konvencija, koje je predložila Vlada Republike Srbije a pripremilo Ministarstvo pravde, istakla bih njihov značaj u procesu pristupanja EU, harmonizacije propisa sa propisima EU, a naročito njihov značaj za ukidanje viza građanima Srbije za države EU. U odnosu na predloge zakona kojim se potvrđuju međunarodne konvencije na početku bih predstavila Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o visokotehnološkom kriminalu i Predlog zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na kažnjavanje akata rasizma i ksenofobije učinjenih preko kompjuterskih sistema. Konvencija ima za cilj sprečavanje dela usmerenih protiv poverljivosti, integriteta i dostupnosti kompjuterskih sistema, mreže i kompjuterskih podataka, kao i sprečavanje zloupotreba tih sistema, mreže i podataka, tako što se predviđaju efikasne mere za otkrivanje i gonjenje takvih krivičnih dela, kako na unutrašnjem tako i na međunarodnom planu. Konvencija ima trostruko usmerenje, i to: usklađivanje nacionalnih zakonodavstava i inkriminacija u oblasti visokotehnološkog kriminala, omogućavanje vlastima da pristupe podacima iz sredstava komunikacija radi istrage i traženja dokaza, razvijanje mehanizama međunarodne saradnje u borbi protiv visokotehnološkog kriminala. U vezi sa navedenim, Konvencija dozvoljava nadležnim organima da prikupljaju, u realnom vremenu, podatke koje se tiču razmene i da presreću podatke koji se tiču sadržine, primoravajući one koji pružaju internet usluge da im u time pružaju pomoć. Pri navedenom, Konvencija uzima u obzir i postojeće konvencije Saveta Evrope u oblasti kaznene politike, kao i slične ugovore između država članica Saveta Evrope i ostalih država, naglašavajući da je svrha ove konvencije da dopuni te konvencije kako bi istragu i procedure koje se tiču krivičnih dela u vezi sa kompjuterskim sistemima i podacima učinila efikasnijim i da bi omogućila prikupljanje podataka i dokaza za ta dela u elektronskom obliku. Konvencija naglašava potrebu da se obezbedi odgovarajući balans između potrebe za sprovođenjem zakona i poštovanjem osnovnih ljudskih prava sadržanih u Konvenciji Saveta Evrope o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda iz 1950. godine, Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima UN iz 1966. godine, kao i drugim međunarodnim konvencijama o ljudskim pravima. Srbija i Crna Gora potpisala je Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu na Konferenciji evropskih ministara pravde, održanoj 7. i 8. aprila 2005. godine u Helsinkiju, pa je stoga potrebno da, u skladu sa svojim ustavnim ovlašćenjima, Narodna skupština donese zakon o potvrđivanju ove konvencije. Konvenciju su do sada potvrdile 23, a potpisale još 23 države članice. Dodatni protokol uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na kažnjavanje akata rasizma i ksenofobije učinjenih preko kompjuterskih sistema donet je kao rezultat zabrinutosti država zbog rizika zloupotrebe ili nenamenskog korišćenja kompjuterskih sistema radi širenja dela rasističke i ksenofobične prirode, zbog čega on predviđa kažnjavanje akata rasističkog i ksenofobičnog sadržaja preko kompjuterskih sistema. Pri tom, u protokolu se posebno naglašava uspostavljanje ravnoteže između slobode izražavanja i efikasne borbe protiv dela rasističke i ksenofobične prirode i ističe da on nije namenjen ugrožavanju uspostavljenih principa koji se odnose na slobodu izražavanja u nacionalnim pravnim sistemima. Srbija i Crna Gora protokol je potpisala na Konferenciji evropskih ministara pravde održanoj 7. i 8. aprila 2005. godine u Helsinkiju, pa je stoga potrebno da, u skladu sa svojim ustavnim ovlašćenjima, Narodna skupština donese zakon o potvrđivanju Dodatnog protokola. Dodatni protokol je do sada potvrdilo 13, a potpisala još 21 država članica. Sada bih dala najznačajnije napomene o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. Konvencija ima za cilj da spreči i suzbije trgovinu ljudima, uz garantovanje ravnopravnosti polova, da zaštiti ljudska prava žrtava trgovine ljudima, da osmisli sveobuhvatni okvir za pružanje zaštite i pomoći žrtvama i svedocima, da obezbedi efikasne istrage i krivično gonjenje kao i da unapredi međunarodnu saradnju u suzbijanju trgovine ljudima. (Predsednik: Gospodo poslanici, zamolila bih vas da omogućite da čujemo gospođu ministra.) Konvencija treba da se primenjuje na sve oblike trgovine ljudima, kako nacionalne, tako i međunarodne, bez obzira na to da li je ili nije povezana sa organizovanim kriminalom. Pri navedenom, Konvencija uzima u obzir i postojeće konvencije Saveta Evrope u oblasti kaznene politike, slične ugovore između država članica Saveta Evrope i ostalih država, kao i druge međunarodne pravne instrumente koji se odnose na oblast suzbijanja trgovine ljudima, a posebno Konvenciju o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda iz 1950. godine i njene protokole, kao i Konvenciju UN protiv transnacionalnog organizovanog kriminala i njen protokol za sprečavanje, suzbijanje i kažnjavanje trgovine ljudima, a posebno ženama i decom, a u cilju pružanja bolje zaštite predviđene ovim aktima i unapređivanju njima uspostavljenih standarda. Takođe, Konvencija uzima u obzir i potrebu da se izradi sveobuhvatni međunarodni pravni instrument koji bi se usredsredio na ljudska prava žrtava trgovine ljudima i koji bi uspostavio poseban mehanizam nadzora. Konvencijom je propisano da primena njenih odredaba od strana ugovornica, a posebno korišćenje mera za zaštitu i unapređenje prava žrtava, treba da se obezbedi bez diskriminacije po bilo kom osnovu, kao što su pol, rasa, boja, jezik, veroispovest, političko ili neko drugo uverenje, nacionalno ili socijalno poreklo, pripadnost nekoj nacionalnoj manjini, imovina, rođenje ili neki drugi status. Srbija i Crna Gora potpisala je Konvenciju Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima na Trećem samitu šefova država i vladazemalja članica Savete Evrope, održanom 16. maja 2005. godine u Varšavi, pa je stoga potrebno da se donese zakon o potvrđivanju Konvencije. Konvenciju je do sada potvrdilo 20, a potpisalo još 20 država članica. Sada bih dala kraće obrazloženje u vezi sa Predlogom zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Konvencija ima za cilj da se pojačaju napori strana ugovornica u sprečavanju terorizma i njegovih negativnih posledica po celovito uživanje ljudskih prava, a posebno prava na život, i pomoću mera koje treba da budu preduzete na nacionalnom nivou i kroz međunarodnu saradnju, uz dužnu pažnju posvećenu primenjivim višestranim ili dvostranim ugovorima ili sporazumima među stranama ugovornicama. Konvencija osnažuje potrebu za jačanjem borbe protiv terorizma i potvrđuje da sve mere koje se preduzimaju radi sprečavanja ili suzbijanja krivičnih dela terorizma moraju da poštuju vladavinu prava i demokratske vrednosti, ljudska prava i osnovne slobode, kao i ostale odredbe međunarodnog prava, uključujući i, gde je primenljivo, međunarodno humanitarno pravo. Konvencija podseća da teroristički akti imaju, po svojoj prirodi ili kontekstu, namenu da ozbiljno zastraše stanovništvo ili da, protivno zakonima i propisima, primoraju vladu ili međunarodnu organizaciju da preduzmu neku akciju ili da se suzdrže od preduzimanja neke akcije ili da ozbiljno destabilizuju ili unište osnovne političke, ustavne, ekonomske ili socijalne strukture zemlje ili međunarodne organizacije. Ova konvencija je, zajedno sa drugim međunarodnim pravnim aktima, od značaja za suzbijanje terorizma i stvara uslove za još čvršću i efikasniju saradnju među državama u cilju sprečavanja terorističkih akata, kao i krivično gonjenje, odnosno kažnjavanje počinilaca ovih krivičnih dela, što će doprineti boljoj zaštiti od terorizma. Pri navedenom, Konvencija uzima u obzir i postojeće konvencije Saveta Evrope u oblasti kaznene politike, slične ugovore između država članica Saveta Evrope i ostalih država, kao i druge međunarodne pravne instrumente koji se odnose na oblast suzbijanja terorizma, kao i konvencije UN. Ova konvencija dopunjuje i primenljive multilateralne ili bilateralne ugovore ili sporazume među stranama ugovornicama, uključujući tu i odredbe sledećih ugovora Saveta Evrope: Evropske konvencije o izručenju, Evropske konvencije o uzajamnoj pomoći u krivičnim stvarima, Evropske konvencije o suzbijanju terorizma, Dodatnog protokola uz Evropsku konvenciju o uzajamnoj pomoći u krivičnim stvarima, Drugog dodatnog protokola uz Evropsku konvenciju o uzajamnoj pomoći u krivičnim stvarima i Protokola uz Evropsku konvenciju o suzbijanju terorizma. Srbija i Crna Gora potpisala je konvenciju Saveta Evrope o sprečavanju terorizma na Trećem samitu šefova država i vlada zemalja članica Saveta Evrope, održanom 16. maja 2005. godine u Varšavi. Konvenciju je do sada potvrdilo 17, a potpisalo još 26 država članica. Sada bih dala kraće obrazloženje u vezi sa Predlogom zakona o potvrđivanju Protokola uz Evropsku konvenciju o suzbijanju terorizma. Navedeni protokol je donet kao rezultat potrebe država ugovornica da jačaju borbu protiv terorizma, uz istovremeno poštovanje ljudskih prava, vodeći računa o smernicama o ljudskim pravima i borbi protiv terorizma koje je Komitet ministara Saveta Evrope usvojio 11. jula 2002. godine. Takođe, države ugovornice su osetile potrebu da budu realistične i pragmatične kako bi se izbeglo ponavljanje i preklapanje sadržaja Konvencije sa sadržajem drugih međunarodnih instrumenata i aktivnosti u međunarodnim forumima. Države ugovornice su posebno želele da osnaže ulogu Konvencije kao instrumenta koji ima za cilj da omogući izručenje terorista kroz depolitizaciju krivičnih dela terorizma. Srbija i Crna Gora potpisala je Konvenciju Saveta Evrope o sprečavanju terorizma u Strazburu 15. maja 2003. godine. Konvenciju je do sada potvrdilo 28, a potpisalo još 18 država članica. Na kraju bih dala par napomena vezanih za Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma. Konvencija ima za cilj sprečavanje dela pranja novca i finansiranja terorizma, kao i drugih oblika kriminala, putem zaplene i oduzimanja prihoda stečenih izvršenjem krivičnih dela kako na unutrašnjem tako i na međunarodnom planu. Konvencija ima trostruko usmerenje, i to na: usklađivanje nacionalnih zakonodavstava i inkriminacije u oblasti pranja novca i finansiraae terorizma, omogućavanje vlastima da pristupe bankarskim podacima radi istrage i traženja dokaza i razvijanje mehanizama međunarodne saradnje u borbi protiv pranja novca i finansiranja terorizma. U vezi sa navedenim, Konvencija dozvoljava nadležnim organima da traže, uđu u trag, identifikuju, zamrznu, zaplene i konfiskuju imovinu, zakonitog ili nezakonitog porekla, koja je iskorišćena ili namenjena da bude korišćena, u celini ili delimično, za finansiranje terorizma, ili prihode stečene kroz to krivično delo i da u tom cilju obezbedi najširu moguću saradnju. Pri navedenom, Konvencija uzima u obzir i postojeće konvencije Saveta Evrope u oblasti kaznene politike, kao i slične ugovore između država članica Saveta Evrope i ostalih država, posebno Konvenciju Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom iz 1990. godine, naglašavajući da je svrha Konvencije da dopuni te konvencije kako bi se ojačale preventivne mere na planu sprečavanja pranja novca i finansiranja terorizma i kako bi se istrage i procedure koje se tiču navedenih krivičnih dela učinile efikasnijim i omogućile prikupljanje dokaza za ta dela. Srbija i Crna Gora je potpisala navedenu konvenciju 2005. godine u Varšavi. Konvenciju je do sada potvrdilo 11, a potpisalo još 20 država članica. Na kraju bih htela da vam se zahvalim na pažnji i da izrazim nadu da će nakon rasprave u načelu predloženi zakoni biti usvojeni, čime će se stvoriti uslovi, pre svega, za stavljanje Republike Srbije na belu šengen listu, a takođe će se stvoriti normativni okvir za efikasnije suzbijanje svih oblika kriminala.
Zahvaljujem, gospođo ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč: Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik gospodin Boško Ristić, predsednik Odbora; Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora i Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora? (Ne.) Da li narodni poslanici Gordana Pop-Lazić, Sreto Perić, Petar Jojić i Boris Aleksić, koji su izdvojili mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora prilikom razmatranja Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije o visokotehnološkom kriminalu, Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma, Predloga zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na inkriminaciju dela rasističke i ksenofobične prirode izvršenih preko računarskih sistema, Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope u borbi protiv trgovine ljudima, Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma i Predloga zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama Evropske konvencije o suzbijanju terorizma, žele reč? Reč ima gospodin Sreto Perić, a zatim Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospođo ministre, razlozi za izdvajanje mišljenja na Zakonodavnom odboru motivisani su trostruko. Prvo, na Zakonodavnom odboru nije bilo uopšte reči o tome zbog čega se tek sada donose zakoni o ovim konvencijama. Drugi razlog jeste što u svakom od ovih zakona u obrazloženju stoji da finansijska sredstva potrebna za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna. Reći ću šta je tu sporno. Treći razlog je što ni gospođa ministar obrazlažući predlog ovih zakona nije rekla zbog čega se ovi zakoni tek sad nalaze na dnevnom redu. Dame i gospodo narodni poslanici, juče nije bilo sporno da donesete odluku o spajanju rasprave, vezano za sedam predloga zakona, i to nije problem, a da li se pitate kako spajaju građani Srbije kraj sa krajem? Da li o tome razmišljate? Trebalo je da ove konvencije, odnosno zakoni o potvrđivanju ovih konvencija budu na dnevnom redu ovog parlamenta mnogo ranije. Neke od ovih konvencija su sačinjene tačno pre osam godina. Država Srbija ima potrebe da ove probleme koji su predviđeni u ovim konvencijama rešava, a naš važeći Ustav uspostavio je veliku obavezu po ovim pitanjima koja su predmet ovih zakona. Da ilustrujem konkretnim primerom zbog čega je ove konvencije trebalo ranije potvrđivati: Konvencija o visokotehnološkom kriminalu usvojena je 23. novembra 2001. godine u Budimpešti, znači, pre osam godina. Ovo mi malo liči na ono kada smo 2005. godine, ne znam da li sam tačno naveo godinu, u avgustu mesecu usvajali Zakon o javnim skijalištima, a nismo razgovarali o ekstremno visokim temperaturama, odnosno o potrebi Vlade da interveniše po tom pitanju. Danas kad imamo mnogo finansijskih problema, kad građani Srbije jedva sastavljaju kraj s krajem i nemaju mogućnost uveče da sednu i da donesu odluku kako da spoje, kao što ste vi uradili juče, i da prevaziđu svoje finansijske probleme, mi o tome ne govorimo ni jednu jedinu reč. Drugi razlog za izuzimanje mišljenja jeste to što kažete da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije. To nije tačno. Za sam ovaj zakon su potrebna neka sredstva: štampanje, vreme koje narodni poslanici potroše za razmatranje ovih zakona. Ukoliko hoćemo da sprovodimo ove konvencije, onda su potrebna određena sredstva i nemojte vređati inteligenciju narodnih poslanika i građana Srbije da će to samo po sebi da se rešava. Naime, posle usvajanja ovih konvencija potrebno je uspostaviti niz organa, aktivnosti i izvršiti izmene određenog broja važećih zakonskih propisa da bi ove konvencije imale smisla i značaja posle usvajanja. Veliki je problem što ste vi iz skupštinske većine ovde samo da biste u danu za glasanje glasali za određene zakonske predloge, a Vlada je tu da bi za sebe obezbedila neku finansijsku korist. Ne mogu da prihvatim da jedan od ministara, potpredsednika Vlade, koji je za vrlo kratko vreme obezbedio na svom kontu preko 11 miliona evra, kaže – hajdemo, izguraćemo, izvršićemo pritisak, izboksovaćemo. Skijaju se, grudvaju se, a ne rešavaju probleme građana. Posebno želim da progovorim o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. Ovo ste svesno izostavili, da se ranije usvoji ovaj zakon, jer da je pokrenuto pitanje odgovornosti albanskih terorista koji su vršili trgovinu ljudskim organima onda bi se postavilo pitanje da li bi onoliki broj zemalja članica EU i drugih zemalja doneo odluku o priznavanju jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije? (Predsednik: Gospodine Periću, zahvaljujem.) Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Boris Aleksić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, izdvojio sam mišljenje, pre svega, vezano za Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Kao što znate, terorizam je međunarodna pojava, zato se najčešće koristi termin međunarodni terorizam. Juče smo pričali da imamo velikog iskustva u borbi protiv terorizma, naveli smo i relevantne dokumente i naše države, između ostalog i SAD, izveštaj Komisije 9.11 formirane da bi se istražile pojedinosti koje su dovele do terorističkih napada na SAD, u kojima je navedeno da su dvojica glavnih organizatora terorističkih napada na Njujork i Vašington Muhamed Ata i Hali Šeik Muhamed bili obučavani i učestvovali u borbama protiv Srba na Kosovu i Metohiji i u BiH. Takođe imamo dosta primera i iz naše prakse, koje je objavila naša država, a vezano za informaciju Vlade Srbije i "belu knjigu" koju je Vlada Srbije objavila o teroristima još 2003. godine. Vi ste tada bili na vlasti. Evo šta je problem, vezano za ovu Konvenciju Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Postavljam pitanje, kako mislite da se borite protiv terorizma kada se zna da terorizam podržavaju brojne strane službe, između ostalog i regionalnih zemalja, i kada se zna, kako je izneo Dragan Filipović, nekada treći čovek resora državne bezbednosti i BIA, da obaveštajna uprava BIA faktički ne postoji, tj. obaveštajna uprava, ako možete da zamislite, ne bavi se obaveštajnim radom. Lica zaposlena u obaveštajnoj upravi nemaju zvanje ovlašćenog službenog lica. Dakle, oni ne mogu da legitimišu bilo koje lice na ulici, ne mogu da ga privedu na informativni razgovor. Šta ovo znači? Ovo znači da odgovarajuća služba... Znate da postoje vrlo ozbiljni podaci da je nemačka obaveštajna služba BND sponzorisala teroriste na Kosovu i Metohiji, da ih je obučavala Centralna obaveštajna agencija SAD. Sve te službe se bave obaveštajnim delovanjem, prikupljanjem podataka itd. BIA nema tu mogućnost, nema mogućnost delovanja u inostranstvu, zagraničnog delovanja i prikupljanja informacija, a, kao što sam vam rekao, terorizam je, pre svega, međunarodna pojava, u pitanju je međunarodni terorizam. Pogledajte drugu stvar, vezanu za trgovinu ljudima. Vi sad potvrđujete nešto što je trebalo da bude potvrđeno još 2000. godine. Specijalni tužilac Vladimir Vukčević izneo je podatak da su izvršioci nekih od ovih krivičnih dela u procesu identifikacije. Taj čovek ne govori istinu. Imate na sajtu Vlade Republike Srbije, vašem sajtu, pomenutu "belu knjigu" iz 2003. godine u kojoj su identifikovani, dobrim delom, teroristi izvršioci krivičnih dela koja se tu pominju. Uozbiljite malo tog specijalnog tužioca, naučite ga šta priča i kako da priča i primenite, na kraju krajeva, zakone Republike Srbije i sprovedite odgovarajuće postupke protiv terorista. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Gordana Pop-Lazić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi članovi Zakonodavnog odbora članovi poslaničkog kluba SRS izdvojili su svoje mišljenje povodom seta predloga zakona o potvrđivanju konvencija, da ih ne nabrajam sve, koje se tiču terorizma, trgovine ljudima i visokotehnološkog kriminala, jer nam predstavnik Ministarstva nije dao, pre svega, adekvatan odgovor šta se do sada čekalo i šta je to smetalo ovoj vlasti da od 2000. godine naovamo, s obzirom na to da su sve ove konvencije potpisane davnih godina, budu u formi predloga zakona pred nekom skupštinom? Ovo je već treći ili četvrti saziv od 2000. godine i tek danas je neko shvatio da bi trebalo da ove konvencije budu potvrđene na ovaj način. Nama se učinilo, odnosno došli smo do zaključka da je vlast izbegavala svoje obaveze koje bi usvajanje ovih zakona nametalo izvesnim državnim organima. Dakle, žmurilo se pred saznanjem o raznim terorističkim grupama koje postoje na Kosovu i Metohiji, čekao se trenutak da Kosovo bude sve dalje, a ingerencije države Srbije sve manje, kako se ne bi obračunali sa onima koje su čak i Amerikanci svojevremeno zvali terorističkom organizacijom. Da bismo imali mogućnost to da kažemo, danas kada su ovi zakoni na dnevnom redu, kao uslov za beli šengen, hoću da zbog javnosti, pre svega, iznesem ovu činjenicu zato što se stalno spočitava parlamentu ili SRS, pre svega, da koči evropske integracije i da zbog toga nismo još uvek na beloj šengen listi. Ko je ovo držao ovolike godine i nije omogućio parlamentu da donese adekvatne zakone i da se približimo toj Evropi, da ih umilostivimo da budemo na toj beloj šengen listi? Očigledno vlast. Zna se ko je bio na vlasti od 2000. godine naovamo. Oni nas teraju na sve i svašta, da donosimo šumu nekih zakona, manje ili više nepotrebnih, uglavnom nepotrebnih, jer oni ne znaju, ja sam vam to i juče rekla, kakvo je naše zakonodavstvo i da smo mi mnogo pre i brže išli putem kojim Evropa tek sada ide, ugrađujući u naša pravna akta mnogo štošta što oni tek sad ugrađuju. Vidite, juče je povučen ovaj antdiskriminacioni zakon, a sigurna sam da i vi znate da ta Evropa, koja nas tera na usvajanje tog zakona, ima diskriminaciju i te kakvu, pa se, recimo, dešava da žena u većini evropskih zemalja bude i po 20 i više posto manje plaćena od muškarca koji radi na istom radnom mestu. Vidite koja je to, kako bi naš narod u žargonu rekao "foliraža". Mi pristajemo na to, umesto da kažemo da je to našim zakonima već regulisano. Samo, te zakone treba da primenjujemo, a ne da nam se dešava ovo što nam se sada dešava – da sudije donesu neku odluku, a odmah sutradan ministar pravde pokrene inicijativu za njihovu smenu. Zbog toga što se mešamo u drugu granu vlasti, što izvršna vlast hoće da ima pod svojom kapom i zakonodavnu i sudsku vlast, zbog toga Evropa nas neće. Upravo zbog toga. Krivica je na vama, a nije krivica na opoziciji. Uostalom, pitajte narod, sva istraživanja kažu da preko 60, poslednja istraživanja kažu 64%, ispitanika ne interesuje ta Evropa, jer u tom smislu i pod ovim uslovima tamo niti smo poželjni, niti šta dobro od njih možemo da dobijemo. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospodin Petar Jojić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, izdvojio sam mišljenje u odnosu na ove konvencije koje su bile pred Zakonodavnim odborom, iz prostog razloga što iz ovih konvencija ne vidim da će Srbija imati velike koristi. Ima nekih propisa koji je trebalo da budu primenjeni, a imamo ih. Kada je u pitanju Krivični zakonik Republike Srbije, veći deo odredaba koji se odnose na ove konvencije regulisan je i normiran u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Posebno želim da izrazim svoje nezadovoljstvo kada su u pitanju ove konvencije, jer smatram da prioritet treba da imaju sledeći zakoni: zakon o poljoprivredi je trebalo da ima prioritet u odnosu na ove konvencije koje se predlažu i donose u Republici Srbiji. Stanje u agraru je krajnje loše, nikad gore, nikada veće pljačke nije bilo nego što je ima u agraru. Blizu 50 milijardi dinara u budžetu Republike Srbije nije naplaćeno od davanja u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Ko je kriv? Ministar za poljoprivredu, naročito prethodni ministar gospodin Milosavljević, koji je zaključivao 2006, 2007. godine ugovore o izdavanju u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Imate situaciju da pojedinac duguje oko milion evra državi za zakup poljoprivrednog zemljišta. To vam je slučaj u Banatskom Brestovcu, to vam je slučaj u opštini Kovin. Pašnjake oru profiteri. Uzurpirali su velike površine pašnjaka i državnog poljoprivrednog zemljišta, ali državi ne plaćaju zakup. Ova pojava u agraru je prisutna u celoj Republici Srbiji. Kažem da je budžet Republike uskraćen za blizu 50 milijardi dinara kada je u pitanju naplaćivanje sredstava od profitera, koji su čak, nakon što su izlicitirali i uzeli u zakup državno zemljište, odbili da zaključe ugovore, odbili da zaključe poravnanja. To vam je u opštini Kovin, opštini Pančevo, u celoj Vojvodini imate ovakve skandale. Ovaj lopovluk i ovaj bezobrazluk mora neko da spreči. Najodgovornija jeste Vlada Republike Srbije, a pre svega, Ministarstvo za poljoprivredu. Ministarstvo za poljoprivredu ne preduzima ništa da naplati glavnicu i kamatu, a da deposedira uzurpatore koji su uzurpirali državno poljoprivredno zemljište. Po mišljenju SRS, prioritet treba da budu zakoni, izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu, zatim donošenje novog zakona o parničnom postupku, donošenje novog zakona o krivičnom postupku, donošenje novog zakona o izvršnom postupku, jer Zakon o izvršnom postupku, u stvari, jeste zaštita dužnika i profitera koji državi ne plaćaju određene iznose. Imate izvršne i pravosnažne presude, hiljadu presuda. To zna gospodin Ratković dobro, jer je advokat i ima saznanja o tome. Nemoguće je izvršiti pravosnažnu sudsku presudu, a pravosnažna sudska presuda, gospodo, jeste zakon za dužnika. Dužnički lobi se štiti, jer se ne donose novi propisi koji moraju da uvedu reda u ovoj oblasti. Zašto nema zakona, gospodo iz vladajuće koalicije, o stranim nevladinim organizacijama? Kao poseban zakon mora biti donet zakon o stranim nevladinim organizacijama da bi se sprečile brojne zloupotrebe i propast u državi. Oni vladaju više nego što vlada Vlada i ostale grane vlasti, jer su se nevladine organizacije ugradile u sve strukture društvenog života. Zbog toga SRS smatra da je nužno doneti novi zakon, ne da to bude zakon o udruženjima; u EU postoje, Francuskoj, Engleskoj, Holandiji, Danskoj, Britaniji i Irskoj, da ne nabrajam, posebni zakoni o stranim nevladinim organizacijama. Ovo zbog toga što su se brojne nevladine organizacije pretvorile u profiterske organizacije, koje ostvaruju profit. Niko ih ne kontroliše, a hoće da vladaju i da budu paralelna vlast u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Jojiću. Narodni poslanici gospodin Momir Marković, gospođa Radica Jocić i Slađan Mijaljević su izdvojili svoje mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije prilikom razmatranja Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije o visokotehnološkom kriminalu, Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma, Predloga zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na inkriminaciju dela rasističke i ksenofobične prirode izvršenih preko računarskih sistema, Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma i Predloga zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama Evropske konvencije o suzbijanju terorizma. Da li želite reč? (Da.) Gospodin Momir Marković, zatim gospodin Slađan Mijaljević.
Gospođo predsedniče, jednostavnije bi vam bilo da ste rekli da nisam izdvojio mišljenje za tačku razno, jer po svim tačkama sam izdvojio mišljenje na Odboru za evropske integracije. Smatram da ovi zakoni u mnogo čemu nisu dorečeni. Pre svega, želim da se izvinim narodnim poslanicima i građanima Srbije zbog jučerašnje opaske, kada sam rekao da je gospođa Kolundžija završila Fakultet političkih nauka i da je logika fundament gotovo svih predmeta koji se polažu na Fakultetu političkih nauka. Sada sam, pošto je i ovaj drugi predlog za spajanje njen predlog, utvrdio da je možda ipak bila bolesna kada se predavao taj deo, tako da joj logika baš i nije jača strana, pogotovo kada se ovako spajaju tačke dnevnog reda. Da krenemo na ono zbog čega smo mi poslanici SRS na odborima izdvojili mišljenje. Nelogičnosti u ovim zakonima ima onoliko. Hajde da krenemo redom, pošto mi vreme brzo ide, a imam samo pet minuta zahvaljujući ovako restriktivnim Poslovniku. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o visokotehnološkom kriminalu. Evropa nas tera da ovu oblast, oblast visokotehnološkog kriminala, zakonski uredimo i da usvajajući ovu konvenciju sankcionišemo visokotehnološki kriminal. Da vas podsetim, dame i gospodo, da tehnološki i visokotehnološki kriminal u Srbiji uveliko caruje. Da vas podsetim da postoji Zavod za patente, gde otprilike svaki pronalazač, svaki inovator, svaki racionalizator mora prijaviti taj patent i da plaća određenu taksu, koju smo, uzgred rečeno, drastično podigli nedavno kada smo usvajali one takse, tako da racionalizatori i pronalazači dolaze u situaciju da ne mogu da finansiraju svoje patente. Samo jedan podatak, a o tome ću kada budemo govorili u načelu o ovim zakonima i konkretne dokaze dati: naš čovek je pronašao način da vi uplatite dopunu za telefon na kiosku. To mu je brutalno ukradeno, oduzet mu je patent i danas se tim patentom i velikim sredstvima koja se na taj način prikupljaju služe neki drugi ljudi. Pod četiri, Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma. Ovde je nespojiv ovaj deo sa finansiranjem terorizma, jer imamo ovde situaciju upravo u Vladi, upravo u vladajućoj garnituri, da su se ljudi žestoko pozabavili kriminalom. Da vas podsetim, ima jedan koji je za dve godine zaradio 11 miliona evra; ima i jedan koji još uvek ima rasparene šolje, a ne zna koliko ima para. Kada dođemo u situaciju da na osnovu ovih konvencija zakonski uredimo naše zakonodavstvo mnogi će ministri ostati puka sirotinja. Tačka 6 – Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. Dame i gospodo narodni poslanici, danas izlaze knjige, juče su izlazile knjige, ovih dana, ovih meseci izlaze knjige gde se nedvosmisleno potvrđuje da su ti isti Evropljani, jer su oni u kompletu od onih 19 zemalja bombardovali državu Srbiju, oni su pripomogli Šiptarima dole, u raznim albanskim bolnicama, u raznim makedonskim bolnicama, u raznim bolnicama na Kosovu i Metohiji, i sada verovatno u Bondstilu, trgovali organima ljudi koji su kidnapovani, Srba koji su kidnapovani na teritoriji Kosova i Metohije. Hoćete li usvajanjem ove konvencije pokrenuti to pitanje i izvesti to pitanje do kraja? Pokrenuti ne znači ništa. Mnoge stvari su pokrenute sa ove govornice, pa niste doveli do kraja. Mnogi kriminalci i danas važe za ugledne zamenike, pomoćnike, pa čak i ministre. Tačka 8 – Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama Evropske konvencije o suzbijanju terorizma. Upravo ta Evropa koja nam nudi ovu konvenciju je za vreme rata, dame i gospodo narodni poslanici, finansirala... (Predsednik: Zahvaljujem, gospodine Markoviću.) Ako mogu samo da završim rečenicu. (Predsednik: Rečenicu, naravno.) Ne može, izvinite onda. Izvinite što sam vas zamolio.
Javnosti radi i informacije prave radi, rekla sam: "Naravno, završite rečenicu". Gospodin Marković sluša samo sebe, neće mene. Reč ima gospodin Slađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, izdvojio sam mišljenje povodom seta ovih zakona, naročito u vezi sa zakonima koji su vezani za terorizam. Srpska radikalna stranka, naravno, jeste za sva moguća zakonska rešenja, konvencije i povelje i trudi se svim snagama da svako zakonsko rešenje bude bolje i bolje. To dokazujemo zaista ogromnom količinom vrlo kvalitetnih amandmana kojima pokušavamo da vladajuću većinu na neki način ohrabrimo da, pored toga što treba da ugradi te amandmane u zakone ili predložena zakonska rešenja, te zakone napokon počne i da sprovodi. Izdvajam mišljenje iz principijelnog razloga, jer je ovo još jedan od silnih setova zakona koji se donose u ovoj skupštini, ali se u praksi ne primenjuju. Naravno, kontradiktornost i apsurdi su neverovatni. Sa jedne strane, EU i razne međunarodne organizacije preko Vlade Srbije pokušavaju da nateraju, i uspevaju u tome, vlast u zemlji Srbiji, a na taj način maltretiraju Skupštinu Srbije, da donosi bezbroj zakona, recimo, ovakvih kao što su ova četiri o terorizmu. Juče je bio jedan na dnevnom redu, a danas su tri na dnevnom redu. Opet postavljam pitanje koje sam postavio i juče: kako Vlada Srbije misli da sprovodi i sa kim misli da sprovodi sve ove zakone, međunarodne konvencije, povelje i zakone o sprečavanju pranja novca, sprečavanju terorizma itd? Sa kojim to organizacijama, da neće sa NATO-om, da neće sa SAD? Svi ljudi koji se makar ovlaš bave bezbednošću ili svetskom bezbednošću, koji analitički čitaju tekstove dolaze do sledećeg zaključka i taj zaključak je zaista više nego bolan: upravo malopre pomenute međunarodne organizacije, s jedne strane, na papiru donose zakone i povelje, a sa druge strane, na terenu ohrabruju, finansiraju i obučavaju razne terorističke organizacije. Bezbroj je primera koje smo imali ovde, na našu nesreću, i na našem terenu, u bivšoj SFRJ i u zemljama koje su se odvojile kasnije.Šta su uradili Ričard Holbruk i Pedi Ešdaun na Kosovu? Javno se govorilo za Pedija Ešdauna da je eksponent MI 6. Šta rade silne terorističke organizacije, kao što su trenutno vehabije u BiH ili tom regionu koji je poznat kao Bosna i Hercegovina? Šta rade na Kosovu? Šta rade u Makedoniji? Šta je u Hrvatskoj radila ili radi privatna organizacija koja se bavi obukom, analitikom, opremanjem pojedinih terorističkih organizacija, poznatija kao NPRI, američka organizacija? Koliko je njihovih instruktora, visokoobučenih specijalaca, oficira u penziji koji su zaposleni kod njih? Koliko je njihovih instruktora radilo u Hrvatskoj? Koliko su samo pohapsile naše snage bezbednosti u Republici Srpskoj Krajini, vojska Republike Srpske? Šta su uradili 2001. godine u Aračinovu u Makedoniji? Kada su bili suzbijeni od specijalnih snaga policije makedonske države, ko je njih izvukao sa onim autobusima, navodno da se izvlače civili? Znate li koliko je bilo instruktora u tim autobusima među navodnim civilima? Upravo one zemlje i one institucije koje vas teraju da donosite ovakve povelje i ovakve zakone, koji će ostati mrtvo slovo na papiru zato što nećete imati s kim da ih sprovodite, šalju te instruktore tamo, izazivaju krize, obučavaju te organizacije, a kada njihovi instruktori dobiju po ušima onda pošalju autobuse, govore o humanitarnoj katastrofi, pa iz Aračinova, recimo, od 150 terorista izvuku među njima i 17 instruktora iz njihove privatne firme, ili maska firme. Koliko je instruktora učestvovalo u Gruziji u obučavanju gruzijske vojske za onaj genocid koji su počinili prema narodima koji nisu želeli da žive u sastavu gruzijske države? Zaista je bezbroj pitanja, zaista je bezbroj pokazatelja da se oni igraju sa svima nama. Sa jedne strane se mi zamajavamo ovde, donosimo nekakve povelje, nekakve zakone, nekakve konvencije, a ne možemo ih sprovoditi, ne možemo ih sprovoditi sa njima jer oni to ne žele. Ne možemo ih sprovoditi zato što naša služba državne bezbednosti ne može da radi svoj posao. Hvala.
Nema više izdvojenih mišljenja. Među predsednicima, odnosno predstavnicima poslaničkih grupa najpre su se javili gospodin Nebojša Ranđelović - LDP, zatim gospođa Elvira Kovač, a zatim gospodin Dejan Mirović.
Poštovana gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, predstavnici Vlade, LDP će podržati ovaj set predloga zakona kojima se ratifikuju konvencije koje je naša država potpisala. Da li je nužno da parlament i država urade ovaj posao? Da, nužno je. Shodno strategiji priključenja EU, ovo je conditio sine qua non tog posla. Pred nama se nalaze predlozi zakona o ratifikaciji konvencija koje u svom nazivu sadrže reči visokotehnološki kriminal, traženje, zaplena i oduzimanje prihoda stečenih kriminalom, konvencija o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na inkriminaciju dela rasističke i ksenofobične prirode, konvencija koja tretira borbu protiv trgovine ljudima itd. Sve ove konvencije deklarišu najviše standarde zaštite ljudskih prava, i personalnih i kolektivnih, i shodno tome, LDP će bez dvojbe podržati ove predloge zakona. Na tako nešto nas obavezuje i Ustav. Juče sam podsetio na član 16. i član 21. Ustava. No, ovakvo opredeljenje i ovakav stav LDP-a nas ne sprečava da Vladi i vladajućoj većini postavimo neka pitanja koja se tiču baš ovog važnog posla koji ovaj parlament treba da obavi. Da li vlada namerava da se ove konvencije samo ratifikuju, kako bi mogla da se pohvali da je uradila taj važan posao, ili ima nameru da ih zaista sprovede u delo? Zašto postavljamo ovo pitanje? U proteklih nekoliko godina ratifikovali smo desetine konvencija, a u praksi su nedostajali propisi po kojima će ove konvencije biti sprovedene. Nije dovoljno samo direktno primenjivati Ustav, odnosno njegov član 16, o kome sam malopre govorio, već je nužno da za primenu ovih konvencija postoji i prateće zakonodavstvo. To nije samo naše mišljenje, to nije samo naš stav. U prošlom sazivu se sa tim složio i tadašnji ministar poljoprivrede, i tadašnji ministar zaštite životne sredine je na moju opasku: "Da li postoji prateće zakonodavstvo", klimajući glavom odgovorio da prateće zakonodavstvo ne postoji i da je primena ovih konvencija, uz najbolju volju, praktično nemoguća. Shodno ovom pitanju koje sam postavio, osvrnuo bih se i na najaktuelniji primer, a to je jučerašnje događanje u Skupštini, kada je Vlada povukla Predlog zakona o zabrani diskriminacije. Pitanje glasi: kako će se Konvencija o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na inkriminaciju dela rasističke i ksenofobične prirode izvršenih preko računarskih sistema primenjivati bez postojanja zakona o zabrani diskriminacije? Da li to znači da će i ova konvencija biti samo fasada i da se neće primenjivati, iako je ratifikovana u ovom parlamentu? Shodno tome, nameće se pitanje kakav je plan Vlade, jer sve ove konvencije upućuju na inkriminisanje određenih dela. Da li će se menjati Krivični zakonik i drugi zakoni koji se tiču te problematike ili će ratifikovanjem ove konvencije opet biti u takvom stanju da ne mogu da budu primenljive? Naravno, pitanje koje sublimira sva ostala pitanja tiče se konkretnog događaja, ali je u vezi sa svim ovim o čemu sam do sada govorio. Šta će se dešavati u narednih sedam dana? Vlada nas je obavestila, pošto je zakon o zabrani diskriminacije povučen, da će pokušati da se izvrši njegovo usklađivanje sa primedbama koje je dobila, te da će nakon tog usklađivanja biti ponovo vraćen u parlament. Ako ne dođe do konsenzusa, biće vraćen u parlament sa neizmenjenim tekstom. Najpre, postavljam pitanje: sa kim to treba izvršiti usaglašavanje, usklađivanje, sa kim to treba postići konsenzus? Zakon o zabrani diskriminacije, čije je usvajanje nužno zbog primene svih konvencija koje ovaj parlament treba da ratifikuje, ponovo je daleko od očiju javnosti. Da li će Vlada taj posao uraditi transparentno ili će njen posao, kao i do sada, biti urađen tako da ratifikovanje ove konvencije bude samo fasada, a nikako suština? Naravno, postavio bih pitanje i predsednici parlamenta: da li poslanici mogu da dobiju tekst pisma koje je dobila Vlada, da vidimo šta to verske zajednice traže i šta se njima ne dopada u predloženom zakonu, koji se tiče i pomenutih konvencija o kojima danas raspravljamo, kako bi poslanici na kompetentan način mogli da raspravljaju o tome? Mi tekst tog pisma, niti bilo kakve podrobne informacije o tome nismo dobili, pa shodno tome možemo sebi da postavimo pitanje – da li će ratifikovanje ovih konvencija ipak biti samo fasada? Shodno opredeljenju LDP-a da se za govornicom iznosi suština, a da se ne koristi po svaku cenu 20 minuta koji pripadaju ovlašćenom predstavniku, završiću svoje izlaganje. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe manjina Elvira Kovač.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću ispred Poslaničkog kluba manjina i izneću najviše stavove SVM. Mi iz SVM smo vrlo svesni dostignuća u oblasti ljudskih i manjinskih prava do kojih su EU i čovečanstvo došli i svi težimo ka njima. Zalažemo se za donošenje propisa, kao i za potvrđivanje raznih međunarodnih ugovora i akata, a sve to u cilju što skorijeg punopravnog članstva naše zemlje u EU. Kao što ste čuli, želela bih da pojasnim, radi javnosti, da se danas na dnevnom redu zasedanja Narodne skupštine nalazi sedam predloga zakona o potvrđivanju raznih međunarodnih akata, uglavnom Saveta Evrope. Tačnije, reč je o četiri konvencije, dva protokola i jednom sporazumu između naše zemlje i Kraljevine Danske. Planirala sam da ukratko objasnim na šta se svi ovi dokumenti odnose i zašto će u danu za glasanje poslanici SVM i Poslaničkog kluba manjina glasati za usvajanje predloga zakona o potvrđivanju. Svi smo vrlo svesni dostignuća koja je donela digitalizacija i globalizacija računarskih mreža. Međutim, nažalost, svi smo svedoci da se računarske mreže i elektronske informacije u mnogim slučajevima koriste i za izvršenje krivičnih dela. Cilj prve konvencije o visokotehnološkom kriminalu, tzv. sajber konvencije, jeste upravo sprečavanje ovih dela protiv poverljivosti, integriteta i dostupnosti kompjuterskih sistema mreža i podataka, kao i sprečavanje raznih zloupotreba. Drugi dokument, koji je zapravo protokol, dodatak uz ovu konvenciju, odnosi se na kažnjavanje akata koji se tiču rasizma i ksenofobije učinjenih upravo preko kompjuterskih sistema. On je donet zbog velikog rizika od zloupotrebe i nenamenskog korišćenja kompjuterskih sistema radi širenja dela koja se, kao što sam spomenula, tiču rasizma i ksenofobije. Dakle, ovaj drugi dokument, protokol predstavlja dopunu odredaba konvencije o sajber kriminalu i predviđa krivično gonjenje, odnosno kažnjavanje tih dela koja su rasistička, ksenofobična ili slično, dela koja se tiču takvih problema, a učinjena su upravo preko kompjutera. U ovom protokolu stoji da svaka zemlja ugovornica, svaka zemlja članica koja ga potvrdi treba da utvrdi u svom nacionalnom zakonodavstvu zakonodavne i druge mere da bi se, kao što sam spomenula, ova dela u domaćem zakonodavstvu propisala kao krivična kada su učinjena sa namerom. To su, na primer: širenje rasističkog i ksenofobičnog materijala, bilo kakvog, preko kompjuterskih sistema; kada su na ovaj način motivisane razne pretnje, uvrede, poricanje, odnosno očigledno umanjivanje, odobravanje ili opravdavanje genocida ili krivičnih dela protiv čovečnosti, kao i pomaganje i podstrekavanje na vršenje ovih dela. To bi zapravo konkretno značilo da se krivičnim delom smatra sve, svako širenje pisanog materijala, slike ili bilo kakvog drugačijeg materijala, kao i predstavljanje ideja, teorija koje zagovaraju, promovišu i podstrekavaju bilo kakvu mržnju, diskriminaciju ili nasilje protiv bilo koje osobe, pojedinca, raznih grupa, koje je zasnovano na rasi, boji kože i, što je za nas najstrašnije, nacionalnom i etničkom poreklu, kao i veri. Dakle, nalaže se svakoj državi članici, a samim tim i našoj, da u svom nacionalnom zakonodavstvu navedene radnje predvidi kao krivična dela i, naravno, da ih kazni na odgovarajući način, što SVM svakako podržava. Sledeća konvencija koja se nalazi na dnevnom redu je Konvencija Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma. Njen cilj je, naravno – kao što smo juče čuli u delu rasprave o zakonu koje se bavi sličnom tematikom, sprečavanjem pranja novca i finansiranja terorizma, kao i drugih oblika kriminala – da se prihod koji je stečen na osnovu raznih kriminalnih radnji jednostavno oduzme. U ovoj konvenciji stoji da strane ugovornice koje je potvrde treba zapravo najpre da nađu, identifikuju, zaplene i svakako konfiskuju svu imovinu koja je stečena raznim kriminalnim radnjama, koja je korišćena ili planira da se koristi u navedenu svrhu. Naravno, zemlje koje pristupe ovim konvencijama treba da ubrzaju međunarodnu saradnju u vezi sa ovim ciljevima. Sledeća konvencija, a to je jedna od najznačajnijih, jeste konvencija Saveta Evrope o trgovini ljudima. Ako može tako da se kaže, trgovina ljudima predstavlja najveće kršenje ljudskih prava i povredu dostojanstva integriteta svakog čoveka. Cilj ove konvencije koju je doneo Savet Evrope je da se smanji, odnosno, ako je ikako moguće, da se spreči, da nestane trgovina ljudima. Naravno, ono čemu se uvek teži je da se zaštite ljudska prava, pruži sva moguća vrsta zaštite i pomoći i žrtvama trgovine ljudima, ali i samim svedocima, da se obezbedi efikasna istraga i krivično gonjenje, kao i, ponovo naglašavam, međunarodna saradnja u ovoj oblasti. Kada neka zemlja potvrdi ovu konvenciju u njoj je neophodno uspostaviti delotvorne mere i programe za sprečavanje trgovine ljudima, kao što su istraživanje, ali najznačajnije je informisanje i podizanje svesti javnosti o ovom problemu, edukacija, razne vrste obuke itd. Naglasila bih kao izuzetno značajno da se predlaže utvrđivanje posebnih mera u cilju smanjenja izloženosti mladih ljudi, odnosno dece trgovini ljudima, usvajanje raznih zakonskih i drugih mera koje su potrebne da se pruži pomoć žrtvama radi njihovog oporavka i za obezbeđenje njihove dalje sigurnosti, odnosno zaštite. Ovom konvencijom Saveta Evrope o trgovini ljudima predlaže se, što SVM svakako podržava, krivično gonjenje i kažnjavanje trgovine ljudima veoma visokim kaznama, koje su efikasnije, i, što je najbitnije, kaznama koje će odvratiti od vršenja takvih radnji. Sledeća je Konvencija Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Njen cilj je, kao i cilj samog zakona o sprečavanju terorizma, da se pojačaju napori u sprečavanju terorizma i njegovih negativnih posledica po uživanje osnovnih ljudskih prava. U ovom slučaju u našoj zemlji je potrebno pojačati svest javnosti o postojanju i o ozbiljnosti pretnji koje predstavljaju krivična dela terorizma. Ovom konvencijom se pozivaju sve strane ugovornice da preduzmu odgovarajuće mere, a posebno, još jednom naglašavam, u oblastima obuke, obrazovanja, kulture, informisanja. Najznačajnija je uloga medija, da bi se na taj način pojačala svest javnosti u cilju sprečavanja svih dela terorizma. Uz ovu konvenciju takođe ćemo potvrditi i protokol, koji je dodatak i zapravo predstavlja izmene Evropske konvencije o suzbijanju terorizma. On je donet zbog potrebe jačanja borbe protiv terorizma, uz poštovanje osnovnih ljudskih prava. Ovim dodatnim protokolom je propisano da su države ugovornice obavezne da sve, pokušaj, saučesništvo, organizovanje, izvršenje i navođenje drugih na izvršenje sličnih dela, propišu kao krivično delo. Savez vojvođanskih Mađara smatra da je prvi konkretan veliki korak ka uspostavljanju bezviznog režima naše zemlje olakšanje direktnih kontakata između ljudi, što je veoma važan uslov za stalan razvoj novih vrsta veza, kao što su ekonomske, humanitarne, kulturne, naučne itd. Kao što je to svima nama dobro poznato, u cilju liberalizacije viznog režima EU prema državljanima naše zemlje, početkom prošle 2008. godine je stupio na snagu jedinstveni sporazum sa EU o olakšanoj proceduri za izdavanje viza. U skladu sa odredbama tog dodatnog sporazuma, početkom prošle godine naša zemlja, Republika Srbija je počela sa aktivnostima na zaključivanju bilateralnih sporazuma sa nekoliko zemalja. Sada se na dnevnom redu nalazi jedan takav bilateralni sporazum sa Kraljevinom Danskom, a u toku su pregovori sa drugim evropskim zemljama koje zapravo ne primenjuju "šengen", odnosno nisu obuhvaćene pomenutim sporazumom, a to su Velika Britanija, Irska, Island, Norveška, Lihtenštajn i Švajcarska. Pošto mi vreme još malo dozvoljava, želela bih da izrazim svoju ličnu veliku žalost što smo sada kada govorimo o predlozima zakona o potvrđivanju sedam međunarodnih konvencija, protokola, raznih akata, s jedne strane, još uvek u proceduri bez zakona protiv diskriminacije, koji očekujemo vrlo skoro. S druge strane, kao član Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja moram da naglasim da se nadamo da ćemo što pre, možda sledeće nedelje, da pričamo o veoma značajnom međunarodnom dokumentu kojim je revidirana Evropska socijalna povelja. To je osnovni dokument Saveta Evrope u oblasti radnih i socijalnih prava i zapravo najvažniji dokument ove značajne institucije, odmah posle Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Potvrđivanje revidirane Evropske socijalne povelje se poklapa i sa našom obavezom usklađivanja sa propisima EU koji regulišu oblast socijalne, radnopravne i zdravstvene zaštite. U izveštaju monitoring misije Saveta Evrope 2008. godine je naznačeno da ovaj dokument zbog veoma velikog značaja koji ima u oblasti ljudskih prava treba potvrditi među prvima, prioritetno. Kao što sam na početku naglasila, usvajanje svih ovih predloga zakona, odnosno potvrđivanje svih ovih međunarodnih dokumenata, konvencija, protokola i ovog jednog bilateralnog sporazuma će ispuniti samo deo neophodnih uslova u procesu pridruživanja EU i zbog toga će poslanici SVM i Poslaničkog kluba manjina u danu za glasanje glasati za ove predloge zakona. Hvala na pažnji.
Hvala vama. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ljudska prava su osnov savremenog društva, uslov su za civilizovano funkcionisanje svake države i modernog društva. Da bi se ljudska prava primenila u praksi potrebno je primeniti doslovno osnovne konvencije i protokole u ovoj oblasti. Dakle, nije dovoljno da se konvencije i protokoli samo usvajaju po automatizmu, bez čitanja i razumevanja, treba ih primeniti u praksi onako kako to piše u tekstu konvencije ili protokola. To posebno važi i za ovaj set protokola i konvencija koje danas razmatramo. Svaka selektivna primena neminovno dovodi do zloupotrebe ovih prava i do dvojnih standarda koji dovode do toga da, na primer, u praksi za građane Srbije ne važe određena ljudska prava, ali za građane sa zapada veže. Što se tiče konkretnih rešenja iz Dodatnog protokola uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu, koji danas razmatramo, jasno je da ovaj protokol daje odgovore na modernu zloupotrebu računara i sprečava propagandu koja je usmerena na potenciranje neravnopravnosti među narodima. Međutim, važno je istaći i da se u ovom protokolu insistira i na slobodni izražavanja. Citiram: "Sloboda izražavanja predstavlja jednu od najvažnijih osnova demokratskog društva, kao i jedan od uslova za njegov progres." Takođe, u protokolu se navodi i da treba voditi računa o potrebi obezbeđivanja slobode izražavanja i delotvorne borbe protiv radnji rasističke i ksenofobične prirode. Navodi se i da ovaj protokol ne treba da utiče na slobodu izražavanja u domaćim pravnim sistemima. Dakle, i prema ovom protokolu sloboda izražavanja je veoma važna i niko nema pravo da je ograničava ili da argumentovanu kritiku tumači kao nešto što spada u ksenofobiju i tako guši slobodu izražavanja. Sledeći primer pokazuje kako bi to moglo da izgleda u našoj praksi. Na primer, ako neka antiglobalistička ekonomska organizacija ili institut objavi na svom sajtu da austrijske banke iskorišćavaju srpske građane, to je sloboda izražavanja zasnovana na istinitim podacima i argumentima a ne ksenofobija, jer, prema javno dostupnim podacima NBS, austrijske banke poseduju oko 30% srpskog bankarskog tržišta. Poznato je da su bankarske kamate u Srbiji zapadnoevropskog proseka. Slično tome, ako se na sajtu SRS, recimo, objavi da srpski građani, kao i građani drugih zemalja istočne Evrope, finansiraju socijalni mir u Austriji i blagostanje austrijskih građana i da su zato siromašniji nego što bi bili da nema monopolskog i lihvarskog ponašanja austrijskih banaka na srpskom tržištu... Jer, takođe je poznato, prema javno dostupnim podacima, da austrijske banke na osnovu kredita u vrednosti od 230 milijardi evra izvlače ogromne profite iz cele istočne Evrope, dakle, radi se o vrednosti od nekih 70% austrijskog BDP. I, zna se, takođe prema ekonomskim podacima, ako bi prestao taj priliv novca iz siromašnih zemalja istočne Evrope, da bi upravo bogata Austrija doživela bankrot. Kada se sve ovo uzme u obzir, onda je jasno da Austrija preko svojih banaka i finansijskih organizacija izrabljuje srpske građane i građane istočne Evrope zarad održavanja socijalnog mira u Austriji. Uostalom, tu povezanost priznaje i komesar EU za finansije Hoakin Almunio, koji je izjavio, citiram: "Svi smo, kao i Austrija, zabrinuti zbog rizika u zemljama kao što su Ukrajina, Srbija, Hrvatska i Rumunija." Takođe, to je priznao i austrijski ministar finansija Jozef Prel koji je početkom februara posetio Ukrajinu, Rumuniju i Bugarsku upravo zbog ovih razloga. U prilog ovoj tezi idu i podaci o porastu profita "Rajfajzen banke" u našoj zemlji iz godine u godinu, kao i uporedni podaci o sve većem zaduživanju naših građana i naših firmi u istom periodu. Kada analiziramo ovaj primer u sklopu protokola o kome danas govorimo sve ovo napred izneto je više nego tačno i nije ksenofobija, već potpada pod slobodu izražavanja koju garantuje protokol koji danas u objedinjenoj raspravi razmatramo. Što se tiče dodatnog protokola koji razmatra oblast računara i interneta, predlagač u obrazloženju zahteva da se protokol usvoji po hitnom postupku, iako nešto ranije priznaje, takođe u istom obrazloženju, da u međunarodnopravnom smislu protokol još nije stupio na snagu jer ga nije ratifikovalo najmanje pet država. Kada se ovo ima u vidu verujem da će i predlagač priznati da je hitan postupak u ovom slučaju, blago rečeno, neadekvatan, jedino ako nas predlagač ne ubedi u nemoguće, a to je da je naša zemlja među prvih pet u Evropi po razvijenosti internet mreže. Ipak, to je veoma daleko od istine, jer, prema istraživanju Svetskog ekonomskog foruma iz 2007. godine, brojne evropske zemlje su ispred nas i u ovoj oblasti, na primer: Danska, Švedska, Švajcarska itd. Slična garancija u vezi sa slobodom izražavanja kao u Dodatnom protokolu nalazi se i u preambuli Konvencije o visokotehnološkom kriminalu. Bez obzira na to što se u definicijama koje koristi ova konvencija naglasak stavlja na nezakonito presretanje ometanja podataka i sistema, zloupotrebu uređaja, prevare u vezi sa računarima i dela u vezi sa kršenjem autorskih prava, ipak se u preambuli ove konvencije ponovo ističe da su države članice Saveta Evrope, citiram "svesne potrebe da se obezbedi odgovarajuća ravnoteža između potrebe za sprovođenjem zakona i poštovanja osnovnih ljudskih prava". Zatim se kao dva glavna izvora u ovoj oblasti navode Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda iz 1950. godine i Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima UN iz 1966. godine. Ponovo se, kao i u protokolu, potvrđuje pravo svakog pojedinca na sopstveno mišljenje, bez ikakvog spoljnog uticaja, kao i pravo na slobodu izražavanja koje obuhvata slobodu da, bez obzira na granice, traži, prima i sa drugima deli informacije i ideje svih vrsta. Iz ove konvencije koju danas razmatramo se vidi koliko je važna sloboda izražavanja. Slobodno se može reći da je to osnovno ljudsko pravo ili pravo koje garantuju član 10. Evropske konvencije o ljudskim pravima i član 19. Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima, ali, svakako, i višedecenijska praksa Evropskog suda za ljudska prava koji je garantovao pravo na slobodu izražavanja u brojnim slučajevima. Na primer, u vezi sa ugroženim pravima opozicionih političara u Turskoj postoji nekoliko presuda donetih početkom ove decenije, koje garantuju ova prava kurdskim političarima, ali i presude koje garantuju opozicionim političarima u Španiji pravo na slobodu izražavanja. U tom kontekstu prava na slobodu izražavanja, koje garantuju konvencije i protokoli koje danas razmatramo, više je nego skandalozno ponašanje Haškog tribunala koji gazi sve poznate međunarodne konvencije i praksu Evropskog suda za ljudska prava i pokušava da sudi opozicionom političaru, kao što je Vojislav Šešelj, upravo zbog njegovih izjava, i to retroaktivno, sa zakašnjenjem od 10 godina, kao da on nije imao osnovno ljudsko pravo, pravo na slobodu izražavanja i iznošenje svog političkog i opozicionog mišljenja. Zbog toga, ali i u sklopu hitnosti postupka koji se zahteva povodom ovih konvencija i protokola, neshvatljivo je ponašanje vlasti koja sarađuje sa takvim anticivilizacijskim tribunalom i još to pravda rečima da moramo poštovati međunarodne obaveze, iako je jasno da nikakve međunarodne obaveze ne mogu biti važnije od ljudskih prava. To je načelo koje treba da bude u osnovi rada svakog ministarstva, a posebno Ministarstva pravde. Dame i gospodo, kada se radi o Protokolu o izmenama Evropske konvencije o suzbijanju terorizma očigledno je da su one donete pod uticajem događaja 11. septembra 2001. godine. Namera zemalja članica Saveta Evrope je bila da osavremene i dopune već pomalo zastarelu Evropsku konvenciju o suzbijanju terorizma od 27. januara 1977. godine. Ipak, pored nesumnjivo izmenjenih okolnosti u odnosu na tu 1977. godinu, u Protokolu se ponovo ističe, kao i u prethodno razmatranim konvencijama i protokolima, da ljudska prava nisu manje važna od borbe protiv terorizma, jer, kao što piše u ovom protokolu, zemlje članice žele da ojačaju borbu protiv terorizma, uz istovremeno poštovanje ljudskih prava i vodeći računa o smernicama o ljudskim pravima i borbi protiv terorizma koje je Komitet ministara Saveta Evrope usvojio u julu 2002. godine. Naravno, ponovo se i u ovom slučaju povodom hitnosti postupka koja se pominje u obrazloženju može postaviti sledeće pitanje u vezi sa činjenicom da protokol o izmenama u međunarodnopravnom smislu još nije stupio na snagu, jer ponovo sve strane ugovornice nisu izjavile saglasnost da su vezane protokolom. Ali, to je već problem pomešanih državnih prioriteta i politike ove vlade koja pokušava ovakvim dnevnim redom da sakrije ono što svaki građanin naše zemlje zna – činjenicu da je danas za Srbiju i njenu stabilnost i njene građane možda najveća opasnost ekonomska kriza; sigurno nije manja opasnost od terorizma. Uostalom, to je globalni trend, to priznaju čak i američki rukovodioci. Na primer, Barak Obama je u svom govoru pred oba doma Kongresa krajem januara 2009. godine pre svega govorio o ekonomskoj krizi, pa tek onda o terorizmu i drugim temama. Takođe, zašto to ne reći otvoreno, trenutno se glavni teroristi na Balkanu, Haradinaj, Tači i ostali, ne bave svojim osnovnim poslom, terorizmom, kriminalom, trgovinom organima, već izigravaju nekakve intelektualce i političare, sve zarad građenja kvazidržave Kosovo na srpskoj teritoriji, uz veliku ekonomsku pomoć i savete Brisela. U tom smislu, imajući u vidu ovo realno stanje, tragikomično izgleda i obrazloženje predlagača povodom Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. U suštini, predlaže se da se zakon usvoji po hitnom postupku, jer će se, navodno, tako ispuniti neophodni uslovi u procesu pridruživanja EU. Kada se ovo pročita neminovno se postavlja pitanje – koji su to evropski uslovi u praksi? Ili, da li je ova teroristička grupa sa Kosova koja vodi tu kvazitvorevinu ispunila te evropske uslove tako što je prodavala ljudske organe i otimala ljude? Da li su zbog toga nagrađeni dolaskom Misije EU na Kosovo? Da li je zbog toga EU najavila za jesen studiju izvodljivosti za ovu kvazidržavu? Razlika između prakse i propagande o tzv. briselskim standardima možda posredno znači da ova konvencija u članu 44. i članu 33. reguliše teritorijalnu primenu samo za Srbiju i da je zato u tzv. državi Kosovo dozvoljena trgovina ljudima i dozvoljeno je da nestaju ljudi. Ako nije tako i ako se tzv. briselski standardi poklapaju, onda predlagač zakona treba da odgovori na direktno pitanje: da li će za korumpirane i pristrasne briselske činovnike prisutne na Kosovu i Metohiji važiti član 21. ove konvencije, koji reguliše krivična dela pomaganja i podsticanja u vezi sa krivičnim delima koje reguliše ova konvencija? Molim da mi se da jasan odgovor na ovo pitanje. Takođe, slična pitanja se postavljaju i kada se analizira Konvencija Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Inače, i ona, kao i prethodno navedene konvencije i protokoli, ponovo garantuje slobodu izražavanja, jer u njenoj preambuli piše da nije svrha konvencije da utiče na već postojeće principe u vezi sa slobodom izražavanja. Zatim se u toj konvenciji navode krivična dela, kao što su otmice, napadi bombama i finansiranje terorizma. Ipak, ovo poslednje krivično delo nas ponovo upućuje ka Briselu i tamošnjim korumpiranim činovnicima, jer nije nikakva tajna ko je sa Zapada, iz zemalja EU, godinama bio sponzor terorističke OVK i njenih vođa. Takođe, u tom realnom kontekstu, a ne ovom virtuelnom, propagandnom, briselskom, treba posmatrati i odredbe konvencije Saveta Evrope koja se bavi finansiranjem terorizma, tačnije njen član 2. Ipak, bez obzira na sve ove opštepoznate činjenice i udaljenost između prakse i briselske ideologije, koja je očigledno dominantna u našoj zemlji, u obrazloženju predloga zakona o konvenciji koja reguliše sprečavanje terorizma navodi se da se zakon predlaže po hitnom postupku jer će se tako stvoriti uslovi za proces pridruživanja EU i Briselu, koji upravo, kao što smo videli, pomaže teroriste. Ovaj apsurd je teško razumeti, ali još teže ozbiljno komentarisati. Jedino moguće objašnjenje je da je tzv. briselska ideologija u našoj zemlji izgubila dodir sa stvarnim životom i odnosima u svetu i u regionu. Dame i gospodo, povodom predloženih konvencija i protokola može se zaključiti da su predložene konvencije i protokoli, u suštini, u praksi neprimenljivi, jer ova vlast nema ni hrabrosti, ni mogućnosti da ih primeni prema teroristima u Prištini i posebno prema njihovim mentorima i pomagačima u Briselu. Takođe, njihovo usvajanje neće ništa bitno promeniti u tzv. briselskom putu naše zemlje, jer, kao što smo videli posle poslednjeg vanrednog samita EU održanog u Briselu (koji "Dejli telegraf" od 3. marta ove godine otvoreno opisuje kao katastrofu), istočna Evropa je u velikim problemima, jer zapadnoevropske bogate države ne žele da pomažu naš region. Na pomoć ne mogu računati čak ni zemlje članice EU, kao što je Mađarska, koja je inače u dugovima od oko 200 milijardi dolara i čija se valuta, forinta, prema zvaničnom kursu Narodne banke Mađarske sredinom avgusta prošle godine menjala u odnosu 235 forinti za jedan evro, a pre nekoliko dana je vredela najmanje u istoriji u odnosu na evro – odnos je bio 312 forinti za jedan evro. Isto tako, videli ste, gospođa Merkel ne želi da pomogne čak ni jednom gigantu kao što je "Opel", samo zato što nije u većinskom nemačkom vlasništvu. Zato je, dame i gospodo, nerealno očekivati bilo kakvu ozbiljnu pomoć za našu zemlju. Slično se može reći i za propagandni trik o tzv. putovanjima bez viza, koje navodno zavise od usvajanja ovih konvencija i protokola. Za svako putovanje, bilo koje vrste, potrebna je ekonomija koja to obezbeđuje. Ništa od toga ne postoji kod nas i mogu se očekivati samo još lošiji pokazatelji u ovoj godini. Takođe, kada se analizira izjava Oli Rena od 4. marta 2009. godine o viznim olakšicama za zapadni Balkan, jasno je da nema nikakvih garancija za Srbiju, jer on nas ni ne pominje u toj izjavi, već samo neodređeno govori o mogućnosti da neke zemlje zapadnog Balkana do kraja ove godine možda dobiju vizne olakšice. Ovome treba dodati i onu izjavu Oli Rena od 9. februara ove godine u kojoj preporučuje da se ne podnosi kandidatura za EU, i stvari u vezi sa našom zemljom su potpuno jasne. Nažalost, jedino što može realno da se primeni u vezi sa ovim konvencijama i protokolima se ne primenjuje. To je zaštita slobode izražavanja, koju garantuju ove konvencije i protokoli. Vlast ne samo da ne štiti slobodu izražavanja, već je grubo gazi, posebno kada su u pitanju prave, a ne kvaziopozicione partije. Zato se hitan postupak koji se predlaže za ove protokole i konvencije može posmatrati samo na jedan jedini način – kao providno zamajavanje javnosti ili skretanje pažnje sa glavnih problema ove zemlje, ekonomske krize i skandaloznog antikriznog programa, čiji je jedini cilj pomaganje domaćim tajkunima (videli smo konkretno ko su oni na Kopaoniku) i stranim bankama koje izrabljuju naše građane. Pod dva, rasprave o ekonomskom samoubistvu ili gubitku od 260 miliona evra koji donosi jednostrana primena Prelaznog sporazuma sa EU u trenutku kada nam je svaki evro važan. Pod tri, rasprave o recesiji koja, po anketi Instituta za tržišna istraživanja, već pogađa preko 50% od 200 vodećih domaćih privrednika; rasprave o višemesečnom uzaludnom plaćanju kamata na stendbaj aranžmane sa MMF-om, kao i rasprave o novom aranžmanu sa MMF-om, iako čak i ukrajinska vlada gospođe Timošenko uviđa da je to pogubno za privredu svake zemlje i da su mnogo povoljniji upravo ruski krediti. To su primarne teme o kojima treba da razgovaramo u ovoj skupštini i zbog kojih treba da usvajamo zakone po hitnom postupku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Dejane Miroviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS - JS gospodin Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministarka, naša država je potpisala četiri konvencije, dva dodatna protokola i jedan sporazum; od tih sedam, šest još 2005. godine, doduše, tada zajednica SCG. Srbija je preuzela sve te obaveze. Od tada su tri vlade bile na vlasti u Srbiji. Raduje me da je ova vlada krenula brže sa ratifikacijom ovih međunarodnih dokumenata, jer kada jedan dokument koji potpiše država dugo stoji u fioci postavlja se pitanje koliko je i sama država ozbiljna. Radi se o tri krivična dela, veoma velika, veoma važna, krivična dela koja ne trpe granicu nijedne države. To su: visokotehnički kriminal, zatim terorizam i trgovina ljudima. To je, jedno, drugo i treće, postala pošast poslednjih godina u svim zemljama. Predlozi zakona o ratifikaciji konvencija koje je naša država potpisala i koje Narodna skupština treba da ratifikuje danas se nalaze na dnevnom redu, a zadržaću se samo na pitanju da li Narodna skupština treba da potvrdi ove konvencije, protokole i sporazume. Poslanička grupa SPS-JS smatra da treba i dobro je da je to konačno došlo na dnevni red. Poslanička grupa SPS-JS će u danu za glasanje glasati za potvrđivanje ovih konvencija, sporazuma i protokola. Pozivamo sve, kada su u pitanju međunarodni ugovori koje preuzima država, da to takođe urade. U najkraćem, kada su u pitanju Konvencija o visokotehnološkom kriminalu, dodatni protokol, konvencija o sprečavanju terorizma i o pranju novca, finansiranju terorizma, suzbijanju terorizma, Konvencija o borbi protiv trgovine ljudima, karakteristično za sve njih je sledeće: sve one imaju za cilj da se zajedničkim delovanjem država, i unutar države i u okviru saradnje sa drugim državama, spreči, onemogući visokotehnički kriminal, spreči terorizam, trgovina ljudima; pod dva, mere koje treba da se preduzmu za tako nešto i pod tri, balans koji konvencije traže da se uspostavi između, sa jedne strane, neophodnog sprovođenja zakona i, sa druge strane, poštovanja ljudskih prava. Mislim da na takve konvencije sa takvim ciljem teško da možemo da imamo primedbu. Srbiji odgovara. Srbija ima interesa da uđe, zajedno sa međunarodnom zajednicom, u organizovanu borbu protiv sve tri vrste kriminala i njen interes je da se ove konvencije potvrde. Naravno, dodatno je to što je Srbija opredeljena za ulazak u EU, što Srbija želi, bez obzira na sve probleme sa kojima se suočava, da učini sve da sopstveno zakonodavstvo uskladi sa standardima EU. To je nešto u čemu niko ne može da je spreči na tom putu za EU. Jedan od uslova je, naravno, i ratifikacija ovih konvencija, protokola i sporazuma. Konačno, očekujem i verujem da će ova vlada posle potvrđivanja ovih konvencija, sporazuma i protokola izaći sa predlozima da se sve to predvidi u našem zakonodavstvu (jedan predlog smo imali juče na dnevnom redu), a zatim, uz međunarodnu saradnju, da veoma organizovano i žestoko uđe u primenu tih propisa, naravno, štiteći, a imali smo danas mnogo primera, i interese Srbije u toj oblasti. Zaključujem, Poslanička grupa SPS-JS podržava i predlaže da Narodna skupština potvrdi sve četiri konvencije, oba protokola i sporazum o olakšanom izdavanju viza sa Danskom. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe DSS.
Hvala, gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, pred nama se nalazi set konvencija i dokumenata druge vrste koji se bave, otprilike, sa tri vrlo zanimljiva i vrlo rasprostranjena oblika kriminala, kao što su organizovani kriminal, terorizam i trgovina ljudima. Pre nekoliko meseci i godina započeli smo ovaj proces pridruživanja EU na taj način što smo praktično donosili jedan set vrlo ozbiljnih dokumenata, počev od nekoliko nacionalnih strategija i drugih vrsta dokumenata koji se bave ovim problemima, i to smo delimično pretočili u neke zakone, tako da mi nije do kraja jasno ovo što je nekoliko mojih prethodnika naglasilo da mi zavisimo isključivo od ovih konvencija koje potpisujemo kao važeća dokumenta, jer imamo svoju zakonsku regulativu u ovoj oblasti i mislim da bi bilo dobro da konačno počnemo da je primenjujemo. Kada to komentarišem počinjem, pre svega, od jednog oblika kriminala koji se zove trgovina ljudima i koji je vrlo ozbiljan društveni problem ne samo u zemljama kao što je Srbija, dakle u siromašnim zemljama u tranziciji, nego i u bogatim, ekonomski jako razvijenim zemljama. To je nešto što se u teoriji zove moderno ropstvo 21. veka. Kada se govori o broju ljudi koji su žrtve trgovine ljudima zaista se barata različitim brojevima. Jedan od podataka je podatak UN da se radi o, otprilike, 700.000 ljudi, uglavnom žena i dece, i nešto muškaraca, žrtava trgovine ljudima godišnje u svetu, a bogami, pojavljuje se podatak i od 900.000 ljudi godišnje koji su žrtve trgovine ljudima. Dakle, radi se o jednoj od tri najprofitabilnije kriminalne delatnosti, posle trgovine oružjem i trgovine drogom. Zarada na ovoj kriminalnoj delatnosti je oko 507 milijardi dolara godišnje. Taj novac se dalje preliva u krijumčarenje i trgovinu oružjem, u druge oblike organizovanog kriminala, delimično i u terorizam, ali se delimično koristi i za lobiranje političara. Vidite ove velike afere, koje se tiču Vokera, pa sada Kušnera i pojavljuje se Holbrukovo ime u celoj toj priči. Dakle, jako mnogo tog novca se preliva upravo u onaj deo koji taj organizovani kriminal dovodi u vezu sa politikom. Neću namerno da govorim o imenima koja se pominju u našoj zemlji, prosto zato što će se ta imena vrlo brzo otkrivati i u medijima. Moram da prokomentarišem da postoji jedna vrlo opširna definicija šta je to trgovina ljudima. Ta definicija je navedena u članu 3. Protokola za prevenciju, suzbijanje i kažnjavanje trgovine ljudima, opet naglašavam posebno, decom i ženama. Ona je deo Konvencije UN o transnacionalnom organizovanom kriminalu. Dakle, trgovina ljudima podrazumeva vrbovanje, prevoženje, prevođenje, prebacivanje, otkrivanje i primanje lica putem pretnje silom ili upotrebom sile i prisile, otmicu, prevaru, obmanu, zloupotrebu ovlašćenja ili teškog položaja, davanje ili primanje novca ili druge koristi da bi se dobio pristanak lica koja imaju kontrolu nad drugim licem, u cilju eksploatacije. Dakle, pominje se termin eksploatacija, a to zapravo obuhvata ono što je vrlo često prisutno kao tema koja se provlači kroz medije: prostituciju, prinudni rad. Vidite stotine malih prosjaka na ulicama svakog našeg grada ili starih ljudi koji se bave prosjačenjem. To je ta organizovana mreža koja se bavi prinudnim radom ili službom. Jedan element te eksploatacije se pominje poslednjih nekoliko meseci u Srbiji. On ima jedan specifičan naziv, zove se servitut; to je zapravo ova trgovina ljudskim organima koja se pojavljuje kao priča da su tokom ratnih dejstava na Kosovu razne grupe, što vojne, paravojne, što obaveštajne, učestvovale u trgovini organima tako što su kidnapovale Srbe i vodile ih na razna mesta (pominju se neke tri lokacije) i pri tom im uzimale organe. Ono što je jako važno i što ovaj dokument pominje u članu 3b, to je pristanak žrtve, jer se vrlo često govori o tome da u trgovini ljudima to krivično delo ne postoji ako je žrtva pristala. Zapravo, mislim da je vrlo važno razjasniti tu famu, bez obzira na to da li je žrtva obmanuta, oteta na silu ili je iznuđena na bilo koji drugi način, to ne umanjuje odgovornost pred zakonom lica koja učestvuju u trgovini ljudima. Još jedna vrlo zanimljiva stvar (ružno je reći zanimljiva stvar, ali prosto mislim da treba na to staviti akcenat) jeste da su deca vrlo često žrtve trgovine ljudima i u poslednje vreme ona se pojavljuju kao najčešće žrtve, čak i više nego što su to žene u poslednje vreme. U tom smislu treba pomenuti član 3d Konvencije, koji govori da su deca lica do 18 godina, mada u poslednje vreme praksa pokazuje da su u opticaju sve niži uzrasti dece, znači, čak i vrlo mala deca, jer su lanci trgovine decom jednostavno pronašli jedan unosan posao u tome da decu otimaju za usvajanje ili na neki drugi način. Taj lanac trgovine podrazumeva tri faze, od faze regrutovanja, to je vrbovanje, pa do tranzita, gde imate i prevoz i rute i sredstva prevoza, do jednog od ovih oblika prostitucije. Ono što je zanimljivo i na čemu treba insistirati jeste način na koji se vrši vrbovanje. Mislim da je to potrebno, jer najvažnija stvar u prevenciji svega ovoga jesu konvencije, sa jedne strane, ali i edukacija stanovništva. Način na koji se vrbuje su, pre svega, oglasi. Vidite, u zemljama u tranziciji, u siromašnom društvu kakvo je Srbija, imate situaciju da se stalno pojavljuju neki zanimljivi oglasi za posao, a niko ne kontroliše te oglase. Dokaz da se oni potpuno ne kontrolišu jeste ovaj oglas u "Blicu" koji je pre nekoliko dana izašao, gde se reklamira kosovska agencija za privatizaciju. Posle toga imate izjave svih ljudi, učesnika u ovoj priči o tom oglasu, svi peru ruke, niko nije odgovoran, niti zna šta se dešava u njihovim novinama. Drugi način jeste otmica. Pogledajte, takođe se pozivam na medije, vrlo često otmice maloletnih lica, nestanak određenih ljudi... Priča o otmicama na Kosovu je već priča koju zaista treba mnogo da pričamo i da polako pribavljamo dokumentaciju o svemu tome, dokaze gde su završavali ljudi koji su oteti na Kosovu. Jedan od savremenih načina na koji se žrtva vrbuje jeste internet i takođe treba skretati pažnju stanovništva na to. Ono što jeste činjenica i najstrašnije, čini mi se, u ovom delu jeste da u nekim situacijama ekstremnog siromaštva pojedine porodice prodaju svoje članove kako bi obezbedile fizički opstanak onog drugog dela porodice i njenih članova. Srbija je u nekim drugim vremenima bila praktično destinacija gde su završavale žrtve trafikinga, kako se moderno naziva ovaj oblik trgovine ljudima. To su bile žene koje su iz istočne Evrope uglavnom završavale na prostoru Srbije. Ali, rat i siromaštvo praktično su doveli do toga da Srbija postane ne samo tranzitna zemlja za ovaj oblik kriminala, nego da postane i zemlja čiji su mnogi stanovnici završili kao žrtve trgovine ljudima i završili u lancima trgovine. Interesantno je reći da mi trenutno u zemlji imamo samo dva skloništa koja se brinu o žrtvama ovog oblika kriminalne delatnosti i da se radi uglavnom o skloništima koje razne nevladine organizacije organizuju da bi primili i radili sa žrtvama trafikinga. Ono što jeste važno i zbog čega zapravo celu ovu priču pričam jeste ova konvencija, kao i potpisivanje i ratifikovanje Konvencije UN, koju sam već pomenula, protiv transnacionalnog organizovanog kriminala. Mi zaista kao zemlja imamo način da pristupimo ovim dokumentima, da ih potpišemo i ratifikujemo, ali naš problem jeste u tome što mi i dalje smatramo da smo završili sav posao time što smo potpisali i ratifikovali neki dokument. Hoću da kažem da je Srbija jako mnogo uradila na ovom putu. Hoću da to kažem javno, baš zbog toga što su to uradile vlade Vojislava Koštunice, naročito prva vlada Vojislava Koštunice. Taksativno ću navesti šta je to Srbija uradila. Dakle, u maju 2001. godine formiran je na federalnom nivou tim za borbu protiv trgovine ljudima, a već u aprilu 2002. godine formiran je isti takav tim na republičkom nivou. U aprilu 2003. godine je prvi put izmenjen i dopunjen Krivični zakon Republike Srbije, ubačen je novi član 111b, gde je uvedeno novo krivično delo; prvi put se to pojavljuje kao krivično delo trgovine ljudima. No, ta izmena u Krivičnom zakonu nije bila dovoljno precizna i nije pravila razliku između krijumčarenja ljudi, sa jedne strane, i sa druge strane, trgovine ljudima. To je ispravljeno u januaru 2006. godine kada su to novim izmenama i dopunama postala dva krivična dela koja su tretirana u dva različita člana i, isto tako, bile su dve različite sankcije za ta krivična dela. U martu 2004. godine u okviru nacionalnog mehanizma za borbu protiv trgovine ljudima formirana je Služba za koordinaciju zaštite žrtava trgovine ljudima, i to pod okriljem Ministarstva za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku. Zadatak ovog tela je bio da koordinira aktivnost svih organizacija i institucija koje su se u zemlji bavile trafikingom i borbom protiv trgovine ljudima. Godine 2004. tadašnji ministar unutrašnjih poslova gospodin Jočić doneo je instrukcije o uslovima odobrenja boravka stranim državljanima žrtvama trgovine ljudima. Prema tim instrukcijama, MUP je mogao da iz humanitarnih razloga stranim državljanima, uglavnom se radilo o deci i ženama, odobri privremeni boravak u Srbiji na tri, šest i 12 meseci. Još jedna vrlo važna stvar u ovoj oblasti, dakle, domaća stvar, jeste ono što je Vlada Vojislava Koštunice donela u decembru 2006. godine – to je Strategija borbe protiv trgovine ljudima. Ta strategija se sastoji od niza vrlo preciznih, konkretnih mera i aktivnosti koje je trebalo sprovoditi u cilju suzbijanja trgovine ljudima. Izradom ove strategije uspostavljeni su strateški ciljevi, čija je realizacija planirana kroz razne aktivnosti posebno predstavljene u Nacionalnom planu akcije za borbu protiv trgovine ljudima. Od tog perioda, kada je ovaj nacionalni plan akcije započeo sa svojim aktivnostima i sa formiranjem, do danas ovaj plan nije završen. Dakle, moje pitanje je: zašto Ministarstvo unutrašnjih poslova nije završilo posao koji je započelo? To je jako važno ne samo radi potpisivanja ovog dokumenta, nego je jako važno za državu Srbiju i njene građane, da ne bi postali žrtve trgovine ljudima. Navešću još jedan podatak koji je vrlo zanimljiv. To je, recimo, 2007. godina, za koju postoje istraživanje i izveštaj MUP-a koji kažu da je za prvih devet meseci 2007. godine MUP podneo ukupno 26 krivičnih prijava zbog izvršenja krivičnog dela trgovine ljudima; obuhvaćeno je 57 izvršilaca, a broj žrtava je 83. Od tih osamdeset troje ljudi preko 30% su deca ispod 18 godina. Tako se to radilo u vreme kada je ovo ministarstvo vodio gospodin Jočić i kada je ovo ministarstvo svoje izveštaje donosilo ovde na uvid Narodnoj skupštini, Odboru za odbranu i bezbednost. Moram da kažem da mi poslanici dalje podatke o tome nemamo, jer od formiranja ove vlade ni jedan jedini izveštaj MUP-a i Ministarstva odbrane nije bio na uvidu poslanicima, tako da građani Srbije treba da znaju da civilne kontrole nad ova dva ministarstva, takozvana "ministarstva sile", zapravo nema. Da se vratimo ovoj Konvenciji Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. Naravno, samo potpisivanje takvih konvencija nikada nije sporno za jednu državu, ono može samo da doprinese poboljšanju zakonodavnog stanja u ovoj oblasti. Ali, ono što je za svakog normalnog sporno jeste obrazloženje koje se odnosi na ovu konvenciju, koje je podnela Vlada, gde piše ovako: "Predlaže se da se zakon usvoji po hitnom postupku, jer će se usvajanjem zakona po hitnom postupku stvoriti svi neophodni uslovi za rad državnih organa u borbi protiv trgovine ljudima, čime bi se ispunili neophodni uslovi u procesu pridruživanja Evropskoj uniji". Dakle, pored one čuvene dogme da Evropa nema alternativu, imamo sada jednu novu dogmu – da ćemo potpisivanjem ovakvih konvencija završiti sav posao u ovoj oblasti i da nema potrebe da se bavimo ovim što smo mi već uradili u tom delu i što smo tu oblast pokrili na neki način zakonodavstvom, samo da potpišemo konvenciju, sve će biti u redu i sve će biti i dalje nastavljeno u tom pravcu kao što se radilo. Moje pitanje je sledeće: šta ćemo da radimo sa svim tim silnim potpisivanjem ovih konvencija kada Evropa, koja "nema alternativu", kaže da mi nismo njena alternativa, odnosno, Evropa kaže da Srbija može da čeka malo duže? Onda ćemo i ovakve konvencije i one probleme koje imamo u oblasti ovog krivičnog dela ostaviti po strani dok nas Evropa ne primi, dok ne kaže da možemo da sprovodimo takve konvencije. Imamo još jedan pristup koji se tiče ovih konvencija Saveta Evrope o sprečavanju terorizma i Protokola o izmenama Evropske konvencije o suzbijanju terorizma. Njihovo obrazloženje je potpuno isto. Ja sam bila vrlo pedantna, pa sam pročitala sva obrazloženja – potpuno su ista. Znači, sve ovo što potpisujemo radimo samo da se približimo Evropi. Dakle, što se tiče konvencije i protokola o terorizmu, mi imamo jedan konkretan primer u našoj zemlji, a to je Kosovo. Tu imamo vidljivu korelaciju između albanskog organizovanog kriminala, s jedne strane, i terorizma sa druge strane. Pre svega, tu imamo oslobodilačku vojsku Kosova, albansku nacionalnu armiju i još niz takvih organizacija. Ovde je vrlo vidljivo da je taj šiptarski organizovani kriminal od profita koji je dobio ili prodajom oružja ili prodajom droge, prodajom ukradenih automobila, krijumčarenjem ilegalnih migranata, trgovinom ljudima, prostitucijom... Sav taj kapital je išao, sa jedne strane, u naoružavanje tih terorističkih organizacija, a sa druge strane na otkup privatnih imanja i kuća nealbanskog stanovništva. Jedan deo novca je išao u privatizaciju srpskih preduzeća. Treći deo novca davan je političarima koji su lobirali u korist nezavisnog Kosova, kao što je davano i za korupciju predstavnika međunarodnih organizacija, raznoraznih. Dakle, sa jedne strane, vlade tih zemalja koje danas priznaju nezavisno Kosovo potpisuju ovakve konvencije kojima se borimo protiv terorizma, a sa druge strane, te iste vlade pomažu razvoj terorizma na Balkanu na taj način što priznaju delo terorističkih organizacija, pri tome još i organizovanog kriminala, koje se zove "nezavisno Kosovo". Prosto, moja bojazan u vezi sa potpisivanjem svih mogućih konvencija... Ja, naravno, nemam ništa protiv, kao ni moja stranka, međunarodnih dokumenata kojima se pridružujemo na jedan način, ali imamo protiv toga da se, sa jedne strane, dokumenti koji su pravni akti i ono što se zove zakonom sprovodi na način na koji to apsolutno ne stoji. Znači, sa jedne strane donosimo zakone koji su sjajni i divni, a sa druge strane radimo na rušenju država koje su članice UN. Dakle, ono što imam da kažem predstavnicima koji su ovde, jer očigledno oni koji je trebalo da budu danas ovde... Odnosno, gospođa Malović je uvek ovde, a gospodina Dačića nema. Ono što sam koncipirala bilo je i nekoliko pitanja za gospodina Dačića kao ministra unutrašnjih poslova. Nema razloga da to radim na način na koji sam primorana inače, da radim pisano, tako ću i uraditi danas. Dakle, danas neću postavljati i otvarati ta pitanja. Prosto nema sagovornika sa kojim bih mogla ta pitanja da otvaram, tako da ću završiti na ovaj način. Nemamo ništa protiv potpisivanja konvencija, ali imamo protiv toga da nam zvanični predstavnici države ne znaju da imamo dokumenta na osnovu kojih mogu da rade posao u ovoj državi i da smatraju da je potpisivanjem i ratifikovanjem bilo koje konvencije sav posao gotov.
Hvala vama. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, prijave za reč u pisanom obliku podnele su poslaničke grupe: SRS, SPS-JS, Nova Srbija, DSS i G17 plus. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Bortiću iz Poslaničke grupe SPS-JS.
Poštovani predsedavajući, uvaženo predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, cenjene kolege narodni poslanici, predlog Vlade Republike Srbije da se ovi zakoni usvoje po hitnom postupku obrazlaže se činjenicom da će se njihovim usvajanjem stvoriti svi neophodni uslovi za rad državnih organa u borbi protiv različitih oblika kriminala, posebno u oblasti visokotehnološkog kriminala, trgovine ljudima, suzbijanja terorizma i sprečavanja njegovog finansiranja, kao i različitih oblika ksenofobije i rasizma. Istovremeno, ovim zakonima naša zemlja potvrđuje niz konvencija Saveta Evrope na koje nas obavezuje punopravno članstvo u ovoj međunarodnojorganizaciji i to joj otvara put ka EU. Posebno treba istaći da na donošenje ovih zakona obavezuje i Ustav Republike Srbije, koji predstavlja imperativ za rešavanje ovih pitanja i predviđa da Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore kada je zakonom predviđena obaveza njihovog potvrđivanja. Visokotehnološki kriminal, trgovina belim robljem, terorizam i njegovi različiti pojavni oblici, sve do rasizma i ksenofobije, veoma su razvijeni i može se reći da su ozbiljne bolesti savremenog sveta. Ovi oblici kriminala ne poznaju granice, ni državne, ni nacionalne, ni civilizacijske. Udružuju se i prete da ugroze svaku pojedinačnu članicu međunarodne zajednice, nezavisno od stepena njene razvijenosti i oblika vladavine. Zbog toga je primarni zadatak cele međunarodne zajednice i svake države pojedinačno da se u borbi protiv ovog zajedničkog zla udružuju i da usaglašenim zakonskim rešenjima stvaraju uslove za eliminaciju ovih oblika kriminala. Republika Srbija se nalazi na trusnom području tzv. zapadnog Balkana, preko koga se veoma snažno prelamaju različiti oblici pomenutih kriminogenih aktivnosti. Uprkos intenzivnom delovanju i aktivnostima koje su naši organi preduzimali u sprečavanju ovih pojava, ne može se jednostavnom ili jednostranom akcijom pojedinačne države sprečiti kriminal čiji učesnici koriste najviša tehnološka dostignuća savremenog sveta. Zbog toga je neophodno usaglašavanje i povezivanje sa zemljama, pre svega evropskog kontinenta, ali i svim drugim članicama Organizacije UN. Protiv globalnog zla neophodna je i globalna borba. U tom smislu, navedeni zakoni predstavljaju dobar osnov za regulisanje ove složene oblasti i naš doprinos jačanju međunarodne zajednice u borbi protiv pomenutih oblika kriminala. Polazeći od iznetog, poslanička grupa SPS-JS smatra da ove zakone treba usvojiti po hitnom postupku i u danu za glasanje ćemo glasati za set ovih zakona. Hvala.
Reč ima gospođa Aleksandra Janković, Poslanička grupa Nova Srbija.
Pomaže Bog, građani Srbije. Svima koji su ušli u tajanstveno putovanje velikog i časnog posta želim da istraju i da, pored uzdržavanja od mrsne hrane i pića, preispitaju i sopstvene negativne pomisli, odnose sa bližnjima, odnose prema poslu, a posebno da kao pozitivan cilj ovog posta postave ponovno osmišljavanje sopstvenog života, koji je dar od samog Boga, a ne neka prolazna i bezvredna tvorevina koju ćemo olako proćerdati. Isto što želim građanima želim i svojim kolegama poslanicima u ovoj skupštini, a posebno članovima Vlade u zimskom rasejanju po ski stazama, gde se na bordovima i skijama bore protiv svetske ekonomske krize. Ko zna, možda su izabrali dobar način da postanu odgovorniji, jer u strahu da spasu živu glavu na hupserima i žičarama, dođu u stanje svojevrsnog prosvetljenja, pa se sete nas, običnih ljudi, kojima je zima kuluk zbog povećanih cena komunalija, gasa, telefona, lekova. Čitajući jučerašnji "Kurir" jedan prijatelj mi duhovito reče: "Nije tačno da je sve poskupelo, evo, koka, tj. kokain nikada nije bio jeftiniji na beogradskom tržištu". Mali problem je što većina građana, taman i da hoće, može da se drogira samo udaranjem u glavu kad vidi račune koji im ispadnu iz sandučića ili, eventualno, da šmrče pravu koku, i to sve sa perjem, pošto je živinarstvo u ogromnoj krizi. Evo, optužene za aferu "Agroživ" su pustili, kako bi postojao neko ko će voditi firmu i sprečiti dalji pomor kokica na farmama. Optimisti će reći: "Nije to loše, vreme je posta", ali se pribojavamo šta će se dogoditi kad bude trebalo da se omrsimo, a i firme i farme rashodovane i uništene. U blokadi je 60.000 malih i srednjih preduzeća, što u prevodu znači da se, ako je u svakom od njih zaposleno samo po dvoje ljudi, može očekivati otpuštanje 120.000 ljudi. U državnoj upravi je višak preko 40.000 ljudi, a do kraja godine se očekuje da kroz privatizaciju još 50.000 ljudi ostane bez posla, pre svega u firmama poput IMT-a, IMR-a, FAP-a, RTB "Bor", Fabrike kablova u Jagodini. Sada već imamo milion nezaposlenih, što znači da ćemo imati više penzionera i nezaposlenih nego radnika. Da ne govorim o tome što nas u ovom periodu očekuje dužnička kriza, kada sve više njih neće moći da vraća stambene kredite ili da plaća automobile na lizing. Već sada ljudi masovno odustaju od predviđene kupovine automobila, jer su im se rate umnožile za "tričavih" 100 evrića. Majstor obmane i srpski "baron Minhauzen", koji sebe reklamira kao najvećeg svetskog finansijskog eksperta, opet iznalazi trikove za one koji se nisu otreznili posle prevare sa akcijama, te im sada nudi staro za novo, i to ko iz one ranije reklame "dođeš, uzmeš, izađeš", naročito sa čarapom na glavi. Sa kojim pravom on pare poreskih obveznika daje nekome da subvencioniše kupovinu "punta"? To jeste dobro pitanje, ali je nemoguće dobiti odgovore od "mlađanog Križaja". No, što bismo se mi time bavili u Skupštini, kada su ministri udarili brigu na veselje, pa rade na jačanju sopstvene kondicije i promociji ski opreme. Kako bi inače premijer imao prilike da na adekvatan način promoviše onaj skojevski dizajnirani kačket? Njemu stvarno nije bilo mesto u Orašcu, ali za "Kop" može da prođe. Jedino na šta moram da upozorim članove bahate i autistične vlasti (interesantno je da je trenutno nema, uglavnom je nema) jeste da nikakve kondicione pripreme neće biti dovoljne da uskoro pobegnu od nezadovoljnog naroda koji će ih s pravom juriti. Da ne bih dobila opomenu, jer u ovako obesmišljenoj Skupštini, gde može da se govori čitava dva minuta na stručnoj bazi, vraćam se na dnevni red. Ipak, ne mogu a da ne primetim kako se baš ovde stalno sprovodi svojevrsna psihološka igra tipa "sad ga vidiš, sad ga ne vidiš", kada je reč o stavljanju zakona na dnevni red. Taman smo se pripremili za ekološke zakone, koji su i te kako značajni za normalno životno funkcionisanje svih nas koji pijemo istu vodu i udišemo isti vazduh obogaćen hemikalijama, valjda da bi nam se slagao sa osiromašenim uranijumom koji nam je poslao "milosrdni anđeo", kad oni prvo budu odloženi, a pošto poslanici opozicije temeljno pripreme i raspravu i amandmane, sklonjeni. Odjednom, evo potpuno novog dnevnog reda u kome su objedinjeni tako važni, a tematski razjedinjeni, predlozi zakona da ni osoba čiji um funkcioniše po principu ubrzanih i umnoženih asocijacija nikako ne može da među njima pronađe najmanji zajednički sadržalac. Ako izuzmemo Predlog zakona o zabrani diskriminacije, jer je povučen, a taman sam imala amandman da se krivično odgovara za viceve o plavušama, koje su diskriminisane na osnovu ličnog svojstva, ostaje galimatijas: međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima, sprečavanje pranja, ne i sušenja, štekovanje, iznošenje novca i finansiranje terorizma, a sve je to uvedeno u matične knjige, za koje bi bilo najbolje da su odmah uvedene u centralni kompjuter EU, pa da tako na tih način i na mala vrata dospemo na "belu šengen" listu. I, naravno, u okviru tačke 2. nekih sedam konvencija koje predstavljaju foto finiš "belog šengena". Šteta što je gospodinu Đeliću čak i u okviru njegove stranke, a pogotovo u ime Vlade, zabranjeno da govori, jer zaista nam nedostaje onaj njegov plamen u loženju građana Srbije kako samo što nismo na tom "belom šengenu". Taman i da jesmo ušli na tu listu, s obzirom na to da predizborno obećanje Vlade o 500.000 zaposlenih zapravo treba čitati kao pet miliona nezaposlenih, baš me zanima od čega bi ti ljudi negde putovali. Osim ako namera vlasti nije da se građanima Srbije omogući putovanje, recimo, u republiku Vojvodinu, tako da sa "belim šengenom" idete iz Beograda u, recimo, Pančevo. Ni premijer, ni Vlada ne znaju da nam objasne gde su naše devizne rezerve ... (Predsedavajući: Izvinjavam se, gospođo Janković, republika Vojvodina ne postoji.) Takozvana republika Vojvodina. (Predsedavajući: Molim vas da se pristojno ophodite i u granicama i okvirima dnevnog reda, jer sami ste sebe opomenuli da se vraćate na dnevni red.) Ophodim se veoma pristojno. Vraćam se na dnevni red. (Predsedavajući: Vrlo strpljivo čekam već sedam minuta da se vratite na dnevni red.) Uzmite stenografske beleške. Ako vam nije jasno šta govorim, onda ćete morati naknadno da protumačite da govorim o dnevnom redu. (Predsedavajući: Molim vas da se vratite na dnevni red i da se pristojno ponašate. Hvala.) Znači, ni premijer, ni Vlada ne znaju da nam objasne gde su naše devizne rezerve, ko je i kako dozvolio odliv deviza iz Srbije i kako je uništen domaći bankarski sektor, pri čemu strane banke i dalje odavde odnose kapital. Naravno da su strane banke investirale u Srbiju i zato što je kamata na kredite bila četiri puta veća nego u zemljama EU, pa su super zarađivale. Sada kada su ugrožene njihove centrale odlučile su da pare povuku nazad, a ni Ministarstvu finansija ni Narodnoj banci Srbije ni na pamet nije palo da poreskim merama ili nekim drugim instrumentima uslovi banke da profit ostvaren u Srbiji u nju i plasiraju. Svaka čast svim ovim predlozima zakona i potvrđivanju međunarodnih konvencija, odnosno usklađivanju sa zakonodavstvom EU, neophodno je da vlast bude odgovorna, a tu je, gospodine u ulozi predsedavajućeg, veza sa dnevnim redom i da se zakoni primenjuju ovde, u Srbiji. Uostalom, nisu oni izvršna vlast EU, niti SAD, već Srbije i njenih državljana. Što se tiče Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma, takođe svaka čast. Kako da verujemo u ozbiljne namere ove vlasti koja razgovara sa šiptarskim teroristima? Da li su Hašim Tači i Ramuš Haradinaj teroristi? Jesu. Posvedočiće prvi potpredsednik, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova gospodin Dačić, koji mi je na poslaničko pitanje 21. januara odgovorio da su i dalje na snazi crvene Interpolove poternice raspisane od strane NCB Interpola Beograd, kao i da je Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije 18. februara 2008. podnelo krivičnu prijavu protiv Hašima Tačija, Sejdijua i Krasnićija i isto dostavilo Republičkom javnom tužilaštvu u Beogradu. O kojoj to konvenciji o suzbijanju i sprečavanju terorizma mi govorimo, ako nemamo mogućnosti da tražimo hapšenje ovih terorista? Ili je možda zakon diskriminatoran, pa razlikuje politički podobne i nepodobne teroriste? Stvarno ne verujem da gospodin Dačić ne bi uhapsio ove likove, samo da postoji ikakav pozitivan signal od osobe koja je suštinski premijer, a koja se sa Tačijem sretala na kongresima Socijalističke internacionale. Ili od njega, ili od njegovih mentora, koji bi sada da i Vojvodinu učine nesrpskom tako što evropsko zapravo izjednačavaju sa antisrpskim. O kojoj to borbi protiv trgovine ljudima govorimo kada nije sankcionisana svetski poznata činjenica da je bilo, a što je najgore i biće, trgovine organima naših sunarodnika iz južne pokrajine. Lepo je da se ažurira upis u matične knjige Srba sa Kosova i Metohije, ali je suštinsko pitanje hoće li oni uopšte moći, zbog toga što njima vladaju teroristi, da ostanu državljani Srbije... (Predsedavajući: Nažalost, vreme vam je isteklo, završite, gotovo je, nemate više vremena, vaša poslanička grupa ima 10 minuta i 48 sekundi.) Dobro, kada se izuzme ona pauza koju smo napravili zato što vi niste mogli da shvatite o čemu govorim, onda imam pravo na kojih tridesetak sekundi...
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica gospođa Jelena Travar iz Poslaničke grupe G17 plus.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, gospođo ministre, govoriću o setu zakona. Smatram da su svi izuzetno bitni za evropske integracije i Poslanička grupa G17 plus će ih podržati. Inače, konvencija na koju ću se osvrnuti jeste Konvencija Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. Trgovina ljudima predstavlja kršenje ljudskih prava i povredu dostojanstva i integriteta čovečanstva, a posebno su pogođene žene i deca. Konvencija Saveta Evrope doneta je 2005. godine u Varšavi, a Republika Srbija nasledila je međunarodnopravne obaveze preuzete potpisivanjem Konvencije UN protiv transnacionalnog organizovanog kriminala i Protokola za suzbijanje i kažnjavanje trgovine ljudskim bićima, naročito ženama i decom. Inače, Vlada Republike Srbije 2006. godine usvojila je Strategiju za borbu protiv trgovina ljudima u Republici Srbiji. Strateški ciljevi u borbi protiv trgovine ljudima grupisani su u pet oblasti. To su: institucionalni okvir, prevencija i pomoć, zaštita i reintegracija žrtava, međunarodna saradnja i praćenje i evaluacija rezultata. Prema izveštaju Stejt departmenta o trgovini ljudima za 2008. godinu, Služba za koordinaciju zaštite žrtava trgovine ljudima prijavila je 60 identifikovanih žrtava trgovine ljudima u 2007. godini, uključujući i 26 maloletnih osoba, a od 60 identifikovanih žrtava 48 su srpskog porekla. Sudeći po podacima nevladinih organizacija u Srbiji, 90% žrtava je navodno učestvovalo u istrazi protiv svojih trgovaca. Prema nevladinim organizacijama, žrtve trgovine ljudima su često direktno ili indirektno primoravane da svedoče protiv trgovaca ljudima. Tokom 2007. godine 37 žrtava trgovine ljudima bilo je smešteno u dva skloništa koja vode nevladine organizacije, 21 u sklonište za privremeni boravak, a 16 u sklonište otvorenog tipa, uključujući i dve bebe. Programi reintegracije su obezbeđeni za 47 žena i četiri muškarca, od kojih 22 dece. Tokom perioda obuhvaćenog izveštajem 11 opština osnovalo je timove za pružanje socijalne zaštite, koji su sastavljeni od socijalnog radnika, policije i nevladinih organizacija, u cilju pružanja pomoći potencijalnim žrtvama porodičnog nasilja i trgovine ljudima. U prethodnoj godini u Srbiji je bilo 57 žrtava trgovine ljudima, a u odnosu na ranije podatke taj broj se nije povećao. Prema podacima nevladinih organizacija, taj broj je mnogo veći jer samo 10 - 25 posto žrtava se, u stvari, javi. Prema podacima UN, 700.000 žena, dece i muškaraca svake godine postanu žrtve trgovine ljudima. Trgovina ljudima je, nažalost, jedna od tri najprofitabilnije kriminalne delatnosti, pored trgovine drogom i oružjem. Zarada ostvarena od trgovine ljudima procenjuje se na 7 - 60 milijardi dolara godišnje, a po nekim podacima i mnogo više. Inače, trgovina ljudima se definiše, prema Konvenciji UN, kao vrbovanje, prevoženje, prevođenje, prebacivanje, skrivanje i primanje lica putem pretnje silom ili upotrebom sile i drugih oblika prisile, otmice, prevare, obmane, zloupotrebom ovlašćenja ili teškog položaja, davanje ili primanje novca ili druge koristi da bi se dobio pristanak lica koje ima kontrolu na drugim licima u procesu eksploatacije. Eksploatacija obuhvata, kao minimum, eksploataciju prostitucije drugih lica i druge oblike seksualne eksploatacije, prinudni rad ili službu, ropstvo ili odnos sličan ropstvu, servitut ili uklanjanje organa. Lanac trgovine ljudima podrazumeva tri faze: fazu regrutacije, fazu tranzita i fazu eksploatacije, a oblici trgovine ljudima su sledeći: seksualna, radna eksploatacija, dužničko ropstvo, prinudni brak, lažno usvajanje, prinudno prosjačenje, prinudna vršenja krivičnih dela i trgovina organima. Pored ovog, napravila bih jedan hronološki osvrt na ono što je urađeno u Republici Srbiji od 2000. godine. Godine 2001. kreirano je prvo multidisciplinarno telo za borbu protiv trgovine ljudima na federalnom nivou. Godine 2002. osnovan je republički tim za borbu protiv trgovine ljudima. Godine 2003. je urađena izmena i dopuna ZKP Republike Srbije i uvedeno je krivično delo trgovine ljudima. Međutim, ovim zakonom nije precizirana razlika između trgovine ljudima i krijumčarenja ljudi, što je urađeno novim zakonom koji je usvojen 2006. godine, gde se posebno uvodi sankcija za trgovinu decom radi usvajanja. U 2004. godini je formirana Služba za koordinaciju zaštite žrtava trgovine ljudima. Kao što sam već spomenula, 2006. godine Srbija je donela Strategiju borbe protiv trgovine ljudima, a iste godine stupio je na snagu Zakon o programu zaštite učesnika u krivičnom postupku kojim se definišu uslovi i postupak za pružanje zaštite i pomoći učesnicima u krivičnom postupku i njima bliskim licima koja su ugrožena zbog učešća u krivičnom postupku. U Srbiji trenutno postoje dva skloništa namenjena isključivo žrtvama trgovine ljudima, koja funkcionišu u okviru nevladinog sektora. U međunarodnopravnom smislu Konvencija Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima stupila je na snagu februara 2008. godine, a ima za cilj da spreči i suzbije trgovinu ljudima uz garantovanje ravnopravnosti polova, da zaštiti ljudska prava žrtava trgovine ljudima, da osmisli sveobuhvatni okvir za pružanje zaštite i pomoć žrtvama i svedocima, da obezbedi efikasnije istrage i krivično gonjenje, kao i da unapredi međunarodnu saradnju i suzbijanje. Konvencija propisuje da svaka strana ugovornica treba da osigura da istrage ili krivično gonjenje za krivična dela iz Konvencije ne zavise od prijave ili optužbe žrtve, barem onda kada je krivično delo u celini ili delimično izvršeno na njenoj teritoriji, kao i da usvoji mere koje su potrebne da bi se osiguralo da se određena lica ili tela specijalizuju za borbu protiv trgovine ljudima i zaštitu žrtava. Potrebno je obezbediti efikasnu i odgovarajuću zaštitu od moguće odmazde ili zastrašivanja, posebno u toku ili posle istrage i krivičnog gonjenja izvršilaca. Tokom sudskog postupka strane ugovornice treba da obezbede zaštitu privatnosti žrtve i, po potrebi, njenog identiteta, kao i bezbednost žrtve. U ovoj konvenciji su dati i opšti principi i mere u cilju jačanja međunarodne saradnje, posebno mere koje se odnose na ugrožena ili nestala lica, informisanje i saradnju sa civilnim društvom. Konvencija takođe predviđa formiranje grupe eksperata za suzbijanje trgovine ljudima čiji je zadatak da nadgleda primenu Konvencije od strane ugovornica i postupak njihovog ocenjivanja. Napomenula bih da je juče u Borskom okrugu izvršeno hapšenje trgovaca ljudima, a trgovina se vršila maloletnim licima, odnosno devojčicama. Usvajanjem ovog predloga zakona formiraju se dodatni uslovi za unapređenje mehanizama za sprečavanje trgovine ljudima, pored toga, kao što sam rekla, što nas približava Evropi i što nas vodi ka evropskim integracijama. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Hvala vama, gospođo Travar. Reč ima gospodin Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, prvo moram da kažem da sam zabrinut za kolegu Krasića; nešto ga ne vidim, a vidim tamo neku žutu bočicu. Ne znam da li je čovek pio iz nje tu tečnost, ne daj bože da dobije neku bolest prljavih ruku, na primer, u narodu zvanu žutica. Valjda neće, nadam se da će biti sve u redu. Što se tiče ovih tačaka dnevnog reda vezanih za konvencije, uglavnom, Saveta Evrope, koje treba danas da potvrdimo (a sva ta potvrđivanja imaju snagu zakona), moram da kažem da je potrebno da država Srbija potvrdi sve ove konvencije, ali ono što je sporno i što je suštinska razlika između DSS-a i DS-a po pitanju evropskih integracija može se videti i na ovom primeru. U obrazloženju smo videli da su ove konvencije bitne samo zbog toga, kako uvek i govori ova nesposobna vlada, što treba ići u EU, koja je inače stožer ove vlade, i da treba usvojiti 150-200 zakona na godišnjem nivou, računaju se i ove konvencije ili zakoni, dok DSS smatra da se EU ili Evropa postaje radom, jer se u EU radi, u EU se ne priča, konkretnim, pravim menjanjem društva, ne samo kroz donošenje zakona nego i kroz implementaciju tih zakona i kroz popravljanje našeg društva u svim oblastima i dostizanjem tih standarda koje imaju razvijene zemlje EU. Onda kada dođe vreme, naravno, narod će na referendumu reći da li želi da bude deo te velike evropske porodice ili ne. Na nama kao parlamentu je mnogo važniji posao (a trebalo bi to i Vladi da bude) – upravo stvaranje tih standarda u svim oblastima. Ovako, trčanje da donesemo 150 zakona, to su radile neke države sadašnje EU, na primer Bugarska; donosili su zakone koje ponekad nisu ni prevodili sa francuskog ili engleskog jezika. Kakva je sada situacija u Bugarskoj? Niže su plate nego u Srbiji, lošija je ekonomska i privredna situacija nego u Srbiji, blokirana su im sredstva od strane EU zbog toga što imaju ogroman stepen kriminala i korupcije unutar zemlje. Da li je potrebno da trčimo da budemo član EU, a da posle toga naši građani suštinski nemaju neku veliku korist od toga, kao što nemaju u Bugarskoj ili je potrebno da budemo jedna jaka država, da postanemo deo te evropske porodice kao, na primer, Češka i da nam to bude uzor da na takav način radimo i menjamo naše društvo? Daću i primere na osnovu konkretnih tačaka koje su ovde predložene. Na primer, Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma i Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Možemo mi ovo da usvojimo, ali iz toga proističe da treba da donesemo i određeni broj zakona. Ali, kada donesemo te zakone, da li ćemo ih primenjivati ili ne? Kako će ova država da ih primeni? Kako će ova vlast da ih primeni ako je pristala na Euleks, ako je, kao, dogovorila nekih šest tačaka koje se ne primenjuju, ako na delu naše teritorije vladaju teroristi, ako imaju svoju vladu, ako imaju svoju skupštinu, a mi smo im omogućili kao država da imaju sudove i da imaju pomoć od strane Euleksa i da sudije tih sudova sude po zakonima koji se usvajaju u parlamentu Prištine? Odavde sam vas upozoravao da će se to dogoditi, a već se dogodilo, već su prve presude Euleks sudije donele (protiv Albanaca, doduše, ali nema veze, to su isto naši građani) po zakonima koji su usvojeni u parlamentu u Prištini. Kako ćemo juriti Tačija, Haradinaja, koji se još uvek nalaze na crvenoj Interpolovoj poternici, na naš zahtev, kao teroriste ako smo pristali da neko ko nema pravo vodi sudove i policiju na delu naše teritorije? Na kraju ispada da smo prevareni jer od tih šest tačaka nema ništa. Pristajemo na to, ćutimo i dalje, pokušavamo da opravdamo kako je sve to u interesu Srbije, u interesu srpskog naroda, u interesu građana koji dole žive. S druge strane, kada sudije, koje bi trebalo da budu ta završna, udarna pesnica u borbi protiv terorizma, da donesu presudu protiv onih koji su teroristi, žele da protestuju zbog određenih stvari na Kosovu i Metohiji njima se zabrane protesti. Na koji način ćemo ozbiljno kao država da budemo partner sa svim članicama Saveta Evrope? Znate, i Belorusija je u Savetu Evrope, Lukašenko je takođe bio na Kopaoniku kao predsednik jedne države, a naš predsednik se nije sa njim sastao; verovatno da se oni koji su mu pomogli da ovde dođe na vlast ne bi naljutili na njega zato što se sreo sa predsednikom jedne države. Zato se Dinkić sa njim skijao, video se Cvetković sa njim, razgovarali su, ali nije gospodin Tadić. S druge strane, imamo Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima. Svi podaci govore, a zvanično će morati da dođu jednog dana u ovu skupštinu... Podsetiću, otkako je formirana ova vlada i otkako je konstituisana ova skupština, nijedan izveštaj Ministarstvo odbrane, MUP i nijedna bezbednosna služba nisu podneli. Da li uopšte postoji civilna kontrola bezbednosnih službi Vojske i policije? Ja sam član Odbora za odbranu i bezbednost, nijedan izveštaj još nisu podneli, ni usmeni ni pisani. Zašto? Mogu samo da pretpostavim, zbog onoga što su zvanični podaci, nisu podneli nijedan izveštaj (da vidimo koliko je sednica bilo i kada su podneli izveštaj), osim one komisije koja je napravljena da se ispitaju okolnosti pod kojima je, a i o tome možemo da razgovaramo, preminuo Ranko Panić. I šta bi od toga? Ako pričamo o standardima EU, šta se dogodilo u Grčkoj kada je policija ubila jednog studenta ili srednjoškolca? U roku od 24 sada su ti policajci suspendovani, posle toga su pokrenuti protiv njih postupci, i disciplinski i sudski. Šta bi sa pokojnim Rankom Panićem? Šta bi sa tom komisijom? Ja sam za ovom skupštinskom govornicom rekao da je to komunistička prevara iz starih vremena – napravite komisiju da ništa ne biste rešili. Šta radi tužilaštvo? Gde je? Na koji način radi? Svi podaci govore da je kriminal u Srbiji u porastu, da je korupcija u Srbiji u porastu. To su podaci koje možete videti u institucijama koje se time bave i u Savetu Evrope, i u EU, i u UN. Poslednji izveštaj UN, iz septembra, koji govori o bezbednosti u svetu Srbiju je stavio među najbezbednije zemlje u Evropi. Ne u regionu, nego u Evropi. Naravno, naveli su 2007, 2006. godinu; zna se ko je tad bio na vlasti, ko je vodio policiju, ko je vodio vojsku, ko je vodio BIA. To je zvaničan podatak u UN. Ovde može da se kritikuje, da se kaže da to nije bilo dobro, ali stručnjaci koji se time bave su rekli da je Srbija u to vreme bila jedna od najbezbednijih zemalja u svetu. Danas stižu sasvim suprotni podaci: da je kriminal u porastu, da je korupcija u porastu, da je trgovina ljudima u Srbiji, naročito ženama, u porastu. Nažalost, a moja koleginica Milica Vojić-Marković navela je jedan primer, i oglasi u štampanim medijima govore o tome kakvu mi medijsku sliku trenutno imamo u Srbiji. U jednom listu se objave nepriznate vlade, nepriznate skupštine, nepriznate agencije, oglasi za privatizaciju na teritoriji Kosova i Metohije. Objavljuju se i oglasi kojima se nezaposlene devojke u Srbiji varaju da će im biti omogućen posao na teritoriji EU ili neke druge države, a onda tamo postanu belo roblje. Niko to ne proverava i ne reaguje na te oglase. Mediji se bave tekstom u hrvatskim novinama o jednom bivšem direktoru, da li je nešto uradio ili nije uradio. Odjednom svi mediji time počnu da se bave, a ne bave se time što se na sajtu Ministarstva finansija pojavio podatak da je država potrošila devet milijardi dinara više nego što je Zakon o budžetu omogućio. Onda 20 dana nestane ta stranica sa interneta, pa se pojave potpuno drugačiji podaci, a tužilac ne radi ništa. Ne radi ništa po pitanju oglasa o trafikingu, ne radi ništa po pitanju te prezentacije, te stranice. Onda se čudimo što imamo takve podatke i što sada međunarodne organizacije govore o Srbiji sasvim suprotno u odnosu na ono što su govorili pre godinu, godinu i po dana. Republički tužilac radi samo kada se grakne preko televizije od strane Vlade, od strane vlasti, da nešto treba proveriti. On onda trči i proverava, ali kada uradi nešto neko ko je na vlasti, nema provere, nema odgovornosti, nema ozbiljnog pristupa. To nisu evropski standardi. Kada bi se to dogodilo u ozbiljnoj zemlji EU, kakve su Češka, Poljska, Nemačka, Francuska, taj ministar ne bi mogao da bude jedan dan ministar. Prisutna ministarka, koja je primala svojevremeno dve plate, za RIK i za ministra, pa je onda vratila određeni novac (ne znam po kom kursu, da li je vratila po kursu koji je bio onda, ili u dinarima, niko ni to nije utvrđivao), ne bi mogla da bude ministar ni sad, posle togutvrđivanja. Nama su potrebni standardi. Nama je potrebno da radimo na tome da bi naše društvo bilo onakvo kakvo zaslužuje da bude i kakvo naši građani očekuju od države, da ih napravi i da ih stvori. Nije nam potrebna trka. Ovo nam je potrebno, ali šta? Da bismo ušli na "šengen" listu, da bismo dobili vize, zašto? Da bi milion mladih ljudi – zato što nemaju perspektivu ovde ili zato što je nesposobna vlast, jer je 17,1% pad proizvodnje u Srbiji u odnosu na januar prošle godine ili 25%, industrijski pad u odnosu na celu 2008. godinu u januaru ove godine – uzelo vize, pasoše i otišlo iz ove zemlje. Šta ćemo bez ovih milion mladih ljudi koji odu? Na koji će način Srbija da prosperira? Valjda zbog njih treba to društvo menjati, a ne samo da bismo bili bliže ulasku u EU. Oni kažu – čekajte, gde ćete, nismo još odlučili ni o Lisabonskom sporazumu, ne damo novac za zemlje istočne Evrope, nemojte da podnosite kandidaturu, nije vreme. Slovenija ne daje Hrvatskoj da uđe, raspisuje referendum da ne može da uđe Hrvatska. Nema jedinstvenog stava o proširenju u EU, a mi se bavimo samo tim pitanjem. To jest, vi se bavite, kao vlast, zato što niste sposobni da se bavite životnim pitanjem građana pa ih onda zamlaćujete i zaluđujete nekom pričom o bržim integracijama. Pomenuli ste Poslovnik, radimo. Šta ste novo uradili? Šta će biti bolje građanima? Možda ćete doneti 50 zakona, ali kada ćete ih primenjivati, ako svi statistički podaci govore da je država i ekonomski i bezbednosno i u svakoj drugoj oblasti u sve većem problemu? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospođica Marina Raguš, narodna poslanica SRS.
Dame i gospodo, vrlo verovatno će vas zbuniti ovo što ću sada da kažem, ali SRS se raduje ovakvom dnevnom redu zbog šanse da konačno progovori o medijskim podvalama koje se tiču ideološke, programske i političke koncepcije delokruga rada SRS, a i da, zbog javnosti, hronološki i faktografski pokuša, bar danas, da utvrdi šta je ometalo vladajuću većinu da proces približavanja EU učini bržim. Ono što često imamo prilike da čujemo u javnosti, a zaista se tiče građana i njima se u ovim trenucima na prvom mestu obraćam, jeste da su za usporavanje procesa liberalizacije viznog režima glavni krivci oni koji su, u stvari, glavni oponenti politike uslovljavanja koja dolazi sa teritorije najznačajnijih zemalja EU i uglavnom se tu navode funkcioneri, članovi SRS. Da je to istina, to možete da propratite takođe na internetu, mi ovde imamo, zaista dokumentovano, nekoliko izveštaja najrazličitijih radionica tzv. nevladinog sektora, seminara, okruglih stolova, koji se uglavnom održavaju u prestonici EU tj. u Briselu; kada ih pitaju zašto Srbija kasni u procesu reformi i približavanja EU, što znači standardi pre statusa, uglavnom navode - zbog SRS. Svi mi koji putujemo u okviru zone "šengena" kada apliciramo za vize imamo prilike da vidimo one užasne redove, pokušavamo da prikupimo dokumentaciju koja se od svih nas očekuje, a iznosi nekoliko kilograma, najčešće u tim redovima čujemo – to je zato što SRS zapravo ometa proces pridruživanja Evropskoj uniji. Dakle, moje izlaganje, kao što možete da pretpostavite, kretaće se u tom smeru. Ono na šta pokušavam da ukažem građanima (a nije bez razloga, tiče se, naravno, svega onoga što će doći ove i naredne godine) jeste da se medijski spinuje, što nekadašnja Demokratska opozicija Srbije i stranke koje su gravitirale u okviru DOS-a nisu uspele da urade, prebacuje to na tamne strane nekog režima koji je davno iza nas i za koji se zapadnoevropske diplomate trude da ga pripišu totalitarnoj prošlosti sa kojom treba da se okonča i završi. Moram da kažem da, naravno, ništa od svega toga nije tačno. Govoriću jezikom činjenica, pokušaću da budem uspešna, govoriću jezikom onih koji su učestvovali u prvim vladama DOS-a, a sada se nalaze u određenim stručnim grupama i komisijama. Koristiću izveštaje, recimo, meni omiljene Grupe 484, pokušaćemo da utvrdimo zašto Srbija nije uspela da ispuni standarde koje je Evropska unija tražila kako bi bila deo sistema koji se zove vizna liberalizacija, odnosno režim vizne liberalizacije. Dakle, na našem dnevnom redu jesu, između ostalog: Konvencija o visokotehnološkom kriminalu ili "sajber kriminalu", koja je usvojena u Budimpešti 23. novembra 2002. godine, a stupila je na snagu 1. jula 2004. godine; Dodatni protokol koji ide uz konvenciju o "sajber kriminalu", usvojen u Strazburu 28. januara 2003. godine; Konvencija o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma, doneta u Varšavi 16. maja 2005. godine, stupila je na snagu 1. maja 2008. godine; Konvencija Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima, koja je usvojena u Varšavi 16. maja 2005. godine. Dame i gospodo, mi smo u 2009. godini, a evo šta Grupa 484 u svom izveštaju o "belom šengenu" kaže koji od standarda su zapravo ispunjeni, a to direktno potpisuje vlast u Srbiji, i ko zapravo stoji iza nemogućnosti približavanja onome što ste vi odredili kao kurs politike, a to je približavanje EU. Da ne bude nedoumica, SRS ima samo jedan stav koji se tiče EU, a kojim se takođe medijski manipuliše, uglavnom u izbornim kampanjama – mi jesmo za saradnju sa EU, ali samo pod uslovom da smo ravnopravni partneri u procesu saradnje sa tom organizacijom. S obzirom na to da mi nismo, niti ćemo biti, ravnopravni partneri, nego se prema nama odnose kao prema koloniji, odnosno protektoratu, SRS smatra da je saradnja sa EU skoro nemoguća. Dakle, ovo je konačan i kompletan stav SRS što se tiče EU i u narednih nekoliko meseci mi ćemo sa vrlo velikom namerom (na kraju tog procesa i naše kampanje videćete i zašto) stalno ovo da ponavljamo. Dakle, na osnovu izveštaja Grupe 484, koja pominje pravno-tehničke kriterijume koje nameće Uredba Saveta EU, broj 539 iz 2001. godine, a koji su precizirani u planu EU za liberalizaciju viznog režima sa Republikom Srbijom, poznatom kao "mapa puta", u cilju unapređenja dijaloga u vezi sa uslovima koje Republika Srbija treba da ispuni da bi dospela na pozitivnu šengensku listu, Vlada Republike Srbije je tek 19. jula 2007. godine, a imate uredbu Saveta Evrope iz 2001. godine, formirala radnu grupu za koordinaciju aktivnosti usmerenih ka ispunjenju kriterijuma za liberalizaciju viznog režima EU prema Republici Srbiji. Očekujemo, gospođo ministre, konkretno od vas da čujemo zašto je to urađeno tek 2007. godine. Između ostalog, ovde se navodi da radna grupa ima sledeće zadatke: koordinaciju aktivnosti usmerenih ka ispunjenju kriterijuma za liberalizaciju viznog režima, pripremu akcionog plana za relevantnu instituciju u cilju ispunjenja tih kriterijuma, identifikaciju prioriteta i zadataka itd. U svojim zaključcima od 28. januara 2008. godine kaže: "Savet za opšte poslove i međunarodne odnose EU pozdravio je nameru Evropske komisije da pokrene dijalog o vizama sa svim zemljama zapadnog Balkana." Dakle, tek 2008. godine. "Pri utvrđivanju metodologije za proces liberalizacije viznog režima posebna pažnja posvećuje se evropskoj perspektivi zemalja zapadnog Balkana, političkoj obavezi koju je EU preuzela u pogledu kratkoročnih viza za građane svih zemalja, zaključivanju sporazuma o readmisiji svih zemalja u regionu, oslobađanju od viza koje zemlje zapadnog Balkana treba da obezbede za sve građane EU. Stalnom dijalogu o viznoj liberalizaciji prethodilo je stupanje na snagu sporazuma o viznim olakšicama i sporazuma o readmisiji između EU i Srbije 1. januara 2008. godine. Van primene ovih sporazuma ostale su pojedine zemlje koje ne pripadaju 'šengenskom krugu', dakle, to su Danska, Norveška, Velika Britanija, Irska, Island, Lihtenštajn i Švajcarska, sa njima se uglavnom ide preko bilateralnih sporazuma o viznim olakšicama. Korak koji je usledio u procesu liberalizacije viznog režima između Srbije i EU je donošenje plana EU za liberalizaciju viznog režima sa Republikom Srbijom, tzv. 'mapa puta', 25. aprila 2008. godine. Cilj ovog dokumenta jeste da utvrdi sve mere koje treba da usvoje i provedu zemlje zapadnog Balkana u bliskoj budućnosti." Šta je to? "Bezbednost dokumenata, kontrola ilegalnih migracija, javni red i bezbednost, kao i pitanja spoljnih odnosa koja su u vezi sa kretanjem lica. Brzina kretanja prema liberalizaciji viznog režima", ovo je posebno važno za sve one koji su u ovom sistemu, koji misle da su srpski radikali kočnica da oni slobodno putuju u okviru "šengena", "zavisiće od brzine napretka koju svaka od tih zemalja ostvari u pogledu ispunjavanja posebnih i predviđenih uslova." S obzirom na to da vreme jeste ograničeno, a ovo je vrlo ozbiljna tema kojoj ćemo da posvetimo više pažnje i taksativno, jedan po jedan kriterijum da analiziramo, proučavamo i istražujemo ko stoji iza toga da se ovi procesi, koji bi na prvom mestu trebalo da uvedu u red državu Srbiju za građane Srbije koji žive ovde, zapravo koče... Jedan od posebno važnih segmenata u procesu vizne liberalizacije jeste borba protiv terorizma, borba protiv organizovanog kriminala. Gospođo Malović, vi ste imali jedan, ne znam čak ni kako to pravno da nazovem, presedan u istoriji onoga što se zove političkateorija i teorija državnosti. Na suverenoj teritoriji države Srbije uhapšena su dvojica agenata savezne nemačke obaveštajne službe, popularno BND. Oni su bacili bombu na sedište kancelarije Euleksa, koja je na prvom mestu protivpravno na suverenom delu teritorije države Srbije. Oni nisu prijavljeni kao obaveštajci, dakle, konkretno su se, pod lažnim imenima i prezimenima, bavili špijunskim poslovima. Mi to ne bismo znali da tajni izveštaj BND-a nije pušten u etar, da informacije nisu procurele. Informacije su se ticale onoga što je osnovna privredna delatnost u okviru šiptarske terorističke države, tzv. Kosovo, a to jeste trgovina drogom, oružjem, organima i ljudima. Država Srbija nije ništa uradila da odreaguje na određeni način. Evropska unija ništa nije uradila da odreaguje na određeni način. Bundestag je tada govorio, tih dana. Druga stvar, vi imate vrlo skorašnji primer, ono što mi znamo, na osnovu naših vrlo pouzdanih podataka koje ćemo tokom ovog zasedanja da iznesemo, jeste da besni rat između Brisela i Vašingtona, baš po ovom pitanju, zato što je obaveštajni rat kasnije pokazao da se tu pominju i te kako zvučna imena i vašingtonske i briselske administracije, a da se pominju i neka zvučna imena iz regiona. Onda imamo situaciju da portparol Specijalnog tužilaštva za ratne zločine kaže da su dokazi, dakle, DNK materijal, koji bi trebalo da utvrdi najužasniju, najmonstruozniju moguću stvar koja se desila, trgovinu organima nestalih Srba sa Kosova i Metohije, jednostavno nestali. Pri tom, ono što se nalaže jeste zapravo otpočinjanje nove istrage zato što, prema do sada nepotvrđenim navodima iz Haškog tribunala, tamo ne samo da je bila u toku trgovina organima, ljudima, već su se dešavale toliko užasne stvari da apsolutno nisu bile pojmljive i da određeni ljudi nisu mogli da ćute o tome. Između ostalog, ljudi koji se u Savetu Evrope bave tom pričom rekli su da su u Bondstilu zaticali ljude, Srbe i Albance, zatočene, mučene i deportovane. Takođe, to piše "Mond", to ne piše nijedan srpski medij, imali su saznanja, i to su saopštili kroz svoje izveštaje pred istim tim Savetom Evrope čije konvencije mi sada potvrđujemo, da je Bondstil u stvari pravi Gvantanamo, da su ljudi bili hapšeni bez ikakve pravne osnove, da se sprovodilo mučenje ravno srednjem veku. Niko nije, ni država Srbija nije (evo, mi insistiramo da sprovedete istragu, da naložite istragu) po službenoj dužnosti, tamo gde ima obavezu, istraživala makar ono što mediji i analitičari, što zvaničnici Saveta Evrope pričaju. Kako su zvaničnici Saveta Evrope došli do tih informacija? Zato što je komandant KFOR-a, francuski državljanin, rekao – meni je neprijatno zbog toga što se dešava u Bondstilu. Koliko Srba zna šta se dešava u Bondstilu? Koliko Srba zna šta je Bondstil? Važi za drugu bazu u svetu. Mi smo, recimo, znali, onog momenta kada su Amerikanci napravili Bondstil, da je sledeće - nezavisno Kosovo, zato što su oni napravili punkt gde kontrolišu upravo ono za šta očekuju da se mi izborimo sa tim. Jeste terorizam, jeste trgovina nedozvoljenim sredstvima, jeste trgovina ljudima, jeste trgovina organima i svim onim sredstvima koja... Dakle, njihova zarada jesu crni fondovi obaveštajnih agencija. U državi Srbiji niko nije prstom maknuo kada je to u pitanju. Ono što mi očekujemo (prisutni ste, gospođo ministre) od Ministarstva pravde jeste da se prvo ispita kako je moguće da je, recimo, u Haškom tribunalu, to pouzdano znamo, uništeno 3000 DNK materijala koji bi i te kako pomogao istrazi vezanoj za žutu kuću i ostale trase na Kosovu i Metohiji; kako to da su nestali dokazi koje je UNMIK radio, došli do Orahovca i jednostavno nestali. Mi za sada imamo samo vapaje iz Specijalnog tužilaštva za ratne zločine.Sada vam izražavamo sumnju da će se to zataškati, kao i mnoge istrage do sada, zvanično, ali vas uveravamo, prvo, da ponovim da smo vrlo radosni što se ovakve teme nalaze na dnevnom redu, da SRS neće prestati nijednog momenta da priča o ovim temama, da saopštava informacije koje šira srpska javnost ne može da zna i da vrlo jasno i glasno proziva sve one koji su odgovorni za to. S obzirom na vreme, kažem vam, ukoliko je bilo ko iz srpske vlade imao saznanja o svemu ovome, a nije ništa preduzeo, taj će kad-tad morati krivično da odgovara. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Dragan Stevanović, narodni poslanik SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, vi ste danas u svom uvodnom izlaganju rekli da bi, u principu, ovaj set zakona koji je danas na dnevnom redu pred narodnim poslanicima trebalo da obezbedi prelazak te "mape puta" za "beli šengen", odnosno bezvizni režim Republici Srbiji i njenim građanima. Za SRS ovaj set zakona i rasprava o njemu, juče, danas ili sutra, predstavlja isključivo dokaz apsolutne servilnosti Beograda u odnosu na Brisel, nespremnosti da se Beograd bavi problemima koji ozbiljno tište građane Republike Srbije, problemima koji politički i ekonomski ambijent u Srbiji danas kreiraju i prave onakvim kakav on jeste. Ukoliko želite da nas ubedite da je ovo preka ili ne znam ni ja kakva potreba, "beli šengen" režim, odnosno bezvizni režim u Srbiji, mislim da su vam argumenti za tako nešto jako slabi i neutemeljeni. Vidite, gospođo ministre, kod sebe imam jedan isplatni list jednog mog sugrađanina koji je dobio prvi deo svoje plate u iznosu od 6.000 dinara. Rekao mi je, nemam razloga da mu ne verujem, da je 3.000 dao za struju. Možete da zamislite koliko njega interesuje bezvizni režim. Nažalost, dve trećine ljudi u Srbiji živi tako. To je naš objektivni problem, to je naša surova stvarnost i umesto da se bavimo pitanjima koja će njihov ekonomski i uopšte životni ambijent dovesti na nivo dostojan čoveka u 21. veku i u srcu Evrope, mi se bavimo zakonima koje objektivno nećemo moći u praksi da primenjujemo i to je konstatacija gotovo svih koji su danas bili za ovom govornicom. Što se tiče one jedne trećine ljudi koji objektivno imaju potrebu da im se taj vizni režim olakša ili da se oslobode njega, oni i danas mogu da putuju u inostranstvo sa manje ili više napora, taj posao završe, vizu dobiju i svoja prava ili potrebe u inostranstvu ostvaruju, ali dve trećine ljudi u Srbiji danas je prepušteno sebi zbog politički neodgovorne vlade i očigledno politički nezrelog establišmenta. Gospođo ministre, postoji nešto drugo čime se objektivno treba pozabaviti kada je diskusija o ovim tačkama dnevnog reda u pitanju, a to je svakako meritum ovih konvencija i protokola koje ćete početi da "primenjujete" u Srbiji, odnosno na koje ćete se obavezati prihvatanjem ovih zakona. Prodiskutovaću o tome kroz nekoliko pitanja. Da budem iskren, voleo bih da je gospodin Dačić danas tu, mislim da su ona više za njega, ali s obzirom na to da nije, vas je bar lepše gledati nego njega. Pitaću vas, gospođo ministre, da li će set ovih zakona i njihovo usvajanje omogućiti da ova država zaštiti Srbe u Leposaviću, Zubinom Potoku ili, recimo, Srbe u Šilovu, koji šest dana nemaju struju, koji su danas izašli na ulicu da protestuju, a bezbednosne snage Kosova, koje su proistekle iz terorističke organizacije OVK, pokušavaju da ih razbiju, da ih oteraju sa puta. Da li će ovi zakoni omogućiti da se sa teritorije Kosova i Metohije, kao dela Republike Srbije, Srbije koja je međunarodno priznata u granicama sa Kosovom i Metohijom, što je priznato i Ustavom, za koji ste, pretpostavljam, glasali i vi... Da li ćemo ovim zakonima uspeti da razbijemo i apstrahujemo delovanje mreže Al Kaide na Kosovu i Metohiji? Službe govore ozbiljno, podacima i činjenicama, da ona tamo postoji. Gospođo ministre, da izađemo sa teritorije AP Kosovo, pa da govorimo o samom jugu Srbije. Vidite, ja dolazim iz Pčinjskog okruga. Tamo su dve opštine na kojima je u proteklom periodu vrlo otvoreno i konkretno delovala teroristička organizacija OVPBM. Ja vas pitam, da li ćemo ovim zakonima, odnosno ovim konvencijama i protokolima uspeti da zaostavštinu delovanja te terorističke organizacije apstrahujemo, neutrališemo? Da li će, recimo, gospođo ministre, ova država posle usvajanja ovih zakona imati snage i hrabrosti da u selu Bresnica u opštini Bujanovac sruši ili ukloni spomenik koji je ta teroristička organizacija podigla teroristima, gde piše – stradao od srpske neprijateljske ili zločinačke ruke? To se dešava u srcu Srbije. Možda za neke jug Srbije nije srce Srbije, ali SRS ga tako doživljava. Ja pitam vas, gospođo ministre, vas kao predstavnika Vlade, a naravno ovo upućujem i celoj Vladi, da li će ovakvi zakoni dati kapacitet Vladi ili vama lično kao ministru da iskoristite svoj autoritet i date nalog da nadležni državni organi uđu u selo Veliki Trnovac i obračunaju sa svim oblicima kriminaliteta koji su prisutni u tom mestu na teritoriji juga Srbije. Podsetiću vas da je stecište trgovine drogom i oružjem upravo u selu Veliki Trnovac. Novac koji se obezbeđuje tom trgovinom svakako je služio za finansiranje terorizma na Kosovu i Metohiji. Na kraju, da li ćemo usvajanjem seta ovih zakona moći da se suprotstavimo svemu ovome što sam naveo kao kap u moru, kao deo problema koji nas ozbiljno i objektivno tište; da li ćemo moći da se sa istima izborimo? Nažalost, mi prihvatamo zakone kojima se obavezujemo da zajedno sa EU ili sa institucijama EU, navodno, pokušavamo da se borimo protiv terorizma ili svih drugih pojava koje su navedene kroz ovaj set zakona. Obavezujemo se na saradnju sa onima koji očigledno ne žele da nas vide kao partnera. Takođe, obavezujemo se na saradnju sa onima pod čijim, da kažem, mentorskim potezima je nastala lažna teroristička država Kosovo. Mi se obavezujemo na saradnju sa Evropom koja od nas očekuje da uspostavljamo regionalnu saradnju sa terorističkom državom, koja od nas očekuje da ne učinimo, u krajnjoj liniji, ništa što će njihove integrativne procese usporiti i zaustaviti. Danas su ti zakoni pred nama, umesto da se bavimo suštinskim problemima građana Srbije, građana koji objektivno teško žive i ko zna kako će živeti u odnosu na izazove koji će doći u narednom periodu. Dame i gospodo narodni poslanici, za SRS ovaj i svi zakoni koji dolaze iz Brisela, iz Brisela koji nije spreman da Srbiju doživi kao partnera, koji nije spreman da kada je Srbija u pitanju poštuje dva elementarna principa na kojima je i ta EU sazdana, principe supsidijarnosti i reciprociteta, za Srpsku radikalnu stranku odnosi i saradnja sa njima će biti neprihvatljivi i svaki dokument koji dođe iz te kuhinje svakako neće imati podršku SRS. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da su moje kolege govorile, a i govoriće o konvencijama koje se tiču trgovine ljudima, organizovanog kriminala i terorizma, ja ću se posebno osvrnuti na Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o visokotehnološkom kriminalu. Znači, prokomentarisaću pojedine članove koji se odnose na ometanje podataka i sistema, falsifikovanje i prevare u vezi sa računarima, kršenje autorskih i srodnih prava, kao i na odgovornosti pravnog lica. Članom 7. ove Konvencije o visokotehnološkom kriminalu propisano je da se svaka obmana, falsifikovanje, menjanje i prikrivanje računarskih podataka u cilju sticanja imovinske koristi smatra krivičnim delom u domaćem pravu, koje je kažnjivo i kaznom zatvora. Kako je onda moguće da se jedno autorsko delo, recimo računarski program, koje je zaštićeno i za koje autor poseduje sva imovinska i moralna prava, koja traju čak i nakon njegove smrti, kao i zakonsku licencu za svoje delo, bez znanja, potpisa i zaštitnog žiga autora falsifikuje i da se, i to sa dozvolom ministarstva, prodaje u inostranstvu? Šteta što ovde nisu prisutni i predstavnici Ministarstva finansija, zatim Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i Ministarstva spoljnih poslova koji mogu da daju pravi odgovor na ovo pitanje. Takođe, kako je moguće da osobe koje su, recimo, na rukovodećim funkcijama u nekoj kompaniji ili firmi koja se bavi izradom računarskih programa falsifikuju potpis, licencu i zaštitni hologram autora i pri tom dobiju, što je prosto neverovatno, sve potrebne dozvole za izvoz od tri ili četiri ministarstva koja sam maločas nabrojao? Za manje od 15 dana, prodajući falsifikovano, tuđe autorsko delo u inostranstvu, i to po tri puta većoj ceni od prodajne cene koja je zakonom propisana za to delo, na svojim deviznim računima oni steknu bogatstvo. Kako je moguće da administratori po ministarstvima tek tako dele dozvole za izvoz hologramom zaštićenog autorskog dela za koje autor poseduje zakonsku licencu, ne proveravajući pri tom sve podatke koji se tiču tog dela, kao što je potpis autora, zaštitni žig i licenca? Mi sada ovde pričamo o prihvatanju ove međunarodne konvencije, a upravo su ljudi koji sede u ministarstvima, koji su zaposleni u ministarstvima glavnim krivci koji omogućavaju krađu računarskih programa, zato što se bez provere, verovatno zbog interesa, izdaju potrebne dozvole za izvoz neovlašćenim licima. Sve ovo ukazuje da član 7. Konvencije o visokotehnološkom kriminalu nije potpun, jer iako je svaka strana ugovornica upoznata sa postojanjem krivične odgovornosti za bilo koju nečasnu nameru i obmanu, fizička lica, bez obzira na to da li deluju kao pojedinci ili deo pravnog lica, u dogovoru sa određenim licem iz ministarstva ovaj član konvencije uveliko krše, a sve u cilju sticanja imovinske koristi, bez obzira na to što se nelegalna prodaja, dobijanje i izdavanje lažne dozvole, falsifikovanje autorskog dela, potpisa i celokupne dokumentacije smatra teškim krivičnim delom i kažnjava se kaznom zatvora. Takođe, možemo samo da zamislimo šta nas tek očekuje u bliskoj budućnosti kada je reč o visokotehnološkom kriminalu, i to na međunarodnom nivou. Čovečanstvo polako ali sigurno ulazi u vreme kada će upravo zahvaljujući visokotehnološkom kriminalu biti izloženo bezočnom otuđenju imovine, sredstava sa bankovnih računa, otimanju identiteta i krađi ličnih podataka maltene svakog čoveka na planeti Zemlji, kao i krađi državnih, privrednih i naučnih tajni. Šta bi to praktično značilo? Uzmimo za primer našu državu Srbiju, gde skoro svaki punoletni građanin poseduje razne kartice, bankovne, službene, identifikacione itd. Takođe, uveliko se vrši zamena ličnih karata za nove, koje imaju ugrađen biometrijski čip na kome su smešteni svi podaci o nama, a verovatno i podaci koji se mimo našeg znanja tu nalaze. Zahvaljujući visokoj tehnologiji, takvi podaci o celokupnom stanovništvu Srbije mogu biti preuzeti od neovlašćenih pojedinaca ili od tajnih službi drugih država, koje mogu manipulisati njima. To je jedan od najgorih vidova visokotehnološkog međunarodnog kriminala. Postavlja se pitanje – kako će tada država Srbija štititi svoje interese i interese svojih građana, kako će Srbija optužiti, recimo, neku tajnu službu u zapadnoj Evropi ako krši ovu konvenciju, a oni to rade upravo po odobrenju njihovih vlada? Kakav je uopšte sistem zaštite naših podataka? Da li je on toliko bezbedan da građanima Srbije uliva poverenje da se njihovi lični podaci, njihova imovina neće naći pred nekim komesarom u Briselu? Dalje, savremeno bankarstvo je nezamislivo bez transakcija koje se vrše elektronskim putem i svaka bolje organizovana visokotehnološka kriminalna grupa biće u stanju da očisti račune bilo kog klijenta bilo koje banke, u bilo kojoj zemlji. Čak i na jednom bezazlenom primeru možemo da vidimo koliko je danas već prisutan ovaj vid kriminala i kod nas u Srbiji. Koliko je samo bilo primera krađe novca u poslednjih nekoliko godina falsifikovanim bankovnim karticama, a to podrazumeva i falsifikovanje čipa, i to od strane lica koja se ne bave profesionalno kompjuterskom tehnologijom, a ipak su uspela da naprave falsifikat. Preko bankomata pljačkaju tekuće račune građana koji su svoj novac poverili na čuvanje bankama, koje nisu u stanju da taj novac sačuvaju od tih savremenih tehnoloških pirata. Setimo se samo, u sve ovo su bila umešana lica koja potiču iz stranih zemalja. Dakle, ono što je projektovao novi svetski poredak polako ali sigurno ulazi u sve pore društvenog života savremenog sveta. Kako se stvari odvijaju, jednim pritiskom na taster gospodara sudbine u Briselu ili u Vašingtonu možete ostati bez imovine, bez novca, bez identiteta. Savremeni čovek će biti uslovljen da svoj život i opstanak svoje porodice podredi čipovima, kodovima i karticama, koje će neko uvek držati pod kontrolom. To kako međunarodne konvencije o zaštiti ljudskih prava, konvencije protiv torture i mnoge druge poštuju, recimo, SAD svima je dobro poznato. Tajni zatvori širom sveta, mučenje zatvorenika, obespravljivanje, američke baze, poput Bondstila, koje su prolazne stanice za hiljade ljudi koji su pod okriljem američke države i sile ostali bez ikakvih ljudskih prava, svedeni samo na broj i ništa više – u stvari, to je prava slika i prilika SAD i njihovog poimanja demokratije. Koliko je samo Srba prošlo preko kanala američkih tajnih službi i završilo u severnoj Albaniji, gde su im na monstruozan način uzimani vitalni organi i prodavani širom sveta na crnom tržištu? Poznato je da se na Kosovu i Metohiji nalazi droga vredna sedam milijardi evra. To je osnovni razlog otkud toliko interesovanje SAD i EU za Kosovo. Zahvaljujem.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica Skupštine.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, videli ste i sami, mi ćemo da koristimo uglavnom ove tačke dnevnog reda i objedinjenu raspravu da govorimo o temi koja je, nažalost, otvorena tek onog trenutka kada je bivši tužilac tzv. tribunala u Hagu, koji je osnovan da bi se, pre svega, sudilo Srbima, da bi se ubijali tamo i da bi se sprovodio proces na osnovu lažnih optužnica, kao što je slučaj, evo već šest godina, protiv našeg predsednika dr Vojislava Šešelja... Dakle, da u proleće prošle godine Karla del Ponte nije objavila knjigu "Lov, ja i ratni zločinci", nikome u Srbiji iz formiranog tzv. Specijalnog tužilaštva ne bi palo na pamet da krene sa pričom, a kamoli da se bavi istražnim radnjama kada je u pitanju trgovina organima kidnapovanih, nestalih i na mučki način ubijenih naših sunarodnika u logorima, tzv. "žutoj kući" i na drugim mestima na severu Albanije. Pošto smo mi, članovi delegacije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope... odmah posle toga, ali uz isključivu pomoć, moram da naglasim, delegacije Ruske državne Dume, na čelu sa gospodinom Konstantinom Kosačovim, formirana je grupa; u stvari, švajcarski senator i naš kolega Dik Marti je, kao predsednik Komiteta za zaštitu ljudskih prava Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, određen prošle godine da se bavi tim istražnim radnjama. Da bih vam predočila o kome se radi, s obzirom na to da je možda za vas sada već to zvučno ime Dik Marti neko ko nema iza sebe neku uspešniju biografiju, moram da kažem da je taj Švajcarac uradio mnogo više kada su u pitanju zločini koje su počinili CIA i Amerika u kontekstu hegemonije i stvaranja novog svetskog poretka, nego što je uradila srpska vlast od 2000. godine. Ne znam kakav će njegov izveštaj biti, svakako ga očekujemo na redovnom prolećnom zasedanju 26. aprila ove godine, ali ono što pouzdano znam jeste da gospodin Vukčević nerado govori o stvarima koje su propustili da urade aktuelni vlastodršci, vlade pre ove, kao i ova, naročito, zato što je i ona u prošlom sazivu mnogo ranije znala za to što je Karla del Ponte pisala u knjizi. Dakle, moram da se vratim na jesen 2000. godine kada je, odmah po dolasku DOS-a na vlast, pušteno osvedočenih 1.300 šiptarskih terorista i zlikovaca, na čelu sa Fljorom Brovinom, i da vidimo zbog čega je Savet Evrope u ovom periodu usvojio sve ove konvencije o borbi protiv terorizma. Po onoj našoj srpskoj narodnoj, dok "mečka ne zaigra pred nečijim vratima", on ne zna kako to izgleda, kada se desio 11. septembar 2001. godine, sa ove govornice vam je predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj lepo rekao, pošto su nam uvođene sankcije, pošto je to bio povod i videli ste pre neki dan da su u svom zvaničnom izveštaju to naveli kao humanitarnu kampanju, da se bombarduje 78 dana naša država i da se ubijaju naši civili – videćete da će zapad i te kako da se trese zbog činjenice što nisu prepoznali da tzv. kosovska kriza, kako su je nazivali svih godina, pa onda pokušali da nam nametnu Rambuje, pa kada je naš narod referendumski odbio da bude cela teritorija Srbije okupirana, onda su oni rekli da je to nešto što se dešava samo tu, zatvarajući oči pred činjenicom da je fundamentalizam u takvom, mudžahedinskom obliku, balističkom, koji sprovode šiptarski teroristi, ozloglašeni pripadnici OVK, nešto što postoji, samo pod drugim nazivima, u isto tako ekstremnim oblicima i u drugim zemljama sveta. Dakle, odmah je zabrinuta Evropa počela da razmišlja i da donosi konkretne mere da bi se zaštitila od narastajućeg terorizma, pa je, malopre je to pomenula koleginica Marina Raguš, nemačka vlada poslala svoja tri agenta BND-a, koji su podneli izveštaj pred političkim komitetom Bundestaga pre četiri meseca. Oni su poslati iz jedne od najrazvijenijih zemalja zapadne Evrope, koja je najviše finansirala i pomagala šiptarskim zlikovcima u periodu stvaranja te njihove kvazidržave, odnosno sna da imaju veliku Albaniju. Priznali su da su nedvosmisleno utvrdili da su i Hašim Tači, i Ramuš Haradinaj i Čeku zlikovci koji se bave trgovinom ljudima, oružjem i distribucijom narkotika. Onda je odmah posle toga naš tužilac za ratne zločine gospodin Vukčević, navodno, krenuo da ovim putem koji je trasirao lično Dik Marti istražuje te zločine. Međutim, osim onog oglašavanja i hapšenja od pre nekoliko dana, mi nismo uopšte čuli od gospodina Vukčevića šta je sa nestalih devet strana falsifikovanog izveštaja UNMIK-a, za koje je navodno demantovano od strane predstavnika UNMIK-a da su istrgnute, kako je to Ivanko rekao, iz tog pravog izveštaja. Šta je, u stvari, istina? Istina je da se broj kreće od najmanje 300 do preko 1.000 naših sunarodnika mučki, zverski ubijenih u logorima smrti u Albaniji, za kojima godinama tragaju predstavnici Udruženja porodica kidnapovanih i nestalih lica. Njihovi predstavnici su nam se više puta obraćali i sačekivali nas ispred zgrade Narodne skupštine, ali nikad (i to opet ponavljam) do objavljivanja knjige Karle del Ponte niko od zvaničnih organa Srbije nije želeo konkretan posao da radi. Šta će to, gospođo Malović, da znači? Pošto se krajem ovog meseca očekuje poseta gospodina Dika Martija Srbiji i pošto se on opsežno bavi tim poslom, a on je taj koji je uspeo da razotkrije sve one zavere koje je spremala CIA, pa tajne logore, zabranjene letove, snimanja i sve ostalo što ste mogli da čitate u njegovom izveštaju, lepo nam recite šta ćete vi kao država, odnosno šta ćemo mi kao država da predočimo zvaničnom izvestiocu Saveta Evrope, do kojih ste vi to saznanja stigli. Da li ćemo da kažemo... Očigledno, pošto je ovakva vlast, u danu kada je u Stejt departmentu primljena delegacija sačinjena od šiptarskih zlikovaca, kada je izreknuto 92,5 godina zatvora našim Srbima koji su herojski branili Kosovo i Metohiju, i političkom i vojnom i policijskom vrhu, vi ste na sve to ćutali. I ne samo to, prošlo je već 15 dana, a ova skupština ne raspravlja o inicijativi Srpske radikalne stranke (iako na to po ovom vašem diktatorskom poslovniku imamo pravo) o efektima i posledicama saradnje sa Haškim tribunalom. Ako su Srbi dobili ukupno preko 900 godina zatvora u haškom kazamatu, a kada ti zlikovci budu izrekli sve presude do kraja to će biti 1.000 godina, recite, gospodo iz DOS-a i vi iz Demokratske stranke koji ste veličali taj vaš puč, u stvari, nesreću za Srbiju koja je došla dolaskom na vlast od 5. oktobra do današnjeg dana, kako ste vi to, na koji način zaštitili Srbe na Kosovu i Metohiji? Kako ste pomogli i da li mislite da je greh da se zaborave sve ove žrtve? Vi ste ih očigledno zaboravili. Prema tome, mi smo vam danas izneli mnogo argumenata. Ne samo to, ne samo ovaj zvanični BND izveštaj koji govori o direktnom učešću čitave porodice Ramuša Haradinaja, koji je pobio devet svedoka pre nego što je oslobođen i pušten iz Haškog tribunala. Recite nam kada ćete vi da izađete sa kompletnim izveštajem pred srpsku javnost i šta ste spremni da predočite Diku Martiju? Dakle, kao vaš kolega i kao član naše delegacije u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, a pre svega kao srpski radikal, do sada nemam razloga da sumnjam u izveštaj koji će predočiti gospodin Marti, naročito zato što se uhvatio u koštac sa jednom od najvećih tajnih, a pre svega organizacija koje učestvuju u stvaranju Haškog tribunala, a to je američka obaveštajna služba CIA. Ali, to nije dovoljno. Mi ćemo uložiti eventualno amandmane, tražićemo pomoć od braće Rusa, zahvaljujući kojima se to našlo na dnevnom redu i formirana je grupa, ali tražimo odgovoran izveštaj Vlade Republike Srbije, a ne da o tome govorite samo u trenutku kada neko treba da se pojavi iz međunarodnih organizacija ili kada vam neko od unesrećenih Srba, odnosno članova njihovih porodica pokuca na vrata. Samo da vas obavestim, gospođo Malović, gospodine Novakoviću, u selu Šilovo pored Gnjilana, u Kosovskom Pomoravlju šest dana nema struje. Malopre me zvao jedan od pripadnika naše vojske koja je herojski branila Kosovo i Metohiju, koji se zajedno sa našim sunarodnicima nalazi na putu Gnjilane - Bujanovac; oni su blokirali put i neće odatle da se sklone, jer nemaju osnovnih uslova za život. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, gospođo ministre, postavljam pitanje zašto ranije nije potvrđen ovaj Dodatni protokol uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na inkriminaciju dela rasističke i ksenofobične prirode izvršenih preko računarskih sistema. Srbima je, kao satanizovanom narodu, jedan ovakav protokol i ranije bio neophodan zbog elementarne odbrane nacionalnog dostojanstva. Razni sajtovi nevladinih organizacija i pojedinaca iz okoliša, ali nažalost i iz Srbije, prepuni su uvredljivih napisa na račun srpskog naroda. Ipak, pitanje je kako će se primenjivati ovaj protokol uz Konvenciju. Da li će njegova primena biti objektivna i da li će država objektivno tretirati sva krimogena dela, bez obzira na versku i nacionalnu pripadnost napadane osobe i institucije? Bojim se da će tendencije ove konvencije ipak biti da sprovodi dresuru naroda, a naročito srpskog naroda, koji je prokazan i izopšten iz zajednice evropskih naroda tokom devedesetih godina. Srbi su ostali i dalje ružni, prljavi i zli momci. Srbima se od zapadnih ideoloških internacionala nameće čak i ksenofobija, odnosno mržnja prema strancima i stranim uticajima. Istina je, međutim, upravo suprotna. Naime, Srbi su kroz istoriju 19. i 20. veka najviše prihvatali strane ideološke i političke uticaje, naročito ideologiju liberalne demokratije, pa potom i komunizma. Naime, srpska elita je u prvoj polovini 20. veka svim svojim ideološkim i političkim bićem bila uz ideologiju građanskog liberalizma tzv. zapadnih demokratija. Skoro svi viđeniji Srbi Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije su bili pripadnici liberalnih organizacija, kao na primer: masona, rotarijanaca, jugoslovenskih sokola, skauta; to su sve engleske ekspoziture. Zakonodavstvo srpskih država je bilo usklađeno sa zapadnim liberalnim državnopravnim tradicijama. U Skupštini često napadana, Srpska pravoslavna crkva takođe je prihvatila verski liberalizam zapadnih protestantskih i starokatoličkih crkava. Srpska crkva je bila čak u bratskim odnosima sa anglikanskom crkvom, čak je trebalo da dođe i do sjedinjenja tih crkava zbog zajedničke borbe protiv Vatikana. Ne radi se, dakle, o konzervativnoj srednjevekovnoj crkvi, kako je ovde često napadaju pojedinci, već o crkvi proliberalnih verskih načela. Nažalost, 1945. godine Srbi su opet postali najveći vernici komunističke internacionale u odnosu na Hrvate, Slovence i muslimane. Srbi su srcem verovali u komunizam, a ovi ostali su s nacionalnim fanatizmom ulazili u komunističke redove zbog postizanja određenog nacionalnog državotvornog interesa. Dakle, brojni su primeri srpskog internacionalizma, a ne ksenofobije. Srbi su u potpunosti internacionalizovali svoj jezik i odbacili stare narodne termine, koje su upravo prihvatali Hrvati kao nova nacija (na primer, imena meseci: sečanj, veljača itd), a prihvatili latinske izraze, iako su vizantijski, pravoslavni narod. Srbi su u dobroj meri odbacili svoje ćirilično pismo i bez ikakvog protesta su prihvatili latinično pismo u javnom životu. Treba istaći činjenicu da se Srbi sete svog nacionalnog bića samo u vremenima gole borbe za nacionalni opstanak, odnosno agresije na srpske nacionalne prostore. Ali, taj srpski nacionalni osećaj opet vrlo brzo splasne i posle uspostavljanja mira Srbi se pretvaraju potpuno u anacionalna bića koja veru stavljaju u drugi plan, bar u većini slučajeva. Takvim Srbima, otvorenim do prostodušnosti, strane internacionale, odnosno nevladine organizacije nameću ksenofobiju, rasizam, šovinizam, pa čak i fašizam i nacizam, od kojih su Srbi, nažalost, najviše stradali. U ovom dodatnom protokolu uz Konvenciju se ističe da su sva ljudska bića rođena slobodna i jednaka po svom dostojanstvu i pravima. Odlična konstatacija, ali to je samo mrtvo slovo na papiru. Ipak, zli Srbi su izdvojeni kao evropski remetilački faktor samo zbog toga što su branili svoj elementarni nacionalni opstanak, istorijsko pravo koje je jedino njima oduzeto. Čak i separatističko, Kominternino i vilsonovsko pravo naroda na samoopredeljenje do otcepljenja priznato je svim novim narodima bivše SFRJ osim Srbima. Za Srbe je vrlo značajan član 6. koji govori o poricanju, umanjivanju, odobravanju genocida i ratnih zločina. Normalno, svima je poznato u kojoj meri su vršeni zločini nad srpskim narodom, a u kojoj meri su umanjivani ti zločini od Hrvata, ali i od samih Srba, nažalost. U protokolu uz Konvenciju stoji da domaće međunarodno pravo treba da obezbedi pravne odgovore na propagandu rasističke i ksenofobične prirode učinjenu preko računarskih sistema. Međutim, šta je sa pravnim odgovorima na antisrpske propagandne sajtove u oblasti nauke, kulture ili vere? Nevladine organizacije intenzivno deluju u naučnoj oblasti. Kreiraju za njih podobnu nastavu, vode antisrpsku udžbeničku politiku. Pre izvesnog vremena postavio sam poslaničko pitanje o anacionalnom radu Pravnog fakulteta Univerziteta Union; to je privatni fakultet. Ako se pogleda njihov sajt, videće se da Pravni fakultet Uniona ideološki i politički truje omladinu svojim nakaradnim antisrpskim i antidržavnim tumačenjem pravne i državne istorije. To je srozavanje srpskog prava na nivo primitivnog prava jedne siromašne zemlje. Posle pregleda njihovog sajta jasno je kakva će se anacionalna pravna nauka učiti na tom fakultetu, budući da će se više isticati domet i uzor hrvatske pravne nauke, koja nema tradicionalno pravno utemeljenje pošto samostalne hrvatske države nije bilo do 1941. godine, 1991. godine, pa tako ni nekog osobenog hrvatskog prava. Kompjuterski sajtovi su prepuni napada na srpske autore koji na osnovu dokumentarnih, egzaktnih istraživanja vrše reviziju komunističke i socrealističke istoriografije, neoliberalne istoriografije koja je prepuna napada na izmišljeno velikosrpstvo. Napadi na ideologiju SRS su bezbrojni, ali zbog ograničenog vremena o njima neću mnogo govoriti. Pomenuću samo žestoke napade na knjige prof. dr Vojislava Šešelja, naročito na njegovu knjigu "Rimokatolički zločinački projekat veštačke hrvatske nacije", koja je za nevladine strane plaćenike ksenofobična, rasistička i fašistoidna knjiga. U sličnom tonu na nekim sajtovima piše se i o mojoj knjizi "Srbi rimokatolici - takozvani Hrvati". Tako publicista Srđan Tešin iz Kikinde na svom sajtu o promociji moje knjige u Kikindi piše sledeće, citiram: "Najsramniji kulturni događaj, koji je zasenio i ono malo dobrog što se na kikindskoj kulturnoj sceni odigravalo tokom 2007. godine, svakako je promocija pseudoistorijske, anticivilizacijske i šovinističke knjige 'Srbi rimokatolici - takozvani Hrvati'". Međutim, istorijska istina potkrepljena brojnim vatikanskim i austrijskim dokumentima za tog Tešina je širenje šovinističkih i fašistoidnih ideja i pozivanje na obnovu neprijateljstva između dva bratska naroda, po njemu, koja nikada u istoriji nisu ratovala. Valjda on to smatra. Dovoljno je podsetiti se optužnice Srbinu Karanu iz Gospića koju je juče za ovom govornicom pročitao poslanik Aleksić, pa videti kakve pseudoistorijske argumente hrvatski okružni sud u Gospiću ističe u svojoj presudi; na primer, istoriografska izmišljena činjenica da su Srbi sa Turcima okupirali tzv. Hrvatsku, koje, međutim, u 15 - 16. veku nema. U državi Srbiji takav branitelj velikohrvatskih ideja nekažnjeno i dalje piše, pa čak poziva državne organe da me uhapse. Tešin traži da srpski istoričar bude uhapšen i osuđen za izrečene laži. To je otvorena pretnja preko računarskog sistema, kako se ističe u članu 4. ovog protokola. Tešin vrši javno vređanje preko računarskog sistema, to je član 6. U stvari, nisam ja Tešinu mnogo bitan kao istoričar, napad na mene izvršava zbog svoje strane nevladine organizacije da bi jednostavno napao ideologiju SRS i prof. dr Vojislava Šešelja. Posle napada na moju knjigu on se istim rečnikom obara i na pomenutu knjigu Vojislava Šešelja. Strane ideološke internacionale imaju svoje omladinske sekcije, skojevce po boljševičkom uzoru, koji ne prezaju od toga da diskredituju pojedine organizacije i državne institucije. Gde su njihove parole o opštoj kulturi mira, dijaloga i saradnje, kao i tolerancije svih političkih, verskih i nacionalnih razlika, dodao bih i poštovanja naučnih rezultata koje oni kao laici, nedoučeni pojedinci, besomučno kritikuju? Takva nevladina organizacija je i verbalno militantno udruženje Inicijativa mladih za ljudska prava, koja ima za cilj, možete misliti, stvaranje i promociju mehanizama za suočavanje sa skorijom prošlošću u bivšoj Jugoslaviji. Koji su oni faktori da mogu procenjivati validnost istorijskih dokumenata, istorijskih knjiga? Na njihovom sajtu svojevremeno je objavljen takođe gebelsovski napad na moju pomenutu knjigu, to ne bih pominjao. Znači, preko sajtova se vrši naučna diskreditacija ugleda određenih istoričara, intelektualca, visokih naučnika. Takvi napadi zaslužuju pokretanje sudskog postupka za odbranu časti i dostojanstva svih napadnutih itd. Pošto moram da završim, na kraju bih da dodam, zbog uvredljivih napada na autore knjiga lično podržavam donošenje protokola uz Konvenciju, ali pri tome izražavam skepsu da će se ona objektivno primenjivati, odnosno da će se primenjivati bez mržnje i pristrasnosti. Sumnjam da će mere koje su predložene braniti nacionalno dostojanstvo u praksi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Krasić.
Smatram da javnost mora biti obaveštena zašto se na dnevnom redu nalaze ovi zakoni o potvrđivanju ovih konvencija i protokola iz dve oblasti: jedna je terorizam i finansiranje terorizma, a druga je visokotehnološki kriminal. Za Vladu Mirka Cvetkovića i Borisa Tadića je to najvažnije. Nije važno ni mleko, nije važno ni meso, nisu važna ni radna mesta, nisu važne ni penzije, nije važno ni obrazovanje, nego je važna jedna puka politička deklaracija prema Oliju Renu, Havijeru Solani i drugima, da on čvrsto stoji na putu evroatlantskih integracija. Sada nije potrebno neko posebno nagradno pitanje, ali svaki razuman čovek u Republici Srbiji zna odgovor na pitanje koliko međunarodna zajednica poštuje međunarodne pravne akte i međunarodne standarde kada je u pitanju Srbija. Da li se poštuje Povelja UN? Ne poštuje se. Da li se poštuje Rezolucija Saveta bezbednosti 1244? Ne poštuje se. Šta se onda poštuje? Šta to njih obavezuje prema nama? Njih obavezuje samo neki njihov interes. Njihov interes jeste atomiziranje srpskog nacionalnog prostora, atomiziranje Srbije, svođenje Srbije na beogradski pašaluk, a u to su se aktivno uključili predstavnici ove vlasti, na čelu sa Borisom Tadićem, Draganom Đilasom, Bojanom Pajtićem i Slavicom Đukić-Dejanović. Onaj koncept regionalizacije koji je napušten oni oživljavaju. Da bi prošao psihopatološki koncept statuta AP Vojvodine, idu do Jagodine, idu do Niša, pa kažu – pravićemo regione, pa ćete i vi biti kao regioni zastupljeni, isto kao i Vojvodina, u nekim međunarodnim organizacijama. Razbijate Srbiju, to građani Srbije vrlo dobro znaju. Ono što građani Republike Srbije dobro znaju, to je da je tamo gde se vi hvalite rezultat negativan. Rekli ste, došao je "Fijat" – nema ništa od toga. Rekli ste, besplatne akcije – pojavio se minus. Rekli ste, ekonomski razvoj – 60.000 preduzeća je blokirano. Ove godine 300.000 ljudi ima da ostane bez posla zbog Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Bojana Pajtića, Mikija Rakića, ovoga Vukadinovića iz državne bezbednosti. Činjenica je da se vrši medijska manipulacija zaglupljivanjem, zaluđivanjem građana Republike Srbije, kako bi podržali ovu "žuticu" koja je zavladala u Republici Srbiji. Šta važi od ovih konvencija? Otvaram pitanje, šta po novom Ustavu znači potvrđivanje neke konvencije, kakve mi obaveze preuzimamo? Kakve obaveze preuzimaju oni drugi iz inostranstva koji su to potpisali? Da li može neko da zamisli Havijera Solanu koji će da primenjuje neku od ovih konvencija, ili ovog Olija Rena? Da vas samo podsetim, poštovani građani Republike Srbije, da znate sa čime ste suočeni od kad je zavladala "žutica", od 25. januara 2001. godine: nekada su teroristi bili teroristi, pa je onda došao Nebojša Čović i rekao - to su ekstremisti. Ekstremisti znači - preteruju. Da vas podsetim, nekada je Holbruk morao da skida cipele i sa smrdljivim čarapama da razgovara sa nekima koji su do tada bili teroristi, a onda su postali oslobodioci. Šta njih obavezuje? Time što slepo slušate njih vi uništavate Srbiju. Neka neko kaže zašto je ovo prioritet, da se baš danas mora usvojiti. Zašto je pre nekoliko dana morao da se usvoji Poslovnik? Zašto je cela 2008. godina protekla u opstrukciji od strane Borisa Tadića i njegovih mentora, da se ne izglasa rezolucija koja bi se ticala Euleksa? Zato što ste zvali Euleks, zato što uništavate Republiku Srbiju, zato što pokušavate da raznim spletkama, medijskim, u Skupštini i na drugim mestima, dezavuišete autentične nacionalne interese ovog naroda i da promovišete štetu. Vi ste prepoznatljivi po šteti. Počelo je tako što ste glasali iz Bodruma, pa ste rekli da je to demokratija. Uhapsili ste 12.000 ljudi, to je demokratija. Borite se protiv terorizma. Vi razgovarate sa teroristima. Ko od vaših ide na Brezovicu da pregovara sa njima? Znate li ko su poslanici u skupštini Kosova i Metohije, odnosno Kosova, kako oni to kažu? Sve sami teroristi. Napravite njihov spisak pa proverite i uporedite sa onim spiskom koji ste vi pustili početkom 2001. godine. Vi podržavate terorizam. Omogućili ste da teroristi postanu gospoda. Ramuš Haradinaj, mirovni posrednik. Zar to nije dovoljna sramota za sve vas, da podignete glas, da kažete – Srbija je država, Srbija je Republika, Srbija je osnivač UN, Srbija ima neka prava, da se borite za prava? Šta mi to treba da uradimo? Valjda je najpreče da vidimo da se promene propisi, da se garantuje pravo, da se garantuje sloboda, da se garantuje sigurnost građanima Republike Srbije. Kada usvojite ovo, kako ćete to da primenite na teritoriji Kosova i Metohije kad vam je zabranjeno da idete tamo? Zabranjeno vam je da idete tamo. To će vama biti za koji mesec i u Vojvodini. Vaš Pajtić je rodonačelnik toga. Idite u onu njegovu Mošinu vilu na Fruškoj gori pa vidite kakvi se tipovi skupljaju tamo, šta rade. Glumite neke patriote, glumite neku vlast. Niti ste vlast, niti ste patriote, vi samo uništavate Republiku Srbiju. Neću da vam dam to zadovoljstvo da zloupotrebite neku moju reč kako biste od toga dizali medijsku halabuku. Građani Republike Srbije, vi koji pratite prenos, podsetite sve one vaše prijatelje i rođake koji ne prate ovaj prenos da samo na Drugom kanalu, kada je direktan prenos sednica Narodne skupštine, možete da čujete istinu. Toga nema u kontrolisanim medijima koje drži Đilas. Ovu zemlju vode Manter, Soroš, Solana. Oni napišu nešto, a ovi ovde se tresu i izigravaju neku gospodu. Izigravaju gospodu samo koliko da mediji objave, da bi prevarili. Sve vas varaju, ovo je loša vlast, ovo je NATO pešadija. Oni poravnavaju ono što bombarderi nisu uspeli da završe, i to vrlo efikasno rade tako što vas varaju da vi mislite da oni nešto dobro rade. Uništili su sve institucije u Republici Srbiji. Nijedna institucija ne funkcioniše. Sve pare su iznele strane banke. Da vas podsetim, mi smo u oktobru, prilikom rebalansa budžeta za 2008. godinu, postavljali pitanje – ko izvlači devize? Zašto Jelašić štiti taj kurs, ubacuje devize, iznose se devize? Vi ste se smeškali. Sada je to postalo glavno pitanje. Pre nekoliko meseci sam vam postavio pitanje da li je tačno da je između osam i devet milijardi veća potrošnja, nezakonita potrošnja, za 2008. godinu. Odmah ste sa sajta skinuli to. Sada je važna tema. Gledajte šta rade, u ponedeljak ćemo imati priliku na Odboru za lokalnu samoupravu da javnost obavestimo šta se radi u Skupštini grada. Da li neko zna zašto se uvode mere? To više nije tema. Sada je tema da li je neko obukao majicu, da li se neko dohvatio mikrofona, da li predsedavajući ima dobar vid, da li dobro čuje i kako ćete u medijima da objavite. Ne verujte tim štampanim medijima, sve to Đilas i ova grupacija drže pod svojom kontrolom. Tražite pravu istinu na sednici Narodne skupštine. A vi izađite pa demantujte; izađite pa iznesite neki razlog zašto nije tačno ovo što pričamo. Po svaku cenu želite da potvrdite nešto. Šta dokazujete na taj način? Privrženost evropskim vrednostima. Koje su to vrednosti? Pa, Evropska unija vam je otela Kosovo! Dvadeset i dve države su priznale nezavisno Kosovo, kako možete sa njima da razgovarate? To je isto kao da vam je neko ubio dete i vi kažete – dođite na kaficu, da popijemo kaficu, puj pike ne važi, teramo dalje. To građani Srbije da znaju. To je ta vlast, to je ta demokratija … (Predsedavajući: Molimo vas da završite.) … to je to opredeljenje za evropske vrednosti. Evropska vrednost koju oni nose jeste nestanak Srbije.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o visokotehnološkom kriminalu, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o pranju, traženju, zapleni i oduzimanju prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma,Predlogu zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o visokotehnološkom kriminalu koji se odnosi na inkriminaciju dela rasističke i ksenofobične prirode izvršenihpreko računarskih sistema, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o borbi protiv trgovine ljudima, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama Evropske konvencije o suzbijanju terorizma i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Danske o olakšanoj proceduri za izdavanje viza. Na osnovu člana 85, određujem pauzu jedan sat. Nastavljamo rad u 15.00 sati trećom tačkom objedinjene rasprave, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Hvala.
Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O EKSPROPRIJACIJI (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, devet minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam vas da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati: poslanik Sreto Perić – SRS; ostali se nisu do sada izjasnili i nema drugih predloga za ovlašćene predstavnike. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? Da. Sa zadovoljstvom joj dajem reč. Izvolite. Htela bih da vas zamolim da ovu tačku dnevnog reda radimo i nakon 18.00 časova. To neće biti dugo, jer imamo direktni prenos do 19.00 časova. Pretpostavljam da ćemo u tom intervalu i završiti. Izvolite, gospođo Dragutinović.
Hvala. Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji koji je Vlada uputila Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje. Veći je broj razloga zbog kojih se predlažu izmene i dopune ovog zakona. Htela bih da vas podsetim da je trenutno važeći zakon donet još davne 1995. godine, a da je sa donošenjem novog Ustava Republike Srbije i niza novih zakona bilo potrebno izvršiti terminološko usklađivanje. Naravno, ovo su više formalni ili, ako hoćete da se tako izrazim, formalnopravni razlozi, a ja bih se ipak više fokusirala na suštinske razloge predloga dopuna i izmena Zakona o eksproprijaciji. Suštinske razloge podelila bih u tri osnovne grupe: prvo, proširenje kruga subjekata koji mogu biti korisnici eksproprijacije; drugo, dopuna odredaba o mogućnosti utvrđivanja javnog interesa i treće, dopuna odredaba koje uređuju nadoknadu za eksproprisane nepokretnosti. Što se tiče proširenja kruga subjekata koji mogu biti korisnici eksproprijacije, pored dosadašnjih korisnika kao što su Republika Srbija, autonomna pokrajina, jedinice lokalne samouprave, javni fondovi, javna preduzeća, predviđeno je da se eksproprijacija može vršiti i za potrebe privrednih društava koja su osnovana od strane javnih preduzeća, kao i za potrebe privrednih društava sa većinskim državnim kapitalom osnovanih od strane Republike Srbije, autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave. Takođe, omogućeno je da se službenost u postupku eksproprijacije može ustanoviti ne samo u korist građana, već i svih korisnika eksproprijacije. Drugi suštinski razlog izmena i dopuna ovog zakona jeste da se proširuju slučajevi u kojima se može utvrditi opšti interes. Postojećim zakonom javni interes za eksproprijaciju može se utvrditi ako je eksproprijacija nepokretnosti neophodna za izgradnju objekata, za različite delatnosti, pa, pored ostalog, i za eksploataciju rudnog blaga. Međutim, prilikom eksploatacije mineralnih sirovina ne grade se samo objekti, već se izvode radovi na iskopavanju mineralnih sirovina. Primer za to jeste eksploatacija rude uglja koju vrši rudarski basen "Kolubara". Zato je izmenama i dopunama ovog zakona predviđeno da se javni interes može utvrditi i za izvođenje radova. Takođe, izvođenje radova je češće nego izgradnja objekata ne samo u oblasti iskopavanja mineralnih sirovina, već i radi obezbeđenja zaštite životne sredine i zaštite od elementarnih nepogoda. Pored toga, kada se radi o izvođenju radova na iskopavanju uglja, što ima za posledicu raseljavanje naselja radi širenja površinskog kopa (primer sela Vreoci), a imajući u vidu činjenicu da vlasnici isključivo traže da im se kao vid naknade dodeli drugo zemljište radi preseljenja, bilo je neophodno proširiti utvrđivanje javnog opšteg interesa i na pribavljanje zemljišta koje se daje na ime naknade ranijim sopstvenicima koji se raseljavaju. Konačno, u slučajevima kada Republika Srbija ugovorima o zajedničkom ulaganju u privredno društvo ili o zajedničkom osnivanju privrednog društva preuzima obavezu obezbeđenja nenovčanog uloga u tom privrednom društvu, predviđena je mogućnost utvrđivanja javnog interesa za eksproprijaciju. Treća grupa suštinskih razloga jeste i uređivanje naknade. Novim izmenama Zakona predviđeno je da u slučaju eksproprijacije poljoprivrednog zemljišta radi izgradnje linijskih infrastrukturnih objekata prvenstveni vid naknade za to zemljište bude davanje u svojinu odgovarajućeg poljoprivrednog zemljišta iste kulture i klase odgovarajuće vrednosti, u istom mestu ili bližoj okolini. Tek ukoliko korisnik eksproprijacije nije u mogućnosti da ponudi ovakvo zemljište naknada se utvrđuje u novcu. Prvenstvo je dato ovom vidu naknade zato što je na područjima koja su obuhvaćena izgradnjom Koridora 10 došlo do nerealnog povećanja tržišne cene kvadratnog metra poljoprivrednog zemljišta, što bi zaista u značajnoj meri poskupelo izgradnju. Pored toga, predviđa se pravo ranijeg sopstvenika i članova njegovog domaćinstva čiji je stambeni objekat eksproprisan zbog eksploatacije mineralnih sirovina da im se u okviru ukupne naknade dodeli jedna građevinska parcela, uz kumulativno ispunjenje dva uslova – da se zbog eksproprijacije praktično vrši raseljavanje dela naselja ili naselja u celini i da je u momentu donošenja rešenja on zapravo prebivao u tom objektu. Postoje još dve grupe promena. Jedna grupa promena odnosi se, praktično, na to ko procenjuje tržišnu vrednost nepokretnosti, a to je organ nadležan za utvrđivanje poreza na prenos apsolutnih prava na nepokretnosti. Konačno, peta grupa promena, koja nije u toj meri suštinska kao navedene, jeste izmena samog postupka eksproprijacije koja ima za cilj da zapravo ubrza samu eksproprijaciju. Sve predložene izmene i dopune praktično imaju osnovni cilj da se stvore uslovi da se mere eksproprijacije koje država sprovodi u javnom interesu usklade sa ekonomskim rastom i razvojem zemlje. Ovo je zaista bolji zakon od važećeg zakona, stoga vas pozivam da podržite ovaj predlog i usvojite zakon. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo ministre. Da li izvestilac Odbora za finansije narodni poslanik Branka Ljiljak želi reč? (Ne.) Izvestilac Zakonodavnog odbora? (Ne.) Predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa? Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Hvala. Ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji, nažalost, još jedan je od dokaza za nesposobnost Vlade Republike Srbije da na valjan način uređuje ili predlaže rešavanje ove zakonske materije. Od svega što smo maločas čuli jedno je tačno. Ovaj predlog zakona vrši neko formalno jezičko usklađivanje teksta sa novom terminologijom, pogotovo u oblasti svojinskih prava, i Ustavom Republike Srbije. Sve drugo što je ovde navedeno činjenično jeste tačno, to jesu proklamovani ciljevi, kako ih je gospođa Diana Dragutinović pročitala, ali postavlja se pitanje da li postoje u ovom zakonu izvesni skriveni ciljevi. Čak i ako nisu skriveni ciljevi ovog zakona, postavlja se pitanje da li se ciljevi koji se žele ostvariti ovim zakonom ostvaruju dobrim sredstvima u ovom zakonu. Odgovor na ovo pitanje, na žalost onoga ko predlaže ovaj zakon, negativan je. Dakle, proklamovani ciljevi se ne brane adekvatnim sredstvima u ovom zakonu, niti su rešenja koja su predviđena u ovom zakonu u nekim slučajevima kompatibilna ustavnom poretku, tj. samom Ustavu Republike Srbije i poimanju zaštite suštinskih vrednosti kao što je svojina, jer vi znate da se u Ustavu Republike Srbije svojina smatra neprikosnovenim pravom, koje se može ograničiti samo zakonom i iz razloga koji su tamo navedeni. Postoje određena rešenja preko kojih se olako prešlo u samom obrazloženju Predloga zakona, a na koja valja skrenuti pažnju da bi se utvrdilo ili lako videlo na osnovu toga da je reč o nepotrebnom i suvišnom ograničenju prava svojine. Pokušaću da dodirnem nekoliko segmenata u ovom zakonu, pa ćete videti da sam u pravu. Dakle, sumarno rečeno, to sam već rekao, ovaj predlog zakona, prvo, nije ni napisan krajnje korektno, niti se vodilo mnogo računa o tome da ovaj zakon bude deo celovitog pravnog poretka, jednog celovitog sistema, a u odbranu interesa vladavine prava i pravne države. Mi imamo jedan drugi zakon koji je na neki način povezan sa ovim zakonom u jednom segmentu, to je Zakon o planiranju i izgradnji, i taj zakon reguliše način na koji se može pribavljati zemljište u državnu svojinu. Postoji više modusa, načina pribavljanja zemljišta u državnu svojinu, a jedan od tih načina je i ovaj. Tamo lepo stoji da se ne može pribavljati zemljište u državnu svojinu bez planskog akta. Ovaj zakon uvodi jedan drugi modalitet, daje alternativnu mogućnost da se zemljište pribavi u državnu svojinu i tako što se javni interes dokazuje putem ugovora kojim se osniva određeno privredno društvo koje će obaviti neku aktivnost na terenu, koja će biti procenjena kao aktivnost od javnog interesa. Bez obzira na to što se ovim zakonom širi pitanje javnog interesa, to nije sporno. Dakle, taj element da se eventualno pitanje javnog interesa može tretirati drugačije je nesporan. Ali, gledajte sad, jedno privredno društvo koje je osnovano tako što država ima pretežni udeo u njemu ili je osnovano od strane javnog preduzeća može da obavi određenu delatnost koja će biti protumačena od strane Vlade Republike Srbije, a na predlog Ministarstva finansija, jer ono pokreće inicijativu, kao javni interes. U tom slučaju, prema odredbama ovog zakona, nije potreban planski akt. Planski akt za realizaciju tog interesa, da bi se nekome eksproprisala nepokretnost, recimo zemljište, nije potreban. Dovoljno je, dakle, da Vlada Republike Srbije to proceni na osnovu ugovora. To jednostavno nije dobro. To nije dobro jer nije u saglasnosti sa jednim drugim propisom. Onda je trebalo ići simultano sa izmenom oba propisa kako bi se to pitanje rešilo. Znači, nije nemoguće, može se to i tako uraditi, ali ne možemo u pravnom sistemu praviti ovakav haos. Ono što ovde definitivno nije dobro, bez obzira na to da li ugovor jeste osnov osnivanja privrednog društva, da se proceni da će to privredno društvo obaviti određenu delatnost na određenom mestu, na određeni način, što bi bilo u skladu sa javnim interesom, to je što se ovde procena javnog interesa ostavlja Vladi Republike Srbije, na osnovu predloga samo za ovu aktivnost koja se ima obaviti, bez obzira na onog ko tu aktivnost obavlja. Ako se uvodi ovaj pojam privrednog društva koje to može da učini, onda je valjalo reći još jednu stvar – da to privredno društvo mora biti registrovano, njegova delatnost mora biti u javnom interesu, znate, nije dovoljno samo ovo. Možemo zamisliti da će jedno javno preduzeće osnivati neko drugo privredno društvo i da će državni kapital biti značajan udeo u nekom privrednom društvu, ali da iza toga stoji takođe privatni interes. To je, praktično, privatizacija eksproprijacije, na kraju krajeva. Ako to povežemo sa članom 17. Predloga ovog zakona i vidimo da se tu radi verovatno i o određenoj manipulaciji kod administrativnog prenosa, onda iz toga proističe da neko kome je eksproprisano zemljište, na primer, može biti dezavuisan; ne on, nego država i državni interes može biti dezavuisan na taj način što bi se to pravo dalje prenosilo bez obzira. Ko zna gde će to da završi. Mi nemamo ni jedan jedini dokaz da će odredbe koje su ovde predložene biti korektno primenjivane, u saglasju sa onim što je gospođa Diana Dragutinović nama ovde rekla. Ono što je ona rekla zvuči super, ali ako čitamo odredbe zakona koje su predložene, to onda može dovesti do izvesnih manipulacija na terenu i do određenih zloupotreba. Ono što je takođe neverovatno u ovom predlogu zakona jeste da se predviđa da lice kome je eksproprisano, na primer, zemljište ima rok od pet godina po zaključenju ugovora o naknadi da traži poništaj rešenja o eksproprijaciji. Ima još jedan uslov, nije bitno, uglavnom pet godina je taj rok. To je neverovatna stvar. Dakle, Ustavom se jemči pravo svojine. Postupak eksproprijacije ne pokreće vlasnik objekta ili zemljišta. Zašto bi bilo u interesu vlasnika objekta ili zemljišta da se pokrene postupak eksproprijacije? On se pokreće u javnom interesu, a postupak eksproprijacije trpi vlasnik objekta. Da li vlasnik objekta ili zemljišta želi zemljište ili objekat da proda? Ne. Da je to hteo, prodao bih ga u nekom privatnom ili pravnom poslu, u nekom obligaciono pravnom ugovoru bi ga otuđio. On to ne želi, on je prinuđen da proda svoje zemljište po tržišnim uslovima zato što to država od njega traži, zato što je doneto rešenje za tako nešto. To samo znači da se ne može pretpostaviti da je to njemu odgovaralo. Čak i kada zaključi ugovor o naknadi, čak ni tada on nije dobrovoljna strana u tom ugovoru, on je nateran na taj ugovor. Ustav ove države štiti pravo svojine, ono je neprikosnoveno. Ne možemo reći da neko čije je zemljište eksproprisano, a koje nije nikada privedeno nameni zbog koje je eksproprisano (nije izgrađen objekat, nije realizovan put koji tu treba da prolazi) u roku koji je određen zakonom, gubi pravo na tzv. rešenje o eksproprijaciji zato što je proteklo pet godina. Pa, gde ste vi to čuli i videli? Ako ste negde to čuli i videli, to svakako nije u saglasnosti sa osnovnim pravnim principima i postulatima demokratske države koja štiti pravo svojine kao jedno od elementarnih prava. Ako išta od ovih amandmana budete imali nameru da prihvatite, nakon ove raspravebiće amandmana, oni su već predati, odmah na vas apelujem da prihvatite amandman DSS-a kojim se predviđa brisanje te, da kažem, gluposti koju ste napisali u Predlogu zakona, jer je prosto neverovatno da se nekome sprečava da traži da eksproprijaciju (on ili njegov naslednik) bilo kada, ako zemljište nije privedeno nameni niti to, očigledno, u rokovima utvrđenim zakonom može biti. Zašto moramo da postavimo ograničenje u odnosu na korisnika eksproprijacije? Zbog toga što je eksproprijacija izuzetak, što se utvrđuje u javnom interesu i što je javni interes da se ono što treba da se izvede na nečijem zemljištu, zbog čega mu se oduzima uz naknadu, što je zapravo suština eksproprijacije, zato što je njegov interes preči, po Ustavu Republike Srbije, od korisnika eksproprijacije, od javnog interesa u tom trenutku. Ako postoji javni interes, onda je javni interes da se to što se izvodi kao rad uradi što pre, da se što pre završi. Gospođa ministar je to rekla u svom uvodnom izlaganju, da je, između ostalog, jedan od ciljeva koji se ovim hteo postići to da se postupak ubrza. To nije sporno. Svako od nas bi želeo da ti postupci kratko traju, da se to brzo završi i da se realizuje javni interes. Ovde govorimo o situaciji – šta ako to ne bude učinjeno? Ne može to zemljište ostati večito u državnom vlasništvu, ukoliko onaj kome je oduzeto uz naknadu (jer to je pravna priroda i suština eksproprijacije) bude želeo da to vrati u svoj posed. Znate, neko je nasledio neko zemljište negde od svog čukundede. Nekome je to možda drago, znate, postoji i afekciona vrednost prema stvarima. Nekome nije svejedno da li će za to zemljište dobiti neko drugo zemljište ili novčanu naknadu. Odakle vam ideja da u Predlogu zakona ograničite pravo ljudi da zatraže da u jednom trenutku eksproprijaciju, ukoliko ta eksproprijacija nije realizovana, ponište? Nisam mogao ni da sanjam da tako nešto mogu dobiti kao predlog ove Vlade Republike Srbije, bez obzira na sve mane koje ima, o kojima mesecima govorimo. Dakle, ako hoćemo da ozbiljno razgovaramo na ovu temu, onda je bilo potrebno pripremiti ozbiljan predlog zakona, koji mora biti u saglasnosti sa Ustavom i ustavnim principima, mora biti u saglasnosti sa drugim pravnim propisima ove države, a ne da se bode rogovima sa svima. Trebalo je da na Vladi Republike Srbije prođe odgovarajući predlog izmena Zakona o planiranju i izgradnji i da se to da u paketu, jer je to vezano. Takođe, trebalo je voditi računa o tome da pojedine odredbe ovog zakona ne budu takve da stvaraju pometnju ili smutnju kada je reč ne o sukobu interesa (ja ovo govorim zbog javnosti, da ljudi bolje razumeju), nego o sukobu kompetencija. Vi imate Ministarstvo finansija koje će predložiti pitanje javnog interesa, odnosno pokrenuće pitanje javnog interesa, a onda ovaj predlog zakona predlaže da procenu tržišne cene u slučaju eksproprijacije vrši organ nadležan za utvrđivanje poreza na prenos apsolutnih prava na nepokretnosti. Kako to može? Izvinite, u redu, možda se to vama čini logičnim, ali nije logično. Nije logično da tako bude, odnosno da organ koji pokreće pitanje javnog interesa u konkretnom slučaju bude u osnovi organ koji će utvrđivati tržišnu cenu naknade. To ne može biti. Možda može u vašoj glavi, ali u glavama onih ljudi koji žele da naprave jedan razuman pravni poredak to ne može da bude slučaj. Možda se to vama sviđa, možda je to vama super, ali to nije super. Ako u uporednom pravu postoje takvi primeri to ne znači da je svaki slučaj u uporednom pravu koji ste negde videli genijalan i ne znači da je to put kojim moramo da idemo. Postoji nešto u pravnom poretku što mora da se štiti. Očigledno to vama nije bitno. Važno je da se proklamuje cilj, važno je da gledate kako da dođete do tog cilja sa Predlogom zakona koji ste predložili, a šta će se pri tome porušiti, kakav će se kermes u pravnom sistemu ovim napraviti, šta će tu sa čim da se sukobljava i na koji način će ovaj predlog zakona, ako se ovaj zakon u ovom izmenjenom obliku usvoji, oštetiti osnovne postulate i vrednosti koje Ustav Republike Srbije brani, to uopšte nije važno. Znate, jedno je kada izađete za govornicu i pričate o proklamovanom cilju, ja bih bio spreman da sa vama potpišem sve što ste rekli o proklamovanim ciljevima ovog zakona, sve, nije sporno, problem je tehnika. Problem je da li je Vlada Republike Srbije – ne mislim pri tome na vas lično, vi ste svakako šef državnog organa kao ministar – da li je Vlada Republike Srbije u celini, da li je Ministarstvo ustrojeno na taj način, sa svojim kompetencijama i kompetentnim ljudima u njemu, da iznese pred nas tehnički valjan predlog, koji nema ove mane na koje sam ja ukazao. Ove mane su nesumnjive. Mi se oko njih ne možemo sporiti. Različito gledanje na ova pitanja koja sam ovde izneo ne otkriva razliku u shvatanjima pojedinih pravnih pojmova i njihovog značaja i upotrebe u životu, nego otkriva razliku u znanju, to je poenta priče. Sada da vidimo šta biste ovde hteli da branite, to je ono što nas interesuje. Dakle, mi smo podneli jednu grupu amandmana, mislim da ih ima desetak, i očekujemo da veliki broj amandmana usvojite. Ako ih budete usvojili, a oni ne diraju suštinu intencije ovog teksta, onda je to zakon koji može biti relativno prihvatljiv. Ovako kako ste ga napisali, ako bude usvojen u izmenjenom obliku, on je ne samo... Ni u jednom ni u drugom slučaju nećemo glasati za njega, naravno, jer je u pitanju vaš predlog, ali u ovom drugom slučaju to je katastrofa. Mi nećemo glasati za taj predlog zakona, jer ste doneli zakon koji je dibidus užasan, koji je katastrofa za pravni poredak u Srbiji. Naravno, mislio sam da je ovo moje izlaganje dovoljno što se tiče ove načelne rasprave. Mi smo se u poslaničkom klubu DSS dogovorili da ću samo ja govoriti u ovom načelnom pretresu. Sačekaćemo raspravu u pojedinostima, kada se bude razgovaralo o amandmanima i onda ćemo govoriti o pojedinačnim rešenjima i šta je to što pojedinačnom članu zakona zameramo i šta mi mislimo kako bi bilo bolje da se taj član zakona napiše. Tada vi imate pravo, kao ministar u Vladi, da neposredno odgovorite na svaki naš predlog i na svaku našu sugestiju kada je reč o amandmanima koji su podneti. Ja vam predlažem, prvo, da ovaj predlog zakona povučete, da ga vratite na Vladu i da stavite na dnevni red i predlog izmena Zakona o planiranju i izgradnji, ukoliko ste o tome uopšte razmišljali i ukoliko je bilo šta tome slično spremno u Vladi Republike Srbije, da napravite koordinaciju i da napravite neke smislene i kompatibilne odredbe. Zatim, da prilikom iznošenja novog predloga povedete računa o zaštiti principa koje garantuje Ustav Republike Srbije i onda da to dođe u Skupštinu Srbije. Ako to ne učinite, druga mogućnost je da razmotrite pažljivo amandmane koji su podneti na ovaj predlog zakona i da spasete što se spasti da. Toliko od mene za sada a svakako se vidimo u raspravi o pojedinostima, kada budemo iznosili pojedinačne primedbe na pojedine članove. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Među predstavnicima poslaničkih grupa najpre se javila gospođa Jasmina Milošević iz Poslaničke grupe SPS - JS, a zatim gospodin Sreto Perić, pa gospođa Judita Popović.
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovana ministarka, predstavnici Vlade i kolege poslanici, ukoliko niste pažljivo slušali ministarku, ja mogu samo da ponovim da se neophodnost donošenja ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji ogleda se u potrebi usklađivanja postojećeg zakona sa novonastalim problemima u oblasti svojinskopravnih odnosa, nastalih u periodu od 1996. godine pa sve do danas. Neophodnost se ogleda i u stvaranju pravnog osnova za prevazilaženje problema koji su se pojavili primenom postojećeg zakona. De fakto, u opštem je interesu građana svakako da postojeći zakon bude poboljšan u celini i usklađen sa Ustavom. Ovo eksplicitno znači da nećemo dolaziti u situacije da rešenja ne budu u skladu sa našim najvišim državnim aktom. Čak može neko i da protumači da neko od rešenja možda nije u skladu sa Ustavom i da sve to završi na Ustavnom sudu i da sve te pritužbe budu odbačene; mi imamo tu neku neminovnost koja se zove gubitak, a gubitak se ogleda u gubitku vremena, te stoga mi samo trošimo vreme, a praktično ne rešavamo problem koji imamo, a to je optimalno rešenje koje se ogleda u donošenju dobrog zakona. U članu 58. stav 1. Ustava kaže se: "Jamči se mirno uživanje svojine i drugih imovinskih prava stečenih na osnovu zakona". I, u stavu 2. kaže se da pravo svojine može biti oduzeto ili ograničeno samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu Zakona. Mišljenja sam, kao što i sam predlagač kaže, da treba proširiti i oblasti u kojima se može upotrebiti javni (opšti) interes i zbog novih oblika investicija koje su od suštinskog značaja za našu zemlju. Ovde mogu dati kao primer izgradnju Koridora 10, i to ne samo drumskog nego i železničkog, koji, po proceni, ipak upućuje na neophodnost eksproprijacije jednog dela poljoprivrednog zemljišta. Izgradnja Koridora 10 kao najbitniju komponentu ima i vreme, a do gubitka istog može se doći nepostojanjem ove dopune Zakona o eksproprijaciji. Sve što se gradi i što se radi ima svoju logistiku i mora da ima svoju logistiku. Jedna od osnovnih logističkih metoda jeste čuvena metoda „just in time“. Stoga, mi ćemo dobrim zakonom doći do toga da u pravo vreme, na pravom mestu i pravim potezom dobijemo maksimum. Što se tiče samog koridora, mi ćemo dobiti, praktično, uštedu vremena, te se nećemo rasipati na neke druge stvari, već ćemo primenom zakona doći do kvalitetnog vremena koje će se potrošiti isključivo na izgradnju ovog koridora. Uređivanjem eksproprijacije kao prinudne mere zakonom daje se doprinos pravnoj sigurnosti i obezbeđuje dostupnost javnosti, s obzirom na to da zakon kao opšti pravni akt stvara jednaka prava i obaveze za sve subjekte u postupku eksproprijacije. Redefinisanjem člana 3. ovog zakona uređuje se pitanje kategorije korisnika eksproprijacije, u smislu usklađivanja sa postojećim državnim uređenjem i promenama propisa kojima se reguliše oblik organizovanja pravnih lica koja su do sada bila korisnici eksproprijacije. Moram da pomenem i član 5, gde je predloženo da se u slučaju eksproprijacije poljoprivrednog zemljišta radi izgradnje značajnih linijskih infrastrukturnih objekata (kao što sam rekla, jedan od tih je i Koridor 10) kao naknada za to eksproprisano zemljište da u svojinu neko drugo, odgovarajuće, isto ili slično po kulturi ili klasi. Ukoliko ovim predlogom ne dođe do adekvatnog rešenja, naravno da naknada može biti u novcu, i to po tržišnim cenama. Sama ministarka je objasnila ko će biti taj ko definiše tržišnu cenu. Ne mogu da tvrdim da u praksi možda neće doći do nekih situacija gde možda ovaj zakon neće imati adekvatan odgovor. Međutim, mišljenja sam da će se donošenjem zakona o restituciji i zaštiti životne sredine ipak neke šupljine tu popuniti i nećemo imati tu novonastalu prazninu i deo gde nam ovaj zakon neće dati konkretan odgovor; naročito kada je u pitanju deo koji se odnosi na zakon o zaštiti životne sredine, neće doći do degradacije životne sredine, jer je korisnik eksproprijacije u obavezi da izvrši rekultivaciju tog zemljišta. Ako uzmemo u obzir evropska iskustva, ona ukazuju da se eksproprijacija ne zloupotrebljava, već se primenjuje u eksplicitnim situacijama. Mogu dati primer Italije gde je ona korišćena u slučaju izgradnje nacionalnih autoputeva, železničkih pruga, proširenja akumulacionih jezera itd. Stoga, ako težimo evropskim integracijama i evropskim zakonima, moramo se u skladu sa istim i ponašati. Naglašavam još jednom za kraj da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu. Poslanički klub SPS-JS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Gospodin Sreto Perić, predstavnik Poslaničke grupe SRS. Pozvala sam da sednici prisustvuje Marijana Karadžić, pomoćnik ministra za finansije. Pozdravljam je.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, gospođo ministre u Vladi Republike Srbije, ovo je jedan od retkih zakona u kojima se predlagač nije pozivao na obavezu Republike Srbije, vezano za evropske integracije, da je taj zakon potrebno usvojiti da bismo mogli da računamo na priključenje EU. Nije to sporno za nas. Zakon o eksproprijaciji jeste zakon koji je potreban za Republiku Srbiju. Ovo je jedno parcijalno rešenje. Vaše obrazloženje u svega nekoliko minuta može da zadovolji samo one narodne poslanike koji Predlog ovog zakona nisu ni čitali. Onaj ko je čitao video je da se otvorio niz problema koji su postojali do sada u praksi, koji se otvaraju i sa ovim zakonom. Vaše obrazloženje je bilo vrlo korektno. Vi ste rekli da se razlozi za usvajanje zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji mogu podeliti u dve grupe. Jednu grupu čine kozmetički, koji nisu suštinski, rekao bih da proističu iz samog Ustava, najpre iz odredbe člana 58. Ustava Republike Srbije, jer on sada poznaje termin "javni interes". Onda ste rekli – zbog skraćivanja vremena, zbog proširenja mogućnosti onima da ostvare pravo na podnošenje zahteva o eksproprijaciji. U svojoj diskusiji ću pokušati da vas ubedim da o tome niste vodili dovoljno računa. Moći će se ovo ispraviti kroz prihvatanje amandmana SRS. Suštinski, mi nemamo problema, Poslanička grupa SRS, kada su u pitanju zakoni koji se nađu na dnevnom redu našeg parlamenta, ali je tu problem što se ne zna nikakav red, kad koji zakon dolazi na dnevni red. Stoga, ukoliko ste kadri i imate hrabrosti, treba da premijeru predložite da ode kod dobrog domaćina u Srbiji i da vidi kako bi on vodio ovu vladu, ne ulazeći da mu oduzme ustavno pravo, jer niko od vas nije mogao da vidi ijednog dobrog seljaka, poljoprivrednika koji seje kukuruz u junu mesecu. Dakle, to oni ne rade. Ova vlada ima nekakav plan predloga zakonskih akata da nikom živom u Srbiji nije jasno kad koji zakon dolazi na red, kad je koji prioritet. Tome morate vi da stanete u kraj da bi ono što vi predlažete, a mi kao poslanici razmatramo, imalo smisla. U suprotnom, to je zamajavanje i poslanika opozicije, kao i poslanika pozicije. Nama često nisu problem zakoni, nego njihovo nepoštovanje, nesprovođenje u praksi. Potpuno sam siguran, kao i vi, gospođo ministre, da su radnici Robnih kuća na osnovu nekih zakona ostvarili svoje pravo po osnovu uloženog rada u toj firmi, ali oni su već mesecima ispred; neki imaju problema sa krajnicima, neki sa jajnicima, ali ova vlada i poslanici skupštinske većine ne mare za to. Poljoprivredni proizvođači imaju problema sa proizvodnjom mleka, mesa. Niko u Vladi ne daje adekvatna i dobra rešenja za to. Daću nekoliko opštih primedaba ili opštih konstatacija vezanih za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Sama eksproprijacija je svojevremeno bila jedan od deset načina sticanja društvene svojine. Ona postoji i danas i ustanovljena je Ustavom Republike Srbije, članom 58. Radi lakšeg razumevanja citiraću član 58. Ustava Republike Srbije, koji glasi: "Jemči se mirno uživanje svojine i drugih imovinskih prava stečenih na osnovu zakona". Stav 2: "Pravo svojine može biti oduzeto ili ograničeno samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne". Stav 3: "Zakonom se može ograničiti način korišćenja imovine". Stav 4: "Oduzimanje ili ograničenje imovine radi naplate poreza i drugih dažbina ili kazni dozvoljeno je samo u skladu sa zakonom". Iz ovog člana jasno se da zaključiti da su dva razloga, odnosno dva slučaja kada pravo svojine (koje je po Ustavu neprikosnoveno) može da bude ograničeno: prvi je kada postoji javni interes i drugi je u slučaju da vlasnik imovine ne ispunjava uredno svoje poreske obaveze i druge dažbine. Tu se završava, tu je tačka. Eksproprijacija znači prinudno oduzimanje zemljišta ili drugih nepokretnosti, ali uz naknadu, i po tome se razlikuje od konfiskacije, koja je takođe bila jedan od deset načina za sticanje društvene svojine. I, građani treba da znaju da nema nikakve opasnosti. Mi jesmo za Koridor 10 i kamo sreće da ova vlada može da obezbedi ambijent ne samo za Koridor 10 nego i za sprovođenje niza drugih privrednih aktivnosti, da dođe do eksproprijacije zemljišta jer se izvode javni radovi i postoji mogućnost za zapošljavanje; to bi bila suština. Ali, nisam siguran, gospođo ministre, na osnovu onog što ste vi obrazložili da će se uvek raditi o javnom interesu. Vrlo često će u početku možda biti javni interes, a kasnije će se to pretvarati u neki privatni interes. Vi o tome niste vodili računa i vi niste u toj vladi verovatno ni zaduženi za to. Neko je osmislio da tako bude. Razlozi za izmenu ovog zakona jesu to što je Zakon donet 1995. godine i stupio na snagu 1996. godine, a posle je donošen niz drugih zakona koji imaju veze sa ovim zakonom, pre svega Zakon o Vladi, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o Vladi Republike Srbije, Zakon o planiranju i izgradnji. Ovde se potpuno slažem sa diskusijom narodnog poslanika Miloša Aligrudića koji je procenio da se istovremeno trebalo ići sa usvajanjem izmene i dopune ili potpuno novog zakona o planiranju i izgradnji, kao i Zakona o eksproprijaciji. Jer, ostale su ovde zakonske odredbe koje su do sada pravile velike probleme u praksi i ubuduće će postojati, nisu otklonjene ovim izmenama i dopunama zakona. Amandmanskim intervencijama, onako kako ih shvataju pojedini članovi Zakonodavnog odbora i drugih odbora koji su matični za pojedine zakone, nije moguće intervenisati u ovim izmenama i dopunama; odnosno, vi ne prihvatate i ocenjujete možda te amandmane kao nesuvisle. Nije bilo moguće. Pokušaću da vam iznesem nekoliko primedaba i vi ćete se složiti sa tim. Kroz amandmane će biti moguće to prihvatiti. Ukoliko primedbe, odnosno amandmani DSS-a, a pre svega Srpske radikalne stranke budu prihvaćeni, ovaj zakon će se učiniti prihvatljivijim i on će možda u praksi moći da da one rezultate koje ste vi planirali kao ciljne. Da ostavimo sada po strani naše opravdane sumnje u vezi sa tim šta na osnovu ovog zakona može kasnije da se uradi sa eksploatacijom mineralnih i rudnih bogatstava gde se kao vlasnik pojavljuje neko privatno lice. Da li će odredbe ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji dati odgovor na ta pitanja? Mislim da neće. Govori se ovde o privremenom zauzimanju zemljišta koje neće biti eksproprisano, samo će biti privremeno zauzeto zbog izgradnje nekih pomoćnih objekata, a u cilju izgradnje objekata na zemljištu koje je eksproprisano. Predviđeno je da to može da traje tri godine. Da je potpuna istina ono što ste vi pričali, da želimo neke radnje u ovom zakonu da skratimo ili postupke da ubrzamo, ovaj rok bi bio smanjen na godinu dana, a najduže na dve godine. Ako je javni interes, onda to ukazuje da je potrebno nešto realizovati izvanredno brzo, a ne to učiniti u dužem vremenskom periodu. Ako treba relativno brzo da realizujemo, onda je rok od tri godine (radi se samo o zauzimanju) i suviše dug. U slučaju eksproprijacije stambenih objekata ili delova stambenih objekata, vi ste u svom izlaganju rekli da za bivšeg vlasnika postoji mogućnost dodele jedne parcele, ali pod uslovom da je deo naselja izmešten zbog eksploatacije rudnog ili mineralnog bogatstva. Ali, ovde ne postoji nijedan način, bar okvirno, kako se utvrđuje vrednost te jedne parcele. Šta bivši vlasnik ima od toga ukoliko će on kao naknadu za stambeni prostor (da li on ili njegovi direktni naslednici) moći da dobije jednu parcelu? Tu je trebalo ići sa ograničenjem. Praksa kaže da bi jedna petina vrednosti te građevinske parcele otprilike bila pravična u ovakvom slučaju. Obezbeđenje nenovčanog uloga u privredna društva – ovo je direktno uplitanje države u privredne aktivnosti. Mi u SRS ne možemo biti saglasni sa tim. Smatramo da Vlada, kao neko ko utvrđuje i sprovodi politiku Republike Srbije, treba da stvara ambijent i dobre uslove za funkcionisanje realnog sektora, a da privredni subjekti treba da budu oni koji će se takmičiti i u zapošljavanju i u stvaranju novog dohotka i novih vrednosti. Imamo situaciju "Zastave" – kada ovo komentarišem i mi u SRS želimo da to proradi – i onaj ugovor koji se dugo potpisivao, koji se krčkao; bili bismo srećni i zadovoljni da se on već i realizovao. Ali, to nije dobro. Veliki broj teoretičara danas anatemiše i kritikuje kao utopiju ono što je bilo u socijalizmu. Ostajem po strani u tom delu. Kada kažemo da takvo uspostavljanje privrednih aktivnosti, dirigovano, nije bilo dobro, stičem utisak i zaključujem da država i ovde, preko ovih odredaba zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji, želi da se ponaša na neki socijalistički ili komunistički način. Da je Vlada razmišljala i da je uspela da revitalizuje proizvodnju onog što se proizvodilo tamo, danas bi to imalo prihvatljivu cenu i za građane Republike Srbije, mislim na ta vozila koja su se proizvodila tamo. Ne hvalim to vozilo, ali prosto zbog toga što je "Zastava" u Kragujevcu, što je Kragujevac u Srbiji, smatramo da je trebalo nastaviti sa proizvodnjom tog tipa automobila, bar u ovom periodu, kako bi bilo prihvatljivo za građane Srbije koji su još uvek u poziciji da mogu da obezbede nov automobil, a verovatno bismo i u izvozu mogli da obezbedimo neki posao. Ko podnosi zahtev za utvrđivanje javnog interesa? Vi ste to obrazložili, nema potrebe da sada posebno to ističem; prošireno je i na privredne subjekte, i to, po nama, nije sporno. Ali, evo još jednog roka koji ne ide u prilog vašoj tvrdnji iznetoj prilikom obrazloženja ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Znači, podnosi zainteresovana strana preko Ministarstva finansija Vlade Republike Srbije i Vlada Republike Srbije treba u roku od 90 dana da donese rešenje. Smatramo da je taj rok dug i da je sasvim dovoljno... Pazite, još se ne ulazi ni u kakvu suštinu, a na osnovu određene dokumentacije je podnet zahtev preko Ministarstva finansija Vladi. Rok od 30 dana za to rešenje za utvrđivanje javnog interesa je sasvim dovoljan ako ovako skraćujemo rokove. Sada sam potpuno siguran u ono što je ministar Mrkonjić obećao – kada se startuje sa izvođenjem radova, pod uslovom da nema nikakvih drugih suštinskih problema, da će nam predviđeni zakonski rokovi doneti određene poteškoće u želji da stupimo u izgradnju Koridora 10. Mi smo ovo rešenje predložili amandmanom i ja neću sada govoriti o našim amandmanima, ali ovo ne menja suštinu vašeg koncepta zakona, a sigurno bi ga učinilo efikasnijim i skratilo te rokove. Rešenje kojim Vlada utvrđuje da postoji javni interes za vršenje eksproprijacije, prisilnog oduzimanja zemljišta ili drugih nepokretnih objekata uz naknadu, kaže se, može bez saslušanja stranaka. Ovo govorim zbog problema koji postoji u praksi – trebalo bi obavezno uz saslušanje stranaka, i saglasnost; ali ako nema saslušanja, nema ni saglasnosti. Da bismo došli do saglasnosti moramo da se suočimo. To ne zahteva nikakve posebne troškove, ne oduzima mnogo vremena, a u praksi bi bilo mnogo manje problema. Rekli ste u ovom zakonu kada se smatra da je stranka nad čijem vlasništvom odnosno imovinom, podsećam još jednom, neprikosnovenim ustavnim pravom... Smatra se da je obaveštena nakon objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Smatramo da to nije dovoljno. Neka ne bude problem Vladi da svi vlasnici obavezno budu obavešteni jednim pismenom. Jer, koje ćete probleme imati tamo? Na primer, ekspropriše se neko zemljište u Krupnju; vlasnik nepokretnosti živi u Nemačkoj. Da li mislite da je pročitao "Službeni glasnik Republike Srbije"? Nisu u poziciji ni svi građani koji žive tu da budu blagovremeno informisani iz raznih razloga: neko ne čita "Službeni glasnik Srbije", ne može, neko ne prati internet. Ako ovo uradimo onda ćemo na vreme početi da uviđamo gde postoje imovinsko-pravni odnosi. U katastru nepokretnosti postoje mnogi problemi. Recimo, neko zemljište koje se ne obrađuje, nema neki poseban kvalitet za bavljenje poljoprivredom, niko ne želi da se prihvati i niko ne želi čak ni ostavinski postupak da sprovede do kraja, ali kada se pojavi neko sa javnim interesom, država ili lokalna samouprava, onda se ljudima učini da bi mogli da dobiju neka sredstva i tek tada se pojavljuju. Ako ih obavestimo dodatno, a ne samo preko "Službenog glasnika", imaćemo više vremena da ovaj praktičan problem rešavamo. Nije dobro ograničiti vremenski kada vlasnici nepokretnosti mogu da reaguju ukoliko se zemljište koje je eksproprisano ne privodi nameni, odnosno javnom interesu. Očigledno je da ti rokovi (pet i osam godina u onom drugom slučaju) nisu dobri rokovi. Ako se mešamo i ako u skladu sa zakonom intervenišemo i ograničavamo pravo građana Srbije, onda treba da to činimo zaista zbog razloga kada to mora da se uradi, kad postoji objektivna potreba da se određeno zemljište izuzme da bi se na njemu realizovao taj javni interes. Ukoliko ove primedbe prihvatite kao dobronamerne, ukoliko se prihvate amandmani SRS, ali rekao bih bez izuzetka, jer suštinski vaš koncept ne menjaju a praktično zakon čine vrlo primenljivim, onda će ono što skupštinska većina u danu za glasanje bude prihvatila biti od koristi za građane Srbije. Ukoliko ne budete, jer su primedbe došle od strane poslanika SRS pa smatrate da nemaju ozbiljnu vrednost, onda će se ovaj zakon vratiti kao bumerang i vrlo brzo ćete se suočiti sa problemima na koje sam ukazao prilikom ovog obrazlaganja. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Gospođa Judita Popović ima reč kao predstavnik Poslaničke grupe LDP.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, kao prvo, htela bih da počnem svoje izlaganje jednom pohvalom. Htela bih javno u ime svoje poslaničke grupe da pohvalim Ministarstvo pravde, a posebno ministarku pravde, s obzirom na to da je ona veoma promptno, veoma odgovorno reagovala na očigledna nesavesna postupanja određenih sudija Vrhovnog suda. Napokon smo doživeli i to da nadležni organi odlučuju u jednom veoma kratkom vremenskom razdoblju kada treba da se odluči brzo, kada treba da se reaguje na nešto što je problematično u ovom društvu, a jeste, problematična je ta odluka od strane Veća Vrhovnog suda čije su sudije sada pod određenim postupkom kod nadzornog organa. Što se tiče teme koja je danas na dnevnom redu, pažljivo slušajući ministarku shvatila sam da je osnovna intencija zakonodavca bila modernizacija Zakona o eksproprijaciji. Normalno, modernizaciju bismo pohvalili u svakom pogledu, pohvalili bismo svaki korak koji znači neki napredak u pogledu naše legislative, u pogledu tako ozbiljnog zakona kao što je Zakon o eksproprijaciji. Međutim, kada govorimo o Zakonu o eksproprijaciji, ne bi trebalo da zaboravimo šta znači eksproprijacija. Eksproprijacija znači neko ograničenje ili oduzimanje vlasništva. Tu se pre svega misli na privatnu svojinu. Ako se radi o ograničenju i o oduzimanju, u tom slučaju moramo biti veoma pažljivi sa svim postupcima koji su usmereni na to. Kada govorimo o izmenama ovog Zakona o eksproprijaciji, nismo baš primetili da je država napravila neki korak ka modernizaciji, niti da je pokazala dužnu pažnju i poštovanje prema privatnoj svojini, niti je pokazala neku dozu osetljivosti prema interesima onih koji su faktički žrtve eksproprijacije. Ko su žrtve eksproprijacije? Uglavnom se radi o fizičkim licima. Kada bi ovaj zakon morao da se menja u skladu sa savremenim propisima, on bi pre svega morao da bude kruna određenih promena zakona kao što je, recimo, zakon o nacionalizaciji. Da li smo doneli zakon o nacionalizaciji? Nismo. Da li smo doneli zakon o restituciji? Nismo. Da li smo stavili van snage jedan problematični zakon iz 1996. godine, Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije? Nismo. Dakle, nijedan od tih zakona niti smo doneli, niti smo promenili. Čemu onda promene ovog Zakona o eksproprijaciji? Te promene su usmerene u dva pravca: pre svega, šire se oblasti javnog interesa. Dakle, to je okosnica eksproprijacije za oduzimanje i ograničenje svojine. Šta to znači? Da li je to neki savremen pravac razvoja ovog društva u pogledu poštovanja privatne svojine? Ne bih to tako nazvala. S druge strane, širi se krug korisnika eksproprijacije. Da li i to doprinosi osavremenjivanju Zakona o eksproprijaciji? Ne bih to tako nazvala, jer članovi 58. i 86. Ustava predviđaju, pre svega, ravnopravnost svojinskih oblika, kao i ograničenje odnosno oduzimanje prava svojine samo iz razloga javnog interesa i uz određene tržišne naknade, odnosno cene koje bi se uskladile sa tržišnim uslovima prometa nepokretnosti. Ukoliko ovaj stari Zakon o eksproprijaciji nije u skladu sa Ustavom, a nije, kako onda mogu ove promene da budu u skladu sa Ustavom kada te promene ne vode ka osavremenjivanju ovog zakona koji je već u startu protivustavan? Podsetila bih vas da je 31. decembra 2008. godine protekao rok kada su svi zakoni morali biti usklađeni sa članovima Ustava, po Ustavnom zakonu. Očigledno je da ovaj Zakon o eksproprijaciji nije usklađen sa Ustavom, a ove promene koje se predviđaju samo proširuju tu etatizaciju tako što tu etatizaciju izvode i na korisnike te etatizacije. Samim tim mi i tu državnu svojinu favorizujemo u odnosu na ostale oblike svojine, a to vam je, kao što sam već rekla, razlog što ove promene ni u kom slučaju nisu u skladu sa Ustavom. Da se zaista htelo da se zakon uskladi sa Ustavom, da se zaista modernizuje, onda se ne bi te promene svele na to da se poveća broj korisnika i da se proširi oblast, jer ove promene daju velike mogućnosti za zloupotrebe i što se tiče korisnika, a i u pogledu ovih oblasti. Recimo, kao korisnike, između ostalog, navodimo i privredna društva, privredna društva osnovana od strane javnih preduzeća. Koliko se sećam, decembra prošle godine smo prodali NIS, odnosno većinski paket akcija, jednoj stranoj državnoj firmi. Eto nama prilike, sa ovim izmenama i promenama Zakona o eksproprijaciji, da doradimo taj ugovor, u negativnom smislu normalno, pošto smo se u startu protivili tom ugovoru. Kada zakonodavac navodi obrazloženje uz član 2. interesantno je da posebno ističe gasovode i naftovode. Podsećam vas da se radi o članu 2. zakona koji kaže da se u članu 6. stav 1. posle reči "izgradnjom objekata" dodaju reči "i ustanovljenjem službenosti, za koje je u skladu sa ovim zakonom utvrđen javni interes". Službenost ograničava prava svojine, a interesantno je da se u obrazloženju zakona potkrao, to vam je kao neka vrsta podsvesti, taj gasovod, taj naftovod i sve ostalo. To je, inače, veoma čudno obrazloženje u pogledu neke nepotpune eksproprijacije, kako to zakonodavac u svom obrazloženju navodi. Očigledno je da mi naše zakone radimo ad hok i očigledno je da ih radimo po nekim pojedinačnim interesima, a sve to svodimo na neki javni interes, jer, bože moj, treba da se radi privatizacija, trebaju nove investicije i slično, a zaboravljamo da kod tih novih investicija pre svega moramo da vodimo računa o interesu naših privrednih društava, naših građana i naše države, a ne da jednim ovakvim zakonom još više produbimo nesklad između jedne stare legislative sa postojećim društvenim stanjem i društvenim sistemom. Kada je donet Zakon o eksproprijaciji, 1996. godine, postojao je jedan sasvim drugi društveni sistem, drugi ekonomski sistem, koji nikako ne može da se više održi na snazi na način kako je u tom jednom prilično etatističkom periodu postojao. Kada govorimo o tim korisnicima eksproprijacije, posebno bih se osvrnula na član 3. koji kaže da korisnike čine Republika Srbija, autonomne pokrajine, gradovi, grad Beograd, opštine, javni fondovi, javna preduzeća, privredna društva koja su osnovana od strane javnih preduzeća, kao i privredna društva sa većinskim državnim kapitalom osnovana od strane Republike Srbije. Kada krenete da nabrajate sve ove korisnike eksproprijacije onda vidite da mnogo šta može da se podvede pod to i da na taj način mi veoma proširujemo krug onih koji mogu da zatraže od pojedinaca da žrtvuju, sada ne više svoj život, kao što je to bilo za vreme mobilizacije, ali, u svakom slučaju, svoju imovinu, jer na ovaj način se ljudi primoravaju da odustanu od dela svoje imovine uz neku nadoknadu koju će, gle čuda, opet neki državni organ da odredi po nekim tržišnim uslovima. Kada bi se zaista razmišljalo o tome i kada bi zaista ove promene bile usklađene sa tržišnim uslovima, onda bi i ta naknada morala biti prilagodljiva. Kada govorimo o toj tržišnoj naknadi, posebno bih se osvrnula na član 43. ovog zakona koji govori da za oduzeto građevinsko zemljište u državnoj, odnosno javnoj svojini korisniku tog zemljišta pripada pravo na naknadu. Taj član nikako ne može da se odvoji od člana 12. starog Zakona o eksproprijaciji koji tačno navodi šta se dešava sa vlasnikom objekta koji ne visi u vazduhu nego se nalazi na gradskom građevinskom zemljištu, odnosno građevinskom zemljištu koje je u državnoj svojini. Taj korisnik građevinskog zemljišta, a vlasnik objekta, ima pravo na pravičnu naknadu, na tržišne uslove, što se vrednosti objekta tiče, a s obzirom na to da je samo korisnik zemljišta koje je u državnom vlasništvu, po ovim promenama (koje, u stvari, nisu nikakve promene), on eventualno ima pravo, ukoliko je po određenoj ceni stekao pravo korišćenja na tom zemljištu, da dobije neku naknadu, ali u tu naknadu se nikako ne uračunavaju ni komunalije, niti sve ono što je on uložio u to zemljište da bi se ono privelo nameni. Prema tome, praktično da vam objasnim, ukoliko ste vlasnik neke straćare u elitnom delu Beograda ili bilo kog grada u Srbiji, imate pravo da vam država nadoknadi vrednost te straćare, po tržišnim uslovima, a što se korišćenja zemljišta tiče, to je u državnom vlasništvu. Tu postoje neki uslovi, neka šminka koju je ovaj zakon o izmenama Zakona o eksproprijaciji malo upodobio, malo osavremenio, ali suština ostaje ista: i dalje ste, kao onaj kome je nekretnina, odnosno svojina oduzeta, odnosno ograničena, u jednom nepovoljnom položaju. Dakle, ako se zaista mislilo da se nešto modernizuje, onda je trebalo da se ovaj član 12. malo promeni na drugi način, a ne kako je to učinjeno ovim članom 43a. Mislim da rešenja koja su predviđena ovim zakonom nisu dobra. Liberalno-demokratska partija ne može da podrži ovaj zakon. Opet bih napomenula da time što se proširuje broj korisnika i time što se proširuje oblast u pogledu javnog interesa mi ne dobijamo modernizaciju eksproprijacije, ostajemo na starom, što se jednog ozbiljnog ograničenja prava privatne svojine tiče. Štaviše, još striktnije ograničavamo tu privatnu svojinu, omogućavamo zloupotrebe, a rezultat je – ništa. Ne može se pozivati na javni interes, ne mogu se građani pozivati da žrtvuju neke svoje interese radi javnog interesa, koji je pod znakom pitanja zato što je veliki krug onih koji su sada dobili pravo da taj javni interes realizuju, odnosno praktikuju. Prema tome, kao što sam i napomenula, Zakon o eksproprijaciji je neustavan, ove promene koje su predviđene takođe su neustavne. Oblici svojine po ovom Zakonu o eksproprijaciji njegovim promenama ostaju definitivno u neravnopravnom položaju, definitivno se favorizuje državna svojina. Ako je to tako, zašto onda pričati o modernizaciji, zašto onda pričati o tome da se mi krećemo ka nekom savremenom načinu života i poštovanju privatne svojine? Zašto ne krenemo u ozbiljnu reformu? Zašto ne donesemo zakon o nacionalizaciji, zakon o restituciji? Zašto onaj Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije ne promenimo, ukoliko Ustav više ne predviđa ni tu nesrećnu društvenu svojinu? Prema tome, Liberalno-demokratska partija ovaj zakon ne može podržati.
Zahvaljujem, gospođo Popović. Za reč su se prijavili narodni poslanici SRS, Nove Srbije i SPS-JS, kao i gospodin Vladan Batić, koji ne pripada poslaničkim grupama i koji ima pravo da govori do pet minuta. Imate reč, gospodine Batiću.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, u ime DHSS-a, čiji sam poslanik, ne mogu podržati Predlog ovog zakona, jer je on apsolutno anahron, on predstavlja recidiv nekih minulih vremena i pokušaj, tobože, njegove modernizacije je apsolutno nemoguć. To je kao kada biste pokušali da modernizujete Keopsovu piramidu, to je nemoguće. To je conditio sine qua non. To ništa ne znači. Jednostavno je nemoguće. Od vas sam očekivao, kao ministra finansija, da predložite donošenje zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju, zakon o denacionalizaciji. Kada to nije učinila Vlada Republike Srbije, to sam pokušao da uradim ja, podneo sam Predlog zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju, ono što se u svakodnevnom žargonu naziva denacionalizacija ili restitucija. Podsetiću vas da je on naša obaveza, jer smo članovi Saveta Evrope. Podsetiću da je donošenje zakona o denacionalizaciji preduslov za ulazak u EU. Podsetiću vas da je bruka i sramota da su apsolutno sve zemlje bivše SFRJ donele zakon o denacionalizaciji, sve, uključujući Bosnu, Makedoniju i Crnu Goru. Podsetiću vas da je Zakon o denacionalizaciji donela i Republika Srpska. Tužno je da taj zakon nema jedino Srbija. U ime DHSS-a ja sam to uradio i ponovio predlog koji je naša stranka podnela ovom parlamentu 6. marta 2003. godine, tačno pre šest godina na današnji dan, jer smo pre 5. oktobra to obećavali građanima, da ćemo ispraviti tu istorijsku nepravdu. Prošlo je devet godina, u ponedeljak je devetogodišnjica 5. oktobra. Oni koji su to obećavali su na to zaboravili. Ja nisam zaboravio. Ne radi se tu samo o ispravljanju istorijske nepravde, nije ovo samo stvar istorije i prošlosti, ovo je važno zbog budućnosti. Nije najveći problem naše ekonomije politička nestabilnost, najveći problem je pravna nesigurnost, a pravna nesigurnost postoji tamo gde nema zaštite privatne svojine. U zemljama gde nema zakona o denacionalizaciji nema zaštite privatne svojine. Umesto da se donese jedan tako važan i kapitalan zakon, mi se vraćamo na nešto što pripada istoriji, počev od silnih zakona o agrarnim reformama, konfiskacijama, sekvestracijama, nacionalizacijama i, konačno, eksproprijacijama. Oni znače ograničenje, usporavanje, limitiranje, redukciju privatne svojine i tu nikakva kozmetika ne može da nam pomogne. Posebno ukazujem na odredbu člana 3, gde se proširuje krug korisnika eksproprijacije. U čijem je ovo interesu, gospođo ministre – kao i za potrebe privrednih društava koja su osnovana od strane javnih preduzeća? Ne krije li se iza ovoga - za potrebe tajkuna ili za one direktore javnih preduzeća, raznih Krišta i Tirkajla, da troše kao Alajbegovu slamu? Šta su to privredna društva osnovana od strane javnih preduzeća? Zašto za njihove potrebe ili, da uprostim pitanje, kakav će to biti javni interes da zemljište Luke Beograd ili najveći deo zemljišta Luke Beograd pripadne ovdašnjem oligarhu? Je li to javni interes koji se krije u odredbama ovog zakona? To me podseća i na one glasove koji su se čuli sa ovog... (Predsednik: Vreme.) ...završavam, "turističko-rekreativnog samita" na Kopaoniku, gde su se vajni biznismeni, iliti tajkuni, zalagali za to da se država Srbija zadužuje gde god može i koliko god može. Zašto? Da bi spasavala njihove firme. Postavljam pitanje - ko će te dugove da vraća? Naša deca, unuci ili neko drugi? Hvala.
Dajem reč narodnom poslaniku Milanu J. Nikoliću, SPS-JS.
Poštovana predsednice Skupštine, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pojmovi kao što su eksproprijacija i, neko malopre pomenu, konfiskacija asociraju na nešto što je ružno, s obzirom na istorijske događaje. Međutim, Zakon iz 1995. godine, koji je počeo sa primenom 1996, dosta je jasno precizirao šta se pod pojmom eksproprijacije podrazumeva. Međutim, i takav zakon posle toliko godina prestaje da bude aktuelan u mnogim delovima; vreme i život su učinili svoje i mnoge odredbe definisane u ovom zakonu traže određene promene i prilagođavanje vremenu u kojem živimo danas. Takođe, novi Ustav je regulisao da pravo svojine može biti oduzeto i ograničeno samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne vrednosti. Izmenama i dopunama Zakona proširuju se oblasti, ministarka je o tome govorila, u kojima se može utvrditi javni interes, zbog novih oblika investiranja, pre svega, koje je od strateškog interesa za državu Srbiju. Ovim izmenama i dopunama preciziraju se pojedina zakonska rešenja, pre svega u odnosu na korisnike eksproprijacije, vidove naknade za eksproprisane nepokretnosti, postupak za utvrđivanje javnog interesa i sam postupak sprovođenja eksproprijacije. Takođe je dosta jasno definisan pojam privremenog zauzimanja zemljišta i način sanacije tog zemljišta u slučajevima polaganja opreme, recimo, i instalacija za gasovod, vodovod, naftovod (investicije koje će biti vrlo aktuelne u ovoj zemlji), kao i izgradnje privremenih objekata za vreme realizacije takvih investicionih projekata. Vlasniku zemljišta se u slučaju ove eksproprijacije ostavlja mogućnost zamene zemljišta na adekvatnoj lokaciji, pogodnoj zapravo, i to zemljište mora biti iste kategorije, ili naknade po tržišnoj vrednosti. U slučajevima potrebe raseljavanja i rušenja objekata u privatnom vlasništvu takođe je omogućeno vlasniku da dobije parcelu za izgradnju novog objekta, ali i adekvatnu naknadu za objekat, zgradu ili stan koji je posedovao. Vrlo je važna odredba da, na pokrenutu inicijativu za eksproprijaciju od strane bilo kog subjekta (a nabrojano je da su to Vlada Republike Srbije, pokrajina, lokalna samouprava, gradovi, fondovi), javni interes utvrđuje Vlada Republike Srbije posebnim rešenjem i da se bez utvrđenog javnog interesa Vlade ne može pokrenuti i sprovesti nijedan oblik eksproprijacije. Malopre sam, dame i gospodo, pomenuo da je strateško opredeljenje Vlade Republike Srbije izgradnja koridora, magistralnih puteva, naftovoda, izgradnja postrojenja za obnovljive izvore energije, tako da je donošenje ovog zakona veoma važno i rešiće mnoge probleme koji su i te kako aktuelni. Recimo, navešću samo problem Koridora 10 na relaciji Preševo-Leskovac. Po svoj prilici, prema dinamici kako se deo tog koridora gradi, pre se investicioni zahvat u izgradnji tog koridora završava, negoli procedura eksproprijacije zemljišta jer se traže nerealno visoke cene i nije moguće dogovoriti se sa vlasnicima tog zemljišta. To strahovito usporava dinamiku izgradnje autoputa, a u isto vreme strahovito poskupljuje samu investiciju, jer nije svejedno ako su angažovani kapital, oprema, ljudi, projekti, a predviđena dinamika se ne ostvaruje iz ovih razloga kakvi u ovom trenutku postoje. Rekao bih, zapravo, bez obzira na iznete primedbe, da je ovaj zakon u interesu i države Srbije, i pokrajina, i gradova, i lokalne samouprave, pa i mnogih privrednih subjekata koji su u vlasništvu javnih preduzeća, države, vlasnika zemljišta i svih ostalih subjekata koji će biti predmet eksproprijacije. Zbog toga i aktuelnosti potrebe za ovakvim izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji poslanička grupa SPS-JS će u danu za glasanje podržati ovakav predlog izmene i dopune Zakona o eksproprijaciji. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji jeste pokušaj podnosioca ovog zakona da se neke stvari u državi regulišu. Sigurno je da neki infrastrukturni objekti koji treba da se prave treba da budu na pravi način kanalisani, ali nadovezao bih se na priču gospodina Batića koji je jako dobro primetio da je denacionalizacija praktično prethodni postupak u odnosu na eksproprijaciju. Jer, budite uvereni da će se dešavati da će se nešto što nije denacionalizovano pojavljivati kod eksproprijacije i biće pravnog haosa tu. Mislim da će to biti nešto što će sigurno u budućnosti praviti velike probleme. Korisnici su ovde Republika Srbija, autonomne pokrajine, grad, opštine itd. Mislim da se dosta vodilo računa o zaštiti tog javnog interesa kada su u pitanju javna preduzeća ili privredna društva, za koja potpuno ne mogu da prihvatim na koji način se u okviru tih javnih preduzeća formiraju. Tu se stiče utisak da će biti dosta zloupotreba. Malo se vodi računa o fizičkim licima i o toj vrsti eksproprijacije, kada je u pitanju njihova zemlja. Vidite kako, gospođo ministre, jedan seljak u Srbiji ne može da bude tako dobro informisan o nekom planskom aktu kada je u pitanju infrastruktura. Kako će se rešiti onaj period kada on proda svoju zemlju misleći da je to prodao po nekoj tržišnoj vrednosti, što je u tom trenutku dobro za njega, ali uopšte ne predviđa mogućnost ili ne zna da će se u budućnosti nešto izgraditi na tom mestu? Sigurno je da će se pojaviti ljudi koji će kupovati tu zemlju, koji su jako dobro informisani i znaju da će se tu nešto graditi. Neki ljudi koji su vlasnici zemlje 50, 100 godina jednom kupovinom, koja je možda u tom trenutku dobra za njih, biće sigurno oštećeni ako budu videli za pet, šest ili sedam godina da se neko ko je kupio zemlju od njih enormno obogatio zahvaljujući samo tome što je bio bolje informisan. Moja poruka je da se nije dovoljno vodilo računa o fizičkim licima, kako ih zaštititi od ovakvih stvari. Sigurno je da je tu bilo mesta da se nekim rokovima ti ljudi zaštite. Dakle, što se tiče uređivanja eksproprijacije kao prinudne mere, tačno je da država mora da ima javni interes, tačno je da mora da se gradi, da se radi, ali za mnoge će taj vid eksproprijacije biti, u stvari, privremena mera. Ne vodi se dovoljno računa, kao što sam rekao, oafekcionoj vrednosti stvari. Pravo svojine je, dakle, apsolutno pravo ljudi koji su vlasnici i imaju pravo fruktusa, abuzusa, uzusa, to su osnovni postulati prava. Sigurno je da će se mnogi naći u situaciji da to svoje osnovno pravo neće moći da zadovolje. Bio bih jako srećan kada bi na ovom primeru građani Srbije imali pravo i mogućnost zaštite i kod nepokretnih stvari. Više puta sam rekao sa ove govornice, a i sada ću to reći, morate zaštiti ljude koji su vlasnici pokretnih stvari; konkretno, vlasnike automobila. Preregistracija automobila je, dakle, problem nekoga ko je ostvario pravo u ovoj zemlji koja je bila zajednička, Srbija i Crna Gora. On ne može da bude uskraćen za pravo da preregistruje vozilo, pogotovo u situaciji kada znamo koliko sada kuburimo sa sredstvima u državi, koliko je potreban novac. Ovo je bio pravi trenutak da u momentu kada u jednoj fabrici praktično nema proizvodnje (nema proizvodnje "zastave", nema proizvodnje "juga", a kao što vidimo, sa "Fijatom" je još sve neizvesno) iskoristite taj vakuum, da zadovoljite ljude koji hoće i koji imaju pravo da preregistruju nešto što su ostvarili. Moj najdobronamerniji savet u ovom trenutku, kao opozicionog poslanika, jeste da omogućite ljudima preregistraciju automobila. S jedne strane, punićete budžet, a sa druge strane, ljudi će ostvariti svoje pravo. Kada neko nema osnovno pravo na pokretne stvari, kako možemo da verujemo da ste potpuno iskreni kada je u pitanju apsolutno pravo na ovim stvarima koje su nepokretne? Tu se stvara pretpostavka da nema dovoljno iskrenosti u svemu ovome. Mislim da se ovo pravo mora izjednačiti kako za pokretne, tako i za nepokretne stvari. Dalje, potpuno je neprimereno da se daju neki rokovi, više govornika je to ovde reklo, od pet godina. Rečeno je da nemaju pravo na deeksproprijaciju ukoliko se u roku od pet godina nešto ne ispuni. Mislim da to nije u redu i mislim da je te rokove trebalo produžiti ili jednostavno ne ostavljati takvu mogućnost da neko trpi zato što je neko izvršio eksproprijaciju, a onda je neki posao stao. Dakle, apelujem na vas da se ovde neke stvari poprave. Mislim da će biti puno zloupotreba kada je u pitanju ovaj vid eksproprijacije. Još jedanput vam kažem da je prvo trebalo voditi računa o denacionalizaciji. To je suštinska greška kada pričamo o ovim izmenama. Naravno, vreme će pokazati ko je u pravu. Da ste sada pomenuli Harija Potera ne bih vam zamerio, jer ovde će zaista biti nekih stvari (ja se izvinjavam, ali ostaćete upamćeni po tome) koje će ličiti na crtane filmove. Nadam se da će država naći dovoljno mehanizama i načina da se svemu tome suprotstavi. Osim toga, nejasna je vaša uloga kao Ministarstva finansija i nekih organa koji vrše procenu prenosa apsolutnih prava – koji su to organi, koja je to tržišna vrednost; to je trebalo zaista proširiti, jer nešto je tu ostalo nejasno itd. Posebno me iznenađuje ono što je u članu 21. gde se kaže: "Postupak za eksproprijaciju nepokretnosti koji nije pravosnažno okončan do dana stupanja na snagu ovog zakona, a pokrenut je po predlogu javnog preduzeća za potrebe njegovog zavisnog privrednog društva, okončaće se po propisima koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona, u korist tog privrednog društva, ako ono može biti korisnik eksproprijacije po odredbama ovog zakona i ako je u smislu stava 4. ovog člana izvršena izmena rešenja o utvrđenom opštem interesu u korist tog privrednog društva." U redu je, ali šta je sa fizičkim licima? Gde su oni? Molim? Ja vam kažem da vodite samo računa o privrednim društvima. Tu će se pojavljivati tajkuni, tu će se pojavljivati oni koji će praviti razne manipulacije. Ja govorim o zaštiti fizičkog lica kada je u pitanju eksproprijacija. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, kada sam malo pregledao prethodni zakon koji je donet još 1995. godine ("Službeni glasnik" broj 53), a stupio na snagu 1996. godine, posumnjao sam da im nije smetao, smatram da taj Zakon o eksproprijaciji nije bio loš, da im nije smetao zato što je donet u vreme kada je Socijalistička partija Srbije vladala Srbijom. Ili se vama toliko žuri da još uvek, pored 14-15 zakona koje moramo da donesemo, pravite setove od po šest-sedam, spajate u jedan, a onda nam dajete tih pet sati da ih lepo obradimo i pokušamo građanima Srbije da pojasnimo koliko imate propusta u donošenju pojedinih predloga i izmena i dopuna pojedinih zakona. Evo, ja sam se zabrinuo, gospođo ministre, kada ste vi u vašem izlaganju ovo podelili u tri segmenta, a ovaj treći segment vas je malo "začkoljio", ona nadoknada za zemljište, a reč je, kako vi rekoste, o Koridoru 10, s obzirom na to da se odjednom pojavilo poljoprivredno zemljište koje se nalazi tamo kuda prolazi taj Koridor 10 i sada se prodaje po enormno visokoj ceni. Koliko ja znam, u tim opštinama, gradovima pored kojih prolazi Koridor 10, vi ste na vlasti. Vi dajete naloge određenom broju tajkuna koji pre vremena kupuju to poljoprivredno zemljište, da ne kažem da vrše eksproprijaciju, i onda se jedan hektar prodaje za basnoslovne sume. Evo, krenuću polako redom. U obrazloženju člana 1. kažete: "Precizira se predmet uređivanja ovog zakona, shodno članu 58. Ustava Republike Srbije koji glasi: 'Pravo svojine može biti oduzeto ili ograničeno samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne'." Sada se pitamo šta to znači "niža od tržišne", ako ste vi došli do saznanja da će poljoprivredno zemljište koje mora biti eksproprisano imati enormno visoku cenu. Ja opet kažem, ko je taj ko otkupljuje to zemljište? Kroz ovo moje izlaganje reći ću vam šta znači zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. U ovom delu koji ste vi ovde izneli ima nešto što čini neku jačinu ovoga, a ima dosta propusta. Pokazaću vam kakvih ima razlika između eksproprijacije poljoprivrednog zemljišta koje ste vi ovde naveli i zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta, što se tiče garancija, pričamo o garancijama. Reći ću vam sledeće. Da krenemo od obrazloženja člana 2. gde kaže: "Uređuje se privremeno zauzimanje i u slučaju ustanovljenja službenosti ili zakupa na zemljištu na određeno vreme." Kaže: "ili zakupa na zemljištu na određeno vreme". "Naime, kada je eksproprijacijom ustanovljena službenost radi polaganja opreme i instalacija za gasovod, cevovod ili naftovod, može se desiti da je potrebno privremeno zauzeti...". Pa, nemojte ovo: "zauzeti". To već polako građane Srbije iritira; zauzeto je Kosovo, pa ajde sada da zauzmemo ovo. Zar niste mogli da napišete "privremeno izvršiti eksproprijaciju"? Zašto "privremeno zauzeti"? Dalje: "... u smislu člana 6. Zakona i susedno zemljište (radi smeštaja radnika, materijala i mašina)...". Molim vas, valjda toliko znaju – kolika površina treba za Koridor? Zašto bi još dodatno zemljište moralo da se, kako vi kažete, zauzima? Dalje se kaže: "... kao zemljište koje treba da služi određenoj potrebi u vezi sa izgradnjom objekata ili polaganjem opreme i instalacija za gasovod, cevovod ili naftovod. Privremeno zauzimanje će se ukinuti čim prestane potreba za tim, u smislu i pod uslovima propisanim članom 6. Zakona, dok službenost ustanovljena u smislu člana 5. Zakona ostaje, jer je svrha te nepotpune eksproprijacije postignuta polaganjem, na primer, cevi za gasovod, naftovod, vodovodnu mrežu i slično". Šta, ako se te radnje iz člana 2. ne urade? Evo, mi imamo Pančevački most, na njemu stoji tabla već tri godine - radi se popravka Pančevačkog mosta. Šta će se desiti ako vi izvršite eksproprijaciju i od onih tajkuna koji su kupili to zemljište, a vi izvršili eksproprijaciju,i ne dođe, ne daj bože, do tog Koridora 10 ili postavljanja nekog gasovoda, cevovoda izvan naseljenog mesta, gasovoda, naftovoda između naseljenih mesta i gradova? U obrazloženju člana 5. se kaže: "Predloženo je da se u slučaju eksproprijacije poljoprivrednog zemljišta radi izgradnje linijskih infrastrukturnih objekata ranijem sopstveniku, kao naknada za to eksproprisano zemljište, da u svojinu drugo odgovarajuće poljoprivredno zemljište iste kulture i klase...". Kultura je ono što se poseje na poljoprivrednom zemljištu, a klasa je od jedan do osam, znate, imate klase zemljišta od prve do osme. Ali, da li možete vi da date odgovarajuće poljoprivredno zemljište iste kulture? Kako možete da date isto, zemljište je pod pšenicom, zemljište je pod ječmom, pod kukuruzom, pod suncokretom, pod ovsom, ja to ne znam i stvarno ne razumem. Kad kažete "poljoprivredno zemljište iste kulture", znači, kultura je nešto što raste na poljoprivrednom zemljištu, a klasa je ono što ste hteli da kažete. Vi treba da znate da u Vojvodini komšija do komšije imaju parcele različite klase, od sedme do treće. Znači, ovaj ima sedmu klasu zemljišta, a ovaj treću. Kako vi njemu možete da date istu klasu? Moraće da im objasni ministar poljoprivrede i onaj građanin Mašić. Oni su kompetentni. Dalje, gospođo ministre, u članu 10. je predloženo da se u članu 28. Zakona doda stav 4. kojim se propisuje da korisnici eksproprijacije, koji prema važećim propisima ne mogu da otvore račun kod poslovne banke, pored isprava iz člana 27. Zakona, umesto garancije poslovne banke, uz predlog za eksproprijaciju podnesu i potvrdu o obezbeđenim sredstvima u budžetu korisnika eksproprijacije. Kako to nije urađeno kada je donet Zakon o poljoprivrednom zemljištu 2006. godine, pa da onaj ko izvrši zakup državnog poljoprivrednog zemljišta donese garanciju u menici, intabulaciji ili garanciju banke? Onda se ne bi desilo da u opštini Zrenjanin, na osnovu dobijenih dokumenata od 2.015 listova... Ako znate da za licitaciju idu dva lista, za ugovor tri lista, to je pet listova za onog ko izvrši zakup državnog poljoprivrednog zemljišta; kad pogledate, samo 2.000 listova, to je 400 ugovora. Tih 400 ugovora, kad saberemo sve, iznosi 635 miliona. Na osnovu dostupnosti informacija od javnog značaja dobio sam podatak da je ubrano svega 62 miliona, to sam dobio od opštine Zrenjanin, a od Ministarstva poljoprivrede sam dobio da je ubrano 60 miliona. Pitam se gde je 565 miliona za 2008. godinu. Da je to ministar, koji odobrava ugovore o zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta, dobro pregledao... I, onaj koji nije u 2008. godini uplatio taj zakup, on podnosi menicu, ono što je dao kao intabulaciju ili garanciju banke i priča je završena. Govorim vam da samo za opštinu Zrenjanin fali 565 miliona, na osnovu informacija od javnog značaja. Suprotne su informacije: od opštine, prema papirologiji, 62 miliona, a od Ministarstva poljoprivrede – 70. Tamo su samo 82 subjekta, imenom i prezimenom, platila. Gde su ostali, ako sam rekao da ima oko 400 ugovora? Zašto vi ne intervenišete? Ovo sam izneo i ministru poljoprivrede, a i vama iznosim već ko zna koji put ovde. Pokušavam da vam dokažem i dam do znanja, u opštini Pančevo ste za oko milijardu uskratili budžet, a nećete da intervenišete. Zašto? Zato što to kupuju tajkuni, kupuje "žuto preduzeće". Vi ne kontrolišete ni Todorića, ni Nicovića, Miškovića, Beka, Tomislava Nikolića, Aleksandra Vučića. Sve treba da ih kontrolišete. Mislim da sam jasan. U članu 10. ste dobro uradili jer ste napravili jednu garanciju koju onaj koji će izvršiti eksproprijaciju mora da dostavi, ali to nije urađeno tamo gde su ogromne pare, u zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta. To niste uradili, a radi se o hiljadama hektara. Drugo što sam hteo da iznesem, kao narodni poslanik i član Odbora za poljoprivredu sam izneo svoje mišljenje kada je 23. januara i 4. februara predsedavao građanin Mašić, taj pošteni građanin, koji je bio narodni poslanik, pokrajinski poslanik, predsednik Upravnog odbora Novosadskog sajma, predsednik Odbora za poljoprivredu i redovni profesor Poljoprivrednog fakulteta, Odsek za medicinu. Ovo nije ni Tito kao majstor mogao da radi, a on je pet zvanja sebi pribavio. To je taj pošteni Mašić… (Predsedavajući: Molim vas da povežete to sa eksproprijacijom.) Znači, na Odboru sam hteo da ukažem na neke nepravilnosti, kao član Odbora za poljoprivredu. Međutim, meni su dodeljene kazne. Ako poštujete Poslovnik, a poštujete ga, prvo se izriče jedna opomena, pa druga opomena, pa oduzimanje reči, pa onda udaljenje sa sednice. Ja ovde dobijam obrazloženje, i kažnjen sam sa 32.000 dinara, koje glasi: "Na sedmoj sednici Odbora za poljoprivredu, održanoj 23. januara i 4. februara 2009. godine, članu Odbora Miloradu Krstinu se, u skladu sa čl. 113, 106. i 108. Poslovnika, izriču mere dve opomene i mera udaljenja sa sednice". Gde je ovde mera oduzimanja reči? Poslovnik mora striktno da se poštuje. Znači, morao je prvo da mi da jednu opomenu, drugu, pa oduzimanje reči na Odboru za poljoprivredu, pa onda udaljenje sa sednice… (Predsedavajući: Gospodine Krstin, još uvek strpljivo čekam da čujem kakve to ima veze za eksproprijacijom.) Da li mogu samo još ovo da kažem? Tolerišem sve, ali moram da kažem istinu. Ovde se radi o Miloradu Krstinu, Momi Markoviću, Srboljubu Živanoviću, Eleni Božić-Talijan i mnogim članovima koji su bili prisutni na Odboru, a koji su dobili opomene. Ovo je samo zbog toga što pripadamo poslaničkoj grupi SRS - dr Vojislav Šešelj, a ne pripadamo nepostojećoj – Tomislav Nikolić, izdajnici… (Predsedavajući: Upozoravam vas da govorite o tački koja je na dnevnom redu. Nema veze kojoj stranci pripadate.) Gospodine Novakoviću, vama se stvarno zahvaljujem, ali kao potpredsednik niste ispunili svoje obećanje da ćete da saslušate stenogram tog Odbora za poljoprivredu. Molim vas da mi kao narodnom poslaniku dostavite stenogram, da čujemo ko je šta pričao na tom odboru, a voleo bih da čujem kako je građanin Mašić otvorio Odbor za poljoprivredu.
Stenogram sa Odbora sam pročitao. Da li sam vam ga dao, nemojte me držati za reč, ali u utorak, ponavljam svoje obećanje, u 10.01 časova ću vam dati kopiju stenograma sa tog odbora. Hvala na razumevanju. Reč ima narodni poslanik gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su izmene i dopune jednog veoma važnog zakona, Zakona o eksproprijaciji. Samo radi podsećanja, eksproprijacija je strana reč, ali se odomaćila kod nas. Svaki naš građanin zna dobro šta ona znači, jer je gotovo svaka srpska porodica imala određena iskustva u vezi sa eksproprijacijom. Dobro je što se donosi jedan ovakav zakon, moram da kažem, jer bi trebalo da temeljno i na jednom mestu sublimira sve one stvari iz drugih zakona kako bi zakon bio kvalitetan. Nažalost, šta nije dobro u ovom zakonu? Nije dobro ono što nije dobro u svim drugim zakonima koje predlaže ova vlada i ovaj zakon takođe ima veliki broj manjkavosti. Jedna od osnovnih novina koje su predložene ovim zakonom jeste ta da se proširuju oblasti u kojima se može utvrditi javni interes. Moram da kažem da se ovde opšti javni interes široko tumači. To može dovesti do određenih zloupotreba. Imali smo prilike, a u budućnosti ćemo imati još više prilika, da vidimo da taj javni interes može prerasti nekad i u lični interes. To je jedna od osnovnih zamerki ovom zakonu. Naravno, pored ovoga, ovaj zakon ima još veći broj nedostataka. Recimo, rešenje kojim se utvrđuje javni interes, tako stoji u zakonu, može se doneti bez prethodnog saslušanja stranaka. Smatram da je ovo jedna tehnička stvar i da nije bilo nikakve potrebe da predlagač zakona izbegne to da se stranke obaveste, jer to u suštini ništa i ne košta i ne predstavlja neki problem. Dalje u ovom istom članu, vezano za ovo, stoji da rešenje kojim se uspostavlja javni interes nad nekim poljoprivrednim zemljištem ili nekim drugim dobrom treba objaviti u "Službenom glasniku", što je normalno, i da se danom objavljivanja u "Službenom glasniku" smatra da su stranke obaveštene o tome. Primedba na ovo – smatram da nije nikakav napor i da nije teško obavestiti stranke i drugim putem i na drugi način da je došlo do uspostavljanja javnog interesa nad nekom određenom svojinom, odnosno određenim zemljištem. Moram da vas podsetim, a o tome je nešto govorio i moj kolega Perić u uvodnom izlaganju, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, da ima jedna izreka koja kaže – ako želite nešto da sakrijete objavite ga u "Službenom glasniku". Kako će se neki tamo obični građanin, seljak iz najzabitijeg sela, koji nikada nije ni video "Službeni glasnik", čuo je samo za to, informisati samo na osnovu toga? Evo, recimo, u ovom parlamentu ima nas 250 poslanika, hajde zapitajte se svi kada smo i ko je od nas poslednji put držao u rukama "Službeni glasnik". Sledeći nedostatak ovog zakona odnosi se na privremeno oduzimanje zemljišta. Ne želim da sporim da je takva mera neophodna, pogotovo u slučajevima kada se vrši neki posao, pa je neophodno smestiti radnike, mašinu, opremu i ostalo, ali ima dosta nedorečenosti u ovom članu zakona i opet može doći do zloupotreba. Na koji način? Jednostavno, ovaj član zakona ne govori jasno kakva je i kolika nadoknada kod privremenog oduzimanja zemljišta, ko plaća tu naknadu, odnosno na čiji teret pada takva naknada. Naravno, manjkavost je što se privremeno zauzimanje zemljišta ograničava na tri godine. Mislim da je to duži rok i da maksimalno treba dve godine, jer ako je nešto od javnog interesa onda to treba da se uradi što pre, a ne da se razvlači, kao što smo imali primere do sada. Jedan od vrlo važnih nedostataka ovog zakona je da zakon uopšte ne pominje i ne predviđa prioritete zemljišta nad kojim se uspostavlja javni interes. Želim da vas podsetim da je poljoprivredno zemljište javno dobro, da je to takođe javni interes Srbije i da treba izbegavati da se uspostavlja javni interes nad kvalitetnim poljoprivrednim zemljištem i zemljištem prve kategorije. Međutim, kod nas se u praksi radi potpuno obrnuto, uglavnom je najkvalitetnije zemljište predmet eksproprijacije, mada znamo i iz svojih sredina i iz nekih drugih primera da postoji mogućnost da se neko drugo zemljište umesto onog najkvalitetnijeg i obradivog proglasi javnim dobrom a često se to zemljište nalazi nadomak tog zemljišta koje je kvalitetno, možda samo par stotina metara dalje. Kao što sam rekao na početku, ovo je veoma važan zakon. Oni koji vrše vlast u ovoj zemlji to su zaista i shvatili. Iz tog razloga su pre nekoliko dana održali savetovanje u Stolicama ispod Pančićevog vrha, gde su se dogovorili da izvrše eksproprijaciju cele Srbije. Nije slučajno što su izabrali baš Kopaonik. Kopaonik je najviša planina u Srbiji, sa Kopaonika se vidi cela Srbija i odozgo imaju najbolji pregled. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji, a to je još jedan u nizu zakona koji su nepripremljeni došli u skupštinsku proceduru. Sam uvod i izlaganje gospođe Dragutinović, ovako šturo i vrlo kratko, što je neuobičajeno za nju, dovoljno govori o tome da zakon nije urađen kako treba. Iskreno se nadam da će veliki broj amandmana koje je opozicija podnela biti prihvaćen kako bismo poboljšali ovaj zakon i da će, na kraju krajeva, zakon biti prilagođen građanima Srbije i interesima građana Srbije. Par stvari koje bodu oči ovde u ovom zakonu, a čuli smo dosta toga od predstavnika poslaničkih grupa, uopšte od diskutanata danas, dovoljno govori o tome da se pre svega ne misli o građanima Srbije, da se ne misli o ljudima na koje će se ova eksproprijacija, na kraju krajeva, i odnositi. Nepokretnosti se mogu eksproprisati ili se svojina na njima može ograničiti samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne. Šta znači - naknada niža od tržišne? Svi znamo ko će donositi odluke, kolike će biti naknade i, normalno, ono čega se mi plašimo, to je da će tajkuni uzimati takvo zemljište i da će im biti omogućeno da se na račun građana Srbije još više obogate. Kada je poljoprivredno zemljište u pitanju, to je tek posebna priča. Sami ste spomenuli Koridor 10 i rekli ste da su cene nerealno otišle gore i da građani verovatno zahtevaju, ne znam da li ste mislili na tržišne cene, ali do sada su za eksproprijaciju zemljišta ljudi dobijali po državnim cenama i to je bilo daleko bilo niže od tržišnih cena i onoga što stvarno vredi. Čuli ste danas da je poljoprivredno obradivo zemljište podeljeno po klasama i da je velika razlika u klasama zemljišta. Kada bi se ispoštovao samo deo onoga koliko zemlja vredi u EU, za razliku od ovog ovde, a pogotovo u centralnoj Srbiji i mestima iz kojih se naše stanovništvo masovno odselilo u gradove, gde je cena jednog hektara zemlje više nego mizerna... U Vojvodini je to još na nekom nivou koji je zadovoljavajući, čak se povećava vrednost zemlje. Ali, povećava se i zbog toga što su to otkupili tajkuni, a sada prodaju, nažalost, vojvođansku zemlju hrvatskim tajkunima. To je nešto što je, pre svega, nedopustivo za Vladu Republike Srbije, za ministra poljoprivrede i ljude koji bi trebalo da vode računa. Bojim se da će biti kasno jer su ogromne površine poljoprivrednog obradivog zemljišta već u rukama, konkretno, hrvatskog tajkuna Ivice Todorića. Svakim danom sve više i više obradivog poljoprivrednog zemljišta otkupljuje u Vojvodini, a pre toga su ta naša poljoprivredna dobra otkupljivana po neverovatno niskim cenama. Neko stoji iza toga. Znamo vrlo dobro ko stoji iza toga i ko je dozvolio tako nešto. Sam odnos gospodina Dragina i njegove izjave u javnosti u proteklih deset dana, kada poljoprivreda praktično doživljava kolaps vi ste… (Predsedavajući: Gospodine Preliću, molim vas, eksproprijacija je na dnevnom redu.) Jeste, ali je vezano za poljoprivredno zemljište, gospodine Novakoviću. (Predsedavajući: Slažem se da se radi i o poljoprivrednom zemljištu, ali radi se o primeni instituta eksproprijacije na poljoprivredno zemljište.) Morao sam da pomenem gospodina Dragina i njegovu izjavu od pre nedelju dana, kada su naši proizvođači mleka bili u pitanju, jer će mnogi proizvođači mleka ovom eksproprijacijom biti oštećeni, gospodine Novakoviću. Kada podelite jednu parcelu, kada prođe, recimo, put (konkretno, kod mene u opštini se radi na projektu zaobilaznice), ogromnom broju ljudi koji obrađuju poljoprivredno zemljište proći će posred parcele, a ovde u obrazloženju stoji da se i na ostali deo parcele može proširiti u oblastima u kojima se može utvrditi javni i opšti interes, ali da kasnije može i da se vrati. Kada to bude korišćeno tri godine, zavisi u koju namenu, taj deo površine više neće biti za upotrebu, gospodine Novakoviću. Decidno piše: "Privremeno zauzimanje će se ukinuti čim prestane potreba za tim", a potrebu će verovatno odrediti neko ko bude koristio u tom momentu datu površinu. Ovo je još jedan od zakona koji navodno treba da nam obezbede "belu šengen" listu, od koje apsolutno nema ništa. Gospodin Đelić zamalo što nije poleteo ovde sa govornice kada je rekao – hajde, ali od "bele šengen" liste apsolutno nema ništa. Neće biti ni do kraja godine, kao što EU jednostavno neće Srbiju, a vi pokušavate to da sakrijete. Na svu sreću, građani Srbije to vrlo dobro znaju i uopšte javno mnjenje. Najnovije ankete pokazuju da procenat drastično pada. Ne dao Bog da vladate do kraja, pao bi na 5%. Ali, iskreno se nadam da je već sada građanima Srbije apsolutno jasno sve i da sve ove prevare koje su učinjene prema građanima Srbije, kada su predizborna obećanja bila u pitanju, a o tome vam je u prepodnevnom delu zasedanja govorio gospodin Krasić, jednostavno više neće naći uporište kod građana Srbije. Ovde bismo mogli još da govorimo i o povraćaju državne imovine, gde mislim da takođe postoji strahovito velika veza sa ovim zakonom. Jer, nekada su poljoprivredne zadruge osnovane tako što su ljudi unosili svoju zemlju da bi zasnovali radni odnos u tim zadrugama. To je danas sve privatizovano. I mnoge mesne zajednice, odnosno sve što je bilo državno, lokalnih samouprava i mesnih zajednica, ljudi su u to vreme, iz najboljih mogućih namera, sve to prepisali tim poljoprivrednim zadrugama zbog toga što su pogotovo manje sredine bile naslonjene i veliki broj građana je živeo isključivo od prihoda tih zadruga. Danas je sasvim druga priča, to su kupili tajkuni, a posebno boli poljoprivredna preduzeća koja su kupili hrvatski državljani. Sada sva ta imovina koja je bila državna jednostavno pripada njima. Na tom pitanju bi Vlada ozbiljno morala da poradi. Ono što ne može da se vrati, ne može, ali kada se radi o ovome što je nekada bilo državno, a to nije malo, mislim da bi pre svega ministar poljoprivrede i ministar za lokalnu samoupravu trebalo da se malo pozabave ovim pitanjem i da porade ozbiljno na tome kako bi sva ta imovina bila vraćena mestima na upravljanje i kako bi, na kraju krajeva, i na taj način te male sredine pokušale da otvore nova radna mesta i zaposle svoje građane. Biće dosta amandmana i na ovaj zakon, kao što obično biva na sve zakone koje ste doneli. Iskreno se nadam da ćete prihvatiti neki od tih amandmana, odnosno trebalo bi da većinu prihvatite, mada bi najbolje bilo da ovaj zakon povučete iz procedure jer nije dobar za građane Srbije. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik gospodin Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji ima zadatak da uredi neke novonastale situacije tokom poslednjih godina uzrokovane, pre svega, promenom strukture vlasništva, tako da sadašnje stanje ne odgovara stanju iz vremena kada je ovaj zakon nastao, a to je 1996. godina. Međutim, nikako ne smemo smetnuti s uma da je pravo svojine Ustavom garantovano i da država i zakoni koje država donosi moraju u slučaju eksproprijacije privatne svojine izvršiti apsolutno pravičnu i u razumnom vremenskom roku isplatu naknade ili kompenzaciju vlasniku svojine. Vlada Republike Srbije je ta koja utvrđuje javni interes za eksproprijaciju iz razloga izgradnje infrastrukture, za potrebe odbrane zemlje i za potrebe drugih državnih organa, aliVlada Republike Srbije treba i da snosi sve posledice nepoštene i neregularno izvršene eksproprijacije privatne svojine. S obzirom na to da se sredstva za ovu namenu opredeljuju iz državne kase, ovaj posao predstavlja mogućnost i za zloupotrebe vezane za procenu vrednosti ili za kompenzacionu procenu od strane ovlašćenih lica. Takođe, postoje mnogobrojne situacije, koje je u svom uvodnom izlaganju pomenuo ovlašćeni predstavnik SRS narodni poslanik Sreto Perić. Često su vlasnici parcela koje su u planu eksproprijacije stara lica, neobaveštena i o cenama i o mogućnostima, recimo, zamene zemljišta i onda se dešava da budu izmanipulisana i prevarena. Postoje situacije da vlasnici svojine nisu u zemlji ili nisu obavešteni ili čak i ne znaju da im pripada svojina koja je predmet eksproprijacije. Posebno je interesantna situacija kako je zamišljena eksproprijacija zemljišta i objekata za iskorišćavanje mineralnih sirovina. U članu 8. se navodi da se eksproprijacija može vršiti za potrebe Republike Srbije, autonomne pokrajine, gradova, opština, javnih fondova, javnih preduzeća, privrednih društava koja su osnovana od strane javnih preduzeća, kao i za potrebe privrednih društava sa većinskim državnim kapitalom. To se može zamisliti kada su u pitanju RTB Bor, „Kolubara - Površinski kopovi“ ili neko drugo javno preduzeće koje ima potrebe za širenjem zbog prirode posla kojim se konkretno preduzeće bavi. Imam jedno pitanje za predstavnika Vlade – kako se utvrđuje i da li je moguća eksproprijacija zemljišta od strane privatnih kompanija koje za potrebe svoje proizvodnje koriste mineralne sirovine i da li ta preduzeća imaju prava koja su propisana ovim zakonom? U članu 8. je navedeno za koje i čije potrebe se može vršiti eksproprijacija, a takođe se u nekoliko članova ovog zakona pominje javni interes Republike Srbije i pitam se da li je, u stvari, možda tu ključ za odgovor na ovo moje pitanje. Država Srbija ima interes da prodaje svoja prirodna bogatstva i pitanje je kako će se država postaviti prema privatnim, uglavnom stranim, kompanijama koje eksploatišu mineralne sirovine. Imamo primere, kao što su "Jelen Do", kao što su kopovi laporca i krečnjaka koje eksploatišu cementare, a to su strane kompanije koje imaju sedište u Švajcarskoj, Grčkoj i Francuskoj. "Jelen Do" je kupila firma iz Hrvatske. Tu su još neke, ali da ih sad ne nabrajam. Sve te kompanije imaju svoja eksploataciona polja koja predstavljaju zacrtani cilj širenja zone eksploatisanja u budućnosti. U toj zoni se nalaze poljoprivredne parcele, objekti, infrastruktura, površine pod šumom, izvorišta vode itd., a u stvari su nečija privatna svojina. Pitanje je sada, kako se u ovoj situaciji sprovodi eksproprijacija, ako uopšte može da se sprovodi? Da li ovde važi princip dobrovoljnosti vlasnika da prodaju svoju imovinu privatnim kompanijama ili će to, hteli ili ne, morati da urade, i to po ceni koju odredi ta zainteresovana kompanija? Želeo bih da znam šta će se desiti ako neko od vlasnika ne želi da proda svoju imovinu po ponuđenoj ceni ili uopšte ne želi da proda svoju imovinu. Ko će pravno da se stavi u situaciju da u ime nekakve privatne kompanije nasilno vrši "eksproprijaciju" od vlasnika privatne svojine? S druge strane, pitanje je kakav status ima ovde pomenuta eksploataciona zona po Zakonu o rudarstvu i da li to znači da će na ovakav način, odnosno posredno, i privatne kompanije dobiti status kao institucije i javna preduzeća pomenuta u članu 8? Ovde, takođe, može nastati još jedan problem u procesu eksproprijacije, ako se dođe u situaciju da se oduzima imovina uz određenu naknadu koja je predmet sprovođenja zakona o restituciji ili je to imovina koja je oduzeta posle 1945. godine, a koja još uvek nije vraćena pravim vlasnicima. Ko će obeštetiti prave vlasnike, kada jednog dana njima ta imovina bude vraćena? Uzmimo primer imovine koja se na osnovu zakona o restituciji treba vratiti Srpskoj pravoslavnoj crkvi, a radi se o poljoprivrednom zemljištu, zgradama, livadama, utrinama i šumama. Verovatno su mnogi od vas čuli za vojni poligon "Pasuljanske livade" koji se nalazi na obroncima Kučajskih planina, na koji su već odavno bacili oko predstavnici NATO alijanse. Sada država može sa javnim preduzećem "Srbijašume" sprovesti proces eksproprijacije, ali je veoma veliki problem što je ta površina, to zemljište nekada pripadalo manastiru Ravanica i po ovom zakonu o restituciji ono mora biti vraćeno Srpskoj pravoslavnoj crkvi i manastiru Ravanica. Ko će sutra da izvrši obeštećenje Srpskoj pravoslavnoj crkvi? Da li će to biti Ministarstvo odbrane i Šutanovac ili možda NATO pakt, kada bude dograbio ovaj vojni poligon? Nedoumice postoje oko mnogih situacija koje će se neminovno pojaviti u procesu eksproprijacija. Srpska radikalna stranka smatra da ipak postoje velike nedorečenosti u ovom zakonu i naša poslanička grupa pokušaće da ovaj zakonski predlog popravi amandmanima. Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima gospodin Zoran Krasić. Preostalo vreme je 27 minuta i 30 sekundi.
Gospodine Novakoviću, ima sasvim dovoljno vremena da vas ubedim u stavove SRS i zamolio bih vas da budete malo pažljivi, da saslušate ovo, možda ćete neke stvari da naučite, trebaće vam za život. Na početku da gledaoce obavestim da je na dnevnom redu zakon o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Ove izmene i dopune morale bi da budu dogradnja postojećeg zakona, kako bi on ispunjavao sve one uslove koje ste vi, građani Republike Srbije, propisali 2006. godine kada ste na referendumu usvojili Ustav Republike Srbije, i to član 58, prva tri stava tog člana. Sada se nalazimo na tom terenu, da bude jasno. Naš ustav ima tu malo, ako bih mogao tako da kažem, trapavo rešenje; priča se o pravu na imovinu, umesto da se priča o pravu svojine, kao svetinji. Ovo vam pričam zbog toga što ste jutros, odnosno poslepodne, imali prilike da čujete našeg prvog govornika i jednog potpredsednika, koji su demonstrativno rekli da za živu glavu neće da glasaju za ovaj zakon. To je njihov politički stav i ja to cenim, ali su u ovu priču ubacili nešto što nikako ne može da se kaže povodom ovog predloga zakona. Ubacili su denacionalizaciju i ubacili su još nešto što otprilike znači da gospodin Batić i gospođa Judita Popović vrlo dobro znaju ko je na vlasti, jer su pričali više o zloupotrebama postojećeg Zakona o eksproprijaciji i budućeg zakona sa ovim izmenama i dopunama od strane vlasti, nego što su pričali o tome da li su predložena rešenja dobra ili loša. Oni su tu, u ovom delu, u pravu, jer su oni, praktično, insajderi. Oni mnogo dobro znaju kako funkcioniše DOS, po jednom feudalnom principu – ja tebi, ti meni, ovo je moj atar, ne ulazi mi u atar itd. Ovo je načelna rasprava i ovde se daju samo političke kvalifikacije povodom predloženog zakona. Kada bude rasprava o amandmanima, onda ćemo o pravno-tehničkim i drugim rešenjima, tako da na to ne mogu da se osvrćem u načelnoj raspravi, jer, kakav sam baksuz, Nikola će da mi da opomenu, tako da moram da se držim samo ovog opšteg političkog diskursa po ovom predlogu zakona. Da bi gledaoci još bolje shvatili kompletnu današnju raspravu o ovom predlogu zakona, moram da vam kažem da smo imali prilike da kod predstavnika vlasti, kada su diskutovali o ovom predlogu zakona, vidimo kako se vrši cepanje ličnosti. Zakon o eksproprijaciji nije nova pojava. Zašto nije nova pojava? To postoji, maltene, stotinama godina, jer je to način kako nešto što je bilo privatno može da postane državno, zbog nekog većeg interesa. To je jedini legalni način kako može da se dovede u pitanje pravo svojine, pre svega na nepokretnostima, kada je u pitanju eksproprijacija. Sve države se trude da u ustavu zapišu i naprave norme koje će da budu u velikoj meri garancija i veliko ograničenje za nosioca vlasti da on ograničeno može da se meša u pravo svojine. Mi danas praktično, kada pričamo o ovom zakonu, pričamo o tome; kada se usvoje ove izmene i dopune Zakona o eksproprijaciji, da li može da se kontroliše onaj koji ulazi u pravo svojine, da bi taj ulazak, osujećenje, oduzimanje, ugrožavanje prava svojine bilo dozvoljeno u skladu sa Ustavom i u skladu sa nekim principima. Ako pričamo o tome, opet imamo cepanje ličnosti. Znate, lako je kritikovati, ali je teško kritikovati ako si u isto vreme predstavnik stranke koja je na vlasti, recimo, u nekoj opštini, pa opština treba da sprovede vodovod, kanalizaciju, parno grejanje, ulicu, da reši pitanje komunalnog otpada ili nešto za šta može da se kaže da je javna stvar, pa kada se suočiš sa problemom kako javna stvar da funkcioniše, gde neminovno dolazi do sukoba između privatnog i javnog, onda ti je potreban zakon o eksproprijaciji, onda ti je potreban efikasan zakon o eksproprijaciji da za pet minuta možeš da uđeš u tuđu svojinu. Ali, ako se slikaš na televiziji, ako treba da učestvuješ u "Utisku nedelje" gde ćeš da cepaš dlaku po dužini na 16 delova, onda ćeš da pričaš kao gospodin Batić – nedopušteno, neprihvatljivo mešanje u privatnu svojinu, privatna svojina svetinja. A trećina Srbije u ruralnom području gotovo da je bez korisnika zemljišta. Tako je, pogledajte ova naša sela, pustoš, nema ko da obradi ni imovinu. No, da se vratim ovom Zakonu o eksproprijaciji. Šta je važno kod ovog zakona? Kod ovog zakona je važno da li on raspolaže mehanizmima da mi možemo da kontrolišemo vlast koja ulazi u privatnu svojinu. To je najvažnija stvar. Da li ovaj zakon daje mehanizme da kontrolišemo državu i sve one koji učestvuju u ovom postupku? Mislim da ti uslovi, odnosno ti fini mehanizmi kontrole ne postoje do kraja. Načelno postoje, do kraja ne postoje. Sledeće pitanje koje moramo da otvorimo jeste - kakva je naša praksa? Praksa je katastrofa. Ona se razlikuje od opštine do opštine, od sposobnosti opštine kako će da se obrati Vladi da bi se utvrdio javni interes, pa preko njihovih odeljenja za finansije, kako se usvaja predlog za eksproprijaciju i nadalje sve ono što sledi, zaključno sa pravičnom naknadom koja se utvrđuje u vanparničnom postupku. To po pravilu dugo traje. Sledeće pitanje, ili nešto što se otvara kao problem, a vi ste ga otvorili izmenama i dopunama ovog zakona, naročito onim izmenama kojima utičete na član 8. postojećeg predloga zakona, jeste to što se kao korisnik eksproprijacije po pravilu javlja država. Kad kažem država, mislim na državu u najširem smislu reči. Ona se neki put javlja kao Republika, neki put kao autonomna pokrajina, neki put kao jedinica lokalne samouprave, javlja se i kao javno preduzeće, ali ste ovde ubacili i preduzeća koja osnivaju javna preduzeća tako da bude većinski državni kapital. Tu su Batić i gospođa Judita i svi koji su kritikovali zakon potpuno u pravu. Zašto? Zato što se ne vidi princip na osnovu koga ste proširili mogući broj korisnika eksproprijacije. Reći ću vam moj lični stav. Moj lični stav je da bude vlasništvo, odnosno da je korisnik eksproprijacije neko ko gazduje u ime države ili koristi sredstva u državnoj svojini, ne njegov status u registru, nego imovina kojom on raspolaže. Tu se otvara, dragi gledaoci, novi problem. Oni su već "skuvali" zakon po kome će državna svojina da bude državna svojina republičkog značaja, državna svojina... Lokalnog nećemo da vam dozvolimo, da znate, znao sam da će neko da natrči, ali nisam znao da si ti taj. To nećemo da vam dozvolimo. To SRS neće da vam dozvoli, jer ako bi to Srbija dala vama, rasturili biste i ovo malo što je ostalo od Srbije. Jojić vam mesecima čita ovde koje ste sve zemljište dali. Molim, na koliko godina? E, moj Dragane, zbog tog i takvog zakupa Vučić i Đilas su izdejstvovali privremene mere u Zemunu. Prodali su lokaciju pre vremena, pre izbora, pa im se izjalovilo, pa ih juri mafija da ih pobije zato što nisu dobili zemljište. Zato građani Srbije ne znaju zašto su uvedene privremene mere u Zemunu. Građani Srbije, da znate, pošto to niste mogli da vidite ni u Skupštini grada, niti u medijima, u Zemunu su uvedene privremene mere, privremeni organ neki, skupili su neku bandu zato što nije donet statut, a gradska opština i ne sme da ima statut. Neverovatno, ali to ćemo u ponedeljak na Odboru za lokalnu samoupravu. Samo da vam kažem, ova rečenica koju sam vam rekao, vaš ministar Marković je to pre nekoliko meseci napisao u jednom svom stručnom mišljenju, povodom primene Zakona o lokalnoj samoupravi. Smeškajte se vi samo. Dok se vi smeškate, Srbija propada. Sledeće pitanje je, da se vratim, ako idete na razgradnju koncepta državne svojine u Republici Srbiji, da titular te svojine ne bude Republika Srbija, da prava u ime nje vrši Vlada Republike Srbije, da tehnička pitanja korišćenja i upravljanja vrši Direkcija za imovinu Republike Srbije, već to razgrađujete, pa šaljete Pajtiću u Mošinu vilu ili Bošku Ristiću u Niš, da on gazduje, onda ovaj zakon ništa ne valja, ovo treba pocepati i baciti, jer će vam zakon poslužiti kao sredstvo da rasparčate i ovo malo što je ostalo u Srbiji, onda mi nećemo da glasamo. Pokušaćemo sa nekim amandmanima da vas ubedimo, kao što smo Borisa Tadića sa ovog mesta ubeđivali šta mu radi Pajtić u Vojvodini, pa je sada, izgleda, malo shvatio o čemu se radi. Verovatno će da shvati i šta mu Đilas radi u Beogradu, verovatno. Bilo bi dobro da shvati šta mu radi. I Ćirko, i Šojić iz "Bele lađe", ima ta galerija... Napravio je Boris Tadić seriju "Bela lađa", izmislio je Ćirka, Šojića itd. Moram malo zabave zbog gledalaca, da shvate da tema jeste ozbiljna, ali sada moram da se vratim na drugi deo, da li treba ugrađivati neka rešenja u ovaj predlog zakona koja bi u praksi značila zaustavljanje života? Shvatite koliko je tema ozbiljna. Uzmite jednu ulicu gde ne postoji kanalizacija, već postoje septičke jame, pa se septičke jame izliju. Opština, grad reši da to komunalno sredi i neminovno mora da uđe u svojinu nekog pojedinca. To se radi u postupku eksproprijacije. Šta je javni interes? Sređivanje kanalizacije, sređivanje puta. Moramo i o tom aspektu da razmišljamo kada pričamo o ovom zakonu. U ovom zakonu postoje neka rešenja, ali kažem, generalno ostaje problem ovog zakona - gde su mehanizmi kontrole. Nešto je nezamislivo. Samo je u vreme Hitlera bila situacija da se donosi zakon o primeni zakona. Uopšte me ne bi iznenadilo da vi predložite jedan takav zakon, a evo zbog čega, pročitaću vam jednu rečenicu koja nikako ne bi smela da bude u zakonu. To je rečenica o ništavosti. Pogledajte šta su pametni mozgovi "žute boje" smislili, kaže: "Rešenje o eksproprijaciji, kao i rešenje o administrativnom prenosu doneto bez rešenja kojim je utvrđen javni, odnosno opšti interes za eksproprijaciju, odnosno administrativni prenos nepokretnosti je ništavo." Postavlja se pitanje kako je moguće da se donese rešenje o eksproprijaciji, ako nije prethodno utvrđen javni interes? Na ovaj način kažete da je u nekoj n.n. opštini moguće da se donese rešenje o eksproprijaciji, iako nije utvrđen javni interes. Kakav je to vaš odnos prema zakonu? Isti kao Đilasov. Po Statutu grada Beograda ove izmišljene statute gradskih opština gradske opštine su mogle da donesu od 1. januara 2009. godine, a on je tražio mere zato što to nije doneto do 17. novembra 2008. godine. Ako već otimate, otimajte sa stilom, makar inteligentno nešto, politikantski, tanano, fino, da neko može da razmišlja malo o tome šta ste zamislili, nemojte tako brutalno. Ovo je tako brutalno, očigledno, iz satelita se vidi nezakonitost. Šta je tu ništavo? Znači, vi dozvoljavate u startu ništavost. Sada ima nekih stvari, moram to da pohvalim, to je bio ranije veliki problem, kada se ekspropriše neko zemljište da bi se napravio neki objekat, pa se pojavi problem gradilišta, sada se predviđa mogućnost privremenog zauzimanja nekog zemljišta. To je sigurno opravdano i dobro je što je ubačeno u taj zakon, ali je moralo vremenski da se ograniči to stanje privremenog korišćenja zemljišta. Nisam siguran, mislim da kod administrativnog prenosa i niste nešto bogzna šta intervenisali, jer se ne menja svojinski karakter zemljišta, ono je u državnoj svojini, samo sa jednog korisnika prelazi na drugog, mislim da tu i nije bilo neke potrebe da se menja. Ima nekih drugih stvari koje ste morali, ako ne nekim novim zakonom, to su realni tereti, makar ovde da predvidite, ali niste, to verovatno i nije neki veliki problem. To je situacija postavljanja kablova, gde vlasnik zemljišta dobija zabranu da kopa više od 80 santimetara na toj trasi; to je taj teret koji trpi njegova nepokretnost, odnosno on kao vlasnik je ograničen u apsolutnom korišćenju prava koje ima na toj nepokretnosti. Mislim da postoji jedno dobro rešenje što se tiče bankarske garancije. To je bio nekada problem, stalno se donosila ta bankarska garancija, bez obzira na to koliko traje taj postupak. Sada je dat neki proces indeksacije, tako nešto, to je dobro rešenje. Ali, i dalje ostaje problem o kome je pričao gospodin Batić. Ostaje taj problem, to moram da kažem. To je problem prakse i kako će da se primenjuje ovaj zakon. Pojavi se tajkun, "tajfun", kako hoćete, i onaj Soldatović iz "Bele lađe" plati Ćirka, Ćirko osvoji vlast. Zato se grabe za izbore, da legalizuju to, sa 2% postaju faktor. Mora kugla da se gleda, da li je vreme za izbore. Roska gleda kuglu, da li je vreme za izbore. Ako je vreme za izbore, uđu sa 6% sa Đilasom, vlast, kao što su ovi pigmejci mali. Znate, male stranke dograbe se vlasti i onda feud veliki. Soldatović stoji iza toga, tajkun. "Bela lađa", svet, takva je politička scena u Srbiji, "Bela lađa". Sve ovo što piše ništa ne važi u praksi, građani, ništa ne važi u praksi. Zašto? Skupili su se da završe ovaj posao do kraja, nemaju drugog izbora. Eto, mi smo pokušali da amandmanima popravimo ovaj predlog zakona. Moram da vam kažem, sumnjam da ćemo uspeti da popravimo ovaj predlog zakona, zato što ovde važi potpuno jedan drugi princip kada se razmatra predlog zakona u Narodnoj skupštini. Ovde su važni sporedni, nus efekti: da li je poslanik lepo obučen, da li 16 minuta koristi kada izađe za govornicu da sve lepo "poštovani, poštovani, poštovani" iznabraja, pozdravi, da li je evropski opredeljen, da li ga hvata kamera, da li se tri puta dnevno tušira, a ne šta kaže o predlogu zakona. Moram da vas podsetim, građani, 100.000 ljudi će da izgubi posao, verovatno, zbog zakona kojim ste otvorili naše tržište i skinuli carine. Možete vi da se savetujete i na Babinom kuku i na Kopaoniku i sa tajkunima, možete vi da lepo uživate u blaženstvu vašem, gospodine, gospođo, ali prođite kroz ulice, idite do periferije, porazgovarajte sa građanima, oni vrlo dobro znaju da je danas pravo čudo sačuvati radno mesto u Srbiji. Molim vas, pre pet meseci sam vam pričao, pričate o "Fijatu", donesite odluku da vozite samo vozila "Fijata" iz "Zastave", da Vlada vozi samo vozila "Fijata" iz "Zastave", ništa drugo. Da li ćete trotinet da gurate, nije to bitno. Znači, imamo jednu fatamorgana situaciju, kaže se - svetska finansijska kriza zbog virtuelnog novca; to su ove plastične pare, kojih nema. Kod nas znate kako je – ne uzimajte slučajno kredite, jer kada vam "zavale" ovi Austrijanci i ovi drugi koji izvlače svoje pare, biće vrlo opasno. Gospođa ministar se verovatno stidi da kaže kakvo je stanje sa trezorom. Sada ću da dam jedan lep šlagvort mojim velikim prijateljima novinarima. Evo, novinari istraživači, znajte, nešto se ponavlja (kolumnista je tu), nešto se ponavlja: septembra, oktobra 2003. godine (ima tu poslanika koji su tada bili u Skupštini) poslanici nisu mogli da podignu dnevnicu, nije bilo para, pali ste sa vlasti. Evo, već nekoliko dana nemate para za dnevnice, približilo vam se.
Hvala. Potpuno se slažem da zakon u praksi ne važi sve dok ga Skupština ne usvoji. Da li još neko želi reč, pošto više nema prijavljenih, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? (Ne.) Hvala. Zaključujem načelni pretres. Završavamo današnji radni dan. Zakazujem sledeću sednicu za utorak, 10. mart 2009. godine, sa početkom u 10.00 časova. Koristim priliku da prepoznam neku malo bolju atmosferu u Skupštini. Lepo se odmorite i spremite, pa iduće nedelje da nastavimo.