Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 144 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Miroslav Markićević, Milena Ćorilić i Konstantin Arsenović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača dr Zlatibora Lončara, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuju i prof. dr Dragana Jovanović, posebni savetnik ministra zdravlja, i Nataša Gudović, Miomir Antonijević i Svetlana Zeković, viši savetnici u Ministarstvu zdravlja. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres o 4. tački dnevnog reda -PREDLOGU ZAKONA O IZMENI ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za zdravlje i porodicu. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača dr Zlatibor Lončar, ministar zdravlja, želi reč? (Da.) Izvolite, samo se prijavite. Reč ima ministar Lončar.
Dobar dan svima. Prvo želim da vam ukratko kažem o čemu se radi u ovom zakonu najjednostavnije, aonda ću i pročitati obrazloženje. Mislim da ste svi svedoci da imamo jedan problem u zdravstvu, a to je da se svaki dan javljaju problemi vezani za kadar u zdravstvenim ustanovama i u celokupnom zdravstvenom sistemu Republike Srbije, a odnosi se na to da li trenutno imamo nedovoljno kadra. Druga stvar koja je zabrinjavajuća, a to je da kadar koji imamo, koji se odnosi na lekare specijaliste i subspecijaliste, je životne dobi oko 50 ili preko 50 godina starosti. Da bi to rešili sagledali smo u stvari probleme koji još postoje. Odlučili smo se za predlog ovog zakona. Naravno, to je nešto što se vidi golim okom, što se oseća svaki dan. Imamo i drugu stvar, a to su činjenice koje smo dobili od Instituta za javno zdravlje „Batut“ gde je potkrepljeno sve ono, a ja ću vam to i obrazložiti, odnosno pročitaću kakve su naši zvanični brojevi i informacije koje trenutno postoje. Suština ovog zakona je da bi rešili ovaj problem za najmanje pet do deset godina, a u narednih par godina da idemo isto, došlo do velikog problema. Predlozi su sledeći:da se ukine dve godine obaveznog staža kada završite fakultet, kada imate onaj osnovni staž kada položite državni ispit da morate još dve godine da budete klinički lekar da bi konkurisali za specijalizaciju, da se to ukine, da može da se ide na specijalizaciju odmah posle položenog državnog ispita. Sledeća stvar, uslov je bio da morate da budete u stalnom radnom odnosu da bi konkurisali, pa da bi dobili specijalizaciju. Zbog situacije i podataka koje sam rekao, a i dodatnih koje ću izneti, mišljenja smo da moramo da damo i volonterske specijalizacije i specijalizacije onima koji su zaposleni na određeno vreme, jer i sami znate kakvo nam je stanje i u budžetu i kakvo je stanje sa zapošljavanjem i ovo je jedini način da ovaj problem rešimo. Posebno volonterske specijalizacije i specijalizacije na određeno vreme bi se odnosile na deficitarna zanimanja, a videćete koja su to. To je ono što nam danas fali, a i ono od čega nam preti opasnost da će biti problem u narednom periodu zbog ove starosne granice, odnosno proseka godina koje imaju naši specijalisti. To bi bila suština, a sada ću vam dati i obrazloženje za sve ovo po stavkama. Što se tiče ustavnog osnova, ustavni osnov za donošenje zakona o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti sadržan je u članu 97. stav 10. Ustava RS kojim je propisano da RS uređuje i obezbeđuje sistem oblasti u zdravstvu. Razlozi za donošenje ovog zakona: rad na pripremi strateških i zakonodavnih okvira za ostvarivanje ciljeva zdravstvene politike, polazeći od sektorskih strategija, programskih aktivnosti na unapređenju sistema zdravstva i reformskih procesa po nivoima zdravstvene zaštite identifikuju prioritetna područja i obezbeđuju usmeravanje zdravstvene službe, a sve u cilju postizanja dostupne zdravstvene zaštite. Shodno navedenim ciljevima i aktivnostima jedan od najvažnijih resursa koji je osnov razvoja sistema zdravstvene zaštite i koji je potrebno razvijati jesu ljudski resursi u zdravstvenom sistemu, odnosno oni predstavljaju osnovnu odrednicu sistema zdravstvene zaštite i to u svim oblastima – promocije, prevencije i lečenja. Istovremeno, ljudski resursi predstavljaju najveći i najvredniji resurs zdravstvenog sistema koji treba stalno razvijati. Razvoj ljudskih resursa u zdravstvenom sistemu utvrđuje se i na osnovu kapaciteta utvrđenih planom mreža zdravstvenih ustanova, na osnovu starosne strukture zaposlenih u zdravstvu, migracionih tokova, veličine gravitacionog područja, iskorišćenosti postojećih kapaciteta, prosečne planirane dužine bolničkog lečenja, prosečnog broja lečenih pacijenata u odnosu na jednog lekara, kao i na osnovu potrebe stanovništva za zdravstvenim uslugama na osnovu demografskih, epidemioloških projekcija i novih zdravstvenih tehnologija. Dugoročno planiranje i ulaganje u ljudske resurse pored generisanja znanja, ulaganja u infrastrukturu i tehnologiju, neophodno je radi dostizanja adekvatnog odgovora na promenljive zdravstvene potrebe i različite modalitete pružanja usluga. Razlog za donošenje ovog zakona predstavlja i činjenica da je posle sprovedene analize kadrovske strukture u zdravstvenim ustanovama, a na osnovu podataka Instituta za javno zdravlje Srbije „Dr Milana Jovanovića Batuta“, Republičkog Zavoda za statistiku, zdravstvenih ustanova i drugim oblicima zdravstvene zaštite i Pravilnika o specijalizacijama i užim specijalizacijama, uočeno, sve starija starosna struktura zaposlenih. Takođe, deficitarne grane specijalizacije iz oblasti medicine rangiraju se na osnovu odstupanja od postojećeg broja doktora medicine, specijalista u zdravstvenim ustanovama u Republici, u odnosu na normativ specijalističkog kadra koji je izračunat u skladu sa važećim podzakonskim aktima. Sve navedeno ukazuje na neophodnost da se zdravstvenim radnicima i zdravstvenim saradnicima omogući upućivanje na specijalizaciju, posle završenog pripravničkog staža i položenog stručnog ispita, kako bi u narednim godinama zdravstveni sistem imao stručan, specijalistički kadar koji bi pružao kvalitetnu i dostupnu zdravstvenu zaštitu pacijentima u Republici Srbiji. Imajući u vidu navedeno, predlaže se izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti u članu koji se odnosi na dužinu obavljanja zdravstvene delatnosti, na položenom stručnom ispitu za zdravstvene radnike, zdravstvene saradnike sa visokim obrazovanjem, a pre upućivanja na stručno usavršavanje i specijalizaciju i užu specijalizaciju, odnosno predlaže se ukidanje uslova dve godine obavljanja zdravstvene delatnosti pre upućivanja na specijalizaciju. Objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja. U članu 1. propisano je da se zdravstveni radnik i zdravstveni saradnik sa visokim obrazovanjem može stručno usavršavati, sticati specijalizaciju, pod uslovom da je završio pripravnički staž i položio stručni ispit, kao i da se posle završene specijalizacije može usavršavati u užoj specijalnosti. Zdravstveni radnik sa visokim obrazovanjem, može se posle završene specijalizacije usavršavati i u užoj specijalnosti pod uslovom da bi obavljao poslove zdravstvene zaštite u skladu sa ovim zakonom kao specijalista određene grane medicine, stomatologije, odnosno farmacije. Izuzeto od stava 1. ovog člana iz oblasti deficitarnih grana medicine, stomatologije, odnosno farmacije, ministarstvo može za nezaposlenog zdravstvenog radnika sa visokim obrazovanjem, koji je završio pripravnički staž i položio stručni ispit, da odobri specijalizaciju kao i užu specijalizaciju po položenom specijalističkom ispitu. Ministarstvo za svaku kalendarsku godinu, najkasnije do 31. decembra tekuće godine, donosi odluku u oblasti medicine, stomatologije, odnosno farmacije, koje su deficitarne u Republici Srbiji na osnovu mišljenja zavoda za javno zdravlje osnovanog na teritoriji Republike u skladu sa zakonom. Pored navedene izmene data je mogućnost zdravstvenim ustanovama, odnosno privatnoj praksi, da odobri zdravstvenom radniku, odnosno zdravstvenom saradniku specijalizaciju, odnosno užu specijalizaciju bez ograničenja, a koja se odnosi na dužinu obavljanja zdravstvene delatnosti pre dana donošenja zahteva za odobravanje specijalizacije, odnosno uže specijalizacije. U članu 2. utvrđeno je da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Sredstva za sprovođenje zakona, za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije, u odnosu na sredstva koja su već obezbeđena za rad i obavljanje zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže zdravstvenih ustanova. Analiza efekta. Određene probleme koje zakon treba da reši. Zakonom o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti omogućuje se većem broju zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika da budu upućeni na specijalizaciju i užu specijalizaciju, a samim tim i brže zanavljanje stručnog kadra. Ukazuje se na neophodnost da se zdravstvenim radnicima omogući upućivanje na specijalizaciju posle završenog pripravničkog staža i položenog stručnog ispita, kako bi u narednim godinama zdravstveni sistem imao stručan specijalistički kadar koji bi pružao kvalitetnu i zdravstvenu zaštitu dostojnu, pacijentima u Republici Srbiji. Stvoreni su uslovi, ali kao izuzetak za deficitarne oblasti medicine, stomatologije i farmacije, ministarstvo može za nezaposlenog zdravstvenog radnika sa visokim obrazovanjem koji je završio pripravnički staž i položio stručni ispit, da odobri specijalizaciju, kao i užu specijalizaciju po položenom specijalističkom ispitu. Ministar za svaku kalendarsku godinu, najkasnije do 31. decembra tekuće godine, donosi odluku u oblasti medicine, stomatologije, odnosno farmacije koje su deficitarne u Republici Srbiji, na osnovu mišljenja Zavoda za javno zdravlje, na teritoriji Republike u skladu sa zakonom. Ciljevi koji se donošenjem zakona postižu, donošenjem ovog zakona postiže se sledeći cilj – povećanje većeg broja stručnog kadra, specijalista, užih specijalista, mlađih od 55 godina u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže, čime bi se popravila starosna struktura zaposlenih, zanovile deficitarne grane medicine, stomatologije i farmacije, odnosno obezbedilo pružanje kvalitetne i dostupne zdravstvene zaštite. Druga mogućnost za rešavanje problema, a imajući u vidu činjenicu da je donošenje Zakona o zdravstvenoj zaštiti, da je proteklo osam godina i da se pojavila potreba za drugačijim sistemskim rešenjem u odnosu na osnovni zakon, nije postojala mogućnost da se problemi koji se rešavaju ovim zakonom urede na drugačiji način od donošenja Zakona o izmeni zakona. Zašto je donošenje ovog zakona najbolje rešenje? Izmena zakona predstavlja predmet zakonske regulative gde se stoga ova oblast može urediti isključivo na ovaj način. Na koga će kako uticati predložena rešenja? Rešenja o predloženom zakonu, o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti, odnose se na zdravstvene radnike, zdravstvene saradnike, zdravstvene ustanove i druge oblike obavljanja zdravstvene delatnosti u skladu sa zakonom. Zajednicu u celini kroz unapređenje i organizaciju zdravstvenih službi, u odnosu na unapređenje kvaliteta zdravstvene zaštite koja se obavlja na teritoriji Republike Srbije, na pacijente, a prema podacima Instituta za javno zdravlje „Dr Milan Jovanović Batut“, prikaz postojećeg stanja u ovoj oblasti je sledeće – opšti podaci o ljudskim resursima. U Republici Srbiji na dan 31. decembar 2013. godine u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže zdravstvenih ustanova Republike Srbije je bilo 113.068 radnika zaposlenih na neodređeno vreme. U radnom odnosu na određeno vreme je bilo 6.934 zaposlena, 6% od ukupnog broja. Ako se uzme u obzir da je u zdravstvenim ustanovama, opštinama sa pretežno srpskim stanovništvom na teritoriji AP KiM 6.286 zaposlenih, a to govori da je u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže u 2013. godini bilo ukupno 126.288 zaposlenih. Broj zaposlenih doktora medicine na neodređeno radno vreme je bilo 21.607, a od toga 3.832 bez specijalizacije, a 2.480 na specijalizaciji i 15.295 specijalista, a na određeno radno vreme 987, a od toga 888 bez specijalizacije, a četvoro na specijalizaciji i 95 specijalista. U 2013. godini zabeležen je broj od 307 lekara na 100.000 stanovnika. U poređenju sa prosečnom vrednošću ovog indikatora za zemlje EU, obezbeđenost lekarima u Republici Srbije, znatno je manja. U 2013. godini u Republici Srbiji je dostignuta prosečna vrednost zemalja EU iz 2004. godine. U našoj zemlji se beleži velika razlika u teritorijalnoj obezbeđenosti stanovništva lekarima, tako da samo 209 lekara na 100.000 stanovnika ima Sremski okrug, dok se 424 lekara na 100.000 stanovnika registruju u Nišavskom okrugu. Obezbeđenost stanovništva izabranim lekarima u primarnoj zdravstvenoj zaštiti u Republici Srbiji, opšta medicina, služba za zdravstvenu zaštitu u odlasku stanovništva je osnovni nosilac primarne zdravstvene zaštite stanovništva starijeg od 19 godina. Zdravstvena zaštita odraslog stanovništva u Republici Srbiji, ovoj službi pruža ukupno 3.928 lekara, a od ovog broja 50% su lekari opšte medicine, a 6% su lekari na specijalizaciji, 44% su specijalisti opšte medicine. Broj odraslih stanovnika starijih od 19 godina po lekaru, službe opšte medicine iznosi 1.468. Ukupan broj poseta kod lekara u ordinaciji tokom prethodne godine je 25.294 pacijenta. Prosečan broj poseta po lekaru u opštoj medicini, ordinaciji je 6.439. Služba za zdravstvenu zaštitu žena, dakle, obezbeđuje specifičnu zdravstvenu zaštitu ženskoj populaciji starijoj od 15 godina. Zdravstvene usluge u ovoj službi pruža 575 lekara, a od ovog broja 511, odnosno 89% su lekari specijalisti. Na jednog lekara specijalistu, u ginekologiji, u službi za zdravstvenu zaštitu žena, prosečno dolazi 6.246 žena preko 15 godina starosti. Prosečan broj poseta po lekaru u ordinaciji u službi za zdravstvenu zaštitu iznosi 2.539. Služba za zdravstvenu zaštitu dece, ona obezbeđuje primarnu zaštitu dece od nula do šest godina starosti. Zdravstvenu uslugu u ovoj službi pruža 764 lekara, od čega su 84% lekari specijalisti. Prosečan broj dece predškolskog uzrasta jednog lekara u službi zdravstvene zaštite iznosi 732. Ukupan broj ostvarenih usluga u ordinacijama lekara je 3.588. Prosečan broj poseta po lekaru u službi za zdravstvenu zaštitu iznosi 4.698.Služba za zdravstvenu zaštitu školske dece, služba za zdravstvenu zaštitu školske dece i omladinu obezbeđuje primarnu zdravstvenu zaštitu deci i omladini od 7 do 19 godina starosti. Zdravstvene usluge u ovoj ustanovi pruža 732 lekara. Od toga je 63% lekara specijalista. Prosečan broj školske dece i omladine po lekaru iznosu 1.319. Specijalistički kadrovi u ukupnom broju lekara zaposlenih na neodređeno vreme 70,8% čine specijalisti, dok se 11,4 lekara usavršava iz neke od oblasti specijalizacija. Doktorke medicine se mogu specijalizovati iz 46 specijalističkih grana iz oblasti zdravstvene zaštite. Broj vrsta užih specijalističkih grana ili oblasti zdravstvene zaštite subspecijalizacija na koju se mogu uputiti specijalisti pojedinih grana za lekare iznosi 43. U Republici Srbiji prosečna starost doktora medicine zaposlenih na neodređeno radno vreme, sa završenom ili započetom specijalizacijom ili subspecijalizacijom iznosi 48,5 godina, a onih na neodređeno vreme koji su završili specijalizaciju ili subspecijalizaciju je 50,4 godine starosti. U pojedinim deficitarnim granama medicine, prosečna starost lekara je bila 47,5 godina. U deficitarnim granama medicine, nedostatak kadra je posebno izražen, jer pripada onima gde zdravstvene usluge pružaju zbog povećanog zahteva i potrebe stanovništva poput kardiohirurgije, vaskularne hirurgije ili palijativnog zbrinjavanja gde je prisutan visok zahtev da se što pre obezbedi kadar. U Republici Srbiji starenje stanovništva je izraženo, tako da stanovništvo starije od 65 godina čini 17,40% celokupne populacije Republike. Nezarazne bolesti, bolesti srca i krvnih sudova, maligni tumori, šećerna bolest, opstruktivne bolesti pluća, povrede i druge, ovo je bitno, molim vas, već decenijama dominiraju u našoj nacionalnoj patologiji. Međutim, nezarazne bolesti u našoj sredini vodeći su uzrok oboljenja, invalidnosti i prevremenog umiranja i pre 65 godine života. Obratite pažnju na ovo: u Republici Srbiji godišnje od svih uzroka smrti umre približno 100 hiljada ljudi. Gotovo svaki drugi stanovnik Republike Srbije umre od bolesti srca i krvnih sudova. Svaki peti od malignih tumora, svaki deseti od posledica povrede, dijabetesa i opstruktivne bolesti pluća. Tokom poslednjih 20 godina, najveći porast umiranja u Republici Srbiji zabeležen je od malignih tumora i komplikacija uzrokovanih dijabetesom. Posebnu grupu specijalizacija čine one specijalizacije kojima se na nivou Republike, uz prisutne teritorijalne razlike, beleži dobra obezbeđenost prema normativima propisanim pravilnikom o bližim uslovima za obavljanje zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama i drugim oblicima zdravstvene zaštite i u kojima je starosna struktura nepovoljna, poput pedijatrije, gde stariji od 55 godina, znači starijih pedijatara od 55 godina je 28%. Učešće specijalista starijih od 55 godina u ukupnom broju specijalista je 18,2%, za anesteziologiju i reanimatologiju 16,8%, za ginekologiju je oko 16,9%, za internu medicinu 15,4% za radiologiju. Razvoj medicinske nauke i nove tehnologije zdravstveni sistem, čiji su oni deo, moraju da odgovore sve većim potrebama stanovništva i nameću potrebu za pravovremenim usavršavanjem lekara. Samo primer sprovođenja nacionalnog organizovanog skrininga ranog otkrivanja raka na najčešćim lokalizacijama kod žene dojka, grlić materice i oba pola debelo crevo zahteva veći broj kako izvrsnih radiologa bez kojih je nemoguće dobro očitati mamografske snimke, tako i ginekologa i patologa, citoskrinera koji čitaju pločice sa brisom tkiva grlića materice, kao i internista, gastroenterologa i to ne samo dijagnostičara, već interventnih gastroenterologa koji mogu u najranijoj fazi hirurškom intervencijom sprečiti razvoj malignih procesa na debelom crevu. Organizovani skrining je aktivnost trajnog karaktera, a ima za cilj da u narednih pet godina obuhvati 100% populacije, što u ovim uslovima nije moguće, jer nedostaje odgovarajući kadar. Sadržaj rada pedijatra, samim tim i obim aktivnosti pedijatra se proširuju, u Nacionalnom planu akcije za decu, usvojenom 2004. godine. Nacionalnim milenijumskim ciljevima razvoja u Republici Srbiji donetim 2007. godine i Nacionalne strategije za mlade u razvoju maja 2008. godine, zaštita dece od nasilja se izdvaja kao jedan od specifičnih i prioritetnih ciljeva, Opštim protokolom o zaštiti dece od zlostavljanih i referentnih okvira u postupku i pristupu problemu zlostavljanja i zanemarivanja dece, obezbeđujući i svakog pojedinca i sve institucije u državi. Poseban protokol sistema zdravstvene zaštite za zaštitu dece od zlostavljanja i zanemarivanja usvojen je u aprilu 2009. godine i u njemu su definisani uloga i zadaci obavezujući za sve zdravstvene institucije i zdravstvene radnike i saradnike. Pedijatri u okviru primarne zdravstvene zaštite su članovi timova za zaštitu dece od zlostavljanja i zanemarivanja, takođe rade u razvojnom savetovalištu male dece, savetovalištu za mlade do 18 godina i zajedno sa psihijatrima i psiholozima i drugim zdravstvenim saradnicima učestvuju u radu centra za mentalno zdravlje u okviru doma zdravlja. Liste čekanja predstavljaju jedan od najznačajnijih pokazatelja kvaliteta rada zdravstvenih ustanova. Pokazatelji kvaliteta vođenja lista čekanja prate se u opštim bolnicama, kliničko-bolničkim centrima, institutima, klinikama i kliničkim centrima. Jedan od pokazatelja kvaliteta je prosečna dužina čekanja za određenu intervenciju, proceduru pacijenata sa liste čekanja. U 2012. godini najduže se čekalo na ortopedske operacije, odnosno arto plastike, kuka i kolena za koje se u proseku čekalo 291,4 dana, kao i za operaciju ekstracije katarakte i ugradnju veštačkog sočiva na koje se u proseku čekalo 259,8 dana. Najkraće se čeka na procedure invanzivne kardiologije, 30,8 dana. Ukoliko se samo na primeru liste čekanja za procedure invanzivne kardiologije u bolnicama koje pružaju tu uslugu koje su krajem decembra meseca prethodne godine imale ukupno 2.906 pacijenata, imaju u vidu da u toku godine broj novih pacijenata stavljenih na listu čekanja iznosi 16.897 i da se na intervenciju čekalo u kliničko-bolničkim centrima 15,8 dana, u kliničkim centrima 96,7 dana, jasno je da obezbeđenje većeg broja stručnjaka u kliničkim centrima može smanjiti čekanje na intervenciju u kliničko-bolničkim centrima, povećati obim rada za zadržavanje postojeće dužine čekanja. Takođe, prema dostavljenim izveštajima zaštitnika prava pacijenata i zdravstvenih ustanova za 2013. godinu, podneto je 3.327 prigovora, od čega se 912 prigovora odnosi na pravo poštovanja pacijentovog vremena, vreme čekanja na zdravstvenu uslugu, zakazivanje zdravstvenih pregleda liste čekanja. Navedenim nacrtom zakona upoređuje se kvalitet zdravstvene zaštite kroz stručno usavršavanje i status zdravstvenih radnika, a takođe i doprinosi poštovanju prava pacijenata. Troškovi koje će primena zakona izazvati kod građana i privrede, posebno malih i srednjih preduzeća, predložena rešenja u ovom zakonu neće stvoriti dodatne troškove pacijentima, odnosno građanima, kao ni privredi, odnosno malim i srednjim preduzećima. Naime, nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u odnosu na sredstva koja su već obezbeđena za rad i obavljanje zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže zdravstvenih ustanova, imajući u vidu da zdravstvene ustanove shodno svojim potrebama i sredstvima donose za svaku kalendarsku godinu i plan stručnog usavršavanja svojih zaposlenih. Da li pozitivni efekti opravdavaju ovo? Na predloženi način doći će do efikasnijeg i racionalnijeg korišćenja resursa zdravstvenog sistema, kao i podizanja kvaliteta zdravstvene zaštite i unapređenja zdravstvenog sistema Republike Srbije. Naime, ostvariće se pozitivni efekti, kako za građane, pacijente, tako i za zdravstvene radnike, zdravstvene ustanove, privatnu praksu odnosno druga pravna lica koja obavljaju zdravstvenu delatnost u odnosu na sistem zdravstvene zaštite u Republici Srbiji. Da li akt stimuliše pojavu novih privrednih subjekata na tržištu i tržišnu konkurenciju? Ovim predlogom zakona stvaraju se mogućnosti za unapređenje rada zdravstvenih ustanova i privatne prakse kao i drugih pravnih lica koje obavljaju zdravstvenu delatnost, pre svega kroz obezbeđenje visoko specijalizovanog kadra u pružanju zdravstvenih usluga. Zdravstveni sistem kroz razvoj medicinske nauke i novih tehnologija mora da odgovori sve većim potrebama stanovništva, a samim tim i nameće potrebe za pravovremeno usavršavanje lekara. Imajući u vidu politiku zapošljavanja u javnom sektoru i Zakon budžetskog sistema, koji utiče na bezbednost odgovarajuće zdravstvenog kadra i pružanju zdravstvene zaštite stanovništva na celoj teritoriji Republike, neophodno je omogućiti mladim zdravstvenim radnicima, koji su već zaposleni u zdravstvenim sistemu, ranije upućivanje na specijalizaciju, odnosno užu specijalizaciju, postojeće planiranje kadrova, jer je u skladu sa propisima segmentirano i usmereno samo na državni sektor, a ne i na projekciju kadra u privatnom sektoru, s obzirom da takvo planiranje shodno važećim propisima nema uporište, ali kroz povećanje specijalizovanog i usko specijalizovanog zdravstvenog kadra omogućava se i veći broj zdravstvenih radnika opredeljenje za osnivanje nekog od oblika privatne prakse u kome se obavljaju određeni poslovi za zdravstvene delatnosti koje zahtevaju odgovarajuću specijalizaciju, odnosno užu specijalizaciju. Takođe, imajući u vidu da osnivač privatne prakse može biti zaposlen i zdravstveni radnik, to će u predloženom rešenju u određenoj meri uticati na povećanje broja zaposlenih u privatnom sektoru, što je u skladu sa politikom Vlade. Da li su zainteresovane strane imale priliku da iznesu svoje stavove? Na osnovu člana Poslovnika Vlade, člana 41. stav 2. tačka 3) Poslovnika Vlade, Odbor za javne službe Vlade doneo je Zaključak 05 broj od 22. jula 2014. godine kojim se prihvata predlog Ministarstva zdravlja da nije potrebno sprovoditi javnu raspravu o Nacrtu zakona o izmenama Zakona o zdravstvene zaštite. Kroz kontinuiranu saradnju Ministarstva zdravlja sa institucijama zdravstvenog sistema, Komorom zdravstvenih radnika, fakultetima zdravstvene struke, zdravstvenim ustanovama, privatnom praksom, prepoznata je inicijativa i podrška u odnosu na segment stručnog usavršavanja zdravstvenih radnika kroz specijalizacije i uže specijalizacije. Zdravstvene ustanove i privatna praksa kao zainteresovane strane u prethodnom periodu iskazivale su realnu potrebu za specijalističkim kadrom, međutim kandidati nisu dobili saglasnost ovog ministarstva za upućivanje na specijalizaciju i uže specijalizacije jer nisu ispunjavali zakonske uslove da su najmanje dve godine obavljali…
Izvinite, ministre. Molim vas, saslušajte ministra. (Borislav Stefanović, s mesta: Dobili smo materijal.) Zaista ne razumem vašu poslaničku grupu. Šta to znači dobili smo materijal? Molim vas, pustite ministra da izlaže, pročita, šta god. Pokažite mi pravila gde nema pravo na to. Zaista nema smisla. Nećemo da komuniciramo tako što ćemo dobacivati. Dozvolite ministru da završi izlaganje onako kako ministar to želi. Ovde niko nije cenzor izlaganja ministara nikad bio, neće ni biti. Utišajte se, molim vas, jer to ometa ljude koji žele da čuju ovo, smejanja, tapšanja, dobacivanja. To zaista nije nešto što je primereno radu parlamenta. Izvolite, ministre. Izvinjavam se u ime parlamenta.
Znam da ste dobili, ali pacijenti, lekari…
Ministre, samo nastavite. Vaše izlaganje i javnost treba da čuje, a ne pojedinci u sali. Molim vas da ne dobacujete ni ministru ni predsedavajućem, bilo ko da je, da zadržimo neki nivo ovog parlamenta. Ionako vi znate šta javnost misli o parlamentu.
Koje će mere biti preuzete da bi se ostvarili razlozi donošenja zakona? Po stupanju na snagu ovog zakona, planira se izmena podzakonskog akta u okviru planiranih aktivnosti predviđenih planom rada Vlade, rok decembar 2014. godine, kao i nastavak postupka utvrđenog odredbama člana 184. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, kojim je predviđeno da ministar rešenjem daje saglasnost na odluku direktora zdravstvene ustanove, odnosno osnivača privatne prakse o odobrenju specijalizacije i uže specijalizacije. Ove poslove će u okviru redovnih poslova obavljati zaposleni u Ministarstvu zdravlja u okviru nadležnog sektora. Za ove poslove nije potrebno angažovanje drugih lica, eksperata, konsultanata, osim zaposlenih u Ministarstvu zdravlja, tako da nisu potrebna dodatna sredstva za finansiranje budžeta Republike Srbije. Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku. Predlažemo da se zakon o izmeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti donese po hitnom postupku kako bi se izbegle eventualne štetne posledice po nesmetan rad zdravstvenih ustanova, funkcionisanje zdravstvene službe kao i celokupnog zdravstvenog sistema. Donošenje ovog zakona po hitnom postupku omogućilo bi blagovremeno sprovođenje postupka odobravanja specijalizacije i užih specijalizacija od strane zdravstvenih ustanova, odnosno dostavljanje dokumentacije za upućivanje kandidata na specijalizaciju, a što ima uticaj na organizaciju procesa rada u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže, kao i celokupnog zdravstvenog sistema. To je to.
Zahvaljujem ministru. Reč ima dr Mileta Poskurica. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, gospodo iz ministarstva, najbliži saradnici, ja vam se zahvaljujem na referatu koji ste izneli, koji je zaista takav da je dao kompletno i potpuno objašnjenje razloga za donošenje ovog zakona. Vi ste nam predočili ključne činjenice zbog čega je trebalo da se u ovom obliku pojavi ova, reklo bi se, minimalna po broju članova izmena koja ima svoju suštinu, ozbiljnu suštinu koja treba da pokrije ono što se u međuvremenu u Srbiji dešavalo zadnjih desetak godina i za koju za promene, za događaje koji su se zbili u vezi sa organizacijom zdravstvene službe SNS, najmanje resorno ministarstvo u sadašnjem sastavu, pa donekle i u pređašnjem, ne snosi odgovornost. Mi smo imali priliku da ne dođemo do negativnih efekata koji su ovde taksativno u obrazloženju lepo prikazani, da racionalno sagledamo informacije koje je Batut sasvim izvesno svake godine u godišnjem izveštaju prosleđivao ministarstvu. Pojednostavljeno rečeno, trebalo je da postoji ko to ume i ko će da pročita i pažljivo analizira i iz toga izvuče zaključke. Došlo se dotle da mi sada moramo da mislimo o tome ko će građane Srbije lečiti u narednih nekoliko godina, kada sa ovakvom starosnom strukturom i uglavnom produženjem, ali neznatno bitnim produženjem roka odlaska u penziju se stvori jedan svojevrsni hijatus, praznina u jednoj veoma važnoj struci i mnogim veoma bitnim granama medicine, koje se između ostalog karakterišu i time da postoje i velike liste čekanja. Dakle, jedan od parametara koji je ovde prikazan tesno je u sklopu i deluje na prvi pogled vrlo opravdavajuće da dužina čekanja za različite intervencije koje su ovde predočene nama na zbirnom planu može biti u funkciji broja izvršilaca, dakle, lekara specijalista, jer su to uglavnom specijalističke i usko supspecijalističke delatnosti. Svedoci smo i drugih zbivanja koje su u međuvremenu zahvatile kolateralno zdravstveni sistem. Zakon o radu je takav kakav jeste. Uslove primanja na radno mesto i dolaska u bolnicu, posebno mislim na sekundarne, kad kažem bolnice, mislim na sekundarne i tercijalne zdravstvene ustanove, u kojima se na različite načine, najčešće političkom preporukom otvarala vrata bolnica, instituta, klinika itd.Tu su lekari, primljeni vrlo često po političkoj osnovi, čekali priliku da dođu do specijalizacije, da im se ozvaniči i prevede u nekada nedefinisano stanje volontera, bez ikakvih obaveza ustanove prema njima, nekada poludefinisanog odnosa rada na određeno vreme, dobijanjem specijalizacija samo takvi specijalisti su potrebni sekundarnoj i tercijalnoj zaštiti, zasnuju radni odnos na neodređeno vreme. Treća pojava koja nas je pratila ovo vreme je činjenica zbog udruženog funkcionisanja obrazovnih institucija i zdravstvenog sektora, tamo gde su medicinski fakulteti, postoji mogućnost da se veliki broj lekara koji su primljeni kao saradnici na različitim predmetima, nagrađuju od strane dekana gotovo milošću njihovom i izborom koji oni učine na bazi internih konkursa i njima se dodeljuju specijalizacije, te se na taj način pravi paralelni sistem specijalizacija koje je pitanje kako će sistem moći da prepozna u pravljenju plana. Dakle, neko ko se bavi histologijom dobiće kliničku specijalizaciju, recimo, biohemije, farmakliničke farmakologiju ili interne medicine ko radi na fiziologiji. Istovremeno, ta osoba će pokriti dva radna mesta i imaće ugovor da bi zadržao inače predkliničko zvanje za koje klinika nije bila potrebna, tako da je to jedna od pojava koja takođe utiče na broj efektivnih izvršilaca koje sistem ne može blagovremeno da prepozna. Izmena zakona koju smo učinili prošle godine, gde smo doneli da se redefiniše plan mreže i način dobijanja kadrova i procena njihove validnosti, raspoloživosti itd, da se to dva puta godišnje interveniše, da je osnova da će sa ovom sadašnjom izmenom po pojednostavljenom načinom dodela specijalizacija uz neophodan uslov da neko zaista ima zasnovan radni odnos na neodređeno vreme, istovremeno po automatizmu značiti da je ustanova zbirinuta za jednog od lekara koji mu nedostaje u određenom timu. Četvrti razlog stanja u kome jesmo ili mogući mehanizam obrazloženja zašto tu jesmo gde jesmo, a zašto do sada nešto nismo učinili, predstavljaju činjenicu da su se unutar mnogih kliničkih institucija, sekundarnog nivoa, tercijalni su već odradili taj posao, razvijale druge organizacione jedinice. Recimo, razvoj urgentnih centara. Unutar većih bolnica čak i gradskih bolnica, polako počinju da se formiraju urgentni centri. Na sreću, oni su potrebni, neophodni, ali lakše je doneti odluku i kupiti opremu, nego nabaviti kadar za to. To se rešava tako što se veliki broj zaposlenih lekara, specijalista, sa drugih odeljenja povlači privremeno, što otežava rad matičnih odeljenja umesto da se novoosnovana jedinica formira kao posebna organizaciona jedinica ustanove u kojoj je ona otkrivena i da se bazira sa sopstvenim kadrom. Postoji sada tendencija i potreba da se jedinice za palijativno zbrinjavanje formiraju. Tu je potreba za novim lekarima, a izvor će dati ministarstvo i zdravstvene ustanove rešenjem. Potreba za novim brojem kadrova, to sve daje osnovanu pretpostavku da će ovo imati logike, smisla, a sasvim izvesno, obzirom da je reč o osobama, kolegama koje su tek završile medicinski fakultet. Srećom ili nesrećom, po Bolonji to ide veoma brzo. Koliko je to kvalitetno ili ne, videćemo nekom procenom znanja, ali to nije predmet diskusije. Stičemo broj relativno mladih osoba koje će, u zvanju mastera, sasvim izvesno, bez ikakvog kliničkog iskustva, doći u poziciju da odaberu određenu specijalizaciju. Naravno, ne može Ministarstvo zdravlja i jednom svojom odlukom ili bilo kakvom najtemeljnijom promenom zakona promeniti sve vezane zakonske pretpostavke koje stoje u današnjoj prilici pred nama. To govorim zato što će neko možda pokazati interes da staž od dve godine nije loše rešenje. Kada bi se to tako zadržalo sa kliničkim stažem od dve godine, to bi značilo pomeranje lekara, po pravilu, iz primarne zdravstvene zaštite, otvaranje konkursa i ulazak u instituciju u kojoj on treba da dobije specijalizaciju. To bi još odugovlačilo i otežalo ovaj posao. To je moglo da se htelo uraditi ranije ali nije. Deset godina je iza nas sa veoma malim brojem odobrenih specijalizacija, čak i internim zabranama od strane ministarstva da se specijalizacije odobre i to je pojava koju mi odavde poslanici, posebno oni sa dužim stažem, u svakoj prilici iznosimo kao problem pred ministra i pravili smo svojevrsnu persoaziju da se takav stav promeni, da nema osnova za tako nešto. Pretpostavljam da su ocene „Batuta“ išle u tom pravcu, da se ne ponavljam u tom delu priče, ali izgleda da to nije dobro shvaćeno. Današnjim rešenjima koje predlažemo sasvim izvesno ćemo uspeti da tu pojavu negativnog trenda i te velike zastarelosti kadra, koji se bavi sofisticiranim poslom, da prenebregnemo, da dostignemo da se lekari specijalisti vrate i zateknu još uvek na poslu kolege od kojih treba da douče svoj posao kada se posle specijalizacije vrate u svoje matične centre i ako to ikada bude bilo potrebno, razmišljamo o tome i vidimo kakva su iskustva i efekti ovoga, o nekom temeljnijem i kompletnijem modelu promena ili načinu dolaska lekara u zdravstvenu instituciju nakon završenog osnovnog obrazovnog ciklusa. Jedna od varijanti, sa kojom se danas suočavamo, možda je to neki peti element, peti motiv, koji nas tera da temeljnije o tome razmišljamo, je činjenica da veliki broj lekara nakon završenih osnovnih studija, master studija, integrisanih akademskih za medicinu, stomatologiju i farmaciju upisuje doktorske studije u nadi da će mu to biti neka privilegija prilikom zapošljavanja. Ta privilegija, u uslovima normalno kreiranih konkursa, može biti privilegija, ali ona nije obavezna i veliki broj lekara, koji su sa doktorski upisanih studija danas po klinikama, je u nedovoljno jasnom statusu i nalaze se na različitim odeljenjima. To su polu volonteri, polu kliničari prema kojima niko nema obavezu, prema kojima se nešto od toga finansira iz sredstava koja nisu budžetska, RFZO to ne priznaje i ne prepoznaje, nalaze se na odeljenjima i čekaju svoju šansu. Za mnoge od njih će ovo biti šansa da mogu dobiti specijalizaciju. Oni paralelno dobijaju nova akademska zvanja, stiču nova znanja, tako da se može očekivati da će i ovo biti jedno od povoljnijih rešenja. Što se tiče deficitarnih specijalizacija, to je sasvim izvesno, imali smo taj model finansiranja. To je poznato. Na taj način treba i nastaviti. Sudbina onoga koji se opredeli na to, po jasno iznetim kriterijumima na sajtu ministarstva, će se znati za svaku zdravstvenu ustanovu u Republici Srbiji, šta je to deficitarno, za šta se kolega i koleginica može opredeliti u svom izboru da završi specijalizaciju i kao završeni specijalista je konkurent u uslovima zdravog konkursnog prijema u zdravstvene ustanove. Ukupan spisak onih koji će dobiti specijalizacije, po osnovu stava 1. ovog člana, će biti ravan zbiru potreba koje ustanova planom mreže, dotična ustanova, bila pokrivena. To su razlozi zbog kojih ovo sve treba prihvatiti i o čemu treba konstruktivno razmišljati. Da bismo javnosti, ovaj deo priče je prilično intrigantan za one koji nameravaju da konkurišu, koji očekuju da će na ovaj način, tek završeni lekari, doći brže do specijalizacije, da kažemo, da iznesemo mehanizme na koji način oni to sve mogu da urade, a da im taj nužni uslov od dvogodišnjeg radnog iskustva nije potreban, neke ustanove ga imaju kroz organizovani rad volontera, neke ga nemaju. To je prilično heterogeno rešeno i rešeno je aktima koje donosi sama ustanova. Na te akte ministarstvo ne može da utiče. Kakve one imaju organizacione akte, o tome kakav im je plan zapošljavanja, kakva je strategija, kako će primati ljude u radni odnos, kakav im je plan specijalizacije, ministarstvo je tu nemoćno, ali preko upravnih odbora može se uticati na ishod tih akata i kontrolisati samovolja nekih zdravstvenih ustanova koje neke ljude i neke kandidate drže preterano dugo u nejasnom statusu, te ljudi ne znaju gde se zapravo nalaze. Takvih slučajeva ima dosta u Srbiji. Primećeno je u vašem referatu, u izveštaju koji ste izneli da postoji teritorijalna neujednačenost broja lekara prema broju pacijenata, a dato je u odnosu na pokrajinu Vojvodinu i na Nišavski region, gde vidimo da je to prilično veliko odstupanje. Verovatno će procene „Batuta“ i procene iz plana mreže biti različite za pojedine regione i neće biti uniformno iznete. Ono što smo mogli da dobijemo na ovom mestu, a tiče se primarne zdravstvene zaštite, je broj lekara koji tamo rade i broj izvršilaca, kao i broj korisnika usluga, opterećenje po jednom lekaru, izraženo po broju poseta u ambulanti. Veoma zanimljivo, osim ginekologije, svuda je tri ili četiri puta veći broj poseta od broja pacijenata koji im pripada po kriterijumima i normama jednog lekara. To govori da svest o prevenciji nije dovoljno razvijena, da treba pokušati motivisati ginekološku stranu priče, dok u opštojpraksi, školskim dispanzerima, dečijim dispanzerima postoji veći broj poseta, i do četiri puta, nego što je broj pripadajućih korisnika zdravstvenih usluga kod lekara odgovarajućeg profila. To je nešto što će sigurno uticati na donošenje odluka kada je u pitanju odobravanje specijalizacija na nivou primarne zdravstvene zaštite. Tu smo donekle u manjem problemu. Lekari su već zasnovali radni odnos na određeno vreme, tamo oni funkcionišu kao lekari opšte prakse. Hoće li ili ne prepoznati ustanova, iz plana mreže prema broju onih koji se na demografskom principu nalaze kao korisnici usluga, pravo i potrebu da pre odlaska u penziju jednog ginekologa odrede i usmere na specijalizaciju drugog, ovaj zakon mu daje sasvim odrešene ruke, jer ne menja na stvari ako neko već ima određeni broj godina staža da on dobije tu specijalizaciju. U primarnoj zdravstvenoj ta stvar je prilično čista i prilično jasna. Taj sistem je za sada pokazao izdržljivost, efikasnost. Možda bismo našli nekakve primedbe o tome koliko je kapitacija, način plaćanja idealno rešenje, koliko tu ima negativnih efekata, ali to je predmet za buduću procenu kojom će se resorno ministarstvo baviti, pa ćemo na kraju krajeva videti kako to izgleda i kakve su ocene takvog stanja. Hoću da na ovom mestu, pre nego što pozovem i ostale predstavnike političkih partija koje će danas debatovati, pozovem da podrže ovakav Predlog zakona. Mi zapravo ništa bolje nismo ni mogli da dobijemo da bi brže i efikasnije rešili taj problem. Na svima nama, našim kolegama, našim kolegama koji su direktori zdravstvenih ustanova ostaje da uradimo što objektivnije i što efikasnije i pravednije primanje lekara na takve specijalizacije, odabir onih koji nam se nude, jer jedna od demografskih tendencija je i zadržavanje u velikim centrima. To je socijalno- ekonomska kategorija, konačno i potreba mladih ljudi da ostanu u mestima studiranja, da potraže sebi životnu sreću i konačno formiranje braka, bračne zajednice i ostalog, radeći tamo gde su fakultet i završili. Ta mala migracija iz mesta obrazovanja prema mestu svoga boravka, prebivališta u kome su bili pre dolaska specijalizacije, opterećuje i same lokalne zdravstvene ustanove. Te dijapazon onih koji će tu doći se time i značajno povećava. Nešto učiniti, podstaći taj „kam bek“, taj povratak mladih ljudi na ovaj način, dodelom specijalizacija sa nultim radnim stažom je sigurno jedan od motivišućih faktora, te vidim i načine da se i masa ljudi ne čekajući zaludno po biroima, sa kojih sada može da dobije volontersku specijalizaciju iz oblasti deficitarnih grana, ko je za nju zainteresovan i ako je spreman da podnese. One delove troškova koje propisuje svaka zdravstveno obrazovana institucija koja se bavi edukacijom specijalističkog ranga. Oni imaju svoje tarife, kao što tarife imaju doktorske studije u koje prosto ne može da se ministarstvo meša, niti da daje preporuke, a naravno da inspekcijski nadzor se vrši nad onim što mora da se proveri, da se vide sadržaji, planovi, programi, jer ministar, ministarstvo odobrava nastavne planove i programe specijalizacije itd. Šta nam je još povoljno za ovakvo rešenje? Činjenica da su specijalizacije, možda se ja intimno i ne mogu složiti sa tim, i duže i temeljnije pripremane i veliki broj testova, drugačije organizuju nego iz vremena kada sam ja, recimo radio specijalizaciju. To je ta verovatno kopča koja omogućava da osobe koje su doktori, oni koji konkurišu na specijalizaciju, a nisu imali iskustva u nekoj kliničkoj praksi, to je obično opšta medicina u ranijim prilikama bivala, nastave da dođu do dovoljnog nivoa znanja i korisnih informacija jer će sam proces edukacije trajati duže. Specijalizacija je pet ili šest godina, subspecijalizacija se na to može po automatizmu nadovezati, pa to znači subspecijalistu, kardiohirurga ili interventnog radiologa za određene oblasti možete dobiti tek nakon četiri, pet ili šest godina i to je veliki period u kome će ovi sa 48 ili 50 godina iz oblasti koje su istovremeno vezane za činjenicu da je velika lista čekanja, da nema dovoljno kadrova koji to mogu da urade da ih dovede do penzije. Kolega koji bi se vratio u času gde jedan lekar može da mu bude pri ruci godinu ili dve je desetkovan. Dakle, uspećemo u pretposlednjem trenutku, da tako pojednostavljeno kažem, da dobijemo određeni broj mladih specijalista čija edukacija nije završena činom dobijanja diplome specijaliste ili subspecijaliste, nego povratkom u svoju instituciju prema kojoj je i konačno zakonska obaveza da određeno vreme odradi, što je i dobro. Time se i štitimo i od odliva, doduše nekim marteficijalnim načinom, ali se štitimo i od odliva kadra koji odškolujemo, jer školovanje nije jeftino. Rešavamo pre svega bazičnu formu institucije. Velika pomoć od ovoga je za ustanove tercijalnog ranga koje su vezane za obrazovne institucije poput medicinskih fakulteta, stomatoloških itd, gde će se generisati tačno određeni kadar, gde ćemo dobiti dobre saradnike u nastavi i poboljšati kvalitet onih koji će studentima pružati osnovno obrazovne sadržaje u periodu njihovog izrastanja i sazrevanja do naučnih zvanja, do postajanja docenata ili profesora kako to sada po ovom obrazovnom sistemu postoji, što je dosta slično i onome što je ranije bilo. Hoću reći u jednom zaključnom izražavanju na kraju ove priče da je ovo jedno dobro rešenje, da boljeg rešenja za sada nemamo, da će vreme pokazati njegovu efikasnost…
Vreme.
…ili je to zapravo jedini način na koji mi možemo, završavam, da ovaj način zaustavimo, osipanje i starenje veoma važne populacije, a to su lekari specijalisti i subspecijalisti i da pružimo dobrobit građanima i samoj armiji nezaposlenih mladih ljudi. Hvala.
Zahvaljujem dr Poskurica. Za reč se javila mr Aleksandra Jerkov. Po Poslovniku.
Gospodine potpredsedniče, malopre se desilo nešto veoma čudnovato, što, čini mi se, nije u skladu sa članom 96. Poslovnika. Naime, gospodin Poskurica je dobio reč malo bi se reklo mimo redosleda koji utvrđuje naš Poslovnik s obzirom na to da on predviđa da…
Samo da dam objašnjenje. U tom trenutku je bio jedini prijavljeni.
…ako ja mogu da sačekam, sačekajte da kažem šta imam jer to nema veze sa tim ko je prvi prijavljen, s obzirom na to da mislim da svi poslanici koji sede u ovoj sali baš kao što znaju šta je ustavni osnov da Skupština donosi zakone, što nam je ministar nesebično ipak pročitao, znaju i da predsednik Narodne skupštine nakon što predstavnik Vlade obrazloži zakon pita ono što ga Poslovnik obavezuje – da li predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik odbora želi reč, pa onda predsednici poslaničkih grupa. To je jedan deo mojih intervencija. Nema obrazloženja koje vi možete dati, a koje može opravdati taj postupak. Očigledno je da je prekršen Poslovnik zbog toga što postoji utvrđen redosled koji zavisi od toga da li se neko od poslanika ne znajući za taj redosled prijavio za reč. Druga stvar se odnosi na član 108. Predsednica Narodne skupštine je na neki način vrlo eksplicitno optužila pet poslanika DS da prave buku u sali u kojoj sedi 250 narodnih poslanika i to je učinila na način koji je nas optuživao da, ne znam, snižavamo nivo dostojanstva Narodne skupštine ili tako nešto, unižavamo ugled Narodne skupštine ili tako nešto, je to rekla. Istina je bila potpuno drugačija. Istina je bila da su svi narodni poslanici među sobom razgovarali između ostalog zbog toga što je ministar učinio nešto što mnogo ministara nije do sada uradilo. Mi smo ovaj materijal dobili pre mesec i po dana…
Vreme.
…pročitali smo svaku reč i molim vas da dolazite pripremljeni ubuduće na sednice ove Skupštine.
Isteklo je vreme. Pre nego što pitam da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika, daću jedno objašnjenje pošto sam bio u sali. Prvo, mi možemo i moramo da poštujemo Poslovnik i kada je upitanju redosled, ali me ne možemo to ako u sistemu nemamo prijavljene poslanike koji žele da govore. Onog trenutka kada je data reč dr Poskurici nije bio niko drugi u sistemu osim njega. Drugo, on je iskoristio mogućnost da svoje pravo kao ovlašćeni ispred odbora i ovlašćeni ispred poslaničke grupe spoji i da ne govori dva puta nego jednom i to je korektno od gospodine Poskurice. Takođe, za ovo drugo što ste rekli bio sam prisutan kada je predsednica zvonom upozorila sve poslanike i poslanice da saslušaju ministra. Mi poslanici smo dobili materijal, ali građani imaju pravo da čuju i obrazloženi predlog zakona i svakom ministru dozvoljavamo da na svoj način to uradi i smatram da je korisno da građani čuju puno obrazloženje koje nije možda u dve ili tri rečenice. To je pravo svakog ministra i mi ne bi trebali…Ali ste vi u trenutku kada je predsednica sve poslanike na neki način upozorila zvonom, a onda molbom da se utišaju i saslušaju ministra, burno ste reagovali i zato je onda nastavila da vama objašnjava zašto je potrebno da se ministar sasluša. Zahvaljujem. (Narodna poslanica Aleksandra Jerkov, s mesta: Želim da se Skupština izjasni.) Da li želite da se Skupština izjasni? (Da.) Skupština će se u Danu za glasanje izjasniti. Povreda Poslovnika, zamenik šefa poslaničke grupe SNS, gospodin Martinović. Moraću da izbrišem listu da bi vam mogao dati reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, unapred ću da kažem da neću tražiti da se Skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika. Ako bismo dosledno poštovali i primenjivali član 108. stav 2. onda je predsednik Narodne skupštine trebalo da izrekne neku od sledećih mera – opomenu, udaljenje sa sednice poslanicima DS koji su se za vreme dok je ministar obrazlagao Predlog zakona o dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti smejali, vrištali, lupali o klupe, protestvovali zato što ministar čita itd. Potpuno prenebregavajući činjenicu da je gospodin Lončar predstavnik Vlade Republike Srbije u Narodnoj skupštini i da se obraća ne samo narodnim poslanicima, koji su naravno dobili predlog zakona sa obrazloženjem, nego se obraća građanima i, ono što je posebno bitno, obraća se mladim lekarima u čiju korist se u stvari ovaj zakon i donosi da bi lakše dobili specijalizaciju i da bi ostali u Republici Srbiji, što je naravno od interesa i za njih, ali i za pacijente. Imajući u vidu činjenicu, koju je ministar vrlo detaljno obrazložio, da imamo iz godine u godinu problem sa deficitom lekara specijalista određene struke. Dakle, ako je poslanicima DS ova tema dosadna, ako smatraju da su prepametni i da znaju više od ministra niko ih ne tera da sede u sali, ali dopustite da građani Republike Srbije koji nisu dobili ovaj predlog zakona i imaju pravo da čuju šta je to što Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo zdravlja nudi kao rešenje za jedan veoma ozbiljan problem sa kojim se zdravstveni sistem Republike Srbije suočava.
Vreme gospodine Martinoviću. Zahvaljujem gospodine Martinoviću. Pre nego što dam reč narodnoj poslanici Neveni Stojanović, pitam doktorku Ljiljanu Kosarić, po kom osnovu ste se vi prijavili? Pa, ne možete biti ovlašćeni zato što ste vi dostavili ovlašćenje, ali posle toga je ovlašćenje dostavio i Mirko Čikiriz. Onda to nije u redu, nije dobro urađeno. Onda ćemo tretirati da je gospođa dr Kosarić ovlašćeni predstavnik. Reč ima dr Ljiljana Kosarić. Izvolite.
Poštovano predstavništvo, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, ove predložene izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti u članu 184. poslanici SPO smatraju neophodnim i sistemskim rešenjem. Zbog čega to smatramo? Upravo zbog onoga zbog čega su i donete. Samim tim što se omogućava specijalizacija mladim lekarima, to jest i farmaceutima i drugim zdravstvenim radnicima i stručnim saradnicima sa visokom školom, posle obavljenog pripravničkog staža i položenog stručnog ispita, pod uslovom da su na neodređeno vreme zaposleni u sistemu državne zdravstvene ustanove, u mreži zdravstvene ustanove, jeste velika novina, jer time se briše onaj odnos od dve godine koje je lekar morao provesti recimo na opštoj praksi, a posle dobiti specijalizaciju iz patologije itd. Druga stvar, takođe je od značaja što su omogućene i volonterske specijalizacije koje mogu lekari koji su nezaposleni, iz privatne prakse, po proceni ministarstva kada je deficitaran kadar. Treće stvar, što nas sigurno raduje i koja će dati jednu ujednačenost u zdravstvenim ustanovama, to jeste i taj period što je sada jasno definisan, posle završene specijalizacije i posle položenog stručnog ispita potrebno je duplo vreme da svaki lekar sa specijalizacijom provede u svojoj ustanovi. Znamo, ranije je bilo sasvim drugačije, moglo je se negde na godinu dana, negde je vreme bilo duplo, negde se čak računalo od početka specijalizacije, od prvog dana kada je odobrena specijalizacija. Definitivno, ovim ćemo na duže vreme imati kadar koji neće odlaziti. Zbog čega nam je ovo sve važno i šta nas je upravo i motivisalo da damo jednu korisnu raspravu u vezi sa ovim zakonom? Pre svega, oni benifiti koje ovaj zakon donosi, a to je povećanje stručnog kadra, ne samo što će se mladi ljudi zapošljavati, što će dobijati specijalizaciju, što će biti ta starosna struktura popravljena, već će se i sprečiti, po našem mišljenju, i migracija, kako i mladih tako i kolega sa jednim dobrim radnim iskustvom, jer će biti manje opterećeni i prevazići će se ta odstupanja, tj. deficit specijalizacija koje su određene u odnosu na normative. Sada izvinite, moram da iznesem jednu konstataciju. Kolega je pričao više o sekundarnoj zdravstvenoj zaštiti, ja 30 godina radim u primarnoj zdravstvenoj zaštiti i pedijatar sam. Kao i lekar, a pre svega i po iskustvu menadžmenta u zdravstvenoj ustanovi, moram da kažem da u zadnjih osam godina, znači od 2005. godine, donet je veliki broj zakona. Zaista je donet veliki broj zakonskih rešenja, pravilnika, strategija i sve je to bilo u cilju reformi i mislim da ni u jednoj oblasti kod nas nije više urađeno i doneto tih reformskih zakona nego što je u zdravstvu. Međutim, šta je ovde problem? Možda je to i odgovor svima onima koji su rekli da već od početka konstituisanja ove Vlade, od 15. aprila, da ova skupština ništa konkretno nije donela po pitanju zdravstva, nikakav zakon, veliki zakon. Dovoljno imamo velikih zakona, gde je malo diskutabilno, sa nekim intervencijama koje su po našem mišljenju neophodne, ali te reforme nisu krenule. Jednostavno, tapkamo u mestu. Nailazimo na kamen spoticanja i, što je najvažnije, osam godina, bez obzira na bilo kakvu komunikaciju između zdravstvenih ustanova i Ministarstva zdravlja prosto nije se rešavao problem. Zaista vam želim da istrajete u ovome što ste počeli. Upravo ste vi ti koji ste krenuli taj kamen spoticanja da sklonite sa puta, kao što je lista čekanja, kao što je problem trenutni sada o kome raspravljamo, jer definitivno ono što se ne sprovodi u zdravstvu kako treba jeste upravo da trpe i zdravstveni radnici i ustanova, trpi i zajednica, a trpe najviše pacijenti. Jedna stvar je sigurna, meni zaista nije jasno, godinama su se slali izveštaji na određene vremenske periode i o kadrovskoj strukturi i zaista se moglo jasno videti kakva je struktura u zdravstvu. Druga stvar, što bi skrenula pažnju, mislim da će sve kolege me ovde podržati, to jeste Pravilnik o bližim uslovima za obavljanje zdravstvene delatnosti. Ovaj pravilnik koji je donet 2006. godine propisuje kako kadar, kako opremu, prostor i lekove. Svi dobro znamo u kakvoj smo se situaciji nalazili što se tiče i opreme i prostora, kako unutrašnjim snagama, tako i uključenjem mnogih međunarodnih organizacija dosta se uradilo na opremi i prostoru, sigurno još dosta treba. Međutim, što se tiče onog najboljeg resursa koji imamo i koji nam je potreban, ljudski resurs, malo se poklanjalo pažnje. Upravo ću se ovde osvrnuti na primarnu zdravstvenu zaštitu, a već iz medija smo i čuli koliko nedostaju radiolozi, anesteziolozi, kardiohirurzi. To su one velike grane gde se čoveku spašava život i zaista je potrebno intervenisati i nezgodno je kada nemamo kadra. Ali, šta je sa primarnom zdravstvenom zaštitom? Upravo ta primarna zdravstvena zaštita od 2006. godine jasno je rečeno da ima mnogo zaposlenih, da ima mnogo lekara i svake godine u pravljenju izveštaja zaista je bio problem koliko će ljudi ostati bez posla. Čak smo se i prebrojavali. Nije to situacija samo u užičkom regionu, u DZ „Kosjerić“, odakle dolazim, već u svim zdravstvenim centrima u Srbiji. Međutim, kakvo je bilo stvarno stanje? Moram reći da po ovom pravilniku i služba opšte medicine sa kućnim lečenjem, negom i hitnom medicinskom pomoći znamo da je broj stanovnika odrednica koliko će kadra imati neki dom zdravlja tj. koliko će pripasti opštini, pa do 25.000 stanovnika, 50.000 preko 150.000. Veliki broj je onih malih domova zdravlja upravo koje nemaju mogućnosti da oforme da imaju 50.000 stanovnika, nego imaju recimo 15.000 i da imaju samostalnu hitnu medicinsku pomoć. Onda imamo situaciju da, po pravilniku,taj lekar koji je u ovoj službi radi, izabran je lekar, radi u hitnoj službi tj. pruža pomoć kad pacijent naiđe, kućno lečenje, palijativno zbrinjavanje, što je još nezgodno, zaista smo svi krenuli poštujući i principe i pridružujući se tim evropskim integracijama, zakazivanje pacijenata i gde je dostupnost sigurno poboljšana samog lekara pacijentu sa zakazivanjem, tačno zna i vreme i kad će i u većini domova zdravlja primarnog nivoa nije potrebno neko vreme čekati nego može i ujutru pacijent zakazati i da zna u koliko će doći kada je najmanja gužva, a kada je hitan biće primljen po redu hitnosti i u ovim manjim domovima zdravlja na 6.000 stanovnika pravilnik predviđa jedan doktor medicine, jedna medicinska sestra i jedan vozač. Na 12.000 dva takva tima, plus jedna sestra. Sada, zaista, po iskustvu Dom zdravlja Kosjerić i mnogi drugi domovi zdravlja 12.000 stanovnika, kako da se organizuje posebno smenski rad i kada su u pitanju sestre. Ovaj problem definitivno, i da se ne poštuje Zakon o radu, da rade i prekovremeno ne postoji mogućnost i ne postoji nikakva tehnika da se može usaglasiti. Zamolila bih vas da nekom prilikom tražite od domova zdravlja primarnog nivoa koliko zdravstveni radnici, tj. lekari, pa i medicinske sestre, pa i vozači, imaju slobodnih dana koji nisu iskorišćeni. Verujte da ćete se zaprepastiti. Sigurno 15, 20, 30 koji nikada ne mogu iskoristiti. Nije problem. Svi su svesni da ih ne moraju iskoristiti, ali moramo se zapitati da li je sposoban takav zdravstveni radnik u svakom trenutku da pruži hitnu ili drugu zdravstvenu pomoć. On će pružiti, daće sve od sebe ali zato kažu da zdravstveni radnici i mladi umiru, pa nije ni problem Zakon o radu koji se donosi, mnogi od nas neće ni doživeti. Ovom prilikom samo ću postaviti pitanje – da li je istina da nas ima mnogo u zdravstvu? Upravo sada se pokazalo da nas nema dovoljno, da je problem sa specijalizacijama i ono što je okosnica zdravstvenog sistema, to jeste primarna zdravstvena zaštita gde se u prethodnom periodu malo pažnje poklanjalo, a primarna zdravstvena zaštita su ona velika vrata na koja se ulazi u zdravstveni sistem i čuvari zdravstvenog sistema i upravo, mogu slobodno reći, ako nam je dobra primarna zdravstvena zaštita, onda će biti i dobra i manje posla i u sekundarnoj i u tercijalnoj. Ono što primarna zdravstvena zaštita obavlja, po članu 88, zaštitu i unapređenje zdravlja, sprečavanje, lečenje bolesti, ovde bih se osvrnula na tu preventivnu zdravstvenu zaštitu. Upravo, da li zdravstveni radnici imaju dovoljno vremena da je posvete a upravo u smislu ove teme o kojoj raspravljamo. Pravovremeno usavršavanje lekara i dovoljan broj sigurno će i to obezbediti, pre svega, kada znamo da smo mi zemlja sa velikim brojem hroničnih nezaraznih bolesti, sa malignih, kardiovaskularnih, gde zauzimamo i neko prvo mesto u Evropi, a po broju lekara na 100.000 stanovnika, jeste da smo mnogo niže nego u Evropskoj uniji, ali ako bi se računali kao 29. članica EU, mi bi zauzeli to 25. mesto što sigurno nije zavidno. Ovim sistemskim merama koje se donose sa izmenama ovog zakona, duboko verujem da će i sprovođenje organizovanih strategija na rano otkrivanje karcinoma dojke i karcinoma grlića materice kod žena i karcinoma debelog creva kod oba pola, biti mnogo efikasnije, imati više vreme, jer svi zdravstveni radnici su upoznati i sa strategijama nacionalnim i sa kliničkim putevima i sa nacionalnim vodičima dobre prakse, ali prosto na pravi način i do kraja valjano, zbog vremena se ne mogu sprovoditi, jer definitivno, ako jedan lekar ima 50, 60 pacijenata u toku dana, onda se pitamo i o kvalitetu i u vremenu koje ostaje za ovu preventivu. Posebno bih se osvrnula, sigurno i na pedijatriju, gde mislim da smo dosta toga uradili do sada i da se možemo ravnati sa mnogim evropskim zemljama, a nacionalna strategija za mlade ostaje da se do kraja sprovede, zatim protokol zaštite dece od nasilja, žena od nasilja, razvojna savetovališta da nam zažive, pa čak i savetovalište za mlade bez obzira na broj stanovnika, mada je to i pravnicima ograničeno, ali bez obzira jer su neophodna. Rekla bih još nešto. U prethodnom periodu mnogo toga je učinjeno i svedoci smo šta je učinjeno sa stomatološkom zdravstvenom zaštitom na primarnom nivou. Zaista mislim da su mnoge neprijatne situacije doživeli i zaposleni u ovoj oblasti i zdravstvene ustanove, da nisu potrebno, da ih je veliki broj, da se mora preći da su prvi gde se ide na tržišno poslovanje, onda problem internističkih služba. Dubokog sam verovanja kao i većina kolega da internističke službe su neophodne da ostanu u domu zdravlja zbog porasta dijabeta, hroničnih nezaraznih bolesti, jer ne možemo zaboraviti činjenicu da postoje i takva mesta gde je pacijentu potrebno 20, 30 pa i 40 kilometara da dođe od prebivališta do doma zdravlja, a onda možda još toliko do prve ustanove gde su internista nalazi. Ono što je sigurno evidentno to jeste da SPO u prethodnom periodu je u više navrata i postavljao ova pitanja i zaista mislim da je više mandata i pre svega se skretala pažnja i na to da trenutno oko 60.000 građana je na raznovrsnim listama čekanja za medicinske intervencije, kako se to može rešiti, zatim problem aparata koji su neispravni, koji se ne baždare, pitanje upravo ovih kadrova. Mislim da su rešenja sa novim zakonima, molim vas da nastavite ovim tempom, a i u programu SPO jeste da svaki građanin ima pravo na kvalitetnu i dostupnu zdravstvenu zaštitu bez obzira gde se nalazi i u danu za glasanje poslanici SPO će podržati ove zakonske izmene. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođo Kosorić. Za reč se javila narodna poslanica Nevena Stojanović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala vam uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, uvažene narodne poslanice i narodni poslanici, činjenica da je zdravstveni sistem u Srbiji u nezavidnom stanju i da se suočavamo sa brojnim problemima i poteškoćama kada je reč o zdravstvenoj zaštiti, ali isto tako verujemo da je Predlog zakona koji je danas na dnevnom redu jedan od koraka ka napretku i poboljšanju sistema zdravstva, takođe verujemo i da je neophodan, zbog čega će poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržati ovaj predlog zakona u danu za glasanje. Nisu mi zaista bili potrebni statistički podaci i grafikoni za obrazloženje ovog zakona da bih mogla da kažem da je, barem iz ugla građana koji su primorani i u situaciji da koriste zdravstvene usluge, jedan od najvećih problema u našem zdravstvu upravo čekanje i te liste čekanja, kako po raznoraznim čekaonicama domova zdravlja, posle čega čini mi se izađemo još bolesniji, tako i čekanje za različite hirurške intervencije pri čemu nažalost, oni pacijenti koji na vreme ne dočekaju taj svoj red u najboljem slučaju izgube samo poverenje u sistem au najgorem čak i život. Oni podaci iz obrazloženja koji mi jesu značili su oni koji pokazuju koliko pacijenata prođe kroz ordinaciju jednog lekara opšte medicine na primer, a broj je oko 6.439 u proseku. I shvatim onda da sam i ja kao većina građana koje poznajem, često nepravedno krivicu svaljivali upravo na lekare zbog površne zdravstvene usluge koja nam se pružala, ne shvatajući pod kakvim pritiskom i opterećenjem upravo ti ljudi rade. Gašenje radnog mesta lekara nakon odlaska u penziju, previše vremena za sticanje specijalizacije i sve veći broj odlaska lekara iz zemlje doveli su do toga da u 2013. godini u Srbiji imamo 307 lekara na 100.000 stanovnika, što ne bi bila toliko loša situacija ako se poredimo sa EU što je bio njihov prosek u 2004. godini. Ali, kada uzmemo u obzir deficitarne grane medicine i manjak na primer radiologa, anesteziologa, patologa, ali i kardiohirurga i pedijatara, shvatimo da nam ovaj prosek i ne govori baš mnogo. Pošto ste vi već, uvaženi ministre, dosta toga rekli u svom izlaganju i podrobno obrazložili ovaj predlog zakona, ja ću se potruditi da se osvrnem samo na suštinu i na ugao poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, na zakon. Dakle, suština predloga ovog zakona je da on skraćuje procedure za sticanje uslova lekara za upis na specijalizaciju, tačnije zaposleni lekari nakon položenog stručnog ispita i pripravničkog staža neće više morati da čekaju dve godine u opštoj praksi, što je ovim, još uvek važećem zakonom, propisano, već će odmah moći da upišu željene specijalističke studije. Ovaj zakon verujem, biće motivišući faktor mladim lekarima da ostanu u svojoj zemlji, da se tu usavršavaju i rade, a što će za naše građane značiti povećane šanse da se leče u svojoj zemlji umesto da stručne lekare i njihove usluge potražuju u preskupim klinikama u inostranstvu. A kako se poslanici Jedinstvene Srbije zalažu da mladi ljudi ostanu u Srbiji ovo će za nas svakako biti motivišući faktor da glasamo za ovaj predlog zakona. Suština je i da ćemo, ako naravno zakon bude adekvatno sprovođen, biti svedoci podmlađenog kadra po svim zdravstvenim ustanovama koji će imati prilike da zamene svoje kolege lekare koji odlaze u penziju, a ukoliko se podzakonski akti i odredbe predviđenim planom Vlade za 2014. godinu budu implementirali i kadrovska politika postavljana u skladu sa istim, i podignuta na nivo profesionalnog planiranja, organizovanja ljudskih resursa, uspostavljanje kratkoročnih i dugoročnih ciljeva, sve zdravstvene ustanove će mnogo efikasnije i efektivnije raditi i bićemo na dobrom putu ustanovljavanja jednog zaista dobrog zdravstvenog sistema. Na kraju, ponoviću da je ovo jedan praktični zakon koji je neophodan i zbog toga će poslanička grupa Jedinstvena Srbija glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospođice Stojanović. Reč ima šef poslaničke grupe, narodni poslanik dr Sulejman Ugljanin. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, kolege poslanici, ja ću danas govoriti sa aspekta jednog dalekog dela naše zemlje, sa aspekta građana Sandžaka koji žive daleko odavde i sa problemima sa kojima se oni i susreću kada je u pitanju zdravstvena zaštita. Kada je u pitanju ovaj zakon koji ste vi sačinili, ovaj predlog zakona, mogu da kažem da imaju neke izvanredno dobre i dugo čekane novine koje sve nas raduju, posebno činjenica da ste ukinuli te dve godine kao uslov radnog staža za dobijanje specijalizacije, što znači da će mladi ljudi da iskoriste svoju mladost za sticanje specijalističkog znanja i obrazovanja i time duže da budu specijalisti da pružaju kvalitetne usluge građanima. Ima još mnogo nekih novina koje ste vi uveli i koje smo dugo čekali svi mi koji se bavimo zdravstvom. Međutim, ne bih govorio momentalno o tim pitanjima jer građane Sandžaka zanimaju neka prethodna pitanja. Mogu da vam kažem, uvaženi ministre, da do sada sve ranije vlade su se odnosile maćehinski prema Sandžaku i prema građanima koji žive u toj nerazvijenoj regiji, bez obzira koje su nacije ili koje su vere. Kada govorimo o prethodnom pitanju, mogu da vam kažem, kao ministar u Vladi šest godina sam radio na tome, ubeđivao svoje kolege da se u planu mreže zdravstvenih ustanova uvede red. Vama je poznato da po našim zakonima u Republici Srbiji, po planu mreže na hiljadu stanovnika pripada 5,15 postelja kod bolničkih postelja. Međutim, kada vidite da u Novom Pazaru ima samo 420 postelja na grad koji ima oko 125 hiljada stanovnika, videćete da su tu sve ranije vlade bile nekorektne, pa vas molim, skrećem vam pažnju da tu učinite nešto. Uporedimo jedno, na primer, drastično pitanje – Užice. Ima 740 postelja, a Novi pazar ima 420 postelja, a ima još mnogo drastičnijih slučajeva kada je u pitanju broj stanovnika, tu vam skrećem pažnju. Drugo prethodno pitanje koje je značajno za razvoj zdravstva u našoj zemlji, posebno u Sandžaku jeste osnivanje zavoda za javno zdravlje. Kao predsednik opštine nekada i kao ministar u Vladi u skoro dva mandata, puno sam radio na tome, ali nisam uspeo da ubedim ni jednu Vladu da učini nešto da se osnuje zavod za javno zdravlje. Kao što znate i sami, zavod za javno zdravlje je jedna ustanova koja je upravo značajna i za utvrđivanje potrebnih specijalizacija, prioritetnih specijalizacija, plana razvoja zdravstvene zaštite kod nas. Zbog nepostojanja zavoda za javno zdravlje, mi imamo stanje da je Sandžak jedina regija u Srbija koja nema angio salu. Imamo situaciju da se u tom delu već dvadesetak godina ne investira ništa u zdravstvene kapacitete, u razvoj zdravlja i kao posledicu toga mogu da vam kažem, kao običan čovek, kao građanin, jutros sam bio da sačekam sina na autobuskoj stanici i vidim da sam jednu staru praksu koja godinama muči građane Sandžaka, koji nameće autobusima u 12 i 15 i u dva sata, kreću za Beograd, puni autobusi, da bi ostvarili svoja osnovna prava iz oblasti zdravstvene zaštite u Beogradu. Putuju autobusom celu noć, borave ovde u Beogradu čitav dan i neke stvari moraju da plaćaju i po privatnim klinikama zato što država nije investirala u zdravstvene objekte i u zdravstvenu opremu. Zato vas kao kolega molim da se vi založite, da ispravite tu nepravdu i da na taj način omogućite tim dosta siromašnim građanima iz tog najsiromašnijeg i najnerazvijenijeg dela naše zemlje, da i oni mogu da iskoriste i ostvaruju svoja prava u skladu sa zakonom. Druga stvar, pomenuli smo malopre razvoj. Imamo slučaj da Sjenica, koja je 50 kilometara od Novog Pazara, gde se svi Sjeničaci uglavnom leče u Novom Pazaru, zbog nepostojanja tog zavoda za javno zdravlje i neželje, nerazumevanja svih ranijih vlada, nemamo još uvek opštu bolnicu u Sjenici. Sjeničaci su opredeljeni zakonom i tom mrežom zdravstvenih ustanova da se leče u Užicu. Zamislite apsurda? Duplo dalje da putuju da se leče, a svi uglavnom koriste Novi Pazar. Zato i tu treba učiniti nešto. Ja vam predlažem kao kolega, kao poslanik, svakako ću podržati ovo što i predstavnici jedne bošnjačke manjinske stranke SDA Sandžaka, podržaće vaš predlog, ali vas molim, dajem vam do znanja šta vam prijateljski predlažem, šta bi bilo korisno za nas, za našu Vladu, za našu zemlju, za naš narod da učinite, pa vas molim da imate u vidu ova prethodna pitanja - promena mreže zdravstvenih ustanova, da se ispravi nepravda prema tom delu naše zemlje, uvođenje zavoda za javno zdravlje, investiranje u kapacitete i u tom smislu povećanje, stvaranje uslova da ljudi mogu onde gde žive da ostvaruju svoja prava. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, dr Ugljanin. Reč ima ministar u Vladi dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Zahvaljujem na vašem izlaganju. Moram da vam kažem da smo mi već predvideli za 2015. godinu osnivanje zavoda za javno zdravlje i planirano je da se dogovorimo oko drugih aktivnosti. Naša ideja je da se vi malo aktivnije uključite, imaćete punu podršku države, ali da vidimo oko pronalaženja sredstava koja bi se uložila dole u zdravstvo. Mislim da tu ne bi trebalo da bude problema, da se ne oslonimo previše na budžet, na državu, koji znamo kakav je, a imamo dosta zainteresovanih koji bi baš hteli da ulože u to područje i onda samo da napravimo jedan sistem kako će to da funkcioniše, a ovo je već predviđeno za sledeću godinu da zaživi i da radi.
Zahvaljujem, gospodine Lončar. Reč ima gospodin Ugljanin. Izvolite.
Mom kolegi, uvaženom ministru skrenuo bih pažnju na promenu Uredbe o planu mreže zdravstvenih ustanova. Plan mreže zdravstvenih ustanova je osnovni preduslov i budućem zavodu. Ja vama čestitam na tome i zahvaljujem se na ovoj informaciji da ćete učiniti da se osnuje tokom iduće godinu zavod za javno zdravlje, ali plan mreže zdravstvenih ustanova određuje, prejudicira i broj specijalizacija i broj lekara i sve ostalo što čini preduslov za ono prethodno pitanje, pa vas molim da na tome poradite. Spreman sam da na svaki način vama lično i vašim kolegama, vašem ministarstvu izađem u susret i kao kolega i kao poslanik, i na terenu i ovde, i da radimo na obezbeđivanju sredstava za kupovinu opreme, ali nam trebaju uslovi. Znači, izmena Uredbe o mreži zdravstvenih ustanova je preduslov svih preduslova. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem dr Ugljanin. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, bez zdrave nacije nema ni napretka države. Zbog toga je za svaku zemlju veoma važno da imamo snažan i stabilan zdravstveni sistem. Svi smo svesni situacije i one stare izreke, rekla bih, da jedino zdravlja i znanja nikad nije dosta. Zbog toga je ova izmena zakona, iako u jednom članu, po mom mišljenju, suštinskog karaktera i veoma bitna za stabilizaciju našeg zdravstvenog sistema. Pošto moje kolege ovde uglavnom iznose i probleme sa kojima se svi mi suočavamo i koji opterećuju naš zdravstveni sistem, a kojih ste vi takođe veoma dobro svesni sa svojim saradnicima, navešću i ja u tom smislu nekoliko podataka i situacija u kojima mislim da je naše zdravstvo opterećeno više nego što bi trebalo. Pripremajući se danas za ovo izlaganje, pročitala sam nedavno izjave i predstavnika Evropske komisije, koji su rekli da je od 2002. godine do danas u Srbiju uloženo preko 140 miliona evra iz evropskih fondova i da smo mi primer zemlje u kojoj je jako mnogo uloženo u oblasti zdravlja, da nema mnogo efekata i rezultata. Takođe, podaci koje sam pročitala preko RZS, a koje je dostavio Institut za javno zdravlje, kažu da mi imamo 2.453 doktora na birou i 1.000 stomatologa. Vi ste najavili da će u narednom periodu 500 lekara biti zaposleno, što je za svaku pohvalu, ali imamo i druge probleme koji opterećuju naš zdravstveni sistem. Pre svega, naš lekarski kadar stari i zbog toga imamo opadanje nivoa kvaliteta zdravstvene zaštite. Liste čekanja su i dalje veoma duge i one nisu uzrokovane samo nedostatkom materijalnih sredstava, već često i nedovoljnom pokrivenošću populacije adekvatnim brojem lekara specijalista. Zbog toga mislim da je izmena ovog člana iznuđena u situaciji u kojoj se nalazimo i nije bilo drugog načina da se popravi starosna struktura kada su u pitanju lekari specijalisti. Prema podacima koje ja imam, 17% lekara u Srbiji je starije od 60 godina, a samo 3% mlađe od 30 godina. Ovakva situacija ukazuje da ćemo u narednom periodu morati da angažujemo veliki broj lekara da zameni one koji odlaze u penziju, a svi mi se pitamo da li će biti dovoljno novca za njihove plate. U zdravstvenom sistemu nedostaju patolozi, anesteziolozi, radiolozi. Prosečna starost internista, pedijatra, ginekologa je 55 godina. Tek za desetak godina oni odlaze u penziju i tek onda će se praktično ispoljiti njihov deficit. Mali je broj zanata i u oblasti kardiohirurgije i pedijatrije i vrlo je izvesno da ćemo u budućnosti imati probleme sa nedostatkom tih kadrova, dok istovremeno veliki broj lekara čeka posao i gubi svoje znanje i veštine stečene u toku školovanja. Prema podatku koji sam pronašla, mislim da je od početka ove godine 650 lekara zatražilo sertifikat dobre prakse, koji im je neophodan za zapošljavanje u inostranstvu. Nijednog trenutka vas ne krivim za situaciju u kojoj se nalazi naše zdravstvo. Vi dobro poznajete i sve ove podatke koje sam iznela zbog građana Srbije. Verujem da ćete u narednom periodu učiniti sve što je u vašoj moći da se ova situacija popravi. Ukoliko u tome uspete, imaćete našu podršku uvek za sve reformske zakone koje budete predlagali. Budite sigurni da će i građani Srbije znati da cene i da nagrade svaki pozitivan korak u zdravstvu. Mislim da će se dve veoma bitne promene ovim članom zakona u narednom periodu pokazati kao dobre. Prvo je što se ove dve godine ukidaju, da će se praktično ubrzati sticanje statusa lekara specijaliste i samim tim doprineti podmlađivanju ove kategorije zdravstvenih radnika. Druga bitna novina je što vi kao ministar dobijate ovom izmenom pravo da u oblasti deficitarnih zanimanja, odnosno grana medicine, stomatologije i farmacije, odobrite specijalizaciju i nezaposlenom zdravstvenom radniku sa visokim obrazovanjem koji je završio pripravnički staž i položio stručni ispit. Ovo je bitna novost u odnosu na postojeće rešenje, gde je jedan od osnovnih preduslova bilo sticanje stalnog radnog odnosa. Što se tiče korupcije, mislim da je ova Vlada preduzela značajne korake u borbi protiv korupcije i da se efekti i rezultati toga vide. Ali, pre svega, ono što kao čovek mislim i želim da kažem ovom prilikom je činjenica da kolikog god korupcije u zdravstvu ima – mnogo je. Sigurna sam i to da ogroman broj stručnjaka, lekara, tehničara, sestara, radi svoj posao i ne pada im na pamet da zloupotrebe svoje znanje i svoju profesionalnu čast. Očekujem u narednom periodu da vi i saradnici sa kojima radite praktično koordinirate Ministarstvo zdravlja za lekarskom komorom, Srpskim lekarskim društvom i da jednostavno vrlo brzo, možda i više nego što možete, vidimo određene pomake u poboljšanju zdravstvenog sistema i zdravstvene zaštite Srbije. Mi ćemo kao narodni poslanici, uz inspekcijske službe koje u oblasti zdravstva treba da rade svoj posao, vršiti kontrolnu ulogu i na neki način vas ispitivati, u smislu i donošenja novih zakona ali i kontrole postojećih. Mislim da je vrlo važno da u narednom periodu nastavite sa sprovođenjem zdravstvenog vaspitanja stanovništva i skrining programa, jer mislim da su to najvažniji faktori od kojih zavisi napredovanje zdravstvene službe, kvalitet i prosečno trajanje života svakog našeg stanovnika. Poslanička grupa NS će u Danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branko Đurović. Izvolite, dr Đuroviću.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva zdravlja, dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, ljudski resurs je krucijalni faktor u razvoju svakog zdravstvenog sistema, i to u svim njegovim pojavnim oblicima – promociji, prevenciji i lečenju. Na osnovu podataka Instituta za javno zdravlje „dr Milan Jovanović Batut“, Republičkog zavoda za statistiku, Pravilniku o specijalizacijama i subspecijalizacijama, kao i pravilnika vezan za uslove obavljanja zdravstvene delatnosti, uočena je povećana starosna struktura zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika. Deficitarne medicinske grane se definišu na osnovu smanjenog broja zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika u odnosu na već unapred definisane normative. Sve ovo prethodno govori da je neophodno da zdravstveni radnici po završetku osnovnih studija, po završetku pripravničkog staža i polaganju državnog ispita, se odmah šalju na specijalizaciju odnosno ako se radi o specijalistima, da se šalju na subspecijalističke studije. U zdravstvenim ustanovama iz Plana mreže za 2013. godinu bilo je ukupno 126.288 zaposlenih. Broj zaposlenih doktora medicine na neodređeno vreme, ovaj podatak je validan za 31. decembar 2013. godine, iznosi 21.607, a od tog broja je 15.295 u rangu specijalista medicine. Za tu 2013. godinu imamo normativ koji glasi - 307 lekara na 100.000 stanovnika. Godine 2011. zemlje EU su imale normativ – 346 lekara na ovu istu populaciju stanovnika. Zemlje EU su imale 308 lekara na 100.000 stanovnika sad već davne 2004. godine. Šta je potrebno da upoznamo javnost Srbije? To je ta jedna diskrepanca u ovom normativu lekara na 100.000 stanovnika. Imamo 209 lekara u Sremskom okrugu, dok u Moravskom odnosno Nišavskom okrugu imamo povećan broj i on iznosi 426 lekara na 100.000 stanovnika. Ovi podaci u stvari istovremeno nam daju predikciju koje bi trebale da budu naše aktivnosti u daljem razvoju zdravstvenog sistema. Broj specijalističkih grana u Republici Srbiji vezan za doktore medicine iznosi 46, a subspecijalističkih grana iznosi 43. Ono što je alarmantno, prosečna starost doktora medicine na teritorije Republike Srbije iznosi za one koji su završili specijalizaciju ili su u toku specijalizacije ili subspecijalizacije 48,5 godina, a oni koji su završili neku specijalizaciju ili subspecijalizaciju, ta starosna struktura je veća i iznosi 50,4 godine. U pojedinim deficitarnim granama medicine ta prosečna starosna dob iznosi 47,5 godina. Naša Republika stari u sve većem procentu i to je dobro. To je jedan od indikatora našeg zdravstvenog sistema, jer je 17,40% stanovnika starije od 65 godina. Koja patologija medicinska dominira u ovoj populacionoj strukturi? To su nezarazne bolesti. U sklopu nezaraznih bolesti podrazumevamo bolesti srca i krvnih sudova, maligne bolesti, dijabetes, hroničnu plućnu opstruktivnu bolest, povrede i druge. To je nešto što je ekvivalentno i sa drugim zemljama Evrope i sveta. Ali, ono što je zabrinjavajuće, ova populacija nezaraznih bolesti je dominantna u našem stanovništvu i do 65. godine. U Republici Srbiji, i to treba ovde apostrofirati, godišnje umre 100.000 ljudi. Svaki drugi umire zbog bolesti srca i krvnih sudova, svaki peti zbog nekog oblika maligne neoplazme, svaki deseti zbog povrede, komplikacije dijabeta i hronične opstruktivne bolesti. U poslednjih 20 godina mi imamo eksploziju, povećanu incidenciju malignih neoplazmi i komplikacija vezanih za šećernu bolest, odnosno dijabet. Učešće specijalista starijih od 55 godina je sledeće: kod pedijatara – 28% je starije od 55 godina; kod anesteziologa – 18,2%; kod ginekologa – 16,8%; internista – 16,9% i kod radiologa – 15,4%. Plan sprovođenja organizovanog nacionalnog skrininga malignih neoplazmi, a tu prevashodno mislimo kad govorimo o ženskoj populaciji na karcinom dojke i karcinom grlića materice i što se tiče oba pola na karcinom debelog creva, predviđa da u sledećih pet godina imamo obuhvat od 100%. Znači, praktično, svi građani Republike Srbije treba da budu u sklopu organizovanog nacionalnog skrininga za maligne neoplazme. Lista čekanja je sigurno je jedan od glavnih indikatora stanja, odnosno kvaliteta zdravstvenog sistema zemlje. Kako je ona izgleda u našoj zemlji za 2012. godinu? Najduže se čekalo na ortopedske intervencije, zamene kuka i za protezu kolena, 241,4 dana, potom, oftamološke operacije zamena sočiva kod katarakte, prosečno vreme čekanja je iznosilo 259,8 dana. Ono što je na zadovoljavajućem nivou to je čekanje na procedure invazivne kardiologije. Te procedure u sklopu kliničko- bolničkih centara iznose 30,8 dana, a u sklopu kliničkih centara iznose 96 ,7 dana. Šta to znači? Pa to nam daje opet jednu predikciju gde treba da povećamo aktivnosti u razvoju zdravstvenog sistema. Znači, potrebno je da povećamo obim posla na nivou kliničko-bolničkih centara i da uposlimo veći broj specijalista u sklopu kliničkih centara. Postavlja se sada jedno suštinsko pitanje - da li će promena ovog člana 184. Zakona o zdravstvenoj zaštiti imati pozitivnu reperkusiju na sledeće naše rangiranje za 2014. godinu od strane Evropskog zdravstvenog potrošačkog indeksa?
Molim poslanike sa desne strane… Poslanik koji izlaže je mislio da mu dobacujete zbog buke. Molim vas.
Da li mogu da zamolim predsednicu Skupštine da mi omogući uobičajene uslove za prezentaciju?
Trudim se. Zavisi od vaših kolega. Čuli ste molbu poslanika koja je upućena poslanicima, ne predsedavajućem, ja slušam vaše izlaganje.
Ja samo molim predsedavajuću da uspostavi uobičajene uslove za rad…
Recite mi samo šta želite. Hoćete da prekinem sednicu?
Ne.
Onda molim kolege da omoguće rad. Izvolite poslaniče, samo vi nastavite. Nemoguća je apsolutna tišina. Izvolite.
Kao što znamo na osnovu rangiranja Evropskog zdravstvenog potrošačkog indeksa mi se nalazimo na poslednjem 35. mestu u rangiranju zdravstvenih sistema evropskih zemalja. Godine 2013, 18. decembra na sednici Odbora Narodne skupštine za zdravlje i porodicu bili su gosti dvojica čelnih ljudi Evropskog potrošačkog zdravstvenog indeksa, odnosno European health consumer index koji su nam dali svoje viđenje vezano za zdravstveni sistem Republike Srbije i šta bi eventualno tu trebalo promeniti. Johan Hjertvist je predsednik jedne privatne kompanije sa sedištem u Švedskoj koja vrši analizu kvaliteta zdravstvenih sistema evropskih zemalja i Kanade. Finansira se od stane Evropskog parlamenta. Ta privatna kompanija se naziva Helt konzumer pauer haus HCP. Ta privatna kompanija, znači finansirana od strane Evropskog parlamenta, je počela svoj život 2004. godine i njihov najznačajniji produkt je jedan klinička studija koja je počela svoj život sledeće, 2005. godine. To je taj Evropski zdravstveni potrošački indeks, odnosno European health consumer index. Izvršni direktor ove studije, ovog projekta je gospodin Arne Bjorberg. Znači, njih dvojica su bili gosti ovde u Narodnoj skupštini 18. decembra 2013. godine na sednici Odbora za zdravlje i porodicu. Tu je gospodin Arne Bjorberg izneo na osnovu čega se rangiraju evropske zemlje. One se rangiraju na osnovu javnih statističkih podataka koja svaka zemlja prezentuje na osnovu rezultata anketa među pacijentima određene zemlje i na osnovu nezavisnog istraživanja od strane Helt konzumer pauer hausa. To je ova privatna kompanija o kojoj sam pričao malopre. Indeks za 2013. godinu je rangirao 35 evropskih zemalja gde je praktično u sklopu testiranja svake zemlje testirano 48 indikatora koji obuhvataju šest najznačajnih oblasti vezanih za pružanje zdravstvenih usluga na nivou pacijenata. Te oblasti su sledeće – prava i obaveštenost pacijenata, pod dva – pristupačnost lečenju, pod pristupačnost lečenju podrazumevaju se liste čekanja, pod tri – ishod lečenja, četiri – raspon i dostupnost pružanja zdravstvenih usluga, pet – farmaceutska sredstva, šesta grupa koja je promovisana 2013. godine vezana je za prevenciju i za osam indikatora. Na osnovu svih ovih pokazatelja, definisanja 48 indikatora RS što u praktičnom smislu podrazumeva odgovor na 1700 pitanja vezanih za ove indikatore, na osnovu analize 1700 ocena mi smo zauzeli poslednje mesto i 2013. i 2012. godine. Na toj sednici gospodin Arne Bjorberg je dao svoje viđenje kako može da se promeni zdravstveni sistem Srbije. Treba uvesti postulat transparentnosti što podrazumeva objavljivanje rada i kvaliteta rada pojedinih bolnica i zaposlenih unutar tih bolnica. Zašto su bolnice ovde apostrofirane u toj predikciji kako bi mogli da pomognemo i da unapredimo zdravstveni sistem RS. Zato što su bolnice ili sekundarni odnosno tercijalni nivo zdravstvene zaštite najveći generatori trošenja u zdravstvenom sistemu. U Srbiji budžet za zdravstvo iznosi 2 milijarde dolara, 60% od tog budžeta odlazi na rad bolnica. To znači da praktično za rad bolnica na sekundarnom i tercijalnom nivou RS troši svake godine jednu milijardu i 200 miliona evra. Za 2013. godinu European health consumer index je koristio što se tiče svog finansiranja neograničene grantove, odnosno finansijske donacije od strane tri institucije. Prva institucija „Fajzer“, najjača farmaceutska multinacionalna kompanija. Pod dva firma „Medikaver“ iz Belgije i tri – firma New direction faundacion. Tako da praktično ECHI odnosno European health consumer index apsolutno ima jednu transparentnost u svom radu. Ako sada gledamo kakav treba da bude rezultat promene ovog 184. člana Zakona o zdravstvenoj zaštiti na poboljšanje nekih od ovih indikatora koje sam naveo možemo da kažemo da očekujemo pozitivan rezultat i pozitivan ishod. U Danu za glasanje poslanički klub SDPS će glasati za s tim da želimo i nadamo se da je ovo početak jednog sveobuhvatnog ciklusa reorganizacije zdravstvenog sistema RS. Hvala na pažnji.
Reč ima dr Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre prvi put ste u ovoj sali u ulozi ministra zdravlja i želim vam dobrodošlicu. Lično sam očekivao da ćete kao prvi ulazak u ovu salu Skupštine Srbije ući sa većim brojem izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti ili čak možda sa novim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, s obzirom da je sistem zdravstva u Srbiji i unazad više od dvadeset i nešto godina kontinuirano, svakodnevno, svakog meseca, svake godine bio sve lošiji i lošiji, da bi doživeo kolaps u nekoliko zadnjih godina. Ono što trenutno postoji u Srbiji kao sistem zdravstva je jedno nefunkcionalno stanje i za pacijente, ali i za lekare koji su u puno situacija, u puno bolnica u nemogućnosti da pruže to svoje znanje koje imaju i da pruže zdravstvenu zaštitu našim građanima koji to svakodnevno vide. Tako da se iskreno nadam da je ovo početak jednog dubljeg procesa reforme sektora zdravstva, a ne samo jedan mali znak da se nešto radi, a da vas neko onda zaustavi ili nešto stane. Ono što želim da kažem u vezi vašeg današnjeg predloga, i kao lekar i kao profesor uvek podržavam da mladi lekari imaju šansu da što pre dođu do zaposlenja, da što pre dođu do specijalizacije i to je dobra stvar, to jeste dobra stvar. Međutim, moram da vas obavestim da je prethodna Vlada 2013. godine zaustavila prijeme mladih lekara i to zakonskim putem gde je nadležno Ministarstvo finansija koje mora da dobije plan zapošljavanja lekara, da ono odobri, zavisno od sredstava. Bivša ministarka zdravlja, prof. dr Slavica Đukić Dejanović je imala te probleme, tako da kada govorite da je ovo način da se mladi lekari zaustave da ne odlaze u inostranstvo, kažem vam da nije. Ovo je samo jedan način da se deca uposle posle fakulteta, da imaju šansu da specijaliziraju, da stiču nova znanja, ali nije način da ona nađu posao, s obzirom da još uvek postoje ta pravila igre gde Ministarstvo finansija reguliše koliko ćete moći da zaposlite mladih lekara. Potrebno je da kao Ministarstvo zdravlja uradite jedan detaljniji plan zdravstveni mreža, zdravstvenih ustanova u Republici Srbiji, kao i redefinisanje potrebnog zdravstvenog kadra u našoj Republici. Više puta sam vas slušao otkada ste postali ministar, rekli ste da Srbija ima višak lekara, da se puno više lekara edukuje i školuje nego što je to možda Srbiji potrebno, a svedoci ste da ste i sami izgovarali, a i danas ste izgovorili da se Srbija suočava sa starom doktorskom strukturom, da je prosek godina lekara između 45 i 46 godina, što i jeste tačno. I na svom primeru mogu da vam kažem da sam jedan od najmlađih lekara na svojoj klinici sa svojih 46 godina i da nam polakko lekarska struka stari, polako odlazi u penziju, da nas mladi lekari napuštaju i to je jedan veliki problem sa kojim se vi svakako suočavate. To je nešto što moramo da rešimo i to morate vi da redefinišete, jer niko drugi ne može da reši ovaj problem kao vi sada na toj poziciji. Vi imate idealnu šansu, s obzirom da nikada ni jedna stranka nije držala objedinjeno zdravstvo i sektor zdravlja od Republičkog fonda do brojnih direktora KC, brojnih direktora zdravstvenih ustanova, koji na žalost, puno puta smo imali prilike da čujemo da će biti izabrani po struci, po kvalitetu, ali se uglavnom nastavlja praksa iz ranijih godina, iz godina gde su različite političke stranke vodile Ministarstvo zdravlja i gde su se uglavnom ti direktori postavljali po političkoj podobnosti, da li su pripadnici jedne, druge ili treće koalicione stranke. Mislim da svi zajedno trebamo da shvatimo da imamo problem sa mešanjem politike u sve segmente i u sve pore društva i da zdravstvo moramo da zaštitimo, i vi kao vlast i mi kao opozicija da kažemo da je dosta više da politika određuje ko će voditi neke bitne zdravstvene ustanove, da politika određuje ko će biti primljen i da se lekari primaju samo po tome da li su članovi neke političke stranke, a da neka dobra deca, ja kao profesor Medicinskog fakulteta mogu vam reći da mi imamo zlatnu i dobru decu, pogotovo iz unutrašnjosti zemlje, koja studiraju u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, Kragujevcu, koja dođu sa juga Srbije, dođu iz zapadne Srbije, koja teško sastavljaju kraj sa krajem i koja vrlo poštenim radom zasluže svoje ocene, a onda u jednom trenutku nemaju mogućnosti da se zaposle upravo zbog toga što nisu članovi neke stranke ili nisu deca nekog od profesora koji radi na tom medicinskom fakultetu. Upravo ta deca se vraćaju u neka mala mesta kao što su Sjenica, Ivanjica, Bosilegrad, Vladičin Han. Dobro bi bilo kada bi i oni imali šansu u tim mestima da pruže zdravstvenu zaštitu svojim sugrađanima, ali na žalost u velikom procentu oni polako napuštaju Srbiju. U pređašnjem sazivu smo imali izjavu iz prethodnog Ministarstva zdravlja da je to dobro da oni budu naši ambasadori u svetu, da oni zastupaju Srbiju, srpsku medicinu. Tada se nisam slagao, ne slažem se ni sada. Ako država, ovako siromašna, ulaže puno novca u edukaciju našeg najmpametnijeg sloja društva, naše najpametnije dece, nema taj luksuz ni najbogatija država da tako lako gleda kako nam ta deca odlaze, nego da nađe načina kako da ih zaustavi. Ovo jeste jedan od načina, jedan početak da se ta deca zainteresuju, da kažu – evo, mogu da ostanem ovde, mogu da nastavim da specijaliziram neku svoju specijalizaciju i da neke četiri godine se odloži ta definitivna odluka, ali moramo da im pružimo priliku da oni znaju da imaju prilike, da se zaposle na jednom transparentnom konkursu gde neće uticati to da li je on član DS ili SNS, nego će uticati to da li on zna ili ne zna. Na žalost, u Srbiji, i profesor Ristić je pre nekoliko dana u „Politici“ otvorio tu temu, bio sam jedan od sagovornika u tom članku gde je govorio da slabo kvalitetniji kadrovi ulaze u KC. Ne bih se složio sa tom njegovom formulacijom, ali se slažem da moramo da otvorimo mogućnost da nas najbolji leče u KC. Klinički centri su najreferentniji centri, vi kada iz jugoistoka Srbije pošaljete pacijenta u Niški KC on nema šanse da ga šalje dalje, on mora tu da zbrine tog pacijenta. Kada se pacijent pošalje u Beograd, iz Beograda više nemate gde da pošaljete pacijenta, on tu mora biti zbrinut i zbog toga je više nego neophodno da u KC rade deca, mladi lekari da se zapošljavaju koji su najpametniji, a mi ih imamo, ali im okrećemo leđa. Predlažem i ovim putem da se napravi javni konkurs, transparentni konkurs, ne samo da bude uticaj koji je prosek bio na fakultetu, nego da se i kvalifikacioni test znanja napravi za svaki taj prijem, da mediji imaju prilike to da prenose, da svako može da vidi taj test koji je uradio kolega, da li je on stvarno pametniji od njega, da li je bolji od njega i da pružimo priliku da stvarno po prvi put u Srbiji okrenemo leđa politici što se tiče zdravstva i da kažemo – dosta više, ne možete vršiti pritisak na nas, hoćemo najbolju decu da zaposlimo u naše ustanove da nas leče. Jedno je politička pripadnost, a drugo je kada vam neko manje sposoban stavi skalpel na glavu ili vas leči. Potrebno je da imamo, a imamo pametnu decu, da im pružimo prilike da se edukuju u našim najreferentnijim ustanovama. Kada pričamo o edukaciji i specijalizacijama, to sam i prošlom ministru i pretprošlom ministru predlagao, ali je to ostalo samo na predlogu. Koristim priliku, vi ste mi treći ministar kome ću to predložiti, a to je, s obzirom da se i vi i mi, i kao SNS i kao DS zalažemo za što pre priključenje EU, još jedanput šaljem apel da se usklade sve specijalizacije na medicinskim fakultetima u Srbiji sa evropskim. Sada to nije slučaj, sada se to izbegava. Moja specijalizacija iz otorine traje četiri godine, a u Evropi traje pet godina. Ne verujem da su oni u Evropi gluplji od naše dece, pa da moraju da uče pet godina, nego imaju program koji je vrlo kvalitetan i koji je više baziran na praktičnom radu koji omogućava mladom lekaru da nakon završene specijalizacije i subspecijalizacije krene u samostalan, jedan ozbiljan hirurški rad. Tako da, program specijalizacija mora biti prioritet naše Vlade, nije bitno ko vodi ovu Vladu, cilj nam je isti da se priključimo EU i da prihvatimo neke evropske standarde koji oni imaju. Kada govorim o medicinskim fakultetima i specijalizacijama, pitaću vas, to sam preko tvitera otvorio temu, niko nije reagovao od medija, postaviću vam i ovde pitanje. Šta je uloga Medicinskog fakulteta u Kosovskoj Mitrovici, da školuje kadar za Srbiju, KiM, EU ili su to mala vrata za decu koja nisu mogla da polože prijemne ispite na Beogradskom, Niškom, Kragujevačkom i Novosadskom Medicinskom fakultetu? Mi te lekare školujemo tamo, ti lekari se možda prave u toj jednoj masi koja posle toga ne može biti zaposlena u Srbiji. Siromašna smo zemlja, potrebno je da shvatimo da moramo da racionalizujemo kadar, moramo da shvatimo da ne možemo tako lako se rasipati. Sledeće pitanje vama, u okviru ovih isto specijalizacija. Morate da preuzmete ingerencije, ja ne znam kako je to neko nekada nesrećno napravio da Ministarstvo prosvete bude nadležno medicinskim fakultetima, da Ministarstvo prosvete daje kvote medicinskim fakultetima ko koliko može da upiše mladih studenata. Kada se i te kvote daju, ja vam kažem iz iskustva da sam svedok mnogih medicinskih fakulteta da su prekoračivali tu upisnu kvotu da bi što više novca uzeli od tih samofinansirajućih studenata, da bi bili sa većim platama ti profesori. Znači, potrebno je da racionalizujemo i da znamo, ako imamo više od 2500 hiljade mladih studenata, mladih lekara na birou, a svake godine upisujemo sve više i više, Znači, moramo domaćinski da vodimo tu jednu upisnu politiku i da znamo koga upisujemo i zašto ga upisujemo i gde će to dete posle kao lekar, da li će biti na birou, da li će biti na benzinskoj pumpi, kao što jedan moj kolega prodaje benzin, da li će učiti nemački jezik da napusti ovu državu i ovu Srbiju. Vratio bih se na probleme sa kojima se susreće naše srpsko zdravstvo. Kolega je u prethodnom govoru spomenuo da smo ocenjeni, da smo sa brojnim parametrima, ja ću reći kojim parametrima pošto on nije spomenuo, da smo po oboljevanju od kardiovaskularnih oboljenja među prvima u Evropi, da smo po smrtnosti od infarkta miokarda među prvima u Evropi. Svakog dana u Srbiji samo od infarkta miokarda, ne od kardiovaskularnih bolesti, od infarkta miokarda, umre 15 naših građana. Da smo prvi po oboljevanju od onkoloških oboljenja, ne samo od glave i vrata kojima se ja bavim, nego i drugih organa u našem telu. Tako da, ovo sve pokazuje da moramo mnogo više baciti pažnju na preventivu. Moramo mnogo više baciti pažnju na jedno pristojnije ponašanje i lekara, a ono što ja volim da kažem iz zdravstvenog sistema i zdravstvene administracije koja se gospodine ministre u prethodnim godinama otuđila. Otuđila se od građana Srbije, pogotovo Republički Fond zdravstvenog osiguranja koji je postao država u državi, pa čak i vi kao ministar pitanje je koliko imate ingerencija, možda politički sada imate moć pa neku malu mogućnost imate da izvršite pritisak, ali to vam je država u državi. Kod koga je novac, on komanduje tim novcem, raspoređuje taj novac kako hoće i unazad 20 godina se malo bahato trošio taj novac građana Srbije, bahato su se odbijali i građani koji su bili bolesni, pa su građani morali dodatno da sakupljaju novac preko sms poruka humanitarnih akcija i svega ostalog, a nisu imali ono osnovno pravo koje im garantuje Ustav, koje im garantuje zakon kada platite osiguranje da imate pravo da budete lečeni. To je nešto što je jako bitno. Najavljujete pravljenje humanitarnog fonda što je bila tema i u ovoj Skupštini, bila je tema i na skupštinskom Odboru za zdravlje i porodicu u prethodnom sazivu. Mogu da kažem da moramo naći načina i sredstava da pokrijemo što veći broj obolele dece. Međutim, kada pričamo o humanitarnom fondu iza koga bi stajala država, ja sam protiv takvog fonda da stoji država. Država je država. Država nije nevladina organizacija da bi sakupljala novac preko humanitarnih akcija, država ima zakone, ima parlament, ima institucije, ima svoj fond, nije humanitarni, a taj Fond se zove Republički Fond zdravstvenog osiguranja, gde se sakuplja taj novac. Humanitarni fondovi postoje, i Vlade Divac ga ima, ima ga Aleksandar Šapić, ima ga Sergej Trifunović, ima Dragica Nikolić, imaju mnoge poznate javne ličnosti, imamo i Zakon o humanitarnim fondovima koji jasno preciziraju kako se sakuplja novac. Slali ste više puta poruke da ćemo iz tog fonda lečiti decu sa retkim bolestima, da ćemo lečiti decu koja boluju, da ih šaljemo u inostranstvo. Želim da vas podsetim da po pravilniku o lečenju građana Srbije u inostranstvu, Republički Fond jasno precizira prava i obaveze fonda i osiguranika i da imamo mogućnosti da šaljemo naše građane u inostranstvu. Ono što treba jasno da kažemo, to je da postoje neke bolesti koje nisu predviđene pravilnikom Republičkog Fonda i da taj fond treba da bude za decu koja nisu sagledana ovim Republičkim Fondom. Možemo da kažemo i drugo, da sam ja ministar, ja bih našao način da preko Republičkog Fonda pokrijem što veću paletu, pa ako se vratim u jedan vremenski vremeplov, i vi ste bili uključeni kada smo pokretali inicijativu ovde u parlamentu za transplantaciju srca i transplantaciju pluća u inostranstvu, a Republički Fond i pravnici Republičkog Fonda, ne rukovodstvo, ali pravnici su rekli da inicijativa nije ustavna. Ja sam tada bio poražen kao lekar da neko kaže, kada nekoga šaljete na transplantaciju srca ili pluća, nije ustavna kategorija i mislim da Ustav jasno kaže i garantuje naša prava kao građana, kao pacijenta i kao bolesnika, tako da oko ovog fonda ćemo više informacija dobiti i pričati o tome, ali vas pozivam da uđete u jednu ozbiljniju reformu Republičkog Fonda zdravstvenog osiguranja i taj fond nije reformisan, on se otuđio i ti ljudi koji tamo sede nemaju mnogo sluha ili nemaju para, ne znam šta je, ali neki pacijenti nisu smeli da budu odbijeni, neki pacijenti i nisu više živi, zbog toga što nije adekvatno reagovala lekarska struka i nisu reagovale naše osiguravajuće kuće. To su teme koje pored vaših izveštaja, gde ste izneli podatke koliko imamo zdravstvenih radnika po regionima, izneli ste podatke da imamo puno lista čekanja. Liste čekanja jesu tema, jesu parametar koji je procenjivao „european health consumer index“, ali ono što niko nije rekao, to je korupcija. Malo se u zadnje vreme zaćutalo o korupciji, a ja vam kažem da korupcija postoji i da korupcija razjeda srpsko društvo u celini, pa nije ni zdravstvo izuzeto iz toga, ali je tema različitih tabloida i novina uglavnom mala korupcija, odnosno gde lekar uzme 250 ili 100 evra, a ona velika korupcija koja leži u velikim tenderima, u velikim ugovorima sa farmaceutskim kućama, u velikom uništenju „Galenike“ kao jednog giganta srpske i bivše Jugoslavije, farmaceutske industrije, afera leži u „Torlaku“, u kome je država ulagala milione evra, koji je bio referentan za bezbedne vakcine i to se sve kaže i odjednom se zaćuti. Mislim da su to teme o kojima ne smemo ćutati, to su teme koje moramo jasno da otvorimo. Ispitivanje kliničke studije nekih lekova, a evo ovde za govornicom, pošto imam imunitet, to ću da izgovorim, mene interesuje da Ministarstvo zdravlja dostavi skupštinskom Odboru za zdravlje i porodicu ili meni kao poslaniku, imam pravo i to da pitam, koliko se novih lekova ispituje na građanima Srbije? Koliko se lekova ispituje u Francuskoj i Americi, da li su građani Srbije za neke lekove jedini ili ima li nekih drugih naroda, ali mene interesuju narodi zapadnih zemalja i američkih zemalja, da li se neki lekovi koji se ispituju kod nas, ispituju i u Americi i u Evropi. Mnogo se velike pare okreću tu oko tih studija i moramo da budemo svesni da je to prva zona sumraka koja mora da bude transparentnija, da se vidi koja farmaceutska kuća, koji lekovi, koji su nam građani podvrgnuti tim lekovima i da li se ti isti lekovi proveravaju u Francuskoj, Nemačkoj, Izraelu ili Americi. Mogu da kažem da zdravstvo kao zdravstvo, danas otvara prvi put jednu temu sa edukacijom mladih lekara i sa specijalizacijama, a završiću time i ponoviću da sam očekivao da ćete ući sa detaljnijim planom reforme. Mogu da kažem da ću uvek podržati svaki dobar predlog koji dovodi do poboljšanja zdravstvene zaštite građana Srbije, podržaću predlog koji dovodi do olakšavanja mladim lekarima da dobiju posao, ali neću dozvoliti da se demagogijom kaže, sada lekari imaju pravo i mogućnost da se zaposle odmah, kada još uvek postoji blokada Ministarstva finansija i dajte da tu blokadu, i taj plan mreže koju je pravio G17, a to je jedna od najvećih grešaka DS, puštanja samovolje te stranke u sektoru zdravstva koja je napravila loše poteze gde je upitanju zdravstvo i kada ćemo moći da ga izvučemo na neke zdrave noge, da kažemo šta radimo, kako radimo i da u ovoj Skupštini što pre izađete sa detaljnijim planom o novoj zdravstvenoj zaštiti, a možda i pre toga reformi Republičkog Fonda zdravstvenog osiguranja koji se oteo kontroli u upitanju je da li vas kao ministra sluša. Hvala.
Prijavite se ministre. Reč ima ministar Lončar.
Pokušaću na što više stvari da vam odgovorim. Hteo sam samo da budem iskren prema toj deci koja upisuju fakultet, da im dam činjenice koje postoje, a koje oni nisu znali, a to je koliko ljudi čeka na posao u ovom momentu, a ja ne mogu da pričam ni za ranije, ni za kasnije koliko će čekati i treba da znaju koliko ljudi se upiše u jednoj godini na studije medicine. Mislim da je osnovno da im kažemo kakva je trenutna situacija, da oni sami mogu da procene i da vide kakva je tu perspektiva, jer oni sa najvećim entuzijazmom upišu fakultet i muče se, dođu odakle dođu, završe ga, a onda dođu kod ministra i kažu - sve što je bilo do nas mi smo odradili. Žrtvovali smo se smatrali smo ako nas je država prepoznala, upisala na budžet, da smo mi svoj deo odradili, da smo mi potrebni državi i da nas čeka posao. Iz tog razloga, a ovo što ste rekli da je to razdvojeno, da mi nemamo mnogo uticaja, sam apelovao na sve dekane medicinskih fakulteta, ako se sećate, da sednu, da naprave podatke, pa je bilo da ja hoću da ukinem da se upisuju ljudi na Medicinski fakultet. Jedino što sam ih molio, sedite, dogovorite se, vidite koje su činjenice, koji su to brojevi koji nama idu, da budemo iskreni prema toj deci. Ne želim da nastavnici, profesori ostaju bez posla, ali između toga da neko ima manji fond vežbi, predavanja i onoga da deca završe, pa da dođu da očekuju, a da ne možete ništa da im pružite, više sam da budemo iskreni prema toj deci koje se žrtvuju tih šest godina i prežive ovde šta prežive odvoje se od kuće, dođu roditelji tamo, da li imaju novca da im pošalju ili nemaju i slično, i onda gde će? Pokušavaju da nostrifikuju, pa ambasador Norveške mi se redovno zahvaljuje. Vrhunski kadrovi, redovno me zove na ručak, ne znaju kako da se zahvale ljudi. Mi sve odradimo i školujemo ljude, spremimo ih oni preuzmu, prezadovoljni su. Pa, da li je to logika? Ako je to logika onda na vreme trebamo njima da kažemo – deco, to je vaša perspektiva. Iskoristite državu iškolujte se, učite Norveški, dobićete posao, dobićete odlične uslove, ne znam gde ćete raditi tamo na nekom pustom ostrvu ili gde, ali to vam je perspektiva. To je po meni ovo. To je bio moj apel dekanima medicinskih fakulteta hajde da usaglasimo, hajde da budemo realni, da li je to ovaj broj ako imamo preko 2.500 lekara koji čekaju i te ćemo ljude da zaposlimo, jer imamo ove ljude koji odlaze u penziju, imamo ljude koji odlaze u inostranstvo, imamo starosnu granicu koja neminovno ide. Što se tiče Ministarstva finansija stvarno ne očekujem da neko može da kaže - znate nemamo sredstva da se lečimo. Mislim stvarno u to ne želim da verujem. To je bio jedini razlog. Upisujemo preko 1.000 ljudi godišnje, a imamo 2.500 hiljade koji čekaju na posao. Da li krijemo nešto? Hajde da damo sve. Da li smo izašli sa listama čekanja? Izlazimo sa svim. Evo, sada sam rekao vama, svi ovi podaci, ne samo vama, svima da se dostavi koliko mi radimo u tim kliničkim studijama, šta ispitujemo? Ne znam, ne vidim razlog da se išta tu krije i da uporedimo sa svim zemljama. Nema nikakvih problema. Što se tiče kadra, zalažem se što je krenulo i od urgentnog centra i sve, da bi se neko zaposlio mora da prođe neku komisiju da radi sa nekim. Apsolutno sam to i direktori i svi da idu na konkurs, ali recite mi jednu stvar, koliko u Nišu i bilo gde u Beogradu imate ljudi po koliko godina volontiraju? Po koliko godina volontiraju ljudi? I kada im kažete da ne mogu više da volontiraju, ne, oni dolaze i dalje. Recite, šta ćemo sa tim ljudima? Hajde, šta vi njima kažete u Nišu kada on dođe kod vas na klinici vi kažete - nema prostora, nema mesta; on kaže - nema veze ja hoću džabe da radim, ja hoću da radim, hoću da budem u struci i ostalo; a to je taj što se mučio i što se i dalje muči i koji očekuje da će biti prepoznat i da ga nećemo dalje maltretirati nego kada se ukaže prvo mesto da ćemo ga primiti, jer je prošao golgotu? Negativna selekcija, da ne pričamo kako je bilo, hajde da ne ulazimo, to svi znamo. Nemojmo sada se pravimo da ne znamo i slično. Rezultati rada. Ne možete da imate nijedne rezultate rada bez IT. Ako vi nemate uvid, ja sada da vam kažem, ako mi do kraja 2015. godine ne uvedemo IT u informacioni sistem, u ceo zdravstveni sistem Srbije, od ovog posla nema ništa. Ako vi ne možete da uđete i da vidite ko radi, šta radi, koliko radi, kakvi su njegovi rezultati, kolika je njegova potrošnja, šta se troši, gde se troši, da to bude krajnje transparentno, ne može ovaj sistem da uspe, evo ja vam sada odmah kažem. krajnji rok je 2015. godine. Znate li koliko je novca potrošeno za sve to? Koliko miliona, desetina miliona, da ne kažem stotina miliona za IT. Kako je rađeno? Rađeno je tako što od pet komponenti, tri komponente se finansiraju, tri komponente se urade, ali bez ove dve ne mogu da e urade i svi su zadovoljni. Imamo opravdanje za te tri komponente, ove dve nisu ni pokrenute, a sredstava za njih nema. Sve je završeno ali sistema i rezultata nema. Ne može da funkcioniše sistem ako vi ne znate gde, ko šta radi. Koji su rezultati, kako? Ručno? Da idete od bolnice do bolnice, od doma zdravlja do doma zdravlja? To je nemoguće. Ovako, da razjasnimo što se tiče fonda. Nemojte ni da ga potcenjujete ni da ga precenjujete. Fond. Šta je fond? Servis u sistemu zdravstva, jedna servisna služba, prema tome to će da bude i ništa više. Ne dele oni pare iz njihovog džepa, to su pare građana Srbije. Šta fond? Kakav je fond bauk? Šta će od toga da uradi fond? Gde će? Može samo da radi kako funkcioniše zdravstveni sistem Srbije i država Srbija. Šta ćete da uradite? Stvari moraju da se stave na svoje mesto i da se zna gde je kome mesto. To je to. Što se tiče „Galenike“, mislim da ta „Galenika“ može da radi vrhunski i mislim da je dobro što je „Galenika“ izašla na ovaj tender da je ponuđena za prodaju i siguran sam ako se iko pojavi da to kupi da će u vrlo kratkom roku napraviti od „Galenike“ vrhunske rezultate sa kojima ćemo moći da budemo ponosni, neće biti na teretu države. „Torlak“. Stvarno, pregovarano je, nema nekih zadovoljavajućih ponuda, stiče se utisak u javnosti da se ne ulaže u njega da bi se jeftinije prodao i slično, to je utisak. Ja nisam da se „Torlak „ proda, evo odmah da vam kažem. Znači, ako je neko bio među pet u svetu sa manjinskim strateškim partnerom, odnosno sa nekim ko bi uložio novac da se povrati proizvodnja vakcine, „Torlak“ bi se vrlo brzo vratio u jednu ozbiljnu kompaniju. Ne znam da li među pet u svetu, ali to vam kažem, to je moje mišljenje, nisam da se „Torlak“ proda. Fond. Fond će ići danas na Vladu. Zbog čega država? Država da bude garant da fond neće doći u situaciju da dođe da bude bez sredstava. Šta podrazumeva fond? Ono što ste rekli, ono što ne pokriva RFZO. Koliko je takvih ljudi što se javljaju vama i meni i bilo kome koji nisu prepoznati u sistemu, a sama reč kaže „retke bolesti“ i uključili smo se u fond, ide za retke bolesti, ali opet ćemo se vratiti ustav, vi ne smete da napravite onu diskriminaciju između dece i odraslih. Mi na vreme kažemo – to će biti fond za decu od retkih bolesti i svega onoga što nas zdravstveni sistem ne može, nema kapaciteta da uradi, da dijagnostikuje i da leči. Nećemo ići na to da odmah istog sekunda šaljemo ljude u inostranstvo. Zvaćemo ljude, stručnjake iz inostranstva da dođu ovde. To je mnogo jeftinije i mnogo je povoljnije. Deca ostaju kod svoje kuće sa svojim najbližima, nema troška puta, nema troška smeštaja, nema troška hrane, tu su, govore svoj jezik, prevodi im se, mnogo im je lakše nego da idu. Tek kada iscrpimo sve to, a imamo konsultaciju, danas je 21. vek, sa svim stranim stručnjacima da nam kažu šta misle, šta možemo da uradimo ovde, šta ćemo da uradimo kod njih i gde ćemo da uradimo. Mora da se vrati poverenje. Ne možete više ove akcije. Nniko neće više dati za ove fondove kada se ovakve stvari dešavaju. U fondu mora da se zna svaki dinar koji je ušao, gde je svaki dinar potrošen, koliko košta lečenje gde se neko jadno dete našlo da mu se pomogne i svaki dan mora to da se ažurira. Velika pomoć stiže od Fonda B92, odnosno Verana Matića, njihovo iskustvo. U tom fondu ste uključeni vi - zainteresovani ljudi, struka, organizacije, roditelji dece sa retkim bolestima, istaknute ličnosti. Nema razloga da se bilo šta krije. Prema tome, jedino što mogu da vam kažem dok sam na ovom čelu, vi ćete morati da znati gde je svaki dinar potrošen iz Ministarstva zdravlja. Po meni, to je jedini osnov i za ovu korupciju i za ovo što pominjemo, da znate svaki dinar gde je potrošen, da dobijete odgovor na svako pitanje i sve da bude krajnje transparentno. Ne možete da kažete – ovo valja, ovo ne valja, ovo ste mogli jeftinije, ovo ste mogli bolje, ovo sta mogli ovako, ali odmah ćete videti. Po meni, to je neki uslov da bi mi mogli da idemo dalje. Što se tiče stranke i svega ovoga, mislim da su svi mogli da vide. Određeni su koordinatori, da struka vodi Fond. Mislim da ovde nemate nikog ni iz jedne stranke. Oni su ljudi koji su sada zaduženi svaki za svoju struku. Ovaj je za neurologiju, ovaj je za interno. Pitajte njih. Oni odgovaraju za celu Srbiju za svoju oblast. Zato su tu, a ne samo da bi se zvali, nego imaju odgovornost šta su uradili. Ne može jedan čovek sve. Bez saradnje lekara, pacijenata i svih, ne može nama da bude bolje. To nema šanse. Ako ćemo mi da vodimo ratove jedni između drugih, pacijenti neće imati nikakve koristi. Ovo nije stvar za prepucavanje. Da li smo poslednji? Jesmoi to je činjenica. Dođite, gospodine Arni, pomozite, evo izazov za vas. Evo, već je 10 dana u Beogradu. Ubeđujem ga, ovo je izazov za vas, pokažite da nešto može da se pomeri sa poslednjeg mesta. Eno ga, po ceo dan je u Fondu i u Institutu „Batut“ i na klinikama i u bolnicama, svuda. Evo, uverite se vi kako stoje stvari. Imate predloge? Dajte da radimo. Evo, pomerite vi ovo sa zadnjeg mesta. Pomozite da se pomeri sa zadnjeg mesta. Oni me ljudi gledaju i ne mogu da veruju. Nije to taj Arni što ga pominju. Čovek je već 10 dana u Beogradu. Recite šta još. Odgovornost će biti moja. Ništa nije sporno, biću kriv za sve, ali svi ćemo morati da kažemo svojoj deci šta smo mi uradili, koji je naš rezultat, da objasnimo deci da smo mi pričali i da smo mi upućivali i da smo mi predlagali i da smo mi sve … Pitaće vas dete - dobro, a rezultat? Hvala.
Za reč se javio gospodin Milisavljević. Recite samo po kom osnovu želite reč.
Ministar mi se obratio više puta.
Nije imenom i prezimenom, jedino ako vas je negde pogrešno protumačio. Morate objasniti u dve minute šta vas je pogrešno…
Postavio mi je pitanje lično.
Dozvolite mi da završim rečenicu. Molim poslanike da dozvole da se završi rečenica. Morate protumačiti, sada kada vam dam reč, dve minute po članu 104, gde je pogrešno protumačio vaše izlaganje. Imate dve minute. Kažem, nije ništa uvredljivo, nije spomenuo partiju, nije ime i prezime rekao.
Poštovana predsednice, već mi je treći mandat u Skupštini i nisam nikad imao ni jednu uvredu od strane predstavnika Vlade, niti sam ja upućivao, tako da nije ni ovog puta bila nikakva uvreda…
Znači priznajete da nemate osnov za repliku?
Nema uvrede, samo jedna želja, pošto mi je gospodin ministar više puta tražio konstataciju i rekao da to nisam dobro rekao.
Da, dve minute, samo objasnite u čemu je bio nesporazum.
Hvala. Poštovani ministre, što se tiče Fonda, kada ste rekli Fond, ja bih vam rekao da mi zaista moramo ući u reformu tog Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja, jer ovakav fond je više neodrživ. On više ne štiti interese građana Srbije. Ono što bih ja vama predložio to je da se jasno građanu kada mesečno uplate 50-100 evra ili 10.000-12.000 dinara za to zdravstveno osiguranje, da jasno znaju šta imaju sa svojom zdravstvenom knjižicom, da znaju da mogu da odu i kod državnog i kod privatnog lekara. Znači, moramo da kažemo šta taj fond finansira i šta taj fond nudi osiguranicima. Ja bih uveo još neki fond. Uveo bih takmičenje između osiguravajućih kuća. Uveo bih još dve ili tri osiguravajuće kuće koje bi se takmičile da vas i mene osiguraju kod neke dobre zdravstvene ustanove, da imamo dobru brigu da li u Urgentnom centru ili u Kliničkom centru u Nišu gde ima dobrih lekara. To je reforma, da vi kompeticijom napravite da se osiguravajuće kuće bore za osiguranika, a ne da ovako oni znaju da mesečno imaju taj priliv i od tog priliva da li ćete vi njih kontrolisati ili ne, to je druga priča.
Isteklo vam je vreme, dva minuta i 14 sekundi.
Minut ste mi uzeli.
Četrnaest sekundi sam više prekoračila. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Pedeset sedam sekundi.) Slabo vas čujem i bez mikrofona i dobacivanje. Zaista se trudim da učestvujem u raspravi, ali na način da razumem.
Poštovana predsednice, ja vas molim, s obzirom da vodimo diskusiju u jednom primerenom i parlamentarnom tonu, samo još dve rečenice.
Znam, tako će svaki poslanik, ali u redu. Izvolite.
Interesuje me, s obzirom da ste spomenuli gospodina Bjernberga da je 10 dana ovde u Nišu, a da on ispituje zdravstvene sisteme iz evropskih zemalja, da li je on…
Zahvaljujem. Tri minuta. Budite i vi malo kolegijalni prema predsedavajućem. Zahvaljujem. Ministre, ne ulazimo u polemiku zaista. Ovo će izaći iz konteksta omogućavanja drugih poslanika da i oni kažu i učestvuju u raspravi. Poslanica Jerkov dobacuje s mesta. Izvolite, javite se za reč. Javite se po nekom osnovu. Dobacivanje, i to je bitno isto. Šta je osnov dobacivanja? Gde piše da poslanici mogu da dobacuju predsedavajućem? Reč ima narodni poslanik Nada Lazić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, ja ću govoriti sa aspekta nekoga ko je recimo potencijalni pacijent ili običan građanin, nisam lekar. Ovde su se većinom obraćali lekari. U ime poslaničkog kluba Lige socijaldemokrataVojvodine želim samo da naglasim da smatramo da je ovaj zakon u mnogo više članova trebalo menjati, ali danas je tema ovaj član 184. koji uprošćeno vidim kao potrebu i nameru da se na ubrzani način stvori jedna armija novih specijalista, da se to skrati u proceduri i da mi dobijemo nešto što nam nedostaje, odnosno što nije održavano kao kontinuitet obrazovanja novih stručnjaka. Želim da iskoristim ovo vreme da pokažem kakva je zdravstvena zaštita u Vojvodini, a to možda najbolje oslikava jedan naslov u novinama koji kaže – Čekanje u redovima za pregledna dotrajalim aparatima. To je grubo slika u jednoj rečenici. Naime, negde u martu mesecu ove godine jedan pacijent je okačio na „Jutjubu“ snimak red od nekih 600 ljudi koji su jednog jutra u dvorištu Kliničkog centra Vojvodine čekali zakazivanje pregleda kod oftamologa. Po nekim procenama u Vojvodini, a vidim da je to i mnogo šire, postoji oko 13 lista čekanja za različite zdravstvene usluge, od pregleda, dijagnostike, operacija itd. Najduže se čeka, to smo ovde čuli, ali ponoviću, na operaciju katarakte, kuka, kardiološke, za snimanje magnetnom rezonancom itd. U redovima se čeka i u domovima zdravlja za preglede kod specijalista. Do ovakvog stanja, a to smo i od više kolega ovde čuli, je došlo zbog toga što se nedovoljno ulagalo i neadekvatno planirao sistem zdravstvene zaštite. Ponavljam da je Zakon o zdravstvenoj zaštiti potrebno mnogo šire menjati. Jedan od razloga za ovakva čekanja, a to smo evo i danas videli kao potvrdu, je nedostatak medicinskog kadra. Videli smo i čuli smo, ali ponoviću, većina pedijatara u Srbiji, pa tako i u Vojvodini je pred penzijom, nema dovoljno anesteziologa, kardiologa itd. Prema izjavi direktorke Lekarske komore Srbije koju sam imala prilike da čujem negde proletos, ona je rekla da će se pojaviti i u drugim oblastima medicine ovi problemi, jer će 60 do 70% lekara svih specijalističkih grana, za jedno pet do osam godina, otići u penziju. Celu ovu situaciju dodatno još komplikuje zabrana zapošljavanja u javnom sektoru koja je stupila na snagu 1. januara ove godine. Nažalost, nije se vodilo računa o specifičnosti kada je zdravstvo u pitanju i o potrebama od vitalnog značaja za stanovništvo, upravo ova oblast, i da se ona ne može tretirati kao bilo koja druga administracija ili neki drugi javni sektor, gde se recimo nedostatak 10 zaposlenih ne bi ni osetio. Nažalost, u zdravstvu nije tako, i opet ko trpi – trpe pacijenti. Imamo primere da zbog odlaska u penziju ili nedostatka lekara imamo otežan rad. Recimo, bio je zabranjen rad porodilištu u Rumi, imali smo otežan rad pedijatrije u Vršcu. Posebna specifičnost su male sredine, odnosno seoske sredine u Vojvodini, gde vi u mnogim selima u Vojvodini imate ugašene ambulante, gde su nekada postojali čak i lekarski stanovi, pa je lekar živeo sa porodicom i građani, odnosno stanovnici tih naselja su mogli i van radnog vremena da se obrate lekaru i da se osećaju sigurno da će u svakom momentu imati lekarsku zaštitu. Nažalost, to sada nije slučaj. Recimo, u opštini Žitište u ovom momentu, koju čine 12 naselja, mesta Međa i Hetin traže lekara, za sada imaju samo jedanput nedeljno. Da se izrazim crnohumorno, sreća je za pacijenta ako se razboli onog dana kada je lekar u mestu, odnosno kada je u ambulanti, pa može odmah da dobije lekarsku uslugu, ali ako nije onda mora da putuje nekoliko desetina kilometara dalje. Ako se uzme u obzir da su to mahom ruralne sredine u kojima nažalost živi starije stanovništvo, jer su mladi skoro svi otišli ili je veoma mali broj ostao, to još više komplikuje, jer normalno u zrelim godinama ljudima je potrebnija lekarska usluga i onda treba da otputuju u drugo mesto, penzije su male ili ih čak uopšte nemaju, treba da plate autobusku kartu. To su specifičnosti o kojima se, kada je mreža lekarskih ustanova u pitanju, mora ili moralo voditi računa. Brojke govore, mi smo ovde čuli koliko lekara ima na broj pacijenata. Ja bih obrnula cifru. Podaci sa kojima ja raspolažem kažuda 345 pacijenata dolazi na jednog lekara prosečno u Srbiji. U Vojvodini je ta slika gora. To je oko 400 pacijenata na jednog lekara. Videli smo, čak i u ovom obrazloženju stoje da je različito kada je u pitanju teritorijalna raspoređenost lekara, pa tako recimo najgora situacija u Vojvodini je u Sremu, gde je negde oko 550 pacijenata na jednog lekara, a ima lokalnih samouprava kod kojih je to još gore, govorim isključivo o stanju u Vojvodini, negde oko 900 pacijenata, kao što je recimo slučaj u Temerinu. To su sve alarmantni podaci. Ako uzmemo u obzir da je prosečna starost u Srbiji, odnosno u Vojvodini, oko 40 godina, ako stalno govorimo da je prisutna bela kuga, ako nam mladi odlaze, ako se za 10 godina između dva popisa stanovništva broj stanovništva Vojvodine, recimo, smanjio za blizu 5%, onda ovakvi podaci moraju da nas brinu ističe se utisak da će se moći lečiti, ne samo utisak, nažalost to je i činjenica, samo oni koji imaju novca. Ako se najavi i smanjenje plata i penzija, onda je stvarno stanje zabrinjavajuće i nije čudo što se stanje pogoršava kada su u pitanju kardio-vaskularne bolesti ili šećerna bolest. Ako vam se na televiziji reklamira aparat koji će vam šećer sa 20 samo tako skinuti na mnogo nižu vrednost, nisam lekar, ponavljam, ali to gleda kao neko ko je pacijent, ne daj bože pacijent, i koristi lekarske usluge. Poseban problem kada je Vojvodina u pitanju, mislim da je to i širi slučaj, je stanje aparata koji postoje u bolnicama i drugim ustanovama, a koji se kvare zbog stoje starosti, gde se ne vrši zanavljanje tih aparata onako kako bi trebalo. Kao najdrastičniji primer, navela bih aparate za zračenje kojih nema dovoljno ili su stari pa se često kvare, a pacijenti sa tako teškim bolestima ne mogu da čekaju, pa pacijenti iz Vojvodine se šalju na zračenje u Kladovo ili u Kragujevac. U svetu se aparati menjaju na nekih sedam godina korišćenja, bez obzira u kojoj su meri korišćeni, a kod nas se radi sa aparatima koji su stari i po 13 godina, pa je normalno da se često kvare. To je jedan od razloga za stvaranje ovakvih redova. Ako se uzme u obzir da Vojvodina pokriva 27% stanovništva Srbije, po nekakvim svetskim normama, trebala bi da ima osam ovakvih aparata za zračenje. Sada ih ima samo dva i u postupku je nabavka tri aparata koje finansira Vlada Vojvodine. Međutim, tu nastaju problemi oko sprovođenja tenderskih procedura. Koliko čujem, tu su obarani tenderi. U to ne želim da ulazim, zašto, kada, koliko puta se ponavljaju tenderi, a u međuvremenu trpe pacijenti zbog ne sprovedene procedure nabavke aparate ili potrošnog materijala ili bilo čega drugog što podleže nabavci preko tendera. Moralo bi se na drugačiji način pristupiti kod nabavke u oblasti medicine, kako bi se obezbedio kontinuitet kada je u pitanju terapija ili nekakva druga medicinska usluga. Važno je naglasiti da je zdravstveni sistem u Srbiji centralizovan, što je jedan od glavnih uzroka većine problema koji su zadesili ovu oblast. U RZZO je sve skoncentrisano, i novac, i poslovi koji se obavljaju uzdravstvenoj zaštiti. Smatramo, bez obzira koliko pozdravljamo donošenje ovakve dopune Zakona, odnosno mogućnosti, da se obezbedi ubrzano obrazovanje kadra, da ovaj predlog treba popraviti. S tim u vezi, podneli smo amandmane. To su amandmani koji se tiču nadležnosti AP Vojvodine u ovoj oblasti, tj. da se obezbedi učešće AP Vojvodine u postupku davanja saglasnosti na specijalizacije i uže specijalizacije, budući da u ovoj oblasti sada nema ni minimuma informacija o tome koje se specijalizacije odobravaju i u kojim ustanovama na teritoriji AP Vojvodine. Ceo postupak se sprovodi između zdravstvenih ustanova osnovanih u Vojvodini i Ministarstva. Organ AP Vojvodine ne može na to da utiče. U obrazloženju amandmana upravo napominjemo, na osnovu Zakona o nadležnosti AP Vojvodine, da bi ovi amandmani mogli biti usvojeni. Na kraju, u Danu za glasanje, u zavisnosti od toga da li će naš amandman biti usvojen, mi ćemo se opredeljivati da li ćemo glasati za ovu izmenu Zakona.
Reč ima narodni poslanik Slavica Đukić-Dejanović.
Poštovana predsednice, poštovani ministri i saradnici iz Ministarstva zdravlja, koleginice i kolege narodni poslanici, naš poslanički klub se prethodnih dana ozbiljno bavio analizom zdravstvenog sistema i predloženim zakonskim izmenama bazičnog zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ocenjujemo da se reformski karakter izmena ovog zakona ogleda u tome što je u ogromnoj disproporciji zdravstvenih potreba i finansijskih sredstava. Zapravo se u ovom momentu mora ići na one mere koje ne iziskuju nove finansije. Šta praktično to znači za, slažem se sa mnogima, najkvalitetnije stručne kadrove ove zemlje, stomatologe, farmaceute, lekare? To znači da za one koji su u redovnom radnom odnosu neće vreme biti limit da se usavršavaju, a podsećamo da je stručno usavršavanje obaveza i institucija i svakog pojedinca i da krajnji korisnik, naš pacijent, će imati zapravo najviše koristi od toga. Zbog toga je zaista ovaj predlog zakona kod poslanika našeg poslaničkog kluba, a i u Odboru za zdravlje, naišao na jedan optimizam, model da se nešto može učiniti bez novca, a to je da najstručniji ljudi, očigledno je da se radi o mlađim ljudima, treba da poprave stručnu strukturu u zdravstvenom sistemu i da na taj način omoguće našem korisniku, našem pacijentu, svima nama, jer smo svi mi u potrebi i da budemo edukovani na temu zdravstvene zaštite i da nam se neki zdravstveni problem rano dijagnostikuje, da se lečimo, da budemo podvrgnuti određenim rehabilitacionim procedurama. Dakle, zakon se tiče možda više svakog čoveka koji živi u ovoj zemlji i zbog toga je njegova vrednost posebno značajna. Stav Vlade da ovakve zakone šalje ka parlamentu je zapravo vizionarski i pokazuje da probleme možemo početi da rešavamo separatno, ali kvalitetno. Činjenica je da će se zakon primenjivati i u obrazloženju stoji da će podzakonski akt biti donet do kraja ove godine, da će se primenjivati praktično u svakoj zdravstvenoj ustanova i u privatnoj praksi i u mreži zdravstvenih ustanova koje pripadaju tzv. državnom zdravstvu. Ovo znači da svaki stomatolog, svaki farmaceut, svaki lekar koji je položio stručni ispit i završio staž treba da napravi ugovor sa zdravstvenom ustanovom, odnosno treba da ima ugovor sa osnivačem u privatnoj praksi i to je korak dalje u izjednačavanju uslova za stručno usavršavanje svih ljudi u ovoj zemlji i širenje mreže zdravstvenih ustanova koje potencijalno mogu davati zdravstvene usluge našim građanima. Dakle, svaka laboratorija, odnosno svaka farmaceutska ustanova, svaki dom zdravlja, opšta bolnica, specijalna bolnica, da ne govorimo o tercijarnim i zdravstvenim ustanovama u kojima se obavlja i naučnoistraživački rad i koje imaju posebne institutske karakteristike rada, imaće mogućnost da zanovi svoj kadar. Videli smo da je kod nekih segmenata našeg zdravstvenog sistema, posebno kada su u pitanju pedijatrijske potrebe, to izuzetno, izuzetno značajno. Kako će taj postupak ići i zašto mislim da se povećava odgovornost većeg broja ljudi u primeni ovog zakona? Odluku o tome da jednoj zdravstvenoj ustanovi treba subspecijalista ili specijalista donosi direktor. On će morati da ima dosta čvrstu komunikaciju sa institucijama koje mnogo nismo koristili u zdravstvenom sistemu, sa regionalnim institucijama za zaštitu zdravlja. U skladu sa tim planovima, a to znači direktor, menadžment svake zdravstvene ustanove treba da sagleda svoje potrebe, videće kako će da organizuje službu i da radi na usavršavanju pojedinaca. Saglasnost ministarstva će biti sigurno sledeći korak, ali će ministar imati jedan značajan deo obaveza. Do 31. decembra svake godine ministar će videti koje su deficitarne specijalnosti i ono što jeste važno i za nezaposlene lekare, stomatologe i farmaceute biće šanse. To će biti najčešće među volonterima koji su zaista pokazali svojim trudom, radom, koji su pokazali činjenicom da struku neguju i onda kada ne dobijaju nikakvu materijalnu satisfakciju privrženost tom poslu. Oni će sigurno biti u najvećoj prednosti, ali mislim da je jako važno da se moramo oslanjati na mentore iz sredina koje zapravo šalju ljude na specijalizaciju. Šta je bio praktični problem i šta se događalo i kada smo u prethodnom periodu odobrili 1.700 specijalizacija? Kako da ga pošaljem na specijalizaciju, kad njegov posao u mojoj ustanovi nema ko da radi? Znate u tim ustanovama ima vrlo kompententnih ljudi koji su mentori i taj lekar ili stomatolog izuzev onog perioda koji provodi na medicinskim fakultetima i sluša određenu teorijsku nastavu najčešće provodi u svojoj ili zdravstvenoj ustanovi koja je blizu. Tu će rukovodioci zdravstvenih ustanova, direktori morati da pokažu jednu spremnost za bolju organizaciju. Zbog toga je, rekla bih, ovaj način razmišljanja na zakonodavnom planu i način koji budi kreativnost i obavezu direktora zdravstvenih ustanova da daju više od sebe, a ne da uvek čekaju da im neko pošalje sugestiju kako će oni to da urade, koga će da pošalju, koga će da odaberu i povećava stepen odgovornosti neuporedivo većeg broja ljudi i primarnu zdravstvenu zaštitu i opšte bolnice i fizičko bolničke centre i institute koji se bave zdravstvenom zaštitom privode jednoj većoj praktičnijoj nameni. Zakon suštinski tretira resurse ljudske koji jesu najbitniji u trijadi koju smo više puta danas svi mi pominjali, prostor, oprema, kadrovi. Bez toga nema zdravstvene delatnosti. O prostoru i opremi dosta znamo, dosta smoi na različite načine razgovarali, ali o tom ljudskom resursu koji je zaista najveći kapital i na koji možemo biti ponosni bez obzira na pojedinačne slučajeve koji ponekad degradiraju rad ogromnog broja ljudi poslanička grupa SPS juče je konstatovala za 126.288 ljudi treba reći da za period tranzicije veliko hvala jer su do današnjeg dana vodili računa o zdravstvenoj zaštiti pacijenata i razvijali prevenciju na način koji često nije bio usklađen sa materijalnim statusom i stimulacijom koju inače stručnjaci u svetu imaju, a zdravstveni i nezdravstveni radnici, među njima 22.000 lekara su u preko 98 slučajeva odgovorili smo humanom, stručnom pozivu i zbog toga smo konstatovali da će ovaj zakon upravo biti jedan oblik zahvalnosti njima, najobrazovanijim kadrovima koji neće više čekati godinama jer nije to bilo samo zakonske dve godine. Čekalo se na specijalizaciju toliko dugo da neko dok dobije specijalizaciju, dok je završi, dok položi ispit, a onda u praksi počne da uči od svojih kolega kako će te veštine primeniti dođe u proseku do 48 ili 50 godine i onda samo deset godina radi do 15. Hiruške discipline već do 60 godine sigurno isključuju iz prve linije operativce i hirurge. Vrlo malo ostaje mogućnosti da radi svoj visoko stručni posao. Upravljanje ljudskim resursima, koji jeste tema ovih zakona, je deo formulisanja politike i razvoja kadrova. On treba da pođe od potreba zdravstvenog sistema i ono što je na svima nama, pa i nama koji ćemo učestvovati u donošenju drugih zakona jeste da potrebe zdravstvenog sistema sagledamo realno. Dosta toga je na edukativnom planu urađeno u smislu informisanosti građana o skrininzima, o masovnim bolestima, ali ta kapija zdravlja, primarna zdravstvena zaštita gde bi trebalo 80% građana da ostvari svoju zdravstvenu uslugu ne može imati neki sekundarni tim lekara. Ne slažem se da najkvalitetniji lekari treba da rade smo u vrhunskim ustanovama. Lekari najkvalitetniji uvek rade svoj posao i da li će se jedna tonzilektonija, operacija krajnika raditi u Pirotu, Kragujevcu ili Beogradu stručni stavovi i postulati moraju biti potpuno isti i stručnost lekara mora biti potpuno ista. Najkvalitetniji ljudi treba da rade u svakom zdravstvenom timu. Istina je da nivoi zdravstvene zaštite treba da budu različiti i da ne možemo sve raditi i u manjim i u većim sredinama i gde ima kadra i gde nema. Kada se postavlja pitanje npr. nedostatka neke sale za neku intervenciju, moramo znati da nije u pitanju samo sala i nije u pitanju samo oprema. Ko će to raditi? Imamo li kadra? Te deficitarne specijalnosti o kojima će se ministar izjašnjavati do 31. decembra svake godine i koji će dati mogućnost i mladim ljudima da se usavršavaju one zapravo treba da budu pre svega svakako raspoređene u tom vrhu piramide zdravstvenih ustanova, u kliničkim centrima koji se bave tercijalno zdravstvenom zaštitom i to se mora raditi u Srbiji koja nažalost nije velika, u Beogradu, sve što može u Novom Sadu, Nišu, Kragujevcu. Ne mora se raditi najviša, najsuptilnija medicina na svakom mestu. Ali, ono što se radi na bilo kom mestu mora biti urađeno potpuno isto sa istim stručnim kapacitetima, poštovanjem ljudskih prava, stručnosti i svih parametara kojim se vrlo dobro možemo meriti. Primarna zdravstvena zaštita je najčešće, nažalost, bila šalter za upućivanje u sekundarne i tercijalne zdravstvene ustanove. Ako se dobro primeni ovaj zakon i ako budemo vodili računa o stručnoj strukturi zaposlenih, mi ćemo zaista moći i preventivne programe da podignemo na viši nivo, jer značajan deo preventivnih aktivnosti treba zapravo da bude izmešten u domu zdravlja. Nije dobro da lekar, a lekar je najčešće osoba koja je bila najbolji učenik u svojoj srednjoj školi, najugledniji čovek u svojoj porodici, široj porodici, nije dobro da kada završi jedan tako težak fakultet piše upute za svog kolegu koji samo radi u drugoj ustanovi. On treba da bude osposobljen kroz veštine da najveći deo posla uradi zajedno. Veštine su zapravo specijalizacija i subspecijalizacija. Ali, to ne znači da će jednom domu zdravlja trebati 10 endokrinologa. Neće mu trebati vaskularni hirurg. Zna se šta je to što treba domu zdravlja. Treba mu pre svega dobro obrazovan specijalista opšte medicine i određen broj drugih specijalnosti. Pošto se dosta govorilo o tome da, zahvaljujući naravno i stručnosti zdravstvenih radnika, podignut je nivo zdravstvene zaštite a parametri su, između ostalog, pozitivni, smanjenje neonatalne smrtnosti, produžetak života, dakle, hvala zdravstvenim radnicima što su sigurno sebe uložili i dali ogroman doprinos da ti parametri budu pozitivni, nije loše da se podsetimo da starija životna dob i stimulacija rađanja iziskuju i posebne profile stručnosti u zdravstvu. Dakle, starije životno doba donosi i neke novije bolesti i ima zahteve za nekim novim organizacionim šemama, uključujući i palijativno zbrinjavanje. Danas su se dosta pominjale kardiovaskularne bolesti, maligne bolesti, dijabet, hipertenzija, rizična ponašanja. Htela bih prosto da podsetim javnost da je Svetska zdravstvena organizacija izašla sa jednim parametrom: do 2020. godine drugi faktor po onesposobljenosti za rad, posle kardiovaskularnih bolesti, biće depresija. Dakle, imamo i dušu i moramo se malo prisetiti da kad lekari, a i kad kao pacijenti odlazimo u zdravstvene ustanove, to jedinstvo tela i duše jeste nešto što iziskuje obrazovanje i stručnog kadra i nas samih. Ono što mislim da jeste važno, to je da međunarodna iskustva i standardi treba da utiču na nas da donesemo sopstvene standarde i mi tu imamo timove koji to mogu i da urade. Mislim da je vreme da neke standarde malo menjamo i u nekom budućem periodu inicijativa treba da potekne od onih koji se neposredno bave proizvodnjom zdravlja, informisanjem zdravstvenih parametara koji su bitni za bolji život i kvalitet života nacije. Dosledna primena propisa koje smo doneli je jedan od načina da pokažemo da zaista kao društvo sazrevamo, a u domenu zdravlja mi se čini da se to može učiniti na najbolji način. Broj zaposlenih na neodređeno radno vreme u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže Srbije je, na primer, 2004. godine iznosio 120 hiljada, a danas 113 hiljada. To znači da je zdravstvo ipak imalo na umu sve instrukcije Vlade i apele da se mora ići na smanjenje. Koji parametar u ovom momentu nije dobar u zdravstvenom sistemu? Naime, 24% zaposlenih su nemedicinske struke. To je nešto što je za evropske parametre jako loše. Ukazuju nam i naši prijatelji i saradnici da nije dobro, ali, šta ćemo sa ljudima koji su ceo svoj radni vek proveli u nekoj ložionici ili nekom vešeraju? Ne možemo baš reći – e, mi moramo da menjamo strukturu i ti i tvoja porodica nas ne zanimate. Zato je obaveza direktora zdravstvenih ustanova da kada ti ljudi koji se bave tehničkim, administrativnim poslovima, odlaze u penziju i nema ih više u zdravstvenom sistemu, da popravljamo strukturu pre svega medicinskim sestrama koje su zapravo duša zdravstvenog sistema. Nega bolesnika u ustanovama tercijalne i sekundarne zdravstvene zaštite nam ponekada zaista jako škripi. Ali, najčešće to nije zbog toga što je taj kadar neodgovoran, nego, naprosto, njega nema dovoljno i o tome govore parametri kojima nas je Ministarstvo snabdelo i o kojima je nešto rekao i ministar. Pokazatelji obezbeđenosti Republike Srbije i EU prosek u pogledu broja lekara, u nekoliko navrata smo danas čuli, govore da smo mi danas tamo gde je EU bila 2004. godine, na 100 hiljada stanovnika tih 307 lekara. Taj broj ne bi bio zabrinjavajući, posebno ne ako taj broj lekara na 100 hiljada stanovnika u Srbiji uporedimo sa zemljama regiona. Ispod nas po ovom parametru je i Mađarska i Hrvatska i Rumunija i Crna Gora i BiH i Turska i Albanija, ali su daleko ispred nas po ovom parametru zemlje EU, Austrija, Nemačka posebno, tako da Francuska i Nemačka imaju posebno dobre parametre. Takođe još jedan segment o kome jeste bilo reči, a koji je u domenu svih nas, pa i poslanika, jer smo izabrani predstavnici građana, to je segment da parametri na osnovu kojih mi zaključujemo kakvo nam je zdravstvo su prilično ilustrativni. Ako u Nišavskom okrugu na 100 hiljada stanovnika ima 424 lekara, a u Sremu 209, da li možda to govori o tome da svi mi koji smo iz pojedinih sredina poslati ovde da radimo na zakonodavnom planu nismo dovoljno uticali kroz akta koja smo donosili da uravnotežimo jedan ravnomerni regionalni razvoj ili možda kolege iz Vojvodine treba sebe da pitaju zašto tako velike razlike i unutar samog regiona? Dakle, i jedno i drugo pitanje je pitanje za nas koje su građani poslali da na zakonodavnom planu razmišljamo mnogo šire nego što je jedna sredina, ali jesu dobri pokazatelji za to kako da u narednom periodu drugačije razmišljamo. Obezbeđenost lekarima je relativno solidna, a primenom ovog zakona obezbediće se stručnost i to na način da anticipiramo da za nekoliko godina zaista ne bismo imali određene specijalnosti i subspecijalnosti. Strateško planiranje kadrova u sistemu zdravstvene zaštite sigurno da je vezano za finansiranje, ali koordinaciju zdravstvenog obrazovnog sistema i tržišta rada mora imati zdravstvena politika kao svoj postulat, zbog toga što ako zajednica medicinskih fakulteta, a ministar je o tome govorio, kroz upisnu politiku i dalje bude produkovala isti broj svršenih studenata medicine, stomatologije i farmacije, ovo će biti jedna palijativna mera koja je dobra za blisku budućnost, ali za dalju budućnost suočićemo se sa sličnim problemima. Iz razloga koje sam iznela i iz razloga koje neću ponavljati, jer su ostale kolege vrlo korektno o tome govorile, naš poslanički klub će sa velikim zadovoljstvom u Danu za glasanje reći da.
Hvala poslanici Slavici Đukić Dejanović. Određujem pauzu pošto smo završili ovlašćene predstavnike do 14.15 sati i prelazimo na listu. Inače, nećemo biti u direktnom prenosu nego će ići u odloženom.
Nastavljamo sa radom. Da li se još neko od predstavnika predlagača javlja za reč, ako ne prelazimo po spisku. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvaženi kolege poslanici, gospodine ministre zaista raduje informacija da ste lično vi sa početkom ovog mandata bili inicijator ove odluke. Odluka vrlo bitna za reći ću nas mlade lekare, iako sam ja već na specijalizaciji, ali znam koliko to znači mladim ljudima, mladim lekarima i našoj branši uopšte. Naravno, ovo vidim kao početak jedne ozbiljne reforme u koju sam siguran da ćete ući, jer je ona zaista neophodna, a problema ima u izobilju. Takođe, raduje me što sam na Odboru za zdravlje, skupštinskom odboru čuo od uvaženog profesora Vekića da se priprema i ozbiljna reforma i promene u nivou primarne zdravstvene zaštite i da će se primarna zdravstvena zaštita, odnosno opšta praksa rasteretiti ogromnog administrativnog pritiska. Jasno je da je ključ dobre zdravstvene zaštite i dobrog zdravstvenog odgovora u stvari kvalitetna, primarna zdravstvena zaštita, a ja vam mogu reći pošto sam dugo radio kao lekar opšte prakse da bi mi imali i oko 50 pregleda dnevno od toga većina je bila administrativne prirode. Tako da taj domen i taj sektor, odnosno uređenje tog sektora zaista može da dovede do poboljšanja zdravstvene zaštite, da razguši praktično onaj čep koji imamo u sekundarnoj i tercijalnoj zdravstvenoj zaštiti i da dovede do boljitka zdravstvenog odgovora. Ono što treba reći jeste da pored domova zdravlja, centralno mesto u primarnoj zdravstvenoj zaštiti imaju i zavodi za javno zdravlje. Moram vas podsetiti da sam prošlog meseca vam uputio pitanje i nekoliko sugestija, ne znam da li je došlo inače pitanje do vas, o neminovnosti i obavezi formiranja Zavoda za javno zdravlje u Novom Pazaru. Vi znate da je u januaru 2012. godine Vlada donela odluku da formira jedan ovakav zavod za Opštinu Tutin i Novi Pazar, da je grad 2009. godine ušao u ozbiljne procedure pripreme, da je urađen elaborat, grad je dao na upotrebu i određene prostorije koje su jako povoljne, koje imaju poseban ulaz, pa sam u tom pitanju dao i sugestiju da se predvidi u sledećem budžetu i svota po predračunu od pet miliona dinara za rehabilitaciju i pripremu tog prostora obzirom da je tu boravila vojska za vreme NATO bombardovanja. U svakom slučaju, želim da vam naglasim i vi to sigurno znate, obzirom da sam video u vašoj biografiji da se bavite i epidemiologijom pored ostalog, da je to krucijalno pitanje za bolje organizovanje zdravstvene zaštite u regionu Sandžaka, odnosno Novog Pazara i Tutina. Mi nemamo kvalitetne statističke podatke, nemamo kvalitetan skrining tako da značaj ove institucije zaista je ogroman za nas. S toga želim da vam uputim zaista poziv da ovu instituciju što pre osnujemo u Novom Pazaru. Moram da kažem, da smo valjda prošle godine imali ponudu, imali program od Češke razvojne agencije od 100 hiljada evra koja bi obezbedila kompletnu laboratoriju. Znači, pare nisu problem. Mi u tom trenutku to nismo mogli uraditi baš iz razloga što nismo imali formiran taj institut. Na kraju moram da kažem da u gradu Novom Pazaru ima dosta kvalitetnih, strukovnih kadrova, imamo i nešto opreme od prošlog Higijenskog zavoda i mislim zaista sa malim ulaganjem da možemo da uvođenjem ove institucije napravimo ozbiljne pomake u gradu što se tiče zdravstvene zaštite. S druge strane, vi znate da grad Novi Pazar nema svoju angio salu, odnosno naša bolnica i mi smo pre nekih šest meseci imali posetu na naš poziv gospodina Miljka Ristića, kao direktora kliničkog centra i ušli smo u nekakve konsultacije. Pozvali smo direktora bolnice i interniste i radiologe, kardiologe koji se inače bave tom problematikom i došli smo zaista do zaključka da je apsolutno neophodno tu instituciju planirati, kadrove početi obučavati i svakako da uz angio salu ne možemo ne formirati kardio-hirušku salu, to je opšti zaključak strukovni bio u tom trenutku. Mislim da ćemo kod vas naići na jedno razumevanje. Nadam se stalnom kontaktu i mogućnosti da ovaj naš plan i ovo je već nešto što smo mi najavili rešimo i poboljšamo zaista zdravstveni odgovor i zdravstvenu uslugu u Sandžaku. Moram da kažem što je očigledno da jedino grad Novi Pazar nije obezbeđen sa ona dva zlatna sata dolaska do prve angio sale i to je zaista strašna stvar, da ne kažem čak i protiv ustavna. Znači, jedino grad Novi Pazar ne može da stigne do angio sale u Kragujevcu. To ne može da se desi. Svi drugi delovi Srbije imaju to i s toga mislim da moramo ući u jedno planiranje, u strateško planiranje toga i da praktično realizujemo ove planove i ovu našu zadaću. Naravno, da je izuzetno važno ono danas što radimo, ne treba dozvoliti da mladi ljudi čekaju ni sekunde, ni jednog dana da nešto novo nauče, pogotovo ne u medicini i nije razumljiv ni dosad ovaj institut čekanja od dve godine koji zaista ne postoji nigde na zapadu. U zapadnim ozbiljnim medicinskim ustanovama to ne postoji i s toga zaista podržavam i pozdravljam ovu odluku i ovu promenu ovog člana. Takođe, uključivanje privatnog sektora u kojem zaista verujem da postoji ozbiljan potencijal i u opremi i u ljudstvu, mi možemo i na ovaj način, davanjem ovih, kako mi kažemo, volonterskih specijalizacija zaista podupreti i tu granu i u punoj funkciji je staviti da služi zdravstvenoj zaštiti u našoj državi. Rekoh da sam na specijalizaciji i da zaista naš program mogu da kažem da je relativno kvalitetan, da zahvaljujući entuzijazmu pojedinih profesora zaista puno toga učimo, ali mora se puno poraditi i na toj obrazovnoj strukturi, pogotovo na specijalizacijama i dati više prostora veštinama nego znanju teorijskom. Ne sme se dozvoliti da jedan svršeni internista ne zna da uradi ultra zvuk i ne sme se dozvoliti da se naknadno i preko specijalizacije koja se plaća, lekari moraju dodatno plaćati tu mogućnost da praktično uče ultrazvuk koja je danas prva metoda u dijagnostici ozbiljnih akutnih stanja. Mislim da ćete imati puno posla, znam da ste vi mlad čovek i znam da, iz vaše biografije vidim da zaista ćete se potruditi da možemo računati na ozbiljne pomake. Takođe, imamo ozbiljnog problema i u edukaciji lekara. Sami edukativni procesi koje mi praktično, koji se sprovode i koje mi pohađamo u smislu kontinuirane medicinske edukacije, mislim da nemaju značajnu težinu i mislim da strukovno ne povećavaju naše znanje. Ono što je moj predlog, a i predlog većine profesora jeste omogućiti nama iz manjih sredina, nama koji želimo da vladamo svim informacijama, da određeni period i u toku svog rada i po svršenju specijalizacije imamo od nekoliko nedelja u tercijalnim ustanovama, da se upoznamo sa stanjem sa profesorima i ljudima kojima mi inače i šaljemo te pacijente i mislim da je to mnogo bolji način poboljšavanja našeg znanja i veština da praktično pružamo bolju uslugu, nego ovaj način koji imamo sada i koji je, mogu reći, u kojem ima dosta praznog hoda, mi slušamo i skupljamo praktično bodove, slušamo neke stvari kojima se možda nikada nećemo baviti ili nemaju apsolutno veze sa našom praksom. Moram da kažem da bi, prevashodno vi kao ministar, trebali da poduprete jednu pozitivnu kampanju o imidžu lekara. Korupcije ima, ali verujte mi da je to mnogo mali deo u odnosu na kvalitetne, ozbiljne altruistrički nastrojene lekare, koji zaista celokupan svoj život posvećuju humanom pozivu i pružanju zaista pomoći, uz, mogu sigurno da kažem, jednu skromnu nadoknadu kojom mogu da pokriju neke svoje osnovne troškove. Mislim da u ovom društvu nama, pre svega, treba više toga, pozitivnih primera pozitivnih lekara nego kritike, obzirom da je zaista mnogo više dobrih, uljudnih, kvalitetnih kadrova nego onih koji zloupotrebljavaju svoje ovlašćenje i svoj rad. Plan ove Vlade, a i SDP-a u okviru nje, jeste da se bavi krucijalno bitnim i vitalnim pitanjima ljudi, građana, najosnovnijim stvarima koje mogu da se reše. Utezanjem ovog sistema kakvog imamo, reformama onim kojim možemo da izvršimo na ovaj način, bez upotrebe velikih dodatnih troškova, zaista je to taj put kojim mi moramo ići, kojim moramo pružati uslugu. Mislim da osnivanjem ove institucije u Novom Pazaru i planiranjem i razvijanjem angio sale, kardiohiruške sale i drugih grana, ova Vlada i vi kao ministar direktno šaljete poruku da mislite i pružate pomoć građanima kako Sandžaka, tako i celokupne naše države. Mislim da vi to upravo na pravi način i radite. Socijaldemokratska partija će podržati ovu odluku. Socijaldemokratska partija u stalnoj konsultaciji s narodom će podržati svaku pozitivnu reformu. Socijaldemokratska partija i mi ljudi koji dolazimo iz Sandžaka se nećemo lagati naše glasače nekim nebuloznim i nedohvatljivim temama, tipa autonomije, ali ćemo svakako rešavati krucijalna pitanja koja pogađaju naš narod i koja mi možemo rešiti. Stoga vas pozivam da nam na tom putu zaista izađete u susret i pomognete.
Reč ima ministar u Vladi dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Pošto se zalažem da rešavamo bitne stvari, ovde ste pomenuli izuzetno bitnu stvar, a to je angio sala i kardiohirurgija i „Zlatni sat“. Ja vas ovom prilikom samo molim za jednu stvar, a to je da, pošto ste i sami rekli da novac neće biti problem, nemojte da dođemo u drugi problem, da sledeće godine dobijete angio salu i da dobijete kardiohirurgiju, a da nemate kadrove i da stoji da se ne radi. Već kasnite ako niste poslali ljude da se obuče za to, jer to neće imati nikakve svrhe. Kad nemate problem novca, a imate podršku ministarstva i prepoznajemo problem, iz ne znam kog razloga, jer jednostavno ne možemo da ispoštujemo jedan princip o kome smo govorili, o tom „Zlatnom satu“, budite ne toliko vizionar, ali krenite odmah, moj vam je savet, da osposobite ljude i za angio salu i kardiohirurgiju, jer ne vidim neki problem da se to ne desi iduće godine, ali vidim problem ako to sve stigne, a tu nema ko da radi, pa onda da izlazite da kažete dajte sada kadrove odavde, dajte nam da nam pomognu, dajte da rade jednom nedeljno, dvaput nedeljno. Još jednu stvar vas molim, nabrojali ste dosta stvari. Budite realni, napravite te stvari šta možete u kojoj godini za narednih pet godina da se uradi. Ne može odjednom da se uradi. Ovo neka bude prioritet. Za zavod smo se dogovorili. Za sve ostale stvari rasporedite. Kažete da novac imate, da imate i investicije, imate sve. U Ministarstvu zdravlja nećete imati problem, niti opstrukciju, samo vrhunsku pomoć, ali vas još jednom molim, spremite kadrove na vreme. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Stanje u srpskom zdravstvu je jako loše i to je opšte poznata stvar i nema potrebe da se ponavljaju svi detalji opisa tog stanja. Već smo čuli i to da smo poslednji u Evropi i liste čekanja. Za to, naravno, nije kriva samo poslednja Vlada, ni ova od pre sto i nešto dana, ni ova od pre 700 i nešto dana. To je jedan zapušten sistem jako dugo vremena bez bilo kakve velike želje da se urade neke ozbiljne reforme. Prethodni ministri su imali neke dobre i mnogo loših ideja i uspeli su da mahom sprovedu ove loše ideje, a da dobre ostanu na strani. Ova palijativna izmena jednog člana ovog zakona o zdravstvenoj zaštiti će naići na podršku poslanika Nove stranke ako bude usvojen amandman koji još više liberalizuje mogućnost lekara da o svom trošku upišu specijalizaciju i završe one specijalizacije koje su deficitarne, bez arbitrarnosti ministra i nekog drugog, jer nema potrebe da se u to meša, da li nama treba neki specijalista ili ne, bilo ko u ovoj državi. Time što je neko postao specijalista to mu ne garantuje posao, nego samo dobija to znanje, veštinu i to zvanje, a on može da zaposli u nekoj privatnoj klinici ili da ode u inostranstvo, ali potpuno je besmisleno da masa lekara sedi na birou bez mogućnosti da možda ako ima svoj potencijal finansijski da specijalizira. Zastareo nam je sistem po svim merilima. Gde god da pipnete u bilo kom delu zdravstva, naićićete na nešto što više liči na XIX vek nego na XXI vek. Mnogi su razlozi za to. Neću da uđem u te razloge pre. Ne optužujem nikoga, odnosno optužujem sve koji su se bavili tim poslom zadnjih pedesetak godina. Ono što je trebalo da bude očekivanje od nove Vlade, to je da ona, bar po svojim rečima, želi da uvede reforme i da promeni puno toga. Ništa se bitno nije promenilo. Time što ministar zdravlja unosi bolesno dete u avion koji treba da ga odveze na neko mesto lečenja, tonije reforma. To je zloupotreba. Posao roditelja je da se brinu o svom detetu na takav način, a posao ministra je da stvori uslove da lečenje deteta ne bude pitanje dobre volje SMS pretplatnika i da ne bude deo izborne ili postizborne kampanje, nego da to bude jedna potpuno normalna stvar. Ne treba nam poseban fond za lečenje dece. Iz postojećeg fonda, dok on postoji, to mora da bude obezbeđeno. To ne može da bude obezbeđeno tako što smo pre neki mesec oteli od Fonda zdravstva preko 250 miliona evra ne bi li krpili rupe u penzionom fondu. Time, naravno, nije obezbeđena nikakva duga sigurnost isplate penzija. Nedostatak od 250 miliona evra u Fondu zdravstva mislim da je očigledan svaki dan. Ko to ne vidi, on ne živi u ovoj državi. Reforme podrazumevaju da se učini puno stvari koje, čini mi se, mogu da se urade bez neke velike pompe, a da donesu veliku korist. Prvi korak je, recimo, da se spoje vojno i civilno zdravstvo.Ne postoji nikakav razlog, nikakve specifičnosti vojnog i civilnog zdravstva. Kada je rat, ne dao Bog, svi smo vojno zdravstvo. Kada je mir, nema potrebe za vojnim zdravstvom. Upucavanje je češće na splavovima niz Dunav i Savu nego u vojnim objektima i na vojnim poligonima. Prema tome, ajmo da se ponašamo racionalno. Vojno zdravstvo je ostavilo nekoliko stotina hiljada metara kvadratnih bolničkog prostora koji zvri prazan, jer je projektovano za pola miliona aktivnih i pasivnih vojnih lica kojih je bilo pre 30 godina u Srbiji. Danas ih ukupno sa penzionerima nema 100 hiljada. To znači pet puta manje. Nema potrebe nijedan dinar da se uloži ni u jednu ciglu za izgradnju vojnih objekata, jer oni postoje mahom pored objekata civilnog zdravstva. Recimo, Niš je tipičan primer. Između kliničkog centra i vojne bolnice je samo urgentni centar. Ponovo se baca dvadesetak miliona evra u cigle i crepove umesto u edukaciju, lekove, opremu, da bi se napravila nova zgrada koju će neko da otvori, da preseče onu vrpcu i da ostane prazna, kao što je slučaj sa urgentnim centrom koji stoji prazan trideset i nešto godina, a pored toga je vojna bolnica koja je inače prazna zbog toga, kao što sam rekao, nema dovoljan broj pacijenata. To je stvar koja može da se reši brzo. Privatno zdravstvo, treba mu dati šansu da ono dobije na jednoj normalnoj tržišnoj konkurencije, mogućnost da pomogne građanima Srbije da dobiju bolji nivo zdravstvene zaštite. Postojeći sistem, Bizmarkov sistem zdravstvene zaštite treba promeniti sistemom koji je poznat kao Beveridž sistem. Ja se nadam da ljudi iz Ministarstva znaju šta to znači. Hvala.
Reč ima ministar u Vladi dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Ovo je odlična ideja da se ljudi, ako hoće, imaju mogućnosti da idu na specijalizaciju. Moram samo da vas obavestim o jednoj stvar, a to je da nemamo kapaciteta da u prvom momentu sve te ljude primimo. Znači, razgovarali smo sa fakultetima. U prvom momentu jedva ćemo imati za ovaj broj koji nam nedostaje za državne ustanove. To je dobar predlog, ali moramo da stvorimo uslove da imamo kapaciteta da te ljude, da prođu ono što je potrebno da prođu da bi postali… To je sasvim legitimno pravo da neko ko ima novac da se školuje i da radi, sam plati. To je po meni sasvim uredu. Imajte na umu da u ovom momentu, to smo i razmišljali i hteli da uradimo, nemamo kapaciteta na fakultetima, na katedrama, jer je bila velika navala i kvalitet znanja koji bi oni stekli ne bi bio dobar, a nije ni po propisima EU. Nažalost, pitao bih vas šta bi uradili kada otac koji treba… On je imao želju da prenese svoje dete u avion. Ocu je pozlilo, onesvestio se. To je razlog jedini, tako danije planirano, niti želja. Stajali smo otac, majka i on pored tog deteta. Ako ste videli, taj otac, pošto se onesvestio, nije mogao ni da otputuje sa svojim detetom, tako da ne bi rekao da je to marketing.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, replika. Izvolite [[Zoran Živković, sa mesta: Prvi sam ja tražio repliku.]] Molim vas, gospodine Živkoviću, pratim pažljivo ko je kako tražio navodno repliku. Spominjali ste da je neko ukrao iz Fonda zdravstvene zaštite 250 miliona evra i prebacio na Penzioni Fond. (Zoran Živković, sa mesta: Kakve ovo ima veze sa tim?) Pošto je predsednik poslaničkog kluba, koji podržava Vladu RS i koji je glasao za jedan takav predlog zakona, valjda ima pravo i da odgovori vama. Nećemo da polemišemo. Gospodine Martinoviću izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodin Zoran Živković sem što je nervozan, pokazuje i da je vrlo bezobrazan čovek. Teško je uvredio i ministra Lončara, a i SNS. Navodno je gospodin Lončar hteo da reklamira SNS pa je zbog toga otpratio bolesno dete do aviona. Sada smo čuli pod kojim okolnostima se to desilo. Iza vas je, gospodine Živkoviću, ostala pustoš u državi, uključujući i zdravstveni sistem. Samo da vas podsetim, dok je na vlasti bila stranka na čijoj ste listi učestvovali na poslednjim izborima, zdravstveni sistem je bio u tako očajnom stanju da je ministar zdravlja odlazio na lečenje u Saveznu Republiku Nemačku. Ako je to perspektiva za zdravstvene radnike u Srbiji, SNS kaže da će se protiv toga boriti svim sredstvima. Način da se protiv toga borimo jeste upravo usvajanje ovog predloga zakona, koji će omogućiti mladim lekarima u Srbiji da lakše dođu do specijalizacije i ono što je takođe jako bitno, da ne idu ni u Norvešku, ni u Nemačku, ni u Italiju, ni u SAD, nego da ostanu u Srbiji i da leče građane Srbije. Vama je sve reklama SNS, i kada ministar Lončar prati bolesno dete do aviona, i kada Aleksandar Vučić nosi dete iz zavejanog autobusa. Za vas je sve to reklama. Vama je lako. Vi ste upropastili ovu državu. Niste snosili nikakvu posebnu odgovornost, napunili ste džepove i sada zavaljeni tako u fotelju kritikujete, dobacujete i kažete kako neko reklamira SNS.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov, povreda Poslovnika.
Član 27, koji vas obavezuje da ovu sednicu vodite u skladu sa Poslovnikom i da se starate o primeni ovog Poslovnika, a ne kako vama padne na pamet. To tumačenje, koje ste upravo dali, da gospodin Martinović ima pravo na repliku zato što je zamenik šefa poslaničkog kluba, stranke koja… Član 27, ne možete da nađete. Hoćete li da sačekam? Jeste li pronašli?
Nastavite.
To tumačenje koje ste upravo dali izlazi ne samo iz parlamentarne prakse u ovoj Skupštini, nego i iz osnovnog logičkog zaključivanja, jer bi to značilo da šef ili zamenik šefa najvećeg poslaničkog kluba koji podržava Vladu ili bilo kog poslaničkog kluba koji podržava Vladu ima pravo na repliku svaki put kada neko kritikuje rad Vlade. Ovde nije bilo reči o kritici, nego o konstataciji da se nešto u ovoj Skupštini desilo pre dva meseca, a čemu su prisustvovali svi narodni poslanici. To što vi čujete reči koje niko nije izgovorio, zaista govori o načinu na koji vi primenjujete ovaj Poslovnik, nego bilo šta drugo. Molim vas da uvedete iste kriterijume za sve narodne poslanike. Kao i juče, molim da Poslovnik ne važi samo za jedne, a da se na druge baš nikako ne primenjuje. Ne možete tako proizvoljno određivati ko ima pravo na repliku, iako to jeste jedno od vaših prava, ali ne na osnovu slobodne procene, nego na osnovu odredaba ovog Poslovnika.
Prvo, po Poslovniku o radu Narodne skupštine ne postoje šefovi poslaničkih klubova, nego predsednici. Ovaj Poslovnik nisam ja pisao, nisam ni učestvovao u njegovom donošenju. U članu 104. stav 3. – o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine. Neko je uveo to diskreciono pravo predsedniku Skupštine. Isto tako, pažljivo sam slušao i dobro sam čuo reči koje su rečene, što naravno možete proveriti u stenografskim beleškama. Smatram da su bili ispunjeni uslovi da kolega Martinović, kao predsednik poslaničke grupe, pošto predsednik nije tu, obavlja njegovu dužnost, ima pravo na repliku. Svaki put, bez obzira da li je upitanju poslanički klub koji podržava Vladu Republike Srbije ili poslanički klub koji ne podržava Vladu, pa neko kaže – bivša Vlada ili bivši režim, dozvoliću predstavnicima te poslaničke grupe da reaguju i da imaju pravo na repliku. To je ono što izjednačava sve narodne poslanike u Narodnoj skupštini. Da li želite da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Dakle, dovedeno je upitanje dostojanstvo Narodne skupštine zato što je gospođica Jerkov iznela jednu neistinu, a to je da gospodin Živković ni na koji način nije pomenuo SNS i da zbog toga predsedavajući nije trebao da mi da pravo na repliku. Uvidom u stenografske beleške možete da vidite da se gospodin Živković na krajnje negativan način, krajnje maliciozno, da ne upotrebim neku težu reč, izrazio, ne o Aleksandru Vučiću, nego o SNS, a u članu 104. stav 2. decidno stoji – ako se uvredljivo izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku, čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Prema tome, gospodin Arsić nije povredio Poslovnik kada mi je dao pravo na repliku. Poslovnik konstantno vređate vi koji iznosite neistine. Srpska napredna stranka neće dozvoliti da se jedan humani gest ministra zdravlja, ili humani gest bilo kog državnog funkcionera, prikazuje tako da je to navodno reklama SNS. Ako je to reklama SNS, sada vas pitam – ko je vas sprečavao da vi reklamirate vašu stranku, pa da vi takođe neko bolesno dete pratite do aviona ili da ga izvlačite iz zavejanih smetova itd. Ne, najlakše je sedeti ili, kao gospodin Živković, uzimati subvencije za vinograde kojih nigde nema, a onda kritikovati Vladu RS kako navodno reklamira SNS. Gospodo, šta ste umeli i šta ste znali da uradite sa srpskim zdravstvom, vi ste to i pokazali. Sada pustite neke druge ljude koji imaju viziju kako da izleče srpski zdravstveni sistem da bi taj zdravstveni sistem mogao da leči građane RS.
Zahvaljujem. Po Poslovniku narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Arsiću, poštovani gosti, smatram da je povređen član 108, da je povređen član 109, ali i da je povređen član 107. Poštovani predsedavajući, kada vi niste reagovali na oba nastupa gospodina Martinovića i dozvolite mi da objasnim kako ste povredili Poslovnik. Gospodin Martinović je u dva svoja nastupa malopre ovde koristio termine koji su, mislim, očigledni prekršaj i narušavanje dostojanstva ne samo narodnih poslanika u ovoj Skupštini nego i Narodne skupštine Republike Srbije u celosti. On je komentarišući nastupe izvesnih narodnih poslanika ovde upotrebljavao termine - bezobrazno, maliciozno. Ja ću samo da vam objasnim šta znači kada neko na primer kaže – da je neko bezobrazan.
Molim objasnite meni, pošto nemate pravo lično da se obraćate. Preneću gospodinu Martinoviću.
Upravo se obraćam vama - bezobrazan, koji nema stida, koji se ne stidi svojih postupaka, besraman, bestidan. Gospodine Arsiću, mislim da je to bilo dovoljno da gospodinu Martinoviću prvo izreknete meru upozorenja, a onda na osnovu člana 109. i meru opomene. Malicioznost, u Rečniku srpskog jezika koji preporučujem za čitanje svim narodnim poslanicima, maliciozan, pakostan, zajedljiv, zluradan. Gospodine Arsiću, to su sve neki termini koje kada koristi neki narodni poslanik u okviru rasprave o promeni Zakona o zdravstvenoj zaštiti znači da poslanik ima nameru da vređa dostojanstvo drugog narodnog poslanika. Vaša je obaveza bila da izreknete meru opomene. Vi to niste uradili i sada me strašno interesuje – da li prihvatate moju argumentaciju da ste prekršili Poslovnik u ovom slučaju? Hvala vam.
Mogu da kažem da smatram da nisam pogrešio i da nisam prekršio Poslovnik o radu Narodne skupštine. Narodni poslanici su mnogo više ti koji vode i koji treba da vode računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Slažem se da postoje nekada različit način doživljavanja pojedinih izgovorenih reči. Znači, izgovoreno je da je diskusija bila na takav način sprovedena. Tako da smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite u Danu za glasanje da se Narodna skupština izjasni? (Da) Aleksandar Jovičić, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, član 107. zaista bih želeo da sledeći put apelujte na narodne poslanike da ne drže lekcije i da ne potcenjuju inteligenciju narodnih poslanika…
Narodni poslaniče, ne možete dva puta da reklamirate isti član.
Završavam gospodine predsedavajući. Meni je drago što je prethodni govornik pokazao da samo zna da drži predavanje. To ostavite za fakultet i vaše studente. Nijednu jedinu reč niste uzeli u odbranu vašeg predsednika, što poistovećuje da sve ono što je gospodin Martinović rekao…
Gospodine narodni poslaniče, član 107. Poslovnika je već reklamiran i podsećam vas da po Poslovniku nije dozvoljeno da se lično obraćate narodnim poslanicima. Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Živković.
Da iskoristim prvo, pošto me je ministar prozvao, oko pitanje nemogućnosti da se prime svi kandidati za specijalizaciju. To ne treba da vas spreči da prihvatite naš amandman i da se u zakonu stvori zakonski osnov za to, a da onda kada se stvore i formalni uslovi to počne da radi. Mislim da je to potpuno logična stvar. Što se tiče slučaja sa avionom i bolesnim detetom, lepo je ako ste pomogli da ono bude ukrcano u avion, ali to se ne snima i to se ne emituje. To – ko je šta radio u svom životu političkom i da li je nekome pomogao oko nečega i da li je pomagao u nekim teškim situacijama, a nije se slikao zato što smatra da je to nepristojno, je jedna posebna stvar. U replici očigledno je u bilo kom stenogramu da pogledate, odnosno stenogramu koji se tiče mog izlaganja od malopre da nisam ni na koji način pomenu SNS, niti vašeg predsednika spasioca. Ni na koji način. To što se vi u tome prepoznajete je druga stvar. Meni je samo žao ako je problem u tome da vi niste dobro čuli, a natprirodno ste obdareni za tako nešto. Tako da mi je žao ako imamo takav nekakav problem. Ponosan sam na sve ono što je stranka čiji sam aktivni rukovodilac bio do 2004. godine radila i uradila za ovu državu, za ovaj narod i sve njene građane. Nemam nikakav problem sa tim. Nakon toga je prošlo 10 godina. U pravnom sistemu i u susretu sa ljudima, sa građanima danas, sutra, kad god hoćete niko me nije mrko pogledao. Videću vas da li ćete smeti da idete sami ulicama kada prođe vaša vlast.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika.
Član 107, uvaženi predsedavajući, vređanje dostojanstva parlamenta. Reći poslaniku da ima natprirodne neke pojave i reći za predsednika naše stranke na takav način da je spasitelj vrlo pežurativno, a potom se i ne postideti šta si radio, nego kažete da nemate problem sa tim, a država je razorena, moram da kažem da je zaista žalosno i dobro ste se prepoznali u onim rečenicama gospodina Martinovića. Zaista je žalosno da neko ko je od države uzimao ni za šta subvencije nema problem sa tim i bez problema tako može da kaže ovde u Skupštini i da nas sve vređa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, meni eto tako pripadne čast da uvek govorim posle nekih diskusija koje su dinamične. Pokušaću da se vratimo na temu. Probaću da govorim o temi dnevnog reda, o zdravstvenoj zaštiti. Mislim da zbog nekih kolega poslanika ovde stvarno treba veći broj specijalista, ali određene vrste. Zdravlje se ceni. Zdravlje je veoma bitno i o zdravlju treba razmišljati kada si mlad, a obično mi počnemo da razmišljamo o zdravlju kada nam broj godina pređe broj cipela. Tada se prisetimo da je zdravlje veoma bitno, a najbitnije nam je zdravlje tek kada ga izgubimo. Podržavam ovaj zakon iz prostog razloga što on po prvi put pokušava da predupredi neke moguće posledice. Imajući u vidu da nam je zdravlje najbitnije u životu i da toga budemo prekasno svesni, mislim da je ovaj zakon došao na vreme s obzirom da ministar koji je prisutan na sednici nije obavljao u prošlom periodu dužnost ministra, tako da on snosi najmanje odgovornost za stanje u zdravstvu, a neki koji su podržavali neke bivše ministre, pa možda uključujući i mene, treba da se zapitamo šta su uradili ti bivši ministri, zašto je naše zdravlje, odnosno naše stanje u zdravstvu toliko katastrofalno i zašto je potrebno doneti određene mere, uključujući i ove. Mi smo veoma stara nacija, posebno na selu. Kao predsednik Narodne seljačke stranke to moram da istaknem rizikujući da određene švapske novine moju diskusiju pogrešno protumače pa da mi i sutra prilipe neku firmu, odnosno da mi nabace nešto što nisam imao, uključujući i greh. Dakle, dužan sam da ovde zbog naroda koji nas sluša kažem da mi u zdravstvenoj zaštiti imamo problem zato što nam je nacija u potpunosti opljačkana od strane tajkunskog političkog lobija u prethodnom periodu, da je ta nacija poprilično ostarela, da stanovništvo nije obnavljano, da u poslednjih 14 godina nacija je znatno prosečno ostarela, da nam je trenutno starost na selu prosečno 59 godina. Dakle, na selima nam žive u potpunosti penzioneri, da će nam stoga usluge u zdravstvu biti veoma bitne, da su nam redovi pred čekaonicama neverovatni, da se kod specijalista određene vrste zakazuje, čini mi se, i deset godina unapred, recimo na operaciju kolena na Banjici čeka 4.500 ljudi, a 450 operacija se vrši godišnje. Dakle, trebalo bi deset godina da se izvrše sve operacije na kolenu, ali s obzirom da neki odustaju od operacije, uglavnom radi smrti, onda verujem da će taj rok umesto deset godina za operacije, trajati samo osam. Dakle, stanje nacije kakvo je zatečeno, a to moramo priznati, pre svega zbog potpune ekonomske devastacije pljačke zemlje, dakle, stanje koje je zatečeno je doprinelo da se i zdravstveno stanje stanovništva pogorša, da se i deo novca koji se izdvaja, procenat iz BDP značajno smanji, s obzirom da naša ekonomija ne isporučuje novac, da u ovom trenutku, kada je u potpunosti nacija ostarela, imamo 700.000 nezaposlenih, kada smo u vreme, kada smo se najviše zaduživali, umesto da stvaramo radna mesta mi gubili 500.000 radnih mesta, time je BDP pao na nizak nivo, a time i procenat koji se izdvajao, odnosno suma na osnovu procenta koji se izdvajao za zdravstvo. Moram da podržim ovaj zakon iz nekoliko drugih razloga zato što sem što je broj bolesnika u porastu veoma je bitno da ostatak nacije, da mu posvetimo punu pažnju, da bi zdravstvo bilo na tom nivou da bi se uz neke druge mere stanovništvo obnovilo, jer ovoj zemlji preti kuga i kada ono seosko stanovništvo koje je bolesno, koje je staro 59 godina, kada izumre, tu teritoriju koja se isprazni, će zauzeti neki drugi ljudi, bela kuga je najefikasnije sredstvo etničkog čišćenja, a zauzimanje teritorije kolevkama je najuspešnija vrsta agresije i to nama preti opasnost ukoliko ne posvetimo pažnju zdravlju ljudi i stoga ćemo mi podržati, odnosno ja kao poslanik podržati zajedno sa poslaničkom grupom SNS podržati ovaj zakon. Ono što ovde niko nije govorio da mi uprkos tome što imamo redove pred čekaonicama imamo 2.000 nezaposlenih lekara i da će i oni imati šansu, ukoliko su deficitarni, određeni specijalisti imati šansu da jednoga dana postanu specijalisti i time doprinesu zdravstvenom zbrinjavanju našeg stanovništva. Zdravlje ljudi treba svima da bude na prvom mestu. Stoga ne razumem kritike jednog zakona koji samo poboljšava donekle postojeće rešenje. Mi imamo 2.000 lekara, uglavnom nam odlaze nezaposleni, uglavnom odlaze u Nemačku i niko ne postavlja pitanje, zašto tim lekarima nije omogućeno ovde da vrše praksu da se specijalizuju, da se oni redovi pred čekaonicama smanje, nego nam je za dve godine u 2011. i 2012. otišlo 530 lekara u Nemačku. Na takav način jedna siromašna država sa niskim BDP, kao što je Republika Srbija, častila na određeni način prebogatu Saveznu Republiku Nemačku, zato što im je iškolovala tih 530 lekara za koje oni nisu imali nikakav trošak i na takav način su oni u svom budžetu uštedeli preko 50 miliona evra, a za toliko smo mi izgubili zato što smo izgubili toliko lekara koje smo školovali ovde, a redovi pred našim ordinacijama su sve veći. Podržaću mog kolegu poljoprivrednika, doduše, ja sam poljoprivrednik opšte prakse a on je specijalista za vinogradarstvo i kalemarstvo, dakle podržaću njegovu diskusiju vezano za spajanje vojnog i civilnog zdravstva. To je veoma bitno. Molim gospodina ministra da dobro sasluša šta želim da kažem, sem što bih spojio vojno i civilno zdravstvo, ja bih u tom sektoru uveo i posebne specijaliste za regrutovanje mladih vojnika. Doduše tih regrutovanja je sve manje, jer to uglavnom su vojnici pod ugovorima i molio bih da gospodin ministar sasluša zašto ja podržavam mog kolegu da se to spoji, a i u tom spajanju treba ispitati dijagnoze koje su ti vojni lekari svojevremeno utvrdili, na takav način oslobađali određene ljude u Nišu vojnih obaveza 1978. i 1979. godine, pa neko nije bio sposoban da služi državi, ali je kasnije i te kako bio sposoban da se državom služi i na takav način je država Srbija postala veoma čudna zemlja da je u njoj ama baš svako mogao da postane premijer, a da tom prilikom tu dijagnozu ničim kasniji rezultati, kasnijim praćenjem medicinske dokumentacije, takvu vrstu dijagnoze nije potvrdila medicina naknadno, pa sem spajanja tog vojnog i civilnog zdravstva, molim ministra da prilikom tog spajanja spoji dokumentaciju i da se ta dokumentacija argumentovano prečešlja , a ne od moje strane, već od strane specijalista lekara za dijagnozu te vrste i da se vidi da li su određene osobe izbegle služenje vojne obaveze i služenja državi da nisu bili sposobni da služe vojsku i državu, a da su kasnije postali premijeri u toj državi. Hvala.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, iskoristiću priliku s obzirom da je i ministar zdravlja danas sa nama, ne samo danas nego i u sazivu i u ovom sazivu i u prethodnim sazivima, su narodni poslanici u žaru svoje političke borbe koristili i nazivali jedni druge sa dijagnozama vrlo teških oboljenja. Molim u ime pacijenata …
Molim vas, kažite nam koji je član Poslovnika prekršen?
Član 107. molim da se dijagnoze teško bolesnih ljudi koji boluju od teških bolesti ne spominju, žar borbe je jedno a nazivanje i pozivanje da je neko bolestan od nekih bolesti, mislim da to treba da izbegnemo u ime tih bolesnih ljudi, jer zamislite kada oni gledaju, kada nekome kažete da je autističan, da je šizofreničan, znači te stvari ne smemo kao poslanici da, i ja šaljem apel s moje strane kao lekar i kao poslanik i mislim da će ministar isto podržati taj apel da ne koristimo dijagnoze teških pacijenata teških bolesti, od kojih naši sugrađani boluju.
Razumem vašu želju da sačuvate dostojanstvo Narodne skupštine, ali dijagnoze jedino mogu da daju lekari, znači neko ko je za to izučio školu i ja ni jednog vašeg kolegu nisam čuo da je dao bilo kakvu dijagnozu ovde, bilo kom kolegi narodnom poslaniku, tako da ovi što pokušavaju da se bave nadrilekarstvom sigurno ne mogu da uznemire pacijente koji možda gledaju prenos Narodne skupštine, pa smatram da Poslovnik nije prekršen. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Latković. Izvolite.
Zahvaljujem. Moje izlaganje o predlogu izmena i dopuna Zakona biće povezano u tri različita dela. Jedan citiranjem ministra koji je obrazlagao sam predlog izmena i dopuna Zakona i druga dva citiranjem reči ministra koje je dao tokom rasprave. Ministar je svoje obrazloženje počeo sa rečenicom – imamo jedan problem da se svaki dan javljaju problemi u zdravstvu, što je tačno i to je bila argumentacija da se, uz obrazloženje da imamo nedovoljan broj ljudi specijalista i ljudi koji su specijalisti u relativno zrelom dobu, kao argumentacija da bi se uklonilo dve godine obaveznog staža, radi specijalizacije i da stalni radni odnos bude ne bude kriterijum da bi se dobila specijalizacija. To je najkraće pre čitanja celog obrazloženja i potpuno je u pravu. Ministar ima potpuno legitimitet da čita obrazloženja kao što ja imam pravo da podsetim da su skupštine mesto gde se čita kod kuće a govori se na sednici, jer se onda skupštine ne bi zvale parlamenti nego legtitamenti, ili leđeramenti, kako god. Nije dobro da se čita obrazloženje i od toga niko nema koristi. To je opaska koju ja rado podelim sa ministrima, bez obzira da li ih podržavam ili ne i sa kolegama poslanicima koji su skloni čitanju. Za čitanje se dobijaju čitalačke značke a za govor se radi dijalog.
Molim vas vratite se na temu.
U temi sam, pošto govorim o čitanju obrazloženja. Nisam rekla da je ministar bezobrazan, nisam rekla da je ministar na bilo koji način zloupotrebio svoj položaj pri praćenju bolesnog deteta, nisam spominjala Aleksandra, govorila sam o čitanju obrazloženja ministra. Dakle, tema.
To bi bila tema da je ovo čas iz književnosti, a ovo je sednica Narodne skupštine i ja vas molim da se vratite na dnevni red.
S obzirom da to nije rečeno ministru koji je čitao obrazloženje, ja upravo u korist vašeg stava o Skupštini i govorim o tome da se kod kuće čita lepo, izražajno, a da se u Skupštini govori. Šta nam je ministar rekao kada govori o zakonu koji za pet do deset godina treba da donese izmene na bolje u strukturi i u broju doktora specijalizanata sa završenim specijalizacijama i subspecijalizacijama? Rekao nam je potpuno međusobno suprotstavljene stvari. Dakle, rekao je da za proteklih 10 godina su ove dve odredbe sprečavale da dobijemo specijalizante, što ničim nije argumentovano niti je ičim analizirano. Šta je to tačno što je tokom primene ove dve odredbe sprečavalo specijalizacije svršenih studenata medicine nakon prakse? Ako se kaže da sad ne mora da ima dve godine staža pa će to da ubrza, onda nam je opet nedostajala analiza - u kom broju? Da li je za proteklih 10 godina bilo 47 specijalizanata, pa će sad da ih bude 52 ili je bilo tri specijalizanta, pa će sada da ih bude 300? Tome služi govor kojim se obrazlaže razlog zašto je neka odredba sprečavala dobar razvoj u sektoru i to tako da nam je do dobrog razvoja u tom sektoru svima bez ikakvog zaostatka stalo. Dalje, ono što ministar je u svom obrazloženju je takođe zaboravio da dojasni i da pojasni do kraja je da primena ovog zakona ne povećava troškove. Ponovo jedna kontradiktornost. To znači da su sve specijalizacije besplatne, da niko ništa ne plaća ili znači da će broj specijalizanata ostati isti. Drago mi je što sam oraspoložila ministra, jer vam time dokazujem šta znači kad govorite, a ne kad čitamo obrazloženja. Znači, ako hoćemo da se poveća broj specijalizanata, ako hoćemo da se poveća broj studenata koji su završili i ostalo, ako čak ste vi skloni, i tu se ja sa vama potpuno slažem, da se otvori prostor za specijalizante koji hoće sami da finansiraju specijalizaciju, gde će biti ovaj trošak i kako to da ga neće biti? Ako ga neće biti, da li onda imamo povećanje broja specijalizanata? Toliko o obrazloženjima zakona i bila bih vam zahvalna ako možete da mi odgovorite na ta dva pitanja o tome šta znači reč „da nema troškova“. Znam da se to odnosi na primenu ovog zakona, ali primena ovog zakona istovremeno u vašoj rečenici kaže da treba da donese boljitak većim brojem specijalizanata. Ne može oba, ili jedno ili drugo. Ako možete ukratko o broju ljudi koji su bilo koju specijalizaciju imali za proteklih 10 godina, jer se pozivate na loše iskustvo primena tog zakona u tom periodu. Drugi deo je po meni mnogo ozbiljniji, jer je ministar izjavio da je fond RFZO servisna služba i da Ministarstvo finansija nema ništa o zapošljavanju lekara. Ministra je neko jako obmanuo. Ministar za to ne mora biti odgovoran. Imam puno razumevanje za ministra koji je izabran i koji je relativno kratko na svojoj funkciji i nemam tu nikakvu zamerku, ali je to vrlo ozbiljna obmana, pošto fond RFZO nije nikakva servisna služba. Fond je indirektni korisnik budžeta i dijalog koji se razvio o potrebi reformi fonda je jedan ozbiljan dijalog. Zahvalna sam ministru što je prihvatio da se o tome uopšte razgovara. Vi ste prvi ministar koji uopšte hoće da izgovori bilo kakvu reč o potrebi reforme RFZO-a. Bez obzira da li je reč o ministru koga ja podržavam ili kome sam opozicija, ne volim da ministri budu obmanuti, a kada izgovorite rečenicu u Skupštini da je Fond servisna služba onda ste vrlo ozbiljno obmanuti, kao što ste obmanuti o tome da Ministarstvo finansija nema ništa sa zapošljavanjem. Ova skupština je donela zakon o zabrani zapošljavanja u javnom sektoru i taj zakon je loš i taj zakon proizvodi probleme u celokupnom javnom sektoru. Proizvodi ogromne probleme u sektoru usluga i socijalne zaštite, proizvodi probleme gde god hoćete. Mi smo tako kritikovali zakon, ali ne može onda ministar par meseci nakon glasanja o tom zakonu ili godinu dana nakon glasanja o zakonu kaže da Ministarstvo finansija nema za to ništa. Sad će da ima i opet će da ima. Imali smo problem sa tim zakonom kod rešavanja sanacije problema poplava i taj problem ćemo imati i za lekare.
Čomić, molim vas, govorite o temi dnevnog reda. Zakon je donet u decembru mesecu prošle godine.
Govorim o temi dnevnog reda. Pošto je ministar zdravlja u svom objašnjavanju zakona govorio da ministar finansija nema ništa sa smanjenim brojem i zabranom zapošljavanja lekara. Podsećam ministra finansija da je obmanut, a sada sam žalosna ako treba i vas da podsećam da ste obmanuti u činjenici da je zakon o tome donet i da ministar finansija može samo da sprovodi zakon. Na početku svog izlaganja rekla sam da ću govoriti u tri dela – o tome šta je ministar pročitao, o tome šta smatra nedovoljno jasno objašnjenim i o drugim rečenicama koje je ministar u svojoj diskusiji podelio sa Narodnom skupštinom. Tako da, zamolila bih da se svi pažljivo slušamo. Ja vrlo pažljivo slušam sve narodne poslanike. Dakle, te dve stvari oko kojih ste obmanuti treba razjasniti. Poslednje, o ličnom stavu. Ovo zaista jeste potpuno lični stav. Nema načina da ga predstavim kao deo ideologije ili kao bilo šta što je vezano sa vašim dobrim procenama o Predlogu zakona koji ste branili sa deljenjem informacija, o kojima ste očigledno obmanuti. Radi se o vašim opisima rada studenata medicine. Govorili ste o učenju, govorili ste o godinama mučenja, žrtvovanja i golgote. Znate, ako želite da u našem društvu podstaknemo volju za znanjem, ako želite da podstaknemo da je dobro učiti celog života, onda bi bilo dobro da se odreknemo takvog stava šta znači učenje. Ne sumnjam da je nekim ljudima to stvarno mučenje i golgota. Meni nije, zato govorim o ličnom stavu. Najdobronamernije smatram da bi ministar morao da se uzdrži od takve kvalifikacije studija medicine, čak i da lično imate takav stav. To su te finese kad ste ministar i kad ste samo lekar, kakve god specijalizacije, da učenje i studiranje ne može i ne sme da bude u našem društvu kvalifikovano kao mučenje, žrtvovanje i golgta, pošto je ono što želimo da postanemo atmosfera u društvu gde je učenje proces tokom celog života. I kada govorimo o celom životu i kada govorimo o novcu koji nedostaje RFZO-u, koji nije servisna služba, onda prost račun pokazuje da za svoj radni vek, pun radni vek, svako od nas otprilike između 25 i 30.000 evra izdvoji u RFZO. Zato mi je drago što ste prvi ministar koji hoće da govori o reformi RFZO-a. Ne kažem da će se to završiti u vašem mandatu, ni da imate dva mandata, ali mi je drago da počinjemo da govorimo o tome da li je to fond i ako je fond šta onda mora da radi, ako nije fond šta onda treba da radi, zbog toga što je novac koji svako od nas izdvaja kao zaposleni nešto zbog čega treba da dobijemo uslugu unatrag. Spomenuli ste takođe u svom obraćanju da ćete vi biti krivi za sve. Nećete biti krivi ni za šta, osim u slučaju, na čega mi za sada uopšte ne ličite, da počinite krivično delo za koje će institucije da dokažu da ste krivi i da vam izreknu presudu. Bićete odgovorni, razlika je ogromna. Bilo bi dobro da i vi i svaki drugi ministar napravi razliku između ta dva pojma, kao što bi bilo dobro da ne ostanemo sasvim bez sluha za moju molbu da o učenju, o studiranju ne govorimo kao o mučenju i golgoti i žrtvovanju, jer ono to nije. Svako je učenje obogaćivanje sebe, a pogotovo lekari, mislim svaka struka, ne prestaju da uče celog svog života. Da li će dobiti odgovarajuću materijalnu nadoknadu, da li će zaraditi za to za čega se kao lekari školuju, ja to ne umem da procenim. To je na svakom od lekara koji se bavi određenom strukom, ali da će svi stalno, celog života učiti, to sam sigurna. Učite i vi i to sam potpuno sigurna, jer malo koja profesija može u 21. veku da bude, da ostanete u profesiji, a da ne učite stalno. Da li je zadatak i da li je plan ministarstva, da li je nadležnost ministarstva da sa nama podeli dijalog, sa Skupštinom prvo? Ja znam kako ide mreža ustanova, ja znam kako ide komunikacija između kliničkih centara, mreže zdravstvenih centara po Srbiji. Ali, za kraj je pitanje – da li smatrate da bi bilo dobro da sa nadležnim odborom, u kojem su sjajni narodni poslanici iz svih političkih stranaka, ovde ima skoro 40 lekara, ne znam da li imaju svi subspecijalizacije i specijalizacije ali znam da su odlični poslanici, dakle, sa Odborom za zdravlje Skupštine Srbije da otvorite temu o tome šta je sve to što u zdravstvu Srbije treba da se dogodi sledeće godine, za dve godine ili za pet, ili za 10 godina, gde bi vaša ideja o tome da će ovakve izmene i dopune zakona pospešiti veći broj boljih kadrova specijalizacije, pa onda posledično i smanjiti liste čekanja i poboljšati ukupan kvalitet zdravstvene zaštite? Bilo bi dobro da kao nadležni ministar sa odborom otvorite tu temu. Za tu temu će biti zanimljivo i to naglašavanje da se uzrast, dozvolite mi taj izraz, specijalizanata karakteriše da su suviše stari. Ja ne verujem da možete da nađete u bilo kojoj razvijenoj evropskoj bolnici izvrsnog specijalizanta na dobrom glasu sa 29 ili 30 godina, jer nije samo u pitanju da li oni imaju 45, 47 ili 50 godina. Bilo bi naravno dobro da su uspeli da završe sve to do 35-e, nego je u pitanju i to da su to ljudi na vrhuncu nekakve svoje lične karijere, ali naravno i onoga što mogu da daju kao naučni radnici i kao specijalizanti, ili ono zbog čega ja mislim da svako studira medicinu, a to je da pomaže ljudima. Zahvalna sam vam za priliku da kada govorite zaista učestvujete u temi. Ne mogu a da ne izrazim žaljenje što o Fondu govorite kao o servisnoj službi, ili što smatrate da zakon o zabrani zapošljavanja nema nikakve veze sa lekarima ili bilo kim drugim u javnom sektoru, sa nadom da će biti dijaloga ubuduće. Ako možete da odgovorite na pitanje uporedno o broju specijalizanata za ovih poslednjih 10 godina na koje se pozivate i za godine koje su pred nama, ja bih vam bila zahvalna.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Skoncentrisaću se samo na suštinu, da ne ulazimo u neku polemiku. Pitali ste da nema dodatnih sredstava za specijalizaciju. Moram da vas podsetim da ste pažljivo pročitali, videli bi iz kog razloga nema dodatnih sredstava, jer svaka zdravstvena ustanova ima svoj plan za narednu godinu gde se uvrste ta sredstva koja treba da idu za specijalizaciju. Znači, to je plan koji ide po preporuci Instituta „Batut“, gde procenjuje koliko treba i na osnovu toga se i odvajaju sredstva i njih u tom smislu ima, tako da se ne odvajaju neka nova dodatna sredstva. Ne zapošljavaju se ljudi. Postoji proces koji ide, jer oni već redovno rade taj posao, i oni koji vrše specijalizaciju, profesori odnosno nastavnici i oni ljudi koji administrativno odrađuju da do toga dođe. Zamolio bih vas samo pročitajte, videćete da je detaljno objašnjeno iz kog razloga nema dodatnih sredstava. Što se tiče Ministarstva finansija, preslušajte, videćete, sigurno nisam rekao – Ministarstvo finansija, odnosno ministar finansija. Nema veze sa tim. Ponoviću još jednom da svi čuju, to je da sam ubeđen da kada imate argumentaciju i kada u jednoj državi vam fale lekari da leče ljude, da će za to biti razumevanja. Ni jednog momenta nisam rekao da ministar finansija nema veze sa tim, preslušajte pa ćete videti, jer nisam ni mislio, tako da nisam ni mogao da kažem, idem na nešto ljudski što je da jednostavno kad imate argumentaciju, imate činjenicu, imate podatke da je to nešto što nam treba, imate broj ljudi koji odlazi u penziju, imate ljude koji iz nekog drugog razloga odlaze, tako da i ta sredstva su deo tog budžeta koja ostaju, tako da mislim da je to krajnje jednostavna, preslušaćete pa ćete videti. Što se tiče fonda, mi možemo da imamo različito mišljenje o fondu i to je sasvim normalno, ali ja vam kažem i to je moje mišljenje, da je fond tu da sprovodi politiku Ministarstva zdravlja. Meni je drago da vi dajete toliku ulogu fondu i da hoćete da, ako ja vas dobro razumem, predstavite da je fond nešto nedodirljivo ili bilo šta. Isto vam kažem da ja to tako ne gledam niti mislim da to tako može, niti je to u redu. Ponoviću što sam sa kolegom pričao, kada sam odgovarao na pitanje, da se u fondu nalaze sredstva svih nas, da to nisu njihova lična sredstva koja su oni doneli od kuće, gde će se shodno tome i raspolagati tim sredstvima, kakva je politika resornog ministarstva i Vlade Republike Srbije, ja toliko mogu da vam kažem o mojoj viziji i fonda i ministarstva i Vlade, jer to tako smatram i tako gledam i ujedno to je po meni nekako sled događaja, nešto što je normalno u konstalaciji sistema koji postoji. Mislim da su to bile najvažnije stvari. Hvala.
Koleginice Čomić, po kom osnovu želite reč?
Loše tumačenje, zaista kratko ću pitati. Ministar je mene pitao, ako je dobro razumeo, ja želim samo da mu kažem oko čega imamo nesporazum. Ako mi date odgovor da je u obrazloženju planirana sredstva postoje. Ona postoje pre ovog zakona, o tome vam i pričam. Ako ovaj zakon neće promeniti broj specijalizanata, a što ga onda donosimo? Ako će promeniti broj specijalizanata, moraće da se donosi novi plan.
Izvolite ministre.
Nažalost, lepo piše koji su bili uslovi da bi neko dobio specijalizaciju. Ustanova je opredelila sredstva i dobila ih, ali ta ustanova nije imala lekare stalno zaposlene, a uslov da bi neko dobio specijalizaciju da bude stalno zaposlen, sledeći uslov je bio da ima dve godine one prakse kao klinički lekar. To su bili problemi i kada ste imali opredeljena sredstva i kada ste imali sredstva, niste mogli da ispunite uslove da dobijete specijalizaciju. Naravno da su na kraju vraćali sredstva, jer su to sredstva namenjena za to, ali sredstva su bila i sredstva imaju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Milan Latković. Izvolite. Neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, uvažene koleginice i kolege, zdravlje naroda predstavlja opšti društveni interes i najznačajniji resurs razvoja jednog društva. Polazeći od ove činjenice, Vlada Republike Srbije utvrđuje zdravstvenu politiku kojom definiše strateški plan, pravce razvoja javnog zdravlja. U cilju definisanja zdravstvene politike, Vlada donosi strategiju razvoja javnog zdravlja, strategiju razvoja zdravstvenog osiguranja i akcioni plan za sprovođenje strategije. Ovim dokumentima utvrđuju se ciljevi razvoja i definišu prioriteti za unapređenje zdravlja naroda. Zakonom o zdravstvenoj zaštiti obezbeđuju se normativni uslovi za operativno sprovođenje utvrđene zdravstvene politike i društvene brige za zdravlje stanovništva. I pored objektivnih određenih kritika koje se mogu uputiti na račun organizacije zdravstvene službe u našoj zemlji, razvoj zdravstvenog osiguranja sigurno ne zaostaje puno za zdravstvenim sistemima u zemljama koje su ekonomski znatno jače od nas. Takođe, prema stepenu razvoja zdravstvene zaštite i brzini usvajanja zdravstvenih tehnologija, zdravstvena služba u Republici Srbiji je znatno iznad njenog ekonomskog razvoja. Najveća zasluga za ovakav razvoj zdravstva pripada visoko stručnoj, specijalistički zdravstvenim kadrovima i to je ključan dokaz da ljudski resursi predstavljaju i najvažniji uslov razvoja zdravstvene zaštite. I pored utvrđene zdravstvene politike i donete Strategije razvoja javnoga zdravlja, sprovedene analize kadrovske strukture u zdravstvenim ustanovama u Republici pokazuju da je u ovoj oblasti došlo do diskontinuiteta u razvoju, sa tendencijom i daljeg pogoršanja, naročito kada je reč o specijalističkim i subspecijalističkim kadrovima, kao nosećem činiocu razvoja zdravstvene zaštite. Ovako nepovoljnom stanju najviše su doprineli: nedovoljan broj specijalističkog i subspecijalističkog kadra; nepovoljna starosna struktura kadrova; ograničavajući uslovi i postupci za slanje mladih lekara na specijalizacije; dužina trajanja samih specijalizacija, kao i dužina trajanja osnovnih studija medicine. Zbog svih ovih razloga, u praksi se najčešće upućuju zdravstveni radnici na specijalizaciju oko 30. do 35. godine svoga života, a prosečna starost zaposlenih specijalista i subspecijalista iznosi preko 50 godina života. Nedostatak specijalističkog i subspecijalističkog kadra, kao što su i kolege u svojim izlaganjima iznele, posebno je izražen u deficitarnim granama medicine, kao što su: dečija psihijatrija, kardiologija, kardiohirurgija, radiologija, patologija i ostalo. Upravo nedostatak specijalističkog i subspecijalističkog kadra omogućio je nastajanje ovih famoznih postojećih lista čekanja i dijagnostičke procedure na visoko specijalističke usluge koje pružaju ovi kadrovi. Ove liste su naročito u nekim specijalističkim granama jako duge. Tu pre svega mislim na ortopedsku hirurgiju i oftamologiju, gde se čeka i preko 290 dana, dok se za ostale procedure i visoke specijalističke usluge čeka 30 do 60 dana, što u velikoj meri dovodi do produžetka toka lečenja, a i ugrožava zdravstveno stanje stanovništva. Takva situacija, nažalost, najviše pogađa socijalno najugroženije slojeve društva. Sve su to pokazatelji da se u praksi nedovoljno efikasno sprovodi strategija razvoja zdravstva. Posebno pitanje predstavlja nepovoljan odnosno neujednačen teritorijalni raspored specijalističkog kadra. Na osnovu normativa kadrova i zatečenog zdravstvenog stanja, Ministarstvo zdravlja donosi godišnje kadrovske planove za svaku zdravstvenu ustanovu u Republici. Na ovaj način, planski se upravlja ljudskim resursima i značajno je unapređeno nasleđeno nepovoljno stanje iz ranijeg perioda u ovoj oblasti. Međutim, ovde se radi o procesu koji se nije mogao završiti i rešiti za kratko vreme, odnosno za protekle dve-tri godine. Zbog toga, posao planskog upravljanja kadrovskim resursima treba i dalje unapređivati. Ovde naročito mislim na potrebu blagovremenog donošenja kadrovskih planova do kraja tekuće godine za narednu godinu, što u praksi do sada nije bio uvek slučaj. Problem nepovoljne kadrovske strukture u zdravstvenim ustanovama moguće je u velikoj meri ublažiti blagovremenom izradom plana specijalizacije i subspecijalizacije. Da bi se ovaj akutni problem blagovremeno počeo rešavati, naš predlog jeste da Ministarstvo zdravlja odmah po usvajanju ovog zakona do kraja 2014. godine, za 2015. godinu utvrdi plan specijalizacija za svaku oblast medicine i za svaku zdravstvenu ustanovu, počev od doma zdravlja pa do kliničkog centra. Mislim da se trebaju utvrditi kvote, odnosno omogućiti broj novih specijalizacija i subspecijalizacija, što bi na ovaj način trebalo premostiti prepreku koja je trenutno prisutna. Ovo treba objaviti na sajtu Ministarstva zdravlja. To bio ujedno i poziv za sve zdravstvene ustanove da započnu sprovoditi posebne procedure za upućivanje zdravstvenih radnika na specijalizaciju. Pri tome, ne smemo zaboraviti i imati na cilju da se poboljša i teritorijalni raspored kadrova po zdravstvenim ustanovama i regionima kako bi se izbegla nedopustiva neujednačenost sa brojem lekara po pojedinim okruzima. Kao primer navešću da u Sremskom okrugu, iz koga dolazim, ima 209 lekara na 100.000 stanovnika, dok je u Nišavskom okrugu 424 lekara na 100.000 stanovnika. Upravo zbog toga, gospodine ministre, smatram da bi prioritet Ministarstva u narednom periodu trebao da bude ujednačavanje i smanjenje regionalnih razlika u našoj jedinstvenoj zdravstvenoj službi. Ako to učinimo, osiguraćemo da se i Srem primakne prosečnom broju lekara u Srbiji koji iznosi 307.000 na 100.000 stanovnika, što svakako zaslužuje po svim resursima koje poseduje. Smatramo da je pored svega navedenog izuzetno važna za potpuno sprovođenje ovog predloga i odredba Predloga zakona kojom se zdravstveni radnik obavezuje da u zdravstvenoj ustanovi mreže provede u radnom odnosu dvostruki duži period u odnosu na trajanje specijalizacije. Ako to postignemo, ja mislim da ćemo doći do unapređenja kadrovske strukture zdravstvenih ustanova, obezbediće se bolje zdravstvene usluge u manjim razvojnim sredinama, racionalno će se koristiti kadrovski resursi i unaprediće se zdravlje stanovništva. Gospodine ministre, mislim da je neophodno istrajati u doslednoj i principijelnoj primeni pravilnika o uslovima za obavljanje zdravstvene delatnosti u pogledu kadra. Na kraju želim da istaknem da je naročito važno da se ovim predlogom zakona skraćuje vreme upućivanja zdravstvenih radnika na specijalizaciju, pojednostavljuje se procedura odobravanja specijalizacije i zadržava se mogućnost volonterskih specijalizacija. Ovim predlogom, kao i pratećim aktima koje će na osnovu njega doneti Ministarstva zdravlja, obezbeđuje se kontinuitet u razvoju zdravstva i unapređuje se kvalitet pružanja usluga stanovništva. Iz ovih razloga, kao što je u svom izlaganju iznela i uvažena prof. Slavica Đukić Dejanović, poslanička grupa SPS-a će u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Arsiću, gospodine ministre, poštovane gošće, danas ovde raspravljamo o predlogu kojim se predviđa izmena jednog člana. To je član 184. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Čitajući obrazloženje koje je stiglo iz Vlade, tu sam zapazio dve stvari koje su mi važne za moju raspravu ovde. Jedno je kaže – cilj predloga izmena je unapređenje sistema zdravstva. To je u redu, generalno govoreći, a onda se dodaje – jedan od najvažnijih resursa, koji je osnov razvoja sistema zdravstvene zaštite, jesu ljudski resursi. Ni tu isto nema nikakve dileme, ali povodom ovoga što sam pročitao u obrazloženju imam tri stvari da ovde saopštim koje su ja mislim veoma važne, a kojima sugerišemo dodatne izmene predloga izmena zakona. Molim vas da pažljivo to razmotrite. Mislim da imamo dobar argument, koji treba da vama posluži da prihvatite naš amandman koji smo poslali, mada mislim da to već nije uvaženo. Dakle, mi smatramo da je moguće bolje rešenje problema deficita lekara pojedinih specijalnosti u članu 184. Koliko sam ja razumeo, nisam iz te struke, a ako nisam dobro razumeo, može da mi se pojasni ovde, Vlada je, na primer, predložila da nezaposleni zdravstveni radnik može da uradi specijalizaciju iz oblasti deficitarnih grana medicine, ali tek po posebnoj odluci ministarstva. Mi smatramo da je ovo jedna tačka koja zaslužuje jednu vrstu revidiranja. Da posmatramo ovu stvar možda malo iz jedne šire perspektive. Mi smatramo i predlažemo da nezaposleni zdravstveni radnik sa visokim obrazovanjem može stručno da se usavršava o svom trošku bez arbitriranja ministarstva. Smatramo da je ovo bolje rešenje, uvažavajući i ovaj argument koji je gospodin ministar izneo kada je odgovarao gospodinu Živkoviću u odnosu na njegov nastup. Smatram da je, šire posmatrano, ovaj naš predlog bolje rešenje. To je jedna stvar. Druga stvar, predlog o kojem raspravljamo, mislim da nije dovoljan da bi se moglo tvrditi, kako stoji u obrazloženju, da će se ljudskim resursima, kao jednim od najvažnijih resursa koji je osnov razvoja sistema zdravstvene zaštite, unaprediti sistem zdravstva. Gospodine Lončar vi ste, mislim, sada prvi put od formiranja ove Vlade u Skupštini, u smislu odbrane jednog predloga zakona. Bili ste tokom instituta poslaničkih pitanja, ali ja sam očekivao da će te se vi ovde možda i pre promene ovog člana, ovog zakona pojaviti sa predlozima rešenja sledećih problema, ja sam ovde izlistao neke. Na primer – loše organizacije u sistemu zdravstvene zaštite, neadekvatno rukovođenje, loša organizacija u finansiranju zdravstvene zaštite. Očekivao sam da će se ovde u Skupštini pojaviti neke ideje koje će se ticati izjednačavanja privatnog i državnog sektora u zdravstvu ili rešavanja problema sistema zdravstvenog osiguranja. Tek kada bismo mi čuli šta je plan u svim ovim oblastima, gospodine Lončar, mislim da bismo mogli da se saglasimo oko nekih rešenja kojima će se zaustaviti odlazak ili odliv kadrova. Dok sve ovo ne uradimo i ne pokažemo neke signale da se bavimo time, ljudi će odlaziti, pa i ljudski resursi će i dalje da nam bude tanak, a ljudi će… Sreo sam jednog čoveka pre neki dan, lekara, uči nemački jezik sada, on ima možda 45, koliko je rekao, godina i hoće da ide u Nemačku, kaže da ljudi odlaze u Norvešku, u Sloveniju, itd.Dakle, ljudski resursi neće se zaštiti ovim izmenama. Samo jednim malim delom, ali oko toga mi predlažemo izmene. Treća stvar, gospodine Lončar, vi ste prvi put da branite neki zakon, pa otud razumem, ali ubuduće ja smatram da kada pišete obrazloženje za predloge izmena zakona ili zakona da treba da vodite računa o jezičkim konstrukcijama, dakle, o jeziku koji se koristi. Na stranici 6. u okviru ciljeva koji se postižu donošenjem zakona piše ovako – donošenjem ovog zakona postići će se sledeći cilj, kaže, „povećanje većeg broja stručnog kadra“. Ne može „povećanje većeg broja stručnog kadra“. Nije neophodno da bukvalno primenjujemo komparativ da bismo došli do superlativa u rečenici. Dakle, gospodo, ovde smo u Skupštini, ovde treba svaki papir da prođe neku proveru. Pazite, na strani 10. piše, to mi je koleginica Jerkov sugerisala nakon što je pročitala, pa smo malo tumačili ovo obrazloženje, „u Republici Srbiji godišnje u od svih uzroka smrti umre približno 100 hiljada ljudi“. Razume se da umru od uzroka smrti. Ne umiru valjda od uzroka sreće, ljubavi i života.
Vreme.
Samo još jednu rečenicu. Ovakav pristup ostavlja utisak površnosti i neozbiljnosti, u političkom smislu neodgovornosti, a mi kao narodni poslanici svaki put treba da reagujemo na takve loše pristupe. Hvala.
Slažem se kolega da je potrebno da uvedemo redakcionu komisiju kada budemo pisali obrazloženje zakona. Mislim da redakciona komisija obraća pažnju samo na tekst zakona, ali u pravu ste, treba voditi računa o takvim greškama. Reč ima narodni poslanik Darko Laketić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege narodni poslanici, svoje izlaganje ću započeti na sledeći način. Pre svega, ova izmena zakona je inače mala po obimu, ali lično smatram da će biti od velikog značaja za zdravstveni sistem. U skladu sa osnovnim potrebama svakog zdravstvenog sistema u vidu kadrova, opreme i prostora, smatram da će ovaj predlog zakona značajno uticati na popravljanje starosne strukture lekara i povećanje broja visoko-specijalizovanog kadra, a naročito u oblasti deficitarnih grana medicine. Na ovaj način će se neposredno popraviti situacija vezana za ovaj prvi stub zdravstva, koji sam pomenuo, a to je kadar. Time bih demantovao ranijeg govornika da na ovaj način, ovom izmenom zakona, neće doći do popravljanja situacije u tom kadrovskom smislu. Takođe, zbog očigledne i nesumnjive diskrepance da je problema u zdravstvu mnogo, sa jedne strane, a da je para realno malo, ovo je dobar pristup rešavanja problema u zdravstvu, jer se na ovaj način, kao što je predlagač o obrazloženju rekao, praktično ne troše dodatna sredstva. Mislim da je neophodno omogućiti mladim lekarima, mladim zdravstvenim radnicima sa visokim obrazovanjem ranije upućivanje na specijalizaciju. Mislim da je to dobar predlog i u skladu sa brižljivim planiranjem i analizom kadrova u zdravstvu. Odobravanje deficitarnih specijalizacija zaposlenim lekarima je dobar predlog, jer osim određene mogućnosti da se sutra ti lekari zaposle u državnom sistemu zdravstva, postoji realna mogućnost da se ti lekari uposle u privatnom sistemu i da povećaju broj zaposlenih u privatnom zdravstvu, a što je cilj ove Vlade. Suštinska razlika ovog predloga u odnosu na postojeći jeste mogućnost da lekari nakon obavljenog pripravničkog staža i položenog stručnog ispita stiču mogućnost da dobiju specijalizaciju. Druga, ne manje značajna promena jeste da će nezaposleni lekari imati mogućnost da se specijalistički usavršavaju, naravno ko bude u finansijskoj mogućnosti da to uradi, ali će imati pravni osnov, zakonski regulisanu mogućnost da se specijalistički usavršava. Na ovaj način će se značajno povećati broj visoko specijalizovanog stručnog kadra mlađe dobi i na taj način popraviti starosna struktura zdravstvenih radnika sa visokim obrazovanjem. To je vrlo bitno. Čuli smo i od ministra, čuli smo i od mnogih kolega danas kakva je starosna struktura lekara i smatram ovaj potez više nego značajnim. Osim ovog efekta, ne manje značajno i zanavljanje deficitarnih grana medicine, stomatologije i farmacije. Ovim aktom se posredno i neposredno utiče na povećanje broja specijalista deficitarnih grana, čime će se definitivno povećati broj ovih specijalista i mogućnost adekvatnog zdravstvenog zbrinjavanja u ovim specijalističkim oblastima. Kao krajnji ovog predloga zakona, dobiće se, uveren sam, kvalitetnija i dostupnija zdravstvena zaštita, kao jedan pošteniji model stručnog usavršavanja za visoko obrazovan zdravstveni kadar, ali i efikasnije korišćenje resursa zdravstva. Saslušao sam izlaganja i ministra i ovlašćenih predstavnika stranaka u parlamentu. Mogu reći da je jedan deo njih zaista imao šansu da menja zdravstveni sistem zato što su bili na vlasti jedan dugačak niz godina. Međutim, to se tada nije desilo. Ono što mogu reći jeste, nekoliko puta je pominjano bahato ponašanje u zdravstvu, mislim od strane kolega iz DS i kada se pomene bahato ponašanje u zdravstvu apsolutno imam sliku perioda vlasti DS i stranke koja je tada gazdovala zdravstvom stranke G17 plus. Takođe, kada se govori o blokadi Ministarstva finansija vezano za prijem lekara sam čin, samo formiranje Komisije Ministarstva finansija vezano za prijeme u državnoj upravi je posledica katastrofalne finansijske situacije i devastacije naše zemlje, a koja je upravo nastala kao posledica vlasti DS. Dakle, ovde bih razgraničio uzrok i posledicu. Takođe, moram reći da sam zaista razočaran omalovažavanjem ili nipodaštavanjem Skupštinom Srbije, ministra zdravlja i svih nas od strane dela opozicionih poslanika time što se ljudski postupak ministra prezentuje kao jeftin politički marketing time što se izlaganje, odnosno čitanje obrazloženja i informisanje građana o tome o materiji o kojoj danas govorimo opet prezentuje na jedan pežurativan način. Zaista sam razočaran. Gospodine predsedavajući, moram vam reći da izlaganje pojedinih narodnih poslanika zaista se svelo na primitivne aluzije i uvrede. Vama se obraćam gospodine predsedavajući. Oni nisu krivi što su takvi. Njih je izopačio sistem koji su sami napravili. U tom smislu da imaju jednu neodoljivu želju za destrukciju svega onoga što je progresija. Reći ću još da ničija genetika nije tako loša i da sam stava da ukoliko usvoje dovoljno kućnog vaspitanja, dobre namere i kulture od narodnih poslanika sa ove strane biće ono što nisu danas. U suprotnom, tražim objašnjenje i izvinjenje. Hvala vam.
Kolega Stefanoviću, po kom osnovu? (Narodni poslanik Borislav Stefanović, s mesta: Replika, kao šef poslaničke grupe.) Po kom osnovu? (Narodni poslanik Borislav Stefanović, s mesta: Demokratska stranka četiri puta.) Dok je spominjao DS samo je govorio o sistemu u zdravstvenoj zaštiti kakav je bio, da je bio uništen. Imate pravo na repliku.
Ne znam u kom drugom osnovu mogu poslanici većine da govore nego u tom, ali isto tako morao sam da reagujem zato što, da obavestim kolegu i kolege, da opozicija ne služi da obraduje vlast ili da je čini radosnom, već naprotiv, i to ćemo raditi vrlo temeljno i studiozno, budite sigurni u to. Neću da se vadim onim starim žalopojkama kako DS nikada nije vodila zdravstvo u Srbiji, ali ću vam reći i to da ćemo učiniti sve što, ministar to sigurno zna, da stvari koje postoje u našem zdravstvu sada i u poslednje dve godine iznesemo pred javnost i učinimo sve da se te greške isprave. Nadam se u saradnji sa nadležnim ministrom i ljudima koji vode sistem. Na primer, da direktor Kliničkog centra se operiše u Srbiji, koga su naprednjaci postavili, a ne da ide u inostranstvo. Na primer, da se proveri detaljno ko se bavi nabavkama lekova u ovoj zemlji i po kojim vezama i vezicama to radi. Na primer da vidimo zašto u Kliničkom centru ima 200 mašina za kucanje koje neko za velike pare obnavlja svakih mesec dana i na taj način uzima ogromne državne pare. Na primer, da vidimo zašto ste 250 miliona evra oduzeli od zdravstva ove godine u budžetu. To su stvari koje ćemo mi tražiti da se ispitaju, a ne paušalno da neko ustane i kaže – jako sam razočaran. Bićete razočarani što se tiče DS. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, da podsetim kolege iz DS da one i dan danas upravljaju jednim delom zdravstvenog sistema na teritoriji AP Vojvodine gde imate slučaj da se iz Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodine koriste sredstva za renoviranje seoskih ambulanti, pa se onda vrednost ugovora naduva pet puta tako da se uzimaju masne provizije. Da vam ne spominjem slučaj renoviranja Kliničkog centra Vojvodine i mnoge druge slučajeve koji su se dešavali a koji predstavljaju najdrastičniju moguću zloupotrebu Zakona u oblasti zdravstvenog sistema na teritoriji AP Vojvodine, koja se na veliku žalost građana koji žive u Vojvodini dešava i dan danas. Danas DS pokušava da očuva svoje privilegije i svoje pozicije u AP Vojvodini iako je činjenica, iako je to deo političke partografije da DS jedva da uživa podršku 6% građana koji žive na teritoriji AP Vojvodine, ali ne daju vlast ni za živu glavu. Ne daj bože da neko uđe u papire Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodine, da neko uđe u papire Pokrajinskog sekretarijata za zdravstvo, pa da vidite koliko tamo ima zloupotreba, koliko tamo ima kršenja zakona i koliko tamo ima situacija da je novac poreskih obveznika, građana koji žive na teritorij AP Vojvodine umesto da je otišao zaista u renoviranje domova zdravlja, bolnica, kliničkih centara itd. u stvari završavao u crnim fondovima DS u svrhu finansiranja izbornih kampanja.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, pravo na repliku.
Radi informisanja kolega, a i prethodnog govornika, MUP Republike Srbije, policija u svim tim fondovima sedi već dve godine i pokušava da pronađe to o čemu kolega govori. Ali da ne bi sada ulazili u to, pošto je za to, kako se to lepo naziva, nadležne službe, moram samo da kažem da nije zgodno kada dve i nešto godine pričate, pričate, pričate – uradićemo, istražićemo, rešićemo, a nikako da to počnete da radite. Ono što je sigurno, što vam ja mogu obećati je kada tih šest, po šest po šest malo naraste, a hoće, a vama kada opadne ta podrška šest, po šest, po šest, a hoće, onda mi nećemo pričati nego ćemo da uradimo, pa ćemo podneti građanima izveštaj ko je krao, gde je krao i ko zbog toga ide u zatvor. Mislim da je to fer i pošteno. Prema tome, mislim da vam je to već toliko providno postalo, ta priča, zato što se građani smeju jer nikako da vide sve te silne zloupotrebe i ljude koji krše zakon da odgovaraju zbog toga. Ja kao čovek i kao neko ko je građanin u ovoj državi i kao neko ko je demokrata bih voleo da se to desi. Ko god je kršio zakon treba da odgovara po zakonu i treba da snosi posledice za svoje činjenje i ne činjenje kojim je izazvao određeno krivično delo. Međutim, nemojte da pričate a da prethodno niste informisani da dve godine specijalni policijski timovi detaljno istražuju sve te institucije i fondove koje ste spomenuli. Informišite se kod ministra Stefanovića. Pitajte njega. On to najbolje zna i siguran sam da će potvrditi moje reči.
Vreme. Reč ima Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Samo bih hteo da podsetim kolegu da nisu specijalni policijski timovi ti koji će da donose presude. Dakle, oni pripremaju materijal za sudski postupak, a konačnu reč o tome da li su pojedinci iz DS činili zloupotrebe ili ne reći će nadležni sudovi. Ono što je za građane koji žive u Vojvodini jako bitno je da odgovorite na pitanje ako ste sve radili u skladu sa zakonom, ako ste zaista unapredili život građana Vojvodine u periodu od 2000. do 2014. godine, zašto se onda DS tako dramatično plaši izbora na teritoriji AP Vojvodine? Ako ste sve sjajno radili, ako nije bilo zloupotreba, ako ja lažem da je Fond za kapitalna ulaganja služio kao protočni bojler za finansiranje izborne kampanje DS, ako je sve bilo u redu sa Razvojnom bankom Vojvodine, ako je sve bilo u redu sa renoviranjem zdravstvenih ustanova na teritoriji AP Vojvodine, zašto se onda plašite izbora? Izađite na izbore sa svim tim vašim sjajnim rezultatima i dokažite da ste bolji od SNS. Da sam na vašem mestu ja bi tako uradio - bolji sam od SNS, naprednjaci lažu, nismo ništa ukrali, poštovali smo zakon, idemo na izbore, idemo da ih pobedimo. Ne, sve smo super radili, sve je odlično, nema nikakvih zloupotreba, a nemojte molim vas do kraja naših političkih karijera da se raspisuju izbori za poslanike u AP Vojvodini. To je vaša politička filozofija.
Zahvaljujem se gospodine Martinoviću. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite, prijavite se molim vas.
Hvala vam gospodine potpredsedniče. Što se tiče gospodine Martinovića, citiraću predsednicu Skupštine od juče – kakva vam je to replika. Mislim, zaista malo, ovaj treba…
Molim vas gospođice Jerkov, nemojte iskoristiti ovo kao repliku nego govorite o temi. Izvolite.
…dobro, nastavićemo o temi dnevnog reda. Ministar kada je obrazlagao zakon narodnim poslanicima i, kako je on rekao, i građanima RS, on je rekao jednu značajnu stvar, a to je da on želi da onim studentima ili budućim studentima, ili nezaposlenim lekarima kaže pravu istinu, da im saopšti stvari onakve kakve one zapravo jesu. To u nekom delu jeste učinio, pre svega u onom delu kada je govorio o broju nezaposlenih lekara, o deficitarnim specijalizacijama, o broju dana koji su potrebni da bi pacijenti dočekali nekakvu medicinsku uslugu. Međutim, zaboravio je da kaže jednu veoma važnu stvar koja je ključna zapravo kada je upitanju ovaj zakon, a koja zapravo mlade lekare najviše i interesuje, a to je da je ova Skupštine usvojila pre dva meseca Zakon o zabrani zapošljavanja, što znači da ukoliko cilj ovog zakona bude ispunjen i mi budemo zaista imali više specijalizanata to znači da ćemo mi imati samo više specijalizanata koji ne mogu da se zaposle. To zbog toga što ova Vlada odredila da linearno treba zabraniti zapošljavanje u javnom sektoru, iako, ja pretpostavljam, da nisu lekari ti koji opterećuju budžet nego onih 50 hiljada aktivista SNS koji su zaposleni do momenta dok taj zakon nije stupio na snagu. Više kolega, uključujući i vas gospodine ministre, govorilo je sa žaljenjem, i ja mislim sa punim pravom sa žaljenjem, o velikom broju mladih naših lekara koji odlaze u Nemačku, Norvešku ili drugde u inostranstvo. Isto tako zaboravili su da kažu da ti ne odlaze zato što nemaju uslove za specijalizaciju nego zato što ne mogu da se zaposle i zaboravili su da kažu jednu veoma važnu stvar, da neki ne odlaze zbog toga što ne mogu da se zaposle nego zbog toga što je ova Vlada usvojila tzv. solidarni porez koji zapravo znači da čak i oni mladi lekari koji uspeju da se zaposle, koji uz dežurstva, uz noćni rad, uz razne neke dodatke uspeju da zarade platu koja bi bila veća od 60 hiljada dinara, da se onda na njih primenjuje solidarni porez i da se njima ta plata smanjuje. Tako da, kada govorimo o problemima mladih lekara da se zaposle, nemojte biti takvi i nemojte govoriti da je problem u specijalizaciji. Nije problem u specijalizaciji. Problem je u tome što ti ljudi odlaze zato što, prvo, usvojili ste zakon o zabrani njihovog zapošljavanja i drugo, usvojili ste zakon kojim oni ne mogu da zarade više od 60 hiljada dinara i sve što uspeju da zarade preko 60 hiljada dinara to im država oduzme da bi napunila nekakvu rupu u budžetu koja naravno da time nije popunjena. Treća stvar koju ste zaboravili da kažete, koja je veoma važna građanima koji su ili pacijenti ili nekakvi potencijalni pacijenti svih tih lekara koje mi treba da iškolujemo, je to da je isto tako ova Skupština usvojila budžet u kom ima 250 miliona evra manje za fond, da bi se opet popunila nekakva rupa za penziono osiguranje, i da je to prosto situacija koju ste vi rešili na takav način da sanirate, očigledno veoma nezadovoljavajuće što se vidi na svakom koraku. Naravno da ti mladi ljudi odlaze, naravno da će odlaziti i dalje zato što sve što ova Vlada radi radi u cilju toga da oni što pre i što brže i bilo gde odu. Prosto kada govorite o takvim stvarima, onda treba biti potpuno iskren. Mi ćemo, kao što je gospodin Milosavljević kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, podržati svaku dobru inicijativu koja će ići u tom pravcu ali nemojte to predstavljati kao da se za te ljude stvara neki posao, jer se ne stvara nikakav posao. Jedino što će ovaj zakon proizvesti je da sada više nećemo školovati samo lekare koji će odlaziti, nego ćemo školovati specijalizante koji će odlaziti, zato što im vi zabranjujete da u ovoj zemlji rade i da žive dostojanstveno od svog rada. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođice Jerkov. Reč ima ministar u Vladi dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Samo par stvari da razjasnimo. Lekari moraju da se zapošljavaju iz razloga koje ste i sami naveli, odlaze jedni, drugi odlaze u penziju. Pri Vladi postoji komisija i to je sada samo put koji daje odobrene za zapošljavanje. Oni se zapošljavaju i zapošljavaće se kao što je i bilo. Imali smo u januaru, imali smo i sada 100 i nešto, mislim da je 115, to je jedna stvar i biće do kraja godine još zapošljavanja ljudi, jer sistem mora da funkcioniše. Ovo što kažete da ćemo mi dati specijalizaciju i oni neće dobiti posao pa će otići, molim vas, pogledajte, ko dobije specijalizaciju od bilo koje klinike, od bilo koje bolnice koja mu to plati, a sada imate mogućnost i da niste stalno zaposleni, vi ste u obavezi da duplo od onoga koliko traje specijalizacija odradite u toj bolnici, klinici. Tako da, ne možete da dobijete specijalizaciju, u međuvremenu da dobijete posao i da odete u inostranstvo. To je jedna od mera gde hoćemo da naši lekari, potom i stručnjaci ostanu u Srbiji, a zapošljavanja ima i biće ga, samo što je sada nova procedura, jer nemoguće je da ljudi odlaze u penziju, a da vi ne zapošljavate. To je suština, da razjasnimo, da ljudi posle specijalizacije koju dobiju duplo ostaju da odrade u ustanovi.
Zahvaljujem gospodine Lončar. Narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov, po kom osnovu? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Po Poslovniku, član 104.) Nemate mogućnost po članu 104, ali bih vas zamolio ako možete samo u jednoj rečenici.
Zahvaljujem, zaista u jednoj rečenici. Sada zaista ja počinjem da mislim da vi niste pročitali zakon o zabrani zapošljavanja u javnom sektoru ili ga niste pročitali ili vi iz nekog razloga smatrate da se taj zakon ne odnosi na lekare. Molim vas, ja ne znam, možda vi ne znate da je taj zakon u ovoj Skupštini usvojen, što jeste mogućnost jer to zaista nije zakon koji se odnosi direktno na vaše ministarstvo, ali molim vas da mi kažete da li se taj zakon o zabrani zapošljavanja u javnom sektoru odnosi na lekare i da li se odnosi na mlade nezaposlene lekare? Hvala.
Hvala gospođice Jerkov. Za reč se za repliku javio ministar dr Zlatibor Lončar.
Samo se vratite na činjenice, znači kojom odlukom komisije Vlade Republike Srbije zaposleni su lekari i biće zapošljavani. Promenjena je procedura, ne možete bez te saglasnosti da ustanova kao ustanova zaposli nekoga, kazna je dva miliona dinara, ako se ne varam, pogledajte samo bolje, videće da je to to.
Hvala. Za reč se javila narodna poslanica Marjana Maraš. Izvolite.
Svoju diskusiju danas skratiti i molim vas da mi omogućite da se osvrnem na stanje u opštini iz koje dolazim, opštini Vrbas i to na stanje koje je u opštoj bolnici Vrbas, koja je sekundarnog tipa, koja pokriva 200.000 stanovnika u južno bačkom okrugu i koje gravitira sedam opština. U ovoj bolnici ukupno ima 68 specijalista, 19 je preko 55 godina starosti ili 27,94. Starijih od 60 godina ima sedam, što iznosi 10,29, na odeljenju pedijatrije postoji samo jedan lekar koji je preko 60 godina, na odeljenju ortopedije i tramotologije postoji pet specijalista od kojih su tri preko 55 godina, na odeljenje enkologije, akušerstva ista situacija od pet specijalista tri su preko 55 godina, a na odeljenju internističke enkologije postoji samo jedan specijalista i on ima preko 60 godina. Želim i da istaknem da pored toga što u Republici Srbiji na ortopedske operacije, odnosno artoplastiku kuka i kolena u proseku se čeka 291,4 dana, u opštoj bolnici u Vrbasu lista čekanja je svedena svega na 30 dana. najteže stanje u bolnici je bilo na odeljenju pedijatrije, gde šest meseci nije bilo organizovano dežurstvo pa su pacijenti, roditelji sa decom morali da odlaze u Novi Sad. Nakon toga organizovano je tako što sada imamo jednog lekara specijalistu, jedan je na specijalizaciji a ostali su angažovani po ugovoru o dopunskom radu, čak i predsednik naše opštine dr Bratislav Kažić, koji je pedijatar dežura u opštoj bolnici u Vrbasu pored svog svakodnevnog posla koji obavlja u opštini. Problem opšte bolnice u Vrbasu, uvaženi ministre, postoji od 2008. godine, od kada sedam opština gravitira ka našoj opštoj bolnici sekundarnog karaktera, ali porast pacijenata nije pratio i odgovarajući porast posteljnog i kadrovskog fonda. Da vam samo napomenem, recimo imamo tri neurologa i jedan je na specijalizaciji, okolne opštine, domovi zdravlja nemaju neurologa i da ovi neurolozi pokrivaju kompletno stanovništvo, 200.000 i iz tih razloga pojedina dežurstva moraju da pokrivaju i specijalisti drugih specijalnosti. Uvaženi ministre, želim da napomenem da u Vojvodini postoji neravnomernost, kada je u pitanju i posteljni kadrovski fond, tako da postoje opštine kojima gravitira isti broj stanovnika, kao i u našoj opštoj bolnici u Vrbasu, koje za razliku od nas imaju i dva do tri puta veći posteljni fond i kadrovski potencijal. Sigurna sam da ćete vi naći rešenje za ovu regionalnu neravnomernost i svakako da i ovaj predlog zakona koji je predložen, u tom smislu će nama pomoći. Ono što još želim da istaknem, da je uvažena moja koleginica iz poslaničkog kluba prof. dr Slavica Đukić Dejanović u prethodnom svom mandatu, kada je bila na vašem mestu, ona je prepoznala ovaj problem koji ste i vi prepoznali, tako da je ukupno odobreno 1.700 specijalizacija u 2013. godini. Na kraju želim da ponovim ono što smo već rekli, da ćemo mi sa zadovoljstvom podržati izmenu Zakona o zdravstvenoj zaštiti u danu za glasanje i glasati za ovaj predlog.
Zahvaljujem se gospođi Maraš. Pošto na listama nema više prijavljenih za reč. Gospodine Milisavljeviću, imate jedan minut i ako želite da ga iskoristite, izvolite i to kao ovlašćeni.
Ja ću taj minut iskoristiti u interesu naših građana koji boluju od nekih teških bolesti i zajedno, koristeći priliku, tu je i ministar zdravlja, da apelujemo na sve političare i na javnost kada uđete u politički duel sa nekim, nemojte koristiti nazive – dijagnoza, od kojih boluju naši sugrađani, zato što ne vređate vi političare i poslanika, vi vređate te ljude koji boluju od šizofrenije, autizma, od šećerne bolesti, od mnogih bolesti koje narodni poslanici, brojni političari van Skupštine koriste u tim nekim duelima. Znači apel da doprinesemo jednom pristojnijem radu da u političkom žaru borbe ne koristimo dijagnoze i ne vređamo ne jedni druge, da ne vređamo pacijente koji boluju od teških bolesti.
Zahvaljujem se. Pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Nastavak sednice je sutra u 10,00 časova po amandmanima.