Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 93 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Reč ima poslanik Miljan Damnjanović.
Poštovani poslanici, prvo pitanje upućujem ministru Branislavu Nedimoviću. Naime, 365 učesnika u izgradnji vodosistema Trnovsko vrelo učestvovalo u izgradnji i samofinansiralo svu potrebnu dokumentaciju nadležnih institucija. Dobijena je i dozvola od vodoprivredne organizacije za sistem Trnovsko vrelo, a za izgradnju istog zaključen je ugovor tada između mesne zajednice Trnava i opštine Čačak. Ugovorom je precizirano i definisano da svaku odluku vezano za vodosistem isključivo donose korisnici vodosistema na zboru. Napominjem da su tada to uradila 365 učesnika, a da danas imamo blizu hiljadu priključenih na ovaj sistem uz prosečnu naplatu od hiljadu evra po domaćinstvu. Nažalost, do sada se nikada nije utvrdilo uz podnošenje krivične prijave i od strane suda gde su te pare nestale, odnosno ono u šta se finansiralo. Lokalni vlastodršci i danas, posle 20 godina, uspevaju da na nepravedan način, a bez saglasnosti korisnika vodosistema, oduzmu sistem Trnavsko vrelo i u isti puste gradsku vodu samovoljno, bez saglasnosti korisnika sistema Trnavsko vrelo, kako je ugovorom propisano. Postavljam pitanje ministru Nedimoviću - kada će stati na put samovolji gradske uprave koji svesno krše zakone i kada će naložiti istoj da poštuje potpisan ugovor? Naime, Trnavsko vrelo je pored ostalog i od istorijskog značaja za selo Trnavu i sa time se građani tamo ponose i uzdižu, što sam i lično mogao da primetim i čuvaće ga kao zenicu oka. Zavičajno društvo, koje je raseljeno, napisalo je i danas piše mnogobrojne knjige koje se čitaju u celoj Srbiji. Naime, Trnavsko vrelo i vodosistem ostaje građanima onakav kakav je građanima i predat na upotrebu. Ovu građansku inicijativu svojim potpisima su garantovali i prihvatili da njihov stav, i ovlastili Milana Tanovića, lokalnog domaćina, da dostavi tada gradskom veću i dostavili su, kao što se ovde može videti, svi potpisnici tada iz cele Trnave, svi meštani koji su uplatili ono što je od njih traženo po zakonu. Drugo pitanje postavljam ministru Zorani Mihajlović. Naime, u ulici Milana Rakića oko broja 100, radi se o teritoriji opštine Zvezdara. Postavljam pitanje ministru. Radi se o stambeno-poslovnom objektu, zgradi. Da li ministar građevine zna da je 23. avgusta iscureo zemni gas, tj. metan, koji je izuzetno vrlo zapaljiv i pukom srećom nije došlo do eksplozije o čemu su tada svi mediji pisali? Da li ministar zna, da je opštinska inspekcija tada zatvorili gradilište i ustanovila niz nepravilnosti, a da se nakon toga nastavilo da se gradi? Ko je odgovoran za to što je mogla eksplozija da se desi, a u blizini se nalazi veliki broj stambenih objekata? Da li je potrebno da ministru dostavimo i snimak? Naši odbornici, odbornici SRS sa Zvezdare, su napravili snimak kako se, i pored zabrane od strane inspekcije za nastavak gradnje, nastavilo da se gradi i noću. S obzirom na činjenicu da se gradilo noću, kako ministar može da dozvoli da na taj način ugrozi radnike koji rade noću? Kako je moguće da rade mašine na taj način ometaju građane okolnih stambenih jedinica koji nisu mogli mirno da spavaju? Kako je moguće da neko iznad zakona, kome je zabranjena dalja gradnja, nastavlja da gradi i ne samo da gradi, već to radi enormno brzo i pri kraju je, odnosno pri završetku je taj objekat? Postavljamo pitanje mi srpski radikali – ko to ima takvu privilegiju da je iznad i opštinske, gradske i republičke vlasti? Da li je to način i pokazatelj da ako imate podršku ministra možete da radite šta god hoćete? Tražimo isto kao poslanička grupa od ministra da nam dostavi građevinsku dozvolu, jer sumnjamo da posle niza incidenata koji su se desila da taj objekat uopšte i poseduje građevinsku dozvolu. Hvala vam.
Hvala, kolega Damjanoviću. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima kolega Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvažene kolege poslanici, ja bih postavio nekoliko pitanja Vladi i nadležnom Ministarstvu poljoprivrede. Konkretno, za određene smernice i stvari kojima se pomaže našim ljudima na terenu, našim ljudima koji žive u malim sredinama kao što je moja opština, brdsko-planinska područja. Znači, konkretno pitanje Ministarstvu poljoprivrede, odnosno Vladi – da li će biti vrlo brzo donesena uredba o utvrđivanju dugoročnog programa mera za sprovođenje odgajivačkih programa u Republici Srbiji od 2020/002024 godine. Te mere su i u prethodnom periodu bile od 2015/2019 godine. Donešena je na Vladi uredba. To je velika stvar i potreba za odgajivačke organizacije da u narednom periodu imaju planove i mogućnosti da preko svojih regionalnih tih odgajivačkih organizacija imaju mogućnost da svakom našem poljoprivrednom proizvođaču prenesu sve one potrebne stvari koje se dešavaju i kojim će Vlada Republike Srbije, ministarstvo nadležno za poljoprivredu imati mogućnost da daje subvencije, da daje pomoć, a da to naši ljudi mogu biti pripremljeni, a to možemo samo znati kada te naše poljoprivredne stručne službe na terenu budu više prisutne. Ovim pitanjem sam hteo da ukažem i da što pre bude odrađeno zato što je taj program za te odgajivačke organizacije 2020/2024 godine vrlo bitan da bi poljoprivredne stručne službe polako pripremale svoj način rada, da obilaze gazdinstva. Već svi znamo da u prethodnom periodu svako poljoprivredno gazdinstvo i poljoprivredne stručne službe rade na terenu i sa tim ljudima obavljaju razgovore, daju smernice kako ko treba da radi. Evo, sada je obnavljanje poljoprivrednih gazdinstava. Do kraja marta je rok da naši poljoprivredni proizvođači završe. To naše poljoprivredne stručne službe rade, recimo, i u Nišu i u Leskovcu i u svim delovima naše Srbije. Poljoprivredna stručna služba jeste vrlo bitna za razvoj naše poljoprivrede, za razvoj svih naših poljoprivrednih proizvođača zato što mislim da direktno su ljudi na terenu. Ljudi koji su stručni treba da prenesu sve te informacije i to da bude na pravi način i da se spuste na nivo onakav naš čovek razume i u Svrljigu i u Gadžinom Hanu i u Beloj Palanci i svim tim opštinama na jugoistoku Srbije. Znači, uredba sigurno će biti doneta. Rok je da u toku ove godine to bude donešeno, ali ja sam hteo čisto da pitam i da sugerišem da ta uredba bude što pre odrađena i da naši poljoprivredni proizvođači, poljoprivredna stručna služba i odgajivačke organizacije mogu na terenu da se pripreme da rade. Još nešto što je bitno za naše poljoprivredne proizvođače, o tome sam govorio, a tiče se ovih odgajivačkih stručnih službi, poljoprivrednih stručnih službi, za matičenje životinja za ona kvalitetna priplodna grla što se tiče malih sredina jugoistoka Srbija, tzv. marginalna područja. O tome smo govorili već sa našim poljoprivrede prošle nedelje i očekujemo da će se ti problemi rešavati za dobrobit naših poljoprivrednih proizvođača. Meni je vrlo bitno i to i o tome sam govorio i ranije da naši poljoprivredni proizvođači koji se bave stočarstvom, a žive na jugoistoku Srbije u brdsko planinskim područjima da imaju istu mogućnost da se i kod njih može umatičiti i da bude kvalitetno priplodno grlo kao što je na severu naše zemlje, da na isti način naš Institut za stočarstvo, koji je krovna organizacija ovde u Srbiji, da može da vrednuje i da da mogućnost da i kod nas i u Svrljigu, u Beloj Palanci, u Gadžinom Hanu i u Babušnici, tim svim opštinama jugoistočne Srbije, brdsko-planinskim područjima da mogu isto kao na severu Srbije mogu da se kod njih umatiče ta kvalitetna priplodna grla, da to bude brže nego što je to do sada. Inače, za jedno kvalitetnu priplodnu kravu koja bi od sutra imala mogućnost da dobije sredstva, kod nas je potrebno najmanje pet godina da bude tele pa do krave što se kaže, da to bude sutra vrednovano kvalitetno priplodno grlo, dok na severu to ide malo brže, čak možda za tri godine. Na taj način mi bismo imali mogućnost da naši poljoprivrednici mogu na jugoistoku Srbije da brže okreću sredstva, da dobiju više sredstava i na taj način da razviju svoja poljoprivredna gazdinstva. Još jednom, mislim da je potrebno da ove stvari usaglasimo, da damo veću podršku malim sredinama na jugoistoku Srbije a i ostalim delovima Srbije, da damo podršku stočarstvu, poljoprivredi, razvoju u malim područjima i normalno da stimulišemo rađanje u našim područjima, da se više izdvoji za naše žene na selu, da se više izdvoji za našu decu na selu. Još jednom pitanja koja sam postavio jesu pitanja dobronamerna, korektna i mislim da je potrebno mi to da rešavamo da bismo spasili našu poljoprivredu i naše opštine koje su na jugoistoku Srbije, koje su brdsko planinska područja, a imaju šansu razvoja zato što je priroda dala sve, a mi tu prirodu moramo sačuvati. Hvala još jednom.
Hvala kolega Miletiću. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, hvala vam. Koristeći prava iz člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, želim da postavim pitanje, odnosno zatražim obaveštenje od ministra kulture, gospodina Vladana Vukosavljevića. Naime, u ovoj 2019. godini obeležava se nekoliko veoma značajnih jubileja i godišnjica vezanih za utemeljivače naše države i crkve Stefana Nemanju i Svetog Savu. Preciziraću, ove godine navršava se osam stotina godina od kada je Sveti Sava ostvario samostalnost, odnosno SPC dobila svoju autokefalnost. Osam stotina godina je od kada je Sveti Sava napisao zakonopravilo, odnosno Novokanon, pravni akt, koji se smatra prvim Ustavom srpskog naroda. Osamsto dvadeset je godina od kada je Sveti Sava napisao Karejski tipik, najstariji originalno sačuvani dokument na srpskom jeziku, a isto tako ove godine je osamsto dvadeset godina od smrti Stefana Nemanje. Takođe, u ovoj godini se navršava i četiristo dvadeset pet godina od spaljivanja moštiju Svetog Save. Svi znamo koliki je značaj Stefana Nemanje i čitave Dinastije Nemanjića za razvoj i prosperitet Srednjovekovne srpske države i koliko su za našu istoriju i kulturu važna dela Stefana Nemanje i njegovog sina Rastka Nemanjića, odnosno Svetog Save koji bio prvi srpski prosvetitelj, pravnik, književnik i diplomata. Obojica su bili i državnici i duhovnici. Veliki zadužbinari, koji su ne samo u tadašnjoj Srbiji, već i širom pravoslavnog sveta ostavljali svoje zadužbine. Najveća među njima i najpoznatija je Hilandar, koja je predstavljala, a i danas predstavlja ne samo sveto mesto hodočašća, već i mesto na kojem se čuva naše vredno pokretno i nepokretno kulturno blago od neprocenjive vrednosti. To su trajni istorijski spomenici o postojanju značajne države i velikih istorijskih ličnosti. U kontekstu naše istorijske obaveze, ali i obaveze prema budućim generacijama da sačuvamo korene i temelje naše države i državnosti smatram da i u ovoj godini i kao država treba da promovišemo ulogu i delo Nemanje i Rastka i da obeležimo sve značajne datume i jubileje koji se navršavaju u ovoj 2019. godini. U tom smislu, želim da pitam ministra kulture - da li će i na koji način država Srbija u ovoj 2019. godini obeležiti ove godišnjice i jubileje posvećene Stefanu Nemanji, Svetom Savi? Da li se na primer planira i neka centralna manifestacija poput one 2013. godine kada smo tokom cele godine obeležavali 1700 godina od Milanskog edikta značajnog za celi hrišćanski svet, ali i za pravoslavlje, naravno? Za istoriju, kulturu i budućnost Srbije, dela i zadužbine Svetog Save i Stefana Nemanje su svakako neprocenjive, vredne stvari i one imaju neprolaznu vrednost. Nemamo pravo da to ikada zaboravimo, a ova godina, godina jubileja je takve vrste da bi se sa njom ponosile i mnogo značajnije, veće i moćnije zemlje. Mislim da te jubileje treba obeležiti, treba se prisećati, negovati ono što je vredno i što je deo našeg identiteta, a bez njega, odnosno bez njega prosto je nemoguće živeti, a iz njega sve proizilazi. Zato mislim da ove jubileje treba obeležiti na značajan način i posebnim manifestacijama. Hvala.
Hvala koleginice Dragaš. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite kolega Gojkoviću.
Poštovani kolege poslanici, moje prvo pitanje ide premijerki Ani Brnabić. Pokret obnove Kraljevine Srbije je pokrenuo inicijativu o sklanjanju dece sa ulica, tačnije o zaštiti dece od psihoaktivnih supstanci. Krenuli smo iz Novog Sada i Bečeja i za manje od mesec dana smo skupili oko 55 hiljada potpisa koje možete da vidite ovde pored mene. U opštini Bečej smo skupili oko 20%, od ukupnog punoletnog stanovništva je dalo potpis za ovu peticiju. Suština je da se roditeljima pomogne da preuzmu punu odgovornost za svoju decu, da mlađi od 16 godina u periodu od oktobra do aprila meseca ne mogu da idu sami, da se kreću sami bez pratnje roditelja ili uz posebnu potvrdu kod javnog beležnika i isto tako do 22 časa i od 22 časa. Isto tako, u periodu od aprila do oktobra od 24 časa ne mogu da se kreću bez pratnje roditelja ili uz posebnu pismenu saglasnost koja mora biti kod javnog beležnika. U Novom Sadu posle internog istraživanja, skoro 80% roditelja se izjasnilo pozitivno za jednu ovakvu inicijativu. Mi ne izmišljamo toplu vodu, predlažemo nešto što je primenjeno u mnogim razvijenim zemljama, a uzor nam je Island koji je smanjio za 20 godina broj korisnika alkohola i psihoaktivnih supstanci sa 44 na 5%. To je stvarno impozantan podatak. Naš predlog predstavlja jednu široku inicijativnu u koju bi bili uključeni i deca i roditelji i škole i društvo, gde bi bilo niz edukativnih, da kažem učionica, radionica, bilo bi raznih sportskih, kulturnih i drugih dešavanja u koje bi bili uključeni svi članovi porodice u cilju jačanja porodice kao stuba društva. Moje pitanje je premijerki, da li će ovaj zakon u ovom sazivu bar uzeti u razmatranje? Moje drugo pitanje ide takođe premijerki Ani Brnabić i Ministarstvu za rad i socijalna pitanja. Po podacima do kojih smo došli, trenutno u Srbiji ima između 20 i 30 hiljada boraca sa boračkim penzijama, a pripadnika Jugoslovenske vojske u otadžbini, tačnije regularne tadašnje vojske, tek oko stotinak, koji ni do dan-danas nisu uspeli da ostvare pravo na svoju penziju. Mi smatramo da je više nego neophodno da se uradi jedna revizija penzionog i invalidskog sistema, gde bi se videlo da su boračke penzije, uz, da kažem, poštovanje prema partizanima borcima, dodeljivalo i članovima njihovih porodica, pa čak i maloletnoj deci, što uglavnom i pokazuje taj podatak da danas imamo oko 30 hiljada onih koji još uvek primaju penzije. Imajući u vidu takvu reviziju, videli bi smo da je tu u stvari onaj trošak koji je svih ovih 80 godina ostvario, u stvari razvalio budžet Republike Srbije i zašto dan danas još uvek plaćamo te dugove. Kada govorimo o penzijama, tu treba spomenuti i drugu pljačku kada su u pitanju penzije, a to su lažne invalidske penzije. Pokret obnove Kraljevine Srbije smatra da pojedinci ne smeju da zloupotrebljavaju ovaj važan resurs finansiranja najstarijih građana, jer se rizikuje da finansijska pomoć stigne onima kojima je zaista najpotrebnija. Mi danas imamo, pronađeno je oko 360, ja mislim, penzija koje su, ali ne znam kakav je epilog dobijen. Gotovo da sam siguran da i postoji mnogo više onih koji su zloupotrebljavali invalidske penzije, čak imamo i neke sumnjive biznismene koji primaju invalidske penzije, a ogromna finansijska sredstva na svojim računima. Moram reći da današnji fond funkcioniše primerno i dobro i da je to po evropskim standardima, ali da je neophodna revizija, gde bi se videlo da je Fond za penzijsko osiguranje, zdravstvene ustanove i pravni sektor desetinama godina unazad pljačkan na neprimeren način. Zato postavljam pitanje - kada će biti revizija? Molim vas, samo još jedno pitanje, a to je treće. Takođe, premijerki Ane Brnabić. Rečeno je da će se raditi revizija nacionalnih penzija. Smatramo da je ovo idealna prilika da ratni vojni invalidi i veterani postanu korisnici nacionalnih penzija. Ljudi koji su ratovima branili svoju zemlju i narod zaslužuju da ih država priznaje i pomaže. Isti status treba da imaju i deca palih boraca. Mi danas imamo nacionalne penzije u koje nesumnjivo pripadaju ljudi iz sfere sporta i kulture koji su to zaslužili, ali većina njih je finansijski obezbedila svoje porodice i njima ne znači ništa tih 40.000 i 50.000. Zato je izuzetno važno da prilikom ove revizije shvatimo da postoje oni koji su na drugi način zadužili ovu državu, ali kojima bi ta finansijska sredstva mnogo više značila. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sednici sprečen da prisustvuje Đorđe Milićević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju dr Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Branko Ružić, ministar državne uprave i lokalne samouprave, Branislav Nedimović, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Žikica Nestorović, državni sekretar u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, dr Miroslav Knežević, državni sekretar u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Marina Dražić, pomoćnik ministra državne uprave i lokalne samouprave, dr Renata Pindžo, pomoćnik ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, Danijela Milosavljević Ostojić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Emina Milakara, vršilac dužnosti direktora Uprave za veterinu, Nenad Dolovac, vršilac dužnosti direktora Direkcije za nacionalne referentne laboratorije, Nebojša Milosavljević, direktor Uprave za zaštitu bilja, Tamara Bošković, načelnik Odeljenja u Upravi za veterinu, Slađana Lukić, načelnik Odeljenja Uprave za zaštitu bilja, Vera Rovčanin Orlović, viši savetnik u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Dejan Milovanović, šef Kabineta ministra državne uprave i lokalne samouprave, Lidija Ristić Matijević, šef Odseka u Upravi za zaštitu bilja i Ružica Tripić, šef Odseka u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Pre nego što započnemo pretres u pojedinostima po 1. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o Centralnom registru stanovništva, određujem kratku pauzu do deset minuta i odmah posle toga nastavljamo sa radom. Hvala. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Rasprava u pojedinostima na Predlog zakona o Centralnom registru stanovništva. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici SRS i Sanda Rašković Ivić. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine Ružiću, dame i gospodo narodni poslanici, u ovom trenutku primena ovog zakona, koji je pred nama, o Centralnom registru stanovništva deluje zaista kao naučna fantastika. Zbog toga što je apsolutno nemoguće da svi organi i državne uprave, koji su u ovom zakonu ovlašćeni da urade ovaj posao, to urade na kvalitetan način i na način na koji ste vi to zamislili, jer je nemoguće da u Srbiji… Evo, i danas u Beogradu, gde se fluktuacija stanovništva iz nekih delova Srbije sigurno meri brojem od nekoliko stotina ili nekoliko hiljada. Sad se postavlja pitanje – kako ćete i na koji način da vršite boravak i popis tih ljudi ako to oni sami ne urade? Kasnije ćemo da govorimo o zakonu koji tretira stanodavce kada je u pitanju privatni smeštaj u ruralnom turizmu, apartmanima, u ovim stanovima na dan koji se izdaju. Sad vi dolazite u situaciju da ne možete jednostavno da znate ni ko je kada, o tome su govorile i kolege srpski radikali u načelnoj raspravi, ušao, ko je izašao iz zemlje, slučajevi koji mogu da se dese uoči samih izbora. Tako smo imali situaciju 2016. godine, a niko nije odgovarao zbog toga da su u biračkom spisku bili i ljudi iz 19. veka. Da li je tako? Sa tim datumom rođenja. Sad vi nama recite, molim vas, ako ovi podaci opet budu neažurni, a oni treba da služe u svrhu lakšeg života svih organa državne uprave i, pre svega, stanovnika, ko će i na koji način da odgovara ako se ove naše sumnje ispostave tačne za godinu dana do sledećih redovnih parlamentarnih i lokalnih izbora i kada se vidi da je to bilo zaista na način na koji ste vi to zamislili neprimenjivo? Zbog toga smo tražili da se ovaj zakon povuče iz procedure, iako je prošao te neke javne rasprave i da se uradi novi koji će zaista biti primenljiv.
Hvala, koleginice Jovanović. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, mi smo u načelnoj raspravi otvorili temu Jedinstvenog biračkog spiska, a vezano za Predlog zakona o Centralnom registru stanovništva. Činjenica jeste da taj problem Jedinstvenog biračkog spiska postoji i da to što imamo zakon ne znači da imamo i realno uređen birački spisak. Mi smo govorili i o nekim primerima kada je u pitanju upis činjenice smrti, jer je Ana Brnabić, predsednik Vlade, pre nekoliko dana kao epohalan uspeh navela to da se činjenica upisa smrti u roku od 24 časa iz knjige umrlih prenosi u birački spisak, što je za nas neprihvatljivo. Mi mislimo da to mora biti istovremeno, bukvalno istovremeno, a ministar Ružić je objašnjavao da tamo negde u nekoj opštini sedi neki činovnik koji to radi čim dobije iz knjige umrlih. Naravno, nije odgovorio na pitanje kako se to radi kada su tri, četiri dana praznična, kada je u pitanju vikend itd. Jednostavno na to pitanje ne može ni da se odgovori. Mi smo predložili da se u ovom članu 3, koji inače govori o cilju uspostavljanja Centralnog registra, pa između ostalog se kaže – kao i da se na osnovu podataka iz Centralnog registra obezbede pouzdani podaci u bazama podataka koje organi vode na osnovu drugih propisa, mi smo želeli da se tu doda i „Jedinstveni birački spisak“. Posebno smo hteli da naglasimo, posebno u bazi Jedinstvenog biračkog spiska i ne znamo baš, ne razumemo, zašto ovaj amandman nije prihvaćen kad on suštinski ni na koji način ne ugrožava ideju ovog predloga zakona, ali valjda nam je svima stalo da taj jedinstveni birački spisak bude stvarno onako kako je predviđeno i kako treba da bude. Ovaj naš amandman nikako ne može da smeta, ali smeta odgovor Vlade da se amandman ne prihvata iz razloga svrsishodnosti. Kakve svrsishodnosti? Ne razumem zaista. Zar nije svrsishodnost da uredimo jedinstven birački spisak? Kažete da je rešenje u Predlogu zakona obuhvatnije. Ne može biti obuhvatnije nešto što je uopšteno ako mu se doda nešto konkretno. Dakle, niste ovo hteli, to je vaš problem, ali biće problem svih nas, jer vi sami, ministre, ste rekli, pošto smo mi malo opet uzburkali javnost podsećanjem na Jedinstveni birački spisak, u nekom intervjuu da nije to, ne znam, mrtvi ljudi, ljudi koji su već umrli, a da su ostali u biračkom spisku, masovna pojava, da se to tu i tamo dešava. Ministre, to ne sme da se dešava, ni jedan jedini slučaj. Jedan slučaj takav dovodi u sumnju sve izbore koji su vođeni, koji su održani, koji će biti održani uz ovakve uslove. Naravno, problem o kojem smo mi govorili, a koji se odnosi na obavezu upisivanja, što vi niste predvideli, evidentiranja, pardon, ovim zakonom, svakog ko iz Srbije izađe. To je, znate, pošto javnost nema takvu informaciju, vi iz vlasti je imate i vi ćete je, takođe, zloupotrebiti kroz Jedinstveni birački spisak na dan izbora. Izvinite, svašta se dešavalo u prethodnom periodu na izborima i mi ne želimo da se išta prepusti slučaju. Ovaj naš amandman je zaista krajnje dobronameran i na korist svih u Srbiji i ne postoji ni jedan jedini razlog zbog čega ga niste prihvatili. Ovo što ste naveli apsolutno nije razlog. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima ministar u Vladi, gospodin Branko Ružić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, meni je, naravno, drago da imamo barem najmanje zajedničke imenitelje, a to je da težimo da se sve evidencije, pa i Jedinstveni birački spisak, učine što ažurnijim, i to je nešto što, nadam se, delimo kao stav. Što se tiče ovog amandmana, prosto nije moguće pobrojati sve evidencije koje će se ažurirati na osnovu podataka iz Centralnog registra stanovništva, jer se, na primer, na osnovu Zakona o Jedinstvenom biračkom spisku MUP-ovi podaci već šalju u Jedinstveni birački spisak. Naravno, i Zakon o matičnim knjigama, član 35v, takođe, definiše tu obavezu. Suština je u tome da ne treba mešati Centralni registar stanovništva i davati neki ekskluzivitet Jedinstvenom biračkom spisku. Što se tiče interpretacije izrečene u intervjuu, nisam pominjao masovnu pojavu, a ono što je valjda interes svih nas, to je da taj Jedinstveni birački spisak bude što ažurniji i da se naravno uredi na način koji će korenspondirati sa realnim stanjem. To je, valjda, želja svih i u Vladi Republike Srbije i vas narodnih poslanika i mi na tome upravo i radimo. Kada govorimo o tome, ne treba podizati tenziju i praviti teorije zavere, činjenica da je neka kako ih zovu - mrtva duša bila u biračkom spisku ne znači da je izvršena zloupotreba. Jer, ponavljam, kao i prošle nedelje, svaka izborna lista koja ima, koja učestvuje na izborima ima svoje predstavnike na biračkom mestu, u biračkom odboru i ukoliko se utvrdi ta nepravilnost koja može da dovede do zloupotrebe svakako neće potpisati taj zapisnik. Prema tome, zbog građana više govorim, nego zbog vas uvažena narodna poslanice, ne treba podizati tenziju i praviti od nečega što prosto nije intencija Vlade, intencija Vlade je upravo da se Jedinstveni birački spisak učini što ažurnijim. Drago mi je da mogu da kažem da je ono što sam rekao i najavio prošle nedelje otpočelo, dakle, sa jučerašnjim danom je uvezana i Matična knjiga venčanih sa Jedinstvenim biračkim spiskom, i svakim danom, prosto, radimo ono o čemu vi upravo govorite ovde i prošle nedelje, a i danas. Hvala.
Hvala ministre Ružiću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Jeste, ministre Ružiću, Jedinstveni birački spisak ekskluzivitet i treba da bude. Treba da bude zašto vi dobro znate da 30 godina postoji taj problem i da se o tom problemu priča svaki put kada se izbori održavaju od dana raspisivanja do dana proglašenja izbornog rezultata i da to uvek, taj, nepostojanje pravog jedinstvenog biračkog spiska dovodi u sumnju sve izbore. Mi ne podižemo tenziju. Mi samo kao narodni poslanici najveće opozicione parlamentarne stranke želimo da pomognemo da se ovaj problem reši, da pomognemo ne vama iz Vlade, nego da pomognemo biračima, narodu u Srbiji da se bar jedna od sumnji u izbornom procesu otkloni, ovo bi bio način. Vi kažete da nije moguće pobrojati sve evidencije koje će sadržati ovaj Centralni registar stanovništva, ali ovo je jako bitno ministre, jako bitno i vi to dobro znate, znate dobro u onom kratkom periodu dok ste bili opozicija kako ste na ovo gledali. Dakle, ovo mora da se reši ozbiljno, sistematski i na svakom mestu. Ja sam iznenađena da vi kažete – nemojte podizati tenziju. Zar je podizanje tenzije da se skrene pažnja? Pa bolje je da to uradimo sada nego da tenzije budu podignute u vreme održavanja nekih narednih izbora. Znate, ove stvari ne mogu da se guraju pod tepih. Problemi postoje i problemi moraju da se reše. Ako kažete da ćete raditi na tome da se otklone svi propusti, samim tim priznajete da propusti postoje, a mi vam pomažemo da se propusti otklone. Zaista ne postoji nijedan jedini razlog, ponavljam to. Loše je to što radite, što ne želite da prihvatite nijedan amandman, pogotovo kada je u pitanju amandman kojim bi bili zadovoljni svi koji danas prate rad Narodne skupštine i oni koji bi saznali da ste prihvatili ovakav amandman. Ovo je amandman u opštem interesu. Jedinstveni birački spisak mora da bude sadržan kao pojam i u ovom Predlogu zakona, a kasnije Zakonu o Centralnom registru stanovništva. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ministar. Izvolite gospodine Ružiću.
Zahvaljujem predsedavajući. Naravno da smo mi sve ovo uradili i radimo da bi bilo koju vrstu nepravilnosti predupredili i ja mislim da se tu slažemo. Ono što jesmo uradili to su upravo ovi servisi koji sada omogućavaju da se po automatizmu svaka nepravilnost ili novonastala situacija ažurira i u Jedinstvenom biračkom spisku. Moram da vas podsetim da i MUP svakodnevno po automatizmu šalje podatke o promeni prebivališta naših građana u Republici Srbiji, što takođe ide u Jedinstveni birački spisak, a da bi malo primirili situaciju, prosto moram da pomognem i vama i da vam kažem da u članu 10. jesu pobrojane sve evidencije, svih 13 evidencija, mi govorimo o onim evidencijama koje vode drugi državni organi, ažurirati shodno upotrebi Centralnog registra stanovništva. Dakle, zbog građana važno je da se zna – sve evidencije su pobrojane. Nalaze se trenutno u šest registara, u šest različitih organa i institucija. Tih 13 evidencija sada će biti u Centralnom registru stanovništva, odnosno u skladu sa zakonom, kada bude usvojen, do 1. septembra 2020. godine.
Hvala ministre. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite. Pravo na repliku.
Ministre Ružiću, hajde da se podsetimo, Zakon o Jedinstvenom biračkom spisku donet je 2009. godine, pa je onda menjan 2011. godine. To nije ni do dan danas Jedinstven birački spisak. To su izvodi biračkih spiskova. To je zbirka izvoda biračkih spiskova. Niti je to smisao zakona, niti je do smisao težnje svih nas koji želimo da se neki budući izbori održe na način da bude što manje primedbi. Verujem da ste i vi za to, ali ne pokazujete ovakvim odnosom prema poslanicima opozicije. Vi dobro znate svih ovih godina unazad koliko smo se mi srpski radikali borili za taj Jedinstven birački spisak, koliko smo iznosili u javnost konkretnih primedbi, imali smo čak i jednu žalbu Ustavnom sudu kada smo imali veliki broj, utvrđeno, lica koja su glasala a nisu bili među živima ili nisu bili u Srbiji, sasvim pouzdano utvrđeno. Dakle, problemi postoje. Poslednji izbori su pokazali da postoje takvi problemi. Sećate se šta je sve bilo, sećate se i mi svi znamo, govorilo se o tome u javnosti, koliko je slikano poziva za glasanje ljudima koji su umrli, koje su dobijali članovi porodica. Mi govorimo o nečemu što je realnost. Ne želimo ni da dižemo tenziju, ni da nešto, ne znam sad, plašimo narod šta se može desiti u tom biračkom spisku. Samo želimo da se održe prvi put parlamentarni izbori, da bude što manje mogućnosti za stavljanje primedbi. Ovo što ste rekli – šta rade članovi biračkih odbora. Hvala vam, vi ne držite ovde instruktažu članovima biračkih odbora. Što se tiče nas u SRS, mi to odlučno radimo i odlično znamo kako se to radi, ali govorimo o tome šta se dešava ako član biračkog odbora kaže – znam da je ovaj komšija umro, neću potpisati birački spisak, i ništa se ne dešava. Potpisala je većina i doviđenja. Od tog prigovora, eventualnog, nema ništa i vi znate da je to tako. Zato moramo da uredimo taj izborni proces da bude što manje takvih mogućnosti. Završavam, gospodine predsedavajući, samo još jednim podsećanjem ministra Ružića, da ovo što se zove Jedinstven birački spisak, osim što to nije u pravom smislu, to nije ni po pitanju transparentnosti, o kojoj vi govorite, jer mi nemamo, niko od nas ne može da proveri da li je neku u Trgovištu, Bačkoj Palanci, Zaječaru upisan u birački spisak ako nemamo njegov matični broj, a to nije smisao i to nije transparentnost. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar, gospodin Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ponavljam, mislim da delimo stav ne samo mi nego verujem i svi narodni poslanici, samo što je naravno ugao iz koga vi nastupate opozicioni pa razumem da treba nešto i kritikujete. U svakom slučaju, ovo je sasvim dovoljno izrečenog i urađenog da bismo svi shvatili da upravo radimo na tome da uvođenjem ovih servisa sam Jedinstveni birački spisak učinimo ažurnijim, pri tom, danas na ovom zasedanju ne govorimo o Jedinstvenom biračkom spisku, čak nije ni tema, zakon je o Centralnom registru stanovništva. Naravno ima indirektne veze. Ono što je tačno, što ste izneli jeste da je Zakon o jedinstvenom biračkom spisku donet 2011. godine, a 2012. godine su sve lokalne aplikacije praktično prevedene u Jedinstveni birački spisak, kako god ga zvali, izvodima ili ne. Taj Jedinstveni birački spisak jeste u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave. Što se tiče transparentnosti Jedinstvenog biračkog spiska, opet u skladu sa zakonom, to smo govorili prošle nedelje, dakle, svaki građanin ima mogućnost da kada ukuca svoj JMBG proveri da li je u biračkom spisku, na kom biračkom mestu glasa. To je taj nivo transparentnosti koji je usklađen sa zakonodavnim okvirom. Da li to treba menjati ili ne, imate pravo da predložite izmene i dopune zakona, nikakav problem i naravno, nakon toga da se parlament o tome izjasni. Postoje argumentacije i za i ne, ali trenutno u državi gde postoji vladavina prava, moramo poštovati zakone koji su doneti u ovom visokom domu. Hvala.
Hvala ministre Ružiću. Pravo na repliku, Vjerica Radeta.
Ministre, znamo kakva prava imamo i znamo da možemo da predložimo neki zakon ili njegove izmene i mi to radimo. Ali, znate u ovoj vašoj skupštinskoj većini samo ekskluzivni poslanici imaju ekskluzivno pravo da se njihovi ekskluzivni predlozi stave na dnevni red jedne sednice, što nije slučaj sa poslanicima SRS iako smo predlagali i određene izmene Zakona o izboru narodnih poslanika i stavljanje van snage Zakona o izvršiteljima koji popiše krv građanima Srbije i mnoge druge zakone. Naravno, to nije tema za razgovor sa vama, ali je tema upravo ovaj Centralni registar. Član 3, ima mnogo detalja i ne razumemo zašto vam sveta taj još jedan vrlo bitan detalj, da prihvatite amandman i da dodate „i jedinstveni birački spisak“. Verujte da ćete zadovoljiti mnoge koji žele da izborni proces bude onako kako zaista treba da bude i kako se predviđa zakonom. Znate, kako bi naš narod rekao - od viška glava ne boli, dakle, samo bi postojalo još jedno mesto gde bismo mogli da kažemo - evo i ovaj zakon vas obavezuje da to uradite. Gospodine Ružiću, prihvatite ovaj amandman SRS, videćete, ništa ne boli.
Hvala koleginice Radeta. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik dr Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Gospodine ministre, za nas je veoma važno pitanje Jedinstvenog biračkog spiska. Mi smo to govorili i prethodnim ministrima, govorimo sada i vama. Samo da vas podsetim da je Milan Marković u svoje vreme rekao da je najuređeniji, najbolji birački spisak upravo onaj kada je on bio ministar za lokalnu samoupravu. (Milorad Mirčić: I član DS.) Tako je kolega Mirčiću. To je potvrdila sa svojom izjavom i sadašnji premijer Vlade Republike Srbije, Ana Brnabić u aprilu 2017. godine, da je najažurniji birački spisak upravo u to vreme, kada je ona bila ministar za državnu upravu. Vi ste takođe nedavno izjavili da je on sada najažurniji. Mi smo jutros imali nekoliko razgovora sa, da kažem uslovno činovnicima koji vode jedinstvene biračke spiskove. Pomaka je bilo, ali mi insistiramo na jednoj drugoj stvari. Ne znam zbog čega bi bio problem, mi nemamo nikakav strah, nikoga ne plašimo, ali za nas je ovo što vi u Vladi Ane Brnabić volite da kažete – alat u rukama građana, Jedinstveni birački spisak, jer se uslovno rečeno na svake četiri godine predaju sudbine, predaju životi režimu i vlasti koja će doći. Ako se i napravi greška, hajde barem da nam ti jedinstveni birački spiskovi budu ažurni i uredu. Ima jedna stvar koju bih apelovao, da sprovedete kontrolu što je više moguće. Fiktivne prijave posebno dolaze do izražaja u vreme sprovođenja vanrednih ili lokalnih izbora koji se ne poklapaju sa terminima opštih izbora. Imamo masovno prijavljivanje u određene lokalne samouprave u kojima se sprovode izbori, u mesta gde na tih lokalnih izbora. Mislim da tu ima posla i za policiju. Čitajući obrazloženje ovog zakona, pomislio sam da ovaj zakon predlaže ministar Trivan, zato što je rečeno tamo – uštedećemo kiseonik, uštedećemo šume i slično. Mi imamo vrlo ozbiljan odnos prema ekologiji, prema zaštiti životne sredine, ali mnogo ovog papira možemo da uštedimo ako ne bude na kraju ili u prilogu zakonskih predloga pisali da li smo iz uskladili sa propisima EU ili nismo. Ponekad, zakonski predlog ima i blizu 1.000 strana, a od toga je deset do dvadeset maksimalno vezanih za sam predlog zakona, a sve ostalo je pozivanje na propise EU. Mislim da je ovo dobar amandman i da treba da ga prihvatimo.
Hvala. Reč ima ministar Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Zaista mi je drago da iako se radi o jednoj rečenici u obrazloženju, da ste se upravo na nju fokusirali i prepoznali tu ekološku svest koji posedujemo svi u Vladi Republike Srbije, pa i u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave. Činjenica je da su i tadašnji ministar Milan Marković, kasnije i aktuelna predsednika Vlade Ana Brnabić tada govorili o ažurnosti biračkog spiska. Tu nemam ništa da dodam, niti da oduzmem. Govorio sam da u momentu kada govorimo birački spisak nikada nije bio ažurniji, što ne znači da u onom momentu kada su oni to izgovorili, takođe nisu imali pravo da tako nešto kažu. Dakle, u tom pravcu idemo i opet upadam u tu političku klopku, da razgovaramo o Jedinstvenom biračkom spisku iako to nije isključiva i jedina tema ovo zakona, ali u svakom slučaju, mislim da delimo mišljenje da je potrebno učiniti ga što ažurnijim. Ovi servisi prosto ne mogu da budu predmet i plod manipulacije. Oni po automatizmu rade ono o čemu govorimo, evo vaša koleginica je rekla 30 godina, prema tome mislim da smo svi na istom poslu. Što se tiče tih tzv. migracija u vreme vanrednih izbora, mislim da smo tu temu obrađivali još za vreme nekih izbora pre godinu i po dana ili godinu dana i da su vrlo egzaktno izneti podaci. Radilo se o beogradskim opštinama, jedna ili dve, egzaktni podaci o tome kolike su inače prirodne migracije ka Beogradu iz unutrašnjosti, koliki je trend u tom momentu i nije ga bilo. Tako da, prosto to može da koristi za politička nadgornjavanja, političko delovanje, to je legitimno i nije nikakav problem, ali da ne bi sada ulazili u tu temu da potražujemo sada podatke i da ukažemo prosto na činjenicu da tih zloupotreba te vrste, tada prosto nije bilo. Hvala.
Hvala, ministre. Pravo na repliku Sreto Perić.
Gospodine ministre, ja, a i moje kolege iz SRS nemamo nameru ovde sa vama da se politički nadgornjavamo, ali imamo i te kako ozbiljnu nameru da stručno polemišemo i da neke stvari koje predstavljaju ozbiljne probleme za građane Srbije, a i za nas kao državotvornu političku stranku, da ih rešimo i da ukažemo na probleme iz prošlosti, da se oni više ne dešavali. Ne samo da su prethodni ministri imali pravo da to kažu, niko im to njihovo pravo ne osporava, ali zbog neke korektnosti, možda birački spiskovi u odnosu na ona vremena, na današnji dan jesu nešto ažurniji i bolji, ali vam odgovorno tvrdim i politički i stručno, kako god hoćete da nisu i da ima još dosta propusta za koje možda čak i ne znate. Vaše ministarstvo ima veliki spisak nadležnosti i niko od vas ne očekuje da se vi bavite samo Jedinstvenim biračkim spiskom. Ako vam mi ukažemo na to da tu postoje određeni problemi, vi bi to trebali da prihvatite. Vi bi morali i mogli, preventivno, kad se raspišu izbori, vanredni lokalni izbori u nekoj političkoj zajednici, odnosno u nekoj lokalnoj samoupravi, da obratite pažnju na te, kako vi kažete, migracije koje, po nama, nisu prirodne. Mi znamo da je veliki priliv u velike gradove, da je u Beograd najveći priliv stanovništva iz unutrašnjosti, ali, uporedite malo sa drugih 11 meseci u godini, a ne samo u mesecu kad su raspisani i kad se održavaju izbori. Tvrdim vam još jedno – nije tačno da je samo veliki priliv u gradske opštine grada Beograda, ima ih i bilo ih je i u druge, kad se sprovode vanredni lokalni izbori. A kad ste pomenuli i kažete da vi imate ispravan odnos prema zaštiti životne sredine, SRS, valjda vas ne treba podsećati, da je u vreme kada je bila u Vladi imala i prva uvela, zajedno sa koalicionim partnerom, Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Mi to podržavamo i to uopšte nije sporno, sa našeg aspekta.
Hvala. Ministar Branko Ružić ima reč. Izvolite, ministre.
Hvala. Prosto ne želim da oduzimam mnogo vremena, niti imam nameru da, prosto nisam u tom kapacitetu, da mogu politički da se nadgornjavam sa vama. Stručna rasprava nije nikada sporna, ali, prosto, zbog građana, ako je za ovih godinu i po dana, kao nastavak rada tadašnje ministarke a sada premijerke, dakle, urađeni su svi servisi, povezan jedinstveni birački spisak sa matičnom knjigom umrlih, matičnom knjigom venčanih, postoji dnevno ažuriranje, uz pomoć Zakona o opštem upravnom postupku, odnosno platforme ZUP, referenti na terenu mogu da takođe onu raniju istoriju upodobe sa činjeničnim stanjem, i to imaju kao obavezu i to rade i čine, dakle, sve to imamo danas u Srbiji. Ja ne vidim šta je onda gore danas nego što je bilo? Mislim da je bolje i mislim da se oko toga i vi i ja slažemo. Da li može da bude još bolje? Siguran sam i uveren da može. I zato na tome radimo. Jedinstveni birački spisak, nažalost, uvek se koristi u političke svrhe. Pri tom ne govorim o političkoj opciji kojoj vi pripadate, nego generalno. Mislim da je upravo ovo što mi radimo jedan put da bilo kome izbijemo jedan takav argument iz ruku, jer svaka vlast je nekada neka buduća opozicija i mislim da barem tu temu treba ostaviti po strani i uraditi svaki izborni ciklus iznova, na način koji je sve ažurniji, bolji i usklađeniji sa zakonskim procedurama. Hvala vam.
Hvala, ministre. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o Centralnom registru stanovništva. Naravno, ovo je jedan vrlo značajan zakon, jer ovaj zakon tretira materiju gde su sadržani svi mogući podaci o svim našim građanima. Međutim, ovaj zakon bi baš iz tog razloga trebao da bude u pravom smislu servis građana, da građanin ne mora da šeta od šaltera do šaltera kada treba da vadi neku dokumentaciju, jer to može da se vidi, hvala bogu, sada je informaciona tehnologija na takvom nivou da se sve može proveriti trenutno i u bilo kom mestu. Međutim, to još uvek nije tako. Mi smo ovde u načelnoj raspravi čuli od predstavnika Vlade da tu postoji i tajnost podataka itd, što na neki način i jeste tačno. Međutim, sa druge strane, ako pogledamo o kakvoj tajnosti podataka se ovde može govoriti ako danas svaki aktivista vladajuće stranke poseduje najažurniji birački spisak sa njegove teritorije? Vremena se menjaju. Ovo nije vreme Ozne, Udbe, itd. Jednostavno, sada su prisutne društvene mreže, gde svako od građana daje sam podatke o sebi, neki svesno, neki nesvesno i jednostavno se dosije jednog čoveka može pratiti i mimo tih stvari. Prema tome, mislim da bi ovaj zakon trebao da se primenjuje u onom pravom smislu, da omogući građaninu sve ono što ga sleduje, da ne šeta, kao što sam rekao, od šaltera do šaltera, ali ovde, pre svega, čini mi se da ovaj zakon ima tu svrhu, da služi onima koji su na vlasti više nego običnim građanima.
Hvala, kolega Saviću. Reč ima ministar Ružić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ovde je utemeljenje u Zakonu o ministarstvima, koji jasno definiše da Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave vodi Centralni registar stanovništva. Dakle, kancelarija Vlade može da pruža samo tehničku podršku. Članom 10. stav 3. ovog zakona je i definisana ta obaveza da svi podaci budu dostavljeni ministarstvu, a sledstveno tome i da budu pohranjeni u Centralni registar stanovništva. Generalno, jasni su razlozi za odbijanje ovog amandmana, ali se slažem da upravo razmišljamo na identičan način, da treba sve ovo učiniti što ažurnijim i transparentnijim i mi na tome i radimo. Hvala.
Hvala, ministre. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Intencija SRS je da se uklopimo u ovu digitalizaciju koja je kapitalni zaokret u radu ove Vlade, kako je u svom ekspozeu izjavila i predsednik Vlade. Shodno tome, mi predlažemo da se rokovi smanje, pošto je to savremeni način razmene podataka. Umesto osam dana, koje ovde predlagač zakona predviđa, da se dostave podaci administratoru i zamenicima administratora, ministru, mi predlažemo da to bude tri dana. Amandman nije prihvaćen iz nama nepoznatih razloga. Ako digitalizacija podrazumeva nešto što je ubrzano, a vreme i te kako znamo šta znači, kratkoća vremena u administrativnim poslovima, ne vidimo razloga zbog čega se ovaj amandman odbija? U obrazloženju se kaže da je osam dana sasvim dovoljan rok. Pa, dovoljan je rok i 15 dana, i 16 dana, ali ovde je tri dana. Zašto? Zato što administratori koji rade na pojedinim nivoima, da li lokalne, pokrajinske ili republičke vlasti, oni su lica koja treba i te kako proveravati, jer su ovo veoma, veoma poverljivi podaci. Ono što mi srpski radikali imamo generalno kao primedbu kada je u pitanju ovaj Centralni registar, to je još od ranije, a vezano je za neki drugi zakon koji se koristi u funkcionisanju ovog zakona, a to je da se jedinstveni matični broj građanina koristi kao osnovni podatak, odnosno podatak na osnovu koga se određuje ili na osnovu koga se vode sve evidencije za građane Srbije. Srbija je jedna od jedinstvenih zemalja u kojima je jedinstveni matični broj građana taj podatak koji se koristi kada je u pitanju određivanje karakterističnog broja. Recimo, u susednoj Hrvatskoj imate slučajni odabir ili matematičku kombinaciju brojeva koja se dobije kao identifikacioni broj za građanina, a mi i dalje ovde imamo sve podatke kao na dlanu iznešene. Nemojte zaboraviti, samo vas podsećam, da toliko hvaljeni elektronski dnevnici, primera radi, ne zamenjujem tezu nego samo dajem primer, elektronski dnevnici kada se desi neki problem i kada oni koji koriste, upotrebljavaju takvu vrstu evidencije u školama, pozovu da bi ispravili problem. Znate kakav odgovor dobiju? Prvo kontakt ostvaruju sa centralom. Na centrali im se javlja neko ko kaže – prosim. Većina naših ljudi misli da je to Slovenija, međutim kasnije se ispostavi da je to iz Zagreba centrala, centrala je u Zagrebu. Ti podaci iz elektronskih dnevnika su na raspolaganju u centrali koja se nalazi u Zagrebu, a dalje neka građani izvode zaključak mi nećemo ništa da prejudiciramo ili da neke crne slutnje, kako bi se to reklo, da iznosimo. Tako i sa ovim podacima gde je dan, godina, mesec, čak i mesto stanovanja do svih detalja koji su vezani za ličnosti, iznešena kroz JMBG, nije dobra. Ne shvatamo zašto ovaj amandman nije prihvatila Vlada. Hvala vam.
Hvala, kolega Mirčiću. Reč ima ministar gospodin Branko Ružić. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dakle, sama namera uopšte nije sporna, nešto da li ubrzati ili ne. Ovde se radi o tome da je rok do osam dana, ne radi se o podacima, kako je ovde možda pogrešno navedeno, radi se o licima koje organ predlaže da mu se odobri pristup podacima iz Centralnog registra stanovništva. Prethodni korak je tehnička osposobljenost tog organa koju utvrđuje Kancelarija za informacione tehnologije. Nakon te provere Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave daje ili ne daje, odnosno odobrava ili ne odobrava pristup tom organu, odnosno konkretnim licima koje taj organ predlaže. Dakle, oni to mogu da dobiju i u roku od jednog dana i u roku od dva dana, zavisi koliko su oni ažurni. Do tog momenta pristup podacima ima samo onaj ko je ovlašćen, a o Centralnom registru, u skladu sa odredbama ovog zakona, računa vodi, naravno, Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave. Tako da, shvatam nameru, ali prosto ne vidim tu problem. Dakle, oni mogu da dobiju to i u roku od jednog dana. Rok je do osam dana. Moraju da se pripreme za to.
Hvala, ministre. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik dr Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite, kolega Damjanoviću.
Hvala. Zaista, jedna stvar koju možemo zajedno da konstatujemo jeste da prethodnih 19 godina svi ministri, pa i predstavnici Vlade, predsednici Vlade koji se nama ovde obraćaju imaju jedan uspešan karakter tog obraćanja i uspešan modus, a to je ono što je svima zajedničko, jedna vrsta demagogije, odnosno ne jedna vrsta, nego demagogija. Malopre smo od mog poštovanog kolege diplomiranog pravnika Srete Perića mogli da čujemo izjave Milana Markovića, koji je nekada bio ministar. Inače, mnogo poznatiji javnosti nije bio kao ministar, već pod nadimkom „jahta“. To je isti onaj ministar koji je tada zaboravio, kako je naveo, da preda Agenciji za borbu protiv korupcije da mu je žena, baš kad je bio ministar, na poklon dobila jahtu, koji je tada bio ministar ispred DS, a danas je uvaženi član SNS i koji je kao ministar izjavljivao da je birački spisak urađen u skladu sa najvećim bezbednosnim standardima, a onda čak i prevazišao sebe u svojoj demagogiji i onda pred, hajde da kažem, izbore 2012. godine izjavio da je birački spisak u Srbiji jedan od najmodernijih u Evropi. Sad ne znam da li je to što je bio prepoznatljiv i po tome što nosi, poput gospodina Mrkonjića, samo on to nosi sa stilom, „lakosta“ majice, pa je po tome mislio da je taj birački spisak najmoderniji, ali evo sedam godina nakon toga čujemo da taj spisak nije bio dobar, što smo mi i tada govorili, i to svi građani Srbije znaju, i nakon ovoga neće biti dobar. Zašto neće biti dobar? Ovde smo, kada je Ana Brnabić iznosila svoj ekspoze nakon toga čuli niz stvari koje su bile vezane samo za jednu, a to je digitalizacija. I onda kad ukucate, na primer, na internet pretraživaču Anu Brnabić, izaći će vam redom 18.7.2018. godine, digitalizacija prioritet Vlade, pa dalje, digitalizacija izvor rasta na tržištu, pa digitalizacija najveći prioritet, digitalizacija najveća šansa da postanemo konkurentni. Sve to dovodi do novog demagoškog procesa, prođu još četiri godine neke Vlade, onda ponovo budu izabrani novi ministri i ponovo nama ovde dođu i kažu – e, sada će ovo biti najbolje prečišćeno, urađeno po najboljim standardima, bezbednosnim standardima, najmodernije, a u međuvremenu, ako slučajno njihova stranka ne pređe cenzus, dovoljno je promeniti, kao što vidite u slučaju Milana Markovića, člansku kartu i nastavite putem kojim ste krenuli. Hvala.
Hvala, kolega Damjanoviću. Reč ima ministar gospodin Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Samo bih se osvrnuo pre svega na amandman koji je ovde podnet, a tiče se smanjenja roka za izradu podzakonskog akta sa šest meseci na tri meseca. Naravno da smo razmišljali koliko je vremena potrebno sa aspekta celishodnosti potrebnog vremena za realizaciju i zato smo predložili da to bude šest meseci. Naravno, to ne znači da nije moguće taj akt završiti i pre tog roka, ali kao odgovorni ljudi želimo da se na odgovoran i ozbiljan način bavimo svojim poslom. To je osnovni razlog zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Kada se govori o digitalizaciji, mislim da je Vlada Republike Srbije dokazala da to jeste prioritet i da jeste u fokusu rada Vlade Republike Srbije. Činjenica, na primer, da preko milion puta nije bilo potrebno da građani Srbije idu od šaltera do šaltera da prikupljaju dokumenta, da je to urađeno zahvaljujući prvo donetom Zakonu o opštem upravnom postupku, nakon toga elektronske platforme eZUP koja omogućava da se elektronski razmenjuju podaci između organa bez da građanin mora da ide od šaltera do šaltera. Mislim da je to jedan egzaktan podatak, vrlo transparentan, ne može biti plod manipulacije i govori u prilog tezi da digitalizacija traje ne samo i isključivo kao tehničko-tehnološki proces, nego kao društveni proces. Takođe, uvezivanje matičnih knjiga sa jedinstvenim biračkim spiskom, i to je digitalizacija, e-beba, i to je digitalizacija, e-inspektor, platforma na kojoj sada u pilot fazi rade četiri inspekcije, takođe je digitalizacija, omogućava i olakšava i građanima i privredi. Tako da, taj apriori negativan stav ili predrasuda o tome da digitalizacija nije dobra ili ne donosi ništa dobro ili korisno prosto ne stoji. Imate pregršt dokaza za to samo kada se okrenete oko sebe, tako da sam prosto morao da odgovorim i na ovaj, da kažem, politički deo obrazlaganja amandmana koji je uvaženi kolega izneo. Hvala vam.
Hvala, ministre. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović, pravo na repliku. Izvolite.
Evo još jednom dokaz za moje tvrdnje da je demagogija najuspešniji projekat predstavnika vladajuće većine i ministara kada dođu ovde. Na činjenice koje sam izneo slušali smo sedam minuta demagoške priče. Poslednje što smo čuli od ministra jeste da je digitalizacija dobra. Ja u svom govoru nijednog trenutka nisam rekao da digitalizacija nije dobra. Možemo da uzmemo stenogram i da proverimo ono o čemu sam ja govorio i govorio sam o načinu na koji se ovde digitalizacija predstavljala narodnim poslanicima i građanima Srbije od strane sadašnjeg predsednika Vlade Ane Brnabić i o tome da je sve vreme govorila o tom prioritetu i pogledajte vremenski period kada je ona postala predsednik Vlade, pre toga je bila ministar i isto to govorila, pa pogledajte koliko je godina prošlo i onda mi govorimo o tome da ste uradili nešto uspešno. Ne, niste. Sutra ukoliko se SPS vrati da bude u koaliciji sa DS, ako ponovo do toga dođe, onda ćete kritikovati ministre koji su bili, na primer, iz redova SNS i reći da to nije valjalo, kao što sada kritikujete sve ono što ste tada radili sa njima. Drugo, kada sam govorio o prvom delu samog procesa razgovora o biračkim spiskovima, izneo sam, ako se ne varam, vi ste i tada podržavali tu Vladu kada je bio ministar Milan Marković, samo sam rekao kako je moguće da ako ste tada isto govorili da su to najbolji birački spiskovi, da je to najbolji ministar, kako je moguće da sedam godina, osam godina posle toga kažete – ne, ne, evo sada to rešavamo? U međuvremenu je koliko izbornih ciklusa bilo i koliko se, zbog istih tih, dešavalo nepravilnosti. Hvala.
Hvala kolega Damjanoviću. Reč ima ministar, gospodin Branko Ružić. Izvolite ministre.
Hvala, ne bih da upadam u klopku, imajući u vidu da nisam narodni poslanik, u svakom slučaju, ovo što ste pominjali te razlike političkih opcija, u kapacitetu ministra, svakako ne mogu da govorim na tu temu, to mogu da rade poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnici, to je na njima da li će vam odgovoriti. Ali u svakom slučaju kada govorimo o tome, evo mogu i da se izvinim ako vas nisam dobro razumeo, ali sam razumeo da ste rekli da je digitalizacija nešto dobro, tako da se oko toga slažemo. Ako vas nisam razumeo upućujem izvinjenje, ali u svakom slučaju ja sam naveo i argumente i zašto je ta digitalizacija dobra i šta je urađeno do sada bez pretencioznog nekog pristupa da bilo koga hvalim, ili kudim, nego govorim o onome što je prosto tačno. Što se tiče jedinstvenog biračkog spiska koji je, eto nametnut kao tema, mi nismo imali elektronske baze podataka u vreme o kome vi govorite, dakle, 2011. godini, 2012. godini, odnosno nisu prebačeni podaci u elektronske baze. To je sada učinjeno. I, naravno da će sam jedinstven birački spisak biti ažurniji, i zato je moguće da 2019. godine, kažete da nikada birački spisak nije bio ažurniji, kao što je to bilo moguće reći 2012. godine. Tako da, ne vidim problem šta je govorio Milan Marković, ili šta je govorila predsednica Vlade Ana Brnabić. Sve što više vreme prolazi, naravno, spisak postaje sve ažurniji. To je prosto igra reči, ne znam u čemu je tu problem. U svakom slučaju, mislim da radimo jedan veoma važan posao. Centralni registar stanovništva koji iz šest registara praktično 13 evidencija sažima u jednu, centralnu, Centralni registar stanovništva, objedinjuje te podatke, jeste jedan od najznačajnijih rekao bih, posle Zakona o e-upravi, najznačajnijih infrastrukturnih zakona u tom delu, upravo digitalizacije, koju ste pominjali. Zato sam i zahvalan na vašim amandmanima, na koje evo, zaista se trudim da odgovorim argumentima i da objasnim zašto neki od amandmana nisu prihvaćeni. Ovaj konkretan amandman, dakle u njemu je podcrtano da treba smanjiti rok sa šest na tri meseca, radi se o uredbi, ne radi se o nekom pravilniku. Vi, verovatno kao iskusni narodni poslanik znate da se uredbe šalju i na mišljenja, da to oduzima takođe vreme, tako da prosto nije moguće da nešto što je veoma ozbiljan posao stavimo u tri meseca, ne znači da nećemo završiti za pet meseci, npr. i obavestićemo javnost, naravno o tome da smo to uradili. Hvala.
Hvala ministre. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, nikako da počnemo da vodimo sednice, odnosno da počnete da vodite sednice u skladu sa Poslovnikom. Član 158. stav 7. govori o tome koliko predlagač zakona, odnosno njegov predstavnik može govoriti po amandmanu, i piše u tom stavu da ima pravo da o svakom amandmanu govori do dva minuta, do dva u svakom. Ministar Ružić je u svom prvom javljanju po ovom amandmanu govorio sedam i nešto malo preko minuta, a drugi put tri minuta i tri sekunde. Dakle, ukupno preko 10 minuta. Ili, ako vam je tako lakše, pet puta duže od onoga na šta je imao pravo. Pet puta duže, i ukupno izlaganje njegovo ne može po svim amandmanima trajati duže od tri sata, pa bih vas molio da nam kažete koliko je do sada potrošeno po tom osnovu. Druga stvar, gospodin Ružić, takođe kao iskusan poslanik a ovde kaže drugima da iskusni poslanici, bi trebao to da zna. Nije lepo da onda kao ministar to zloupotrebljava, a što se tiče njegovog izlaganja on je rekao da njegova izjava da je birački spisak nikada ažurniji, da je to zapravo igra reči, jer posle svakog upisa i da se jedan upis izvrši u birački spisak, ili se neko izbriše, u tom trenutku je birački spisak nikad ažurniji, a to suštinski ne znači ništa. Ono što je nama ovde potrebno da čujemo od gospodina Ružića je da li ima duplikata, koliko je ljudi koji su preminuli, neki i pre 10 i više godina, da su i dalje upisani, koliko je ljudi koji imaju pravo da glasaju a nisu u biračkom spisku. Dakle, ako govorimo da govorimo suštinski o kvalitetu, i onda ćemo imati preciznije podatke i podatke koji neće biti samo igra reči, kako kaže gospodin Ružić. Hvala.
Hvala, kolega Šaroviću. Smatram da ste vi delimično u pravu, ali u skladu sa članom 27. Poslovnika i 104. imam i to pravo kao predsedavajući da u skladu sa tokom sednice i raspravom odredim ko ima pravo na repliku. Rasprava je bila stvarno dobra i ticala se suštinski poboljšanja. Dakle, rasprava i diskusija o poboljšanju predloga ovog zakonskog rešenja. Tako da, mislim da nisam pogrešio samo sam pustio da rasprava ide nekim demokratskim putem i u takvom tonu. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Hvala vam. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, kolega Šaroviću. Dobro, idemo dalje. Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik dr Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na tačku 2. dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SREDSTVIMA ZA ISHRANU BILjA I OPLEMENjIVAČIMA ZEMLjIŠTA. Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici SRS i Gordana Čomić. Primili ste izveštaj Odora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Vidite ministre kako morate i vi kao ministar, a mi kao narodi poslanici da se prebacujemo iz teme u temu zato što se spajaju tačke koje nemaju veze jedna sa drugom, ali snalazimo se. Mi smo predložili, zapravo hteli smo ovim amandmanom da uredimo stav 7. člana 2. Predloga ovog zakona, da u ovaj obrazac koji je predviđen za upis u Registar distributera i uvoznika dodamo da je potrebno da se i sadržina tog obrasca u podzakonskom aktu uredi. Vi ste iz Vlade rekli da to ne treba, jer kažete da bi propisivanjem bliže sadržine obrasca predstavljalo opterećenje podzakonskog akta u pogledu sadržine. Ovo je jako neozbiljno. Ne postoji, znate, tačno je da se pravne norme ne treba da se prenormiraju, ali mi zato imamo podzakonske akte da zakoni ne vi bili opterećeni tim, ajde uslovno rečeno da kažem detaljima. Podzakonski akt treba da sadrži što je moguće više detalja da bi onaj ko ga primenjuje mogao lepo da se uklopi, naravno bitno je da taj podzakonski akt u skladu sa odredbama zakona i nama je neprihvatljivo da vi kažete da bi bliža sadržina obrasca predstavljala opterećenje podzakonskog akta. Znači, vi očigledno vašim službama kažete, hajde napišite nešto o onim amandmanima tek da napišete i uopšte ne ulazite u suštinu i ne vodite računa o tome da su naši amandmani zaista takvi da bi poboljšali tekst zakona i da su naše namere zaista krajnje iskrene, pre svega u odnosu na državu Srbiju i na sve ljude koji u Srbiji žive. Da ste imali ovako uređen upis u registar distributera i uvoznika na način kako mi to predviđamo onda se ne bi dešavali oni strašni kiksevi, da ne kažem zloupotrebe, ali zloupotreba je ipak bolja reč, kada je ruska foto sanitarna inspekcija zabranila uvoz krušaka iz Srbije, zato što se radilo o reuvozu, pa su zabranili uvoz jabuka, koje su otišle iz Srbije, navodno kao srpske a bile su poljske, pa se sećate onog kada su u Rusiju umesto svinjskog mesa poslate svinjske kože itd. Dakle mi kada nešto kažemo, onda to govorimo i iz iskustva, a vama predlažemo i skupštinskoj većini da usvoji naše amandmane, da više takvih iskustava ne bi bilo, da u budućnosti radimo u interesu države, u interesu građana Srbije, a ne EU, zaista, ubi nas ova harmonizacija propisa, jer i ovaj Predlog zakona o kojem sada govorimo je posledica, kako ste i sami napisali potrebe harmonizacije sa EU, a da vas pitam šta je EU, da je to nešto, da je to grobnica malih naroda, da mi tamo nikada ne smemo da idemo, da nam kao što vidite otimaju KiM, da nam otimaju Trepču, da prave neki prsten oko KiM. Dakle, ako posle svega ovoga, pa posle te njihove deklaracije šiptarskih itd. ako posle svega ovoga postoji još neko u Srbiji, a još je na žalost vlast, ko misli da mi treba nešto da harmonizujemo sa EU, onda smo mi ljudi u ozbiljnom problemu. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Šarović.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman u ime poslaničke grupe SRS, tražeći da se u članu 4. stav 1. tačka 9) Predloga zakona, tekst „i laboratorija EU“, briše. Međutim, pre nego što pređem na obrazlaganje, imam jedno principijelno pitanje, a to pitanje je – gde je danas ministar poljoprivrede? Vi ste u ovom sazivu nastavili da radite ono što su i žuti radili pre vas, a to je da određujete ministre opšte prakse. Dakle, nije dovoljno to što iz mandata u mandat pojedini ministri menjaju mesta, već i kada su pojedini zakoni na dnevnom redu, vi objedinite nekada 30, nekada 40, nekada 70 zakona, kako vam kad zatreba, da bi rasprava što pre prošla i da bi bila što obesmišljenija, ali i to nije dovoljno, nego čak se dešava i nešto što nekada nije bilo zamislivo, a to je da nadležni ministri uopšte ne dolaze da brane predloge zakona koje su predložili. Vi možete da kažete tu je ministar Ružić, ali to njegov resor nije. Ja sam potpuno siguran da on ne može do u detalje da obrazlaže ove zakone, niti se za to pripremao. Pripremao se za svoj zakon. Na taj način se, gospodine Marinkoviću, pokazuje nepoštovanje i prema Narodnoj skupštini i prema građanima Srbije, a posebno se pokazuje time što vi u svaki zakon, na svaki mogući način pokušavate da natrpate EU, kao da nam EU nije dovoljno zla nanela i kao da vam i pre nekoliko dana visoki predstavnici EU, tačnije Francuske, nisu jasno i otvoreno rekli da od ulaska Srbije u EU nema ništa, jer EU je u problemima, EU se restruktuira. Koliko će to trajati, dakle čak i kada bismo, ne daj Bože ispunili sve uslove, govorim ne daj Bože, jer svi ti uslovi su štetni za Srbiju, vi opet ne biste bili primljeni u tu EU, jer vas tamo ne žele. Potpuno je jasno da će Srbija biti suočena sa velikim brojem ucena. Nije ovo sa Kosovom poslednje. Vi ćete imati ucenu i od strane Republike Hrvatske, koja takođe ima teritorijalne pretenzije prema Srbiji i pitanje je ko će još dići glavu kada vidi da je Srbija slaba, da se Srbija odriče svojih teritorija, da se odriče svojih nacionalnih interesa, e u takvim situacijama i oni koji to nikada ne bi, e onda i oni kažu pa hajde i mi nešto da tražimo, hajde i mi nešto da otmemo, hajde i mi nešto da ućarimo. Dakle, vi ste Vlada Republike Srbije, vaš posao je, pre svega, da brinete o građanima Srbije, i ako to budete radili kako treba Srbija će biti srećna i prosperitetna zemlja i neće nikome trebati ta mantra da će nam biti bolje i da ćemo bolje živeti kada uđemo u EU, što se, potpuno sam ubeđen nikada neće ni desiti.
Hvala, kolega Šaroviću. Moram da vam kažem da ne delim vaše mišljenje. Svi znamo da je ministar Ružić jedan vrhunski intelektualac, može dobro da se pripremi, da brani sve predloge zakona iz svih resora, tako da nije sporno. Ima to pravo i po Poslovniku. Hvala vam. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Umesto ovog zakona, gospodine Ružiću, Vlada Republike Srbije, koja želi, ako želi da pomogne poljoprivrednicima, trebala je u Narodnu skupštinu Republike Srbije da dođe sa novim zakonom o organskoj proizvodnji i podsticajima u organskoj proizvodnji. Da li bi se sad tako nazvao zakon, to je nebitno, bitna je suština. Mi u Srbiji imamo, u ovom trenutku, dok mi sedimo ovde, evo sada je i ova prolećna setva na pragu, sigurno 300.000 hektara neobrađenog zemljišta i vi kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu putujete po celoj Srbiji, pa vidite, ja nažalost kad idem kroz Šumadiju do svog rodnog Kragujevca, svakoga dana na posao i nazad, koliko je zemlje zapušteno. Suština je u tome da, naravno, najviše po proceni toga u Pčinjskom i u Pirotskom okrugu, pojedine opštine imaju čak preko 50% zapuštene obradive zemlje. Zamislite vi to, a mi imamo siromašno s druge strane stanovništvo, poljoprivredu koja teško opstaje i mala poljoprivredna gazdinstva na selu koja jedva imaju za onu osnovnu reprodukciju. S druge strane, samo 15.000 hektara je pod organskom proizvodnjom. Da bi pokrenuli poljoprivredi i da bi imali neku budućnost i da bi ta deca koja danas odrastaju u tim gazdinstvima ostala na selu, morate da imate na umu isključivo to da se baziramo na organsku proizvodnju koja je budućnost i koja je isplativo i na samo jednom hektaru površine. Uglavnom su u proseku u ovim delovima Srbije, pa evo i u Šumadiji i to usitnjene parcele iz domaćinstva i žalosno je da se bud zašto prodaju čitava imanja, da niko nema da dođe u ta sela, da se škole zatvaraju, da tu nema više ni prodavnice, ni pošte, ničega, ostaju samo stari ljudi da žive, a ta zemlja propada. U tom pravcu razmišljajte i vi, gospodine Ružiću, i čitava Vlada Republike Srbije, jer na taj način biste pomogli i zapošljavanje. Mnogo bi bilo bolje da taj novac uložite na tim mestima i da se pokrene organska proizvodnja svuda gde je to moguće, a budite sigurni da postoje mladi ljudi i mladi bračni parovi i oni momci i devojke koji su tek završili srednje škole pa hoćeda ostanu u selu, samo da im se da neki podsticaj, nego što ovim stranim kompanijama dajete i šakom i kapom 10.000, 11.000 evra, a pitanje je koliko će oni da opstanu. Kada se započne sa jednom takvom proizvodnjom koja je, opet ponavljam, budućnost za Srbiju, budite sigurni svako ko je u stanju da to radi, kada mu država pomogne i ima prihode na jednom hektaru od nekoliko hiljada evra godišnje, na jednoj kulturi, pa ih menja. Imate domaćinstva po Vojvodini gde ljudi proizvode po 10 i više vrsta organskog povrća na jednoj parceli. Budite sigurni da će on da čuva svoje ognjište i da neće ni da se seli iz zemlje niti da traži neko drugo mesto za život.
Hvala koleginice Jovanović. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Ova intervencija, koja se odnosi na član 22, odnosno član 44. osnovnog zakona, uglavnom se tiče kaznenih odredaba ovog zakona i pošto su predviđene određene novčane sankcije, vezane za pravna lica u slučaju da ne poštuju propisano ovim Predlogom zakona, mi smo dodali tu da bi naznačili značaj toga. Dodali smo da treba i odgovorno lice, u pravnom licu, da bude sankcionisano zbog toga. Međutim, treba imati u vidu jednu drugu činjenicu. Ovo o čemu je govorila koleginica Nataša Jovanović, to bi zaista trebalo da se primeni u praksi, onda bi građani Srbije, a pre svega, poljoprivredni proizvođači imali ogroman značaj. Gospodin Nedimović, je govorio u raspravi u načelu, da smo mi postigli rekordne prinose u proizvodnji kukuruza, i oni se kreću negde oko 18 i po tona po hektaru. To je zaista rekordna proizvodnja, a prosečna proizvodnja u Srbiji se kreće negde oko 4,5 tone. Postoje, izuzetno dobri stručnjaci u Srbiji, koji kažu da se sa vrlo malo ulaganja, poštovanja tehnološkog postupka i naravno primenjujući struku i znanje koje imaju naši stručnjaci, pre svega na poljoprivrednom fakultetu, departmanima i institutima, poljoprivrednih fakulteta moglo to značajno podići. To je na sedam tona po jednom hektaru. Imajući u vidu da imamo negde oko milion hektara pod kukuruzom, to je prosečno ono što se svake godine možda zaseje, zavisi sada malo i od prolećnih uslova setve, i kada bi proizvodnja bila sedam do sedam i po tona po hektaru, to bi bilo sedam i po miliona. Poznato je da je naša potreba za ljudsku, za stočnu i za svaku drugu ishranu, ovog proizvoda, negde oko četiri i po miliona. Ostaje za slobodno tržište, odnosno za izvoz negde oko tri miliona tona, puta berzanska cena kukuruza je negde oko 16 dinara. To bi bio ogroman prihod za državu Srbiju i mi uopšte ne bi morali onda da se bavimo ovim sledećim zakonom, koji je iza, gde govorimo i o GMO i slično. Ovo bi, gospodo iz Ministarstva poljoprivrede, naravno, ja ne mislim da gospodin Ružić ne može da razgovara i na ovu temu, ali saradnici ministra, saradnici Nedimovića, ove stvari bi svakako trebali da mu prenesu i da se napravi jedan proaktivan korak, jedna intervencija koja bi mnogo značila i za male poljoprivredne proizvođače, kao i za one koji se ozbiljno bave ovom proizvodnjom.
Hvala, kolega Periću. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite profesore.
Hvala. Mislio sam da će neko predložiti amandman na član 23. i 25, ali ste vi pročitali članove iznad toga, tako da se vraćam na član 23. i 25. govoreći o amandmanima. Dakle, članom 23. predviđeno je da ovaj zakon se odlaže do 2023. godine, praktično sa podzakonskim aktima, kada se radi o donošenju sertifikata o važnosti sertifikata profesionalnog korisnika, za primenu sredstava za zaštitu bilja. Članom 25. takođe, do 2023. godine, kada se radi o kontrolnom testiranju uređaja za primenu pesticida. Postavljam ponovo pitanje, zašto Srbija produžava za narednih pet godina, kod testiranja uređaja za primenu pesticida i na taj način povećava potrošnju pesticida i drugih hemijskih sredstava u biljnoj proizvodnji, na štetu zdravlja potrošača, ugrožavajući izvozne kontingente poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, ugrožavajući zdravlje poljoprivrednih proizvođača, koji po pravilu nemaju odgovarajuću opremu za zaštitu i zbog čega se ne koriste sredstva koja su nabavljena još 2014. godine i stoje u 31 centru u Srbiji? Molim odgovor.
Hvala, profesore. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na treću tačku dnevnog reda.
Primili ste amandmane, koje su na Predlog zakona, podneli poslanici, kao i Odbor za poljoprivredu, šumarstvu i vodoprivredu. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stavu 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice.
Ovaj amandman je principijalni stav SRS, a odnosi sa na to da vi u svakom predlogu zakona, odnosno Vlada u svakom predlogu zakona uređuje nekakav pojmovnik, objašnjava nam šta je ugostiteljski objekat, šta je pečenjara, šta je brza hrana, šta je primarna proizvodnja, šta je službena kontrola itd. Ovo zaista, mi mislimo nema nikakve veze sa suštinom, ni ovog niti bilo kojeg zakona i mi svaki put tražimo da se ovakav član, kao suvišan, briše. Opet je interesantno zbog čega nam Vlada ne prihvata ovaj amandman, i svaki put imaju neko drugačije objašnjenje. Danas kažu da se definicija pojmova koristi u zakonu o bezbednosti hrane, a radi, opet usaglašavanja sa propisima EU i promenama koje su nastale u propisima koje uređuju oblast bezbednosti hrane. Dakle, EU, to opet moramo da ponovimo i uvek ćemo, EU je fantomska organizacija u koju Srbija ne sme da ide. Evropska unija nam otima KiM. Zbog EU Srbi na KiM se nalaze u nekakvom obruču od strane šiptarske policije. Evropska Unija nam otima Trepču, ostavlja onoliko ljudi bez posla, otima imovinu Republike Srbije. Evropska Unija, kada je u pitanju hrana, bezbednost hrane, itd, truje građane Srbije. Svakodnevno smo u prilici da čujemo kakvo se smeće uvozi pod firmom i etiketom hrane iz belog sveta u Srbiju. Što je najgore, zahvaljujući vlasti pre vas kada je potpisan sporazum o pridruživanju – SPP, Srbija godišnje gubi više od 200 miliona evra, zato što se uvozi iz zemalja EU poljoprivredni proizvodi bez plaćanja carine, onda se stvara konkurencija poljoprivrednim proizvođačima u Srbiji. Onda, imate na pijacama ili u marketima jabuke iz belog sveta koje su jeftinije od onih koji se proizvedu u Srbiji. Vi na taj način uništavate i ono malo poljoprivredne proizvodnje koju imamo danas u srpskim selima. Nemamo mi ništa protiv da se uvozi iz belog sveta, naravno kvalitetno proverena hrana, ali mora na to da se plati carina, pa onda te jabuke moraju biti skuplje uvezene, moraju biti znatno skuplje od naših jabuka. Ako neko baš pati da jede jabuku iz EU, neka je plati duplo skuplje nego onu koja se gaji u Srbiji, baš nas briga, Srbija, odnosno država ne sme dozvoliti, a već je dozvolila i godinama to već traje, da naši seljaci budu u ponižavajućem položaju u odnosu na proizvode koji se uvoze iz zemalja EU. Vi ste to lepo objasnili u ovom pojmovniku. Zato mi predlažemo da se briše pojmovnik i da se konačno pokrene postupak o izlasku Srbije iz ovog SSP, jer niti ćemo u EU, a sve ove godine sami sebi pravimo probleme, sami sebi pravimo troškove, a na kraju će nas svakako šutnuti iz tog SSP, mada im se ne isplati još uvek. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, koleginice.
Kada govorimo o bezbednosti hrane i ovom amandmanu koji smo podneli na ovaj postojeći član 4, gde se regulišu ovi pojmovnici, gospodine Ružiću, moramo da razgovaramo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, iako tu nije ministar poljoprivrede, to nas ne ometa, i o pojmu nove hrane. Kada kažemo nova hrana, neko će da pomisli da je to nešto što je proizvedeno sveže, a nije. U pitanju su sve one namirnice koje se danas široko rasprostranjeno nalaze na srpskom tržištu, koje su dobile sertifikat, opet insistirate na tome, isključivo po pravilniku EU i to još od 1997. godine, kada su oni to pustili na svoje tržište, pa tako danas imamo razne suplemete i hranu koja je uglavnom u prodavnicama zdrave hrane, u nekim farmaceutskim proizvodima kao dodaci ishrani i pomoć za lečenje određenih bolesti. Ko je od vas pre 10 ili 20 godina koristio ili čuo za noni đus, čia semenke, ulje anktarktičnkog krila i da ne nabrajam dalje? Sve to danas možete da kupite, ali pitanje je u kojoj meri je to za čoveka zdravo i zašto ste se uglavnom bazirali na standardima EU? Kako niste razmišljali da mnogi od tih proizvoda, biljaka, algi i svega drugog što, takođe, može da pomogne u lečenju određenih bolesti i uopšte za ukupan imunološki sistem čoveka se nalazi na području ogromne Kine prijateljske, Rusije i drugih zemalja, Indije, Indonezije, a vi ste baš svoj fokus stavili na Pravilnik EU i na direktivu EU koja, kao što rekoše u više navrata kolege srpski radikali, danas otima Kosovo i Metohiju. Sve su nam uništili. Najvećim delom su zaslužni za to što se nalazimo u ovakvoj situaciji kada i naša poljoprivredna proizvodnja u pitanju, bez obzira na sve pokušaje Vlade da to revitalizuje i opet se rukovodite njihovim pravilnicima. Postavlja se pitanje – zašto neki distributer iz Ruske Federacije, koji ima određenu biljku, ili iz Kine, da ne ponavljam opet, koji želi to da plasira na tržište Srbije, to ne može da uradi? Zato što se vi isključivo rukovodite aršinima onih koji su neprijatelji naše zemlje. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti hrane. Ovo je još jedan od zakona koji se donosi po nalogu EU, a SRS vas stalno upozorava da ono sve što dolazi iz EU nije dobro po Srbiju. Po pravilu nije dobro za Srbiju, ali vi uporno forsirate te evropske zakone. Što se tiče hrane, nije potrebno ni govoriti od kolikog je to značaja za stanovništvo i za našu zemlju. Međutim, znamo da se danas velike količine hrane uvoze baš iz tih zemalja EU, iako je država Srbija bila poznata kroz svoju istoriju kao zemlja koja je bila samodovoljna u proizvodnji hrane i bila je izvoznik hrane. Mislim da ne postoji prava kontrola svega toga što se uvozi ako ni zbog čega drugog, onda zbog toga što znamo da nemamo dovoljan broj tih sanitarnih inspektora, a hrana koja nam se uvozi, pre svega, o tome odlučuju ovi trgovinski lobiji i zato nije ni slučajno što se uvoze ogromne količine hrane iz ratnih rezervi nekih zemalja, pa tako da imamo govedinu iz Argentine koja ko zna koliko je stara i još neke druge stvari. Mi kao država ovoj stvari moramo posvetiti mnogo veću pažnju da ne bi došlo do trovanja, odnosno oštećenja zdravlja našeg naroda. Imali smo situaciju pre nekoliko meseci kada se u Srbiji otvarao trgovinski lanac „Lidl“. Videli smo tamo koliko je naših ljudi, ljudi sa manjim kućnim budžetom bilo prinuđeno da kupuje hranu po jeftinoj ceni, iako niko nije tada ispitao kvalitet te hrane. Da ne govorim o GMO hrani. O tome ćemo nešto kasnije. O tome su pričale moje kolege.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Čabradi. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Ševarliću, izvolite.
Hvala. Mislio sam da ćemo biti još na članu 1. Budući da se u članu 1. govori o primeni standarda koje propisuje, između ostalog, i „Kodeks alimentarijus“, ja sam dužan da javnost, a i poslanike ovde upozorim na sledeće činjenice koje su proizašle iz diskusije „Kodeks alimentarijus“ 2018. godine, što mogu da dokumentujem i sa veb sajtom. Dakle, prva činjenica, genetički modifikovane biljke i životinje sadrže stranu DNK, čiji uticaj nije predmet bezbednosne procene od strane američke agencije za hranu i lekove, niti nekih drugih Vladinih agencija. Drugo, GMO sadrže genetske markere koji stvaraju otpornost na antibiotike, na GMO i okolinu, pomažući da se stvore nove otporne, superinsekte, superkorove itd. Dalje, genetički modifikovana hrana, koja se prvi put uvodi ovde u članu 2. ne definiše se da je to hrana za ljude, a iza toga stoji pojam – genetički modifikovana hrana za životinje, što je podrđivanje, odnosno nadređivanje životinja ljudima i možemo shvatiti šta to znači. Tretira se kao suštinski ekvivalent za nemodifikovanu hranu. Međutim, u nauci ne postoji koncept koji podrazumeva ili može naučno da se odbrani kao suštinski ekvivalent. Najzad, GMO smanjuju plodnost, funkciju organa, fetalno i neonatalno preživljavanje, imune funkcije i mnoštvo drugih parametara. Genetski materijal kontaminira DNK drugih biljaka i životinja. GMO dominiraju nad prirodnim i ugrađuju se u DNK kod divljih vrsta na nepredviđene načine – vetrom, oprašivanjem, na drugi način itd, a novi kriterijumi koji se proizvode vrše uticaj na potpuno nepoznat način. Zatim, genetički modifikovane biljke su modifikovane da tolerišu visoke nivoe toksičnih hemikalija koje proizvode povećanje korišćenja ovih hemikalija do 400%. Zatim, iste kompanije koje modifikuju hranu, odnosno GMO i druge organizme, proizvode hemikalije koje ih čine otpornim. Takođe, proizvode i lekove za lečenje ljudi od bolesti koje proizilaze iz njih, što se radi o vezanom dejstvu i to treba imati u vidu prilikom rasprave o ovom članu. Žao mi je što ministar poljoprivrede i njegovi saradnici nisu ovde da daju odgovarajuće odgovore ne zbog mene, nego zbog poslanika i zbog javnosti. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu. Vlada je prihvatila amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zdrava hrana je ljudsko pravo. Gospodin Ševarlić je ovde širi zablude. Dakle, to je profesor koji je predavao zadrugarstvo, koji je genetički modifikovane organizme uzeo kao svoju ideju i danima širi zabludu. Više puta i ovde i na Odboru mu je objašnjeno, a ja ću pročitati – da se genetički modifikovana hrana i genetički modifikovana hrana za životinje i hrana za životinje dobijena od genetički modifikovanih organizama su u skladu sa posebnim propisom. Ta se hrana definiše posebnim propisima. Taj poseban propis je Zakon o genetički modifikovanim organizmima „Službeni glasnik 41“ iz 2009. godine. U članu 2. kaže se – ni jedan modifikovani živi organizam, kao ni proizvod od genetički modifikovanog organizma ne može da se stavi u promet, odnosno gaji u komercijalne svrhe na teritoriji Republike Srbije. Dakle, vrlo jasno i u ovom članu u tački 6. je naznačeno da se genetički modifikovana hrana smatra ona koja je u skladu sa ovim posebnim propisima, a posebni propis kaže da je na teritoriji Srbije to zabranjeno i to je više puta ponovljeno i na Odboru i u ovoj Skupštini. Međutim, kao predsednik Odbora mora da kažem da gospodin Ševarlić uporno odbija da prihvati i da su genetički modifikovani organizmi zabranjeni Zakonom o genetski modifikovanoj hrani iz 2009. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. U Zakonu o genetički modifikovanim organizmima iz 2009. godine ne postoji definisan pojam genetički modifikovana hrana. Postoji 14 ili 15, ne mogu sada napamet da se tačno setim odrednica koje su definisane, a ja sam u jednoj privatnoj raspravi sa jednim predstavnikom Ministarstva poljoprivrede dobio odgovor da je trebalo da Zakon o genetički modifikovanoj da bude promenjen pre ovih izmena i dopuna Zakona o bezbednosti hrane, pa zbog toga se smatralo i uneto u Predlog zakona ovaj pojam genetičkim modifikovana hrana. Dakle, ja se slažem da pojam genetičkim modifikovana hrana treba uneti, ali treba definisati da postoje dve vrste hrane, jedna je hrana za ljude, a druga genetički modifikovana hrana za životinje, a treća i četvrta podgrupa su, kako je ovde predloženo, hrana od genetički modifikovanih organizama za ljude i hrana od genetički modifikovanih organizama za životinje. Činjenica je da pojam genetički modifikovana hrana nije definisana i ne vidim razloga kako ja to paniku širim ako ne šire oni koji su govorili u ovoj Skupštini da je čeri paradajz genetički modifikovan sa genima jedne smrdljive životinje, izazivajući paniku i stvarajući zabunu kod roditelja koji hrane decu čeri paradajzom i ako čeri paradajz nije genetički modifikovan nego je on rezultat ukrštanja prirodnim putem dve vrste paradajza, divljeg paradajza i baštenskog paradajza. Prema tome, da ne govorim o izjavama ministra trgovine od 27. avgusta 2016. godine objavljenih u „Politici“, u članku da se u Srbiji jede GMO. Dakle, ako ministar trgovine tvrdi da se jede GMO onda ne znam ko širi paniku?
Pravo na repliku narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Ivana Dulić Marković, bivši ministar poljoprivrede, je u vezla 200 hiljada tona sojine sačme od GMO. Tadašnji profesor Poljoprivrednog fakulteta u Zemunu je ćutao. Nije mu to smetalo. Sada se pojavio, iako ponovo moram da pročitam, radi naših gledalaca, ni jedan modifikovani živi organizam, kao ni proizvod GMO ne može da se stavi u promet, odnosno gaji u komercijalne svrhe na teritoriji Srbije. Da li je to svima dovoljno jasno, svima osim profesora? Ko je i kakvu modifikaciju doživeo od Ivane Dulić Marković do danas, to sam više puta objašnjavao? Znači do 2012. godine apsolutno, iako se to uvozilo, nikoga to nije interesovalo, pa ni profesora, zato što je Dušan Petrović i gospodin Milisavljević pre njega su dotičnom gospodinu isplatili 61-62 hiljade evra iz projekta STAR. Ministarstvo poljoprivrede iz projekta STAR isplatilo profesoru 62 hiljade evra i nikakve priče nije bilo, iako je ovaj zakon iz 2009. godine. Dakle, da ponovim, na teritoriji Srbije GMO, odnosno proizvodnja na njivama je zabranjena i promet. Ako treba da pročitam još jednom, ja ću pročitati i to se ponavlja u ovom zakonu. Zakon o GMO nije na dnevnom redu, a zakonom postojećim su GMO zabranjeni. Dakle, koliko puta treba to da objasnim? Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Verujem da ne postoji u Srbiji osoba koja bi bila zadovoljnija da to što piše u Zakonu o GMO iz 2009. godine i ostane ubuduće, ali vreme će pokazati ko govori istinu, a ko ne. Što se tiče više puta iznetih neistina, da je meni Ministarstvo poljoprivrede isplatilo 62 hiljade evra, to je notorna neistina, nikada novac toliki ni od koga nisam dobio, a pogotovo ne od Ministarstva poljoprivrede. Svojevremeno sam nudio prethodnom govorniku opkladu, odnosno ponudu u iznosu od 60 hiljada evra da dokaže to. Jeste tačno samo da sam ja bio rukovodilac jednog projekta kome je isplaćivan određeni iznos, ali nikada 62 hiljade evra i manje od toga, a čak jedan deo je i vraćen zbog prekida projekta, odnosno isteka roka rada na tom projektu. Prema tome, po tom projektu ja sam dobio, ja mislim, ukupno za dve i po godine oko četiri i po hiljade evra, računajući i putne troškove u inostranstvo i opsluživanje svih inostranih eksperata koji su učestvovali na realizaciji tog projekta. Daleko veće pare sam dobio po projektu koji sam radio za vreme mandata ovog režima i to dva puta. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se bojim da se profesor sam prepoznao. Ja sam govorio o jednom profesoru koji je iz STAR projekta od Ministarstva poljoprivrede, a STAR projekat je trebao da se odnosi za stočarstvo na Staroj planini, dobio 62 hiljade evra. Sada će mi dostaviti te papire da ih ponovo pokažem po ko zna koji put, ali zbog gledalaca da ponovo pročitam, šta bi bilo kad bi bilo. Dakle, u ovom trenutku u Zakonu, a ništa se ne menja o GMO stoji – zabrana stavljanja u promet, član 2. „Službeni glasnik 41/2009“ ni jedan modifikovani živi organizam, kao ni proizvod od GMO ne može da se stavi u promet, odnosno gaji u komercijalne svrhe na teritoriji Republike Srbije. Šta ja više treba da objašnjavam? Da li je svima jasno da je GMO zabranjen u Srbiji, svima osim njemu? Hvala.
Nemate prava na repliku, kolega Ševarliću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Kolega Perić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali smatramo i tvrdimo da država Srbija ima najbolje uslove za proizvodnju zdrave hrane. Istina, posle 1999. godine, bombardovanja teritorije Srbije, to se nešto malo narušilo, promenilo, ali svejedno, i dalje tvrdimo da Srbija ima najbolje uslove za proizvodnju zdrave hrane i na tome treba insistirati i uporno istrajavati. Ali, možda paralelno sa ovim, ili čak i pre donošenja zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti hrane, trebalo bi doneti zakon kojim bi se tržište Srbije ozbiljnije štitilo od hrane koja se uvozi. Ministar Nedimović je rekao da će biti i ta nacionalna laboratorija za ispitivanje i utvrđivanje ispravnosti hrane koja se uvozi. Ovde bi trebalo daleko veći akcenat baciti na ono što je možda u odnosu na poređenje sa nekim drugim zemljama poljoprivredno mnogo razvijenijim od Srbije naša prednost, a to je usitnjenost tih poljoprivrednih parcela. To je možda i dobra prilika za proizvodnju one hrane koja ne podrazumeva visok tehnološki stepen razvoja, gde bi verovatno u nedostatku posla, za pre svega seosko stanovništvo, mogli sami da obezbede i dovoljno poljoprivredne proizvodnje i zaposlenost svojih članova domaćinstva. Međutim, zvanična politika i Vlada Republike Srbije ne vode takvu politiku. Evo, vi ste dali sve beneficije, sve prednosti, ovome, kako se zove reket, ne, „Tenis“, izvinjavam se, ali je nešto slično. Dali ste sve moguće beneficije, a naše sitnije poljoprivredne proizvođače niko ne štiti u Srbiji. Njima će biti veoma teško da izdrže bitku na tržištu proizvodnje hrane sa velikim svetskim lancima gde je globalizam već uzeo cenu u Srbiji, biće teško da izdrže tu borbu na tržištu. Treba im pružiti svaku vrstu pomoći. Treba njihovu proizvodnju pospešivati, treba vršiti obuke. Ja mislim da su neki malo umniji ljudi koji su više voleli Srbiju nego što danas pojedini članovi Vlade i verovatno i ovi drugi koji nisu u Vladi, bolji odnos imali prema mladim poljoprivrednim proizvođačima, prema poljoprivredi u celini.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu. Vlada je prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Kolega Marijan Rističević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dakle, ovde je rečeno da ne govorim istinu. Dana 21. septembra 2011. godine, faktura broj dva – 30% ili 18.000 evra, sve sa potpisom dotičnog gospodina. Onda, dalje, 10. decembra 2010. godine – 24.000 evra, sve sa potpisom dotičnog gospodina. Dakle, 24.000 i 18.000 su 42.000. A, onda 10. još jednom, 15.000, koliko ja vidim. Evo, ovde tri fakture. Sve kad saberete, a ima još zahteva, dobijete 62.000, 63.000 evra i na kraju obraćanje pomenutog gospodina da mu se uplati još 2.100 evra 31. oktobra 2011. godine da bi, ne znam, došao neko iz Irana, itd. Evo ga ovde sve. Dakle, ako lažem ja, papiri ne lažu. Ovde, takođe, iz Ministarstva poljoprivrede, datum, uplate itd, žiro računu, dakle, nema laži, nema prevare, iz STAR projekta je isplaćeno, rekao sam STAR projekta, 60 i nešto hiljada evra. Zato nikakve pobune do 2012. godine nije bilo o navodno GMO. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Ševarlić. Izvolite.
Mogu li da zamolim da dokumenta koja je pokazivao gospodin Rističević priložite u zapisnik, da možemo da pokažemo građanima Srbije da nisu to dokumenta koja se odnose na moja primanja, nego na primanja projekta i svih učesnika na projektu, i to daleko manji iznos od 62.000?
Zamolićemo za ovo. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Arsiću, ponovo ponavljam, novac je prvopotpisani dobio, dole potpisani, za projekte 60 i nešto hiljada evra. Trebala je da bude urađena studija o zadrugarstvu u hiljadu primeraka, koje nigde nema, koje nigde nema, dakle, nije pronađena. Ja bih voleo da je vidim. Dakle, danas se to modernije zove korupcijom. Dakle, kad ste ministar, vi korumpirate određeni broj profesora tako što im platite za projekat enormne iznose. Ja ne znam koji to projekat košta 62.000 evra i zašto je isplaćeno iz sredstava koja su bila namenjena, STAR projekat je bio namenjen za oživljavanje stočarstva na Staroj planini. Nije bio namenjen profesorima, ali eto, završio je u džepovima raznih konsultanata. Celu dokumentaciju o STAR projektu ja sam rad da vam dam, naravno, da iskopirate i ovo, da imate u zapisniku, uz bilo koji dokument. Ja stojim iz ovoga što sam dobio od Ministarstva poljoprivrede kao zvaničnu dokumentaciju. Prvo je rečeno da to nije tačno. Sada se govori – da, to je tačno, ali to smo dobili za projekte itd. Na koji način su transferisana sredstva, uglavnom su završila u džepovima onih koji danas pokušavaju ljude da poplaše genetički modifikovanom hranom čija proizvodnja je u Srbiji, i promet, zabranjen. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Po amandmanu. Zahvaljujem se, uvaženi predsedavajući. Kolege poslanici, kada govorimo o ovom amandmanu o kojem je sada gospodin Rističević isto govorio, ja mislim, što se tiče kod nas, GMO, konkretno, ja sam kao predsednik opštine bio i potpisali smo da se to kod nas ne dešava, normalno, i to je veliki broj opština potpisalo. Imamo i Zakon o GMO. Prema tome, o tome možemo da govorimo više puta. Najbitnija stvar je da ovog trenutka kod nas u Srbiji nema takvih stvari, da se ovim zakonom to ne dešava. S druge strane, mislim da je bitno što se ovde pominje i Stara planina i razvoj Stare planine i zadrugarstva. Godine 2011. toga nije bilo. Jeste, tada je građena Stara planina, građeni su hoteli, građen je hotel „Resort“ na Staroj planini. Stara planina je sada biser za razvoj turizma, biser u turizmu. Mislim da je velika šansa za sve nas koji tamo živimo kroz program razvoja zadrugarstva, poljoprivrede, koje sada radi ova Vlada, ovo ministarstvo i rade ovi ljudi koji su sada tu, imamo šansu za razvoj te Stare planine, razvoj Svrljiga, malih opština koje su na tom delu, Bela Palanka, Knjaževac, Pirot, Svrljig. To su sve pravci razvoja nas na jugoistoku Srbije. Zdrava hrana, priroda nam je stvarno dala sve i na tome moramo raditi. Imamo zakon koji je zabranio kod nas GMO, što je ispravno i mi to svi podržavamo. Normalno je da u ovom predlogu zakona ne postoji mogućnost da se to menja, već o tome da se priča. Znači, zdrava hrana na Staroj planini, u Svrljigu, u tim malim opštinama jeste razvoj i šansa. Na tome ćemo raditi. Ja kao narodni poslanik, predsednik USS, podržaću sve ove zakone, jer mislim da su ovi zakoni pozitivni, dobri za razvoj jugoistoka Srbije, za razvoj poljoprivrede, za razvoj zdrave sredine, zaštite životne sredine. Moji ljudi i u našim opštinama, kao što je grad Pirot, i svi mi koji u tom delu živimo, za nas je velika šansa zdrava sredina, zdrava hrana. Normalno, Stara planina gde je seoski turizam, lovni turizam, gde na jednom mestu ima ono sve što je potrebno građanima i Beograda i Novog Sada, a i cele Evrope da dođu do Niša, pa preko Svrljiga dole do Stare planine i da vide lepote kako je tamo lepo i kako se tamo može još bolje živeti nego što je do sad. Ovim zakonima povećanja subvencija, razvojem poljoprivrede i zdrave sredine, što se tiče svih nas, to je šansa razvoja i naše zemlje Srbije. Hvala još jednom. Mislim da je ispravno da govorimo o svim pozitivnim stvarima, a GMO, to nije dobro, to se sada ne dešava i neće ni biti u narednom periodu.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo ćemo, gospodine Arsiću, kao što ste rekli, putem Pisarnice dostaviti, a vi odlučite da li treba svim narodnim poslanicima to uručiti. Koristiću vreme ovlašćenog, da znate, i to vreme kad prekoračim. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde držim predmet „Milk Republik“. Dakle, to je firma pokrajinskog sekretara za poljoprivredu, bivšeg, Gorana Ješića. Objekat se nalazi u Irmovu, imao je privremeno rešenje za koje se ispostavilo da nije bila proizvod posete tri veterinarska inspektora. To privremeno rešenje je isteklo. Gospodin Ješić je poznat kao borac za zdravo mleko, kao čuveni tvorac aflatoksin afere, kojom je i te kako naškodio našim poljoprivrednicima i stočarima. Dakle, on je tvrdio da naše mleko, mleko koje je proizvedeno u Srbiji, nije zdravo, da ima povećanu dozu aflatoksina iako je to bilo ispod mera i standarda koji važe u 3/4 sveta. Cilj mu je bio da se količina proizvedenog mleka, određena količina vrati poljoprivrednicima, da određeni broj krava bude desetkovan, a sve vreme je znao da je, kad su donosili tu graničnu meru aflatoksina, nisu utvrdili za stočnu hranu i da ste od ispravne stočne hrane po njihovim standardima mogli da dobijete neispravno mleko. On je lansirao tu aferu, to se svi sećamo. Ovde držim i optužni predlog protiv odgovornog lica „Milk Republik“ Gorana Ješića, zato što je u promet puštao proizvode od mleka, mleko i proizvode od mleka bez prethodne analize sirovina, bez prethodne analize sirovina, bez prethodne analize sirovina. Znači, mleko koje je dolazilo u njegov „Milk Republik“ nije išlo na analizu. Rešenje o objektu je isteklo, a on je od mleka proizvodio jogurte i pavlake koje, takođe, nije slao na analizu. Znači, niste imali analizu sirovina i niste imali analizu gotovih proizvoda, što je konstatovano i Zapisnikom veterinarske inspekcije, usledila je prijava. Usledila je prijava i optužni predlog. U toku je verovatno procesuiranje. Kad smo kod „Milk Republik“, on je otvorio i firmu koja je imala jednu šupu u Markovini, gde je proizvodio marmeladice, ajvariće itd. u šupi koja je predviđena za pečenje rakije. Ta firma se zvala „Fruit Republik“, pa je tvorac velike afere aflatoksin predmet istrage zato što je mleko i mlečne proizvode, hajde pogodite gde prodavao. Ovde imam i to, kaže ovako: „Obaveštavam vas da će od sutra, 17.3.2016. godine, isporuka mlečnog mleka, jogurta i pavlake ka ustanovi Kliničkog centra vršiti mlekara „Milk Republik“, čije je odgovorno lice Goran Ješić.“ Dakle, ni manje ni više, mlečni proizvodi dobijeni od sirovina koji nisu bili na analizi, mleko, sirovina nije bila na analizi, i proizvodi nisu dobili rezultate analize, jer tamo nisu ni išli. Dakle, na Poljoprivrednom fakultetu u Novom Sadu nema nikakvih dokaza da je ta analiza vršena. Sada tražim da se ispita odgovornost, dopunska, za ugrožavanje zdravlja ljudi, posebno zato što se radilo o pacijentima, obolelim ljudima na Kliničkom centru Vojvodine. Imam i fotografije, ali ono kada smo ga malo, što naši mladi kažu, nahvatali, on je naknadno vršio analize u Zavodu za mlekarstvo, čini mi se, u Beogradu. Gle čuda, datumi se nisu poklopili. Dakle, datumi kada je izvršio naknadno analizu posle zabrane vršenja delatnosti, odnosno kada su veterinarski inspektori posetili taj objekat i ustanovili da ne ispunjava uslove, da nije vršio analize sirovina i gotovih proizvoda. Dakle, od tog trenutka, on pokušava da zabašuri tragove uz pomoć onog dela pravosuđa koje su oni izabrali 2009. godine. Dakle, ovom prilikom, ne želeći da se mešam u rad sudstva, pravosuđa, tužilaštva, sudova, moram da tražim odgovornost zato što ta osoba nije bila čobanin, nije bio stočar koji je slučajno otvorio neku mlekaru, pa izneo na pijacu. Radilo se po pokrajinskom sekretaru za poljoprivredu, potpredsedniku Vlade Vojvodine koji je otvorio divlju mlekaru, isteklo mu privremeno rešenje i iz nje u Klinički centar ubacivao mlečne proizvode. Radi se o osobi koja i dalje pokušava da plašenjem aflatoksinom ugrozi naše stočarstvo. Na kraju, dame i gospodo, ovde držim dokument Republičkog javnog tužilaštva koji se odnosi na sud u Staroj Pazovi, koji po članu 72. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, vodi postupak u Osnovnom sudu Stara Pazova zbog neprijavljivanja stana u Beču. Dakle, Goran Ješić je vlasnik stana u Beču koji, naravno, nije ni prijavio, a ja verujem da je novac rezultat onih njegovih čuvenih mahinacija sa mlekom i mlečnim proizvodima. S obzirom da se ne radi o nekom seljaku sirotanu, poljoprivrednom proizvođaču koji je, eto, stavio u promet nekoliko litara mleka, već se radi o bivšem pokrajinskom sekretaru koji je lansirao aferu aflatoksin, a svojim proizvodima je mogao, a možda je ugrozio zdravlja bolesnika u Kliničkom centru Vojvodine. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Kolega Ljubenoviću, izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi državni sekretar Žikica Nestorović, amandmanom na član 12. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti hrane poslanička grupa SRS je predložila izmenu ovog člana. Članom 12. predlagač želi da izmeni član 25. osnovnog zakona koji se odnosi na zabranu stavljanja u promet hrane koja nije bezbedna. Inače, član 25. osnovnog zakona u stavu 3. ima tri tačke, a predlagač sada predlaže šest tačaka. Ovim našim amandmanom smo predložili izmenu, i to tako što će se u stavu 3. izmeniti tačka 6, umesto reči „vrednosti“, predložili smo da stoji reč „koncentracije“. Predlagač ovim izmenama i dopunama zakona opet navodi u obrazloženju da se zakon menja zbog propisa EU. Najpre navodi da su u osnovni zakon iz 2009. godine preneti odgovarajući propisi EU, a zatim navodi i nedostatke sistema bezbednosti hrane u Republici Srbiji, koji su identifikovani u određenim radnim dokumentima EU, o napretku Republike Srbije u procesu evropskih integracija, odnosno u godišnjim izveštajima o napretku u periodu od 2009. do 2014. godine, kao i u izveštaju za 2016. godinu, koji prate saopštenje komisije upućeno evropskom parlamentu, Savetu evropskom, ekonomskom i Socijalnom komitetu, Komitetu regiona o politici proširenja EU za 2016. godinu. Mi iz poslaničke grupe SRS smo mnogo puta do sada savetovali predstavnike vlasti u Republici Srbiji da zakon koji usvaja Narodna skupština mora biti u interesu građana Republike Srbije, a ne EU i što je još važnije, da interesi građana moraju biti zaštićeni tako što će se doneti zakon i poštovati. Navešću primer nepoštovanja zakona i podzakonskih akata, gde smo svedoci bili svi samo pre nekoliko godina, a to je aflatoksin kriza kada su bile česte promene Pravilnika o dozvoljenoj količini aflatoksina u mleku. Predstavnici vlasti Republike Srbije ne bi smeli da dozvole da se ikada više dogode takve stvari, jer neodgovornost u takvim slučajevima može dovesti do raznih oboljenja onih ljudi čija ishrana nije bezbedna. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu prihvatili su amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Izvolite kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto čujem da se Goran Ješić nešto buni moram da pročitam – kontrola u Kliničkom centru Vojvodine izvršena je dana 6.4.2016. godine. Veterinarski inspektor je izvršio kontrolu u Kliničkom centru Vojvodine u Novom Sadu da bi utvrdio da li su istom dostavljeni mlečni proizvodi „Milkrepublik“. Utvrđeno je da proizvodi od mleka proizvođača „Milkrepublik“ jesu dostavljani Kliničkom centru Vojvodine preko dobavljača ili grupe iz Novom Sada. Tada su prikazane otpremnice, brojevi itd. i rešenje Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Uprava za veterinu pod brojem taj i taj privremeno je odobrila i zabranila rad objektu „Milkrepublik“ 10.2.2016. godine. To znači da su proizvodi isporučivani kada je prestalo da važi privremeno odobrenje po rešenju Ministarstva. Na osnovu izvršene kontrole veterinarski inspektor je podneo prijavu za prestup. U momentu podnošenja prijave u APR odgovorno lice je bio Miodrag Krivokuća, ali je inspektor takođe obavestio tužilaštvo da u momentu prekršaja odgovorno lice je bilo Goran Ješić. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? Kolega Despotoviću, izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo u obrazlaganju seta zakona o poljoprivredi slušali ministra Nedimovića kako je u Srbiji nulta tolerancija na proizvodnju i trgovinu GMO i postoji poseban zakon koji reguliše ovu oblast. Postoji i zove se Zakon o GMO. Član 3. stav 1. ovog zakona glasi – Genetski modifikovanim organizmom se ne smatra proizvod biljnog porekla koji količinski sadrži do 0,9 primesa GMO i primesa poreklom od GMO. Stav 2. – Semenski i reproduktivni materijal ne smatraju se GMO ukoliko sadrže do 0,1 primesa GMO i primesa poreklom od GMO. Kakva je ova nulta tolerancija? Takođe postoji niz članova u ovom zakonu koji dozvoljavaju oglede, eksperimente pa i izuzetke kada se radi o upotrebi u medicini. Možda ministar nije obavešten, a možda i zbog poslovnih interesa ministar želi široj javnosti da uskrati pravo da sazna sve o GMO sastojcima u lancu ishrane. Naši ljudi ne znaju kako da izbegnu kupovinu ovih proizvoda. Zakonom nije predviđeno obeležavanje proizvoda koji sadrže GMO, a u Srbiji se prodaju takvi proizvodi u svim prodavnicama. Najpoznatija svetska ekološka organizacija „Grin pis“ je napravila spisak prehrambenih proizvoda koji u sebi sadrže genetski modifikovane sastojke, pa recimo „Snikers“, „Nutela“, čaj „Elipton“, „Tviks“, „Milkivej“, „Ferero roše“, „Neskvik čokolada“, čokoladni napitak „Neskvik“, dečiji napitak „Nestle“, „Koka kola“, „Fanta“, „Sprajt“, „Mekdonalds“, sve što jedu i piju naša deca. To su sosevi i kečapi „Hajnc“, kašica za bebe „Hipo“. Ministar tvrdi da je nulta tolerancija. Bolje bi bilo da se u zakon uvrsti obavezno obeležavanje hrane iz uvoza da li sadrži GMO nego što na ovaj način obmanjujemo narod. Ovde će potrošač sam da odluči da li će da kupi „Hipo“ kašicu, da je da svojoj bebi ili će da se odluči za domaću kašicu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman, postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Izvolite kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ljubav prema hrani je najvatrenija ljubav. Neko ko je bio gladan tu vrstu ljubavi i te kako oseća. Za razliku od ovih bogatih koji su se obogatili otpuštajući 400.000 radnika, za razliku od Đilasa, Borka, Boškića itd, neki naši građani i danas znaju šta je glad. Hleb gladnoga je slađi od hleba bogataši. Glad mu daje slatkoću. Ovi što ne znaju šta imaju podsmevaju se onima što gotovo ništa nemaju, iako su ih ono ostavili bez toga da ništa nemaju, otpustili ih sa posla, lišili ih i plate i dostojanstva pred svojim ukućanima. Njihova ljubav prema hrani i ljubav prema hrani svih gladnih na svetu daje nam priliku da kažemo da je proizvodnja zdrave hrane i pijaće vode najvažniji biznis u ovom trenutku na zemaljskoj kugli, a kako će biti za 10 do 20 godina to tek treba da utvrdimo. U Zakonu o bezbednosti hrane mi moramo da definišemo standarde i da ta hrana koju mi proizvedemo uistinu bude dobra, ali mi moramo da organizujemo našu poljoprivredu. Naša poljoprivreda ima potencijale koje nedovoljno koristi. Naša biljna proizvodnja ne koristi našem stočarstvu za proizvodnju mesa, mleka i jaja. Izvozimo sirovine, izvozimo žitarice, kukuruz, ječam i pšenicu, stočno brašno itd. To koriste stočari stranih zemalja. Mi gubimo ogroman novac. Mi takođe gubimo na kvalitetu zemljišta jer nemamo dovoljno stajskog đubriva, jer nema dovoljno stočarstva koje bi isporučivanjem stajskog đubriva na njive pomoglo da se procenat humusa i da se zemljište očuva plodnim. Mi tome moramo posvetiti pažnju. Moramo pratiti razvijene zemlje u poljoprivredi. Meni su kao primeri Holandija i danska. Holandija ima dva puta manje poljoprivredno obradivog zemljišta, ima preko 3,5 miliona grla goveda, ima četiri puta više nego što ima Srbija, iako Srbija ima dva puta više obradivog poljoprivrednog zemljišta, iako ima više pašnjaka od Holandije. Holandija ima 60 sunčanih dana, a Srbija ima četiri puta više. Srbija ima bolje klimatske uslove za proizvodnju hrane za ljude, hrane za stoku, za proizvodnju hrane biljnog i životinjskog porekla. Ali, mi nedovoljno koristimo svoje potencijale zato što smo 90-ih godina iscrpljeni teretom ekonomskih i vojnih sankcija kojima naša zemlja biva izložena. Poljoprivreda je snosila teret socijalnog mira i platila to određenim zaostajanjem u tehnologiji, proizvodnji, itd. Ali, 2000. godine udruženi zločinački poduhvat koji danas bojkotuje sednicu Narodne skupštine je tu štetu uvećao za nekoliko puta. Tajkuni neće razviti poljoprivrednu proizvodnju i mi akcenat treba da bacimo na mala i srednja poljoprivredna gazdinstva, ali takođe i da budemo svesni da Holandija sa 80 hiljada hektara pravi 10 puta višu vrednost hrane nego što to radimo mi, da Danska koja ima 30 hiljada farmera pravi nekoliko puta više hrane, veću vrednost hrane nego Srbija, koja ima 350 hiljada registrovanih gazdinstava, odnosno zajedno sa neregistrovanim 650 hiljada. Mi moramo modernizovati srpsku poljoprivredu, ali, takođe, posvetiti kroz poljoprivredu i prehrambenu industriju pažnju i demografiji, odnosno da se stanovništvo rasporedi tako da nijedno selo ne bude bez stanovnika, da svako selo sem poljoprivrede ima neki prerađivački kapacitet i da na tom selu bude posla i za oca na njivi i za sina, snaju ili ćerku u preradi i da na takav način bude dovoljno hleba i za seljake i za radnike i da naša poljoprivredna proizvodnja bude makar trećinu holandske poljoprivredne proizvodnje, prehrambene, koja u ovom trenutku u izvozu daje 85 milijardi evra. Danska samo na svinjama pravi izvoz 22 milijarde evra. Ima gotovo deset puta više svinja nego što ima Srbija, dok Holandija ima pet puta više. Holandija ima tri i po miliona grla. Danska ima 500 hiljada muznih krava, milion i po grla krupne stoke, dok mi imamo svega 900 hiljada komada. Mislim da dovoljno pažnje treba da posvetimo stočarstvu, da svoje biljne potencijale uložimo u proizvodnju zdravog mesa, zdravog mleka, jaja i ostalih prehrambenih proizvoda i da na takav način podignemo ovu zemlju iz ekonomskog rasula u koji su je uvalili ovi preko nesrećnici koji danas bojkotuju sednicu Narodne skupštine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ja bih o amandmanu. Kao što smo govorili i ranije, mi ovde kod nas u Srbiji stvarno imamo veliki broj instituta koji prave kvalitetnu semensku robu i sve ono što je potrebno našim stočarima, poljoprivrednim proizvođačima koji žive na teritoriji cele Srbije. Imali smo i imamo institute kao što je NS seme, Naučni institut za ratarstvo i povrtarstvo Novog Sada, Zemun polje, imamo u Kruševcu institute. Znači, stvarno imamo veliki broj tih instituta koji imaju veliki broj veoma stručnih ljudi, kao što je prof. dr Miroslav Malešević, kao što je Srboljub Denčić i ostali, koji su stvorili veliki broj sorti pšenica, kukuruza i svega onog što se seje i što se sadi, ovde kod nas u Srbiji, i sada van granica Srbije, u blizu 70-80 zemalja gde se pokazalo, to je stvarno kvalitetno i vredno. Mi pamtimo onaj period kada Institut za ratarstvo i povrtarstvo Novi Sad, kada ga vodi profesor Malešević, kada su pre njega i posle njega bili određeni direktori, taj institut je stvarno bio primer kako treba da se radi. Ali, u međuvremenu, otvorili su određene stvari, uveli neke druge sorte, druge strane firme koje su polako ali sigurno ulazili u naše tržište, a tu im je neko davao podršku da oni tu dođu i da, u krajnjem slučaju, imamo veliki broj tih asortime-nata koji su mnogo lošiji nego što ih radi naš domaći institut, ali, jednostavno, nego je to radio namerno, da uništi ono naše domaće, kao što je bilo i sa našom privredom. Tako je i sa poljoprivredom. Još jednom, mislim da stvarno trebamo dati podršku našim institutima i firmama koje rade proizvodnju za ono naše domaće. S druge strane, u ovom našem zakonu sada imamo i tu mogućnost da se zaštiti ta naša proizvodnja, ti naši instituti koji proizvode stvarno kvalitetnu i dobru semensku robu, kvalitetan materijal, koji treba da dođe do svakog onog stočara. Mi moramo staviti akcenat, još jednom govorim, na nerazvijena područja, na brdsko-planinska područja, za zdrave sredine, u kojima ima šanse i budućnost za stočarstvo, za razvoj turizma, za pčelarstvo, za sve one stvari koje nam je priroda dala i koje treba da iskoristimo. Nama treba da bude primer, kao što kaže gospodin Marijan, Holandija, Španija, Portugalija, sve te zemlje. Ali, nama je lakše da pogledamo kako se radi u Sloveniji, na koji način, imamo mogućnosti i da neke stvari prepišemo od njih, da bude i kod nas. To radimo kroz program zadrugarstva, kroz program pomoći našim ženama koje žive na selu, za one mlade ljude i, normalno, za lokalne samouprave koje vode određeni funkcioneri, iz bilo koje stranke. Oni moraju da znaju i da shvate da se mora dati šansa razvoju poljoprivrede i iz svog budžeta moraju imati najmanje 5% budžeta za razvoj sela i poljoprivrede. S druge strane, imamo gradove i opštine u kojima se to ne vidi i ne prepoznaje. Jednostavno, poljoprivreda nekome možda služi sutra za neke druge stvari. Ovo što govorim, govorim kao čovek koji živi u Svrljigu, imam svoje selo, gde živi moj otac, moja majka. Radimo poljoprivredu. To je mala poljoprivreda, nekoliko krava, 15-ak ovaca, ali, verujte mi, ljudi, i to je poljoprivreda. Mi želimo te ljude koji imaju malu proizvodnju polako ali sigurno, zajedno sa podrškom našeg Ministarstva poljoprivrede, da ti ljudi nastave da rade, da se poveća broj grla stoke, broj hektara koji se obrađuju i normalno, mi na te ljude stavljamo akcenat. Ministarstvo poljoprivrede to radi. Na tome moramo još više da radimo, ali i lokalne samouprave moraju da imaju svoju odgovornost, jer lokalne samouprave zajedno iz svog delokruga rada moraju biti aktivnije, da pomažu, da čuju glas tog poljoprivrednika i da preko tih lokalnih samouprava, preko gradova, dođemo i do Ministarstva, zajedno sa ministrom poljoprivrede, sa saradnicima, radimo i na promociji zdrave hrane, na onome šta treba da ulažemo. Treba da ulažemo u naše domaće, u naše institute i njih moramo čuvati. Jer, siguran sam, domaće je mnogo bolje nego ono strano što nam dolazi. Još jednom, gospodine ministre, vi ste stigli, podržavam ove zakone. Mislim da je potrebno još više da ulažemo u male sredine i da damo veću podršku toj zdravoj hrani kroz organsku proizvodnju, jer nam je priroda dala sve i mi ti moramo sačuvati.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, Srbija nije u EU. Trenutno imamo nacionalne mere i mere iz IPARD-a i to su sredstva koja su za naš budžet velika. Nama treba jača industrija, industrija koja će servisirati poljoprivredu i prehrambenu industriju, da bi industrija povukla poljoprivredu. Iz ovog budžeta, koji je sve veći, Srbija izdvaja 43 milijarde za 650.000 poljoprivrednih gazdinstava. To je nešto više od 350 miliona evra ili po prijavljenom gazdinstvu oko 1.000 evra. Hrvatska koja je članica EU i koja ovde zajedno sa ovim nesrećnicima želi da podigne revoluciju, pripadnici političkih stranaka iz Hrvatske, Bosne i Hercegovine, dolaze ovde, traže revoluciju u Beogradu, ne traže je u Zagrebu. Ovde su protiv Brisela, ali u Zagrebu su voljni da primaju iz fondova EU podršku poljoprivredi, kako oni kažu – potporu. Ta potpora kod njih je preko milijardu. Iako imaju tri puta manje obradivog poljoprivrednog zemljišta nego Srbija, oni od Brisela dobijaju tri puta više iz agrarnog budžeta, nego što je srpski agrarni budžet. Kad to uzmete, dođete do zaključka da je to po jedinici površine, kad to podelite, šest puta više nego u Srbiji. Mi izdvajamo za poljoprivredu, za 650.000 poljoprivrednih gazdinstava, 43.000.000. dinara. Za filmove, za snimanje filmova izdvajamo milijardu, ali tu konkuriše svega nekoliko glumaca. Ovih dana je Nikola Kojo nezadovoljan visinom podsticaja, a jedino je u poljoprivredi Živković dobio više od njega, za one vinograde, podneo čak krivičnu prijavu protiv mene, jer sam ovde tvrdio da je trebao da glumi u filmu „Mezimica“, gde navodno srpski lekari, uz podršku srpske policije vade organe poput Albanaca na Kosovu. Na takav način su albansko divljaštvo nad Srbima želeli u kinematografiji, koju država sufinansira i tom filmu je odobreno 26.000.000. dinara. Da li je iskorišćeno nisam siguran. Ali, tu glavnu ulogu, tog zlog policajca, je trebalo da igra Nikola Koja. To je on što hoće nezadovoljan da napusti Srbiju. Do 2013, 2014. godine prethodna vlast nije delila nikakav veći novac za snimanje filmova. Ova je odvojila milijardu. I, gle čuda, podigli se srećni dobitnici. Nikola Kojo je dobio za film „Stado“ 20.000.000 dinara. Retko ćete naći poljoprivredno gazdinstvo, sem Živkovićevog, koje je dobilo toliki novac. I danas on aktivno radi, navodno, u rušenju vlasti u Srbiji, ja bih rekao da pokušava da potkopa i same temelje države Srbije, jer želi da stane na stranu ovih koji podržavaju proteste iz Zagreba, Prištine, Tirane, itd. Aktivno je stao na njihovu stranu i, po meni, želi da potkopa same temelje Srbije. Znači, nema poljoprivrednog gazdinstva koje je dobilo 20.000.000, ali je Nikola Kojo to ostvario. Imamo Dragana Bjelogrlića koji hoće da mu pravi društvo nezadovoljan, jer je dobio samo 105.000.000 Znači, za nešto više od dve godine dobio je 50.000.000 za jedan film, za drugi 45.000.000 i za treći samo skromnih 10.000.000. Nađite mi poljoprivredno gazdinstvo koje je dobilo 105.000.000 dinara. Dobio je čak dva puta više nego Živkovićevo poljoprivredno gazdinstvo. I eto, Živković koji je od države dobio 525.000 evra bojkotuje sednicu parlamenta te države. Dakle, ja ne znam šta treba da damo onima što glume, kao Živković, poljoprivredna gazdinstva i poljoprivrednike i šta treba da damo ovima glumcima koji glume političare ili političarima koji glume glumce. Ako smo Mirjani Karanović iz budžeta dali 35.000.000 dinara, valjda je zaslužila da je ovi ne cenzurišu nesrećnici, valjda su mogli da je puste da govori sa Vujoševićem. Dakle, nema poljoprivrednog gazdinstva koje je dobilo 35.000.000, sem onog Živkovićevog, a radilo se o čoveku koji glumi poljoprivrednika, vinara. Imamo Srđana Dragojevića, koji sad aktivno se setio da ova vlast ne valja, kad je on bio u njoj onda mu je valjala, celih 30.000.000 dinara. Retka su poljoprivredna gazdinstva, sem Živkovićevog nema ni jedno, koje je dobilo 30.000.000 dinara i danas, i film „Mezimica“ koji je pod nekom sumnjom, po meni, 26.000.000 dinara. Kad saberete dobijete stotine i stotine miliona dinara i dobili su oni ljudi, danas poljoprivrednici koji dobiju 50.000, 100.000 dinara prosečno po zahtevu dobiju oko 150.000 dinara, koji podnesu. I oni poštuju svoju državu, oni su patriotski. Preko brvna trče kad vide da je država u opasnosti, kroz blato, prašinu, itd, za razliku od ovih kojima da stavite u centru Beograda zlatne ulice, oni će biti, ne samo protiv vlasti, ja imam utisak da će biti i protiv države. Treba dobro razmisliti, kultura nam je potrebna, da li ovi ljudi uopšte šire kulturu. Nisu oni Kusturica.Treba dobro razmisliti gde novac upotrebiti i moj savet je da ove glumce koji za velike pare glume političare treba otpisati, pažljivo birati mlade režisere i scenariste, mlade autore sa umetničkim delovanjem, dakle, dakle one koji će napraviti umetnički vredne filmove i da na takav način napravimo selekciju u kulturi. Nemam ništa protiv kulture, Čerčil je rekao – ako ne izdvojimo novac za kulturu, onda nemamo zašta ni da ratujemo. U sred rata, kada su mu predložili da smanji i da ukine novac za kulturu, onda je rekao – za čega ćemo ratovati? Tako ni ja nisam protiv kulture, ja sam protiv nekulture ovih glumaca koji su dobili pare za film, a koji nemaju neku umetničku vrednost, zatvorili prostor mladim autorima, dobili ogroman novac, daleko su favorizovaniji od poljoprivrednika koji po zahtevu dobiju svega stotinu i nešto hiljada dinara, za razliku od ovih koji dobijaju milione i aktivno rade protiv svoje države Srbije. O tome treba razmisliti i što više uštede napraviti i to plasirati u poljoprivredu, prerađivačku industriju, jer će ona napraviti još više novca. Tako da nam se neće desiti da nam treći glumac Lečić zatvori dva muzeja, zabrani nekoliko novina i danas glumi finoću i njega uskoro očekivao na nekoj platnoj listi da dobije novac iz budžeta, s obzirom da je nezadovoljan državom Srbijom. Mi poljoprivrednici, koji smo zadovoljni svojom državom, koji ćemo je braniti i hraniti u svakom trenutku, tražimo da Vlada što pažljivije raspoređuje novac za kulturu i da to dodelite mladim autorima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 31. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu. Vlada je prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je predložen 20. novembra 2018. godine i njegova primena, da smo ga razmatrali blagovremeno, bi bila od januara meseca 2019. godine. S obzirom da je to prolongirano i da je došlo u redovno zasedanje, moj predlog je samo da se to pomeri na april mesec 2019. godine. Verujem da će ovaj Zakon o bezbednosti hrane dovesti do toga da budemo što bezbedniji u upotrebi hrane biljnog, životinjskog porekla, mešovitog porekla. Verujem da naši inspektori mogu da rade svoj posao. Verujem da neke pravilnike još treba uskladiti. Verujem da treba doneti planska dokumenta iz oblasti bezbednosti hrane, da to zajedno treba da urade Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo zdravlja. Dakle, ovaj zakon se ne tiče samo poljoprivrede, tiče se i Ministarstva zdravlja. Mi smo kao Odbor za poljoprivredu neke njihove sugestije uvažili, to pretočili u četiri amandmana koja su prihvaćena i odstrane Odbora i od strane Ministarstva poljoprivrede. S tim u vezi želim da zahvalim predstavnicima Vlade koji su našli za shodno da te naše amandmane odborske uvaže i da neke pojedinačne amandmane koleginice i moje usvoje. Verujem da ćemo iz te oblasti uvek pratiti situaciju i moguće su uvek nove izmene i dopune. Dakle, oni koji nisu možda zadovoljni ovim predlogom zakona, izmenama i dopunama, mogu računati na to da će ova Skupština uvek biti na strani građana, da neće raditi ono što rade ovi nesrećnici koji po hodnicima imitiraju Skupštinu, koji uzimaju putne troškove, uzimaju plate koje nisu tako male, koju većina naših građana može samo da sanja. Poštujem što su građani određeni broj mandata dodelili ovom nesrećnom delu opozicije, koja u ovom trenutku, po meni, ne znaju šta rade. Dakle, verujem da su građani na to imali pravo i da će ubuduće razmisliti kada ovakvi zakoni koji se tiču i zdravlja ljudi, bezbednost hrane je veoma bitna za zdravlje ljudi, predstavnici tog dela opozicije su bojkotovali ovaj zakon i učešće u mogućem podnošenju amandmana, odnosno u raspravi. Možda bi ovaj zakon oni, bez obzira kakvi su, dopunili nekim boljim rešenjima. Međutim, oni to pravo i priliku nisu iskoristili, to je građanima jasan putokaz da treba ubuduće da vode računa prilikom izbora da takvim snagama, a treba zapamtiti njihova imena i njihove lidere, ja verujem da oni u ovom trenutku imaju više lidera nego članova, ali da građani vode dobro računa na sledećim izborima da poverenje ne poklanjaju onima koji u Narodnoj skupštini neće dati svoj doprinos i neće sučeljavati mišljenja, bilo da su većina ili manjina, neće uzeti aktivno učešće u radu i pokušati da poboljšaju zakon. Građanima preporučujem da pažljivo prate rad Narodne skupštine. Imaju pravo na svoje nezadovoljstvo, ali oni svakako, s obzirom da je više od polovine izašlo na biračka mesta, imaju pravo da budu predstavljeni u Narodnoj skupštini o pitanju bezbednosti hrane i poljoprivrede uopšte. Poljoprivrednici nisu zaslužili da deo njihovih predstavnika, koje hrane i brane, izađe iz sale i da glumata neku paralelnu sednicu Narodne skupštine, a da među prvima trče na skupštinsku blagajnu. U toj nadi da će građani pravilno proceniti šta je produktivna opozicija, šta su oni koji pod motom opozicionog delovanja žele da uruše državu Srbiju, koja se diže iz blata i izlazi iz čabra u koji su je upravo oni gurnuli, ili neki njihovi predstavnici, da će građani na nekim narednim izborima pravilno proceniti i da nijedan glas neće dati onakvim predstavnicima koji su, navodno, predstavnici onog dela naroda koji je glasao za njih. U ovom trenutku oni su taj deo naroda ostavili bez predstavljanja u Narodnoj skupštini i ja predlažem biračima da oni to dobro zapamte i da više nijedan glas ne ide u tu njihovu kutiju. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SREDSTVIMA ZA ZAŠTITU BILjA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložili smo da se u članu 1. tački 12. tog člana briše deo teksta koji kaže da se usklađuje sa odgovarajućom listom na teritoriji Evropske unije. Dakle, ne znam koliko puta treba da vam ponovimo da je krajnje vreme da se Srbija odrekne puta ka Evropskoj uniji. Podsetiću, pre svega zbog javnosti Srbije, a zna se to, nije to više nikakva tajna, zna se šta rade Šiptari na Kosovu i Metohiji, ne pada im na pamet da ukinu takse koje su uveli, ovi tzv. vaši evropski prijatelji koji dolaze pa vam daju šargarepu, zapravo njima onako u šali kažu: „ukinite te takse“, a onda kažu: „ma kakvi ukidanje, samo vi terajte po svome“. Krajnje je vreme zaista da prestanemo sa prihvatanjem te igre štapa i šargarepe sa Evropskom unijom. Podsećamo takođe da su Srbi na Kosovu i Metohiji u nekakvom čeličnom prstenu šiptarske policije i da svi tamo punoletni Srbi strahuju od toga da li će im doći šiptarski policajac, da li će ih optužiti za neki navodni zločin. Oni ne kriju više da imaju takve spiskove, ne kriju da će to da rade, doneli su tu nekakvu platformu za koju i vi iz vlasti kažete da zapravo znači prestanak bilo kakvih pregovora, da zapravo to nije nikakva platforma mira, da pre vodi ratu nego što može da garantuje mir i zaista to okretanje drugog obraza više nema nikakvog smisla. Nego, vi gospodo iz vlasti i vi iz Vlade Republike Srbije i vi iz skupštinske većine, angažujte se, vršite pritisak na Aleksandra Vučića da se sazove sednica Narodne skupštine u kojoj će se Srbija odreći puta ka Evropskoj uniji. To je takva više besmislica, to je zapravo velika opasnost za državu Srbiju i za sve ljude koji u Srbiji žive. Konačno, da se otvoreno zamoli Vladimir Vladimirovič Putin, da se zamoli Ruska Federacija da se ozbiljno uključi u rešavanje našeg velikog problema i da nam pomognu u očuvanju našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta, da nam pomognu u očuvanju Ustava Republike Srbije i Srbije u granicama Ustava. Znam da ovo nema nikakve veze sa Zakonom o zaštiti bilja, ali s obzirom da ste vi u ovom zakonu predvideli tu nekakvu obavezu prema Evropskoj uniji, ovo jednostavno mora da se kaže, ne verujemo mi Evropskoj uniji ni kada su u pitanju sredstva za zaštitu bilja, i tu se plašimo šta nam podmeću, šta nam šalju, šta od njih kupujemo. Dakle, ništa što je vezano za Evropsku uniju, naravno, ne mislim na zemlje države pojedinačno, nego mislim na tu monstrum organizaciju koja sisa krv, koja je grobnica malih naroda, a u koju vi uporno želite da idete, pa slušam jednog ministra, pa drugog ministra, pa petog ministra, svi nešto otvaraju, zatvaraju, nekakva poglavlja, a kada ih pitate: „gospodo i dame ministri, znate li vi da su Srbi na Kosovu i Metohiji u čeličnom prstenu, da strahuju kada će početi hapšenja“, vi, naravno, ne obraćate pažnju na to, vi kažete: „mi smo zacrtali put“. Nije to put koji je bogomdan da mora da se ide tim putem, naprotiv, taj put mora da se prekine odmah, sutra već može biti kasno i nadam se da ste svesni toga. Hvala.
Reč ima ministar gospodin Nedimović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Samo bih iskoristio, kolege narodni poslanici, na početku da se izvinim za malo kašnjenje. Bio sam u Arilju gde je položen kamen temeljac za izgradnju fabrike za preradu maline, te iz tog razloga nisam u prvih pola sata rasprave bio tu. Radi se o investiciji dva partnera, srpskog i mađarskog partnera, koji su pomognuti od strane mađarske i srpske vlade, gde će biti prerađivano u prvoj godini 5.000 tona maline, one druge i treće klase koja je najproblematičnija jer ne može da se proda, a u trećoj godini do 12.000 tona. Podsetiću vas da godišnja proizvodnja Srbije je negde između 90 i 100 hiljada tona maline, dakle, jedna sedmina maline bi trebalo da bude obrađena ovde. Da se vratimo na temu. Koliko se sećam, prethodne nedelje imali smo jako dobru raspravu koja se ticala izmena i dopuna Zakona o sredstvima za zaštitu bilja, gde sam nekoliko puta i rekao, baš u tom kontekstu u kom ste vi pričali, da nema prostog preuzimanja rešenja koja egzistiraju u Evropskoj uniji i da smo mi za 600 preparata ovim izmenama zakona, 600 domaćih srpskih sredstava za zaštitu bilja, na ovaj način omogućili vek do trenutka ulaska u Evropsku uniju, omogućili im život, a ne da, kao što je to neko predvideo zakonom iz 2009. godine, da 2014. godine više ne mogu da se koriste. Mislim da je to potpuno apsurdno i nekoliko vaših kolega se složilo sa tim da je ovo prvi put da se na ovakav način jasno kaže da Srbija štiti svoje proizvođače i one preparate koji su srpskog porekla i da daje mogućnost da egzistiraju u sistemu, jer imaju potpuno ispravan status, ali s druge strane mi moramo težiti zbog tržišta na koje želimo da plasiramo našu robu da vremenom prihvatamo standarde ne samo Evropske unije, nego i Evroazijske unije, tržište Turske ili neko četvrto ili peto tržište. Samo radi informacije, danas se vode pregovori sa Mešovitim komitetom Evroazijske unije gde bi poljoprivreda Srbije trebalo da dobije još jedan širi dijapazon roba koje bez carina mogu da se izvoze na prostor Evroazijske unije. Dakle, sada imamo veliki deo roba koji je pokriven ali ovim pregovorima koji bi trebalo da se okončaju sutra, mi bi trebali kao država da dobijemo mogućnost izvoza još veće količine sira, neograničeni izvoz voćnih rakija, dakle svega onoga što je poreklo od srpskih poljoprivrednih primarnih proizvoda, ovčiji, koziji sir, bescarinski izvoz. Imamo još jednu stvar za koju smo se izborili koja bi trebala da bude verifikovana tokom današnjeg dana, to je da u slučaju dođe do poremećaja na tržištu i da roba koja prolazi iz pravca, pošto je ovo dvostrani sporazum, nije samo sporazum da mi izvozimo nekome, njima, nego ukoliko dođe do uvoza robe, poreklom sa tih prostora, da imamo zaštitne mehanizme, da možemo da uvedemo eventualne prelemane ukoliko je ta roba niže vrednosti da ne bi potopila srpsku poljoprivredu. To je onaj alata koji neko od gospode koja je 2008, 2009. ili koje godine pregovarao sa EU, nikad nije iskoristio i na pravi način inkorporirao, pa kada dođe do narušavanja cene na tržištu onda uvek bude po našoj grbači. Još jednom da podcrtam, ovim izmenama i dopunama Zakona o sredstvima za zaštitu bilja, zaštitili smo srpske proizvođače i omogućili im do trenutka ulaska u EU, da nesmetano egzistiraju na srpskoj sceni u aspektu kojem ovaj deo društvenog života pripada. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dobro ste, gospodine ministre, naučili lekciju od 2000. godine, kada ste bili deo sistema kada je donošen taj zakon koji sada ništa ne valja i objasnili ste narodnim poslanicima na svojstven naprednjački način zašto ste danas kasnili, mi nismo imali ništa protiv, jer za nas je svaki predstavnik Vlade adekvatan zato što je i to smo više puta rekli, valjda iza ovog predloga stoji Vlada a ne niko lično i pojedinačno. Onda ste se pohvalili da ste polagali kamen temeljac u Arilju za preradu malina i to je lepo, naravno nemamo ništa protiv i daj Bože da je što više takvih fabrika, ali je li bilo tamo naroda na otvaranju? Bilo. Jesu li vas pitali pošto će biti malina ove godine, da li im se isplati da ih uopšte obrađuju? I šta ste rekli? Imate li odgovor? Nemate naravno, kao što nemate nikada kad dođe problem sa malinama na dnevni red. Kažete, ovaj zakon se donosi zbog tržišta i onda se rekli i evroazijskog i EU, i Turske itd. dakle vi ste na taj način zapravo rekli ono što mi pričamo. Zbog tržišta da, ali ne zbog tržišta po nekakvim strogim propisima EU i tržišta EU. Zašto ne može biti tržište, ako može sa Turskom, zašto ne može sa Nemačkom? Što mora sa Nemačkom kao članom EU? Naravno da ne mora. Ali, da vas podsetim ministre da Srbija već dugo godina ima ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom i dobro znate da u Srbiji, što se tiče poljoprivrednih proizvoda, ne može da se proizvede koliko tamo može da se izveze. Ali, znate uslov je da ne bude ko u vreme Rasima Ljajića da se Rusima umesto svinjskog mesa podvaljuju svinjske kože, da se umesto srpskih jabuka šalju poljske jabuke, da se umesto naših krušaka šalju neke kruške iz reizvoza. Dakle, sa Rusima mora ozbiljno da se trguje i oni su nam dovoljno tržište i vi to dobro znate. Sami ste zapravo, kad sve ovo što ste rekli u odgovoru na moju raspravu zapravo navodi na to da je i vama jasno da nama u ovom poslu ne treba EU, kao što nam uopšte ne treba EU. Evropska unija je zlo. Sami ste objasnili da mi možemo da se bavimo sredstvima za zaštitu bilja, da ih obezbeđujemo, da ih primenjujemo, da to radimo sa pojedinačnim državama i naravno sa Ruskom Federacijom kao osnovnom zato što vi tražite, mi po SPP-u poslujemo i gubimo 210 miliona evra godišnje, više od 200 miliona godišnje, a imamo ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, koju ni jedna vlast do sada ne želi da koristi. To je ono što nije dobro.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Jovanović.
Gospodine ministre, u kontekstu onoga što ste malopre rekli, a vezano je za domaće proizvođače sredstava za zaštitu bilja, možda neću zvučati skromno kada kažem da jedan od takvih proizvođača koji je i te kako poznat na širem tržištu upravo iz Kragujevca. Sada moram da vas podsetim, izašao je Branko Ružić a sigurna sam da je bio 2002. godine narodni poslanik, kada smo mi srpski radikali ovo hteli da tretiramo kroz donošenje jednog zakona koji je svim dosmanlijama koji su posle toga uništili Srbiju, opljačkali, sistematski uništavali seljake i ratare i voćare, bio smešan. To je Zakon o sprečavanju sirka. Da li se sećate toga, gospodine Nedimoviću? Dakle, to je bio predlog, zvanični predlog Zakon o sirku, divljem sirku poslanika SRS još pre 17 godina. Imali smo još tada u vidu da je to bolest koja napada, pre svega, ogromne posede u Vojvodini. Sada ja kao laik za poljoprivredu opet neko ko ima dodira sa svojim i prijateljima i rodbinom na selu, mogu slobodno da kažem da, Arsić se toga svakako seća, je to nešto što može useve da uništi za 75%. Nove tehnologije, novo vreme, nove klimatske promene, sve to će naravno da utiče i na voćarsko, je li tako gospodine Rističeviću, i na ratarsku proizvodnju zbog toga što danas ne možete da predvidite šta sve može da se desi. Sami ste govorili kada su bili pre dve godine zakoni o ruralnom razvoju i podsticajima u poljoprivredi, da je neophodno da se i takve situacije preduprede, em što dolazi neka ne daj Bože bolest iz zemlje, još seljak treba da gleda stalno u nebo, a i dan danas Srbija nije u mnogim krajevima svoje prelepe, dakle naše prelepe zemlje, rešila problem iznenadnog i razornog grada koji uništava tolike useve. Zato je najbolje da se pred Narodnu skupštinu Republike Srbije, ako imate volje da pomognete, uputi izmena i dopuna ili novi Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi, jer gledala sam i to me zanima pa pratim i na kraju uvek me i pita neko od te moje rodbine – da li znaš, da li ima nešto što bi mogli da dobijemo, da započnemo da radimo, pogotovo ovi mladi ljudi. Ovaj konkurs koji se tiče odnosno subvencije za zasade vinograda, voće i hmelja, koji se svake godine obnavlja, mislim da je do kraja maja uvek aktuelan, pažljivo sam pogledala, sadrži zasade, pripremu zemljišta, kolje, odnosno onaj naslon za voćku, ali ne sadrži i ovo zaštitno bilje o kojem mi sada ovde raspravljamo. Svakako da ću da pozdravim u tom konkursu nameru vas kao predlagača da se forsira ono što je proizvedeno na Čačanskom institutu za voćarstvo, na Institutu u Smederevskoj Palanci, kada su u pitanju neke kulture povrća ili na Institutu za strmna žita što se žita tiče. Tako da morate jasno da kažete kada ćete na te stvari da obratite pažnju i da pomognete običnom čoveku da bez toga i da traži te subvencije ima mogućnosti za to jeftino, odnosno povoljnije nabavi a da, s druge strane, bude oslobođen svih ovih dažbina koje opterećuju jedno prosečno poljoprivredno gazdinstvo.
Reč ima ministar gospodin Nedimović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane kolege poslanici, želeo bih samo nekoliko stvari da kažem u kontekstu prethodne rasprave. Da, mi pripremamo izmene Zakona o podsticajima, u poljoprivredi, iz jednog prostog razloga zato što sve se menja sem kamenja. Morate da se prilagođavate životu i onome. Pa, dobro pukne pre ili kasnije. Hoću jednu drugu stvar da kažem, život nosi neke nove stvari i morate da uvek uvrstite neke nove podsticaje, a sa druge strane neke strane prevaziđete i nemate više potrebu da pomažete. Ali, ono što je veliki problem, može se povezati sa ovom tematikom sredstava za zaštitu od bilja, jeste prostor Srbije, vi kada vidite na istoku tamo, pa krenete od Zaječara prema Negotinu, krenete prema Kladovu, vi imate jednu situaciju gde ni sredstva za zaštitu bilja u nekim prostorima ne pomažu. Od pet parcela, nema da jedna se ne radi, nego četiri se ne rade, i onda imamo situaciju da onaj čovek koji radi bude ugrožen zato što se razvijaju određeni štetni organizmi na ovim parcelama koje se uopšte ne obrađuju. To je posledica ili odlaska stanovništva, ili neke druge stvari. Mi sada moramo da odemo korak napred i to će biti bolne stvari, bolne teme, kada dođete u situaciju da morate da se bavite poljoprivrednim zemljištem, ne samo onim koji je u državnoj svojini, nego poljoprivrednim zemljištem koji se nalazi u privatnoj svojini, a koji nije predmet obrade, a koji je postao latentan problem za sve ono što se okolo nalazi. Pa, kada odete u Žitorađe, imate tamo voćnjake, novih zasada, ali imate i starih zasada koje niko nije video, 15 godina nije ušao u njih. To su sve izvori bolesti. Evo, sada imamo jednu situaciju, ljudi koji su iz Župe, znaju da je 2003. – 2004. godine tamo bila, ona tzv. bolest „zlatastog žutila“ na vinovoj lozi, pa je bilo, moralo da se rade i masovno vađenje čokota, pa ponovno sađenje, država je to pomogla. Sad sa druge strane, opet imamo tu situaciju na južnim padinama Fruške Gore, to se dešava iz različitih razloga, da ne ulazimo u strukturu svega toga. Ali, nekada može da se desi da morate da primenjujete i mere koje pre dve godine niste ni znali da postoje. Evo, na primer šta je bilo pre dve, tri godine, vezano za bolest „kvrgave kože“ kod goveda, pa šta se sada dešava sa „afričkom kugom“ svinja, to su sve bolesti koje ne poznaje naš prostor. Da se vratim, ova priča malo pre vezana za Arilje, ničim se ja ne hvalim, niti mi je to namera. Vi možete da pitate i svoje stranačke kolege koji su tamo bili i sa kojima sam razgovarao. Šta su mi rekli? Rekli su mi da vas pozdravim i rekli su ovako, nisu poslali maline, rekli su to će u junu mesecu, ali ima jedna stvar, to što sam hteo na kraju da kažem, s ljudima mora uvek da se razgovara, i kada su teške teme i kada su dobre teme. Ne treba bežati od toga, pogotovo od ove teške teme, kao što je malinarstvo i krize koje imamo u zadnje dve godine, zbog povećane ponude, a smanjene tražnje.
Pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, ne treba da idete na izmenu i dopunu, već potpuno nov zakon da uradite, da u ovom delu kada smo govorili o prethodnim zakonima, mi smo izneli još veliki broj primedbi, na način, kako se do sada daju podsticaji i govorili smo o segmentu organske proizvodnje, pa evo ja ću sada da povežem malinu. Ako ste već bili tamo, i ako u ovom trenutku ne znate kolika će da bude otkupna cena, a ona treba da bude najmanje od 160 do 180 dinara, po kilogramu maline, onda ste trebali da promovišete i način da zarade i više od toga što ne mogu da dobiju, pa su ljudi iz revolta posekli te zasade, mnogi su potpuno bili deprimirani, jer i oni i njihova deca i svi članovi porodice su mnogo očekivali, a dobili su ništa da niko nije hteo da dođe ni da bere, da nisu mogli da spasu taj plod, to je srpsko crveno zlato. Sa druge strane, da imate program i podsticaje za organsku proizvodnju malina, onda sigurno možete da kažete da cena takve maline je garantovano najmanje 500 dinara i da ona ima svoje tržište. Isto je tako za jagodu, isto je tako za druge proizvode. Dakle, izađite i sagledajte sve te trošadžije u budžetu Republike Srbije, mnoge od njih smo vam pobrojali prilikom donošenja budžeta za ovu godinu, te agencije nenormalne, nevladine organizacije, pa lepo sve to usmerite u podsticaje za poljoprivrednu proizvodnju i naročito sa posebnim programom, za organsku proizvodnju kako bi ljudi znali da će u budućnosti da imaju sigurnost za sebe i za svoju decu i da ostanu na tom zemljištu. Da se niste možda zapitali, pošto i vi putujete, baš kao i mi, vi ste samo jedan deo rekli zašto je to tako. Pa zato što su ostala samo staračka domaćinstva i on više nema ni traktor ni frezu i nigde ne može da izađe iz kuće, jednostavno taj čovek više nije sposoban. To još može u Vojvodini da se sagleda u nekom proseku da je malo povoljnije, a sve dublje što idete, a jutros sam ja o tome govorila, i Pčinjski i Pirotski okrug, imate i dve opštine na jugu Srbije, koje imaju više od 50 posto od ukupnog zemljišta neobrađenog zemljišta. Ko je kriv zbog toga? Pa i one štetočine posle 5. oktobra, ove dosmanlije koje su sve uništile, ali dajte onda recite kako će to i kada će Srbija da procveta. Vi ste obećavali da će da bude kada uđe u EU. Neće, to je laž i obmana, nego samo kada se usmerite na to da podignemo svaki pedalj naše zemlje, da spasimo svaku oranicu, svaki voćnjak i da budemo sigurni da će sutra neko da ostane tu i da živi od svog rada.
Pravo na repliku, ministar Nedimović.
Ja se izvinjavam, gospodine predsedavajući, samo ću kratko iskoristiti priliku. Da, potpuno ste u pravu, vezano za diverzifikaciju proizvodnje koja se tiče konvencionalnog načina uzgajanja malina. Jeste, organska malina je ta koja je u ovom trenutku i sveža malina, koja ima mnogo bolju cenu, kod sveže maline nam je potrebna drugačija tehnologija obrade. A kod organske maline, ne treba nam ništa veliko, iz jednog prostog razloga jer uglavnom su naše plantaže na većim nadmorskim visinama, i samo je potrebno konvertovati odnosno izvršiti tu birokratsku transformaciju, iz konvencionalne proizvodnje u organsku. Iz tog razloga, mi sada, i naći će se pred vama izmene zakona organske poljoprivredne proizvodnje, koja upravo ovo treba da donesu, jer to tržište traži, tu robu traži i ja se nadam da ćete podržati to, jer milsim da će to imati jako puno smisla. Da se vratim na jednu drugu stvar, malopre ste spomenuli EU, i tržište. Da, činjenica je, Srbija 70 posto svojih poljoprivrednih proizvoda izvozi u EU. Ali, nemojte zaboraviti, malopre je pomenuto da se ne koriste potencijali izvoza za Rusiju. Dakle, dvesta miliona dolara voća se izvozi u ovom trenutku za EU. Imamo trend rasta, sada izvoza povrća ka Rusiji. Tako da su mnogo bolji pokazatelji nego pre 6,7 godina. Zašto to neko nije koristio pre 10 godina. Pa ne znam, morate da pitate njih, a nadam se da nećete ni imati priliku u ovakvoj komunikaciji da ih pitate, jer neće biti u prilici da sede na mestima i da budu pitani. Ima još jedna stvar. Možda ćete moći u hodnicima da ih pitate, možda se tamo vodi intenzivnija rasprava, i tu ne aludiram ništa na vas, vama svaka čast, sedite u sali i diskutujemo o ovoj temi, nego pričam za one koji verovatno sede po hodnicima, ali zato im blagajne nisu strane. I nije to samo ovde situacija, to je situacija po lokalnim parlamentima, isto tako. Ništa manje, ništa više, čak ih tamo i nema. Ali dođu redovno po parice, i nikakav nije problem, ali da ne ulazim ja u to. Svako je pravo, narod sve vidi i sve zna. Da se vratim na tursko tržište, prošle godine ispunili kvotu za izvoz govedine sa Turskom. Dobra cena bila, skočila na 2,35..2,45 po kilo i žive vage govedine. Od 1. aprila kreće izvoz goveđeg mesa ponovo za Tursku, zato je nastao sada ovaj vakum, jer ljudi na terenu znaju, ali ko ne zna da mu kažem. Zato ljudi sada čekaju, zato nema tražnje, jer se čeka da krene sa izvozom goveđeg mesa ka Turskoj. Mi smo dobili mnogo veću kvotu za ovu 2019. godinu, sedam hiljada tona, a mislim da ćemo ići i na osam, devet, samo je pitanje da li imamo kapaciteta da to preradimo. Ima još jedna važna stvar, turski kolega, ministar poljoprivrede 4. aprila u tom kontekstu će biti gost u Srbiji da razgovaramo o proširenju ovih kapaciteta. Od pre jedno mesec dana i srpsko suncokretovo ulje može da ide u pravcu Turske, a to nije bilo, koliko se ja sećam, koleginice, pre pet, deset i petnaest godina. Nadam se da ste me čuli. Hvala puno.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Kolega Periću, izvolite.
Gospodine ministre, vi ste mnogo veštiji nego što se može videti iz ovih predloga zakona, a nije ni čudo, dolazite iz Srema gde su ljudi vredni i ozbiljno se bave poljoprivrednom proizvodnjom. Mi principijalno, evo ovde imamo možda jednu trećinu ovog predloga koji se odnosi na izmene i dopune Zakona o sredstvima za zaštitu bilja, ostalo vi objašnjavate usklađivanje sa propisima EU. Srpski radikali će uvek pružiti podršku zaštiti domaćeg proizvođača bilo čega. To uopšte nije sporno. Pa to je naš cilj. (Zoran Despotović: Pa, i kamenja.) Da, kolega Despotović kaže - pa i kamenja. Naravno i ono može da se pravi, nit manja atrakcija u odnosu na onu krupnu itd. Postavljam vam pitanje – da li ste vi razmišljali zbog čega ste sreli tamo negde u okolini Zaječara, ili gde vi rekoste, napuštene voćnjake? Između ostalog i zbog nesigurnosti i proizvodnje i otkupne cene. To je ono što nam se pojavljuje i kod maline. Obratite pažnju da li se radi o proizvodnji između devedeset i sto hiljada tona, jer tu ima malo i reeksoprta. U poslednje vreme, prinos po jednom struku, ili sadnici maline je možda pola manji nego što je to bio u nekom periodu ranije. Arilje prednjači i u visini prinosa i sada, ali zato što se malo ozbiljnije tim bave. Pogledajte. Zato mi imamo neke sankcije i posledice što ne radimo ozbiljno taj posao. Da li se vi sećate, vi ste tad bili narodni poslanik, kada je u Žitorađi berač višnje tražio prvo ujutru kada dođe na plantažu da mu se isplati njegova dnevnica, pa onda odlazio da bere. Zbog čega? Zato što vlasnik plantaže nije mogao da kada preda svoju višnju primi onoliko koliko treba da isplati uveče radnicima. Na tom planu vi treba da uradite puno toga. Tu sam ja izveo zaključak da vi mnogo razumnije posmatrate ove stvari nego što i nama predložite kroz ove zakonske predloge. Neke stvari sada moramo da regulišemo zakonskim propisima, neke nećemo morati. To je prosto ono što se dešava u praksi. Izgleda da ste baš onako otvorili lepo usta, kako bi se to opet u žargonu nekom ribljem reklo, kada vam se pomenu ti fondovi, pred pristupni EU. U poljoprivredi vi to znate mnogo bolje od mene. Ima mnogo mešetara. Ima mnogo mešetara lokalne samouprave, pa znate koliko izdvajaju iz budžeta. Ponekad ni ono što su predvideli svojim budžetima ne podele poljoprivrednim proizvođačima toliko. Petsto hiljada do milion to je malo. Pokušajte, da tamo gde se ozbiljno to radi vi kao ministarstvo date još više. Tamo gde su već pokrenuti evidentni neki napreci u oblasti poljoprivredne proizvodnje da vi kao ministarstvo u skladu sa budžetskim zakonom pospešite te lokalne samouprave, odnosno poljoprivredne proizvođače. Hvala.
Reč ima ministar gospodin Nedimović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani poslanici, malo pre sam zaboravio da pomenem jednu stvar, koja vidim već u nekoliko izlaganja se proteže. To je pitanje reeksporta. Jedna jako važna tema, pre svega, zbog sigurnosti tržišta. To se najčešće dovodi u kontekstu sporazuma o slobodnoj trgovini koju imamo sa Evro-azijskom unijom. Potpuno je očekivano, ako bi tu taj izraz mogao upotrebiti, da kada imate situaciju da je zabranjen izvoz iz EU ka Rusiji i obrnuto u različitim proizvodima, da može da dođe do mešetarenja. Godinama, da li se to nije gledalo, ili ne znam više ni šta je bilo, nije bilo zainteresovano. Ali, mi u poslednjih nekoliko meseci zajedno sa MUP, poreskom upravom carina i našim ministarstvom, pre svega, Uprava za zaštitu bilja radimo kontrolu. Imali smo 4. oktobra veliku akciju hapšenja, kada je bilo pokušano da se zloupotrebe, odnosno da se prikažu grčke breskve kao srpske breskve i to neke breskve da vam pravo kažem koje ja u životu u Srbiji nisam video, neke pljosnate. Tih nema u Srbiji. Peglane, da peglane. Možda ima deset drveta, ali nisam čuo da na deset drveta može da bude pedeset tona. Ako to može da bude, alal mu vera. Pre nekoliko dana opet smo imali sa jabukama. Opet pedeset, šezdeset lica u celoj akciji. Šta hoću da kažem, onda me zovu često predstavnici medija i kažu da li će ova hapšenja da ugroze sporazum o trgovini. Meni samo ostaje da se prekrstim. Ta hapšenja su odbrana tog sporazuma i onemogućavanje bilo koga da pokuša da zloupotrebljava ovakve stvari. To ćemo i dalje raditi. Da se nadovežem na vašu konstataciju. Da, postoje lokalne samouprave koje mnogo bolje i mnogo više sredstava usmeravaju ka poljoprivredi. Da postoje koji pokušavaju da zloupotrebe subvencije. Ovih dana dao sam nalog da se prekontrolišu svi traktori, sva mehanizacija i svi sistemi za navodnjavanje u zadnje tri koje su date subvencije, da se izvrši terenska kontrola, da mi vidimo da li je to tamo, a ne da budu subvencije samo da se viče – daj subvencije. Ako je neko prekršio svoj ugovor, ako smo mogli da lišimo slobode i direktora uprave za agrarna plaćanja, zbog zloupotreba, e onda možemo i one korisnike koji pokušavaju da zloupotrebe tu svoju subvenciju. Garantujem vam da ćemo naći takve. Neko misli da sa tim može da se igra. Možda je moglo nekada. Ne kažem da ćemo mi taj posao završiti do kraja, mi ćemo pokušati da ga završimo do kraja, ali tu je neophodno da postoji svest, kao i kod reeksporta da može da se nečasnim radnjama izgubi status koji se ima. Nemojte nikada zaboraviti da jabuka u EU kilogram košta 20 eura centi, 25 eura centi, a kada je prodamo u Rusiju dobijemo za nju 50, 55 i 60 eura centi, mala li je razlika? Tri puta. Ista stvar je oko ovih subvencija. Samo upozoravam, ovo nije apel onima koji su zloupotrebljavali, ja im kažem zbog javnosti, nemojte se igrati sa ovim stvarima. Ne samo da će biti gurnuti u pasivan status, pa naplaćeno sve to, nego još mnogo gore će proći, pre svega zbog ovih srpskih poljoprivrednika, srpskih domaćina kojima je to neophodna pomoć i neophodne te subvencije. Ono što je gospodin Marijan Rističević rekao i prethodne nedelje, ja nisam čuo nigde u matematici, a svi smo išli u školu, da je 180 veće od 350 miliona eura. (Vjerica Radeta: Nije eura, nego evra. Kaže se Evropa, a ne Europa.) Evra, izvinjavam se. Možda ja nemam poima, izvinjavam se. Okej evra, neka bude evra. Ali, 180 miliona evra su bile su subvencije pre deset godina, a sada su 350. Sami procenite šta je više, a šta manje i kad se više ulaže u poljoprivredu, a kad manje.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, narodni poslanici, ovde se malina spominje često zarad javnosti i zarad istine. Mi smo u poslednjih pet, šest godina duplirali površinu pod malinama. Sami smo sebi napravili čile, povećali ponudu, a potražnja ostala ista. Dakle, sa jabukama se dešava nešto slično. Da bi se izbegla eksplatacija poljoprivrednika bilo je potrebno da prerađivački i skladišni kapaciteti pripadnu poljoprivrednicima poput Danske i Holandije. Na moj predlog 2001. godine, gospodin Vlahović je rekao da je to nemoguće. Država je više puta pokušala da podigne kooperativu. Mislim da će to ubuduće raditi efikasnije nego što se to u uvom trenutku radi. Treba da uradimo ono što Danci rade. Ukoliko su poljoprivrednici vlasnici skladišnih kapaciteta i prerađivačkih kapaciteta, onda oni ne mogu biti eksploatisani, jer prerađivač uvek gleda da kupi što jeftinije, a seljak gleda da proda što skuplje. Ukoliko poljoprivrednici budu vlasnici određenih prerađivačkih skladišnih kapaciteta, sami sebi će odrediti cenu i u tom slučaju neće biti ni blokade puteva, niti insistiranja na tome da država preuzme ulogu kupca. Dakle, mi smo to uradili u Prilikama. Svojevremeno su poljoprivrednici dobili hladnjaču sa 10.000 tona maline. Menadžment to nije doživeo kao svoje vlasništvo i seljaci su prodali tu hladnjaču i sada imaju i u Arilju i u Ivanjici problem plasmana maline. U isto vreme Slankamen je dobio jednu hladnjaču. Ljudi su radili sasvim drugačije i ponašaju se kao da je hladnjača njihova i pored te jedne, napravili su i drugu hladnjaču u Slankamenu, koja je vlasništvo kooperanata, zadrugara i zato imaju manje problema sa cenama. Moram da upozorim i na to da se u Rusiji podižu ogromne površine pod jabukama i da mi možemo imati problem plasmana u narednim godinama. Stoga je moj savet poljoprivrednicima da probaju, bez obzira što je komplikovanije, da zasadimo krušku, jer ona ima da prođu i na domaćim i na okolnim tržištima. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Gospodine ministre, kada sam rekao mešetari, ja nisam samo mislio oni koji uvoze tuđu robu, pa je pokušaju prodati kao našu, nego sam mislio i kod raspodele sredstava koja u Srbiju stižu iz EU, kao i oni koji se raspoređuje, odnosno subvencionišu u poljoprivrednim proizvođačima iz lokalnih samouprava. Njih je, naravno, mnogo manje. Istina je i ovo što kolega Rističević kaže, da su se možda površine pod zasadima maline udvostručile u odnosu na neki raniji period ili nešto malo manje, ali znate zbog čega je to? Ono kada vi kažete, putujete po Srbiji, pa primećujete tu bi struka, tu država ne bi mogla da interveniše na taj način da nekom kaže – ne ti ćeš ove godine da se baviš tom poljoprivrednom proizvodnjom. To je malo nezahvalno i nemoguće, ali može stručni savetima. Mogu poljoprivredne službe, skoro sve lokalne samouprave ih imaju, imaju i te regionalne, mogu one da preporučuju, ali kad vi kao ministarstvo i Vlada Republike Srbije kažete i stanete iza nečeg ozbiljnije, ali treba tu praviti analize šta će da prođe. Mi možemo i sa kruškom isto tako da se nasankamo vrlo brzo, pitanje je dana, kao što imamo situaciju sa malinom. Propustili smo priliku prilikom privatizacije tih prerađivačkih kapaciteta u oblasti proizvodnje hrane kada su poljoprivredni proizvođači, trebalo je takvu varijantu praviti, mogli da budu možda suvlasnici tih prerađivačkih kapaciteta i onda sigurno ne bi došlo do ovoga. I sada se ti problemi mogu razrešavati, naravno, tom nekom trojnom kombinacijom gde bi zaposleni, gde bi možda i lokalna samouprava i primarni proizvođači poljoprivrednih proizvoda bili vlasnici toga i onda bi se vodilo računa o tom poljoprivrednom proizvodu, o toj poljoprivrednoj kulturi do samog kraja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Koleginica Jovanović, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, to ste za jabuku odlično rekli i tačno ste dali raspon cene. Evo, slučajno u redovima srpskih radikala je jedan čak i naš predsednik opštinskog Odbora u Topoli, u Šumadiji, koji godinama uspešno izvozi jabuke, ali prave srpske šumadijske jabuke na veliko rusko tržište za svog poznatog kupca. Međutim, sada se postavlja problem zbog čega da nemamo i 20 još uputa više zasada malina ili 50 puta više i krušaka i jabuka kada apsolutno sve možemo da izvezemo na široko rusko tržište? Da li su možda Rusi rekli - potrebno nam je toliko samo tona malina ili jabuka i više nećemo? Ne, nisu rekli, jer samo jedna podmoskovska oblast može da kupi hrane ili, evo, centralna pijaca u Moskvi koliko Srbija može da proizvede i onda nema nikakvog problema. Ja sam se stvarno javila za repliku i pre izlaganja kolege Srete Perića, ali on je to lepo elaborisao i rekao je - problem je u prerađivačkoj industriji. Uporno mi srpski radikali, kao najveća i jedina ozbiljna i prava opozicija vama govorimo - u to mora da se investira. Ne može seljak da se prepusti da bude sam i da razmišlja i da gleda u nebo i šta će da bude. Nisu ni ti ljudi, znate, što bi se žargonski reklo, ping-pong loptice, pa im kažemo – e sada ćete vi tamo u Ivanjici, u Arilju da sadite krompir, a onda ćete malinu, a za pet godina vaša deca će da se bave nečim drugim. Ne, to mora da bude stalna proizvodnja. Znate, normalno je… Stavite se… Evo, bili ste tamo i verovatno su vas pitali. Pa, stavite se u kožu tih ljudi. On će da razmišlja i da kaže – čekaj, kako je moguće da je, evo, u Rusiji kilogram smrznute maline u maloprodaji 900 dinara, a sada ja moram ovde da je dam ispod svake cene. Znate, ako država uloži u to i ako pomogne tim ljudima, ništa, verujte, a otkačite se ovih iz EU, ništa neće biti problem da prodamo na velikom tržištu Rusije koja želi hranu iz Srbije i koja sve ovo što se dešavalo mnogi su nas i tu je, pre svega, kriv ovaj što ne sme da se pojavi, Rasim Ljajić, ministar trgovine, koji je i dalje bez velikih sankcija pustio da raznorazni, da ih ja sada ne imenujem, znate vi, neki su iz vašeg kraju, vršljaju kako hoće i da brukaju državu prepakovavanjem polutki i svega.
Pravo na repliku ministar Nedimović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, evo, upravo smo došli do ključa stvari u poljoprivredi. Nije dovoljno samo da proizvedemo, jer mi u mnogim sferama poljoprivredne proizvodnje dohvatili smo svetske maksimume i u ratarstvu i u voćarstvu. Nije nama strano da imamo 15 tona kukuruza po hektaru, nije nam strano da imamo 80-90 tona jabuka po hektaru. Ništa to nije strano. To su sve stvari koje Srbija može i srpski poljoprivrednik može, ali imamo jednu drugu vrstu problema – tu robu mora neko da proda, a ona može na dva načina. Ili da je prodaš ko sirovinu tako što ćeš je izvesti na neko tržište ili možeš da je preradiš. Ne postoji bolji način od prerade. Najbolji mogući način da se zaradi višestruko jeste da tu istu robu preradiš i tu se vraćamo na izvor problema. Gotovo da ne postoji vrsta industrije u Srbiji posle 2000. godine koja je više devastirana od prehrambene industrije. Može se postaviti pitanje zašto je to tako. Jedan odgovor je sigurno da bi mnogi monopoli mogli da se formiraju posle 2000. godine kroz ritejlove i da se omoguće one famozne… Ovde ima vas mnogo koji se sećate tog perioda. To je taj januar 2000. godine i ta liberalizacija tržišta, kada je preko noći kompletnu Srbiju preplavila roba iz celog sveta bez ikakvih mera zaštite za srpsku prehrambenu industriju. Nemojte zaboraviti da tadašnja srpska prehrambena industrija je bila dimenzionisana za tržište od 20-22 miliona stanovnika. Svi kapaciteti su bili tako podešeni i skladišni kapaciteti i energetski kapaciteti. Nije isto paliti fabriku da proizvedeš sto tona nečega i hiljadu tona nečega. Troškovi proizvodnje su neuporedivo veći kada sto tona nečega proizvodiš, jer su to fiksni troškovi. Isti su. Zato je došlo do propasti. S druge strane, ne postoji bolja industrija koja odbacuje veći suficit nego što je prehrambena industrija. Vama se sirovina nalazi svuda oko vas, samo je treba preraditi. Kod prehrambene industrije postoji jedan problem i to je verovatno ključ svih rešenja. To je nova tehnologija i prihvatanje standarda tržišta na koje želite da isporučite svoju robu. Ako te dve stvari sinhronizujete, vi možete da pobedite. Malopre je završena rasprava i o amandmanima.
Privodite kraju.
Izvinjavam se.
Sada određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15.00 sati.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Četvrta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SREDSTVIMA ZA ZAŠTITU BILjA Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o sredstvima za zaštitu bilja. Ovaj moj amandman je u skladu sa stavom SRS prema EU. Mi vas uporno upozoravamo da nije dobro sve ono što dolazi iz EU, da od mnogo toga što vi ovde predlažete i usvajate Srbija i srpski narod imaju štete, a da je tako to je potvrdio i predsednik države i predsednik vaše stranke, vladajuće stranke, i mislim baš u vašem mestu u Sremskoj Mitrovici, gospodine ministre, kada je napokon priznao građanima da je EU jedna obmana i jedna iluzija. Ako vam je baš toliko stalo do te EU, pa dajte da uradimo ono što su radili nekada Bugari, Rumuni, kada su usvojili sve one evropske zakone bez prevođenja na engleski, izglasali to i završili sa time. Ali, da se vratim konkretnim stvarima u amandmanu. Naravno da je svima jasno da savremena poljoprivredna proizvodnja nije moguća bez sredstava za zaštitu bilja, ali tu sad postoji jedna druga stvar o kojoj ovde u zakonu nema reči i o kojoj ovde niko iz Vlade nije govorio, a znamo da prinosi koji se ostvaruju tretiranjem ovim sredstvima nisu mogući bez nekih štetnih posledica. Ovde su možda najvažnije da je ovaj zakon trebao da vidi kakve i kolike štetne posledice izazivaju ta sredstva za zaštitu bilja, jer jednostavno nemoguće je ako sa jedne strane negde uzmete, negde to mora i da vratite i da dodate. Ali, ovde vidim da nije bilo toga tako da smatram da će primena ovog zakona, pored svih onih pozitivnih stvari, imati takođe i negativne posledice, a to su pre svega posledice po zdravlje stanovništva koje se uvek prikazuju i osećaju naknadno.
Hvala, kolega Saviću. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću. Prijavite se ponovo. Ja sam vas isključio dok tražite papire. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bi poboljšali zdravlje ljudi i životinja i da bi nam život bio na jednom zavidnom nivou država mora voditi računa o prekomernoj upotrebi sredstava za zaštitu bilja i mora doneti adekvatan zakon koji je u interesu građana naše zemlje, a ne prepisivati samo iz EU da ne bi prioritet bila trgovina, nego interes našeg zdravlja i naših budućih generacija. Osnovna stvar u koju država mora da maksimalno uključi sva raspoloživa sredstva, jeste da spreči nekontrolisano korišćenje hemijskih i drugih štetnih supstanci koje negativno utiču pre svega na zdravlje ljudi i životinja. Upotreba herbicida i pesticida u poljoprivredi prekomerno je zastupljena iz razloga da bi se stekao profit uvoznika dok se najmanje razmišlja o karenci te hrane i njenoj upotrebi. Zatim se mora voditi računa o upotrebi vakcina za životinje gde se sumnja u kvalitet i poreklo tih vakcina, jer često dolazi do probijanja imuniteta, pa i uginuća. Još jedna vrlo bitna pojava je upotreba antibiotika koji se prodaju i nekontrolisano koriste. U članu 23. se kaže – sertifikat profesionalnog korisnika izdaje se lice koje je obučeno za bezbednu primenu rukovanje, skladištenje, transport i odlaganje sredstava za zaštitu bilja. Sve je dobro napisano, ali krajnji korisnik je poljoprivredni proizvođač, koji pre svega upotrebljava ta sredstva sa površnim uputstvom i zaštitom. Ambalaža koja takođe sadrži ostatke otrovnih supstanci se baca u reke, na njive i livade. Tako odlaganje zagađuje kompletnu čovekovu sredinu. Zato predlažemo da se uključi kako resorno Ministarstvo, tako i lokalne samouprave, da se što više uključi struka u savetodavna tela koja će edukovati građane kako i na koji način upotrebiti hemijska sredstva kod zaštite poljoprivrednih proizvoda. Hvala.
Hvala, kolega Despotoviću. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite, kolega Ljubenoviću.
Hvala. Ovim amandmanom, koji je poslanička grupa SRS, podnela na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sredstvima za zaštitu bilja predložena je izmena člana 31. Članom 31, predlagač želi da izmeni član 79. osnovnog zakona, kojim su definisane kaznene odredbe i to za učinjeni privredni prestup od strane pravnog lica i odgovornog lica u pravnom licu. Srpska radikalna stranka ovim amandmanom predlaže izmene najnižeg iznosa predviđene kazne i to tako što će taj iznos umesto 700.000 dinara biti milion dinara. Najviši iznos predviđene kazne od tri miliona dinara ostaje ne promenjen. Dela koja su u članu 79. osnovnog zakona o sredstvima za zaštitu bilja definisana kao privredni prestup su i te kako ozbiljna dela i smatramo da bi i najniži iznos predviđene kazne trebalo povećati kako bi se preventivno delovalo na privrednike kako bi se klonili činjenih dela. Kako bi građanima Srbije bilo jasnije zbog čega predlažemo povećanje kazne, navešću samo neka od dela koja čine privredni prestup. Stavljanje u promet i promena sredstava za zaštitu bilja, koje nije registrovano u skladu sa ovim zakonom, odnosno suprotnom rešenju o registraciji, stavljanje u promet i promena preparata, odnosno pomoćno sredstvo za zaštitu bilja koje nije registrovano u skladu sa ovim zakonom, vršenje ispitivanja neregistrovanih sredstava za zaštitu bilja bez rešenja o dozvoli za istraživanje i razvoj, odnosno suprotno tom rešenju, stavljanje u promet sredstva za zaštitu bilja, kojima je istekao rok upotrebe, primene sredstava za zaštitu bilja protivno zabrani primene, primena sredstava za zaštitu bilja toksičnih za pčele i druga dela koja zbog kratkog vremena za obrazlaganje amandmana ne mogu i nisam u situaciji da sve i navedem. Hvala.
Hvala, kolega Ljubenoviću. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na petu tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVLjU BILjA Primili ste amandmane, koje su na Predlog zakona, podneli narodni poslanici SRS. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, ovo je četvrti u nizu zakona koji su u direktnoj nadležnosti i resoru ministra Nedimovića. I ja ću sada, na neki način, da zaokružim priču, načelnu, zapravo suštinske naše primedbe na sve ove predloge zakona. Najpre, i ovaj i ovi predlozi zakona, kao i mnogi koje mi ovde dobijamo, su samo izmene i dopune postojećih zakona, a naš principijelni stav je da to nikada nije dobro. Ako se želi ozbiljno normirati neka materija, onda treba lepo da se uradi predlog zakona iz početka, i lakše se radi i lakše se primenjuje. Uvek kada se vrše izmene i dopune, ostane nešto što se ne obuhvati tim izmenama i dopunama, pa onda opet imamo izmene i dopune izmena i dopuna i onda to stvara utisak i neozbiljnosti, a i poprilične pravne nesigurnosti. Zato vam preporučujem, ministre, pošto ste već najavili neke predloge ovde za parlament, vidite to u vašoj službi, predlažite nam celovite zakone. Naravno, zbog čega vi ovo radite? Zato što se vama nekada jako žuri, pa onda morate navrat-nanos da promenite jedan ili dva člana, samo da biste zadovoljili kriterijume koji se od vas traže i onda zanemarite onaj suštinski deo zakona i materije koju određeni zakoni tretiraju. To je, zapravo, ta naša druga principijelna primedba, usklađivanje predloga zakona, a onda i zakona sa propisima EU. Mi vam godinama govorimo da je to loš pristup, da mi treba da donosimo zakone koji su primereni našoj državi, našem mentalitetu, našem narodu, našim uslovima života. Ne može se, postoje neke odredbe, neki principi koji mogu da se primenjuju svuda, ali postoje i određene specifičnosti koje moraju da budu primenjene u određenoj zemlji. U tom smislu, čak i kada bismo prihvatali taj vaš stav da je evropski put za Srbiju dobar, ovakav način donošenja zakona ne bi bio dobar. Naravno, mi ne prihvatamo ni taj tzv. evropski put. Danas smo više puta govorili da je krajnje vreme da zaista, kad kažem krajnje vreme, onda stvarno više nemamo ni trunku vremena da čekamo. Srbija mora da se odrekne puta u EU. Srbija mora da se okrene svojim prijateljima. Ovo što se dešava na Kosovu i Metohiji sa Srbima je nešto čega se ježi svaki normalan čovek. Lako je sedeti u Beogradu, lako je sedeti u Narodnoj skupštini, u Vladi, pa i šetati po Beogradu ili nekom drugom gradu koji nije u tom gvozdenom prstenu u kojem se nalaze Srbi sa Kosova i Metohije. Moramo voditi računa ne samo da se održi konferencija, da se kaže - mi vas nećemo ostaviti na cedilu, mi brinemo o vama, hajde da pokažemo da brinemo. Treba da znate, a pretpostavljam da većina vas zna, da je jedini način da se sačuvaju Srbi na Kosovu i Metohiji, da se sačuva Kosovo i Metohija u sastavu Republike Srbije, da sačuvamo svoj ustavni poredak, suverenitet i teritorijalni integritet, ta dva izraza koja, nažalost, sve ređe čujemo od predstavnika vlasti, jeste da se odreknemo evropskog puta, da zamolimo Rusku Federaciju, da zamolimo Vladimira Vladimiroviča Putina, da uđemo u savez sa Rusijom, da uđemo u ODKB i da na taj način sačuvamo svoju državu, da vratimo dostojanstvo i državi i narodu. Ovo što se dešava na KiM, koliko je po život opasno, koliko je po teritorijalni integritet opasno, toliko je zaista ponižavajuće da šiptari mogu da rade šta god hoće zato što su ovi koje vi nazivate prijateljima zapravo naši neprijatelji, a njihovi iskreni prijatelji i rade u njihovom interesu, a ne u našem interesu, ne u interesu pravde i pravičnosti. S tim, zaista, mora definitivno da se prekine. Dajte bar jedanput predložite zakon gde se nećete pozivati na EU, na usklađivanje sa EU. Jedanput donesite, evo, vi predložite, ministre, zakon koji će biti u interesu malinara, u interesu proizvođača mleka, mesa, onih što žive u Srbiji, u interesu te poljoprivredne proizvodnje o kojoj ste govorili, prehrambene proizvodnje o kojoj ste govorili. Sve to lepo zvuči, sve to lepo pričate, ali onda dođe SSP, pa onda jabuke u Srbiji budu skuplje od onih koje uvezete, zato što po SSP uvozite njihov škart bez plaćanja carine i na taj način, između ostalog, ugrožavate sprskog seljaka. Sledeća naša primedba koja se odnosi na predloge zakona, sada govorim o ovim zakonima, gospodine Nedimoviću, ali odnose se manje-više na sve, pokazuje kroz ove predloge, odnosno kroz razmatranje amandmana, vladajuća većina pokazuje koliko joj je nebitan stav opozicije, a što, verujte, nije dobro. Mi kao najveća opoziciona partija u parlamentu, SRS, i to celokupna javnost vidi, ovaj posao radimo vrlo predano, vrlo vredno i vrlo ozbiljno. Naši amandmani, sada kada vi više nemate one stotine amandmana, pa ni mi nemamo, na to ste nas vi naterali, kada imamo amandmane koji se odnose na svaki konkretan zakon i sami vidite da su ti amandmani zaista u cilju poboljšanja zakonskog teksta, a sutra i primene zakona. Znate, mi vas često upozoravamo na to, nije dobro kada vi ovde usvojite na predlog Vlade, skupštinska većina usvoji zakon, mi vam unapred kažemo – ljudi, donosite neprimenjiv zakon. Vi kažete – ne, to nije tačno, ovo je najbolje na svetu. Posle 10 dana ministar izlazi na televiziju i kaže – znate, mi imamo problem, ne može taj zakon da se primeni, ali evo, mi pripremamo izmene i dopune za Skupštinu. To nije dobro. Zato bi trebalo da se ozbiljno zabavite ovim amandmanima, da se ne radi navrat-nanos. Imate dovoljno vremena, imate službe i nemojte da se rugate narodnim poslanicima odgovorima zbog čega ne prihvatate naše amandmane. Vi najčešće nama kažete da naše amandmane ne prihvatate zato što je u vašem predlogu nešto urađeno bolje i zato što vi mislite da je takvo rešenje primerenije. Zamislite, gde je tu argument? Vi protiv naših argumenata kažete – primerenije. Dobro, ako je to argument, onda mi kažemo primereniji amandman. I gde je tu ozbiljna rasprava? Gde su tu argumenti? Nema ih. Zato posebno, evo, želimo da skrenemo pažnju i Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo. Ovde ste, kada je u pitanju ovaj konkretan amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravlju bilja, gde sam ja uložila u ime poslaničke grupe SRS amandman na član 1. i tačku 1), a ovaj član 1. se odnosi na osnovni član 4, znate, ovako kada radite izmene, i sad niko živi ne zna o čemu ja pričam, jedva i vi možete da me ispratite, a sve od reči do reči govorim tačno. I, onda nama vi kažete – ne možete prihvatiti naš amandman zato što se u izmenama i dopunama ne menja tačka 1. Predloga zakona. Zamislite vi koliko je to, vi niste pravnik… Znam da jeste. Ovako sam rekla pre neki dan ministru Ružiću – vi ste pravnik, pa je on skočio. Ja bih sad pitala da li je i Dejan Đurđević pravnik? Ja znam da jeste, kao što jeste i vi. Dejan Đurđević je doktor nauka. On je direktor Sekretarijata za zakonodavstvo. Ja ga znam kao odličnog pravnika iz nekih drugih vremena. Čak ne verujem da se kao stručnjak pokvario. Kako je moguće da kažete da se ne menja tačka ovog člana 1, odnosno člana 4. osnovnog zakona i da zbog toga ne možete razmatrati i usvojiti naš amandman? To jednostavno nije normalno. Po našem nakaradnom Poslovniku je tačno da se ne može menjati član koji Vlada ne menja, što je takođe van pameti, ali u okviru jednog člana koji vi već menjate i predlažete izmene, kako je moguće da kažete da mi nemamo pravo da menjamo neku tačku, a vi se niste setili da je promenite? Dakle, ovo moje obraćanje, kažem, poslednje po ovim vašim predlozima je više načelno, principijelno i više upozoravajuće da bi zaista trebalo, ako želite da ozbiljno sarađujemo da nas tako tretirate i da se ne rugate sa onim što mi ovde radimo. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Nedimović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane kolege poslanici, pre svega, ovo želim da kažem zbog javnosti, niti se ja kome rugam, štaviše, uz veliko poštovanje uvek se obraćam svakom poslaniku, poštujem poslanike koji rade, sede ovde dan i noć, tako da na ovaj zadnji deo vašeg izlaganja samo bih to mogao da kažem. Drugu stvar koju želim da kažem, jeste, da, žuri nam se oko izmena i dopuna Zakona o zdravlju bilja. Reći ću vam konkretan razlog. Uopšte nema veze sa EU o kojoj se priča, nego baš suprotno, ima veze sa Ruskom Federacijom, ima veze sa fitosertifikatima oko izvoza jabuka, nektarina i krušaka da bismo potpuno zaokružili sistem na osnovu zahteva tržišta Evroazijske unije. Tačka.
Hvala, ministre. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku.
Najpre, ja vama da kažem, ništa lično nije bilo kada sam govorila o odnosu ministara i članova Vlade prema Narodnoj skupštini. Mi nikada ne izbegavamo da kažemo ko je taj ministar koji ima dobru komunikaciju sa narodnim poslanicima. Vi ste bili narodni poslanik i možda zbog toga ima takvu komunikaciju, možda znate kako izgleda, odnosno sećate se kako izgleda kada ministar ne obraća pažnju na ono što mu se govori. Nije ovo bila lična primedba. Što se tiče ovoga da vam se žuri sa ovim zakonom zbog odnosa sa Ruskom Federacijom, daj bože da je tako. Govorim prvo o ova četiri predloga zakona i vi ste u svakom naglašavali EU, EU, EU. Dajte, požurite sa svim zakonima koji bi nam omogućili što je moguće bolju i bržu saradnju sa Ruskom Federacijom i tu ćete imati i te kakvu saradnju SRS i podršku zato što bi zapravo na taj način promovisali našu politiku. Vi imate onaj sporazum, odnosno mi imamo Sporazum, o kojem smo govorili, o Ruskoj Federaciji, koristite ga, ministre, maksimalno za dobrobit Srbije, za dobrobit svih građana Srbije i insistirajte u Vladi, insistirajte kod predsednika države, vi narodni poslanici takođe, prekidajte ovaj put ka EU, uništiše nam državu, uništavaju nam narod, ostaćemo bez dela države ako ostanemo na ovom nakaradnom putu i gledajte što pre da se ova vaša politika zaokrene ka politici ka Ruskoj Federaciji, kao ODKB i da konačno ova država i ovaj narod počne normalno da živi, da prodiše, da se oslobodimo straha, da se oslobodimo poternica, da se oslobodimo prstenova oko delova svoje države. Ovo što se dešava postaje nepodnošljivo.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Da li neko želi reč? Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, još 2009. godine za vreme vladavine ovih žutih raspikuća, razne multinacionalne kompanije, što i vi znate, iako tada niste bili u Vladi, su počele da vrše pritisak na Srbiju da se usvoji jedan rigorozniji zakon o zaštiti i zdravlju bilja, navodno, kako bi se sva roba koja se kasnije sa ovog područja izvozi u zemlje EU, kroz strožiju kontrolu, na taj način zaštitila. Međutim, mi smo i tada, kao poslanici najveće opozicione stranke, bili protiv tih zakona iz prostog razloga što smatramo da je takvo u segmentima donošenje zakona, malopre je koleginica rekla, zdravlju, i nije puno pogrešila, zaštita zdravlja bilja. Sve je to povezano, ali nije u najvećoj meri na korist Srbije. Od kada je 2016. godine, da li je tako, otprilike u ovo doba uveden pravilnik pre formiranja ove sadašnje Vlade da se na graničnom prelazu vrši kontrola od strane fitosanitarne inspekcije, da li je tako, za jedan deo proizvoda biljnog porekla, a da ostali po mestu svog skladištenja, tada je došlo do zabune među proizvođačima, pa što sada tako, i mi nismo zaista protiv toga da zdravlje bilja i ono koje se uvozi u Srbiju i ono koje se izvozi bude pod najvećim stepenom kontrole. Međutim, mi smo protiv toga da se sve to radi samo zbog činjenice da sada slede određeni IPARD projekti od strane EU za poljoprivrednu proizvodnju. Vi ste rekli da se u ovom slučaju radi zbog Ruske Federacije. Ako je to tako, ako je to bolja kontrola, onda to možemo da pozdravimo. Sa druge strane, gospodine ministre, šta Vlada Srbije konkretno radi i vaše ministarstvo da se očuva to zdravlje bilja? Kada vi kažete bilje, sada nas građani gledaju u direktnom prenosu, moraju da imaju u vidu da postoji poljoprivredno bilje o ono koje nije poljoprivredno bilje. Sada što mi želimo da pokrenemo kao novu temu, pošto smo danas uspeli da iz vas izvučemo, što bi se reklo, da ćete izaći sa predlogom da se izmeni Zakon o organskoj proizvodnji, mislimo da treba novi zakon i o podsticajima u poljoprivrednoj proizvodnji, kako sada Vlada gleda na činjenicu da je ogroman potencijal, a to znači da su tu na stotine, a možda i hiljade, milioni evra upravo u tom bilju koje nije poljoprivredno, razumete šta vam govorim, u zasadima kao kultura, već se nalazi na područjima Srbija odakle mi preradom lekovitog bilja možemo da imamo, da li je tako, vi ste rekli, prerađivačku industriju, a ovde preradom tog bilja i te kako izvozni potencijal. Zašto niste u toj oblasti dali veće subvencije za pojedine krajeve Srbije. Mislim na Zlatar, na Homoljski čitav deo, Homoljske planine i sve što se nalazi oko Sokobanje, Rtnja, na jugu Srbije i svih tih potencijala koje mi imamo, a tek su neki usamljeni primeri koje možemo ponekad u nekoj reportaži na televiziji ili na nekom od kanala „Jutjub“ da vidimo da je neko to počeo uspešno da radi, da se time bavi. Ako bismo se usmerili na to da i na taj način, pogotovo zbog toga što mi imamo retke biljne vrste, koje nisu kulture koje se sade, već se nalaze na poljima širom Srbije, na određenim lokalitetima, neke su endemske vrste, onda da pomenem i nacionalne parkove Frušku Goru, Taru i Kopaonik. To je riznica koju mi treba da iskoristimo kao zemlja i da damo podsticaj tim ljudima da se time bave i da od toga imaju neku korist. Naravno, i to mora da prođe strogu kontrolu, jer sve što se prodaje i što se nalazi i na pijacama i na raznim drugim mestima trebalo bi da kontroliše inspekcija. Evo, završavam, gospodine Marinkoviću, pošto je ovo zaista jedna nova tema, da dam i mogućnost ministru ako želi da odgovori. U tom smislu treba da gledamo, što bi se narodski rečeno reklo, naša posla, a ne da nas uslovljava Evropska unija, koja samo traži za sebe pogodno tržište, traži jeftine sirovine i traži jeftinu radnu snagu. A sa druge strane, mi ono što imamo i što nam je od prirode dato i što može da se upotrebi, nismo iskoristili na pravi način.
Hvala, koleginice Jovanović. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Nedimoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovane kolege poslanici, tri stvari želim da se dotaknem iz prethodnog izlaganja. Hajde da krenemo unazad, vezano za organsku poljoprivrednu proizvodnju. Činjenica je da je tražnja na platežno sposobnim tržištima za ovom vrstom robe sve veća i veća. Činjenica je, isto tako, da naša sva poljoprivredna proizvodnja, bilo da je reč o biljnoj ili životinjskoj, koja god je na većoj nadmorskoj visini, je apsolutno tog tipa samo što nema ćagu da je to organsko, da ima taj sertifikat. Iz tog razloga, mi ćemo ući u izmene ovih propisa. Ali, da ja sad ne prejudiciram ovde konačna rešenja, to će biti moj predlog ka Vladi, a kasnije ka parlamentu, da organska poljoprivredna proizvodnja bude jedan od ciljeva, bitnih ciljeva kojima ćemo se baviti u budućnosti, jer je tražnja za tom robom, koja je skupa, ali je to dobro za naše proizvođače, da se okrenemo u određenim vrstama poljoprivredne proizvodnje tome. Što se tiče zdravlja bilja, želeo bih da se osvrnem na jednu stvar, a vezana je za sredstva za zaštitu bilja, a tiče se obuke naših poljoprivrednih proizvođača. Ovim zakonom baš smo predvideli to da u naredne dve-tri godine preko svojih organizacionih jedinica radimo kontinuiranu obuku tih ljudi, da oni dobiju sertifikate da su ovladali načinom upotrebe. U pravu su neke vaše kolege koji su rekli da pre 15 godina je samo pukla brana i prošla gomila nekih zaštitnih sredstava, ovih ili onih, bez adekvatne edukacije ljudi kako se oni uopšte upotrebljavaju. Svaki lek kad se koristi na neadekvatan način može vremenom postati ozbiljan problem i može predstavljati sredstvo za ugrožavanje života. Tako je isto i kod biljke. Ista je stvar i kod životinja kad se radi o lekovima koji su namenjeni njima. Jedna stvar koju želim da kažem a tiče se izmene Zakona o bezbednosti hrane, iako smo to apsolvirali, ali tiče se okretanja malom poljoprivrednom proizvođaču, jeste ova odredba koja je predložena u izmenama zakona, vezano za donošenje posebnih propisa za male poljoprivredne proizvođače koji se tiču prerade. Ovo što se tiče robe životinjskog porekla smo regulisali, ostao je ovaj prostor za robu biljnog porekla. Stvorili smo sada normativnim izmenama prostor da se to reguliše. E, to je okretanje ka ovom malom poljoprivrednom proizvođaču da što veću vrednost napravi i da može da je ponudi na prostoru Srbije. Priča o organskoj poljoprivrednoj proizvodnji je priča najvećim delom ka tržištima koja su više platežno sposobna. Ima naših potrošača koji su zainteresovani na prostoru Srbije za ovo. Mi u ovom trenutku imamo, javnosti radi, negde oko 16 do 17 hiljada hektara koji su u sistemu organske poljoprivredne proizvodnje. Nama je neophodno da bude toga tri ili četiri puta više. To bez novca i bez sredstava koje će država da uloži teško da će se desiti samo od sebe. Iz tog razloga sam nameran, isto tako, da predložim posebnu glavu u Zakonu o podsticajima koja će se odnositi na organsku poljoprivrednu proizvodnju. Sad imamo jednu situaciju da su podsticaji za organsku poljoprivrednu proizvodnju 40% uvećani u odnosu na konvencionalnu proizvodnju. Primera radi, ako po hektaru dobiješ 100 nečega, za organsku dobijaš 140. To baš i nije neki podsticaj, obzirom na sredstva zaštite koja morate upotrebiti, jer ne možete koristiti hemijska sredstva kod organske poljoprivredne proizvodnje. Mora se nešto drugo smisliti. Ove godine smo imali novca pa smo za biljnu organsku proizvodnju, taj iznos podsticaja nije više 40% više u odnosu na konvencionalnu proizvodnju, nego 120% više. Ali, to nije dosta. One moraju posebno da se tretiraju, i spram vrste poljoprivredne proizvodnje, a naročito treba insistirati na organskom voćarstvu, organskom povrtarstvu i u delu stočarstva koji može na ovaj način, naročito u prostorima u kojima ne može konvencionalno stočarstvo da se razvija. Država ima sad novca za to. Posle godina sprovođenja finansijske discipline, više novca ima i samim tim su sazreli uslovi. Ne može pre zore da svane. Možda nekom može, ali ako mu svane pre zore, ranije mora kući.
Hvala, ministre. Pravo na repliku, Nataša Spasoje Jovanović.
I za laike u poljoprivredi, gospodine ministre, normalno je da pesticidi koji imaju iole bilo kakav rizik po zdravlje ljudi, znači, tog bilja koje će da se koristi u ishrani životinja, nisu dozvoljena i nikada se nije u Srbiji desilo, i pre ovih zakona, ja mislim da je 1998. godine donet zakon odnosno Pravilnik o zaštiti bilja, dakle, još u onoj Saveznoj Republici Jugoslaviji, pa 2009. i 2016. godine, nebitno je, ali u svakom slučaju, u celom tom periodu nikada se u Srbiji, evo, tu je i gospodin Rističević kao poljoprivredni proizvođač i toliko godina možda i savetuje druge kako treba da rade i šta da rade, da se zbog neispravne ili zbog toga što taj pesticid nije imao po pravilima EU, kako oni kažu – maksimalnu dokumentaciju, desilo da se napravi neka velika šteta. Jer, ja smatram da i stariji ljudi, oni koji ne prate nove tehnologije a žive na selu, i oni ljudi koji sad imaju 60 i 70 godina i dalje rade u polju i seju, znaju kako treba da upotrebe sredstva za zaštitu bilja. Ovo je ipak nešto što je počelo da duva od strane Evropske unije još pre tih, koliko sada već, 10 godina, pa onda i kasnije, kada su oni tražili da se sve ono što se proizvede a izvozi na tržište Evropske unije, što je mnogo manji procenat nego što treba da se izveze na područje Ruske Federacije, pokrije sertifikatom da su ti proizvodi bili tretirani pesticidima sa maksimalnom dokumentacijom. A u Srbiji to ne mora da bude tako, jer se zna šta je to dobro a šta nije. Vi ste sada pomenuli i to kako će da se vrši edukacija. Najpre da nam kažete, gospodine ministre, da li je uvod u ovaj način obaveze prema poljoprivrednim proizvođačima da će oni za koju godinu, ako to nama dođe kao direktiva EU kao u nekim zemljama u našem okruženju, morati da imaju sertifikat? Vi znate za to da oni ne mogu da upotrebe određena sredstva za zaštitu bilja bez tog sertifikata. Takvo im je pravilo doneto, ja mislim, 2015. godine je prvi takav zakon izglasan u ustaškoj hrvatskoj državi koja je okupirala Republiku Srpsku Krajinu. Vi sada tamo nešto sejete i morate da imate, zamislite, sertifikat da vi znate to da upotrebite. Završavam, em što ste uveli da se putem interneta prijavljuju sezonski radnici, pa sada putem interneta i onaj gost koji dođe u seosko domaćinstvo, posle ćemo o tome, sada još samo sertifikat kako treba da zaštiti pšenicu i kukuruz, ja stvarno ne znam kako je do sada postojalo bilo šta što mi jedemo, što se proizvodilo ili što se izvozilo iz Srbije, ako to ljudi nisu znali da rade.
Hvala koleginice Jovanović. Pretpostavljam, pravo na repliku, gospodin Marijan Rističević. Izvolite kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja mislim da je problem kod zaštite bilja i problem Ministarstva finansija. Ako uzmete gotov preparat, porez je 10%, PDV je 10%. Ako uzmete sirovinu, aktivnu materiju, porez je 20%. Taj propis su doneli ovi koji šetaju po hodniku. Mi taj propis jednom konačno moramo promeniti. Nikako nisam uspeo da ubedim ministre finansija da je to tako, ali jeste i treba kod Ministarstva finansija uložiti napor da se te stope izjednače, jer poruka je loša. Poruka kod zaštite bilja, ako je na sirovinu porez 20%, na aktivnu materiju, a jedan preparat se sastoji od aktivne materije, tečnosti i boce, a ako je porez na gotov proizvod prilikom uvoza 10%, onda je poruka veoma loša. Poruka je – bolje uvesti, nego proizvesti. Dakle, u toj poruci je onda šteta po naše radnike, po naše zaposlene, po domaće proizvođače, po privredu. Takođe, treba da razmislimo o paralelnim sredstvima, da vidimo šta je paralelno sredstvo, ko ima pravo da ga proizvodi, odnosno da ta prava pripadnu isključivo domaćem proizvođaču, a ne uvozniku. To je ono što ja mislim da je problem kod sredstava za zaštitu bilja. Po pitanju organske hrane ja se slažem da imamo šansu, ali ta sertifikacija, poljoprivrednici treba da znaju, traje i po tri godine i veoma su pogodna brdska područja, jer nisu tretirana mineralnim đubrivom. Dakle, onaj ko misli da se u narednom periodu bavi organskom hranom, neka pokuša ove godine odmah da izbegne upotrebu mineralnih đubriva. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Reč ima Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Pridružio bih se mom kolegi Rističeviću baš u onoj stvari koju je on rekao. Tačno je, prethodni period od 2000. godine pa na ovamo mi smo veliki broj firmi koje su proizvodile te hemikalije koje su bile naše domaće, bile su kvalitetnije, te firme sada više ne funkcionišu, ne rade i dešava se šta se dešava. Sada uvozimo neke stvari za koje ne znamo šta su i držimo se onog „bolje uvesti, nego proizvesti“, kao što kaže gospodin Marijan, što za nas koji živimo na jugoistoku Srbije, živimo u selu i živimo od sela, jeste bitno da priroda što nam je dala mi to moramo sačuvati. Inače, veliki broj opština koje su kao moja opština imaju mogućnost, što se tiče zdrave proizvodnje, možemo koristiti puno od tih lekovitih bilja sa naše teritorije i za učešće umesto tih hemikalija, umesto tih pesticida i to postoji, i to je mogućnost. Imamo i primere dobre prakse, recimo, malo pre je rekao ministar Nedimović, imali smo blizu 16.000. hektara koji se obrađuju na organski način. Kod nas, iz opštine iz koje dolazim, imamo proizvođače koji imaju sertifikate, koji proizvode, proizvodili su pšenicu organsku, sada organsku jabuku rade i to rade unazad nekoliko godina. Proizvode organsko sirće, proizvodiće sada još nekih takvih proizvoda koji su veoma kvalitetni. Mi na to moramo staviti veću pažnju, kao što kaže ministar i moramo prilagoditi još tih podzakonskih akata, a normalno i zakon koji moramo usaglasiti da bude dobar za te naše proizvođače. Inače, opština iz koje ja dolazim ima sertifikat „Zelena opština“, koji je dobila kroz projekat „Eksčejndž 3“, što znači da imamo puno takvih opština u kojima možemo raditi organsku proizvodnju. Ali, s druge strane, ljudi da bi radili moraju da pripreme hranu, hrana ta mora da bude kvalitetna. Veliki je broj naših ljudi koji su ostali u našim opštinama, to su mahom stari ljudi koji su navikli da rade, kao što su radili možda 20,30 godina. Svedoci smo, sada traže nekog kada hoćemo da radimo neku organsku proizvodnju, da mi sad tu moramo da kopamo, pa posle toga da zgrtamo i normalno to je zdrava proizvodnja i tu nema nekakvih hemikalija koje će smetati. Tu sada nema dovoljan broj mladih ljudi kojih je bilo ranije kada je to rađeno. Prema tome, okrenimo se mi našoj tradiciji, ali moramo poštovati i nešto što je novo, a to su novi pravci u razvoju poljoprivrede. Još jednom, ministre, ja vas podržavam za puno stvari, jer mislim da je to ispravno.
Hvala, kolega Miletiću. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, prof. Bojiću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Milo mi je, gospodine ministre, da čujem da je ovo prvi zakon koji se striktno ne odnosi na EU, već se više naslanja na saradnju sa Ruskom Federacijom. Iz Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravlju bilja naveli ste da je osnovni razlog za njegovo donošenje uređenje obavljanja poslova od javnog značaja u oblasti zdravlja bilja i dijagnostike štetnih organizama, koji mogu ne samo da ugroze, već da dovedu u pitanje opstanak neke biljne vrste. Sve to može dovesti do ekonomskih i ekoloških posledica i napraviti velike probleme poljoprivredi šumarstvu Republike Srbije. Jedan od najvećih problema u ovoj oblasti i dalje ostaje nedostatak stručnog osoblja, tj. inspektora fitosanitarne struke. Čuli smo prošle nedelje u raspravi u načelu, vi ste baš rekli da je prosečna starost inspektora fitosanitarne struke 57, 58 godina. To je podatak koji najviše govori. Amandman koji sam podneo ispred SRS odnosi se na član 15. kojim se menja prethodni član 28. i koji uređuje program stručnog osposobljavanja lica koja obavljaju poslove od javnog interesa i ostale stručne poslove iz oblasti zdravlja bilja. Tražio sam brisanje stava 1. ovog člana, jer smatram da je postojeće zakonsko rešenje bolje i obuhvata program i proveru znanja fitosanitarnih inspektora i posle stručnog usavršavanja. Hvala.
Hvala profesore Bojiću. Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić. Da li neko želi reč? Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite kolega.
Gospodine Marinkoviću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 45. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravlju bilja. Svaka, pa i ova vlast želi da prikrije činjenicu da snosi punu odgovornost kada je u pitanju materija koja je predmet ovog zakona. Danas smo došli u poziciju da mere koje se preduzimaju od strane ove vlasti ne pružaju gotovo nikakvu garanciju da će one zaštiti naš biljni svet. Sami kažete da do sada nije bila moguća adekvatna primena ovog zakona, usled nedovoljnog broja sanitarnih inspektora za obavljanje fitosanitarnih pregleda i kontrole pošiljaka. Poznato je da se godišnje izveze oko 50.000 pošiljaka ove vrste i da će se taj broj stalno uvećavati, što je svakako dobra stvar. Mi nemamo ništa protiv da se poveća broj inspektora do neophodnog broja, međutim iz iskustva znamo da se ova i slične situacije koriste za udomljavanje stranačkih kadrova, što bi svakako dalo suprotan efekat. Nije samo cilj povećati broj inspektora, cilj je da to budu ljudi od struke koji će posao obavljati na odgovarajući način. Zato apelujem na ovu Vladu da iznađe i druge načine da se ovaj problem reši na adekvatan način. U budžetu uvek ima prostora gde je moguće kresati određene stavke, a neke od njih su svakako smanjivanje velikog broja Vladinih agencija. Hvala.
Hvala kolega Stojanoviću. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite kolega Mirčiću.
Ovi predlozi su sa razlogom da se otvori Poglavlje 12, a otvaranje Poglavlja ima za cilj ulazak u EU. Sada kad ovo sluša i gleda običan građanin Srbije, ima utisak da je jako dobro što pre ući u tu EU, pogotovo kada je u pitanju oblast poljoprivrede, jer, Bože moj, ako usvojimo sve te standarde mi ćemo višak hrane izvoziti u EU, ili kako to neki nadobudni predstavljaju, da je sve veći i veći izvoz u EU. Međutim, šta je realnost? Realnost je potpuno suprotna. Ne može niko ko iole ima zdravo rezonsko razmišljanje da poveruje da ćemo mi višak paradajza izvoziti u Francusku, pa Francuzi ga bacaju. Da ćemo višak krompira izvoziti u Nemačku, pa Nemci ga bacaju. Da ćemo višak grožđa izvoziti u istu tu Francusku, ili Italiju, oni ga imaju u višku. Šta je suština? Suština je prihvatanje standarda ISO standarda, evropskih standarda, da se otvori ovo tržište za evropske proizvode. Ovde je dobra stvar što ministar prvi put okreće stvari, ne nose ga ni inercija, niti emocije, nego stavlja nešto što je realnost. Šta je realnost? Nama je realnost sve ono što možemo da proizvedemo, možemo da prodamo, na evro-azijsko tržište, pre svega u Ruskoj Federaciji. Šta je s druge strane? Ono što je potrebno za poljoprivredu, sva sredstva, repromaterijali, to se proizvodi u Rusiji, proizvodi se, istine radi, po njihovom standardu, po GOSTU, a ne po ISO standardima, ali vidite da i ta Evropa razvijena, prihvata ruske proizvode. Zašto? Zato što su jeftiniji, zato što su istog kvaliteta, a mi jednostavno pokušavamo po inerciji, nošeni emocijama po svaku cenu da uđemo u tu EU. Mi ovde amandmanima želimo da što ubedljivije delujemo kako bi shvatili da se okrećemo raciu, a ne emocijama. Racio govori da treba ići tamo gde naša roba može da se plasira, i treba ići tamo gde smo konkurentni sa svojom robom. Mi ovde predlažemo da se podzakonski akti donesu u roku od šest meseci. Ministarstvo ovo ne prihvata. Ne prihvata iz razloga što kaže da je dovoljno i godinu dana da se predlože podzakonski akti. Zašto podzakonski? Zato što upravo regulišu ovo o čemu je ministar govorio. Regulišu još preciznije, još tačnije odnosi sa tim tržištem i uvoz robe iz Ruske Federacije. Nama je tu veliki problem, taj uvoznički lobi. Mi možemo da budemo žrtva uvozničkog lobija koji je već uspeo da uništi sve proizvođače u Srbiji veštačkog đubriva, koji je mnoge proizvođače zaštitnih sredstava već doveo na rub, ili na ivicu propasti. To je ono o čemu ministarstvo mora u podzakonskim aktima, zato mi insistiramo da skrati taj rok na šest meseci. U podzakonskim aktima jasno da se definiše kako bi zaštitio domaće proizvođače.
Hvala, kolega Mirčiću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UGOSTITELjSTVU. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici dr Aleksandar Martinović i poslanici SRS. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privrednu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Po Poslovniku Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 27. je u pitanju. Nije namera da ovu diskusiju razvodnjavamo i da idemo iz teme, ali zaista moram da vam skrenem pažnju gospodine Marinkoviću, da kada čitate ko je podneo amandmane morate da pročitate ko je podneo amandmane. Kažete Aleksandar Martinović i poslanici SRS. Mi nemamo ni jedan amandman kao poslanička grupa potpisan. To jesu sve amandmani SRS, to jesu sve amandmani naše poslaničke grupe, to jesu sve stavovi SRS, ali morate da odvojite vreme da pročitate pojedinačno. Niste rekli, mogli ste da kažete SNS i SRS, pa da se nagađa je li Martinović ili neko drugi. Dakle, jednostavno vi znate da mi vodimo računa o tim formalnostima i da skrećemo pažnju uvek kada ima potrebe za tim, dakle bez namere da zakeramo, narodski rečeno, jednostavno vas samo molim da pročitate onako kako vam piše u sinopsisu. Hvala.
Hvala. Nema problema, može da se protumači da ste i vi u pravu i ja, ali naravno nije mi teško i u sledećem ću pročitati svako ime pojedinačno, nije nikakav problem. Hvala vam na razumevanju. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Ovaj zakon koji nam je predložilo ministarstvo odbeglog Rasima Ljajića je potpuno katastrofalan iz više razloga. Najpre zbog činjenice da neka rešenja koja su predložena u oblasti ugostiteljstva su veoma loša za srpske ugostitelje, koji ukupno sa turističkim sektorom učestvuju u privredi Srbije sa 6%. Sedamdeset hiljada ljudi, muškaraca i žena je zaposleno u oblasti turizma i ugostiteljstva, a preko 60% njih je sa kvalifikovanom stručnom spremom iz te oblasti, preko 10% njih je sa visokom stručnom spremom. Zaista je neverovatno da tako dugo iščekivani zakon, posle toliko vremena utvrđivanja i javne rasprave, dođe u ovakvom obliku. Zato smo i tražili da se član 1. Zakona o ugostiteljstvu briše. Ne treba posebno da potenciram, a videćete i vi gospodine Nedimoviću, da kaznama i penalima u opisu zakona nije mesto, za to služe određena poglavlja i odredbe, a ovde tap, pa kazne. Sada se postavlja pitanje na koja vi verovatno nemate odgovor, jer nema ministra finansija. On bi jedini bio sada tu kompetentan da u skladu sa stavkama budžeta i svojim razmišljanjem kako da se unapredi ova oblast, jer Rasim Ljajić za to nije sposoban i on više neće biti ministar ni u jednoj vladi, u to smo apsolutno sigurni, kako da se unapredi poslovanje ugostiteljstva, a da to bude u korist tih ljudi. Zar vam nisu dovoljno velike ove cifre koje sam na početku diskusije iznela, najpre zbog činjenice da retko koja zemlja sa ekspanzijom turizma i ugostiteljstva u oblasti prometa hrane i pića ima tako visok PDV. Zemlje koje idu ka tome da razvijaju sektor ugostiteljstva, pa valjda vi svi negde i službeno idete ili privatno, uglavnom imaju stopu PDV na te usluge od 5 do 10%, a ona je ovde za smeštaj u hotelima 10%, a to su vezane delatnosti, a za ugostitelje je za promet hrane i pića 20%. Onda nemojte da vas čudi, a to stvarno ne može niko da opravda, što u toj oblasti i te kako cveta siva ekonomija, je li tako? Malo po malo, pa je neki objekat zatvoren. To ne može da opravda ni činjenica da oni nisu uskladili tu delatnost sa postojećim zakonskim standardima, ali razmislite o tome da ćete na takav način kao što mi predlažemo i kao što Udruženje ugostitelja Srbije traži, da povećate njihovu produktivnost, pa će moći više ljudi da se zaposli. Evo, da ne idem sada po gradovima, stvarno je malo vremena, uzeću za primer, pošto čujem malopre i komentare kolege Mirčića, evo i vi ste iz Mitrovice, on iz Novog Sada, samo u Novom Sadu je prošle godine zaposlenje u toj oblasti, u oblasti turizma našlo preko četiri hiljade uglavnom mladih ljudi i grad koji se ove godine obeležava kao prestonica mladih Evrope, koji ima i te kako mnogo kulturnog, etno, istorijskog nasleđa i koji je poznat po tradiciji ugostiteljstva. Na kraju krajeva, u tom delu koji je nekada bio Austrougarska, pa i u ovom našem gde smo bili dugo godina pod Turcima, odmah posle oslobađanja od Turaka, evo, prve kafane su nikle i u Beogradu i u mom rodnom Kragujevcu i u drugim gradovima. Zato turisti vole da dođu, zbog gostoljubivosti, zbog dobre hrane koju mi imamo i kampanje koje su pokretane više godina u tom smislu da prikažemo šta je to etno, prava srpska domaća hrana urodile su plodom. Sad kad su se ti ljudi profilisali u tim oblastima, tap, toliki porez, odnosno PDV, nemogućnost da oni to rade, a da ih slušate iz struke šta vam kažu. Jeste ovaj zakon prošao neke javne rasprave, ali su vam ti isti ljudi rekli da je nemoguće da jedna turistička organizacija, evo, grada Sremska Mitrovica koja odlično radi svoj posao, pa i drugi, ili imaju manifestacije, ili grad, ili grad Beograd, ili bilo koji grad, sad vi treba, evo Požarevac, odakle je Arsić, da se bavite time da na račun opštine, odnosno grada se uplaćuju sredstva od privatnog smeštaja, da li je to izdavanje apartmana, da li je to izdavanje kreveta, koji su kategorisani kao seosko domaćinstvo. Molim vas, objasnite mi, ovde je gospođa Radeta, koja je za lokalnu samoupravu, što bi se reklo, i za tu oblast kao pravnik ekspert, evo vas koji vršite te poslove u lokalnoj samoupravi, da li jedan grad treba da se bavi rentiranjem objekata? Evo, u ovom zakonu ovde lepo piše da moraju da se uplaćuju sredstva na račun, odnosno budžet opštine. Onda uđite u ovu izmenu Zakona o budžetskom sistemu, nemojte da terate ni grad Beograd, ni Požarevac, ni Kragujevac, ni bilo koji grad u Srbiji, neku banju, koja ima svojih problema, dakle, razvoja, prihvata stranih gostiju, da li je Sokobanja ili bilo koja druga, da se bave onim poslom koji im uopšte zakon ne daje mogućnost. Sada vi treba ta sredstva da prenesete na račun onoga da mu isplati ta sredstva koja je obezbedio tom turisti da ima taj smeštaj, što je apsolutno nemoguće. Neka se time bave ove agencije koje ne mogu da budu organizatori putovanja, već da budu posrednici u turizmu, neka uzimaju za to svoj deo procenta, a ne da se time vi bavite. Zamislite sada, ako će da krene inspekcija grada Beograda i ko će to uopšte, gospodine Nedimoviću, da radi? Koji je to broj inspektora koji treba da sada da ide po Beogradu, evo ovde oko Skupštine, ako se izdaju neki apartmani, kako se to popularno kaže „stan na dan“ i da sad ide da gleda da li je upaljeno svetlo, da li je taj stvarni vlasnik tu. Zakuca inspektor na vrata, otvori neka dama i kaže – dobar dan, ja sam rođaka tog vlasnika. Da li će da ide ona u policiju ovde u Majke Jevrosime, ako je to blizu Skupštine ili negde u Ljermontovoj i da daje iskaz da li je ona tu stvarno došla. Mora da se nađe zaista jedan normalan i civilizovan način, kao što to postoji u normalnim zemljama da se to uredi. Ne može to na ovakav način. Centralni registar stanovništva može da posluži, ali on ne može to da uredi. Znači, mora da se izvrši registracija prvo tog smeštajnog objekta i njegova kategorizacija. Vi ako zaređate po Kopaoniku, po Zlatiboru, pa vi ćete da isprepadate one ljude i turiste, pa više niko neće nigde da ide, ako kucate na svaki stan i vrata i da kažete – e, jesi ti tu bio, da li si se prijavio? Vi morate to pre toga, evo, da je stvarno pravi taj registar, kao što nije, da ustanovite ko poseduje koju nekretninu, ko se čime bavi, da li je krenuo u to, a ne ovako na prepad ljude. Znači, ništa niste uradili donošenjem ovakvog zakona. Razmislite o tome, dame i gospodo iz vladajuće većine. Mnogi od vas dolaze iz lokalnih samouprava koje imaju i te kako razvijenu turističku delatnost. Na kraju, svaki grad u Srbiji je mnogo lepši od mnogih drugih gradova i turistički centri. Sada vi treba da razmišljate o tome i oni ljudi u Upravi za trezor te lokalne samouprave, ljudi koji rade u budžetu lokalne samouprave kako će da isplaćuju novac za ove što se uplaćuje direktno u budžet ili preko turističke organizacije. Turističke organizacije, ljudi moji, uopšte nemaju mogućnost da samostalno, oni su i direktni budžetski korisnici, ne mogu oni tek tako da troše pare sa svog računa i da prave ugovore sa tim ljudima koji imaju te sobe ili apartmane za izdavanje etno kompleksa itd. Nemojte da se igrate sa takvim stvarima, jer ćete zaista da napravite veliki problem. Ako ne budete pod hitno poslušali i ušli u pregovore sa udruženjem ovih ljudi, a mnogo je ugostiteljskih objekata u Srbiji, kažu da ih ima i skoro 70.000, što onih koji se bave nekim manjim, što većim poslom, znači da je vezan uz restoran i smeštaj, da im date mogućnost da se smanji ta stopa PDV-a, zaista će im biti teško da posluju i da zapošljavaju nove ljude.
Hvala. Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu u svemu da se složim sa koleginicom koja je diskutovala pre mene. Jedan od razloga zašto ne mogu da se složim je zato što zakonom ipak treba da se uredi ova oblast. Može to nekome da se sviđa ili ne, ali mora da se konačno uredi. Da li će neko da plaća taksu i kolika će biti boravišna taksa, to je stvar lokalnih samouprava i to one odlučuju u svojim odlukama u skupštinama jedinica lokalne samouprave, mi im kao zakonodavac samo dajemo tu mogućnost. Ali, postoji još jedan drugi problem, da je ipak u pitanju obavljanje i neke delatnosti koja ako nije regulisana zakonom, osim finansijske štete, može da napravi štetu i po pitanju života i zdravlja onih korisnika tih usluga. Zašto je to onda čudno što hoćemo da to konačno rešimo zakonom i tačno da se zna i ko može i pod kakvim uslovima itd. Možemo sada da okrećemo kako god hoćemo, pružanje turističke usluge jeste obavljanje delatnosti i svaki lobi ima pravo da zastupa neki svoj interes, pa čak i ovde u Skupštini, ali ako jedan drži običan STR i plaća određene poreze i takse, zašto to ne bi radio neko ko pruža neke turističke usluge? Objasnite mi u čemu je razlika. U čemu je razlika? Zaista ne vidim razliku. Znači, ko obavlja određenu delatnost mora da plati i određene naknade i tu ništa nije sporno. E sad, koliko se sećam Zakona o porezu na dodatu vrednost, kada su u pitanju određene turističke usluge, porez je smanjen na 10%. Znači, postoje u Srbiji samo dve stope, opšta stopa koja je 20% i niža stopa koja je 10%, nema treće stope i ne treba da je bude, zato što i nemamo sistem koji bi mogao da isprati više od dve stope.
Hvala, kolega Arsiću. Pravo na repliku ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine Arsiću, vi ste se samo javili na pomen Požarevca, a da ste pročitali ove članove zakone koje sam ovde potencirala, verovatno da bi odgovor bio drugačiji. Dakle, radi se o tome da postoje 20% i 10%, 10% je za smeštaj u hotelima, u kategorizovanim smeštajnim objektima, a ja vam govorim za zahtev ugostitelja i njihovog najvećeg udruženja u Srbiji da se ta stopa za hranu i za piće smanji, što je premet za razmišljanje Siniše Malog, a ne vas. Možda vi ubuduće u nekoj konstelaciji snaga budete nešto, ja to ne znam, ali zaista nemojte da brkate pojmove. Niko od nas nije rekao, niti ja da ne treba da se donese ovaj zakon. Na kraju, mi i imamo ovaj zakon, ovo je sada neki kao novi, ali izmenjen, na štetu ovih ljudi koje sam ja potencirala. Ali, pošto niste možda obratili pažnju, dakle, ja sam vam rekla da Zakon o budžetskom sistemu, vi ga bar otkad ste u ovoj naprednjačkoj većini, vi kao Veroljub Arsić, hvalite i budžet i Zakon o budžetskom sistemu. Zašto hoćete onda da rušite odredbe Zakona o budžetskom sistemu i da obavezujete lokalne turističke organizacije da se bave poslom posredovanja u izdavanju privatnog smeštaja, kada to nije niti u njihovoj nadležnosti, niti osnivačkim aktom za turističke organizacije, niti je to posao lokalne samouprave? To je nešto na šta tražim odgovor.
Hvala, koleginice Jovanović. Reč ima Veroljub Arsić. Molim vas, po amandmanu imate pravo. Izvolite. 31/1JJ/VZ16.15 – 16.25
Po amandmanu, kolega Marinkoviću, jer ministar ima pravo da predlaže zakone iz svoje nadležnosti, a narodni poslanik ima pravo da predlaže zakon iz bilo koje nadležnosti. Prvo to da se razumemo i ne može niko da me spreči da napišem zakon iz bilo koje nadležnosti, pa čak iz nadležnosti Ministarstva finansija, predlog zakona. Znači, prvo to da raščistimo, znači ja sam, od kada sam postao poslanik, branio dostojanstvo i Narodne skupštine i narodnih poslanika i uvek, malo emotivno reagujem, kada neko pokušava da ga naruši, da bi napravio neku političku priču. Sada, kada stalno spominjemo neku određenu delatnost, ne možemo da se zakonom, da zakon definišemo tako da u istoj delatnosti određeni privredni subjekti imaju povoljniji položaj, nego drugi. Znate šta, evo slažem sa tim da se smanji poreska stopa, kako to traže ugostitelji u Srbiji. Evo, ali šta ćemo onda kada cena usluge ostane ista a ostaće ista. Ostaće ista, budite sigurni, jer pogledajte jednu najobičniju kalkulaciju. Pa, pogledajte jednu najobičniju kalkulaciju, i onda izračunajte kolika je akumulacija u gotovom proizvodu koji se prodaje kroz jednu uslugu, a kolika je cena sirovine, rada, energije i svega drugoga. Tri, četiri prema jedan. Vi to očigledno nećete da razumete, da je recimo...umesto što dobacujete, čini mi se da odavno niste bili u prodavnici i da ne znate koliko je jedan kilogram mesa, a od prilike koliko košta jedan kilogram mesa, u mnogim restoranima je 200 i 300 grama tog istog mesa skuplje za dva ili tri puta. (Narodni poslanici SRS dobacuju.) Pa, očigledno da neke kolege to ne interesuje, njima je zanimljivije da dobacuju, ali neću da se bavim time, jer da ne dobacuju, možda bi nešto i naučili. Druga stvar, a ko to drugi treba da se bavi promocijom lokalnih samouprava i njihovom turističkom ponudom, nego same jedinice lokalne samouprave kroz preduzeća koja su sama osnovala? Evo, Požarevac je spominjan, ima svoju turističku organizaciju. Pa, da li samo ta turistička organizacija treba da se bavi organizacijom „Ljubičevskih konjičkih igra“ ili turističkom promocijom Požarevca? Znači, da se bavi turističkom promocijom Požarevca. Da li zato treba da daje podršku lokalnim privrednicima koji se bave organizacijom nekog turizma? Da. A, da li će to biti uvek besplatno? Ne, jer se sada finansira iz budžeta grada. Svaki put kada ostvarujete određen prihod, morate nešto da očekujete da se da i državi, a ne isključivo da pričamo populističke priče. Hajdemo da pomognemo, da potrošimo novac i da vidimo kakav će rezultat da bude, a onda postavljamo pitanje, odakle će da se sređuju škole, odakle će da se sređuju bolnice, odakle će da se prave novi putevi, odakle će da se finansiraju rekonstrukcije puteva? (Vjerica Radeta: To je populizam.) Ne, to nije populizam, to nije populizam, nego je populizam, kao što su to neki pričali ovde, kada dođemo na vlast ukinućemo porez. E, sada ovi ne kažu, ukinućemo poreze, nego nemojte ništa da radite, nemojte uopšte da plaćate poreze, zašto naplaćujete poreze, pa sada još postavljate pitanje da li lokalne turističke organizacije treba da učestvuju u tome. Pa, naravno da treba. Ja sam razumeo da je problem nesavršenosti poreskog sistem, zašto to da rade jedince lokalne samouprave, pa valjda se svi borimo za određenu decentralizaciju. Pa, šta je tu problem? Pa, ne može Siniša Mali da odredi gradonačelniku Požarevca prioritete, mora gradonačelnik Požarevca da ih odredi i ne može Goran Vesić da odredi prioritete turističke organizacije Požarevca, nego rukovodstvo turističke organizacije Požarevac i njihov direktor. Ne razumem šta vi hoćete? Zaista, ne razumem šta vi hoćete. Evo, pitate. Boravišna taksa je lokalni prihod i postoji mehanizam da se utvrdi da li je plaćena ili nije. Na osnovu evidencije boravka u tom objektu. (Vjerica Radeta: Kako? A ko vodi tu evidenciju?) Onaj ko pruža usluge isto kao što mora da vam izda fiskalni račun. Da li treba sve da vas naučim. Zaista, ne znam, ali ako treba, ne bih da trošim vreme Skupštine, a časove dajem privatno i besplatno.
Hvala. Po Poslovniku, Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 107. Trebalo je da reagujete, ovo je bilo zaista vređanje dostojanstva Narodne skupštine. Istina, možda kolega Arsić želi da vrati usluge mnogobrojnih besplatnih predavanja koje je dobijao kod nas i od nas, ali ovo zaista je ne primereno. On ne zna odgovor na pitanje i onda sada će on nekome da drži predavanje. Pa, ne treba da drži predavanje, samo neka odgovori na pitanja, kako se naplaćuje boravišna taksa? Ko to garantuje da se svaki gost, recimo u Vrnjačkoj banji da se prijavljuje? Evo, tvrdimo da nije tako. Dakle, mi govorimo o onome što je zaista tema ovih zakona, a sad Arsiću koliko je ovo sati, taman lepo vreme, pola pet, da on sada priča, neke populističke priče i da kao pravi nekakve šale na nečemu što nije šala. Istina, mi smo njemu ovde dobacivali, ali ne dobacivali, nego postavljali pitanja jer on pokušava da nam objasni, da kaže nešto što apsolutno nije tačno. On se predstavlja kao neki finansijski stručnjak. Niste, Arsiću, znamo to, ali nemojte ulaziti u ono što ne znate, a pogotovo nemojte vi da dozvolite više da se narodni poslanici vređaju. Mi ovde radimo i lepo komuniciramo sa ministrom i nemamo ništa protiv da komuniciramo sa poslanicima vlasti, zahvaljujući vama koji dozvoljavate replike. Sve je to lepo i ne treba da budete sitničavi, treba da se dozvoljavaju replike, treba da se razmenjuju mišljenja i može malo i da se poslanik našali u toku svoje rasprave, ali zaista je ono bilo apsolutno ne primereno. Znate, ne može niko meni koja sam završila redovno fakultet sa visokim prosekom, sa toliko godina radnog staža, ne može neko ko sve to nema da mi kaže i da mi drži nekakvo predavanje i to besplatno. Izvinite, to je uvreda. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Kolega Arsić se javio po amandmanu i izneo svoje viđenje te problematike, možda je malo proširio svoju priču, ali ima pravo na to. Prvo, po Poslovniku Veroljub Arsić. Izvolite.
Reklamiram član 106. i 107. Poslovnika. Kao što je već moja koleginica Radeta, uvažena koleginica rekla – mi smo Veroljubu Arsiću dok je govorio pomalo dobacivali. Da li treba da spominjem u mikrofon šta su dobacivali? O papagajima, posvađanim u glavi, itd. Nemam nikakav problem i sada se to isto dešava. Dok je koleginica Radeta govorila o povredi Poslovnika, ja sam sedeo i slušao i ne smeta meni što oni dobacuju, ali se onda ljute kada im na njihova dobacivanja odgovaram. Nemam ja nikakav problem. Ne mogu da mi prekinu koncetraciju koliko god da dobacuju, samo nemoj da posle ispadne kako ja vređam dostojanstvo Narodne skupštine što biranim rečima, na korektan način odgovaram na njihova dobacivanja, bez ikakve lične uvrede.
Hvala kolega Arsiću. Smatram da nisam povredio Poslovnik. (Nataša Sp. Jovanović: Ne može dva puta isti član Zakona. Ista smisao.) Dao sam priliku kolegi da kaže. Mada, pomenuo je i član 106. Možemo da nastavimo sa raspravom. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Nataša Spasoje Jovanović, pa Vojislav Vujić. Izvolite.
Gospodine Nedimoviću, verujem da ste razumeli u čemu je suština. Ja da objašnjavam sada Arsiću koji nije hteo to da pročita i koji to ne želi da shvati, koji izvrće reči iz konteksta i obraćate se SRS i nama koji ovde vredno i marljivo radimo, korigujemo ove nemoguće zakone i kažete - neko poziva da se ne plaća porez. Ko to radi? Da li se nama možda obraćate gospodine Arsiću? Kada smo mi to radili? Znate mi smo godinama tražili da ne pravite pakt sa srpskim tajkunima, koji to nisu radili. Pa, ste malo lepo sa njima, pa niste, pa nekoga hapsite, pa ih onda puštate. Vi sada nama govorite koji se uvek borimo za pravdu i da se građanima da ono što je njihovo, da mi nekoga pozivamo na takvu vrstu neposlušnosti. Dakle, gospodine Nedimoviću, ovde se desila jedna zaista velika sistemska greška. U ovom zakonu je predviđeno da se Turističke organizacije jedinica lokalnih samouprava, da li u vašem gradu, u mom ili bilo kom drugom, obavezuju, odnosno, daje im se mogućnost pored svog drugog što oni rade, a uglavnom svi to rade zaista mnogo kvalitetnije nego ranije, jer skoro svaki rad u Srbiji ima neku svoju lokalnu manifestaciju, pa i više puta godišnje. Zaista to ljudi rade sa dvoje, troje zaposlenih i sa skromnim sredstvima. Dakle, oni se sada obavezuju da kada neki gost, da li domaći ili strani dođe u apartman u Soko Banju, taj novac uplati na račun budžeta Soko Banje ili Vrnjačke Banje, a onda lokalna samouprava treba to da vrati na račun tog stanodavca, odnosno onoga koji je izdao tom gostu. To je nemoguće jer Zakon o budžetskom sistemu i Zakon o lokalnoj samoupravi ne daje takvu mogućnost. Tako da će onda ti građani i ti ljudi koji su opremili te jedinice za svoj smeštaj izvršili kategorizaciju, prijavili, nazvali nekim imenima te svoje apartmane, te svoje kuće, ostati možda uskraćeni i doći će u pat poziciju da Uprava za trezor ne sme da im prenese sredstva. To razumete, jer oni nisu registrovani da se time bave. Eto, to je jedno predavanje Veroljubu Arsiću. Hvala.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući pošto je dva, tri puta spomenuta Vrnjačka Banja kao jedno od boljih turističkih mesta u Srbiji, a ja dolazim iz Vrnjače Banje. (Vjerica Radeta: Ali sa najviše lopova. Ponovi slobodno.) Dobro, vi ste rekli sa najviše lopova. Ali, kad su u pitanju boravišne takse, sa jednom stvari moram da se složim sa koleginicom Radetom, a to je da stvarno još nije definisan mehanizam kako te takse možemo da naplatimo. Nažalost, turistička organizacija niti može, niti ima ovlašćenja da uđe u bilo koji apartman i da izvrši legitimisanje gostiju koji se u tim apartmanima nalaze. Gospodine Nedimoviću, ministre, ja se izvinjavam, ali prosto ili se obraćam vama ili predsedavajućem, pa ako može samo malo pažnje. Možda jeste, ja ne očekujem da ćete vi da mi date odgovor na ovo pitanje, jer vi ste neko ko se bavi poljoprivredom i to radite odlično, ali ovo je stvar koja je vezana za turizam. (Vjerica Radeta: Bio bi red.) Koleginica je u pravu. Ne postoji mehanizam niti ovlašćenje radnika turističke organizacije da mogu da izvrše bilo kakvo legitimisanje i kontrolu, da li je neko platio boravišnu taksu ili nije. Konkretan primer, u Vrnjačkoj Banji postoji preko dve hiljada stanova koji su u vlasništvu ljudi koji ne žive u Vrnjačkoj Banji, žive u nekim drugim gradovima i oni određeni deo godine taj stan mogu da koriste za svoje svrhe, a veći deo godine iste te stanove mogu da izdaju. Naravno, tu niko ne može da izvrši da li je komunalna tj. boravišna taksa naplaćena ili nije. To je istina. Da li treba da se kopira model nekih zemalja koje se bave turizmom u okruženju. Hrvatska je to rešavala na jedan dobar način, ali pre svega, kada su u pitanju strani državljani, ali kod nas su u pitanju domaći državljani apsolutno ne postoji mogućnost kontrole privatnih stanodavaca. Hvala.
Hvala kolega Vujiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, po amandmanu. Izvolite. (Vjerica Radeta: Šta te boli?)
Ne, nego zato što je u Zakonu sve lepo napisano, ali posle mene optužuju što ne čitam Zakon. Kaže: „Boravišna taksa plaća korisnik usluge smeštaja koji je izvan svog mesta prebivališta koristi uslugu smeštaja“. Kao što i svaki građanin kada ode nešto da kupi, plati porez. Ali, u sledećem stavu kaže: „Boravišna taksa plaća za svaki dan boravka u ugostiteljskom objektu za smeštaj“. Evo, i to piše. „Naplatu boravišne takse od korisnika usluge naplaćuje subjekt koji pruža uslugu smeštaja“. Ako neko obavlja delatnost za koji je registrovan postoji nadležna inspekcijska služba. Čak i turistička inspekcija. Imate tržišnu inspekciju, imate više vrsta inspekcije koji… (Vjerica Radeta: Predsednik opštine Vrnjačka Banja ima stanove…) Molim vas, ne čujem samog sebe koliko dobacuju kada im iznosite argumente. Koji vrše kontrolu prilikom kontrole subjekta koji obavlja delatnost kontroliše se i naplata takse. Znači, postoji mehanizam koji se tu utvrđuje. Nalazimo se u prestonici. Ko može da legitimiše goste u nekom hotelu? Evo, u prestonici, nećemo da pričamo o banji Vrnjačkoj ili Požarevcu, ko može da ga legitimiše? (Narodni poslanici dobacuju: Policija, komunalci.) Samo policija, niko više. Znači ovde je problem, ne legitimiše se korisnik usluge, nego se vrši kontrola i nadzor nad onome ko pruža uslugu, odnosno obavlja delatnost. To inspekcije službe proveravaju. Da li je gost prijavljen, da li je upisan u knjigu, da li je naplaćena od njega taksa. Ne jurite vi valjda gosta, nego onoga ko pruža uslugu. Znači, postoje organi koji se o tome brinu. Kako će to da se prenosi turističkoj organizaciji, za to ima opet nadležna služba u svakoj jedinici lokalne samouprave. To je budžetska inspekcija. Valjda, lokalna samouprava kada uvodi te takse boravišne, određuje njihovu namenu. Ili su sredstva budžeta ili se poveravaju toj turističkoj organizaciji da ne bi više bila direktan ili indirektan korisnik budžetskih sredstava. Mislim da to tako funkcioniše. Nije Srbija jedina. Fizička lica koja su registrovana za obavljanje delatnosti, oni plaćaju paušalno. Znači, po broju prostorija, po broju kreveta, po vrsti usluge koji imaju. Jednom godišnje odredi se koliko je i to je to. Ako će da bude u nekom drugom sistemu, zna se kako to ide. Menja se način registracije i svega onoga što ide. Čak, fizička lica koja nisu registrovana za obavljanje delatnosti, mogu da pružaju određene usluge, ali to opet moraju da prijave Turističkoj organizaciji jedinici lokalne samouprave, koja će opet da im odredi kolika im je u paušalnom iznosu paušalna taksa. Nije svet počeo od ovog Zakona, tu već postoji. Samo se sada ovim Zakonom bliže uređuje način sprovođen od nekih drugih zakona za jednu određenu oblast i delatnost. Ništa više. Predsedavajući: Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po amandmanu. Izvolite.
Ovo što je gospodin Arsić govorio je baš onako klasična zamena teza. Dakle, niko od nas ovde nije govorio o tome da se ako neko ima ugostiteljski objekat, turistički objekat, zgradu sa apartmanima, prijavljen u turističkoj organizaciji, zna se koliko ima soba, zna se koliko ima kreveta, normalno da taj neko svakog gosta upisuje da se plaća taksa, da se prijavljuju i niko nije o tome gotovio. Govorimo o nečem drugom, o činjenici da ni ovim zakonom niste našli modus da se naplati boravišna taksa za svakog gosta. To nije pet gostiju, to nije 100 gostiju. Maltene onoliko koliko ima onih koji su regularni za koje se plaća boravišna taksa, toliko ima onih za koje se ne plaća boravišna taksa. Šta je jedan od osnovnih razloga? Ja sam malopre, pa se Arsić naljuti, kaže – dobacujemo, ne dobacujemo, nego prosto pokušavam da mu skrenem pažnju. Šta je jedan od osnovnih razloga? Puna Srbija, pun Zlatibor, puna Vrnjačka banja. Govorim o ta dva mesta koja su, eto, najatraktivnija turistički trenutno u Srbiji, najuređeniji itd. I na Zlatiboru i u Vrnjačkoj banji vi imate nebrojeno objekata bez građevinske dozvole. Dakle, niko nema evidenciju. Svi znaju, mala su ta mesta. Svi znaju, ali nema evidencije. Ja sam malopre, eto, kaže – dobacila, ne nego zaista javna je tajna, prošetajte Vrnjačkom banjom, svi će vam pokazati zgradu koja je vlasništvo predsednika opštine, koji nema građevinsku dozvolu, koji ima apartmane, a takvih ima. Nije samo predsednik opštine, ima ih koliko hoćete i ko će sada da kontroliše? Znači, to je privatna zgrada, bez građevinske dozvole, nigde nije evidentirana, lepo apartmani sređeni, uređeni, namešteni i tamo ima neko ko dovodi te goste, da li po preporuci, da li po oglasima itd. i takvih gostiju imate u svakom turističkom mestu koliko god hoćete. Mi pričamo o tome. Dakle, sistemski niste rešili. Ne mislimo mi sada treba da šeta inspekcija, odnosno da šeta policija po Zlatiboru i svakom koga sretne da kaže – daj ličnu kartu. Naravno, ne, ali mora poslati… Vi odokativno možete da vidite, pričate o digitalizaciji, vi u svakom momentu valjda na klik tamo se vidi koliko je prijavljenih gostiju u Vrnjačkoj banji na Zlatiboru, na Kopaoniku, Soko banji gde god. Vi odokativno vidite, ljudi, da je to duplo više ljudi i nemojte da zatvarate oči pred nečim što je činjenica. Mi samo pokušavamo zajedno da dođemo da vam pomognemo zajedno da dođemo do rešenja, jer taj problem koji postoji nije to problem nas ovde koji sedimo u Narodnoj skupštini, nije to problem ni nas koji odemo 10 dana u neku banju, na neku planinu itd. u Srbiji, to je problem onih ljudi koji tamo žive, to je problem lokalnih samouprava. To je problem nedostajućih sredstava u lokalnim samoupravama koje ne mogu da se naplate, a realno postoje i vi onda nama umesto da kažete – da, to je tako, pa onda možete da kažete - kada se završi legalizacija svih objekata, pa ćemo onda malo da budemo rigorozniji i da kontrolišemo, ne, vi nećete da priznate da je to tako, nego nas pravite neznalicama i objašnjavate nam kako se svako mora kad dođe u hotel upisati, pa svako može, ne svako, nego inspekcija može da kontroliše svaku knjigu gostiju itd. Ko vam o tome govori? Govorimo o crnom tržištu u turizmu. O tome govorimo, a toga ima koliko god hoćete. Vi crno tržište i sivu ekonomiju svodite na neke… Ne znam, trenirate strogoću na pijacima gde neko prodaje nešto, ko nema para dovoljno da plati tezgu itd. Pa, to ljudi rade da preživljavaju, a ovi što prave zgrade po Vrnjačkoj banji da bi imali goste, a naplaćuju isto kao i oni koji sve uredno plaćaju i boravišne takse i poreze itd, možda čak i više, jer su njihovi apartmani luksuzniji, više se uložilo, pa onda gostu se više i pruža. Dakle, zašto nećete da priznate tu realnost i da bar obećate da ćete učiniti nešto vi kao Vlada ako se vrati Rasim iz egzila. Recite mu koji su problemi u ministarstvu na čijem je čelu. Zašto kažem da je u egzilu? Zato što mu izgleda ministarstvo u egzilu. Nije što njega nema danas ovde, nego nema ni državnog sekretara, ni pomoćnika. Da li to ministarstvo funkcioniše? Prošli put ste nam objasnili gde je bio, pa nije bio ovde, možda ćete i sada, da vidimo da li je na Mehovom kršu ili prepakiva kamione ili je sa Suljom Ugljaninom i u razgovoru sa ovim Savezom za Srbiju. Znate, on je sa Suljom Ugljaninom… Ja znam da vi znate, gospodine Nedimoviću, zato hoću da mi odgovorite da li znate da su Suljo i Rasim koalicioni partneri u Bošnjačkom nacionalnom veću? Znate. Znate li da Suljo kao deo tog te koalicije otvoreno se priklanja Savezu za Srbiju. Rasim očigledno ne još otvoreno, a možda, ako znate, podelite s nama, recite nam, ostaće među nama.
Hvala, koleginice Radeta. Ja znam. Mogu ja da vam kažem. U Moskvi je sa našim prijateljima i partnerima. Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić.
Zahvaljujem. Evo, pošto dolazim iz Soko banje, ja bih neke stvari iznela baš iz prakse. Dobro je što je ovaj Predlog zakona daje slobodu stanodavcima da oni sami uplaćuju boravišnu taksu i nisu više dužni da sklapaju ugovore sa turističkim agencijama, odnosno organizacijama i da preko njih naplaćuje boravišne takse. Nije tačno da turističke organizacije donose visinu boravišnih taksi. To se radi na odluci skupštine grada ili lokalne samouprave, naravno, u saradnji sa turističkom organizacijom. Jeste problem da postoji siva ekonomije što se tiče naplate boravišne takse, međutim ovaj zakon baš i naglašava da se daje lokalnim samoupravama pravo da oni regulišu kako će da sprovedu turističku politiku na svojoj lokalnoj samoupravi i upravo turistički inspektori su ti koji će da vode računa o tome koliko je broj turista prijavljenih, a koliko nije prijavljenih. Imaju određene ingerencije turistički inspektori. Druga stvar, uvođenjem ovih vaučera stvarno je siva ekonomija, što se tiče turizma, svedena, makar za trećinu, na minimum, jer uvođenjem vaučera vi ste uvedeni u sistem i obavezni ste da plaćate i poreze i boravišne takse i sve ostale namete koje morate da platite državi. Naravno da je to u interesu turističkih destinacija da se naplati što više boravišne takse, jer od tih sredstava lokalna samouprava izgrađuje infrastrukturu i sve ostalo, čime u stvari poboljšava turističku ponudu za svoje turiste. Ne slažem se baš sa mišljenjem naših kolega iz radikalne stranke da se ništa nije preduzelo i da se ništa ne preduzima na suzbijanju sive ekonomije u turizmu, odnosno na smanjenju broja turista koji ne plaćaju boravišne takse.
Hvala, koleginice Kostić. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
(Neispravan mikrofon.) Zahvaljujem se, predseda-vajući. Nakon ovih diskusija očigledno je da postoje neke dileme koje je zakonodavac i ovim zakonom pokušao da reši. Donekle su ranije rešene, ali ostaju i one koje teško da će u dogledno vreme biti uopšte rešene. O čemu se radi? Radi se o tome što zaista budžetska i turistička inspekcija imaju zakonska ovlašćenja da reaguju kada su u pitanju naplate boravišnih taksi i kada su u pitanju drugi problemi koji se vezuju za pružanje turističkih usluga. Konkretno - prijava turista, podnošenje prijava kada su u pitanju turističke sezone i van turističke sezone i ono što postaje kao problem, a to je ta tzv. siva ili crna zona u domenu pružanja turističkih usluga. Ono što moramo da priznamo kao činjenicu jeste sledeće – turističke inspekcije ne reaguju. Ne reaguju iz dva razloga. Prvi razlog je što se kontrolama dovodi u pitanje sama turistička destinacija, stvaraju se određene neprijatnosti korisnicima turističkih usluga i, s treće strane, zbog toga što imamo nedovoljan broj zaposlenih u turističkim službama. Taj nedovoljan broj zaposlenih u inspekcijskim turističkim službama je generisan iz razloga što još uvek imamo na snazi uredbu o ograničavanju zapošljavanja. Naravno, sa pravom, pozdravljam da ta uredba ima neku svoju svrhu, ima neki svoj smisao kako bi se i zaštitio javni sektor, ali sa druge strane očigledno je da pojedine lokalne samouprave tamo gde se pružaju turističke usluge, pomenuli smo i Zlatibor i Vrnjačku Banju, ima ih mnogo, zaista oskudevaju sa kadrom kada su u pitanju turističke inspekcijske službe. Sama ta činjenica koja se ne može dovoditi u sumnju ukazuje i to da se ne može reagovati na adekvatan način. Onda stvaramo jednu sliku koja zaista odudara od onoga što treba da postoji kada se neposredno i striktno primenjuju zakonske odredbe. Na kraju, ono što je jako važno, ja se ne bih složio da je ovaj zakon loš. Ovaj zakonski predlog ima svoje potrebne kapacitete zbog kojih ga treba prihvatiti i uvažavati. Poslanička grupa SPS će sigurno u danu za glasanje podržati ovaj zakonski okvir. Međutim, uvaženi ministre Nedimoviću, mislim da i vi delite moje mišljenje da zakonski okvir treba pojačati. Nisu...
Izvolite, nastavite.
Može li? Znači, nije u pitanju samo zakon o kome danas raspravljamo...
Molim vas, sačekajte da kolega završiti, pa ćemo onda.
U pitanju je čitav sektor zakona koji u principu bi trebali da budu komplementarni sa ovim zakonom, da omoguće efikasnije delovanje turističkoj službi. Konkretno, naš zakon na osnovama svojinsko-pravnih odnosa, naravno formuliše apsolutno kao neprikosnoveno pravo prava svojine. Sad, i te kako zadiranje u privatan posed može da prouzrokuje jednu pravnu posledicu koja se zove smetanje državine ili smetanje poseda. Dakle, u tom pravcu, dalje, zakonski na neki način reagovati što podrazumeva relaksaciju, da kažemo, obaveza sa jedne strane i prava sa druge strane kada je u pitanju smetanje državine, kada je u pitanju smetanje službenosti i svega drugog, pa onda omogućiti neposrednu kontrolu, neposredan uvid u činjenično stanje, bez bilo kakvih prepreka, bez bilo kakvih ograda. Mislim da bi na taj način mogli da formiramo jednu lepu snažniju sliku kada je u pitanju zakonodavni okvir koji rešava ovu oblast. Zahvaljujem se.
Hvala kolega Jovanoviću. Reč ima ministar Branislav Nedimović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Nisam hteo pre ovoga da se javljam za reč, ali mislim da smo se malo udaljili od glavne intencije koja je u Zakonu o ugostiteljstvu bila, poštujući sva vaša mišljenja i sve vaše stavove, činjenica je da mi imamo sivu zonu u delu koji se odnosi na tzv. „izdavanje stan na dan“, izdavanje određenih smeštajnih kapaciteta, pogotovo, ja ću pokušati da povežem sa onim sektorom u kome ja trenutno radim, a to je poljoprivreda, pre svega mislim na ruralni turizam. Pođite od jedne proste stvari, ima jedno seosko domaćinstvo koje ima registrovano u lokalnoj samoupravi osam-deset ležajeva, nije uopšte bitan broj, uglavnom gosti kada dođu, dolaze na poziv, zadržavaju se, nikada ne znate, tu nema aranžmana sedam dana, deset, najčešće pričam. Ako ćemo da pričamo o životu, ako nećemo da vodimo teorijske rasprave, ti ljudi koji su pružaoci usluge nisu imali mogućnost, odnosno imali su teoretsku mogućnost da lepo čovek ode, nazove turističku agenciju koja mu je bila posrednik, pa onda on prijavi tog, onaj sutra ujutru može da se pokupi pa ode, nisu imali mogućnost da efikasno i brzo reaguju. U tim situacijama da ne budu u crnoj zoni nego da idu, kako bih rekao, u sferu čistog. Takvu neku sličnu situaciju imali smo i sa sezonskim radnicima u poljoprivredi gde smo imali situaciju da nikada ne znate sutra da li će se uopšte moći raditi zbog atmosferskih prilika, da li će ti isti ljudi doći, da li možeš danas da ga prijaviš, pa da će to trajati neko duže vreme. Možda na prvi pogled liči da nisu spojive, da su ovo babe i žabe, ali verujte mi i ti, ta seoska gazdinstva su isto imala problem, ovako sa pravljenjem platforme e-turiste gde će oni do 30 dana boravka moći da budu i paušalno obveznici boravišne takse, to je jedan od instrumenata za smanjenje te sive zone. Niko ne kaže da će se time apsolutno počistiti sve. Vaučeri su jedan alat. Ovaj e-turista i prijave i ove boravišne takse na ovaj način paušalno plaćanje je drugi alat. To je suština čitave priče. Sada, razumem vas u kom pravcu vi idete. Sećate se situacije kada su postojali određeni ugostiteljski objekti. Tako je bilo rešenje pre 10, 15 godina, ne mogu više da se setim kada. Ugostiteljski objekti mogu samo da se kontrolišu koji su registrovani, a oni koji su ne registrovani u njih ne sme niko da uđe. Posle je bila pravna praznina i ko sme sada tu da uđe i šta će da uđe. E, postoji tu alat. Nećete mi uzeti za zlo što ću sada iskoristiti neka prethodna iskustva iz nekog svog ranijeg posla. Boravišna taksa je izvorni prihod lokalne samouprave. Ima apsolutno diskreciono pravo lokalna samouprava da propisuje način na koji će da kontroliše da li se određeni prihod naplaćuje ili se ne naplaćuje. Ne mora, može biti nula. U pravu ste potpuno. Ako je interes zbog privlačenja turista nula, nula, onda je tu izlišno pričati o nekim velikim evidencijama, ali postoji opet određena obaveza, postoji obaveza paušlnog oporezivanja. Nije to isto jedno pružanje usluga, a drugo je boravišna taksa. Postoji mogućnost, pa nemate vi ni kada se vrše, bože me oprosti, klasična krivična dela, nemate vi listu kriminalaca sa koje tražite ko je izvršio krivično delo, nego postoji budžetska inspekcija, postoji turistička inspekcija koja, posmatrajući prostor na kojem se javljaju određene pojave, u ovom slučaju lica koja neće da plate boravišnu taksu, ali to ovde nisu turisti, nego su pružaoci usluge, onda postoje alati za njihovo sankcionisanje. Ti alati stoje bukvalno. To je izbegavanje plaćanja lokalnih poreskih prihoda, i to će u gradskoj, opštinskoj odluci, kojom se reguliše ova materija, biti apsolutno precizirano i tu je dato ovlašćenje. (Vjerica Radeta: Nema tu ovlašćenja.) Ja vama kažem, gledajte ljudi, vi sad pravite u situaciju, u 95% slučajeva rešili smo problem, a imali smo 36% plaćenih boravišnih taksi. Idemo na 95. Slažem se da možda ovo zakonsko rešenje možda ima neku rupu, ali u krajnjoj liniji sve je podložno, život sve menja. Život sve može da promeni. Ono što je dobro u ovome, našao se instrument za ove koji do sada nisu imali podstrek da uđu u sve to, jer nisu znali kako da se ponašaju, pri tom, ne pravdajući, imali su i ranije obavezu. Njihova obaveza postoji ranije i sad. Samo je sad znatno olakšano da svoju obavezu realizuju i po znatno nižoj ceni. Eto, samo to.
Hvala, ministre Nedimoviću. Reč ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, zaista moramo da onda detaljno govorimo o nadležnosti, o poslovima koje može da radi inspektor na nivou jedinica lokalne samouprave. Sad pogledajte prava i dužnosti, ovlašćenja inspektora jedinica lokalne samouprave, i to je član 83. Da li je moguće da se ovo sprovede u delo? Imali ste ovde zakon, malo pre je bio tu gospodin Ružić, o Centralnom registru stanovništva. Imamo zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Imamo zakon o policiji. Sad recite mi molim vas, kako će jedan, to je bio problem u zakonu iz 2009. godine, i prihvaćen je tada amandman poslanika SRS, i to je tada brisano. Kako će, molim vas, jedan inspektor jedinica lokalne samouprave dolaskom u neki kompleks, evo, taj koji vi navodite, a mislim, otprilike znam o čemu pričate, ima takvih dosta koji su razvijeni za etno turizam i uvezali su te ugostiteljske delatnosti, da izvrši uz, evo, ovde su kolege, utvrđivanje identiteta korisnika usluge uvidom u ličnu kartu, putnu ispravu ili drugu javnu ispravu sa fotografijom? Osim policije to zaista niko ne sme da radi. Vi možete da kontrolišete objekat, možete da kontrolišete da li je taj vlasnik taj za kojeg se predstavlja, da li on ima prijavljene radnike, što mora da ima, da li je u skladu sa kategorizacijom koju je on dobio opremio taj objekat, a ne kao ovi srpski prevareni turisti, uplatili su aranžman preko ovih agencija koje je tolerisao inspekcijski nadzor Rasima Ljajića, otputovali, ili čak nisu ni otputovali, i tamo bubašvabe, sanitarni čvor skoro nikakav, decu nemaju gde da smeste, išli su i sa malom decom i trudnice i đačke ekskurzije itd. Ne može, jednostavno, nešto da se pobrka i takvi pojmovi da se stavljaju u jedan zakon gde mu nije mesto.
Hvala.
Doći će neko, gospodine Marinkoviću, evo vi pođete negde i ovaj kaže - evo ja sam došao, ali nalazite se, evo, sad u Sokobanji, pominjanoj tamo i zaista je tamo veći broj i priliv stranih turista za 500%, 600% i tamo se i naplaćuje ta taksa, jer pratim taj rad, kao i nekih drugih. Ali, molim vas, recite mi, kako će taj neko vama da kaže, vi ćete da kažete – a ko si ti, jesi li ti policija, šta si? Mislim, prosto je neverovatno da lice koje ne može da ima ta javna, je li tako Vjerice, ovlašćenja, to radi, jer neko će da kaže – nemoj da me uznemiravaš, molim te, obrati se ovde vlasniku. Kad vam se desilo, evo sad ste bili na nekom službenom putu, je li tako, nije važno, ide bilo ko, recimo Arsić, da se pojavite u nekom hotelu kao parlamentarac i da vam pokuca na vrata inspektor iz, recimo, ide stalna delegacija u Strazbur i kaže u hotelu - jesu to ti gosti, jesu, je li to delegacija iz Srbije, jeste, kako se zovu, tu su njihovi prijavljeni pasoši, kuc-kuc na vrata, kaže dajte mi vašu legitimaciju, pa, svako će, normalno, da napravi skandal i da ide i da zove i ambasadu itd, ako to nije policija, a policija svuda i na svakom mestu ima pravo da kontroliše bezbednost građana i da se bavi tim poslom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa da je sve idealno, ne bismo ni donosili ovaj zakon. Problem je u tome što su sve one manjkavosti koje su od ranije bile u ovoj regulativi, pokušavamo ovim zakonom da otklonimo koliko god je to moguće. I u svemu, mnogo čemu se slažem sa ministrom, prvo po pitanju te čuvene lokalne takse. To je lokalni prihod. Ali, sad se postavlja pitanje – kako naterati obveznike da to plaćaju? Pa, to jeste lokalni prihod i jeste javni prihod, ne poreski, ali javni. I ne prijavljivanje takvog prihoda je krivično delo. Ne postoji drugi mehanizam. Znači, ne možete da gledate samo kroz jedan zakon sve da rešite. Piše u samom zakonu – primenjuje se Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, primenjuje se Zakon o budžetskom sistemu, skupština jedinice lokalne samouprave donosi i utvrđuje visinu takse, za posebne oblasti može i posebno da donese odluku. Pa, sve to piše u ovom zakonu. E, sad, da li je u interesu lokalne samouprave da naplaćuje takse? Pa, valjda jeste. Ako ima viška novca, pa će komunalno da uređuje prostor i da na taj način pomogne svojim pružaocima usluga, pa to stvar lokalne samouprave. Nemojte da oduzimate prava lokalnoj samoupravi. Jeste da u samom zakonu od najniže do najviše takse Vlada određuje koliki će iznos biti i postavlja određene, u ovom zakonu mi određujemo određene privilegovane kategorije. Ali, nemojte da se mešate u posao jedinica lokalnih samouprava. One su te koje se staraju, kao što je ranije bilo problema oko naplate poreza na imovinu. Kad je to postao izvorni prihod jedinica lokalne samouprave, vrlo brzo su uredili baze, vrlo brzo su počeli da izdaju rešenja, vrlo brzo su napravili svoje poreske uprave i jedan deo poreza te lokalne samouprave eksploatišu i na osnovu njega uređuju komunalnu infrastrukturu. Tako će i ovde da bude. Ne možemo mi sada za zakon da kažemo – ne valja zakon zato što postoji negde neka verovatnoća da će to negde nekad neko da zloupotrebi. Pa, onda ne bismo nijedan zakon mogli da donesemo, nijedan. Znači, ovde nije svrha kontrolisati korisnike usluga, nego pružaoce usluga, iz više razloga. Najpopularniji jeste taj da se priča o porezima, fiskalnim davanjima itd, a da li ispunjava uslove – higijenske, zdravstvene i sve ostale, pa i to je važno. Pa, najčešće su tu naši ljudi, u ovim hotelima često strani gosti, ali u ovim malim smeštajima najveći broj korisnika usluga su naši građani. Pa, valjda treba da brinemo i o njihovom zdravlju, ne samo zato što je jeftino, nego gde će to čovek da odvede svoju porodicu i svoju decu. To je valjda primarno. To je valjda primarno, a ne boravišna taksa. Slažem se u velikom delu sa diskusijom gospodina ministra, ali kolege poslanici, molim vas, jedinice lokalnih samouprava su te koje najviše treba da sprovode ovaj zakon, spram njihovih mogućnosti, spram njihovih procena. Još nešto. Možemo da spominjemo predsednike opština ovih ili onih, ovakvi su ili onakvi su. To je naše subjektivno ili objektivno pravo i procena. O tome se odlučuje na izborima. Pa, valjda oni vode računa šta rade pred izbore.
Hvala, kolega Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, zahvaljujem na pažnji. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Hvala.