Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili tačan broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Milica Radović, Đuro Perić, Konstantin Arsenović, Donka Banović, Vladimir Milentijević, Aleksandar Pejčić, Balint Pastor, Elvira Kovač, Laslo Varga, Željko Tomić, Branko Ružić, Đorđe Milićević. Obaveštavam vas da sam saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine pored predstavnika predlagača Diane Dragutinović, ministra finansija, Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu i Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, pozvala da sednici prisustvuju i Višnja Kuzmanović i Aleksandra Popović, mlađi savetnici u Ministarstvu finansija. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 7-11. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA SRBIJE: SA IBRD (razvoj privatnog, finansijskog sektora i javnih finansija), SA EBRD (zajam K10) I SA EIB (autoput Koridor 10 i zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu B) Dakle, o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (Programski zajam za razvoj javnih finansija), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu K10 između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke autoput Koridor 10 i Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke "Zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu B". Da li još neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Gospodin Vlajko Senić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, poštovani narodni poslanici, da ova rasprava o zaduživanju Srbije, kao pratećim zakonim novog budžeta za 2010. godinu, ne bi prošla kao samo još jedno i dodatno zaduživanje zemlje, hoću da kažem da ćemo mi kao poslanička grupa podržati taj set zakona, zato što smatramo da je struktura budžeta za 2010. godinu napravljena tako da je neophodno dodatno investiciono zaduživanje Srbije radi realizacije infrastrukturnih projekata. U situaciji kad se najveći deo budžeta Republike Srbije puni iz PDV, akciza i neporeskih prihoda i u situaciji kada opet najveći deo budžeta Republike Srbije, zbog nasleđenih istorijskih i demografskih razloga, odlazi na penzije i plate u javnom sektoru, neophodno je zaduživanje Srbije za dodatno ulaganje u infrastrukturu i mislim da su ovi zakoni dobra osnova da zaduživanjem i povećanjem, s jedne strane, domaće likvidnosti, s obzirom da će ta finansijska sredstva biti data na raspolaganje Vladi da ih troši u narednoj godini, kroz njihovo ulaganje i povećanje agregatne traženje, to jesu dva faktora koja će neminovno i verovatno ozbiljno doprineti projektovanom rastu BDP od 1,5% koliko je planirano Memorandumom o monetarnoj i fiskalnoj politici za 2010. godinu. Treba, takođe, reći i to je bilo na neki način već razmatrano na sednici Odbora za finansije da su ova dva najveća i ključna kredita koja smo dobili, jedan od Evropske banke za obnovu i razvoj, a drugi od Evropske investicione banke, data po najboljim mogućim uslovima kada govorimo o vremenskom periodu otplate kredita. Dakle, ovaj kredit koji smo dobili od Evropskebanke za obnovu i razvoj je dat na rok od 15 godina sa grejs periodom od četiri godine, a kredit koji smo dobili od Evropske investicione banke dat je na rok od 30 godina sa grejs periodom od šest godina. Važno je reći da, na primer, kredit koji smo dobili od Evropske investicione banke za Koridor 10 za trasu E - 75 jeste samo deo strukture od ukupno 963 miliona evra, koliko nam je neophodno za ulaganje u taj deo infrastrukture. Pri tome, tu dolazi i zajam Svetske banke od 155 miliona evra i donacija Vlade Grčke od 100 miliona evra, uz obezbeđena sopstvena sredstva zajmoprimca do 330 miliona evra. Smatram da, a s obzirom na strukturu javnog duga Republike Srbije i kriterijume koje će Srbija morati da ispuni dve hiljade a videćemo koje godine, kada bude ulazila u EU i kada kasnije bude pristupala evrozoni, država ima sasvim dovoljno prostora za zaduživanje pod ovim uslovima, s obzirom da je opterećenje javnog duga u 2009. godini nije prešlo 33% i da sa ovim dodatnim zaduživanjem u naredne dve godine javni dug će biti ne veći od 35% BDP. Podsetiću naše gledaoce i kolege poslanike da je granica gornja koja je prihvatljiva za EU i koja je definisana Sporazumom iz Mastrihta 60% BDP. Mislim da je odluka Vlade da imamo mnogo veće izdatke za kapitalne investicije nego što je to bilo tokom prošle godine, koja će biti praćena dodatnim ciljem i zaduživanjem za ulaganje u infrastrukturu, faktor koji će dovesti do ozbiljnog porasta tražnje u domaćoj ekonomiji i da ćemo na taj način ispeglati određene efekte svetske ekonomske krize, koja će se, naravno u Srbiji, kao i u drugim evropskim zemljama osećati 2010. godine. Drugi projekat koji nije direktno vezan za ovo zaduživanje, a koji jeste strateški projekat koji će Vlada, verujemo, realizovati naredne godine, jeste sporazum sa Fijat grupom. Ovo je, naravno, još jedna prilika da građane Srbije upoznam sa činjenicama koje jesu dostupne javnosti od trenutka kada je taj sporazum potpisan, ali koje se često na određeni način koji nije tačan prezentuje javnosti. Mislim da je važno da svi koji nas slušaju i svoji koji nas prate znaju kako stoje stvari i za razliku od nekih ranijih ugovora, ovaj ugovor o zajedničkom investicionom ulaganju je od prvog dana bio dostupan javnosti i reguliše apsolutno sve međusobne odnose između dve strane. Taj ugovor predviđa osnivanje novog zajedničkog preduzeća u kome će Fijat imati 67% vlasništva, a Republika Srbija 33% vlasništva. Ulog Fijata u osnivačkom kapitalu zajedničkog društva iznosiće 200 miliona evra u novcu, a proporcionalni ulog naš iznosiće sto miliona evra, od toga će 50 miliona biti u novcu, 50 miliona evra u stvarima i pravima. Dakle, odnos u tom sporazumu je uvek takav da je dva prema jedan i da je uvek većinska strana, dakle italijanska strana prva na potezu. Na njihovo ulaganje od dva Srbija je obavezna da uloži jedan evro i na garancije izdate sa njihove strane od dva evra, država Srbija daje garancije od jednog evra. Takođe, kada govorimo o kreditima za opremu, a bilo je jedan ili dva amandmana opozicionih poslanika koje je Vlada odbila, koji su tražili brisanje te stavke, takođe i ovde je prvi na potezu Fijat. Dakle, obezbeđenje 200 miliona evra za kupovinu opreme sa strane Fijata obavezuje Srbiju da obezbedi sredstva od sto miliona evra. Ono što je posebno važno i teza koja je dosta korišćena jeste da uslovi pod kojima je ovaj sporazum sklopljen jeste nešto što nije ponuđeno drugim proizvođačima i nešto što je nezamislivo u bilo kom drugom delu Evrope. Radi istine hoću da kažem da je 27. decembra 2007. godine objavljen poziv za izražavanje zainteresovanosti tzv. pretkvalifikacioni tender za Zastavu. Ideja je bila da se pozovu svi investitori da dođu u fabriku da pogledaju dokumentaciju, da pričaju sa menadžmentom i da vidimo da li postoji potencijalni strateški partner koji hoće da ulaže u Zastavu. Na pretkvalifikacioni tender su se javile dve kompanije, dakle, jedna kineska i Folksvagen iz Nemačke i obe kompanije su rekle da nisu zainteresovane, a drugih interesenata nije bilo. Podvučena je crta i nije bilo zainteresovanih za prodaju na tenderu. Osnovni razlozi, odnosno ono što su predstavnici države mogli da čuju tokom razgovora, jeste argument da se radi o staroj fabrici koja proizvodi stare modele u zastareloj tehnologiji i o tome da je u poslednjih 15-ak godina direktno iz budžeta Republike Srbije, dakle, govorimo o parama poreskih obveznika, uloženo 500 miliona evra subvencija, a da je firma sve vreme pravila na godišnjem nivou 10 hiljada automobila. Da bi građanima ilustrovao kako je ta proizvodnja izgledala, reći ću da je prodajna cena bila na nivou između četiri i po i pet hiljada evra, a da je samo proizvođačka cena bez poreza i bez neke ukalkulisane dobiti iznosila preko šest i po hiljada evra. Nakon neuspešnog završetka tog tendera javio se Fijat, koji je izrazio želju da otvori novu fabriku, u tom trenutku razmatrajući nekoliko lokacija u regionu, u skladu sa njihovim investicionim planom. Počeli su pregovori i na osnovu toga napravljen je ovaj Sporazum o zajedničkom investicionom ulaganju. Mi smo uspeli, zbog toga što smo ponudili najbolje moguće uslove, da preduhitrimo neke zemlje koje su takođe bile zainteresovane da se na njihovoj teritoriji ovaj projekat realizuje. Ono što je bila naša prednost, to je da je kod nas i dalje relativno niska cena radne snage i da je država mogla da obezbedi podsticaje koji nisu mogući u zemljama EU zbog odgovarajućeg zakonodavstva. To je ona prednost koju Srbija koristi, koju su koristile i druge zemlje EU, kao što su Češka, Slovačka, u svom procesu pridruživanja EU. To su samo neke od osnovnih činjenica koje su rezultat ovog zajedničkog ugovora i to je u stvari jedan od osnovnih zadataka Vlade u narednoj godini, s obzirom da pored pratećih problema koji se tiču nezaposlenosti i visokih izdataka za penzije, visokih izdataka za plate u strukturi našeg budžeta, u strukturi društvenog bruto proizvoda, svi ekonomski analitičari, bez obzira da li oni podržavaju ili nepodržavaju Vladu Srbije i njenu ekonomsku i monetarnu politiku, slažu se da je najveći problem Srbije onaj koji na srednji i dugi rok može da bude poguban za našu ekonomiju, veoma nisko učešće, struktura loša, razmenjivih dobara u društvenom bruto proizvodu. Ono što se desilo u poslednjih nekoliko godina, od 2000. godine naovamo, da se ne vraćamo u vreme pre toga, jeste da je došlo do pada učešća razmenjivih proizvoda u strukturi bruto društvenog proizvoda Srbije i na taj način su naši potencijali za izvoz smanjeni, a samim tim smanjeni su i potencijali za privredni rast, jer Srbija u narednom periodu svoj privredni rast mora da temelji na povećanom izvozu, jer je ovaj način privrednog rasta koji je bio na snazi do 2008. godine, privatizacija, priliv stranih direktnih investicija kroz kupovinu domaćih fabrika i kompanija, iscrpeo sve svoje potencijale i u narednom periodu mi možemo računati samo kroz agresivnu politiku podrške izvozu i kroz povećani izvoz i kroz smanjenje spoljnotrgovinskog deficita ostvarivanje visokih stopa privrednog rasta, a visoke stope privrednog rasta znače preko četiri-pet procenata. Dakle, pokušaj da se vratimo u ono vreme kako je bilo pre 2008. godine. Upravo je osnovni zadatak podrška industrijskom delu ekonomije u Srbiji i zbog toga smatram da će realizacija ovog projekta u narednoj godini, i kratkoročno i srednjoročno i strateški, uticati na povećanje izvoznih potencijala naše zemlje i na taj način doprineti značajno rešavanju našeg najbolnijeg problema, a to je dosta visok spoljnotrgovinski deficit. To su dve stvari koje su važne. Kao što sam rekao, već je definisano na političkoj sceni Srbije da imamo tzv. moralno opravdano zaduživanje, a ja bih rekao ekonomski opravdano zaduživanje, jer je ulaganje u infrastrukturu ključni zadatak ove države u narednih nekoliko godina, jer su to ekonomski, rekao bih čak socijalni preduslovi da Srbija u što kraćem vremenskom periodu postane član, punopravni član EU. Zbog toga podrška ovim sporazumima i videće se, vreme će pokazati da su uslovi koje smo dobili kao država veoma povoljni i da je to jedno strateško, rekao bih istorijsko ulaganje koje će se isplatiti u vrlo kratkom vremenskom periodu.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, ko nije iskoristio svoje pravo da se javi, želi reč? (Ne.) Obaveštavam da su saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: SPS-JS, Nova Srbija, DSS, Napred Srbijo i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Bortiću.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, cenjene kolege narodni poslanici, usvajanjem seta zakona o potvrđivanju sporazuma o zajmu Republike Srbije, sa jedne strane, i međunarodnih finansijskih institucija, Međunarodne banke za obnovu i razvoj, Evropske banke za obnovu i razvoj, Evropske investicione banke, sa druge strane, stvaraju se povoljni uslovi u Republici Srbiji za stabilan razvoj javnih finansija, za otvaranje perspektiva za razvoj privatnog i finansijskog sektora i, što je najvažnije, za završetak najznačajnijeg infrastrukturnog projekta u našoj zemlji Koridora 10 i putne infrastrukture regionalnog i opštinskog značaja u Republici Srbiji. Usvajanjem ovih zakona stiču se uslovi da naša zemlja dobije stabilne finansijske linije pod relativno povoljnim uslovima koji će omogućiti završetak Koridora 10. Koridor 10 je definisan kao prioritetni putni pravac u okviru strategije razvoja železničkog, drumskog, vodenog, vazdušnog i intermodalnog transporta u Republici Srbiji od 2008. do 2015. godine. Ne treba zanemariti činjenicu da je Koridor 10 definisan kao jedan od vanevropskih koridora koji formiraju transevropsku putnu mrežu i to da je kao projektni cilj utemeljen na evropskim konferencijama ministara o transportu, koje su održane 1994. godine na Kritu i 1997. godine u Helsinkiju. Istovremeno, značaj izgradnje Koridora 10 potvrđen je i usvajanjem okvirnog programa mera sadržanom u aktu Vlade Republike Srbije - ekonomska kriza i njen uticaj na privredu. U ovom aktu, jedna od ključnih mera za prevazilaženje ekonomske krize je i razvoj i izgradnja infrastrukture kroz izgradnju Koridora 10. Ovim aktomocenjeno je da će izgradnja Koridora 10 doprineti likvidnosti privrede zahvaljujući finansijskim sredstvima koja će se staviti na raspolaganje Republici Srbije od strane međunarodnih finansijskih institucija. Istovremeno, ocenjeno je da će realizacija infrastrukturnih projekata doprinetii povećanju domaće tražnje, što u krajnjem doprinosi prosperitetu domaće privrede. Izgradnjom Koridora 10 i regionalne i lokalne putne mreže koja se na ovaj koridor naslanja, naša zemlja će se u oblasti infrastrukture u velikoj meri približiti evropskim standardima, što je jedan od strateških ciljeva koje projektuje vladajuća većina u ovoj skupštini. Međutim, važnije od toga što će se na ovim značajnim projektima u nekoliko narednih godina uposliti naša građevinska operativa, koja je, kao što je poznato, zamajac razvoja u svakom društvu, jer kada se ova grana privrede pokrene, upošljavaju se i mnoge druge prateće grane i nacionalna privreda kreće putem razvoja. Neću reći ništa novo ako istaknem da je izgradnja Koridora 10 najbrži i najpovoljniji način za izlazak naše zemlje iz recesije i za prosperitet i ravnomeran razvoj Republike Srbije. Zbog toga su nam ovi zakoni neophodni jer će njihovim usvajanjem biti otvorene relativno povoljne finansijske linije za završetak strateških putnih pravaca na Koridoru 10 za izgradnju regionalne i lokalne infrastrukture, ali i za ukupan razvoj javnih finansija u našoj zemlji. Kada kažem relativno povoljne finansijske uslove, mislim na činjenicu da je našoj zemlji neophodna nacionalna finansijska institucija koja će u perspektivi biti nosilac razvojnih projekata od značaja za Srbiju. Takva finansijska institucija, u čijem će formiranju kapitala učestvovati i domaća osiguravajuća društva i druge nacionalne kompanije, može biti ne samo investicioni nosilac značajnih razvojnih projekata, već i partner i konkurent inostranim bankama u našoj zemlji, koje će u zdravoj tržišnoj utakmici biti prinuđene da snize kamate i da višak profita investiraju na našem tržištu pod povoljnim uslovima. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS-JS posebno ukazuje na značaj zakona o kojima danas raspravljamo zbog činjenice da će njihovim usvajanjem biti otvorene finansijske perspektive za završetak ključnih infrastrukturnih projekata u našoj zemlji, pre svega Koridora 10. Ovi projekti bili su ujedno i najvažniji predizborni programski ciljevi naše politike koje smo ugradili u koalicioni sporazum prilikom formiranja Vlade Republike Srbije. Zadovoljstvo mi je da istaknem da Ministarstvo za infrastrukturu Republike Srbije, na čije je čelu gospodin Milutin Mrkonjić, kao strateški cilj delovanja ovog ministarstva postavlja završetak Koridora 10. Zbog toga treba posebno ukazati na činjenicu da se realizacijom ovog projekta pokreće ne samo naša građevinska operativa, već i ogroman broj drugih privrednih delatnosti u našoj zemlji, što doprinosi pokretanju privrednog razvoja naše zemlje i boljem socijalnom položaju naših građana. Uveren sam da je to i najbolji put kojim će Srbija ići ka ispunjavanju evropskih standarda. Zbog svega toga želim da istaknem da će poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati i glasati za sve predložene zakone. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Bortiću. Gospodin Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka, poštovane kolege narodni poslanici i građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, nadam se. Neobično mi je drago što se ministarka finansija naše Vlade pojavila u Skupštini i moram odmah da kažem da moje izlaganje neće biti napisano, pričaću iz glave, onoliko koliko imam u glavi i neće ni približno biti optimistički nastrojeno kao kod kolege Bortića. Gospođo ministarka, držaću se samo izjava, konstatacija i činjenica koje ste vi iznosili u zadnjih nekoliko meseci. Na početku hoću da kažem da na pitanja koja postavljam već dva-tri meseca u ovoj Narodnoj skupštini samo vi i knjigovođa Mirko Cvetković niste odgovorili, a svi drugi ministri i nadležne institucije, čak su neki pokrenuli neke postupke, jesu odgovorili. To me navodi na sumnju da vi nešto znate i krijete od građana, a nećete da kažete, kao što je gospodin Mirko Cvetković direktno u lice nama poslanicima ovde i celokupnoj javnosti rekao da na neka pitanja zna odgovore, ali neće da kaže. Ali, neće ni ćuran na svadbu, te će tako doći valjda konačno jednom i izbori, gde će svako odgovarati za ono što je radio. Kada jedna država, a ovaj set pratećih zakona govori o tome, o zaduživanju, ili građanin pojedinačno zadužuje se kreditima, to znači da ta država ili taj građanin nema dovoljno novca, pa mora negde pod povoljnim uslovima da se zadužuje. Mene čudi da li smo mi, ta naša finansijska sfera, i vi, kao finansijski stručnjak, došli u fazu kada se uzme bilo koji kredit, bilo koji novac, da se dižu ruke, da se pravi slavlje, kao da je neko dao gol u finalu svetskog prvenstva u fudbalu u zadnjem minutu. Zamolio bih vas da vi posle mog izlaganja odgovorite na neka pitanja koja ću ovde da postavim. Ova pitanja koja sam postavljao dva ili tri meseca, nisam postavljao to što protiv nekoga lično, pa i savetnika predsednika Republike, gospodina Krstića imam nešto lično, nego sam pitao zbog para. Mene su neke vaše izjave i neke činjenice koje se događaju u ovoj zemlji zadnjih godinu dana navele na to da para ima u tzv. unutrašnjim rezervama, samo da se ne zna gde te pare idu. Želim da vas podsetim da ste vi rekli da se za 130 milijardi dinara budžetskih sredstava na raznim nivoima, verovatno ste mislili u lokalnim i javnim preduzećima, ne zna kako se kontrolišu, to je činjenica broj 1. Činjenica broj 2,za prošlu godinu, čini mi se da sam čuo taj podatak, iako nisam finansijski stručnjak, a još uvek nemam loše pamćenje, da su banke koje rade na tržištu Srbije imale dobit od 400 miliona evra, dakle, zaradu. To navodi na pomisao nekoga ko možda nije ekonomski stručnjak da u ovoj našoj državi nije finansijska kriza, jer odakle bi te banke imale toliku dobit. To znači da oni koji su uzeli, počev od građana do firmi koje su uzele kredite, revnosno otplaćuju te kredite i čini mi se da sam pročitao podatak da su građani Srbije i firme jedni od najboljih platiša, gledajući zemlje Evrope. To znači da kod nas ne postoji finansijska kriza, gospođo ministarka. Mislim da postoji kriza morala i da postoji velikim slovima, hoću ovde da naglasim, KORUPCIJA. Dakle, hoću kažem da se u ovoj državi za 10% smanji korupcija koja je otprilike u vrhovima države, prevashodno vlasti, to je po prirodi stvari tako, polovinu od ovih para koje mi ovde treba ovde da damo, u načelu, neki to daju blanko, odlično je kada se uzima kredit, a da svakoga pitam koji ovde kaže – odlično je da se uzima kredit, da li on u svojoj kući tako radi, ne radi sigurno. Prema tome, kredit se od svetskih banaka, koje, naravno, imaju toliku zaradu, uzima samo pod prisilom i kad ne znamo kud ćemo. Ne znamo kud ćemo zato što nećemo da kažemo istinu. Para u ovoj državi ima, samo se ne zna gde te pare idu i ko njih vrti i ko njih koristi. Kada kažem – pare, ne mislim na pare privatnih lica i privatnih firmi, mislim na pare iz budžeta. Izveštaj DRI o tome govori, gospođo ministarka. Uhvaćeni ste sa prstima u medu, u ćupu. Umesto da odgovorite na ta pitanja, na konstatacije koje je DRI našla, češljajući ministarstva, čini mi se samo 22% od onoga što su mogli da nađu, mi kao odgovor države, odnosno vas, odnosno vašeg prvog knjigovođe gospodina Cvetkovića, imamo odgovor da oni odbijaju nezavisne institucije, da odbijaju te nalaze, pa kada su onda dobili od pravog premijera u ovoj državi gospodina Tadića, kada je prvi knjigovođa dobio poruku video-linkom ili ne znam čim, da li se oni uopšte čuju, da moraju da se poštuju nezavisne državne institucije, onda je rečeno – dobro, mi ćemo videti šta ćemo sa tim. Onda predsednica nađe tamo neki član Poslovnika, gde to ne može da dođe na dnevni red, to ćemo u martu, to će biti na dnevnom redu, kao što je i predsednica rekla ovde, da mi razmatramo iz 2008. godine nešto. Prema tome, teška su pitanja koja postavljam, ne optužujem vas, konstatujem ono što ste vi sami rekli. Ako četiri čoveka u ovoj državi mogu da prihoduju za četiri godine, na to mi niste odgovorili, 520 miliona evra, zašto vi gospođo ministarka i premijer Cvetković ne osnujete agenciju sa 11 zaposlenih? Imamo ih već 140, neka bude to 141., pa zaradimo, pa toliko je danas na dnevnom redu zaduživanja. Kada uzmemo u obzir da je ova godina jedna od najrodnijih u zadnjih 40 godina i kada uzmemo u obzir da se govori da ima 700.000 gladnih, da su penzije zamrznute, mislim da vi imate moralnu obavezu da odgovorite na ova pitanja, pogotovo na penzije. Kada je usvajano kako će penzije da se povećavaju početkom vašeg mandata, vi ste neke pozitivne signale, što se mene tiče, davali, pa ste se posle ućutali i vas sam shvatio, da ste vi iz ekonomskih voda, finansijskog stručnjaka za kojeg verujem da jeste, prešli u političke vode. Lepo je to, gospodo penzioneri, oni koji imaju 8.000-9.000 penziju da im se poveća 800 dinara, a oni koji imaju 80.000, da im se poveća za 10.000 dinara, pa ćemo to sada da zamrznemo i pričaćemo svaki dan o evropskim pravilima, o evropskom načinu življenja, a penzije i plate nemamo evropske, a cene imamo i više nego što su evropske. Prema tome, para ima gospođo ministarka. Ima za ministra koga vaši mediji, vaši kontrolisani mediji prave od njega majku Terezu, a ono što on radi, mrtva baba mu se u Sarajevu prevrće u grobu, da ima dve stranke. Jednu na lokalnom nivou, a to je nečuveno, da se prevare građani ponovo, da oni koji su razočarani DS se prevare, pa da glasaju za Rasima Ljajića. Ovo je njegov resor. Žao mi je što on nije tu da objasni. Kako majstore, kada si tako dobro radio, kada si ti čak i najpogodniji za premijera, kako neki mediji kažu, da ima 700.000 gladnih? Razumem, ne razumem, ali da prihvatim da neki ljudi možda nemaju para da idu na zimovanje, na letovanje u inostranstvo sa ovi belim, sada šengenskim vizama, odnosno viznim oslobađanjem, ali da nemaju da jedu, gospođo ministarka, za to ste vi odgovorni, zato što nećete da kažete istinu. Gde su plate? Gde su pare? To su pitanja koja građani Srbije žele da čuju, a ne razna finansijska filozofiranja, tipa - zaduživanje je dobro za našu državu. Dobro je za opstanak vlasti, za građane nije dobro, jer će građani i njihova deca godinama da vraćaju te kredite. Gospodin predsednik Vlade kaže, u prvoj izjavi, kada se postavilo pitanje odgovornosti ministara, kaže - tim koji pobeđuje se ne menja. Odavno drskiju i bezobrazniju izjavu nisam čuo. Koga vi pobeđujete, gospođo ministarka, voleo bih baš da odgovorite? Razumeo bih da vi kažete, kolega Markoviću, javite se za reč, molim vas, pustite me da završim. Razumeo bih da vi kažete - pobedili smo na izborima u maju 2008. godine. Ljudi, to je činjenica, na osnovu vaše pobede je i Vlada formirana. Koga vi pobeđujete ove dve godine? Ko je gubitnik ove dve godine za vreme vaše vlasti najviše? Rekao bih građani i to oni najsiromašniji slojevi. To ne možete više da pokrijete nikakvim floskulama i propagandističkim izjavama tipa - socijalna pravda. Ova država je država velike socijalne nepravde. Ovom državom, kao i u svakoj ostaloj, vladaju finansijski moćnici i finansijski kapital. To mogu da shvatim iz odgovora koje sam dobio od državnih organa. Jedan mladi kolega iz SPS je nedavno u jednoj emisiji rekao - kolega, pa predajte to državnim organima. Koliko to njega interesuje, on ne shvata da sam sve odgovore i dobio od državnih organa. Sami državni organi su meni, a mislim i vama, ako ste to pročitali, dali neke činjenice. Onda se postavlja pitanje - zašto ti državni organi ne reaguju po tim papirima koje su sami oni dali, gde očigledno nešto nije u redu? Moj odgovor je, poštovani građani Srbije, da ima mnogo omega i poštovani radnici koji deseti dan na pruzi ležite, sada na minusu, i taj koji vam je došao i koji vam je pričao o drugom tajkunu, i on ima deset tajkuna. Ako je želeo da reši, zašto je bilo potrebno da vi danima ležite napruzi? Zašto se ne rešava i pitanje radnika i radnica Trikotaže "Raška" u Novom Pazaru? Tu vlast treba da se dokaže da je socijalno odgovorna, a ne samo da se hvali kreditima koje će ti isti radnici da vraćaju.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, LDP razume i pozdravlja što se danas i ovih dana vodi relativno kvalitetna rasprava o setu zakona kojima se Republike Srbija zadužuje u narednoj godini, ali ne možemo da prihvatimo činjenicu da smo gotovo pre godinu dana prosto preleteli ovde u Skupštini Srbije zakon koji je probio budžet Republike Srbije za pola milijarde evra, podižući linearno penzije, odnosno podižući penzije na taj način, da oni penzioneri koji imaju izuzetno velike penzije dobijaju još više, a oni penzioneri koji žive od 10.000, 13.000 dinara, zajedno od tih njihovih penzija žive i unuci, dobijaju veoma malo. LDP je poslednjih pet dana pokrenula i otvorila suštinsku raspravu koja je važna u našem društvu. Ta rasprava se tiče međugeneracijske pravde, odnosno raspodele. Ono što je suština, a to je, da ste vi gospođo ministarko i Vlada, ostali nemi na ono o čemu smo mi pričali. Odnosno, svi oni ministri koji su ovih dana ovde bili su otišli, ostavljajući vas, pokušavajući da branite ono što je nemoguće da odbranite, odnosno i vi sami, kao i mi u LDP i javnost zna, da nema promene i izlaska iz krize u kojoj se trenutno nalazi Republika Srbija, a naročito koja se tiče o funkcionisanju fonda PIO, bez onih zahteva o kojima je govorila LDP u prethodnom periodu. Prethodnih dana smo morali i da govorimo zašto i na koji način je uništen taj fond, ali smo takođe morali da branimo one penzionere koji žive na granici siromaštva, odnosno onih 200 do 500.000 penzionera koji sa minimalnim penzijama pokušavaju ne samo da izdržavaju svoju porodicu, nego i na taj način da izdržavaju i svoje unuke. Jer, pogledajte, gospođo ministarka, kakva je situaciju u Sandžaku dole. Prosečna nezaposlenost je dva do tri puta veća nego na republičkom nivou. Na koji način mislite da građani Sandžaka žive bolje u narednoj 2010. godini? Na koji način mislite da se finansiraju penzije u 2010. godini, ako naša privreda ne radi? Na koji način mislite da penzioneri i u narednim godinama ostvaruju ono što su ostvarili i zaradili prethodnih godina, ako nema ko da zaradi ono što su oni ostvarili? Takođe, gospođo ministarka, morate nam, kada govorimo o penzijama, da date odgovor - ko je odgovoran za propast fonda PIO? Zašto isti oni ljudi koji su doveli do propasti tog fonda danas pokušavaju da našim parama kupuju glasove penzionera? Razumemo potrebu Republike Srbije da se zaduži za one segmente društva u kojima treba da napredujemo, ali ne možemo da razumemo da o tome govorimo u trenutku kada je na dnevnom redu budžet Republike Srbije za 2010. godinu, u kojoj se i dalje finansiraju ona javna preduzeća koji su hronični gubitaši, odnosno ona javna preduzeća koja nisu u prethodnih deset godina uopšte pokušala da izvrše svoje restruktuiranje. Ovde imam kod sebe završni račun javnog preduzeća "Železnica Srbije" za 2008. godinu u kojoj se vidi gubitak od 15 milijardi dinara. Budžetom za 2010. godinu smo, gospođo ministarka, predvideli subvencije od 12 milijardi dinara, od čega će 11 milijardi dinara ići za lične dohotke. Takođe, budžetom za 2010. godinu su predviđene garancije države za železnicu, za 2010. godinu od 600 miliona dolara i 800 miliona evra. U ovom izveštaju, konsolidovanom finansijskom izveštaju za 2008. godinu na 15-oj strani kaže se, pa citiram - zavisno pravno lice CIP DOO Beograd, osnovicu za obračun otpremnine zaposlenima utvrđuje u većem iznosu od one utvrđene Zakonom o radu i opštim i kolektivnim ugovorom. Nije moguće pretpostaviti, da li će i dalje nastaviti sa ovim načinom obračuna. Šta se dešava u tom javnom preduzeću "Železnice Srbije"? Od vas ništa nismo čuli. Čuli smo samo od gospodina Mrkonjića, ali čuli smo onu istu priču koju je on pričao prošle godine o prugama, o novim investicijama. Da li ste znali, gospođo ministarko, da „Železnice Srbije“ izdaju dva puta mesečno u tiražu od šest hiljada primeraka svoj list „Pruga“? Ovde imam samo jednu stranu tog lista gde se govori o receptima. Da lito javno preduzeće zaslužuje ovakav nivo subvencija za plate, a na ovaj način se vrši bacanje para, odnosno nesavesno trošenje? Takođe, gospođo ministarka, ako govorimo o zajmu za opštinsku i regionalnu infrastrukturu, tu se radi prevashodno o projektima koje je odobrio NIP, realizuje Ministarstvo za infrastrukturu, a vi ovde branite ovaj zajam. Da li možete da nam kažete o kojim se ovde projektima radi? Da li imate informaciju da je, na primer, opština Priboj u poslednje tri godine od Ministarstva za NIP dobilo 0,00 dinara? Da li je to pravična raspodela, da li se na taj način ravnomerno regionalno razvijamo? I šta je potrebno da opština Priboj, kao i neke druge opštine, zasluže bar imalo pažnje pojedinih ministara? Takođe, gospođo ministarko, u subotu sam vam postavio pitanje vezano za izveštaj i studiju - kako sa manje uraditi više, koju je činila Svetska banka, a odnosi se prevashodno na „Železnicu Srbije“, gde su oni tačno rekli koje korake je neophodno učiniti u Javnom preduzeću „Železnica Srbije“ kako bi se smanjili ti troškovi. Još jednom ću da napomenem dase u tom izveštajukažeda većina neposrednih mogućnosti za poboljšanje finansijske situacije „Železnice Srbije“ nalaze na rashodnojstrani.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas raspravljamo o setu zakona kojim se država Srbija dodatno zadužuje za 755 miliona evra, što je sa već verifikovanim zaduženjima od početka godine ovde u Narodnoj skupštini, nešto preko tri milijarde evra. Ono što je posebno zabrinjavajuće to je ukupan spoljni dug države, javni dug, dug privrede i banaka koji prelazi 22 milijarde evra. Imamo uveravanje iz Vlade da nismo preterano zadužena država,da ima prostora za dodatno zaduživanje, u poređenju sa nekim drugim zemljama EU i nekim drugim zemljama iz našeg okruženja. Samo se tu prelazi preko činjenice da su te zemlje znatno privredno razvijenije od nas, da su izvozno orijentisane i u svakom slučaju će znatno lakše servisirati svoje obaveze. Kod ovog javnog duga postoji dosta rizika. Valutna struktura našeg duga je izuzetno nepovoljna, samo 10% duga je u dinarima, dok je 90% duga u evrima i dolarima, tako da je i najmanja kursna promena može dovesti do problema u otplati našeg duga. Da ne pominjem kakve turbulencije je izazvala kursna promena u prethodnih nekoliko dana u privredi, da je naša privreda oštećena oko 40 milijardi dinara. Kamatna struktura duga je trenutno povoljna, s obzirom da je 2/3 duga uzeto pod fiksnom kamatnom stopom, međutim, krediti koji tek sad dolaze će tu strukturu i taj odnos promeniti nagore, s obzirom da sada ovi novi krediti koji se uzimaju, uzimaju se sa varijabilnom kamatnom stopom. Tačno je da je varijabilna kamatna stopa trenutno niska, ali neminovno ona će rasti i može dovesti do velikih problema prilikom otplate togduga. Kada se država već zadužuje, ta sredstva bi trebalo koristiti za infrastrukturu, za izvozno orijentisani privredu, za energetiku, odnosno za nešto što će kasnije donositi prihode ili stvarati pozitivniji ambijent za privatne investicije, a ne, kako je to ova Vlada činila do sada, za pokrivanje budžetskog deficita i plasman tih sredstava na direktnu potrošnju, jer ove kredite neko mora i da vraća. Mi danas govorimo o pet zakona, govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke (Koridor 10). DSS je svesna značaja i u potpunosti podržava završetak Koridora 10, kao jednog od najbitnijih panevropskih koridora kojim ćemo biti povezani sa ostatkom Evrope. Međutim, ono što je nelogično, to je da radovi na završetku tog koridora, iako je on prioritetan projekat u ovoj državi, idu veoma sporo. Naime, u 2009. godini je planirano da se uradi 90 kilometara tog autoputa, a urađeno je svega nešto preko polovine, odnosno oko 50 kilometara, iako su sredstva bila obezbeđena za svih 90 kilometara. Tu se jasno vidi da postoje ozbiljne nesuglasice u vladajućoj koaliciji oko toga ko treba da raspisuje tendera, da sprovodi postupke, ko će biti zaslužan za završetak tog koridora, pa je zbog toga i formirano preduzeće „Koridor 10“, sa nekakvom trojnom vlašću, gde su zastupljeni predstavnici tri političke stranke i oni se rotiraju na čelu Upravnog odbora godišnje, verovatno usled nekog nepoverenja. Dok se oni dogovore na tom Upravnom odboru, pa kasnije Ministarstvu infrastrukture, Nacionalnom investicionom planu, prostornom planiranju, pa sve to ide na famozni Nacionalni savet za infrastrukturu i onda je logično zašto se i pored obezbeđenih sredstava ne uradi 90 kilometara puta nego samo 50. Obzirom da dolazim iz Zlatiborskog okruga, reći ću nekoliko reči o autoputu Beograd – Južni Jadran. Ova Vlada je, odmah nakon dolaska na vlast, poništila koncesiju za izgradnju autoputa Horgoš-Požega i od tada imamo stalna obećanja i najave da će krenuti izgradnja autoputa od Beograda do Požege. U budžetu za 2010. godinu je planirano dve milijarde dinara za početak izgradnje tog autoputa, to je 20 miliona evra, a to je oko tri kilometra puta. Ako tom dinamikom budemo gradili taj put, za jedno 50 godina ima šanse da on dođe do Požege. Zaista bih apelovao na Vladu, obzirom da je Zlatiborski okrug najveći okrug u Srbiji i zauzima 11% teritorije Srbije, u njemu živi 4,6% stanovništva Srbije, ima solidno razvijenu privredu sa dobrim perspektivama, međutim, mi smo potpuno saobraćajno izolovani i to nas sprečava da se dalje razvijemo.Na teritoriji Zlatiborskog okruga se nalaze značajni turistički centri: Zlatibor, Tara, Zlatar, Mokra Gora, koji u ukupnom turističkom prometu u Srbiji zauzimaju značajnu ulogu. Takođe, dalje perspektive i razvoj tih turističkih centara su veoma sužene, obzirom na izrazito lošu saobraćajnu infrastrukturu. Ovih dana smo imali najave početka gradnje puta od Pojata, preko Kruševca, Kraljeva, Čačka, Užica pa dalje ka Republici Srpskoj. To je dobra inicijativa, ali pozivam vas da se pređe sa reči na dela i da krenemo jednom sa izgradnjom puta. Taj autoput od Beograda do Požege, pa dalje preko Užica, Zlatibora, Nove Varoši, do crnogorske granice, jeste jedna bitna pretpostavka za dalji razvoj čitavog Zlatiborskog okruga i iz tog razloga vas pozivam da se predvide veće budžetska sredstva i da se obezbede kreditne linije kako bi se konačno otpočelo sa realizacijom tog projekta.
Poštovani narodni poslanici, u skladu sa čl. 37. i 38. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da će, zbog odsustva predsednika i zamenika predsednika poslaničke grupe SRS, poslaničku grupu SRS predstavljati narodni poslanik Zoran Krasić, do njihovog povratka. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
U okviru objedinjene rasprave o predlozima zakona o potvrđivanju sporazuma o zaduživanjima, ima ih pet, vreme koje mi je na raspolaganju ću upotrebiti za obrazlaganje dva, da kažem nenamenska zajma koja nemaju utvrđene namene za korišćenje, a predstavljaju pojavu koja je značajna, u smislu toga da mi uopšte nemamo efekte ulaganja, kao ni namene za ova sredstva, jer onako kako su one definisane i u ovim zajmovima, gde se samo daju sredstva za razvoj javnih finansija ili se uzima novac za razvoj privatnog i finansijskog sektora, a u stvari se novac dobija za već obećane aktivnosti koje, otvoreno moram reći, nisu dale pozitivne rezultate u oblastima za koje se promene predlažu i jesu dostavljene ovim bankama, od kojih se krediti traže. Nama kao narodnim poslanicima ta pozivna pisma u kojima ste vi napravili strategije za razvoj npr. bankarskog sektora ili ste se onima od kojih tražite kredit kvalifikovali rezultatima postignutim u oblasti stečajnog zakonodavstva, javnih nabavki, kako navodite u jednom od ovih dokumenata, u prodaji akcija društvenih preduzeća, u Predlogu zakona o kontroli državne pomoći, zaštiti konkurencije, smatram da ja ne mogu da vama dam saglasnost kao poslanik u ime SNS za zaduživanje donetim zakonima koje treba da donesu promene, ali ne idu u korist ovom društvu, a pre svega ne idu u korist razvoju ove zemlje. Postavljam osnovno pitanje, odakle vama pravo da preuzimate rizik u ime svih nas uzimajući kredite za finansiranje sistema koji ne funkcioniše? Vaša volja da preuzmete odgovornost ne znači istovremeno i vaše pravo da ogromna finansijska sredstva uzimate sa namerom za pokriće deficita, čiju mi strukturu ne možemo da ocenimo kao opravdanu, da bi mogli da pokrivamo te deficite. Problem ovog društva je upravo neobjašnjena struktura, do juče deviznih rezervi, kada ste se hvalili da imate stabilne devizne rezerve, a one nisu poticale od izvoza, one nisu poticale od državnih deviznih deficita, nego su poticale od obavezne rezerve i te politike po kojoj su banke, koje imaju matice u inostranstvu da bi davale ovde kredite, morale deo obavezne devizne rezerve da drže kod Narodne banke. Kada smo govorili da to nisu stabilne devizne rezerve, o tome se ćutalo do trenutka kada se pokazalo da struktura deviznih rezervi nije zasluga ni Narodne banke i njene finansijske politike, ni Vlade koja je usmeravala razvoj industrijske proizvodnje koja ima izvoz, već je to bila posledica monetarne politike i politike obaveznih rezervi. Imamo priču o strukturnim problemima u PDV, o tome ćemo pričati kada budu amandmani o budžetu na dnevnom redu. Prikazujete nam agregatno PDV, zajedno PDV u zemlji i onaj iz izvoza, želeći u stvari da sakrijete pravu strukturu odnosno da od nas dobijete opravdanje za ono što nije opravdano. Ono što je ovde najproblematičnije to je da mi imamo već 90 plus 120 miliona evra uzetih od poslovnih banaka za deficite i refinansiranje duga koje proizilazi iz budžeta. Već za sledeću sednicu je dostavljen predlog novog zakona koji treba potvrditi i on iznosi 160 miliona evra, takođe zajma koji Vlada uzima od domaćih banaka Erste, Marfin i Vojvođanske banke, imamo 120 miliona pomoći od Nemačke koju ste dobili za ove namene, 50 miliona evra pomoći od EU, 250 miliona evra od Svetske banke, ali i jednu milijardu obveznica koje su takođe kao zajam, pasiva za pasivu, izdate radi pokrića budžetskog deficita. Odakle ovoliki budžetski deficit i da li se može kreditom pokrivati deficit, pasivom finansirati pasiva da bi se onima koji nam daju kredite kvalifikovali, umesto namene šta ćete da uradite sa sredstvima i proračunom efekta, namene svele na aktivnosti, kaže, u okviru programa? Znači, ne kažete gde ćete da uložite sredstva, kako ćete strukturno da rešite problem ovog deficita u smislu da se ne pojavljuje ta budžetska rupa, nego im pričate šta ste preduzeli, čak ima i neistinitih informacija, npr. zajmoprimac je završio prodaju akcija društvenih preduzeća iz privatizacionog registra. Nije tačno. Kaže započet je proces dijagnostičke procene bankarskog sektora koji je odobrio zadovoljavajuću metodologiju za sprovođenje pomenute procene i utvrdio proces odlučivanja kojim se uzima u obzir kapital. Kažete da ste počeli da Zakonom o preuzimanju akcionarskih društava dozvoljavate poseban tretman nekim stranim strateškim partnerima u preuzimanju bankarskog sektora da bi se ostvario onaj uslov iz prvog dela kredita za razvoj privatnog i finansijskog sektora da se svede učešće države u bankarskom sektoru na niži nivo. Kako ćete da objasnite da je Hipo Alpe Adrija banku kupila austrijska država i ta Hipo Alpe Adrija banka ima nepokrivene adekvatnim zalogama, čak i dokumentacijom, nekih 530 miliona evra. To što je ovde nama hvaljeno kao izuzetna banka, da li će nam neko reći da li u ovoj zemlji postoji neki hipo alpe predsednik one države koja uzima ogromne provizije da bi otvorio vrata toj i takvoj stranoj banci na ovom tržištu, kao što je slučaj u Sloveniji ili Hrvatskoj? Ili ćete mi reći da takva banka ima drugačiji način ulaska na ovo tržište ili da je ova zemlja i ovi ljudi manje podložna takvom načinu otvaranja vrata ili mislite da takve vesti u ovo vreme civilizacijskog dostignuća, interneta, i štampe, i radija ne dopire do ušiju građana? Mislim da je potpuno neodgovorno da nam dostavite ovakav zahtev za kredit gde mi ne znamo šta finansiramo. Imam čak problem i za koridor. U redu, infrastrukturni projekat, da li je neko uradio obračun efekata da ovo zaduživanje pokriva dug i da ostaju neki rezultati? Svi krediti koje uzimate su sa varijabilnom kamatom, izuzetno povoljni. Da, u ovom trenutku, ali ako je ovaj kredit na primer vezan za euribor, šestomesečni pretpostavljam, jer su šestomesečni obračuni, trenutno šestomesečni euribor na evro iznosi 0,67, na funtu 0,60 i na dolare 0,25. Nije problem, ali vi odlično gospođo ministre znate da je u Belgiji inflacija već 5% i da će u ostalim zemljama ta inflacija rasti zbog okolnosti koje su slične i da će dovesti do povećanja kamate, koja samo u ovom trenutku izgleda povoljna, a koja takva, varijabilna, na rokove na koje se krediti uzimaju, 20 godina, ne predstavlja bezazleni dug, već predstavlja izuzetno veliku opasnost za zemlju koja nema nameru da reši strukturne probleme u javnoj potrošnji i u proizvodnji, koja treba da omogući finansiranje države uopšte, i ekonomične države, a ne ovakve. Ono što jeste posebno zanimljivo, ne obrazlažete nijednog trenutka za koju namenu, da ste samo jednu namenu naveli, na primer ovo kada ide za budžetsku potrošnju, da li ćete vaš softverski sistem onog NIS koji imate uklopiti sa ovim zakonom o javnom dugu, koji navodno imate, da se podaci preklapaju, odnosno preuzimaju. Mi smo dobili u izveštaju revizorske institucije da ti podaci nisu validni, iako postoji takva softverska veza. Vi čak nemate ni izveštaj o iskorišćenosti donacija, a to je ovo gde dobijate kredit zato što ste usvojili Zakon o kontroli državne pomoći. Znači, ja čak očekujem kaznene bodove za nepoštovanje uslova iz kredita u smislu kontrole te državne pomoći, odnosno pristizanja zajmova. Nisam ja sumnjala. Tačka 3.2. koja tretira kaznene kamate ovde je izostavljena. Vi nama nijednog trenutka niste dostavili, mislim da je ovo četvrti zajam u kojem se pozivate na opšte uslove Svetske banke, a mi te opšte uslove uopšte nemamo. Imamo kratak izvod onoga što može da deluje prihvatljivo, a ono što može da deluje opterećujuće bukvalno se izostavlja. Ono što jeste najinteresantnije u vašem pristupu kod javnih finansija je skidanje odgovornosti sa sebe i prevođenje grešaka na knjigovođe, kako je to uradi gospodin Cvetković. To ne govorim u smislu atraktivnosti nastupa, pa da neko napravi novinski tekst. Vi, gospođo, jeste nasledili vrlo loš Zakon o računovodstvu, ali imali ste pozive da ga promenite. Znamo i čija je zasluga za usvajanje onog i onakvog zakona, koji je omogućio da u ovoj državi, iako imamo, navodno, precizne poreske zakone, može da se desi da jedno preduzeće ima gubitak u bilansu uspeha, a da na drugoj strani ima povećanje vrednosti zgrada, imovine u bilansu stanja. Kako je to moguće da neko pokazuje gubitak, a da sa druge strane ima uvećanje vrednosti zgrada, imovine i kapitala? Zato što je u Zakonu o računovodstvu već duži niz godina potpuno namerno uveden nesklad između ekonomskih kategorija i obračunskih kategorija. Kada bi vi imali smelosti da se oslobodite i kao ekonomista profesionalno i časno zatražite da realne kategorije za oporezivanje budu unete u zakon, kad se osnovica precizno definiše, a ne da ima 13 zakona, 45 podzakonskih akata, pratećih pravilnika itd, koji omogućavaju zloupotrebu poreske osnovice i obračuna, i onih koji to umeju da sakriju, i da mi kao država posle nemamo potrebe da ulažemo toliko u otkrivanje poreskih utaja i u rad poreskih organa, a sve se to lako može, vrlo lako i jednostavno izbeći preciznim zakonom o računovodstvu, pa nam se ne bi desilo da gospodin Cvetković kaže – krive su knjigovođe, a knjigovođe su evidentičari promena koje nalažu kreatori tih događaja. Knjigovođa je evidentičar, a krivac je onaj ko daje nalog da se određeni poslovni događaji dese, onaj ko je naložio da se izvrši isplata za pozajmicu onome ko na to nije imao pravo, onaj ko nije tražio da se ona bankarska garancija naplati, onaj koji je angažovao ljude po ugovoru o radu, a nije smeo, jer nadležnosti ministarstva su isključivo za stalno zaposlene, kao što je pokazao i izveštaj. To nije uradio knjigovođa, to radi njegov nalogodavac. Mene ne zanima opravdanje i pokušaj da vi sačuvate Vladu, mene zanima da ova država počne da funkcioniše na principu čistih računa u kojima će novac biti usmeravan u proizvodnju i da to bude isplativo, a ne da uzimamo kredite za pokriće onoga… U stvari, uopšte ne znamo gde ovaj novac odlazi. Kad bi neko tužio Skupštinu da je dužna da položi građanima račune za ovakvo zaduživanje, to je isti takav odnos kao kad vi optužite knjigovođe da su krivi za probleme u izveštaju koje je iskazala DRI. Skupština je ovde samo evidentičar vaših potpisanih sporazuma i znam da bi mnogima od vas bilo najdraže da postoji Vlada i da nosi zakone pravo u „Službeni glasnik“. Kad bi nekako moglo da ova zgrada ne postoji, odnosno da postoji, jer u njoj se održavaju zanimljivi događaji, skupovi, kokteli itd, ali kad bi mogli da mi nekako ćutimo ovde, da ne progovorimo o ovim kreditima. Usporavamo vam stvar, postavljamo prava pitanja na koja je ćutanje jedini odgovor. Vi kažete – imamo dobre namere, idemo u dobrom pravcu. Čak je i današnji gost naše zemlje, poznati Holanđanin, rekao – da, idete u dobrom pravcu, na dobrom ste putu, ali se samo rezultati broje. Samo se rezultati broje i priznaju, a vi nemate rezultate koji omogućavaju nastavak zaduživanja za namene koje ovde pišu. Porazna je statistika privatizacije i rezultata koji su iz nje proistekli. Možda ćete da uložite ovaj novac u neku softversku opremu, kompjuterizaciju, na primer onih dnevnih plaćanja, gde se ne kontroliše zakonitost. Sumnjam. Kada su promene uvođene posle 2000, gde je uvedena kompjuterizacija koju su finansirali strani donatori? U MUP, pravosuđe i, gle čuda, Zavodu za intelektualnu svojinu. MUP i pravosuđe neću da komentarišem, građanima je već dovoljno jasno, ali zašto Zavod za intelektualnu svojinu? Zato što ste u međuvremenu drastično podigli takse za održavanje patenata i licenci, koje vlasnici ne mogu da finansiraju u smislu održavanja i zaštite, a kada prestanu da uplaćuju takse, ti patenti i licence su svojina onoga ko ima ustanovljen softverski program, slobodan svima, a kome prvo? Onome ko je donirao softverski projekat. Znamo i u privatnom životu, apsolutno ništa se ne dešava slučajno. Gde ste još ulagali novac? U namene od kojih najveći broj ljudi nije osetio promene, neki jesu, za neke znamo kako su uvećali svoje bogatstvo za nekoliko godina unazad, stekli diplome, ne kažem i obrazovanje, napredovali u svakom smislu da mogu da se pokažu kako živimo bolje, ali je najveći broj građana u stvari doživeo nesporno nazadovanje koje je najznačajnije u tome što i ako ima nadu, neće imati sredstva, odnosno biće opterećeno ovim i ovakvim kreditima, pa neće moći da započne neku novu industrijalizaciju ili reformu zemlje, jer ćemo biti opterećeni dugovima, a već smo sada prezadužena zemlja. Koji podaci govore o tome da smo prezaduženi? Ne interni. Iako se vi trudite da posmatrate samo javni dug, a ne i ukupan spoljni dug, navešću vam prvu logičku grešku i objašnjenje zašto MMF posmatra ukupan dug. Nećete da obuhvatite dug preduzeća, ali ta preduzeća koja su se zaduživala kroz border kredite su oni koji su stvorili bruto društveni proizvod na osnovu koga vi merite kredit, pa ne može da bude obuhvaćeno to preduzeće sa dobiti i prihodom i proizvodom koji stvara, a da ne bude obuhvaćeno sa izvorom iz kojeg je stvorio tu dobit. MMF to obuhvata zbirno i kaže da je na kraju 2009. odnos spoljnog duga prema BDP-u 76,3%. Ozbiljno zadužena zemlja već sa 80%. Mi ćemo 2010. godine imati 85,6% po njihovoj proceni, a 2011. čak 90%. To, pri činjenici da je bruto društveni proizvod prikazan u inflatornim, većim cenama, pa izgleda većim nego što on realno jeste, vaš doprinos zaduživanju ovakve vrste i povećanju učešća duga i odnosa u odnosu na BDP je nesumnjivo prevelik, štetan za privredu i zaista predstavlja, ova dva zakona predstavljaju razlog zbog kojeg vi kao Vlada ozbiljno morate da se zamislite koliko još vremena sebi dajete da ovu zemlju držite prikovanu na šalterima, koji se zovu dužničko, ne ropstvo, nego kvalifikacija države koja jedino može da funkcioniše na kreditima, što nije, ne pohvalno, nego što nije dobro za zemlju koja treba da ide put EU i da sarađuje sa partnerima u svim zemljama sveta.
Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč.
Jedino logično opravdanje, dame i gospodo narodni poslanici, za kreditna zaduživanja Republike Srbije mogu se naći ukoliko se finansijska sredstva ulažu u infrastrukturu ili u kapitalne projekte. Ono o čemu danas raspravljamo ovde u Skupštini, a tiče se novih 755 miliona evra, sa izuzetkom otprilike 384 miliona, koliko je namenjeno za Koridor 10, u principu samo potvrđuju jedan naš suštinski stav, SRS, o tome da ekonomska politika koja se vodi u zemlji u proteklih devet godina, nažalost, na najbolji način vuče državu i građane u nešto što se zove dužnička kriza. Same ekonomske krize po pravilu nastaju kao posledica ili rasta spoljne zaduženosti ili kontinuiranog deficita platnog bilansa sa čime se suočava država Srbija. I u jednom takvom ambijentu kada je sudbina države praktično u rukama inostranih kreditora i zavisi isključivo od njihove spremnosti da obezbeđuju priliv kredita na koji se ekonomija navikla. Jasno je da nema mnogo razloga da budemo optimisti. Pogotovo imajući u vidu činjenicu da kada se nekog od razloga bilo da je reč o ekonomskim ili političkim razlozima, priliv tih sredstava na osnovu kredita ili uspori ili potpuno obustavi, jasno je da stvari nikako neće stajati onako kako treba. Ono što ovom prilikom, takođe, želimo da istaknemo jeste i činjenica da su neosporni neki podaci koji ukazuju da kredite koje jedržava Srbija uzimala u ovoj poslednjoj deceniji praktično nisu racionalno i ekonomski logično korišćeni, jer da smo u pravu govori i činjenica da se pad industrijske proizvodnje redovno beleži, da je porast stope nezaposlenosti iz meseca u mesec sve veća. Pogotovo je teško dati dogovor javnosti na pitanje koje se tiče svih tih novčanih sredstava koje su pristizale do sada po osnovu uzetih kredita i pogotovo ono što je i te kako bolno pitanje, a tiče se prihoda koje je ova država ubirala na osnovu prodaje državne imovine, jer prema onim podacima koji govore da je od početka privatizacionog procesa u Republici Srbiji prihodovano nešto oko tri milijarde evra, a jasno je da ne postoji niko ko može sa sigurnošću da kaže gde su ta sredstva završila. Pri tom smo imali čuvene anomalije u tom smislu vezano za privatizacije nekada velikih poslovnih sistema, pogotovo šećerana, cementara i tako dalje, za onih čuvenih tri evra, ali o tome dosta je bilo reči. Za poslednjih samo godinu dana deficit bilansa tekućih računa, kojima su obuhvaćeni svi nekreditni devizni tokovi, povećani su za 70% i tako su devizni odlivi premašili one prilive koje smo imali po svim osnovama, čak po osnovu doznake emigranata, za gotovo pet milijardi dolara, a u istom periodu je deficit trgovinskog bilansa jedna od najvažnijih komponenti bilansa tekućih računa uvećan za 44%. To narodskim jezikom rečeno znači da je država Srbija otprilike svakog meseca uvozila za milijardu dolara robe i usluga više nego što je bila u stanju da izveze. Sve su ovo negativni tokovi koji se reflektuju na ukupan spoljni dug Srbije, koji je u poslednjih godinu dana povećan za 42%. Mislim da nema razloga za dilemu tog tipa da li je Srbija nezadužena, zadužena ili prezadužena zemlja, jer cifre najbolje ukazuju na to u kakvom se stanju trenutno nalazimo. Sam podatak da već od sledeće godine, od 2010, Srbiji sledi servisiranje spoljnjeg duga u iznosu od 3,56 milijardi ukupnog, uključujući i javni sektor. Planirana je otplata i glavnice i kamata, tako da tek nešto manje od tri milijardi evra nas očekuje u 2011. godini i tako da ne nabrajam do 2015. godine. Reč je o iznosu od skoro 16 milijardi evra, koliko ćemo morati kao država da otplatimo na osnovu politike koja se vodi u ovih devet godina, a to je ta politika stalnog zaduživanja. Samo zaduživanje u ovakvoj situaciji, u smislu nekakvog pukog preživljavanja je ništa drugo do jedan politikantski potez, jer u prvom redu i možda najilustrativnije odražava nesposobnost Vlade koja umesto da konkretnim merama reši, pre svega, probleme koji stoje u javnom sektoru, ona to čini novim zaduživanjem, a vraćanje duga očigledno se ostavlja za buduće i buduće generacije i za neka bolja vremena koja bi trebalo da uslede. Zaduživanje kao čin bi moglo da ima uporište ukoliko se zaista očekuje povećanje privredne aktivnosti, pa da na osnovu toga možemo realno da uđemo u celu tu priču u vezi otplate kredita. Međutim, jasno je svima da u okolnostima, odnosno u ovakvom ekonomskom ambijentu u kojem se nalazi država Srbija, to je praktično nemoguća misija. Sama činjenica da je poređenje sa 2000. godinom praktično dupliran spoljni dug, govori nam na najbolji način kako Vlada odnosno kako režim zamišlja i kako sprovodi svoju politiku. Krediti koji su uzimani uglavnom su pre svega potrošeni na javnu potrošnju, a jasno je da nekakvih pravih i velikih investicija u Srbiji praktično i da nije bilo, pogotovo je zabrinjavajuće i nedopustivo se i po priznanju samih predstavnika i Ministarstva finansija određeni deo tih sredstava iz kreditnih aranžmana koriste i za popunjavanje budžetskog deficita, što apsolutno ne stoji. Ukupan bruto domaći proizvod iznosi nešto više od 30 milijardi evra i ono što može da zabrine je podatak da javni dug ove države raste tempom od 1.100.000.000 evra i, kao što sam već napomenuo, činjenica da ćemo već od 2010. godine morati da vraćamo veću sumu novca nego što je to do sada bilo. Ima i nekih podataka koji ukazuju da ćemo samo za kamate iz budžeta morati da izdvojimo oko 400 miliona evra, a kada imate situaciju kakvu imate, jasno je da će to biti jako teško, pre svega za građane kao poreske obveznike. Stoji i podatak da prezaduženost Srbije bi bila i veća da nije došlo do toga da Svetska banka otpiše 400 miliona duga i prebaci ga na račun tzv. države Kosovo i ta organizacija je, podsećam javnost, ne samo nekoliko meseci načinila jedan ekonomski skandal primanjem tzv. države Kosovo u svoje zvanično članstvo. Dakle, trenutno, kada se na ukupna dugovanja države dodaju i dugovi privrede i građana, taj ukupan spoljni dug, kao što smo već mogli da čujemo, iznosi oko 22 milijarde evra ili, što bi za svakog građanina Srbije značilo, otprilike 3.000 evra po glavi. Problem jeste ne samo u veličini duga i veličini deviznog priliva, nego pre svega i nivoom deviznog prihoda od izvoza koji, nažalost, je i te kako mali. Do sada smo ukazivali da je pre svega neophodno suštinski doći do jednog zaokreta u vođenju ekonomske politike, a u tom smislu da se omogući ambijent u kome bi pre svega banke prepoznale interes da se okrenu privredi zbog čega i valjda postoje. Mislimo da bi na taj način, uz određene konkretne mere, kao što su obaranje državnih kamatnih stopa itd, praktično banke dobile jednu motivaciju da finansiraju, pre svega, javne radove i naravno ukoliko država bude garant za kredite koji budu bili namenski odobravani, to je nešto što bi, po mišljenju SRS, moglo da omogući napokon jedan pomak kada je reč o celokupnoj ekonomskoj situaciji. Ako imamo u vidu činjenicu da i u ovako projektovanim budžetom za 2010. godinu skoro polovina prihodnih sredstava je planirana na osnovu PDV i akciza, jasno je da nas očekuje prilično neizvesna i teška godina, iako se zna da sva ova sredstva koja država Srbija preuzima od raznih međunarodnih finansijskih institucija, odnosno ako se zna da ekonomija u tom smislu ne poznaje kategoriju ljubavi, smatramo da bi znatno bolje bilo napraviti jednu kvalitativnu strategiju, odnosno projekciju za narednih nekoliko godina, a ne samo gledati od koga ćemo, kako i pod kojim uslovima, uzimati kredite za budžet, devizne rezerve ili likvidnost, svejedno. Dakle, neophodno je pre svega sistemsko reformisanje kompletnog ekonomskog sistema kako bi se stvorili uslovi za izvozno orijentisanu privredu, odnosno industriju, kako bi se pomoglo poljoprivredi, a ne na način kao što je to predviđeno sada budžetom, gde od ukupnih sredstava planirano izdvajanje je svega nekih 2,5%, jer jasno je da će u protivnom biti velikih problema.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rekao i kolega Kenan Hajdarević malopre i ja moram da kažem da možemo da razumemo kada dođe do zaduživanja Srbije, kao što su ovi zakoni koji su pred nama, ali ukoliko iza toga stoji neki ozbiljan plan, ako postoji, kako da kažem, motiv koji stoji iza ovoga, ali da taj motiv nije održavanje postojećeg stanja, nego da su taj motiv promene. Znači, suština svega ovoga je šta stoji iza ovog zaduživanja? Da li će ovo biti korak napred za sve one koji će biti korisnici ovog zajma ili će to biti samo održavanje postojećeg stanja? Gospođo ministarka, moram da sumnjam da će biti održavanje postojećeg stanja, bez namere da vas kritikujem, zaista. Čak mogu da kažem i da imam dovoljnu dozu razumevanja za napore koje činite da se ništa ne promeni ovde i da faktički Srbija ne ode korak unazad. Nažalost, ovaj budžet za 2010. godinu je, kako je to rekao jedan kolega iz DS, logičan sled i posledica budžeta za 2009. godinu. Tu je naš problem, što se ništa ne menja, što ne vidimo nigde da će se iskoračiti iz ovoga u čemu se danas nalazimo. Ovde je zaduživanje, ali isto tako u budžetu za 2010. godinu na strani 3. imamo garancije koje će RS dati u 2010. godini i šta je tu naš problem? Tu su naš problem pre svega dva javna preduzeća, "Železnica Srbije" i javno preduzeće "Srbijagas". "Železnica Srbije", kao što je spomenuo malopre gospodin Hajdarević, u završnom računu za 2008. godinu iskazala je gubitak od 15 milijardi. Za 2010. godinu ćemo imatisubvencije od 12 milijardi "Železnici Srbije", od čega će 11,5 milijardi ići za plate. On je citirao u izveštaju, odnosno u napomenama koje idu konsolidovano u finansijski izveštaj za 2008. godinu od strane javnog preduzeća "Železnice", da firma koja je 100% ćerka firma, odnosno CIP, koja se nalazi kao pravno lice u okviru javnog preduzeća "Železnica Srbije", mimo zakona isplaćuje otpremnine i nema naznaka da će se to promeniti. Isto tako, "Železnica Srbije" 2008. godine osniva zavisno pravno lice "Srbija kombi". Stvarno bih voleo da mi neko objasni šta radi "Srbija kombi"? Takođe ono što nam je veoma sporno je Upravni odbor "Železnice". Pogledajte ko su članovi Upravnog odbora "Železnice Srbije" - Slobodan Radosavljević, diplomirani politikolog, direktor preduzeća "Beotesting" d.o.o. Beograd, delatnost preduzeća - uvoz i izvoz voća, Vukomir Mitrović, diplomirani hemičar, vlasnik firme "Elstil" d.o.o. Kraljevo, ne postoji u Agenciji za privredne registre takva firma, pomoćnik generalnog direktora JAT "Ervejz", Milan Vlasinić, diplomirani inženjer građevine. Sada mi kažite, a znate li zbog čega to pitam, ko su ovi ljudi što sede u Upravnom odboru? Morate da znate. Javno preduzeće "Železnica Srbije" je 100% vlasnik. Vlada mora da zna ko su ti ljudi koji sede u Upravnom odboru. Zbog čega vam to kažem? Zato što imamo 2008. godinu, NIS, upravni odbor, direktore koji su svi prosperirali, a odveli su firmu 100 miliona evra u gubitak. Takođe imamo "Srbijagas", koji je gubitaš. Onda za "Srbijagas" u 2010. godinu država će dati garancije u iznosu od, to je neverovatna cifra, nekih 300 ili 400 miliona evra. Za "Železnice" ćemo dati 600 miliona dolara garancije i 830 miliona evra. Možemo da razumemo ukoliko iza ovih zajmova koje Srbija uzima stoji jasna politika da će nešto da se promeni. Ako iza toga stoji politika održavanja gubitaša u životu, to nije politika iza koje LDP može da stane i zbog toga ne možete da imate našu podršku, jer evidentno je da bi mogli da raspravljamo o budžetu za 2010. godinu. Zbog čega smo to tražili, da prethodno raspravljamo o završnom računu za 2008. godinu? Zbog toga što imamo dokaz kod "Železnica" kako se poslovalo u prethodnoj godini, a sada ćemo da ih subvencionišemo sa 12 milijardi. Isto tako nam je bilo bitno da raspravljamo o završnom računu, da bi mogli da znamo kako će se sredstva u sledećoj godini koristiti. Imamo problem sa onim sa čim imaju problem i iz Saveza vojvođanskih Mađara. To je, moram da vam ponovo citiram član 184. Ustava, pošto očito vama nije jasan, kaže da 7% od republičkog budžeta iznosi pokrajinski budžet, a tri sedmine od tih 7% idu za kapitalne rashode. Međutim, na osnovu analize i projekcije budžeta za 2010. godinu AP Vojvodine, pokrajinski sekretar za finansije je rekao da svega 12 milijardi od 56 predviđenih će ostati za kapitalne investicije. Faktički pokrajinska administracija u mnogo većoj meri nego što je predviđeno služi kao protočni bojler prema onima prema kojima idu obaveze za plate, obrazovanje, zdravstvo itd, kao i prema lokalnoj samoupravi. Tih šest milijardi koje idu prema lokalnim samoupravama na teritoriji AP Vojvodine ste takođe ubacili u cifru i onda dajete izjavu, gospođo ministarka, zašto gledate rashodnu stranu, gledajte prihodnu stranu. Gde piše da se gleda prihodna strana kada se određuje 7%? Gde to piše? Kažite mi gde to piše? To nigde ne piše.
Vreme.
Samo ću još jednu rečenicu. Mislim da bi mnogo više imali podršku LDP da ste prihvatili naš poziv, da ste seli s nama da razgovarate, da ono što je nama prioritetno za 2010. godinu bar saslušate i da nađemo neki zajednički jezik oko budžeta za 2010. godinu. Na ovaj način i reakcijama koje dolaze ne možete imati podršku LDP.
Zahvaljujem gospodinu Marašu. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Dragutinović, poslanici DSS se često u ovoj sali ne slažu s vama po mnogim pitanjima, ali ono oko čega ćemo se sigurno složiti jeste da preteran rast spoljne zaduženosti sigurno jeste jedan od najvećih makroekonomskih rizika u naredni godinama. Krediti koje ćete dobiti u narednom periodu moraće naravno da se vrate sa kamatama. Veliki problem jeste što se ti sadašnji troškovi prevaljuju i na neke buduće generacije. U toku ove krize privatni sektor je smanjio svoje dugove, a država se dodatno zaduživala i dalje nastavlja da se zadužuje. To je sa ovom vladom, nažalost, reka bez povratka, ali ako jednog dana isplivamo iz ove krize i privreda počne da se oporavlja, počeće i privatni sektor da se zadužuje i to značajno da se zadužuje, tako da će ta zbirna zaduženost brzo dostići kritičnu granicu. Državni dug iznosi negde oko 12 milijardi, a spoljni dug 22 milijarde evra. Problem je u tome što bi državni dug mogao uskoro da naraste bar još za dve i po milijarde evra, to su krediti koji su već ugovoreni i samo je pitanje dana kada će Vlada taj novac povući. Javni dugo ovim narasta za još 30%, pa će za njegovu isplatu godišnje morati da se obezbedi negde oko dve milijarde šest miliona evra. To znači da će svako od milion i 800.000 zaposlenih u Republici Srbiji morati godišnje za državu da zaradi 1.300 evra da bi država vratila glavnicu i da bi platila kamate. Ove godine deficit je 4,5% BDP, ali najveći problem je što iza toga ne stoje infrastrukturni projekti. Kada se budžetski deficit pojavi treba ga pokriti i to se obično radi zaduživanjem ili višim porezima. Vi ste se za sad odlučili za zaduživanje, ali ako se taj deficit ne pokrije u tekućoj godini, u godini u kojoj je nastao, onda se on pridružuje javnom dugu. Čudno mi je kada slušam da je Srbija nisko zadužena zemlja, jer njen javni dug iznosi 33% BDP i znatno je niži od proseka EU. Problem je u tome što u tu računicu nisu uračunati već dogovoreni krediti za koje, kako sam rekao, pitanje je vremena samo kada će biti iskorišćeni. Takođe, vi ste, gospođo Dragutinović, rekli da je granica između 40 i 45%. Mislim da nakon ovog zaduživanja se upravo krećemo u tom rasponu. Valutna struktura duga je nepovoljna jer dinarski deo iznosi samo 10%, a to jednostavno znači da poreze koje država ubira u dinarima moraće da vraća u evrima i u dolarima. Najveći rizik kod toga jeste što dolazi do promene kursa. Drugi problem jeste što krediti koji će ući u strukturu javnog duga, uglavnom podrazumevaju i varijabilnu kamatu. Vi ste rekli da je ovaj budžet, koji treba da usvojimo za neki dan, razvojni i da je većina kredita namenjena za razvoj infrastrukture, ali problem je što ti radovi, infrastrukturni radovi nikako da počnu, jer imamo primer da novac čeka već tri ili četiri godine, a da nije povučen ni jedan jedni evro. U jednom od zakona o kojima raspravljamo, to je programski zajam za razvoj javnih finansija, koji je sklopljen sa Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj, država se zadužuje za dodatnih 70 miliona i 100.000 evra. Koje su namene tih sredstava? Reforme u oblasti upravljanja javnim finansijama kojima bi se poboljšalo postojeće loše upravljanje fiskalnom politikom. Kredit će se koristiti za planiranje i pripremu budžeta. Da podsetim, Narodna skupština je juče, 15. decembra, trebalo da usvoji budžet Republike Srbije za 2010. godinu. Možda će se deo ovih sredstava iskoristiti za novi zakon o budžetskom sistemu, u kome će rok za donošenje budžeta, usvajanje budžeta u Skupštini biti kada se za to steknu uslovi, a ne 15. decembar. Zatim, sredstva su planirana za pripremu budžeta, poboljšanje sistema praćenja i kontrole javnih finansija. Ne znam da li će određena sredstva iz ovog kredita biti iskorišćena za nabavku udžbenika osnovi knjigovodstva, da li ćete nabavljati digitrone za knjigovođe, da li će od tih sredstava biti pokriven i taj čuveni kurs popodnevni u kome će knjigovođe naučiti kako treba da rade svoj posao. Takođe, jedan deo tih sredstava namenjen je i za dovođenje penzijskog sistema u stanje fiskalne održivosti. Da li određeni deo tih sredstava ide na pisanje zakona koji treba da urede sistem penzijskog invalidskog osiguranja, na pokrivanje troškova tri radne grupe koje rade na tri različite oblasti, na edukaciju tih ljudi koji pišu taj zakon već tri godine kako bi penzionerima u Srbiji bilo bolje? Zato budite oprezni kad sve ovo radite i ako nas već zadužujete, onda taj novac morate uložiti u razvoj. Vi ste gospođo Dragutinović nedavno rekli da ovu situaciju ne gledate kroz ružičaste naočare, ali ja imam utisak da ste vi stavili naočare za varenje, pa ne vidite koji su problemi u Srbiji i kolike su opasnosti, jer kad sistem jednog dana pukne, pući će po leđima svih građana Srbije. Nikad nemojte zaboraviti činjenicu da ko živi na kredit, umire na rate, a mi sigurno ne želimo da se tako nešto dogodi građanima Srbije. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Milan Avramović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom paketu zakona, svih pet predloga, vezano za ugovore između Republike Srbije i Evropske investicione banke i vremena koje je na raspolaganju svim poslaničkim grupama, ne mogu se složiti s tim da mogu svih pet obrazložiti kvalitetno i reći svoju primedbu, pa sam zbog sveta toga izdvojio samo jedan ugovor, a to je Zakon o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke, zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu B. Zbog građana moram da iznesem neke podatke, da su ovim zakonom prema procenama banke ukupni troškovi projekata 200 miliona evra, od kojih je 125 miliona dato iz budžetskih sredstava Republike Srbije, a drugih 75 miliona od sredstava iz ugovora, tačnije od same banke, od kojih je u prvoj branši 12. decembra2008. godine potpisan prvi ugovor kojim je dato prvih 50 miliona, a naknadno, godinu dana kasnije, banka je odlučila da da kredit od još 25 miliona. Ovaj novac mora se podići do marta 2013. godine. Rok otplate je 20 godina i koristeći isključivo za Nacionalni investicioni plan i projekte kroz koje Nacionalni investicioni plan oceni kao privilegovane. Za sada nemamo spisak tih projekata i ne znamo u šta će otići ovaj novac, ali ono što znamo, jeste istorija, način i delovanje rada Nacionalnog investicionog plana, kojim ću se pozabaviti u toku svog izlaganja. Takođe, iz svega ovoga treba izvući zaključak da je Vlada Republike Srbije nastavila sa zaduživanjem, rok otplate je, već sam pomenuo to, 20 godina. U međuvremenu može da se desi mnogo što šta i sa tržištem i sa ekonomijom u Republici Srbiji, tako da i ovaj dug ostaje narednim generacijama koje tek treba da dođu. Sredstva koja NIP predviđa precizirana su samo u nekim segmentima kroz neke oblasti. Primera radi, unapređenje putne infrastrukture, obnova i modernizacija objekata namenjenih osnovnom, srednjem i visokom obrazovanju, izgradnji i poboljšanju objekata namenjenih pružanju zdravstvenih usluga, usluga socijalne zaštite, renoviranje objekata koje koriste državni organi uprave, obnova i utvrđenje kulturno istorijskih objekata itd. Svi ovi projekti, još jednom napominjem i podvlačim, realizovaće se isključivo preko NIP. Dakle, kada uzmemo istoriju, videćemo da je jedna ista priča po ko zna koji put pomenuta, da su svi ovi predlozi bili još prvi put kada je NIP nastao, da kažem da je to bilo 2006. godine, i da su oni isti ministri i isti funkcioneri, istih stranaka, tada vodili NIP i da vode i danas. Jedina je razlika u tome što su tada bile drugačije izjave, drugačija razmišljanja i ja koji sam poslanik iz Beograda fokusiraću se isključivo na učešće NIP u gradu Beogradu. Zbog toga imam i obavezu da vam pročitam jednu od izjava od 27. jula 2006. godine pod pompeznim nazivom „Ulaganje u grad ili u prestonicu, u grad Beograd od milion evra“. Tu je protokol o sprovođenju Nacionalnog investicionog plana na teritoriji Beograda, potpisali predstavnici Skupštine grada i ministar finansija Mlađan Dinkić. Tu se definiše izgradnja saobraćajne infrastrukture, dakle, sve ono što je i sada predviđeno ovim ugovorom, 4.000 stanova za zaposlene u državnoj upravi i javnim službama,zatim u zdravstvene, obrazovne, sportske, verske, ustanove kulture, kao i da će u narednih godinu dana biti uloženo oko 440 miliona evra. Dakle, ovo je izjava iz 2006. godine, koju ću ja malo da razradim, gde se kaže da je, prema rečima Dinkića, 221 milion obezbeđen iz viška privatizacionih prihoda, dok će krediti međunarodnih finansijskih institucija u iznosu od 207 miliona evra predstavljati dodatni izvor finansiranja. Onda kaže da je Vlada Srbije na inicijativu Skupštine grada započela pregovore, pričam o 2006. godini, sa Vladom Japana o kreditu za izgradnju još jednog mosta preko Dunava, kilometar i po nizvodno od Pančevačkog mosta. Dakle, nema od tih pregovora ništa, zato što mi i danas nemamo nikakav nacrt, niti predlog ni u skupštini grada, niti bilo kakvu viziju, a nemamo ni vizuelno taj most. Onda, ide izgradnja stanova namenjenih državnim službenicima. Grad i Republika će narednih godinu i po dana, dakle 2007. i 2008. godine, prema Dinkićevim rečima finansirati sa po 80 miliona evra, tako što je svako zadužen za podizanje 2.000 stanova. Sada vas pitam, pošto je to bilo u prethodnom periodu, šta je ovde istina, a šta ne? Od tih stanova nema ništa. Ako ima, ko ih je dobio? Gde se oni nalaze? Ili je u pitanju opet neko obećanje, mada je to za mene bilo zbunjujuće, jer u tom periodu nije bilo predizborne kampanje. Idemo dalje. Kaže - grad je uspešno realizovao program izgradnje 1000 neprofitnih stanova i Republika će u potpunosti prihvatiti taj model, pa će uslovi konkursa biti isti kao i za onih prvih 1000 stanova, rekao je Dinkić. To je sa tačke gledišta ministra donekle logično, ali za nas, građane, recimo baš u gradu Beogradu, mi ne znamo kome je podeljeno tih 1000 neprofitnih stanova. Znamo ono što je opšte poznato, da je onaj koji je imao člansku knjižicu DS bio prioritet na toj listi dodele i normalno je da će i ministar iz G 17 plus da prihvati takav način rada, ne bi li stambeno obezbedio i svoje članove partije. Da je sve ovo smešno, govori i lista prioriteta, koja kaže - da bismo se pokazali u lepšem svetlu pred stranim turistima, koji sve češće posećuju našu prestonicu, dodao je ministar finansija, odlučeno je da obnovi fasade republičkih ustanova, gde će biti uloženo 4,5 miliona iz državne kase, dok će iz gradskog budžeta biti izdvojeno 11 miliona i to će predstavljati lepše svetlo grada Beograda. Pazite, ako nam jedini problem u celoj ovoj nemaštini i situaciji, u načinu života koji živimo kako živimo, jeste fasada u glavnom gradu, onda ćemo pogledati i to da li su i te fasade urađene. Mogu vam reći da pola od ovih fasada nije urađeno i ona polovina koja je urađena već izgleda kao da nije ni rađena. Ima tu još nekih obećanja. Kaže, prema Dinkićevoj najavi, planirana je dogradnja opreme Instituta za imunologiju Torlak. Zato mi danas nemamo vakcinu protiv gripa, zato što je ministar Dinkić iz G 17 ovo obećao. Idemo dalje, za obnovu 17 domova zdravlja u Beogradu, koji prelaze u nadležnost Skupštine grada, biće izdvojeno milion i po, osnovne i srednje škole dobiće oko 5.200 računara, to takođe nije tačno, stolove, stolice, muzičke instrumente. Planirano je ulaganje u novu opremu za Studentski centar, što takođe nije tačno, za izgradnju putničkog pristaništa Beograd, takođe nije tačno, pristanište u Vinči i gondole Novi Beograd, Ada ciganlija, predviđeno je 4.900.000 evra, takođe nije tačno. Dakle, Dinkić je najavio izgradnju prvog atletskog stadiona, koji još uvek ne postoji, ali nije utvrđeno koliko će to koštati. Iz ovih i ostalih primera, da sada ne bih trošio vreme, mislim da vam je ovo dovoljno da donesete neki zaključak. Ima tu izgrađeno plivalište u Grockoj, projekti u Obrenovcu, takođe, svi ti projekti ne postoje i nisu čak ni krenuli u realizaciju, a i oni projekti koji su krenuli u realizaciju, od njih se odustalo ili nisu završeni. Dakle, iz ovih primera u 2006. godini vidite i sami. Dalje, pitanje da li će NIP opravdati svoje postojanje ili ne? Zato i verujem gospođi Kalanović, koja je iste godine rekla da Srbija nije spremna da upravlja razvojnim projektima, već se sredstva troše neracionalno i neekonomično, ne poštuje se procedura i ne poštuje se kontrola, izjava gospođe Kalanović. Zbog toga sada ona daje primer iz 2006. godine koliko je potrošeno, a koliko je trebalo da bude potrošeno, iz obrazloženja da su to spiskovi i želje opština koje nisu imale nedovoljno pripremljenu tehničku ili plansku dokumentaciju. To vam je ova slična paralela, kada ministar Cvetković pravda svoj neuspeh neangažovanjem profesionalnih usluga knjigovođe. Dakle, ministarka je i dodala da nije tajna da su se u Srbiji otvarale putne deonice zbog izbornih godina ili su realizovani infrastrukturni projekti iz političkih razloga. Evo jednog primera u kojem se jasno vidi šta priznaje ministarka za NIP, a to kaže da je prema njenim rečima, među tim projektima najznačajnije učešće njenog ministarstva u realizaciji Koridora 10, kao i prilaz tog autoputa do Kragujevca, kao centra automobilske industrije Srbije. Evo paradoksa nekog koji je najveći zagovornik ulaska "Fijata" u automobilsku industriju Srbije i koji je ugovorom obavezan da reši infrastrukturu do Kragujevca i nazad. Meni nije bilo teško i da se pozabavim, baš zbog toga što je gospodin Senić govorio o "Fijatu", da kažem nekoliko reči koje su veoma važne, istinite, a koje nikada nećete čuti od predstavnika vlasti. To je da je poprilično rizičan koncept degradacije domaće industrije ulaskom "Fijata" na naše tržište. Dakle, koncept svake autoindustrije se bazira na matičnoj kompaniji za finalno sklapanje automobila kao gotovog proizvoda koji oko sebe vezuje mala specijalizovana preduzeća za proizvodnju različitih autokomponenata po fizičkom modelu, recimo, atomi. Naime, jezgro atoma autoindustrije sačinjava matična kompanija sa elektronima koji predstavljaju mala specijalizovana preduzeća, gde ekonomski jedni bez drugih ne bi mogli postojati ni opstati, čime se održava njihova zajednička egzistencija, interesi i motivacija. U slučaju "Zastave", to domaće jezgro atoma je namenjeno sa stranim jezgrom "Fijata", i ako se po njegovoj najavi proizvodnja interesantno ne vezuje sa domaćim dobavljačima, naša autoindustrija će ostati obezglavljena, degradirana i konačno ugašena i onda donosimo zaključak da će se raditi samo kod "Fijata", a nikako sa "Fijatom" ili možda za "Fijat". Zbog toga imam obavezu i ovih ljudi koji su dostavili ovu studiju vezano za analizu ugovora sa "Fijatom", da pročitam firme koje su ostale uskraćene za učešće u daljem realizovanju našeg automobila, sada "Fijatovom". To su: "DBM FAM" Beograd, "Livnica" Topola, "21. oktobar" Kragujevac, "Kraguj" Batočina, "Blagotin" Belušić, "Petar Drapšin" Mladenovac, "FRA" Čačak, "Tigar" Pirot, "Minel" Mladenovac, "Fabrike kablova" Zaječar, "Pres" Surdulica, "VIS" Svilajnac, "Staklara" Pančevo, "Filip Kljajić" Kragujevac, "Duga" Beograd, "Zastava mehanika obrada" Kragujevac itd, "PPT" Trstenik, "Kovačnica" Kragujevac, "NIP" Sremska Mitrovica, "Balkan" Suva Reka, "FAM" Kruševac, itd. Pogledajte način privatizacije ili hvalisanja ugovora između "Fijata" i Vlade kako funkcionišu mala preduzeća koja su ostala bez onih svojih osnovnih izvora prihoda, a to je učešće u izgradnji modela koji je bio do tada na snazi. Moram da napomenem i to da se čak ni "Fijat" nije obavezao, a trebalo bi, da oblik ulaganja nije dovoljno definisan, dakle, ne postoji podsticaj, ne znaju se i ne daju se čak nikakvi znakovi za nabavku povezanih lica, što je svakako standard u EU, cenzurisan podatak, član 20. u ugovoru u kome se ne poznaje dinamika ulaganja. Realizacije kapitalnih projekata bankarskih garancija ne postoje. Diskreciono pravo "Fijata", rast proizvodnje po godinama nije predstavljen. Obim izvoza samo najavljen, ne postoji u ugovoru, ulaganje u razvoj nije predviđeno. Primera radi, ovde ima i primeraRenoa koji ulaže 450 miliona evra u razvojni centar u Rumuniji, sa 3.000 inženjera, kvalifikaciona struktura zaposlenih, obim nabavke itd. Ne postoje mere unapređenja ugovora sa "Fijatom" i onda kada se pozivamo na liberalnu privredu EU, imamo onaj standardizovani privredni razvoj, dok kod nas imamo netiražni razvoj u funkciji resornih ministarstava. U predlogu, ako imamo tako liberalni standard, podsticaj privrednog ambijenta i rast investicija u Srbiji, imamo državno preduzetništvo, ministra ili recimo menadžera nekog. Smanjenje javne potrošnje, kod nas je situacija budžetsko finansiranje strateških partnera, liberalni kontinuitet prividnih poduhvata. Kod nas imamo diskontinuitet projekata, oročeni političkim mandatima, slobodna tržišna konkurencija, monopolistička konkurencija, liberalni pristup fondovima EU, povlašćeni pristup podsticajima i makroekonomska stabilnost, tačnije nestabilnost kod nas u Srbiji, kreditiranjem kod banaka i MMF. Da ne pričam sada o broju zaposlenih u Zastavi, da to nekada bilo 15 hiljada, da sada ima svega 3.800 i da nakon investicija Fijat ostaje na 2.400 i nešto zaposlenih. Ono što je takođe bitno, a što se ne sme ne pomenuti jeste i to da je spisak detaljnih podataka šta u fondu ima, ako uopšte ima koliko, a vidimo da iz ovih kredita ima, koliko je do sada potrošeno i na koje projekte. Nemamo nigde predstavljeno u javnosti, bilo bi dobro da to dobijemo. Zbog toga se i stiče utisak sa kojim se svakako slažem, da Srbija nije spremna da upravlja razvojnim projektima, već se sredstva koriste neracionalno, neekonomično, čak se i ne poštuje procedura, a ne postoji ni vrste kontrole. To što je još bitnije to će isto važiti za pristupne fondove, ako sada važi i za pretpristupne. Ostaje nam zaključak da treba samo da sednemo i da razmislimo šta je rađeno u prethodnom periodu, da bi precizirali šta će biti u budućem. Tako je i predstavljala ona teorija da ljudi na izborima treba da glasaju za menadžere, a ne za političare u ovom prevodu označeni, ako se to može tako shvatiti, jer i sama vlast u ovom slučaju se ponaša kao da je višak od privatizacije vlasništvo ministra koje je palo sa neba. Zbog toga i NIP ne poštuje proceduru i nije valjano uspostavljenih organa od te procedure niko sproveo, već se sve svodi na spisak nekakvih želja raznih ministarstva. Verovatno je to neka tradicija. Zbog toga i nemamo završni račun do zadnjih deset godina. Dakle, da ne bih trošio vreme svojim kolegama, moram doneti neki zaključak, a to je broj zaposlenih u Nacionalnoj službi koji je poprilično veliki i koji raste iz godine u godinu i da je on dostigao, u februaru 2009. je registrovana čak cifra od 750.000 nezaposlenih lica, što je za 13.000 više, nego samo za jedan mesec ranije. I onda, samo u poslednja četiri meseca, broj nezaposlenih je porastao za 31.000, iako je evidencija Nacionalne službe za zapošljavanje nije realna, jer mnogo je ljudi nezaposleno, a nije u evidenciji. Iz svega ovoga, donosi se zaključak da ne treba podizati kredite ne treba se zaduživati, jer se ne zna na šta se troši ikako se troši, a nemamo završne račune, nemamo uvid koji su to projekti, selekcije, napravljene privilegije pojedinih opština, pojedinih regiona, a možda i putnih infrastruktura, u zavisnosti od toga kada i gde su sledeći lokalni izbori. Iz tih razloga, svakako ne možemo podržati ovaj ugovor i ovih pet koji su u paketu predloženi.
Gospodin Miloš Radulović ima reč.
Ovde vodimo raspravu u pojedinostima o kreditnim zaduženjima, o šest ugovora koji imaju težinu u ukupnom iznosu od 755 miliona evra. Ukupno je verifikovano ovde u Skupštini, samo u toku 2009. godine, kreditna zaduženja sa ovih 755, 2.500 milijarde evra. Ako se uzme 788 miliona prve tranše MMF, to je 3 milijarde i 300 miliona. Ono što bih, gospođo Dragutinović, hteo vas da pitam je koliki je u suštini naš dug? Malopre smo čuli od gospodina Senića da nismo mnogo zadužena zemlja, da praktično 32% ukupnog BDP otpada na javni dug. Nama je prošle godine javni dug iznosio 27,6%. Pre par dana izjavili ste da je taj javni dug već premašio cifru od 42%, a i sam guverner NBS je izjavio da taj iznos ide na 42% BDP. Znate li koji je problem tu? Za razliku od Japana i drugih zemalja koje su imale veliki javni dug i preko 150% BDP, ali koje su imale supstancu, jer su imali šta da izvezu i da pokriju taj dug, kod nas je problem upravo što smo imali mali izvoz, svega ove godine je bilo negde oko 6 milijardi evra i što kod nas staju i preduzeća. Nemamo ono što bismo ponudili na tržištu spolja. Pada industrijska proizvodnja, samo u ovoj godini za 14%, i što ogroman broj radnika ostaje bez posla. Procena ekonomskih stručnjaka je da će taj broj ljudi debelo premašiti cifru od 200 hiljada, a čak neki pesimisti kažu i preko 300 hiljada. Ovde je gospodin Mrkonjić pre par dana rekao, odgovarajući na našu diskusiju u načelu, da je problem kod Koridora 10, u suštini, finansije. Da od obećanih i garantovanih 90 kilometara autoputa, uradili ste 48,5 kilometara autoputa iz razloga što nemate novac. Međutim, podsetiću vas samo na izjavu u nedeljniku „Nin“, od 26. novembra. U tekstu „Koridor 10“, gde je upravo gospodin Mrkonjić rekao, da je problem i zašto se nije završio taj ostatak od 42 kilometara, problem u organizaciji posla, gde tri ministarstva dele nadležnosti iz oblasti infrastruktura. To su infrastruktura, Nacionalni investicioni program i prostorno planiranje, dodajući da je saobraćajna infrastruktura njegov resor i da u suštini oni su ti koji su vlasni za te projekte i izgradnju tih puteva. Dogovorite se. Dogovorite se,utvrdite konsenzus, pa krenite da radite ono što ste obećali. Gospođo ministar, ovde danas razgovaramo i o kreditu koji se odnosi na programski zajam za razvoj javnih finansija u iznosu od 70 miliona i 100 hiljada evra. U obrazloženju se navodi da se ta sredstva upotrebljavaju za reformu u oblasti upravljanja javnih finansijama, kako bi se poboljšalo postojeće loše upravljanje fiskalnom potrošnjom i pomoglo poboljšanje fiducijalnih uslova, uvođenje opširnijeg, u većoj meri integrisanog srednjoročnog okvira za planiranje i pripremu budžeta. Pre samo neki dan, gospodin premijer Cvetković je na nalaz DRI koji je obuhvatio samokontrolu 18 ministarstava, odnosno 28% državnih službi, utvrdio velike nepravilnosti. Odgovarajući na naše primedbe i na zahteve da tražimo ovde da se povede postupak i diskusija o nalazu DRI, lakonski je odgovorio da su za to krivi oni ljudi koji su se bavili knjigovodstvom, odnosno knjigovođe. Za svakog ko se imalo razume u finansije, jasno je da naloge ne potpisuju knjigovođe, nego ih potpisuju ministri, državni sekretari, pomoćnici ministara, direktori uprava, direktori agencija i da su oni odgovorni. Očigledno je da, gospođo ministar, vi uvek nađete krivca u nekom drugom. Vama je kriva ekonomska kriza za ove loše rezultate i ovo loše stanje. Krivi su vam građani, krive su vam knjigovođe i krive su vam opozicione stranke što iznose svoje stavove i opravdano kritikuju sve ovo što loše radite i što pogađa građane Srbije. Samo da kažem, DSS i njena poslanička grupa je u više navrata ovde kritikovala ovaj budžet, da je pre svega, potrošni i da nije razvojni. Obrazlažući kakav je ovaj budžet, vi ulazite u priču socijalnog budžeta. Ovoj zemlji je, pre svega, potrebna jedna ozbiljna politika, strateška politika koja će da donese boljitak građanima, povećanje životnog standarda, više radnih mesta i veću izvesnost. Priznajte konačno da vi niste u stanju to da sprovedete.
Narodni poslanik Bojan Mladenović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, Republika Srbija se često naziva sponom između istoka i zapada. Ovde se obično misli na Moravsku dolinu, jer je ona najlakše prohodan put između Grčke i Male Azije, sa jedne strane i ostatka Evrope, sa druge strane. Srbija, takođe, pripada mnogim većim evropskim područjima, kao što su Balkan, Podunavlje, Panonska nizija, Dinarska oblast. Ovako povoljan saobraćajni položaj bio je i glavni činilac njene teške prošlosti i mnogobrojnih ratova. Srbija mora imati razvijen i drumski, i železnički, i vazdušni i vodeni saobraćaj. Zbog niza geografskih povoljnosti, razvoj saobraćaja u Srbiji u budućnosti treba da bude još brži i obimniji. Železnički saobraćaj je potpuno nerazvijen, lokomotive i vagoni su u izuzetno lošem stanju, ne ispunjavaju ni najosnovnije standarde, ne poštuje se red polaska, dolaska, vozovi kasne i po pet-šest sati. Vodeni saobraćaj je slabo razvijen. Mogućnosti su velike za njegov razvoj, koji mora imati još veću ulogu i na lokalnom, na regionalnom i državnom nivou za prevoz, transport putnika i roba i veliki potencijali reka su potpuno neiskorišćeni u Srbiji. SRS se zalaže za što brži razvoj saobraćaja, tačnije svih vidova saobraćaja, podržavamo izgradnju puteva, izgradnju auto - puteva, mostova, jer bez njih nema razvoja Srbije, nema ekonomskog napretka, nema razvoja privrede, turizma, ali se mora više voditi računa da njihova izgradnja bude što racionalnija, da njihova cena bude što realnija i da se uvek izaberu najbolje tenderske ponude za njihovu izgradnju. U Beogradu imamo slučaj mosta na Adi. Em je preskup, em se pravi kreditom koji treba godinama vraćati. Naime, predviđeno je da veći deo troškova izgradnje bude finansiran kreditom koji je grad Beograd podigao kod Evropske banke za obnovu i razvoj. Izgradnju mosta preko Ade Ciganlije kritikovala je i grupa devet autora, među kojima su mnogi istaknuti profesori, koji su ukazali na fizičku opasnost i urbanističku nepodobnost provlačenja magistralnog pravca kroz gradsko jezgro i ocenili da ovi planovi žiteljima Beograda donose enormno skup i nefunkcionalan most na pogrešnom mestu, nazivajući odluke gradskih vlasti apsolutno neprihvatljivim improvizacijama. Kada se odlučuje o mostu, njegovoj izgradnji, mora se voditi računa i o izgradnji prilaznih puteva. Cena prilaznih puteva je od izuzetnog značaja i mora biti značajan faktor kada se određuje lokacija samog mosta. Takođe, on mora biti funkcionalan, sa što većim protokom saobraćaja, što korisniji, da bi se njegova izgradnja isplatila. Kada je u pitanju Koridor 10, on je nesporno važan projekat za državu, iz više razloga. Samo dobro razvijenom mrežom puteva možemo razviti, između ostalog, tranzitni turizam u Srbiji. Ko će prolaziti kroz Srbiju ako nemate puteve, ako se prosečno kroz Srbiju vozi pedesetak kilometara na čas, ako su putevi puni rupa. Svi će je zaobilaziti, kao što to i danas mnogi čine. U Evropi su napravljeni auto - putevi sa po pet - šest traka u jednom pravcu, a kod nas je slučaj da ne možemo ni obične magistrale da održavamo. Ulaganje u puteve se višestruko isplati. Prilikom izgradnje istih dolazi do zaposlenja, pre svega velikog broja građana Srbije. Samo pri izradi Koridora biće zaposleno više desetina hiljada ljudi, pokrenuće se i firme, sama izrada puta isplatiće se i kroz putarinu koja će se naplaćivati u narednom periodu, s tim što se mora voditi računa i o visini naplate drumarine, da ne dođemo u situaciju da građani idu sporednim putevima, zaobilaze, jer cena nije prilagođena njihovim mogućnostima plaćanja ili da vozači koji dolaze iz susednih ili drugih zemalja zaobilaze Srbiju zbog visokih i nepristupačnih cena. Izgradnjom puteva pokreće se određeni broj firmi, preduzeća. Napomenuću samo železnički koridor. Ne samo da će zaposliti veliki broj ljudi, već će pokrenuti i industriju, tačnije metalski kompleks. Razviti turizam bez putne mreže je teško, gotovo nemoguće. Ako se do poznatog turističkog mesta dolazi propalim putevima kroz saobraćajne gužve, gde je protok saobraćaja mali, gde nemate mogućnosti za preticanje kamiona, šlepera, autobusa, ako se putuje dugo, onda sve te činjeni sigurno odbijaju i domaće i strane turiste. Kakav je put do neke banje, planine, jezera ili nekog drugog turističkog mesta, često je presudan faktor za mnoge turiste, a mnoge će odbiti i odvratiti od boravka u Srbiji. Zbog svih navedenih činjenica, SRS se zalaže za izgradnju što većeg broja puteva, za koridore, za sve što donosi dobro Srbiji i njenim građanima. Ono protiv čega smo, jeste način na koji se sprovodi sama izgradnja, kako se sprovode tenderi, odnosno kako se isti nameštaju da posao dobiju pojedinci, tj. određene firme i preduzeća. Država je izgubila milione zbog malverzacija, pre svega u javnim nabavkama, zbog nameštanja tendera, jer se, recimo, uslovi tendera nisu objavljivali na vreme i time se uskratilo pravo mnogim ponuđačima da učestvuju i da blagovremeno daju mnogo bolje ponude. Ono protiv čega smo jeste i prekomerno zaduživanje Republike Srbije. Uzimaju se krediti i šakom i kapom, bez imalo razmišljanja ko će i od čega će te kredite vraćati. Ako se krediti ulažu u razvoj proizvodnje, u industriju, u izgradnju fabrika, onda se i novac može vratiti relativno brzo, kroz prodaju ili izvoz roba. Sada imamo dva kredita za koridor, kredit za opštinsku i regionalnu infrastrukturu, krediti za obnovu i razvoj čine ogroman novac. Navodno su svi najpovoljniji i sa velikim rokom otplate itd. Međutim, svi ti krediti jednog dana treba da se vrate. Prezaduženost države uticaće jako loše na buduće generacije koje mogu doći u situaciju da neće imati od čega da vrate te kredite i samim tim će Srbija biti u jako nezavidnom i teškom položaju. Ministri, članovi Vlade se lako odlučuju za uzimanje kredita, što nas sve zabrinjava ili ih možda uzimaju jer su svesni činjenice da ih oni sigurno neće ni vraćati. Takođe, SRS napominje da krediti za opštinsku i regionalnu infrastrukturu ne treba da se dele po tome ko je na vlasti u lokalu, kao što je bio slučaj u prethodnim godinama, da dobiju kredite samo one opštine koje participiraju u vlasti na republičkom nivou, nego da dobiju one opštine tamo gde su krediti najneophodniji. Ono što smo često naglašavali jeste da li se i u kojoj meri krediti koriste namenski, jer smo svedoci da zadnjih godina dobar deo kredita završi, pre svega, u privatnim džepovima, a imali smo slučaj da ode i u sasvim druge svrhe. Na kraju, da zaključim i da ponovim još jednom da SRS jeste za razvojne projekte, jeste za izgradnju puteva, jeste za izgradnju auto - puteva, ali je protiv prekomernog zaduživanja Srbije, protiv nameštanja tendera i protiv neracionalnog korišćenja budžetskih sredstava.
Narodni poslanik Radojko Obradović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, na dnevnom redu je nekoliko kredita. Očekivao sam da će biti ministar Mrkonjić, pošto sam hteo da govorim i o tom aspektu. Ovi krediti imaju nekoliko aspekata. Jedan je finansijski, drugi je i tehnički i uopšte nije manje važan ni taj drugi deo da bi se čitava stvar realizovala. Naravno da nema razvoja bez infrastrukture. To je poznata stvar. Ako nemate dobre puteve, ako nemate generalno infrastrukturu, ne možete ni da razmišljate o razvoju. Infrastruktura je potrebna. Takođe, vrlo malo zemalja u svetu, u stvari, ne znam ni jednu koja je bez kredita uspela da završi infrastrukturu. Osnovno pitanje je gde je ta granica, gde je ta finansijska isplativost uzimanja kredita i sposobnosti za vraćanje, to, naravno, zavisi i od spremnosti čitave zemlje. Ovaj kredit je izuzetno važan, DSS potpuno podržava potrebu da se konačno završi putna infrastruktura.Ali, složićete se sa mnom da ovaj kredit ima još jednu dimenziju. Želja nam je da ova sredstva, osim što će napraviti puteve, iskoriste naša preduzeća koja ćemo zaposliti, koja će otvoriti neka nova radna mesta, koja će omogućiti da ta sredstva budu višestruko oplođena u Srbiji. Ove godine je nažalost završeno samo 50-ak kilometara puteva u Srbiji. Za narednu godinu se planira mnogo više, čak smo čuli i neke nove projekte koje potpuno podržavamo, to je ovaj krak autoputa ka Bosni i Hercegovini, znači, od Višegrada autoput koji će da spoji Pojate sa Čačkom. Ono što se postavlja kao tehničko pitanje, kada Skupština ovo izglasa, ne znamo kada će to biti, ta sredstva će biti raspoloživa. Da li su urađeni generalni projekti za te puteve? Koliko znam, za sve nisu, neki su upravo nove ideje. Da li postoje geološke i geodetske podloge? To su sve ozbiljni poslovi koji zahtevaju užasno puno vremena. Da li se radi tehnička dokumentacija? Da li će ovi projekti ili da li ovi projekti imaju glavne projekte na osnovu kojih se dobija građevinska dozvola ili će se ovi projekti možda raditi bez građevinske dozvole? Da li se priprema tenderska dokumentacija, pošto sam čuo da će već u januaru ili februaru biti raspisani tenderi? Ako nije dobra dokumentacija, onda ni ponuđena cena neće biti dovoljno dobra ili neće biti najobjektivnija, jer će svaki izvođač pokušati da se zaštiti i daće veću rezervu na lošu dokumentaciju. Dalje, otvara se pitanje – ko će te puteve da izvodi? Ko će da radi nadzor nad tim putevima? Ako smo jedne godine uspeli da uradimo samo 50 km autoputeva, kako ćemo sledeće godine uspeti da uradimo 300 km? Znate, građevina vam je kao sport, ako niste utrenirani, teško da možete iz treće lige da uđete u premijer ligu. Srbiji su potrebna nova radna mesta i naš interes je da ove puteve izgrade domaće firme. Kada pogledate ove tendere, odnosno ove zakone, u njima je predviđeno, recimo, za jedan od kredita da se uradipeti saobraćajnik, da se uradi 69 mostova, 4 tunela, dva centra za održavanje, kilometri autoputeva. Ovaj drugi predviđa čak dva tunela od po 1.000 metara, 83 km autoputa i još 12 nekih drugih tunela. Kada pogledate zemlje u okruženju koje su u dobroj meri razvile svoju putnu infrastrukturu, većinu tih poslova su radile njihove domaće firme, vrlo malo stranih firmi je tu angažovano u izvođenju tih radova. Kada pogledate Srbiju, građevinarstvo je grana koja je u najtežoj situaciji. Samo ove godine, od početka do danas je prestalo da postoji oko 600 preduzeća iz oblasti građevinarstva. Građevinarstvo je nekada bilo najbolji izvozni proizvod Srbije i kao grana koja je imala najveće ili veliko učešće u bruto društvenom proizvodu prošle godine, ove godine beleži ubedljivo najveći pad. Firme kojima se duguje su upravo građevinske firme. Najviše država duguje „Energoprojektu“, „Ratku Mitroviću“, „Planumu“, „Putevima Užice“, „Mostogradnji“ i drugima. Kada pogledate tendere koji su raspisani, pre mesec dana je završen tender za železnički most u Ćupriji, nijedna domaća firma nije mogla da učestvuje. Građevinarstvo je tada tražilo od Vlade podršku da učestvuje na tim tenderima. Uslov je bio da su firme radile projekte u vrednosti 25 ili više miliona evra. Nijedna naša firma nema te uslove. Kada pogledate ove uslove, nijedna naša firma neće moći da konkuriše za gradnju tih puteva. Pogledajte most kod Ade, projekat su radili Slovenci, izvođenje rade Austrijanci. Kako će to da otvori naša radna mesta? U stvari, mi kroz ove kredite otvaramo mogućnost da pomognemo privredama zemalja u okruženju. S jedne strane, Vlada ima kampanju – kupujmo domaće, a kada pogledate sve ozbiljne tendere i sve mogućnosti za naše firme da se angažuju, onda se kroz raznorazne nemogućnosti naša privreda sputava. Na ovim prostorima će teško moći da se pojave naša preduzeća, to je činjenica. Kako će to onda da utiče i na razvoj naše privrede? Potpuno podržavamo ideju da se ovi putevi izgrade, ali kako da zajedno kao Narodna skupština i kao država Srbija pomognemo razvoju domaće privrede? Građevinarstvo je bilo najbolji izvozni proizvod Srbije. Duboko sam uveren da je građevinarstvo jedan od retkih izvoznih proizvoda koje Srbija treba da ima. Ako nešto treba da uradimo kroz ove projekte, treba da pomognemo našem građevinarstvu da ponovo postane jedna od naših izvoznih šansi, a bojim se da izvoznih šansi ima veoma malo.
Reč ima narodni poslanik Marina Raguš.
Gospođo Đukić-Dejanović, gospođo Dragutinović, zaista mi je drago što se posle izvesnog vremena vidimo i nadam se da ćemo imati prilike da razmenimo različite koncepte i po ovim predloženim zakonskim predlozima. Iskreno da vam kažem, zaista smo pokušavali da vas dozovemo neki dan u salu ovog parlamenta, kada je na dnevnom redu bio Predlog zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Saznali smo da ste imali tada kada smo mi raspravljali na tu temu, a niste bili tu, preča posla u smislu amandmana, pa niste mogli da budete u isto vreme na dva mesta. Nećete zameriti ukoliko se mi ovog puta dotaknemo i tog dela rasprave zato što, čini nam se i prosto sam potpuno uverena, da ćete vi iz svoje profesorske perspektive, a mislim da ste na prvom mestu profesor pa onda sve ostalo, zaista nama pokušati da neke dileme razrešite. Naravno, potpuno se slažem sa koncepcijom da svaki budžet odražava prioritete političke elite i u tome nema ničega nelegalnog ili nelegitimnog. Vi ste na izborima osvojili određeni procenat glasova, SRS može samo da poštuje ljude koji su izrazili tu volju. Međutim, šta je sporno i ono oko čega mi ovde zaista vodimo raspravu već izvesno vreme jeste kako se budžetska sredstva troše. To je zapravo put kojim se ređe ide, rasprava u koju se tako lako ne ulazi zato što ta rasprava dovodi do onog suštinskog pitanja. Svaki put pred kraj fiskalne godine, kada mi treba da narodu pokažemo da ćemo sa uspehom obezbediti život dostojan čoveka i da će taj narod zaista znati gde odlaze njihovi novci, koje imaju zaista u sve manjoj meri, mi ne možemo da damo makar dobar odgovor na sva ta pitanja, da razrešimo sve te dileme, iz jednog prostog razloga – mi sami ne znamo kako se troše budžetska sredstva. Pazite, gospođo Dragutinović, paradoksa još većeg, kada saznamo kako se troše budžetska sredstva, o tome nema rasprave u parlamentu. To je ono za šta mislim da će sve kolege složiti da je potpuno neprihvatljivo. Dakle, uvertira, bez obzira da li je neka poslanička grupa predložila da se raspravlja o izveštaju revizora na način gde je izostavila hitno, pa se ta rasprava odlaže za mart, a možda će biti i 1. aprila, a možda neće uopšte biti. Dakle, politička elita, vi ste, na vama je bila ta odgovornost da ovu raspravu o budžetu i budžetskim sredstvima upriličite na način da mi vidimo prvo kako se troše ta sredstva. Šta je sa odgovornošću onih ljudi koji su u vlasti, a koji su definitivno, po nalazu revizora, na jako loš način trošili budžetska sredstva? Mi na osnovu izveštaja revizora takođe vidimo da su faktički privatizacioni fondovi nestali, a pokušavali smo da saznamo gde su privatizacioni fondovi i na koji način i gde su otišli. Pre ove rasprave o budžetu, i zaista mi je drago što ste vi sada tu, jer ću se zaista osvrnuti u okviru ove tačke na izveštaj revizora, jer mislim da je potpuno logična priča ukoliko na taj način govorim. Vi bi trebalo nas da ubedite da će ceo ovaj paket sa predloženim budžetskim zakonom i pratećim budžetskim zakonima da se sprovodi. Mi sada vama kažemo da sumnjamo u verodostojnost toga. Zašto? Zato što smo ove godine konačno dobili materijalni dokaz da vlast nenamenski troši budžetska sredstva. Dakle, da vlast nenamenski troši novce koji dolaze iz dela osiromašene populacije, koja je u sve većem procentu. Zašto je to tako? Prvo i osnovno, vi gospođo Dragutinović, unutar svih ministarstava, dakle, ono što se zakonom predviđa jeste postojanje interne kontrole, imate 25 ministarstava, od toga samo pet ministarstava ima internu kontrolu. To građani Srbije treba da znaju. Zašto je to tako? Ukoliko neko ima želju i ukoliko zaista neko želi da na pravi način upravlja našim finansijama, ono što bi trebalo da bude pretpostavka, makar svaka firma, svaka kuća to radi na sličan način, jeste interna kontrola utrošaka sredstava, poštovanje zakonskih procedura. Ono što bi takođe građani trebalo da znaju, da od svih tih 25 ministarstava, samo Ministarstvo odbrane, dakle, finansija, rada i socijalne politike, omladine i sporta i Bezbednosna informativna agencija imaju internu kontrolu. Koliko njih ima internu reviziju? Ja vam takođe kažem da je to zaista mali procenat u odnosu na ono što se očekuje od izvršnog operativnog organa koji bi trebalo da garantuje prvo svima nama, da mi imamo poverenje, da sredstva odnosno uloženi novci u svakodnevni život u Srbiji idu tamo gde treba. Dakle, to je prvo i osnovno. Drugo, ono što takođe izveštaj revizora govori, a što je za nas takođe bio frapantan podatak, jesu dugovanja, odnosno da su javna preduzeća iz budžetskih sredstava zapravo povlačila izvesnu sumu novca, prema nalazu izveštaja revizora. Ja ne bih ovde da parafraziram, nego ću vam reći ovako - utvrđeno je da je iznos potraživanja državnih organa skoro 14 milijardi dinara, nepravilno klasifikovani i tu je verovatno kategoriju premijer Cvetković koristio, pošto se ta nepravilna klasifikacija i knjigovodstvene greške vrlo često ponavljaju, što je nama takođe potpuna nedoumica, da je suština Izveštaja revizora dakle knjigovodstvena greška, a nije. Druga stavka koju je našao revizor jeste da nijedna pozajmica isplaćena iz budžeta i budžetske rezerve nije vraćena u roku predviđenom u zaključku Vlade, po osnovu kojih je odobrena, niti je vraćena do kraja 2008. godine. Jedna od stavki, zbog zastarelosti nedostatka dokumentacije kojom se dokazuje osnovanost potraživanja, neusaglašenih iznosa sa dužnicima zbog objektivne nemogućnosti naplate istih, kao i zbog sudskog spora koji se vodio u vezi sa iskazanim potraživanjima, ukupan iznos od skoro 2.000.000.200 dinara, recimo sindikatu EPS-a1.000.000.800 zastarela, neusaglašena, nedokumentovana i objektivno nenaplativa potraživanja po raznim osnovama. Takođe, tu su ostala kratkoročna potraživanja koja čak i ne spadaju u tu kategoriju kratkoročnih potraživanja, to je negde oko 14 odnosno 15 milijardi dinara. Ono što je utvrđeno, nijedna pozajmica nije vraćena u skladu sa zaključcima Vlade odnosno ugovorenom roku do kraja budžetske godine u kojoj je pozajmica isplaćena. Pozajmljena sredstva nisu vraćena ni do kraja 2008. godine. Osim toga, utvrđeno je da su vršene isplate novih pozajmica istim subjektima, iako ranije date pozajmice nisu vraćene. To je NIS, ŽTP, kao i isplata preostalog dela neisplaćene pozajmice nakon isteka roka za vraćanje određenog u zaključku Vlade. Događaji nakon bilansnog stanja, takođe vrlo zanimljiva kategorija, utvrđeno da nijedna pozajmica iz sredstava za privatizaciju, sada dolazimo do onog početka mog izlaganja, u 2005. i 2006. godini u ukupnom iznosu od oko 15 milijardi dinara nije vraćena u skladu sa zaključcima Vlade, odnosno u ugovorenom roku do kraja budžetske godine u kojoj je pozajmica isplaćena, takođe nije vraćena ni do 31. decembra 2008. godine. Posebno je značajna stvar koja se takođe vidi na osnovu Izveštaja revizora, tek samo za negde oko 9.000 budžetskih korisnika, s obzirom da nisu postojali resursi da se obuhvati budžet u celini, ali je takođe vrlo značajno da mi ovde na osnovu tog izveštaja revizora ne možemo da utvrdimo, odnosno potpuno je nejasno kako je Ministarstvo ekonomije sklapalo ugovore sa honorarcima vredne 18,5 miliona dinara? Kako to da su, recimo, u Republičkoj direkciji za imovini svi zaposleni radili prekovremeno i po raznim osnovama primili izvanrednu cifru, to je negde preračunato u evrima 600.000 evra, radili toliko prekovremeno da to nijedan čovek ne može da izdrži? Takođe, ne možemo da utvrdimo šta je to čime raspolaže država Srbija, a tiče se njene imovine, zbog toga što dokumentacija apsolutno ne odgovara kriterijumu, odnosno ne može da se uđe u trag šta je to što odgovara imovini. Onda, takođe, bez postupka javne nabavke i te javne nabavke su vrlo frapantna pozicija u ovom izveštaju revizora, ali primera radi Republička uprava za javne prihode je bez postupka javne nabavke nabavila bonove za gorivo vredne 110 miliona dinara. To su tek samo neki od pokazatelja, prvo da je gospodin državni revizor jedan od najhrabrijih ljudi u Srbiji, zato što je smogao profesionalnu hrabrost i nismo sumnjali, kada smo čak i pričali o njegovom mandatu ovde, da će to taj gospodin da uradi i da zaista napravi i da revolucionarnu izjavu i kaže da budžetska sredstva niti su namenski trošena, da ne postoji pouzdana dokumentacija o utrošku budžetskih sredstava i kada pročitate sve te stotine stranica Izveštaja državnog revizora shvatate da ova vlast zaista i pojedini ljudi iz ove vlasti moraju da odgovaraju za nešto što se tiče i što se odnosi na kršenje zakona. Volela bih da čujem odgovor da li je politička elita, da li je vlast u Srbiji izuzeta od odgovornosti, jer od tog odgovora zavise sva moja dalja pitanja. Ono što jeste činjenično stanje, jeste da su naši fondovi ispražnjeni, da u Srbiji živi 700.000 siromašnih ljudi, 300.000 siromašne dece, gospođo Dragutinović, da u Srbiji skoro svaka treća porodica ima užasnih egzistencijalnih problema, da smo svi u riziku od socijalne i ekonomske sigurnosti. Ono što nas zaista plaši, s obzirom na ovaj ekonomski, društveni i politički kontekst, jeste da se zadužujemo, da nećemo moći to da vratimo, da polako ali sigurno ulazimo u dužničko ropstvo. Da sam počela sa ovom konstatacijom na početku, to je moje političko uverenje, vrlo verovatno da se ne bi složili sa tim, ali ovaj uvod koji sam dala, a tiče se Izveštaja državnog revizora, meni zaista daje za pravo da mislim na sledeći način – da u državi Srbiji ne postoji domaćinsko poslovanje. Možda vi kao osoba i vaše ministarstvo i još određena ministarstva, nisu sva ministarstva se ponašala na način kako državi revizor govori o tome, uostalom ne možemo ni da znamo zato što je obuhvaćena tek samo jedna godina, ali ta činjenica što je obuhvaćena samo jedna godina dovoljno govori da elita, demokratska elita, koja je na vlasti, ne želi da građanima pokaže kako se troše njihova sredstva. Zašto? Zato što se redovno kupuje socijalni mir i aritmetički napravljena politička koalicija moći. To je jedini odgovor na pitanje. Takođe smo, ja sam eto bilo dovoljno drska da kao poslanik, zamislite, radim svoju poslaničku obavezu, samo prateći, za mene najvažniji akt, kao što je Ustav Srbije i želeći da imam tu vrstu nadzora nad radom izvršnih organa u Srbiji, uputila vama pismo – gde su donacije? Znamo da od 2000. godine u ovu zemlju je ušla pozamašna suma donacija i određenih bespovratnih pomoći. Vi ste, naravno, kao profesionalac od reputacije, meni pravovremeno odgovorili i uputili me, zamislite, na guvernera Narodne banke. Više puta sam mu ponovila to pitanje i tražila da mi po pozicijama, pošto sva strana sredstva moraju da idu preko računa Narodne banke, da mi tačno i precizno navede – koje institucije, u kom vremenskom roku, u kom iznosu su dobile određene donacije, iz kojih zemalja i po kojim projektima, ako je moguće? Odgovor nikada nismo dobili. To je još jedan od razloga koji nama daje puno pravo da sumnjamo da zapravo budžetima presipate iz šupljeg u prazno. Zaista se zadužujete svake godine u sve većem iznosu, reforme ne sprovodite već kupujete socijalni mir i sebi održavate samo poziciju vlasti ili poziciju moći. Čini mi da vlast u Srbiji živi u potpunom paralelnom prostoru u kojem zaista ne postoji nikakav kontakt sa prosečnim građanima, sa čovekom koji treba da preživi jedan jedini mesec u državi Srbiji. Dakle, njega apsolutno ne interesuje na koji način će vlast, koju je on na izborima odredio da mu donese život dostojan čoveka, to i uradi, ali on tu vrstu sigurnosti nema, žrtva je tranzicije, ne može da školuje svoju decu, ne može normalno da se leči. Zašto? Zato što mi ovde u parlamentu, to je jedino mesto gde mi to možemo, neki mnogo umni ljudi pre nas su rekli da parlament, u odnosu na birokratiju i vlast, jedini može da pravi ovu vrstu kontrole. Neko mnogo pre nas je to ustanovio upravo zbog ovakvih vrsta zloupotreba, niti smo prva, niti smo poslednja zemlja koja ovo radi, ali je problem što redovno govorimo o tome, iznosimo konkretne dokaze. Možete da sumnjate ukoliko dolaze iz redova SRS, ali ako kaže to državni revizor, šta je sa odgovornošću. Ukoliko postoji činjenica da se izveštaj revizije na ovakav način napravi 2009. godine, onda je to dovoljan razlog da kažemo da vi želite zapravo da sakrijete način poslovanja Vlade, jer da nije tako imali bismo izveštaj revizora za svaku godinu i tačno bismo znali zašto je to važno. Opozicija nije tu da bi politikantski kritikovala sve bez argumenata, opozicija je tu kontrolni mehanizam, da bi svima nama, na prvom mestu, u jednoj državi bilo bolje. Godinama govorimo da je revizija neophodna zbog transparentnog poslovanja, jer 2000. godine sve ste nas ubedili da transparentnost ulazi u Srbiju. Mi je ne vidimo. Kada je 2009. godine to došlo kao transparentni deo trošenja budžetskih sredstava, izvinite, ali ako od mene kao običnog građanina tražite svakim danom sve više i iz novčanika svakim danom na sve veći broj šaltera plaćam i svakim danom su meni mnoga sredstva u raznim prodavnicama nedostupna i imam problem da prehranim porodicu, jer članovi porodice ostaju bez posla svakog dana, onda i te kako imam pravo da vas pitam šta je sa mojim novcem i ko će da odgovora za nenamensko trošenje sredstava, za aljkavu evidenciju, za zaduživanje kome meni čini se, kao običnom građaninu, izgleda u perspektivi kao dužničko ropstvo. Vi ste jednom prilikom kada smo govorili na temu rebalansa budžeta rekli naravno da se država zadužuje u periodu krize, jeste i to će vam svako reći da je to normalna logika, nema ničeg spornog u tome. Recite mi gde je privredna aktivnost ove države, koliko je ljudi zaposleno, hoćemo li moći penzionerima da obezbedimo penzije. Mi sada ovde raspravljamo o konceptima sa penzionim sistemom, šta je sa penzionim fondovima? Ko je te novce uzeo? Gde su ti novci nestali? Znači, država preuzima i određene obaveze, ne možete odjednom menjati sistem kako određena država već decenijama funkcioniše. Šta je sa privatizacionim fondovima? Šta je sa lošom privatizacijom, šta je sa otimačinom. Srbijom upravlja desetak ljudi. Srbija ima svoje gazde. To je film koji se nama odvija pred očima svaki put kada pokušavamo da pričamo na slične teme. Ono što je takođe još jedna činjenica, ova druga tačka dnevnog reda govori o tom drugom programskom zajmu koji je, ispravićete me ukoliko grešim, 70,8 miliona evra u jednoj tranši vučenja. Potpuno mi je jasno iz obrazloženja gde bi trebalo da idu ta sredstva. Verujem da su ovo vrlo nezgodna pitanja i da kao osoba ne možete dati odgovore na sva ta pitanja i da bi tu trebalo da sedicelokupna Vlada, samo govorim iz perspektive prosečnog života u Srbiji. Jedino me to interesuje. Dakle, uopšte me ne interesuju ekonomske kategorije iz određenih naučnih publikacija, samo me interesuje na koji način, na kraju, to ni građane ne interesuje, ne možemo da vodimo ovde intelektualnu raspravu, prvo bih to volela, ali naprosto mi ovde svojim angažmanom moramo da dovedemo normalan život, dostojan čoveka u Srbiji. Mi to nemamo, u Srbiji se sve teže živi. Opet vam kažem, 300 hiljade je siromašne dece. Ta deca sanjaju o mesu, o voću, o slatkišima, o odeći, o obući. Ta deca nemaju pravo na život dostojan čoveka i nema sredine u Srbiji koja nema tu vrstu problema. Gde su stara lica, gde su invalidna lica, gde su ostale ranjive kategorijestanovništva? Sve ovo govorim zato što znam da je vama izvanredno teško da se nosite sa svim tim. Takođe, potpuno sam svesna činjenice da niste odgovorni za stanje koje ste zatekli, ali ste preuzeli vrlo odgovoran posao i treba da ponudite najbolji mogući odgovor u ovakvom vremenu. Zaista mi se čini da treba da ličite na čarobnjaka sa početka vašeg mandata da biste napravili tu vrstu magije ali, gospođo Dragutinović, jedna od vrlo značajnih profesionalnih stvari jeste povući pitanje odgovornosti. Ovaj narod mora da zna ko ga je doveo u ovu situaciju. Ti roditelji moraju da znaju ko je njihovoj deci oduzeo život kakav imaju ostali mališani, ko je njihovoj deci oduzeo mogućnost da jedu voće, da se leče, da normalno žive. Dakle, pitanje odgovornosti je jako značajno. S druge strane, koliko govorimo već o nečemu što bi trebalo da bude motivisanje razvoja i privatnog sektora i otvaranje sve većeg broja radnih mesta, zapošljavanje sve većeg broja i procenata žrtava tranzicije, jer vrlo je teško, a mislim da ćemo uskoro dobiti i tu sliku, naprosto da imamo i precizan podatak, kada sa tržišta rada dođe precizan podatak, kada dođe konkretna činjenica da ljudi posle 35 odnosno 45 godine najčešće ostaju bez posla, ko će njih da primi? Naravno, poslodavci takvi kakvi su najčešće ucenjuju na najrazličitije moguće načine. Jedan od načina je da nema bolovanja, nema odmora, radite prekovremene sate, postajete mali rob sa tendencijom da ne postajete nikad veliki, jer to ne možete ni da doživite. Ono što je takođe činjenica jeste vrlo značajno opet za nas na koji način ova država misli da pospeši sve te domaće firme koje bi trebalo da po određenim investicijama rade u državi Srbiji, pa tako, na kraju, sistemom olimpijskih krugova, dođe do porodice koja će moći da prehrani svoju decu. Imamo od 8. decembra 2009. godine jedan vrlo zanimljiv presek ko u Srbiji gradi kada se dobiju ti novci za određene infrastrukturne radove. Gospođo Dragutinović, ono što je frapantna činjenica, da ne grade domaće firme nego to uglavnom rade strane firme. Domaće retke, opet one koje su po volji određenih elita, uđu u mogućnost da mogu nešto da zarade. Da opet ne bih parafrazirala, primera radi: rekonstruisanje Požeške ulice u Beogradu dobila je austrijska firma "Sviterski". Da idemo sledećom logikom, na koji način je ova austrijska firma je dobila posao i ko je za koji menadžerski procenat obećao ovoj firmi posao, dakle, to je taj princip odgovornosti. Dalje, ono što je takođe vrlo značajno a tiče se, recimo, izgradnje mosta na Adi, koji je poveren austrijskoj firmi "Por", rekonstrukciju mosta Gazela, koja će koštati oko 50 miliona evra radi austrijski "Štrabak", dok je izgradnja mostakod Beške, investicija vredna preko tri milijarde dinara, poverena austrijskoj kompaniji "Alpina". Pazite, ovo je zaista tragikomična situacija. S jedne strane, kažete nam da pozajmljujemo sredstva kako bismo ulagali u privredno okruženje, kako bismo na neki način doprineli BDP, da udeo privatnog sektora bude, ukoliko sam dobro razumela u obrazloženju, do 2010. godine preko 60%. Objasnite kako? Možda imate najbolju nameru, ali u određenim institucijama, to je sistem odgovornosti, postoje ljudi koji menadžerski razmišljaju, koji kažu da za posao vredan 50 miliona evra nameštanje oglasa košta toliko za njihove buđelare i to građani Srbije treba da znaju, da njih neko redovno potkrada i da zato domaće firme ne mogu da dobiju poslove, a ne obrazloženje, kakvo imamo prilike da čujemo, da naše firme po određenim standardima ne odgovaraju. Kako su mogle tolike godine da odgovaraju, a sada odjednom ne? Srbiju su, gospođo Dragutinović, i pored vaše ogromne volje da dovedete stvari u normalu, upropastili menadžeri koji rade za strane kompanije, lobisti koji rade za briselsku administraciju, jer im je značajniji bio procenat, odnosno iznos na njihovim bankarski računima, nego život građana Srbije i to jedina istina. Ono što smo imali prilike takođe u ovoj analizi da pročitamo, u Privrednoj komori Srbije, po rečima Gorana Rodića, izračunali su da država samo na ovim poslovima koje sam pomenula gubi oko 25 miliona evra. Hajde da preračunamo koliko finansijske podrške roditeljima sa decom može iz ovih sredstava da se da. Ko će da snosi odgovornost za ovo? Ili ćemo redovno da govorimo o jednoj te istoj stvari i da nas narod na ulicama pita – ko je odgovarao za tako nešto? Ko odgovara, recimo, ako jednoj lobističkoj grupi okupljenoj oko tamo nekog senatora, koji je inače optužen za korupciju, da užasnu svotu novca i sklopi jako loš ugovor za državu Srbiju? Kada smo zatražili tu vrstu ugovora za lobiranje, što naravno jeste legitiman čin i treba da se lobira za ovu državu, dobili smo odgovor da je to strogo poverljivo. Zašto je to strogo poverljivo, šta se to krije od nas? Ne traže to poslanici sebe radi. Poslanici to traže zbog naroda. Ako smo ovde svakodnevno pod lupom naroda, budite uvereni da ćemo vlast svakodnevno pod žešću lupu da stavljamo, dok ne bude prvi odgovarao. Takođe, ono što bi građani Srbije trebalo da znaju jeste upravo taj ugovor o kojem smo govorili, a odnosi se na lobiranje za državu Srbiju, zaveden u Ministarstvu pravde pod brojem 5933. To je ugovor sa vlasnikom konsultantske kuće Milanom Petrovićem, glavnim sakupljačem novca Roda Blagojevića. Da vas podsetim, to je bivši guverner države Ilinois, koji je inače bio optužen za pokušaj prodaje senatorskog mesta koje pripada toj državi. Ono što je ovde više nego evidentno jeste da nismo uspeli da dobijemo, nego se vrlo brzo stvar zataškala, a mi je opet vadimo na površinu, jeste o kakvom se zapravo ugovoru radi, zato što je država iz budžeta, od novca svih nas, dala izvanredna sredstva ovoj kući, a da mi pri tom ne znamo na koji način su ta sredstva utrošena i to ću vam sada reći. Dve glavne filijale za ovaj posao su, pored pomenute firme ilinojskog lobiste Milana Petrovića, još jedna firma „Ponit stratedžis“, koje zajedno Srbiju koštaju 145.000 dolara svakog meseca ili milion 740.000 dolara godišnje. (Predsednik: Vreme.) Završavam rečenicu, hvala na upozorenju. Preko ovih agencija, a tu su i druge firme, koje je nemoguće kao po običaju naći na internetu, ono što je takođe vrlo značajno jeste da je taj ugovor sa pomenutom firmom potpisala Tamara Stojčević, generalna sekretarka Vlade RS, 30. aprila ove godine. Ono što je takođe vrlo značajno jeste da mi nikada nećemo saznati na šta se troše ovako značajna sredstva, jer nismo dobili ugovor na uvid. Ugovor je klasifikovan kao strogo poverljiv. Priznaćete da u svetlu svetske ekonomske krize, odnosno meni na prvom mestu svetske finansijske krize, kada gledate da uštedite od svih ovih kategorija, pa tako i od porodica sa decom, ovo je vrlo značajna stavka o kojoj bi trebalo, kao i o izveštaju revizora, završavam misao, da se raspravlja baš ovde, a od vas kao odgovorne osobe i profesionalca zaista očekujem da inicirate pitanje odgovornosti za sve ovo o čemu sam govorila.
Nakon pauze od 60 minuta, od 15.00 časova, nastavljamo rad. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad konstatacijom da na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, za reč se prijavio predstavnik, odnosno predsednik poslaničke grupe NS, gospodin Velimir Ilić. Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, i danas imamo na dnevnom redu set zakona koji donose nova zaduženja, nove kreditne linije, koji će sigurno, očekuje se, poboljšati neku izrazito lošu situaciju u Srbiji, privredu, ali od toga će biti slaba vajda. Kreditne linije se odnose prvenstveno na koridore i meni je jako žao što ministar infrastrukture nije tu. Tačno je da koridori će se graditi, koridori i treba da se grade, ali koridori, ovakvi kakvi su, zapošljavaju izuzetno malo ljudi. Velika zaduženja, velike kreditne linije, a veoma mala zaposlenost ljudi koji će biti uključeni, radnika na samim koridorima. Zato je izuzetno neopravdano što je ugašena i prekinuta nasilnički koncesija koja je bila doneta da se radi autoput Horgoš-Požega, u prvoj fazi, u drugoj Požega-južni Jadran. Sve zemlje u okruženju autoputeve rade koncesijama, a ne kreditnim linijama. Zašto? Što će se kreditnom linijom opteretiti Srbija i kreditni potencijal države biće znatno smanjen, tako da nema kreditnih linija, što bi trebalo da bude, u poljoprivredi, u građevinarstvu, da se pokrene građevinarstvo, u elektroprivredi, u mnogim drugim granama privredne delatnosti koji su izuzetno značajni. Prvenstveno poljoprivreda zbog izvoza. Najlakše je dobiti kredit za autoput i to svi daju. To može da se dobije bez ikakvih problema, ali ponavljam nijedna zemlja u okruženju ne gradi autoput sopstvenim budžetskim sredstvima, nijedna država ne radi, retko koja, autoput kreditima, zato što ne mogu krediti da dopru do onih kojima su najpotrebniji. Šta mislite koliko bi se zaposlilo ljudi u poljoprivredi, u proizvodnji, u preradi poljoprivrednih proizvoda, ako bi kreditne linije, koje su namenjene za autoputeve bile prebačene na poljoprivredu i na građevinarstvo. Građevinarstvo i ove godine, kao okosnica razvoja srpske privrede, kao najveći potencijal za pokretanje srpske privrede ima izuzetno u narednoj godini malu perspektivu. Prema tome, sada se tek vidi koliko je pogrešan onaj savet koji je napravljen i na čijem čelu je predsednik Republike, a zamenik je Dinkić, da se uništi koncesija koja je bila jedan izvanredan projekat, vrlo povoljan jer bi se od naplate putarine on sam finansirao, a kreditne linije bi bile oslobođene za druge grane privrede. Tada se i naziralo da će doći do ovih problema koji su došli Statutom Vojvodine i prenosom nadležnosti i to se pokazalo i dokazalo u praksi. Zato jednostavno vidi se da mi jedini ovde ne radimo koridore i autoputeve koncesijama kao što se radi u svim drugim državama. Pored toga, odlično se sećam, kao ministar resorni, kada se prodavao Mobtel, kada su se prodavale Robne kuće "Beograd" i kad se prodavao treći operater u telekomunikacijama. Ukupna prodata vrednost ova tri preduzeća je 2.260 miliona evra. Dve milijarde i 260 miliona evra, a dogovoreno je da se od ovog završe koridori i to je bio plan tadašnjeg ministra finansija, Mlađana Dinkića, da se sredstva ulože u koridore i u vozna sredstva za Železnicu. Od toga nije bilo ništa. Pare su u kompletnom iznosu potrošene za izbornu kampanju i uopšte nisu namenski potrošena za ono što je bio tadašnji dogovor. Odlazeća vlada predala je vladi, na čijem je čelu Mirko Cvetković, ovolika sredstva i ta sredstva su, gospođo ministarka, nestala, nema ih. Za šta su potrošena, ne znam. Dok sam pratio ona su bila, Robne kuće su tek kasnije naplaćene, treći operater je kasnije naplaćen, a Mobtel je naplaćen u kompletnom iznosu. Znači, pri kraju one vlade, pošto je bila tehnička vlada, sredstva nisu potrošena. Rečeno je da su to sredstva za Koridor 10. Za vreme mog mandata nije se pričalo o koridorima, ali je urađeno 68 km Koridora 10. Za vreme ove vlade, za dve građevinske sezone samo se priča o koridorima, a urađeno je do sada oko 25 km Koridora 10, dve godine i dve građevinske sezone. Ako se nastavi ovim tempom rada, a ovolikim zaduživanjem nama treba narednih sto godina da završimo koridore, ako se ovim tempom bude radilo. Drugo, rečeno je da će autoputevi, koridori da se rade iz prodaje Mobtela i ovog. Zašto? Da bi izvođači bili domaća preduzeća. Na međunarodnim kreditima, koje sada dobijamo, idu tenderi i nijedno naše preduzeće od stranih kompanija ne može dobiti posao ni na jednom većem poslu na Koridoru 10 ako ide na tender, ako ide na međunarodni tender, što banke traže u ovom slučaju. Tako je bilo sa mostom Beška, tako je bila sa delom autoputa Novi Sad - Beograd, sa rekonstrukcijom mnogih puteva itd., Šabac, Loznica i sve ostalo. Naše firme koje su bile blokirane i u teškoj situaciji, putarske, zbog neplaćanja državnih obaveza prema njima, došle su u tešku situaciju i nisu mogle da dobiju posao na međunarodnom tenderu, banke im nisu davale zeleno svetlo. Sada se situacija ponavlja. Preduzeća su se zadužila kreditima, da bi razdužila sredstva koja nisu izdvajana iz NIP,a bila su namenjena prethodnih godina i prelaskom sa direkcije na JP Putevi Srbije, a sad gospođa Kalanović duguje putarima sedam milijardi sa kamatom za godinu dana. Šta to znači? Da će ista zaduženje biti, evo Planumu se duguje 860 miliona sa kamatom, samo preduzeću Planum, da ne nabrajam ostala preduzeća kojim se duguje. Prema tome, ovo je jedna velika greška što je ova vlada prihvatila da eliminiše jedna izvanredan projekat koncesije i da pređe na kreditne linije i NIP, tamo nema sredstava. NIP je veštačka tvorevina, sada se ništa ne prodaje, privatizacija, ne vidim svrhu postojanja NIP. NIP samo služi ovde da deponuje, da kroz budžet prođe deo sredstava i da se taj deo posle raspoređuje raznim uredbama kako se to hoće. Nije to dobra politika, to se godinama radilo i pokazalo vrlo loše. Međutim, ove kreditne linije koje sada dolaze, prvenstveno za Vojvodinu, neće doneti nikakva sredstva nova naplatom putarine. Zašto? Novi Sad - Subotica je pod naplatom, iako nije autoput, što je protivzakonito, ali urađena je infrastruktura kreditnim linija. Radi se most Beška, temerinska petlja je 55 miliona evra. Batajnička petlja košta preko 50 miliona evra. Most Beška 56 miliona evra. Nadvožnjaci, podvožnjaci, sva infrastruktura koja je završena na koridoru, a sada je potrebno pružiti trasu koja je i najjeftinija kada se odrade svi ovi objekti i kada se odradi kompletna infrastruktura koja prati autoput. Tu nema novih pumpi, novih zapošljavanja, novih motela, hotela, restorana i sve ono što bi izazvalo veću zaposlenost i veću dobit. Zatim, jedna veoma interesantna priča koju sam ja prošli put načeo,gde se sad vrši pritisak na Puteve Srbije da spoljni tajkuni, među njima jedan Slovenac, firma „Nuba invest“ vlasništvo jednog tajkuna slovenačkog Rastko Tomašić, koji je podneo zahtev da prođe kroz koridore sa optičkim kablovima i ministar Dulić mu je dao saglasnost i predlog Putevima da to prihvati i potvrdi. Mi nećemo tu imati nikakve dobiti, već će imati od ovih kredita firme spolja i spolja tajkuni, u saradnji sa našim nekim iz Vlade i našim domaćim tajkunima, a bogami i nekim ministrima. Nemoguće je isto uraditi, ono o čemu sam prošli put govorio, što se uradilo za kablovsku televiziju. Sada građani Srbije moraju da plaćaju pretplatu i RTS-u i kablovskoj televiziji, a kablovska televizija, odnosno Soroš je ušao u svako domaćinstvo sa optičkim kablovima, bez dinara nadoknade, potpuno besplatno i to je vrlo nekorektno, da se besplatno daje jedan prirodni resurs koji je izuzetno značajan za državu Srbiju. Zato ove kreditne linije koje će sad proći u ovom setu zakona, dobro je da se rade, ali, ponavljam, dogovor je bio da se koncesijama rade autoputevi, da se rade iz ovih sredstava od prodaje Mobtela koridori i da se Srbija kreditnim linijama zadužuje za poljoprivredu, energetiku i građevinarstvo. Međutim, sad će sve otići za koridore i za sve ovo o čemu sam do sada govorio, tako da za ove veoma ključne grane srpske privrede, poljoprivredu, ostaće malo kreditnih linija, malo mogućnosti, a tu su resursi najveći i najveća su zapošljavanja koja postoje. Prema tome, Putevi će se dovesti u jednu tešku situaciju. Zašto? Zato što neće imati šta da se naplati da bi se ovi krediti servisirali, jer ovo što će se sad izgraditi već je pod naplatom i to izuzetno velikom naplatom. Najskuplja putarina u Srbiji je na ovoj deonici prema Subotici, gde uopšte ne postoje uslovi za naplatu, zato što nije pun profil autoputa i ne može po zakonu da se vrši naplata putarine. Nema nikakvih kredita za preradu poljoprivrednih proizvoda. To je veliki problem Srbije. Očekivali smo u ovoj narednoj godini da će se tu uložiti dosta sredstava. Pričali smo o preradi koju Srbija sada nema. Srbija nema šta da izveze sem šljivu, malinu i to po bagatelnim cenama. Nema prerade. Srbija je imala veliku proizvodnju mleka, uništila je, a uvozi mleko u prahu, nema preradu. Srbija nema preradu sokova, sirupa, kaša itd, a to je bila okosnica izvoza srpske poljoprivrede i razvoja u Srbiji voćarstva i svega ovoga što se i događalo. Zato smo mi insistirali da se gradi pun profil autoputa kroz Šumadiju prema Crnoj Gori. Zašto? Zato što bi on povukao u sebe sve instalacije, optičke kablove, elektroinstalacije, gasovode, motele, hotele, benzinske pumpe. Gospodo iz Vlade, mi smo imali nekada ponude za te autoputeve, da pumpe se grade i da velikim delom otplaćuju izgradnju autoputa. Međutim, pumpe se u bescenje ponovo daju nekim tajkunima, koji su u bescenje uzimali lokacije i nisu davali državi nikakve velike odštete, niti su plaćali što grade u putnom zemljištu, u zemljištu koridora i to se godinama provlačilo. Sad počinju i optički kablovi, sad će početi i elektro-razne instalacije. Naravno, Niš – Dimitrovgrad na autoputu predviđen je da se gradi gasovod i to je bilo ekonomski isplativo. Prvi projekat koji je rađen sa Rusimapredviđen je da prati koridor autoputa. Dolaskom Mirka Cvetkovića, on je hteo da uđe u svoj rodni kraj, u Zaječar i da napusti trasu autoputa i tražilo se da se preprojektuje put. Zatim, traži se sad da se preprojektuje deo autoputa, da svrati u ovo mesto, da svrati u ono itd i počinje već politiziranje i taktiziranje, da se vidi gde, ko i kakav ima politički interes. To nije dobro, jer prostorni plan Srbije je jasno definisao koridore, kuda će se graditi autoputevi i kako će se graditi i na koji način. Ponavljam, velika greška ove Vlade je što ne uđe u koncesije, kako se to u svetu radi, da oslobodi državu od kreditnih linija, jer koncesije su jedino opravdane, i to svi rade i u okruženju, Bugari, Rumuni, sad i Mađari, Hrvati i svi rade koncesiju, samo mi čistom kreditnom linijom. Oni rade koncesijom, a nama preko njihovih banaka daju sredstva da radimo kreditnim linijama. To nema nigde na svetu. Videli ste, Grci nemaju deo koridora kroz Grčku prema Solunu. Zašto? Zato što je mali saobraćaj i kad smo razgovarali saministrom Grčke rekao je da je autoput neprofitabilan. Tvrdim da put prema makedonskoj granici ni sada nije profitabilan, bez obzira što je Koridor profitabilan za NATO bazu i za nekoliko dole opština, ali nije profitabilan za državu. Održavanje autoputa, da bi put bio isplativ, koridor mora da ima osam hiljada auta dnevno. Skupo je održavanja autoputa. Vertikalna, horizontalna signalizacija, čišćenje snega, zaštitne ograde, šišanje trave, širina koridora koja se plati, naplatne rampe i sve ostalo izaziva izuzetno velike troškove, o čemu se ne vodi računa i moraće sigurno budžetom da se to dotira tamo gde nema saobraćaja. Ne pravimo autoput gde imamo 27.000 automobila dnevno. Kod Lazarevca ima 27.000 automobila dnevno. Kod Ćelija ima 17.000 automobila dnevno. Nemoguće je tehnički, mi možemo da donesemo zakon o bezbednosti saobraćaja, ali bezbednosti saobraćaja nema na magistralnom putu gde je saobraćaj veći od 10.000 automobila, a gde nije profil autoputa. To svi propisi tako nalažu. Mi o tome ne vodimo računa. Nama uvek neko sa strane mora da kaže i da šapne nekim našim ljudima i oni se odmah nalože i kažemo - radimo koridore 10. Hajde da radimo prema Makedoniji. Mi ga radimo, ali koliko će, gospodo, da košta tunel kroz Grdeličku klisuru? Kada će da se isplati i kako da se isplati sa saobraćajem trenutno koji je odtri do šest hiljada automobila dnevno, šest hiljada, u najvećoj turističkoj sezoni, kad, ponavljam, Grci koji koriste izuzetno turiste koji dolaze tim autoputem ne daju. Grci nisu ni nama dali onih 100 miliona evra, o čemu Đelić već priča pet godina, da samo treba da se uplate, a nikako da stignu na naš račun. Prema tome, moramo malo domaćinski poslovati u Srbiji i moramo voditi računa o našoj privredi, o našoj zaposlenosti. Srbija ima milion ljudi koji čekaju posao i treba uzimati kreditne linije, naravno, ali uložiti tamo gde će zapošljavanje kroz izvoz to da vraća nazad, da se puni budžet. Kako će se puniti budžet, ako nema većeg zapošljavanja? Od čega? Ne može se budžet puniti kreditnim linijama. Videli smo, već nekoliko puta se uzimaju maltene komercijalni krediti za punjenje budžeta, što je zakonom potpuno neopravdano. Prema tome, treba se jednostavno raspitati kako da podignemo naše izvođače da oni budu nosioci poslova za koje se zadužujemo, a ne stranci nam daju kredit, njihove firme rade, njihovi tajkuni skinu sa koridora kajmak, a mi samo ostavljamo generacijama koje dolaze da to plaćaju i onda ćemo videti kako da izađemo iz ove krize i kako da je prebrodimo. Gospođa ministarka, ponovo ponavljam, mnogi putevi i mnoge kreditne linije se dobijaju tamo gde nema papirologije, gde nema građevinskih dozvola, gde nema izvođačkih projekata i gde nema validnih projekata. Ponavljam, Batočina-Kragujevac nema nijedan papir, nema dozvolu. Kako je moguće da je bio tender tamo ako nema projekata? Kako može da se tenderiše nešto bez projekta? Kako može da se uvede izvođač bez projekta? Kako može da se pravi nadvožnjak bez projekta? Kako može Trezor da pušta pare iz NIP bez projekta? Samo me to interesuje. Dobro je što se pravi autoput, jer Italijanu to je palo na pamet, a i vama Vlada da bi opstala, morate da činite usluge, pa vam neko kaže - hoću parče autoputa. Znam dobro da smo radili pet kilometara, jer je toliko bila spremljena dokumentacija, ostalo nije imalo. (Predsedavajući: Zahvaljujem, gospodine Iliću. Vreme ovlašćenog predstavnika je iskorišćeno.) Postoje ugovori za Trezor sa izvođačima, ali nema projektne dokumentacije. Samo da završim, jedan projekat, most na Savi, sa Republikom Srpskom nije završen, a jeftino je koštao. Kompletan most na Savi, devet miliona evra, kako je moguće da četiri, pet, šest puta više košta most na Savi (Predsedavajući: Zahvaljujem.), a ista je reka, možda je malo veći obim vode.
Razumeli smo. Hvala lepo. Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika želi reč? Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Preostalo vreme je pet minuta.
Na kraju ću da zaključim, čini mi se, najočiglednije, koliko je zaduživanje za pokriće budžetskog deficita nešto što ne smemo da dozvolimo, da kao Skupština samo evidentiramo još jedan zajam u kojem, između ostalog, ova Vlada uzima kredite i od poslovnih banaka, gde je efektivna kamata 5,66%, unese takva sredstva u budžet, a onda subvencionisanim kreditima daje sredstva za namene za koje se nismo kao društvo složili da jesu najperspektivnije, na primer turizam, pod kamatama koje su niže od nabavne cene, na primer, ovih kredita, daju se samo nekome, građanima ostaju dugovi, a ono što građanima treba nisu automobili staro za novo ili ne makar samo automobili staro za novo. Znači, nijedan građanin ne bi uradio da kupi stvar po skupljoj ceni i da je proda po jeftinijoj, sem političkog delovanja nekog čoveka kome vi dozvoljavate da pravi sopstvenu promociju i projekte koji su u suštini zamišljeni kao perpetum mobile, predstavlja uspešnim projektima. Nas građane ne zanima da li je to vaš koalicioni dogovor. Da li vi imate snage da se sa tim izborimo, jer nama ostaju nesporno loši rezultati? Mogu vama lično da se zahvalim što ste poštovali nas poslanike i ono obećanje od dostavljanju ugovora o kreditu sa poslovnim bankama imamo, a evo u tom ugovoru možemo da vidimo ono što inače ne bi znali da postoji u ugovorima o kreditu. Na primer, lepo je definisana efektivna kamata od onih 4,75% marže plus 1%, ali na strani 18, molim za pažnju, piše, tačka 10) - promene u tržišnim okolnostima, poremećaji na tržištu: "Ako u bilo kom trenutku banka zaključi (znači, ne kaže se da li postoje neki stvarni razlozi za promene, nijedna cifra se ne navodi, nijedan kriterijum, samo banka zaključi, taj zaključak će biti konačan, nesporan i obavezujući za korisnika) da iz razloga promena koje pogađaju evropsko međubankarsko tržište ne postoje druga adekvatna i regularna sredstva za utvrđivanje kamatne stope na ovaj kredit'' i onda banka može da određuje kamatu kako hoće. Kad ja kažem varijabilna kamata koja danas izgleda povoljno, za kredit koji traje 20 godina i koji se uzima za promašaj, jer tamo gde je budžetski deficit, ali nije infrastrukturno ulaganje, to je popunjavanje duga dugom, pasive pasivom i grudva snega se jednog dana mora otopiti. Ne može se iz ničega napraviti nešto. Ne može se dug iz duga u potrošnju koja nije ulaganje i neki veći prihod stvoriti nekim čudom prihod iz kojeg će se ovo pokrivati. To se ovde vidi. Mi smo na milost i nemilost onih za čije ugovore i ne znamo kako izgledaju, već samo ovde potpisujemo načelne sporazume u kojima se klauzule o kašnjenju ne vide, za razliku od građana koji odmah znaju, čak i kad se sude za nanetu im nepravdu, kada kasne sa uplatom takse, oni moraju da plate kazne na taksu na neblagovremeno uplaćenu taksu. Tu nema odbrane. Jedina vaša zaštita koju vam nudimo mi poslanici, da pred nas izađete sa punom informacijom, da onaj put između Vlade Srbije i "Službenog glasnika", gde se objavljuju propisi, bude ovde, ne zadržavanje, nego zaista korisno preispitivanje rešenja koje ne sme da bude na štetu građana. U tom smislu, nemojte dozvoljavati da ovakve zakone raspravljamo naprečac, pred kraj godine, na brzinu, kao da ove stvari ne proizvode efekte koji traju dugo. Mi poslanici smo ovde od pomoći jer smo pre svega građani i želimo i zbog vas koji ćete sutra biti samo građani, a ne vlast, da što manje opteretimo državu i sve nas zajedno.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama od 7. do 11. Na osnovu člana 85, danas ćemo produžiti rad i posle 18.00 časova, ali ne duže od 20.00 časova. U direktnom televizijskom prenosu smo do 19.00 časova, taj jedan sat će biti u odloženom prenosu. Prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda. Izvinjavam se, želite li reč? Hoćete li da odgovorite? Prijavite se, molim vas, ili ćete ionako prvi imati reč u narednom segmentu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2010. GODINU, SA PREDLOZIMA ODLUKA O DAVANjU SAGLASNOSTI NA FINANSIJSKE PLANOVE ZA 2010. GODINU REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE, REPUBLIČKOG ZAVODA ZA ZDRAVSTVENO OSIGURANjE I NACIONALNE SLUŽBE ZA ZAPOŠLjAVANjE (pojedinosti) Predsednica je na osnovu člana 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored svih ministara u Vladi, pozvala da sednici prisustvuje Ružica Stojiljković, pomoćnik ministra finansija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić; zajedno Milan Dimitrijević i Željko Tomić, Nenad Popović, Zoran Krasić, Donka Banović, Nikola Lazić, Dragan Stevanović, Sreto Perić, Milorad Krstin, Lidija Dimitrijević, Zoran Antić, Zoran Mašić, zajedno Velimir Ilić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević, Milan Dimitrijević, Mileta Poskurica, zajedno Nenad Popović i Željko Tomić, Dobrislav Prelić, Aleksandar Martinović, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, Elena Božić-Talijan, Dragan Šormaz, Milan Avramović, Vjerica Radeta, Marko Milenković, Ljubiša Petković, Veroljub Arsić, Vlada Milojković, zajedno Zlata Đerić i Aleksandra Ilić, Zoran Antić, Momir Marković, Jelena Budimirović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Igor Bečić, Vučeta Tošković, Miloš Radulović, Judita Popović, Stefan Zankov, Dejan Mirović, Mirko Munjić, Ljiljana Miladinović, Dragan Aćimović, Radica Jocić, Lidija Vukićević, Boris Aleksić, Momčilo Duvnjak, Srboljub Živanović, Nikola Žutić, Kenan Hajdarević, Nenad Konstantinović, Gordana Pop-Lazić, Petar Jojić, Slobodan Maraš, Marina Raguš, Milovan Radovanović, Mićo Rogović, Tomislav Ljubenović, Vesna Marić, Sulejman Spaho, Filip Stojanović, Miroslav Markićević, Aleksandar Pejčić, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Škrbić, Srđan Milivojević, Božidar Delić, Oto Kišmarton, Milorad Krstin, Vladan Batić, Vitomir Plužarević, Vladan Jeremić, Marina Toman, Milorad Buha, Jadranko Vuković, Jorgovanka Tabaković, Nataša Jovanović, Milan Veselinović, Milan Nikolić, Radoslav Mojsilović, Zoran Šami, Saša Dujović, Vladimir Milentijević, Dragan Stevanović, Zoran Popović, Milan Knežević, Dragan Živkov, Svetlana Stojanović, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević, Bajram Omeragić i Riza Halimi, Momo Čolaković, Branimir Đokić, Janko Veselinović, Ljubomir Kragović, Slobodan Vuković, Radiša Ilić, Saša Maksimović, Dragan Čolić, Gojko Radić, Željko Tomić, Zoran Babić, Dušan Marić, Dušanka Plećević, Paja Momčilov, Gordana Paunović-Milosavljević, Nikola Savić, Goran Mihajlović, Slađan Mijaljević, Miroslav Petković, zajedno Zlata Đerić i Miroslav Markićević, zajedno Milutin Jeličić, Radoslav Mojsilović i Aleksandra Janković, zajedno Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić, zajedno Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić, Jovan Palalić, zajedno Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić, Dragan Todorović, zajedno Donka Banović i Milica Vojić-Marković, zajedno Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević, zajedno Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić, zajedno Nenad Popović, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković, zajedno Donka Banović i Nikola Lazić, zajedno Donka Banović i Milan Dimitrijević, zajedno Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić, Radojko Obradović i Zoran Nikolić, kao i Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaj Odbora za finansije. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pisanim putem amandman na član 7. Razdeo 23 povukao je narodni poslanik Stefan Zankov. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Izvinjavam se, gospodine Arsiću, ali gospođa ministarka, Diana Dragutinović, želi reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, iako ćemo se družiti ovih dana, imala sam potrebu pre ove rasprave da vam se obratim. Prvo, zato što je ova prethodna diskusija o paketu zakona koji definitivno predstavljaju zaduživanje Republike Srbije bila neka mešavina diskusija o tim zakonima, ali možda mnogo više, ipak, o najvažnijem zakonu, o zakonu o budžetu za 2010. godinu. Zato bih možda iskoristila par minuta i dala neke svoje opservacije na ove zakone o zaduživanju, a i komentare na neke od vaših diskusija. Volela bih da se sa ovog mesta svi zajedno ponovo podsetimo uloge koju međunarodne finansijske institucije imaju u ovoj ne baš tako ugodnoj fazi ekonomskog ciklusa. Sve ove međunarodne finansijske institucije kod kojih se zadužujemo, a da podsetim još jednom da su to Svetska banka, Evropska investiciona banka i Evropska banka za obnovu i razvoj, sve one rade koordinirano na obezbeđenju kapitala i kreditnih linija. Podrška ovih institucija je dvojaka. Jedna je namenjena budžetu, finansiranju deficita, jer kada je budžet u ravnoteži ili ako imate suficit, nemate potrebe za zaduženjem. Druga vrsta njihove podrške jeste investiranje ili sufinansiranje krupnih ili sitnih infrastrukturnih projekata ili prioritetnih projekata, od kojih su od najvećeg značaja infrastruktura, mala i srednja preduzeća, energetska efikasnost i finansijski sektor. Dosta je bilo reči o kreditima Svetske banke. Nekako svi više prihvatamo projektne zajmove koji su usmereni na konkretne projekte. Kada su krediti Svetske banke koji su, uslovno rečeno, neobojeni, o njima mnogo više sumnjate. Sve bih htela zajedno da podsetim da smo rebalansom budžeta za 2009. godinu predvideli zajmove od Svetske banke i pred vama se nalazi prvi od tri programska zajma za unapređenje javnih finansija i on je u iznosu od 100 miliona dolara, ili, ko više voli u evrima, negde oko 70 miliona evra i drugi od tri programska zajma za razvoj privatnog i finansijskog sektora. Ovi krediti su tzv. uslovni krediti. Imamo pravo, ukoliko ih ovaj parlament verifikuje, da ih veoma brzo povučemo, ali je to povlačenje uslovljeno nečim što smo mi već uradili. Šta je to što smo mi već uradili, a što je dovoljan uslov da se povuku ova sredstva? To je prvo novi zakon o budžetskom sistemu. To je zakon o državnoj pomoći. To je zakon o konkurenciji. To je uvođenje jednošalterskog sistema. To je zakon o prostornom planiranju i izgradnji. To je neki zakonski okvir koji poboljšava poslovno okruženje.
Izvinjavam se, ministarka, moram da vas prekinem, jer prema odredbi člana 143. stav 7, vi imate prava da obrazložite svaki amandman, ali u trajanju do dva minuta, s tim što je vaše ukupno vreme tri sata. U završnoj reči imate pravo da govorite onda koliko god vam vremena treba, pa vas molim da sada završite misao ili da se isključite. Kako god, prihvatiću.
Dobro, htela sam da završim sa ovim. Biće prilike da izložim i da dam mišljenje na vaše komentare, ali otprilike da je opcija fiskalne politike u vreme krize povećanje deficita da bi se ublažile recesije i to je ono što mi radimo, to je obezbeđenje sredstava za finansiranje deficita, to je upravo ovaj paket zakona koji je danas pred vama i to je, naravno, umereno zaduživanje i ulaganje u infrastrukturu. Samo na kraju ipak bih podsetila, neko je rekao da se brojevi jedino računaju, neću reći cifre. Poslanik je rekao cifre, ali bi me poslanik Šami kritikovao, zaista se brojevi jedino računaju. Mi zaista nismo zadužena zemlja. Mi smo ispod gornje granice manje zaduženih zemalja i istovremeno podsećam da u ovom periodu kada se država zadužuje privatni sektor se razdužuje i obećavam da ćemo nastaviti diskusiju tokom ove rasprave.
Po Poslovniku javio se gospodin Čedomir Jovanović. Izvolite. Ako ćete, izvinjavam se, reklamirati povredu ovoga što sam rekao, unapred priznajem. Izvolite.
Neću reklamirati to, prosto mislim da nas ministarka nije razumela, to je uređeno članom 104. Gospođo Dragutinović, naše kritike su, tu ste u pravu, bile znatno šire od samog zakona zato što, iako su ovi zakoni o kojima smo raspravljali užasno precizni i ne ostavljaju nikakav poseban prostor za diskusiju, oni direktno proizilaze iz nečeg što jeste suština budžeta, u pitanju je ekonomska politika. Vi ste ovde pomenuli, navodeći kao svoje argumente, neke preduslove koji nama omogućavaju da odmah povučemo te kredite, a mi smo u tim preduslovima koji ste vi pomenuli, a oni se odnose na zakone koji su ovde doneti, mi u tome vidimo suštinski problem za jednu pogrešnu ekonomsku politiku koja se vodi u zemlji. Ne govorimo o namerama, nego o onome što je naša realnost. Pomenuli ste, recimo, Zakon o planiranju i izgradnji. Sada, da ne govorimo o efektima tog zakona, ovde je gospodin Mrkonjić, pa sada možemo mnogo toga da pokrenemo, ukazujući na anomalije o kojima su govorili tokom sednice u junu kada smo kritikovali Predlog zakona. Reći ću vam samo da je ministarstvo promenilo 14 verzija tog zakona i između pojedinih verzija ne postoje nikakve dodirne tačke, osim što se u naslovu govori da je to Zakon o planiranju i izgradnji, ali 26 podzakonskih akata je Vlada je morala da donese da bi se taj zakon primenio. Vi ste doneli tri. Da ne ulazimo sada u koncepciju zakona, za koji smatramo da je pogrešan, da je on užasno kompromitovao poslovnu klimu u Srbiji, ali od 26 vi ste doneli tri. Pomenuli ste Zakon o budžetskom sistemu. Pogledajte kakav se skandal desio sa DRI, sa ozbiljnim problemima koji postoje. Mi smo u Beogradu usvojili završni račun, sa Izveštajem o izvršenju. Puno pritisaka LDP, Skupština grada je to uradila.
Vreme, gospodine Jovanoviću, dva minuta.
Izvinjavam se, ali prošlo je zbog vašeg pitanja 30 sekundi. Mi smo to uradili. Svi vaši argumenti, oni su na nivou načela, za nas prihvatljivi, ali ako govorimo o realizaciji, toga nema. Za antimonopolski zakon, pogledajte kako izgleda realizacija. Nemamo komisiju koja je kredibilna, koja može da radi. Tu smo u velikom raskoraku. Pomenuli ste i jedan šalter. Znamo kako to izgleda u stvarnom životu.
Reč ima gospodin Ilić, koji takođe reklamira povredu Poslovnika. Inače, nema povrede Poslovnika. Izvolite, gospodine Iliću.
Zamolio bih gospođu ministarku da ubuduće ne vređamo dostojanstvo parlamenta i član 104. poslovnika o radu Skupštine, da se iznose tačni i precizni podaci. Gospođo ministarka, vi ste ministar finansija i morate veoma precizno da govorite, jasno i glasno. Ovde se radi o budžetu. Kod vas je sve nedefinisano, zakukuljeno, zamumuljeno. Ne mogu više da slušam, creva mi se prevrću kad slušam – kredit za mala i srednja preduzeća, za razvoj malih i srednjih preduzeća. Kako vas je Dinkić inficirao tom zarazom, da svi o tome pričate. Gospođo, koja preduzeća? Gde se nalaze preduzeća, koliko ljudi zapošljavaju? Da li su kreditno sposobni, da li vraćaju kreditne linije koje su uzeli i čiji su to članovi? Da li je tačno, evo u Čačku je otvoreno preduzeće, nosi „G kompani“, predsednik G17 plus, otvorio je preduzeće koje ne treba nikome, nizašta, jer takvih ima hiljadu, trgovina, skladišta neka itd. Kako možemo koristiti međunarodne kredite, neprecizno, za razvoj malih i srednjih preduzeća? To je tako širok pojam, to je kao kada ste rekli – kiša će padati naredne godine. Kada, da li će biti sušna godina, rodna itd? Vi nama tako… Ili – sredstva se nalaze u NIP-u, osam milijardi. Za šta se koristi osam milijardi? Hoćemo stavke, razbijene – dve milijarde za koridor taj i taj, četiri milijarde za koridore 10, dve milijarde za autoput, milijardu za ovo. Precizno govorite, molim vas, ako uvažavate ovaj parlament i ako uvažavate narodne poslanike. Najgora je stvar govoriti tako opširno. Uzimamo kredit za razvoj malih i srednjih preduzeća i pokrili ste sve. Gde su te pare, kako i na koji način su potrošene…
Zahvaljujem, gospodine Iliću. Vreme je isteklo. Nema povrede Poslovnika na koju vi ukazujete. O dostojanstvu Skupštine predsedavajući svakako vodi računa, bez obzira da li se radi o ministru ili narodnom poslaniku. Ako niste zadovoljni, u danu za glasanje možemo da se izjasnimo. Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, koji je podneo u ime poslaničke grupe od 21 narodnog poslanika Napred Srbijo amandman na član 1. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim želju gospođe ministra da promeni malo svoju priču od početka, kako je obrazlagala budžet. Verovatno je možda to i malo isprovocirano ovim amandmanom. Inače, gospođo ministre, vi ste nama probali na jedan više nego pristojan način, ljubazno, sa osmehom, da pokušate da nas naterate da progutamo jedan gorak zalogaj, koji se zove budžet za 2010. godinu. Gorak, zato što, u svo poštovanje prema vama, moram da kažem da je ova vlada nestručna, gramziva i puna zloupotreba i u tome leži problem kod čitavog ovog budžeta. Da je to tako, videćemo kasnije kada ide rasprava u pojedinostima. U vašoj diskusiji, gospođo ministre, primetio sam dosta optimizma. Samo bih vas pitao – na čemu ga gradite? Njemu nema mesta danas. Dovoljno je da pogledate prihodnu stranu budžeta i ne treba puno da preturate po porezu na dodatu vrednost itd. Dovoljno je da pogledate očekivane prihode poreza na dobit pravnih lica, projektovano za 2009. godinu 44 milijarde, projektovano za 2010. godinu duplo manje. Tu vam je sve jasno. Dobit naših preduzeća biće duplo manja u 2010. godini. Budite srećni ako polovinu od toga što ste planirali da naplatite stvarno naplatite, jer su preduzeća već uplaćivali akontacije, sada će imati daleko manju dobit, pa će te akontacije da prepisuju već više uplaćenom porezu. Obrazloženje koje ste dali zašto odbijate ovaj amandman, u poslednjem stavu, mogu da kažem da je prilično nepristojno. Kaže se – amandman se obrazlaže neophodnošću smanjenja zaduživanja, kao i činjenicom da bi zaduživanje imalo smisla ukoliko bi se sredstva usmerila u podsticanje privrede, poljoprivrede i kreditiranju i izgradnji proizvodnih pogona. Prema Predlogu zakona o budžetuRepublike Srbije za 2010. godinu, upravo u iznosu ukupnih podsticaja iskazanih kroz subvencije, kapitalne rashode i male kredite, odgovara nivou utvrđenog fiskalnog deficita. Hajde da pogledamo budžet. Ukupno subvencije, podsticanja i investicije - 75 milijardi, a lažno zaduženje, gospođo ministre, 107. Tvrdim da ćemo u 2010. godini da se zadužimo za 400 milijardi dinara. Ne bismo imali ništa protiv da stvarno sredstva koja su predviđana Zakonom o budžetu i kreditne linije koje otvarate budu isključivo usmerene u investicije, međutim, situacija je malo drugačija. Da li hoćete da mi obrazložite kako planirate za "Zastavu'' 10' milijardi dinara kreditnog zaduživanja, a ne znamo da li je naš partner isplatio obaveze iz 2009. godine? Pošto se time ne hvalite i Dinkića ne vidimo ovde, pretpostavljam da nije uplatio. Nema problema, prenećemo ovlašćenja Skupštine, ukoliko bude bilo potrebno, da se zadužite, ali kada ono što duguju u 2009. godini "Fijat" uplati nama. Mnogo je ovde bilo priča i polemika o penzijama, od toga da penzije treba smanjiti itd, ne slažem se sa tim, to je moje pravo. Gospođo ministre, četiri milijarde dinara primaju zaposleni u fondu. Interesuje me, koliki je to prosek i koliko imaju zaposlenih u fondu. Ako imaju plate po 120, 130, 150 hiljada direktori, onda su zaista veliki stručnjaci i čudi me zašto imaju ovoliki nedostatak sredstava u Fondu za zaposlene. Naš amandman koji je podnela poslanička grupa SNS u stvari hoće da vas opomene da nemate pravo da to radite, da nemate pravo da državu zadužujete prekomerno. Nije izgovor svetska ekonomska kriza i recesija u koju se ulazi, nego je u pitanju jedan ogroman, glomazni državni aparat koji je neefikasan i ministri koji bi trebalo da brinu o privredi a to ne rade, nego brinu samo o sebi i brinu o projektima. Meni je bila smešna javna rasprava između ministra Mrkonjića i Verice Kalanović, ko će da radi projekte za NIP, da li Ministarstvo za NIP ili ministarstva koja će da koriste sredstva. Zašto bi došlo uopšte do rasprave, nije u pitanju struka, u pitanju je to da se na projektima najviše može napraviti zloupotreba. Imate projekte po ministarstvima koje su pravili ministri iz G17, koji stoje po fiokama po 5-6 godina i nikad neće biti realizovani. Kada bismo Kalanovićku ovlastili da to radi za celu Vladu, pa ona bi izmislila plan i program spejs šatla koji Srbija treba da finansira, iako to nikad u životu ne može da zaživi. U tome je problem sa ovom vladom i sa ovim budžetom. Kako rasprava bude više odmicala dokazivaćemo vam da možete da napravite i veće uštede nego što to realno hoćete da prikažete. Gospođo ministre, još nešto da vas pitam, pošto ste tu, objasnite kako smanjujete državnu administraciju kada imate upravu za javna plaćanja i upravu za agrarna plaćanja. U tom jeste dupliranje organa, dupliranje ministarstava, dupliranje agencija samo da bi se neko svoj još više zaposlio i da bi se formirali upravni odbori, da bude još direktora, da se na još neki način troši da bi se opravdala situacija u kakvoj se danas nalazimo. Potpuno se slažem sa vašom konstatacijom da je ovo prvi budžet gde se vide sredstva koja će biti korišćena iz pretpristupnih fondova EU,ali sam siguran da je ovo poslednji budžetkoji ... [[isključen mikrofon]] Sledeći budžet svakako će da prave ljude koji više brinu o građanima, ne misle na sebe i isključivo će biti u interesu države i građana.
Pet minuta i 40 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe, uz izvinjenje, gospodine Arsiću. Reč ima ministarka Dragutinović.
Ne postoji, gospodine, uprava za javna plaćanja, nekada je postojala, sada postoji Trezor. Kao što samo ime kaže, Trezor je potpuno nešto drugo od uprave za javna plaćanja. Trezor se bavi upravljanjem gotovinom, a ne platnim prometom. To je velika razlika. U okviru Trezora će se, dok se ne stvori ova uprava za agrarna plaćanja, obavljati te funkcije, ali nakon ustanovljavanja te uprave ona će biti tamo gde joj je i mesto, u okviru Ministarstva za poljoprivredu. (Veroljub Arsić, sa mesta: Replika.)
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Ne znam kada će biti uspostavljena uprava za agrarna plaćanja, ali je sasvim sigurno da je u budžetu Srbije za 2010. godinu ima, a da li pričamo o upravi za trezor, to su gospoda kojima nikako ne možemo da otkrijemo izvor prihoda, ali kao nagrade zaposlenima treba da isplate u 2010. godini milion i po evra. Da li pričamo o istoj upravi? Hvala lepo.
Hvala i vama. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Željko Tomić. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo ministar, mi smo u ovom amandmanu predvideli da porez na dodatnu vrednost u zemlji bude manji za nekih pet milijardi. Napisali ste da će biti 134,5 milijardi na bazi nekih procena i tu se mi razlikujemo u mišljenju. Naša procena je da je ovo što ste predvideli potpuno nerealno. Vama to nije prvi put da nerealno procenjujete stvari. Podsetiću vas, i u prošlom budžetu, kada je bilo obećanja u ekspozeu predsednika Vlade, 200 hiljada novih radnih mesta, rast BDP 7,5%. Gde smo sada? Šta je sada realnost? Mi sada pokušavamo samo da ukažemo da se više ne upuštate u te nerealne procese. Da li znate, gospođo ministar, kakva je ekonomska situacija u državi? Da li znate da ljudi nemaju dovoljno novca da kupe hleb i mleko? Da li znate da ljudi u mesarama kupuju po sto grama mesa? Vi bazirate to na osnovu lične potrošnje tu procenu. To je prosto nemoguće. Da li znate koliko ima gladnih ljudi danas u Srbiji? Da li znate koliko se otvara narodnih kuhinja? Od čega će ljudi da kupuju? Na osnovu čega će PDV da raste? Da li ste to bazirali možda na potrošnji ljudi iz vladajuće koalicije, na njihovu stranačku infrastrukturu, možda oni mogu da kupuju, a veći deo Srbije nema para da kupuje. Zato je vaša procenanerealna. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Dimitrijeviću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Nenad Popović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, cena nafte je u 2008. godini bili u proseku 50% veća nego u ovoj 2009. godini, a ipak su naplaćene akcize u Srbiji, što je jedna od mojih omiljenih tema, a i vaša, rasle. Za poslednjih 10 dana cena nafte na svetskoj berzi je pala za sedam dolara, a kod nas je još uvek ista. Naravno da je tako kada je u ceni najveće izdvajanje za akcize, mnogo veće nego što je zarada proizvođača. Učešće troškova akciza i PDV u ceni goriva prelazi 60% i zato nisu kriva tržišna kretanja već politika Vlade koja ne brine o tome koje posledice to izaziva na privredu i na građene. Prevoznici uglavnom pune rezervoare pre ulaska u Srbiju, u Mađarskoj, u Rumuniji, u Bugarskoj, u Hrvatskoj. Nećemo svi iz Srbije krenuti kao ranije da punimo rezervoare u inostranstvu. U 2010. se predviđa dalji rast prihoda od akciza i to sa 128 na 135 milijardi dinara. Akcize na viski ili cigarete su potpuno opravdane, ali proizvodi kao što su kafa ili benzin, koji zadovoljavaju osnovne potrebe stanovništva ili predstavljaju neka sitna zadovoljstva, ne mogu biti glavni izvor pokrivanja manjka u budžetu. Zato smo i podneli amandman u kome se nalazi smanjenje projekcija primanja budžeta od akciza sa 131 na 120 milijardi dinara, jer smatramo da su ovi prihodi zasnovani na direktnom opterećenju standarda građana i zbog cene benzina, konkurentnosti privrede. Ako pad cena nafte, to treba da osete i građani.
Izvolite, gospodine Jovanoviću, po amandmanu. Reč ima Čedomir Jovanović.
Jedan od osnovnih problema neuspeha sa kojima se iz godine u godinu suočavamo je i politička demagogija i ovo je jedan od primera te demagogije. Kada smo raspravljali ovde o kvalitetu energetskog sporazuma sa Ruskom Federacijom, čije su osnove upravo definisali gospodin Popović i njegov predsednik, a tada premijer Koštunica, a potom i zdušno podržali to ovde kao opozicija u parlamentu, upravo smo upozoravali na ovo što sada ukazuje amandmanom kao jedan od osnovnih problema. Nije samo akciza najveća u regionu ili jedan od najvećih u Evropi, nego i prerađivačka cena isto tako te nafte u našoj rafineriji koja je neopravdano visoka. Rudna renta, o kojoj smo ovde govorili prošle nedelje, 10 puta je niža nego što je to u Rusiji. Ne može se, gospodine Popoviću, doći ovde i izaći sa amandmanom kao da niko ne snosi odgovornosti sa kojima se kao zemlja suočavamo. Mi smo netržišno i netransparentno privatizovali NIS. Uskratili smo budžet za prihode koje bi budžet ostvario da je NIS prodat onako kako su prodata neka druga preduzeća. Ima primera kako je prodata Duvanska industrija u Nišu, Duvanska industrija u Vranju, kako je privatizovan „Mobtel“. NIS je u političkoj trgovini iz vlasništva RS prešla u vlasništvo druge države. To je Ruska Federacija. Ovo što sada radi Ministarstvo finansije je samo pokušaj da se samo kako tako pokrpe one rupe koje su nastale u vremenu u kojem ste se vi neodgovorno finansijski ponašali i zato osećam potrebu da reagujem. Još jedan od dokaza da smo bili u pravu jeste kada smo govorili da se ne može tako privatizovati NIS i nije dobra situacija kada opozicija sa opozicijom polemiše, ali mi nismo opozicija zdravog razuma. Mi smo alternativa. Evo argumentacije zašto niste bili u pravu. Tačno je da je prošla godina bila godina u kojoj je 50% bila veća cena nafte nego u ovoj godini, ali šta je sa dobiti iz te godine NIS? Ko je tada vodio NIS? Ko je vodio u 2007. godini? Ko je propustio da reaguje i zaštiti akcije ove države u „Jugorosgasu“? To je vaša vlada. To je vaša politika. Vi ste bili jedan od pregovarača. Odlazili ste u Moskvu. Tamo su vas čekali timovi pregovarača. Ruska strana je apsolutno zaštićena u procesu privatizacije. Naša nije. Zato možete da odlazite na kongrese „Jedinstvene Rusije“ i da tamo budete rado viđen gost. Tamo ćete uvek biti rado viđeni gosti, jer ste zadužili Rusiju na štetu Srbije i vi i vaš premijer. Zato ovde kada govorimo o NIS ili o ceni benzina, goriva, onda se valjda ova zemlja opametila i da ljudi koji ovo gledaju, retki su oni koji mogu uopšte da prate ovaj parlament, sada razumejukoliko smo bili u pravu kada smo organizovali demonstracije zbog načina na koji je privatizovana NIS, kada smo protestovali protiv sporazuma. Ne zbog sporazuma sa Rusijom, nego protiv ideje da se danas u Srbiji radi ono što nije više dopušteno u samoj Rusiji, da se u Srbiji promovišu privatizacije sa kojim se obračunao Putin u Rusiji.
Gospodine Jovanoviću, tri i po minuta od vremena poslaničke grupe ili od predsednika poslaničke grupe? (Čedomir Jovanović, sa mesta: Od predsednika.) Hvala lepo. Gospodin Nenad Popović.
Gospodine predsedavajući, interesantno je da uvek predstavnici nekih opozicionih stranaka vrlo često kada Vlada dođe u problem da prođe neki zakon podrže taj zakon i ne čudi me da je u ovom slučaju umesto da kritikuju budžet, za koji smatraju da razara domaću privredu, oni kritikuju opoziciju koja predlaže nešto što je potpuno u interesu privrede RS i građana RS. Ponoviću još jednom, cena akciza, odnosno vrednost akciza dostiže čak 60% vrednosti akciza, PDV u ceni benzina. To je ono što brine, jer imamo najveće akcize u regionu i jedne od najvećih u Evropi. Po tome smo stvarno evropski lider i to je veliki problem. To nema nikakve veze sa prodajom NIS. Ponoviću ono što sam govorio i tada, a to je da je posao sa „Gasprom naftom“, koja je kupila akcije NIS, najbolji posao koji je Srbija potpisala u poslednjih 40 godina, uzimajući u obzir paket aranžman u kome je izgradnja gasovoda „Južni tok“. Vidimo da ovih dana Slovenija čini sve da uđe u „Južni tok“. Vidimo da ovih dana Hrvatska čini sve. Vidimo da je Austrija učinila sve, Italija, Nemačka, Francuska i možemo da budemo prezadovoljni što smo deo najvećeg evropskog projekta. Takođe, moram da kažem jednu vrlo važnu stvar, taj posao za koji tvrdim da je najbolji posao koji je Srbija potpisala u poslednjih 40 godina je, zbog mojih kolega iz opozicije, koje inače uvažavam, glasala cela Narodna skupština, minus 15 poslanika, čini mi se. Čini mi se da je 230 poslanika glasalo za ovaj dogovor i tome više nema šta da se doda. Naravno, za to su glasali i predstavnici i vlasti i opozicije. Slažem se da treba da budemo opozicija zdravog razuma i u tom slučaju su opozicioni poslanici i poslanici vlasti glasali, jer je po tvrdnjama svih energetskih eksperata u Evropi na kongresima i simpozijumima koji su održani u poslednjih godinu dana, u analitičkim spisima praktično svih energetskih žurnala Srbija dobila čistu peticu za ovaj ugovor i dobila izuzetan ekonomski rejting za budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Popoviću, tri minuta od vremena poslaničke grupe ili od vremena ovlašćenog predstavnika?
Izvinjavam se, ovo je bila replika. Bio sam pomenut.
Niti ste tražili, niti ste dobili. Možete samo da kažete ili jedno ili drugo.
To je bila replika.
Nije replika. Zahvaljujem. Onda ovo ide od vremena ovlašćenog predstavnika. Nećemo raspravljati, lepo sam vas pitao. Vi nećete da odgovorite, onda je moje da kažem da sam uzeo …
Odgovorio sam vam, gospodine predsedavajući.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine Popoviću, kod moje dece u školi ocenjuje se od jedan do pet, a ta vaša petica je na skali na kojoj počinju ocene sa pet, a završavaju se sa 10. Tačno je, i Italija, i Austrija, i Slovenija, i Hrvatska, sve su se takmičile, uradile posao, ali za sebe. Ne postoji nijedna država u 21. veku koja je potpisala ugovor sa Ruskom Federacijom kakav je potpisala Srbija, ne po kvalitetu koji ide u prilog Srbiji, nego po šteti koju trpimo zbog toga što ste pristali na ono na šta nije pristala nijedna druga država, osim ukoliko ne kažete za neku zemlju koja je pristala da uđe u aranžman u kojem je manjinski partner. To ni Slovenija nije uradila. To nije uradila ni Italija. To nije uradila ni Bugarska. To nije uradila ni Turska, Grčka, nijedna od zemalja koje su potpisale bilo kakav aranžman sa Ruskom Federacijom nisu pristale na odnose na koje ste pristali vi. To su činjenice. Kao što ste sami rekli, ne možete biti opozicija zdravog razuma. Hajde da vidimo danas kakav je rezultat tog zdravog razuma na kom ste gradili svoj politički projekat saradnje sa Ruskom Federacijom? Mi ćemo vam dati energetsku budućnost Srbije, a vi ćete nas podržati kratkoročno u utopiji koja se zove - odbranićemo Kosovo, tako što ćemo postati ruska gubernija. Vidite, danas Putin pregovara sa Mesićem o temama koje vi nikada niste pomenuli, a to je pitanje imovine NIS u Hrvatskoj. Vi ste bili jedan od lidera u tom poslu zajedno sa drugima. Preuzmite sada odgovornost za to. Izašli ste ovde sa pričom o akcizama. Tu politiku vodite godinama. Vi ste sami garantovali monopol Ruskoj Federaciji u Srbiji, naftni monopol ste garantovali NIS. Ko je vodio taj NIS poslednjih pet godina? Šta je ostavio za sobom? Vas, i direktore i direktorčiće. Razorili su sve. Od koga možemo da kupimo gas? Možemo da ga kupimo od Rusa. Od koga naftu. Manje-više od njih, ali je suština da imamo novac za to ili nemamo. Oni koji imaju novac nemaju problem. Plaćamo gas skuplje nego bilo ko drugi. Jedini smo koji imamo posrednika. Kupili ste posrednika u posao trgovine gasa. Da li to mora tako? Ne mora. Da li zbog toga što ja to tvrdim? Ne, nego se tako živelo u Srbiji koju je vodila Vlada Zorana Đinđića. Nije moglo, i tada je bilo onih koji su nam dobronamerno savetovali kako to može da se uradi, pa smo videli kako Jugorosgas posluje sa nulom do jednog trenutka, a onog trenutka kada postanu većinski vlasnici onda se pojavljuju profiti od dve milijarde 20 miliona evra. Kako je to bilo moguće? Što ste dopustili? Bili ste vlast, da izgubimo zbog četiri miliona samo u ovoj godini 20 miliona evra profita? Ako govorimo o deviznoj politici, onda je naša devizna politika žrtva politikantstva jeftinog. To svi vrlo dobro znaju. Znaju poslanici ovde, kako su glasali za taj energetski sporazum. To što je 15 poslanika bilo protiv toga, pa to govori samo o čvrstini uverenja na kojoj mi gradimo svoju politiku, koje nisu u međuvremenu demantovane. Sada kada bi se glasalo, nisam siguran da bi taj ugovor ponovo prošao. Vidimo kako to izgleda u našoj stvarnosti. Monopol u trgovini naftom, uništeni svi oni koji su do jednog trenutka bili prisutni na našem tržištu, nema ničeg od ulaganja u infrastrukturu, ne možemo da sprovodimo ekološke standarde na koje smo obavezni u procesu evropskih integracija i Rusi sami sada kažu da su prevareni zbog onog što su zatekli u tom NIS-u, a ni oni nisu ti koji su spremni da finansiraju vaš javašluk, pa što bi onda mi o tome ćutali, kada oni o tome više ne ćute. Izašli smo sa izveštajem da je račun NIS u plusu za tri milijarde, ispostavilo se da je u minusu. To su činjenice. Ako govorimo o činjenicama, onda ne možemo da sezavaravamo kao što to vi pokušavate da uradite. Mislim da je svakome jasno o čemu se zapravo ovde radi. Uopšte nemamo razumevanja za zateznu politiku Vlade. Mi smo pre godinu dana predložili dogovor za budućnost, između ostalog i mere kojima bi se obračunali sa monopolom, spustili akcije, spustili porez, ukazivali smo na anomaliju, koja užasno poskupljuje troškove ovog društva kroz činjenicu da je i kod nas litar naftnog derivata užasno opterećen. Ali, u međuvremenu je to opterećenje poraslo i to isključivo zbog cene prerade koja raste, pošto Vlada nedozvoljava da se reaguje u skladu sa promenama na tržištu, pre svega sa valutnim promenama, e onda su se oni setili pa sada povećavaju cenu troškova prerade i na takav način obezbeđuju sebi garantovani profit. Profit ste im vi garantovali, a ne mi.
Četiri minuta i 50 sekundi. Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Morao sam da se javim kada je u pitanju ovaj amandman, iz prostog razloga što g. Popović, koji je danas došao u Skupštinu da brani ovaj amandman, mora da vodi računa o nekoliko stvari. Puno toga je spomenuo g. Jovanović, ali naravno da smo bili protiv, odnosno da smo govorili da su akcize jako velike. Naravno da smo bili užasnuti kada ministar u ovoj vladi se hvali time da su akcize najveće, a rudna renta najmanja, ali gospodine Popoviću, ne mogu da kažem da ste vi tvorac, ali ste u velikoj meri doprineli sklapanju ovakvog aranžmana sa Ruskom Federacijom. Ono što je malopre rečeno, samo treba da pogledamo kako se Ruska Federacija odnosi prema svojim interesima. Danas je predsednik Putin, imamo informaciju, pravi put spomenuo imovinu NIS u Hrvatskoj. To nikom nije palo na pamet ovde. Nikom nije palo na pamet šta je sa starim ruskim dugom koji Srbija ima. Nikom nije palo na pamet da kaže, nećemo više da uvozimo gas na Beregovu, dajte nam ga na Horgošu, nećemo da snosimo sve troškove. Kada ste pregovarali, niste vodili računa o tome. Sada postavljate pitanje zbog čega su akcize ovolike. Mislim da je krajnje neprimereno. Mi imamo situaciju u kojoj NIS posluje sa neverovatnim gubitkom, kao što je rekao g. Jovanović, pet godina u direktori bili iz DSS i činili većinu u upravnim odborima. Kada više nisu bili direktori, bili su svetnici direktora. Molim vas, i ti ljudi su odgovorni za 2008. godinu. Sada postavljamo pitanje, zašto su akcize ovolike. Da postavimo pitanje, zašto ne možemo, kao zemlja, da utičemo na cenu prerade nafte, to je rekao ministar Škundrić ovde, ruska strana to određuje. Kao što sam već rekao, 1% menja sve, 51% vlasništva, 100% upravljanja. Mi smo, gospodine Popoviću, u takvoj situaciji nažalost zahvaljujući, pre sveta, angažovanju vas i podršci koju ste imali u ovom parlamentu. Zaista sam ponosan što je nas 15 bilo protiv tog sporazuma i vreme pokazuje i pokazivaće i više da smo bili upravu, da smo samo tražili jednu stvar, a to je da se vodi računa o interesima Srbije. Interesi Srbije su narušeni, a tu peticu koju ste dobili, verujem da ste je dobili, ne vi nego država za taj posao, zato što je štitila interese tuđe države, a ne svoje.
Dva minuta i 40 sekundi. Reč ima g. Nenad Popović.
Replika.
Izvolite.
Pomenut sam. Zahvaljujem g. predsedavajući. Tvrd ću ostati na svojoj poziciji, danas kritikujemo budžet i govorimo o najvažnijem zakonu za 2010. godinu, da su akcize prevelike i da direktno štete privredi i građanima Republike Srbije. Bilo koja priča sad, ono što je bilo u prošlosti, možete da iznosite, nemam nikakav problem, stojim, takođe, na poziciji da je to bio jedan od naših najboljih ugovora. Još jednom ću ponoviti, mislim da bi logičnije bilo da sve ove primedbe iznesete, takođe, poslanicima vladajuće koalicije, jer su svi poslanici izuzev ovih 15 poslanika, glasali za ovaj odličan zakon. Ponoviću i u ovoj replici moram da dodam, učešće akciza u ceni goriva zaista sa PDV dostiže 60%, ponoviću, najveće je učešće akciza u regionu, a jedno od najvećih u Evropi. Ne postoji nijedan razlog da ove stvari, odnosno ovaj procenat bude toliko veliki, jer on direktno danas šteti građanima i privredi. Sitna su to zadovoljstva akciza na kafu. To su mala zadovoljstva koja obični građani imaju svaki dan. Njihov udeo u budžetu je zanemarljiv i siguran sam da se u ovom budžetu moglo zaista naći prostora da se akciza na benzin i akciza na kafu smanji, kako bi građani imali povoljnije cene. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio g. Jovanović.
Gospodin Popović očigledno nije razumeo ono o čemu govorimo. On priča i objašnjava da štiti interese građana tako što ukazuje da je nafta u Srbiji skupa zbog akciza. Ona je skupa zbog monopola, g. Popoviću, zbog toga što mi nigde drugde ne možemo da kupio, i to ovde u Srbiji, i to od Rusa koji sada naplaćuju, između ostalog, i onaj haos koji ste ostavili u NIS, a niste prijavili. Zato je skupa nafta. Naš budžet je u haosu ne zbog toga što mi više trošimo, nego zbog toga što ovde više ništa ne može da se stvara, ne može da se stvara, jer nemamo tržišnu ekonomiju, tržišnu ekonomiju ne možemo da dobijemo dok ovde politika presudno utiče na svaki posao. Vi ste uspostavili ta pravila. To što mi mislimo o vladajućoj koaliciji, danima ovde govorimo, ne znam da li su ovde naše kolege iz PUPS, ali tu je, recimo, g. Mrkonjić, i u subotu smo sa njih o tome razgovarali. Je l' tako? Vaša koalicija SPS-PUPS-JS, pa železnice, pa onda penzije. Vi se zalažete za interese građana tako što ovde protestujete protiv akciza, a mi se zalažemo tako što ne dozvoljavamo vama da obmanete građane, nego da insistiramo da preuzmete odgovornost za ono što ste uradili. Ovde je tačno visoka cena goriva zbog toga što su izgrađeni monopoli, a država koja je te monopole dopustila ne može sada da kontroliše tu cenu, a sa druge strane ima obaveze prema svom društvu. Žao mi je da smo prodali NIS, onako kako se prodaju u čitavom svetu, recimo, kao što se prodaje u Rusiji, onda bi možda bilo više novca u budžetu iz tih izvora, pa bi manje zavlačili ljudima u džep, ali pošto je taj džep prazan, mislim da se neće budžet napuniti od tih akciza, jer će ljudi jednostavno manje voziti kola ili će preći na auta na struju, kao što sam to uradio ja.
Reč ima gospodin Ostojić Zoran.
Gospodine Novakoviću, dostojanstveno, neću pomenuti gospodina Popovića da mu ne bi dao priliku za repliku, ali znate šta, gospodine Novakoviću, 104. član …
Da vas posavetujem, bolje se javite lepo za reč i manite se člana 104. …
Upravo vam skrećem pažnju, mogu da ga povežem i sa članom 27. Licemerje je možda, kako da kažem, omiljena disciplina u Srbiji, ali licemerje mora da ima neku granicu. Kad se pređe granica, onda je to već narušavanje dostojanstva. Znači, reći kao poslanik partije koja je četiri godine vladala ovom zemljom da ne treba da budu akcize na kafu i da su mnogo velike akcize na gorivo, a ne reći građanima, ovo pričam zbog građana, da dok si bio na vlasti nisi smanjivao akcize nego si ih povećavao. Koliko me sećanje služi, bar tri ili četiri puta je ta Vlada Vojislava Koštunice povećavala akcize. Sada kad smo u opoziciji, sada ajde da smanjujemo akcize. To ja zovem licemerje. S druge strane, prebacivati LDP da ima blagonaklon stav prema ovom budžetu je zaista takođe vređanje dostojanstva i Skupštine i građana, jer niko nije kritikovao ovaj budžet, gospođo Dragutinović, kao mi. On nije razvojni, nije stabilizacioni. Predsednik vaše Vlade, Boris Tadić, reče da je socijalni, tu se mi možemo i složiti, to znači da su penzije socijalna kategorija i tu se slažemo. Prema tome, ne može se biti opozicija, ali kada treba da narušimo interese Srbije i da štitimo interese druge države, onda glasati za nešto što je predložila Vlada a to je, recimo, poklon NIS, onda doći ovde i reći - mnogo su velike akcize, a bio si na vlasti i nisi ih smanjivao, pa onda reći kako se Slovenija bori da sklopi ugovor. Bore se svi, pa i LDP nije ništa imao protiv gasovoda, ali Slovenija ne poklanja svoju naftnu industriju Rusima da bi sklopila sporazum. To je suština. Vezani posao. Ekseri i šećer. To je uvek bilo ružno i pokvareno.
Reč će dobiti gospodin Nenad Popović i time, molim vas, završavamo ovaj krug replika.
Replika, gospodine predsedavajući. Hvala. Zbog građana Republike Srbije i zbog spominjanja prethodne Vlade, kojom je predsedavao premijer Koštunica, moram da kažem da su godine u kojima je Vlada bila na čijem čelu je bio premijer Koštunica svake godine donosila Srbiji od tri do šest milijardi dolara direktnih stranih investicija, da smo imali rast bruto domaćih proizvoda od četiri do sedam, čak i osam procenata godišnje, da je to period najboljih godina u poslednjih dvadeset godina u Srbiji. Time želim samo da kažem da danas imamo jednu kritičnu situaciju što se tiče ekonomije u državi i mislim da je mnogo konstruktivnije za sve da se zaista bavimo onim što imamo danas, bavimo problemima građana Republike Srbije i mi smo ponosni na te godine kada je premijer bio Koštunica, a pogotovo na ove ugovore koji su potpisani tada. Pravi rezultati će biti vidljivi kasnije i još jednom ponavljam, izuzetno mi je drago da je za ovaj sporazum koji stalno spominjete glasao najveći deo poslanika u ovoj skupštini. Takođe, želim da kažem, samo da dodam, vreme će pokazati da sledećih pet do sedam godina na tržištu naftne industrije u svetu imaćemo negde oko tri do četiri, možda maksimum pet kompanija i sve će da budu proizvođači nafte. Smanjiće se broj trgovačkih kompanija ili će te velike trgovačke zapadne kompanije morati da uđu u direktnu proizvodnju u nekim zemljama. Taj primer vidimo sada u Mađarskoj, taj primer vidimo u Austriji, gde su vodeće ruske kompanije već ušle u kapital vodećih mađarskih i austrijskih, a indirektno preko njih i u kapital zagrebačke INE. Tako da put kojim je krenula Srbija u energetskom smislu obezbeđuje dugoročnu energetsku bezbednost i ekonomsku sigurnost za građane.
Očigledno da me poslanici nisu poslušali, a reč ima gospodin Čedomir Jovanović. Pretpostavljam da je replika. Izvolite.
Zaista se izvinjavam, trudiću se da na ovome ostane, da više ne produbljujemo ovu diskusiju, ali nije ovo takmičenje - prvaci u znanju, prvaci u drugarstvu, pa sad mi ovde širimo lični ponos. Ako govorimo o ekonomskoj politici ne možemo živeti od danas do sutra, pa sad da ne pričamo šta je bilo juče, nego evo nas pred 2010. godini, tek smo rođeni, pa da vidimo kako ćemo ući u nju. Ako su vam te strane investicije, oni su mnogo više bile posledica uopšte klime u kojoj su oni živeli, nego u aktivnosti prethodne dve vlade. Mi žestoko kritikujemo ovu postojeću, ali kad god se Koštunica bavio ovim poslom, mi smo loše prolazili. Platili smo Telekom Republike Srpske 200 miliona više od druge ponude. Sad pominjete Austriju, Sloveniju, Inu, pa nijedna zemlja na svetu nije sklopila ugovor kakav smo sklopili mi, nijedna. Koja je zemlja dozvolila većinsko vlasništvo ruskoj strani? Ni jedna. Ovo nije rasprava o poziciji Rusije, nego o onome što radi Srbija. Znači, ne možemo mi da raspravljamo o budžetu za 2010. godinu, a da ignorišemo činjenicu da nisu reformisane penzije, da nije razvijen institucionalni život na takav način da se ovde garantuje poštovanje zakona, da nije reformisano pravosuđe, da ovde nemamo dovršenu tranziciju, nego smo na pola puta. Vi ste sami bili vlast u ovoj zemlji od 2004. do 2008, do polovine 2008. godine. Hoćete da vam kažem kako izgleda završni račun za 2008. godinu? Pola te godine ste bili vlast. Kako ste vodili javne finansije? Do jula 2007. godine nismo imali budžet. Osam meseci budžet nismo imali. To što vi nazivate stranim investicijama, pa tu je najmanje bilo grinfild investicija. Najmanje je stranaca došlo i uložilo novac u ovu zemlju. Rasprodavali ste imovinu. Prodali ste Mobtel za milijardu i po, to je završilo po selima, 700 miliona ste potrošili u Republici Srpskoj. Niste napravili taj Ilićev autoput, potpisali ste koncesiju sa Alpinom na štetu ove zemlje. Hajde jedan projekat koji je urađen tako da možemo danas da kažemo - svaka čast. Godine 1996. su socijalisti sklapali jedan sporazum sa Ruskom Federacijom, 50-50, nijedan elemenat tog sporazuma ruska strana nije ispoštovala. To je bila opomena. Nije ovo prilika da raspravljamo o Rusiji, ovo je tema da ovde danas razgovaramo od našoj sposobnosti, da nešto naučimo na greškama i našoj spremnosti da se menjamo. Promenite se i budite partneri i to niko nema prava da nas iz toga isključi, ali sada ovde izaći pred ovu razorenu zemlju i reći ljudima – znate šta, stvarno nafta vam je skupa zbog neke Diane Dragutinović i Mirka Cvetkovića. Sa Mirkom Cvetkovićem ćemo da pričamo o informatici, a možemo i da razgovaramo o njegovim vlasničkim pravima uautorskoj agenciji, ali da na takav nizak nivo svedemo ovu raspravu, to je za nas neprihvatljivo. Gorivo u ovoj zemlji je skupo zbog toga što je ruskoj strani dopušten apsolutni monopol.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima gospodin Krasić.
Gospodine Novakoviću, ja ću da se potrudim da budem i suviše precizan, ali neću moći u onih planiranih dva minuta da završim, pa računajte ostatak vremena na račun poslaničke grupe. Mislim da će biti korisno to prekoračenje i zbog poslanika SRS i zbog javnosti, jer želimo na početku da raščistimo neke stvari kako se ne bi u daljem toku rasprave o amandmanima stvarala neka zabuna. Pre svega, činjenična zabuna. Moram javnost da podsetim da svojevrsni monopol naftne industrije je potvrđen, ne mogu da kažem da je nastao, nego da je potvrđen već u prvoj polovini 2001. godine jednom uredbom, kada su došli oni koji su nas kritikovali, gospodine Mrkonjiću, da smo vladali uredbama, e oni su počeli uredbama da vladaju. Vi se verovatno sećate jer sam ja pisao zajednički predlog za ocenu ustavnosti te uredbe o proizvodnji i prometu nafte. Meni je izuzetno drago, gospodine Novakoviću, a vi ste mi svedok, da od 2001. godine samo SRS uporno je podnosila amandmane i osporavala sve predloge zakona koji su se ticali poreza, akciza, tako da mi je izuzetno drago kada neko ko je nekada bio na vlasti danas kaže da je akciza preterano velika, a mi smo to pričali, ali niko nas nije hteo poslušati. Naravno, neko može da izvuče zaključak - lako je vama, vi ste od 2001. godine bili uvek opozicija, protiv svega ste bili itd, ali eto, vidite, desilo se da oni koji su nam tada prigovarali, koji su osporavali te naše političke stavove, sada jednostavno, možda i nesvesno, dolaze upravo na one naše pozicije. Sada bih hteo javnost da obavestim šta to SRS misli o ovom predlogu zakona o budžetu. Slažem se, gospodine Novakoviću, da to malo odudara od ovog mog amandmana, ali neće biti zgoreg da se čuje nešto kao uvod. Građani bi morali da shvate jednu stvar, da domaćin kaže - koliko ima, toliko može da potroši. Ako bi hteo malo više da potroši od onoga što ima, on bi morao da se zaduži, a kada se zaduži, znate, onda dolaze oni nemaju dušu, a to su bankari, pa po osnovu toga što su dali neki papir koji verovatno predstavlja kreirani novac, putem kamate i na drugi način vade dušu i zato domaćin izbegava kredit. Ali, kada država, kao institucija, kao asocijacija građana na nekom prostoru, da bi organizovala normalan život na svojoj teritoriji, mora da ima svoje organe i kada treba od svakog građanina da uzme srazmerni doprinos da se finansiraju ti organi, pre svega te službe, ljudi koji treba da rade na primeni propisa, onda država mora da vodi računa. Kako da vodi računa? Ne sme mnogo da uzme. Zato mora da dimenzionira svoju administraciju, da bi smanjila taj deo budžeta, kao klasičan trošak. Međutim, država, ako je propisala obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje, gospođo Dragutinović, pa je tim zakonom naredila i poslodavcima da plaćaju na teret troškova poslovanja i na teret ličnih primanja obavezne doprinose, onda je ona obavezna da obezbedi sredstva u budžetu, kako bi sanirala sav manjak sredstava, da bi se uredno ispunjavale obaveze iz penzijskog i invalidskog osiguranja, po pojedinačnim rešenjima koje je dobio svaki korisnik prava. Tu već, gospođo Dragutinović, možete da vidite koji je limit vama propisan Ustavom i zakonom, kada kažem vama, ne mislim lično na vas, nego na kompletnu vlast, da kada razgovarate sa ovima iz inostranstva prvo kažete - molim vas, ovo su obaveze, to su te prestacije države. Ima i drugih obaveza koje se takođe namiruju iz budžeta, kompletna socijalna zaštita, klasična socijalna zaštita, materijalno obezbeđenje, pa onda šire, društvena briga o deci, pa posebni vidovi boračke i invalidske zaštite, pa posebni vidovi materijalnih naknada za invalidnu decu itd. Tu nema pardona. Tu nema šta da se razgovara. Postoji zakon, materijalni propis, pravo građanina izraženo u novčanom obliku, zna se koliko iznosi na mesečnom nivou, zna se na dvanaestomesečnom, ako se usklađuje u toku godine, zna se sve i tu nema licitacije, tu se surovo zakon primenjuje. Sada da uđemo u neku temu koju ste nekoliko dana svi zloupotrebljavali, te da li je budžet socijalni, te da li je razvojni, te da li je razorni. Budžet je budžet, definisan, materijalna osnova, prikaz svega onoga što država treba da ispuni i što ima svoj novčani izraz. On je mnogo više socijalni onog trenutka kada privreda ne radi i kada tajkuni i ovi nazoviposlodavci, što ne znaju ni uplatnicu da popune, otpuste radnike, onda država mora da brine o tim radnicima koji su otpušteni. Ali, država ima mehanizam u čitavom setu propisa zaštite na radu i radnih odnosa, kako da zaštiti pravo radnika i da se obezbedi što veća zaposlenost, jer onda se smanjuju socijalna davanja iz budžeta. Kako ste krenuli moguće je za nekoliko meseci da ova menza u Narodnoj skupštini preraste u narodnu kuhinju. Smejte se, ali, jednostavno, to je prosto manija jedna. Sada glavnu socijalnu politiku vode naše televizije, skupljaju krompir, skupljaju ovo, ljudi pokazuju svoju humanost, ali država je ne pokazuje, a država je dužna da pokaže, ne humanost, nego da ispuni zakonsku obavezu. Šta treba iz budžeta da ide u razvoj, to što vi pričate neki razvoj? U svakom slučaju, sve ono što predstavlja infrastrukturu, na prvom mestu. Znate, ova vlast od 2001. godine se dijabolično ponaša. Gospođo Dragutinović, mi na dnevnom redu imamo set propisa, gde se država zadužuje i država preuzima obavezu da smanji svoje učešće u bankama sa 18% na 10%. Juče ste na televiziji videli da postoji neka banka Hipo Alpe Adrija, ona je sto posto u vlasništvu austrijske države. Hoćete li da ih isterate napolje? Kako oni mogu da posluju sa 100% vlasništva strane države? Tamo je 51%, Ostojiću. Između 100% i 51% postoji razlika, ona se ogleda u 49%. Znate, koji to aršini važe u EU? Znači, EU dozvoljava austrijskoj državi da otkupi 100% akcija svoje banke i ta ista EU traži od gospođe Dragutinović ili Jelašića da se sa 18% akcija i kapitala države u bankama to smanji na 10%, a u perspektivi da sve to iščezne, da država nema nikakvog upliva u bankama? Pošto je platni promet u bankama, kompletno su sve finansije u bankama. Meni nije baš mnogo drago što sada čujem da postoji neki rivalitet i svojevrsna svađa između Vlade i guvernera Narodne banke, privredne komore i Narodne banke, oko kursa itd. Uopšte ne želim da ulazim u taj duel, niti da vas mirim, ali mi godinama pričamo o nečemu što se dešava nenormalno, a sve zbog tih reči koje vi sada pričate. Vi ste nas kritikovali. Kako da vam verujemo? Gde je ta crta? Da vas podsetim, prošle godine, u decembru mesecu, u onoj zgradi isto sam podneo amandman kojim sam tražio da se smanje ti materijalni troškovi. Znate li šta ste mi napisali u odgovoru na amandman? Odbija se. Zašto? Ako bi se usvojio taj amandman, ne bi mogle osnovne funkcije da se izvrše na nekom tamo razdelu, u pogledu naplate materijalnih dobara i plaćanja usluga, a one su neophodne da bi funkcionisao državni organ, a ja računam da su nešto pogrešili. Onda napišem amandman na onaj razdeo gde je Narodna skupština, da se smanje dnevnice, troškovi putovanja, pa izađem za govornicu da objasnim zašto sad toliko i toliko miliona treba da se smanji, da se prepolovi skoro. Predsednik Narodne skupštine Slavica Đukić je bila iza mene, pa moli - nemojte, to je već smanjeno, od toga ne može manje, to ugrožava funkcionisanje Narodne skupštine. Nije prošlo tri meseca, otišli ste na rebalans. Obe stavke ste usvojili, prepolovili troškove putovanja i dnevnice za Narodnu skupštinu i na tom razdelu troškove usluga itd. Da li je tako, gospodine Odaloviću? Sećate se? Sada vam pričamo nešto, opet nećete da čujete. Samo postavljam dan kada ćete to sami da priznate. Ne patim od toga što vi sa zakašnjenjem priznajete, nego pate građani. Zašto? Pa, politika ima cilj da reši siromaštvo i da obezbedi mir. Zna se ljudi šta je prioritet. Ovim amandmanom jeste član 1. zbirni prikaz po vrstama rashoda sa 40 i nešto milijardi, tražio sam da se smanji za 20 milijardi. Pravno-tehnički možda i nije dobar amandman, slažem se s vama, ali je signal bio vama šta treba da uradite. Zašto? Revizorska institucija je gotovo kod svakog ministarstva gde je vršila kontrolu, a samo je 27% izvršila kontrolu, gotovo da je kod svakog našla upravo na toj ekonomskoj klasifikaciji - nabavka robe i usluga i uputila da se radi o nečemu što je ili nenamensko ili nije dobro, ima i gde nije knjiženo, to moram da kažem, ali poprilično nenamenski. Ima još jedan deo budžeta gde se navodno javljaju neki programi. Znate, puna su vam usta decentralizacije, deetatizacije, regionalizacije itd. Za devet godina Ministarstvo zdravlja je toliko dobilo novih nadležnosti preuzetih od Zavoda za zdravstveno osiguranje, što je nepojmljivo, a neka ministarstva, pre svega mislim na ministarstvo, gospodine Mrkonjiću, gde su saobraćaj i veze, pojavila su se neka regulatorna tela i ministarstvo oslabilo sa tom funkcijom. Koliko imate pozicija te analitičke i druge studije? Za potrebe ministarstva rade instituti. Onda se postavlja pitanje – da li nam trebaju ti zaposleni u ministarstvu, ako tim poslovima treba da se bave instituti? Videli ste onaj izveštaj revizora, koliko imate onih pozicija, te u ovom institutu, te za ovaj projekat, te za onaj projekat. Za neke stvari možda i postoji razumevanje, ali za neke uopšte ne može da se nađe razumevanje. Gospođo Dragutinović, samo da vas podsetim, 29. maja ove godine usvojen je programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora. Neću da pričam, svi znate koji su prethodni uslovi bili koji su morali da se ispune da bi se povuklo nešto para. Jedan od tih uslova bila je i prodaja DDOR-a. Kada ste prodali DDOR, ispunili ste uslove i mogli ste da uzmete maja zajam, sada ću da vam kažem, od 35 miliona evra. Rečeno je i koja je namena tog zajma. Sada na sednici dnevnog reda imamo drugi zajam, programski zajam za razvoj, evo, uzeću ovaj, javnih finansija, pošto to ima dosta veze. Šta ste morali da ispunite kao uslov? Koje ste sve morali zakone da donesete, znate. Onda, za šta će da bude iskorišćeno? Samo za administraciju. Koliko – 70 milijardi i 100 miliona evra. Uzeću drugi programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora, takođe je sada na dnevnom redu. Šta ste sve uradili da bi dobili taj zajam? Pogledajte Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju. Srbija je završila prodaju akcija društvenog preduzeća i iz privatizacionog registra. Dalje, usvajanje Predloga zakona o zaštiti konkurencije, započeo proces dijagnostičke procene bankarskog sektora, usvojen okvir likvidnosti za bankarski sektor. Vremenski rok za spajanje banke u većinskom vlasništvu dostavi Narodnoj skupštini na usvajanje Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Šta se uzima? Velika količina evra pod manje ili više povoljnim uslovima, da bi se formirala finansijska infrastruktura koja bi garantovala primenu zakona o budžetskom sistemu. Izveštaj revizora je uslov da bi se ovo dobilo, na 27% kontrolisanog, katastrofa pronađeno. Kako uzimate tolike milione? Ne idu u puteve, ne idu u socijalu, idu u administraciju. Idu u naučne projekte, navodno, prepisivačke projekte na osposobljavanje, zapošljavanje novih ljudi, a ovamo, istovremeno, vodi se akcija da se otpuste iz republičke i iz lokalne administracije. Ovo što je kao zaduženje planirano budžetom za 2009. godinu, jeste navedeno u članu 3, podiže se tek u decembru 2009. godine, zamislite. Realizacija će ići tek kasnije, ali ide se sa novim, planiraju se nova zaduženja u 2010. godini. Gde je privreda? Gde je taj postulat socijalne politike, ako čovek radi i nije socijalan slučaj?Kod nas je - kada čovek radi, postaje socijalni slučaj. Gde je strateški dogovor države, poslodavaca, sindikata, makar samo oko jedne stvari, dogovor oko najniže cene rada i da ona obaveže i državu, i poslodavce i sindikat, da ne prave improvizacije, da svako snosi odgovornost ako ne poštuje to, pa onda može da se planira i monetarna i sve druge politike? Ne, ovde je prosto manija – daj da se zadužimo, da napravimo logistiku i infrastrukturu državne uprave koja odgovara logistici infrastrukture u Briselu a oni, gospođo Dragutinović, u Briselu pripremaju se zaposleni za koji dan da štrajkuju. Gde nas to vodite? Kako to pobeđujete? Vi godinama sejete ta lepa očekivanja, ali vidite neminovno se podvuče crta i onda počinjete da pričate kao radikali. Prosto sam zapanjen kada vas čujem nekad sa vašim ocenama. Manje bi bolelo građane Srbije da ste ovo sve prihvatili što sad pričate, da ste prihvatili pre tri, četiri, pet ili sedam godina, ali tada niste mogli da čujete to. Doduše, ni sada poneki put neki građani ne čuju šta pričamo. Žele da veruju da će biti bolje. I ja želim da verujem da će biti bolje. Zato se i bavim politikom. Ako ne počnemo da gledamo „u se i u svoje kljuse“, da vidimo naše potencijale, kako da pokrenemo naše potencijale, našim sredstvima, našim rezervama, našim odricanjem, ali da se zna sistem vrednosti, da se zna cilj. Ovde je cilj kako da dođemo do para iz inostranstva, kako da se zadužimo i onda kreće priča – euribor, libor, procenti, grejs period na toliko godina, na ovoliko godina itd. To se ne jede. Izvinjavam se što sam potrošio malo više vremena, ali nadam se da sam napravio dobru osnovu za ove naše mlade poslanike koje želimo da promovišemo, kao nastavljače ideologije SRS-a, da se ne vraćaju na ono na šta smo na vreme upozoravali, kao što je i Vojislav Šešelj još 90-ih godina na vreme upozoravao šta će da se desi, pa ste sad upravo videli da se to tako i dešava. Nadam se da će u nastavku rasprave po ovim razdelima, po ekonomskim klasifikacijama da dokažu ne samo opravdanost ovih amandmana, nego i našu brigu za građane Republike Srbije i za sudbinu Republike Srbije. Hvala vam.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno 17 minuta i 15 sekundi. Reč ima gospodin Zoran Ostojić. U svoje ime i prezime.
Hvala, gospodine Novakoviću. Imam repliku na gospodina Krasića, kojeg sam pažljivo slušao i koji je pomenuo moje ime. Vidite, gospodine Krasiću, da dam i ja mali doprinos tome što vi pokušavate da date, da je „Hipo Alpe Adria“u problemima i uzela je država zato što je u problemima. Dobro je što je austrijska država uzela pod kontrolu zato što, na kraju krajeva, ovde ima sredstva i firmu. Jednostavno, to je privremeno. Znam da se vi kao novopečeni liberal sećate onog vremena sa gospodinom Mrkonjićem. Tu je bila konkurencija i zato sam se javio, zbog toga što ste pomenuli Vladu Zorana Đinđića i uredbu o nafti koju ste okrivili kao uslov, odnosno razlog za monopol. Možda je u vaše i Mrkonjićevo vreme tu bila konkurencija između Arkana, Marka Miloševića, je li tako, tu se radila nafta, nije sporno. Samo, šta je problem? Došla je do šest maraka za litar i prodavala se samo u flašama. Ona uredba je faktički spustila cenu benzina ispod marke, počela da puni budžet, a ne džepove onih koji su se tako konkurentski ponašali 90-ih i sa akcizama na cigarete. Tada je ta Đinđićeva vlada punila i sredila ta dva tržišta i punio se budžet, 30% budžeta se punilo kroz te robe. Da vas podsetim, tada je Duvanska industrija Niš privatizovana za, ako me sećanje ne vara, 600 miliona evra. Vi ste, nažalost, učestvovali u ovoj privatizaciji direktnom pogodbom kada je NIS prodat Rusima za 400 miliona evra. Znači, tada jeste uveden monopol države da bi se uzeo iz ruku, hajde da kažem, mafije koja je bila pod kontrolom države, ali nije bila namera da se taj monopol države preda drugoj državi, ali se nažalost to desilo zahvaljujući glasovima vaše poslaničke grupe.
Reč ima gospodin Krasić. Molim vas, probajte još jedanput.
Sada je u redu. Gospodine Novakoviću, znam da vi obično, ne obično, nego po pravilu, razumete ono što pričam. Da li ste vi primetili da je Zoran Ostojić, gospodin Ostojić, u nabrajanju, pošto je Srbija zemlja nadimaka, znate i sami, zabravio da pomene nadimak Čume, Peconi, niste primetili, Krmivo itd. Vidite tu selektivnost u izboru. Da li ste primetili tu vrstu selektivnosti koja provejava? Neko može patološki da mrzi Ruse, ruski kapital itd. i to je politički stav. Nemam problema sa tim. Moram samo da skrenem pažnju, 2001. godine, tada je bio ministar energetike onaj Novaković. On je nešto, kao i Božidar Đelić, sa dve kese došao. On je tada bio. Tada se uspostavio taj monopol. Pisao sam predlog Ustavnom sudu da se oceni ustavnost i zakonitost te uredbe. To je period kada su skinute sankcije, samo da se to podsetimo. Došla je demokratija, prijatelji, 6,5 milijardi na granici itd. Tada je uspostavljen taj monopol. Samo da vam kažem jednu stvar, i kada sam pisao taj predlog za ocenu ustavnosti, pisao sam zbog toga što su se pozvali na član 2. stav 2. Zakona o Vladi, a taj član kaže – Vlada donosi uredbe. Falio im je materijalni propis da bi regulisali proizvodnju i promet nafte i derivata nafte. Potpuno znam šta znači i prirodni i državni monopol. Niko ih nije zbog toga napadao u to vreme, nego da im skrene pažnju. Inače, kada već neki pričaju o prerađivačkoj ceni nafte i disproporciji, godinama stoji ta disproporcija. Drugo nešto, naftu koju uvoze neki uvoznici, prerađuje se u NIS. Nije to toliko ni monopolski, niti zatvoreno, ali to je neko drugo pitanje. Samo da raščistimo neke činjenice. Imamo razumevanja za državu i znamo šta su problemi, ali ono što nas rukovodi je upravo to, ono što predstavlja interes ove države i građana koji žive u ovoj državi. Inače, gospodine Ostojiću, samo ste jednu stvar ispravno rekli da izvorno radikalizam potiče iz liberalno-demokratskog političkog pogleda na svet i time se ponosimo.
Gospodin Zoran Ostojić.
Gospodine Krasiću, vama se izvinjavam što nisam pomenuo sva ta imena. Siguran sam da ta imena bolje znate. Ja sam dobar deo 90-ih bio odsutan iz zemlje, u emigraciji, pa baš nisam mogao tako u momentu da se setim svih tih učesnika tržišne utakmice u vreme vaše i Mrkonjićevo. Meni je drago što pominjete da ste postali liberal. Nadam se da ćete to, kako da kažem, vaša poslanička grupa i partija pokazati na delu. Samo hoću da kažem da taj monopol o kome pričate i kad pominjete to vreme, nije korektno govoriti da je to monopol koji je, ne znam, uništio zemlju, jer je to bilo upravo sređivanje tržišta i jednostavno, tada je faktički država morala da se uzme iz ruku mafije da bi se napravili uslovi za nekakvu poštenu privatizaciju. Nažalost, do poštene privatizacije nismo došli i to je ono što sam vam kao zamerku uputio, jer ste i vi kao poslanici opozicije u tome učestvovali. Na kraju, gospodine Krasiću, kad ste pomenuli da je to bilo vreme kada su ukinute sankcije, nisam samo razumeo, da li ste to pomenuli onako tužno ili radosno? Na kraju krajeva, ovih dana se često priča o zasluzi SPS za ukidanje viza, što nije sporno, jer da nije bilo SPS ne bi ni bilo viza. Mogu da kažem, da nije bilo SRS verovatno ne bilo sankcija.
Ne vidim gde je kraj ovome. Hajde da čujemo još gospodina Krasića, možda će mi on otvoriti… Izvolite, gospodine Krasiću.
Samo bih da skrenem pažnju, gospodine Novakoviću, gospođo Dragutinović, ako mogu samo, izvinite što vas prekidam, sledeći put neću da se javim kada imate potrebu da razgovarate. Gospodine Novakoviću, samo da vas podsetim na jednu stvar. Vidite, sankcije su uvedene maja 1992. godine, gospodine Novakoviću, maja 1992. godine su uvedene sankcije protiv Republike Srbije. Samo da vas podsetim da morate da znate da je neko drugi tada bio na vlasti u koaliciji sa SPS, gospodine Ostojiću, a to su neki vaši bivši partijski drugovi, Perišić, Panić, Đukić, Labus, da vam ne pričam dalje, ali dobro, to je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Ostojiću, da shvatite, građani Republike Srbije su videli tu veliku razliku. Ipak je 2001. godine došlo do korenite promene. Napokon je mafija dobila svoju vladu.
Reč ima gospodin Slobodan Maraš. Izvinjavam se, gospodine Ostojiću, vi reklamirate povredu Poslovnika? (Slobodan Maraš, sa mesta: Reklamiram povredu Poslovnika.)
Da li slušate o čemu se raspravlja u ovoj skupštini? Zbog čega ne slušate o čemu se govori u ovoj skupštini? Da li ste čuli šta je rekao gospodin Krasić? Morate da ga opomenete. Rekao je da je 2001. godine mafija napokon dobila svoju državu, Vladu, još gore. Gospodine Novakoviću, prekršili ste vi Poslovnik što ste dopustili, odnosno niste reagovali na ovo i razgovarate tu, umesto da slušate šta poslanici pričaju. Ovo je uvreda, i to velika, za građane Srbije, za većinu poslanika u ovom parlamentu. Zaista nisam imao nameru da polemišem sa predstavnicima SRS, odnosno poslanicima, iako se potpuno slažem sa onim što je rekao gospodin Ostojić, da je 2001. godine stavljena tačka na ono što se događalo devedesetih godina i kada je u pitanju trgovina naftom, odnosno svi oni silni prihod i kriminalne delatnosti koje su se krile iza toga. Da se ovo ne bi pretvorilo u raspravu između dve partije koje ne podržavaju budžet, moram da kažem gospođi Dragutinović da je danas Skupština akcionara NIS, čiji je predsednik vaš kolega, ministar Škundrić, usvojila, odnosno prihvatila izveštaj revizorske kuće da je NIS poslovala sa osam milijardi gubitka u 2008. godini i izveštaj da je u trećem tromesečju 2009. godine NIS poslovala sa tri milijarde profita. Ko je odgovoran za gubitke u 2008. godini u NIS? Zaista više nemam potrebu da pričam o bilo čemu drugom. Ne date da razgovaramo o završnom računu za 2008. godinu. Ne može DRI Izveštaj da dođe ovamo. Danas je NIS, prihvatanjem tog izveštaja, priznala da je neko učinio kriminal i oštetio državu za sto miliona evra.
Dva minuta. Zahvaljujem. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Zoran Ostojić.
Reći da je posle 5. oktobra mafija dobila Vladu je zaista sramno. Zbog građana, podsetio bi kada je izabran predsednik SRS, o kome ne želim da pričam ništa zato što je loše, zato što je u zatvoru, u pritvoru, kada je izabran u parlament - 1992. godine. Tada, od 1992. godine, pa do 2000. godine mafija je imala svoju državu, a posle 2000. godine mafija je dobila Vladu koja je došla glave, pa je u toj borbi poginuo i predsednik te vlade i ponovo upozoravam ili podsećam gospodu, braću i sestre, srpske radikale, da pominjanje Vlade Zorana Đinđića u tom kontekstu ima implikaciju da on ima porodicu, i kada pričate o mučenju i paćenju vašeg lidera u Hagu, u haškom pritvoru, znamo da ima porodicu i zato vodimo računa da ne govorimo ništa ružno. Molim vas, nemojte o pokojnom premijeru iznositi političke stavove i uvek imajte na umu, pre nego što pljunete Zorana Đinđića, sudbinu Vojislava Šešelja, jer da je devedesetih godina mafija imala državu i to zločinačku državu pokazuje spisak stanara te institucije u Hagu.
Molim sve narodne poslanike da primere tu diskusiju, način izražavanja, a imamo u vidu uvek i u svakom momentu tačku ili temu o kojoj se raspravlja trenutno. Čini mi se da smo malo odlutali i svakako će se Skupština u danu za glasanje izjasniti da li sam povredio Poslovnik, prema ukazivanju narodnog poslanika Slobodana Maraša. Zahvaljujem. Ovim završavam ovaj krug replika. Nema više niko pravo na repliku, da ne razgovaramo o amandmanu. Za reč se javio gospodin... (Vjerica Radeta, sa mesta: Čoveče, imaš Poslovnik.) Gospođo Vjerice, nemojte dobacivati. Upozoravam vas prvi put, nemojte dobacivati. Nemojte mi mahati, nisam vidovit da znam šta to znači. Prema tome, ako hoćete da govorite o Poslovniku, podignite ovu našu lepu plavu knjižicu i svima će biti jasno. Imate reč, gospodine Krasiću. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, nije dobacivanje nego da vam ukažemo. Ja sam se prijavio, a vi ignorišete to. To nije bio razlog što smo vas upozorili da postoji potreba po članu 104. Poslovnika. Sada ću da vam objasnim o čemu se radi.
Moram da vas prekinem. Član 104. je bio predmet reklamacije gospodina Maraša. Upravo je doneta odluka da će se Skupština o tome u danu za glasanje izjasniti. Završili smo ovaj krug. Reč ima gospodin Velimir Ilić.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana ministarka finansija, poštovani narodni poslanici, jako mi je žao što u načelnoj raspravi o budžetu nisam bio prisutan, nisam mogao zbog obaveza da budem u sali te subote, kada se o tome raspravljalo, kada je to iznenada zakazano i sada bih želeo kroz ove amandmane koje ne prihvatate, a smatramo da deo amandmana treba podržati, da bi se jedan izrazito loš budžet popravio, koliko je to moguće, da se malo osvrnem i na sam budžet i na kompletnu situaciju i na naše predloge amandmana koji se odnose na sam budžet. Očekivao sam da ove godine budžet bude koliko-toliko razvojni, stimulativni za zapošljavanje, za razvoj privrede. Međutim, kada malo pogledate, izanalizirate, budžet je izrazito socijalni budžet, za preživljavanje, nema razvoja, nema ničega. Sve ono što je trebalo da se nađe u razvoju, zapošljavanju, novim radnim mestima, nalazi se u Ministarstvu ekonomije, mahom subvencije za otpremnine itd. To je nešto što nema razvoja. Godinama pričamo o EU i sada Vlada konstantno priča o tome da li se kandidovati, kada podneti zahtev za članstvo u EU, a mislio sam da i kroz sam budžet, kroz narednu godinu, kroz budžet se vidi da li smo spremni za EU ili ne i kroz sam budžet smo mogli da se pripremimo za ulazak u EU. Šta mislite sada sa ovakvim budžetom koji ima 60 i nešto hiljada preduzeća pred stečajem, hiljadu preduzeća pred likvidacijom, stotine hiljada ljudi je izgubilo radna mesta? Nema podsticajnog zapošljavanja, veoma štetne investicije koje su se vodile u ovoj državi, potrošila velika kreditna sredstva, to su skijališta, da ne nabrajam projekte koji su promašeni. Tako je slično radila Grčka i evo u kakvu je situaciju došla. Htela je Grčka da napravi Olimpijadu i prezadužila zemlju. Jako mi teško pada, gospođo ministarka, kada objašnjavate kako nismo prezaduženi. Nismo možda kao država u toj dužničkoj krizi, ali kada saberete ono što duguje država, što duguju privatnici, kolike su kamate privatnim subjektima godišnje, kada saberete kolika su dugovanja građana, između sebe firme koliko duguju, onda je ta situacija izuzetno katastrofalna. Mi smo kroz jednostrano poštovanje sporazuma sa EU potpuno razorili srpsku privredu, a posebno uništili poljoprivredu i to se sada vidi i mi to primećujemo. Ne možemo ovakvi kakvi smo u EU sigurno i sa budžetom koji je najavljen i za narednu godinu. Možemo se kandidovati, možemo podneti zahtev, ali kako se kandidovati za EU ako imamo stepen izgrađenosti infrastrukture nezadovoljavajući po kriterijumima EU, ako imamo stepen zapošljavanja radno sposobnog stanovništva totalno nezadovoljavajući, ako borba protiv korupcije nije dala nikakve rezultate, ako su ljudi koji su izuzetno korumpirani sada deo vladajuće koalicije? Ne možemo reći da u vladajućoj koaliciji nisu Đilas sa svojom privatnom firmom, Šaper, Krstić. Ne možemo reći da Đelić nije kupio hotel "Sokobanja" kada jeste suvlasnik tog hotela preko svoje holandske firme. To sam više puta postavljao Vladi. Đelić stalno napada, dajte vi tu Iliću, nađite nešto, a ja ga pitam ponovo - Đeliću, da li si kupio sa Badžinim bratom hotel u Sokobanji preko holandske firme? To je sto posto tačno. Da li je Novaković, bivši ministar energetike, kupio i ima firme iz Holandije koje ovde vršljaju po Srbiji, vode velike investicije? Da li je on konkurisao da gradi Kargo centar na Aerodromu "Nikola Tesla"? Jeste, sto posto je tačno. Prema tome, ne možemo razgovarati o borbi protiv korupcije ako ti ljudi izmuzaju, što naš narod kaže, javna preduzeća i ministarstva i troše sredstva koja bi trebala da uđu u budžet. Koliko su izvadili para iz RTS, koliko iz "Telekoma", koliko iz Kliničkog centra? Dajte ugovore da pregledamo i da pogledamo. Sto posto je tačno. Koliko iz Ministarstva zdravlja? Ko vodi, ko prodaje minute i sekunde i minutažu za ove akcije "Borba protiv raka grlića materice", "Borba protiv raka dojke", borba ''Očistimo Srbiju" itd? Sve se to radi. Ko sada intenzivno pravi preduzeća za ove klimatske uslove koji su izuzetno loši? Ko pravi firme da zaštiti tobože poremećaje klime u Srbiji itd? Rade naši tajkuni već uveliko na tome. Čim vidite ljude poput Miškovića ili neke koje sam nabrojao u kombinaciji, evo, čim sam video vakcine i video da je Mišković, rekao sam - ljudi, to je naopako. Gde sve čovek neće da stigne? Još malo i ovde će ući, u ovaj parlament, ko zna koliko ima svojih poslanika itd, kako operiše, da mu se toliko toleriše, da ne može Srbija nijedan tender da odradi bez njega. Hteo je i avio kompaniju, pa je uništio JAT kada je počeo da pravi, stvara, jer je ljude iz JAT uzimao i radio sa njima već nekoliko godina, pa smo mu tamo jedva stavili rampu. Ušao je u sve oblasti, od putne privrede, agrara, svega. Svugde je ušao. Uništio je proizvođača mleka, uništio je trgovinu. Uzeo je monopol u trgovini. Zamislite, mleko sa 34 dinara kada sam bio ministar palo je na 15 dinara u otkupu, a maloprodajna cena je ista. Kako je tomoguće? Prema tome, ne možemo ovakvi u EU i to sve ovaj budžet koji ste ponudili toleriše, dozvoljava i ista priča se ponavlja. Kada odbijete 40 milijardi - plate budžetskih korisnika, to je ono što je razvoj države i ovih osam milijardi u NIP. Ko je uzeo? Uzeli su Dinkić i Kalanovićka. Vlada daje 48 milijardi G 17 plus da raspolaže sa tim sredstvima. To su operativne pare za razvoj, za infrastrukturu, za gradnju, za podsticaj zapošljavanja itd. Zašto nisu u resornim ministarstvima? Zašto se krši Zakon o ministarstvima? Kako dozvoljavate da puteve može da radi kome god padne na pamet u Srbiji? Kako možete? Zna se po Zakonu o putevima ko predviđa gradnju, nadzor i održavanje i niko više ne može da gradi i radi. Da ne pričam o drugim poslovima. Zašto se stavke ne razbiju i ne definišu u resorna ministarstva gde i sleduju. Dajte da vidimo šta pripada iz budžeta zdravstvu i za koje namene. Kako se troše sredstva koja su namenjena budžetu i koja se odlivaju? Nemate nikakav mehanizam kontrole. Sutra će opet neka bolnica da izgori, koja je nova, kompletna promenjena instalacija itd. To je nemoguće. Još nisam video izveštaj o tome ko je zapalio bolnicu. Kako je moguće da ako gori 10 sijalica u bolnici, sve urađeno novo, da se zapali u 11 sati uveče? Da li je to uopšte moguće? Koja su to sredstva tamo uložena? Molim vas da sredstva dođu u prave ruke, da se poboljša status privrednih subjekata, da počne realno da se puni budžet. Realno će se puniti ako se više ljudi zaposli, ako više prima platu, ako ima više stabilnih preduzeća i ono što sam vam prethodno govorio, nemoguće je sve definisati u jednu ravan za razvoj malih i srednjih preduzeća. To je širok pojam. Hoćemo da vidimo stavke, koja preduzeća, u kojim opštinama, u kojim gradovima. Zašto je dozvoljeno da se selo potpuno uništi? Zašto je dozvoljeno da se proizvođači mesa unište? Proizvođači mleka da se potpuno unište? Zašto je dozvoljeno da džak veštačkog đubriva bude, ponavljam po peti put, tri ara najbolje šumadijske zemlje? Da li je to podsticaj iz ovog budžeta za razvoj poljoprivrede, za razvoj sela? Sigurno da nije. Mora se nešto menjati. Očekivao sam u ovom budžetu da vidim nešto konkretno, a ne samo otpremnine. Šta ćemo dobiti ako ljude šaljemo u penziju? Dobićemo veće probleme u penzionom fondu. Nema odakle da se puni penzioni fond i onda ćemo morati da imamo ove probleme koje danas imamo. Danas u Skupštini se stotine ljudi javlja, odsecaju im struju, penzioneri koji imaju penzije od osam, devet, deset hiljada dinara. Upozoravali smo i da se penzije ne podižu onako kako je to urađeno, već da se podignu prvo najniže penzije i da se te najniže penzije usaglase, da mogu ljudi da prežive, da mogu da plate osnovne dažbine, a to su struja, voda, kanalizacija i one dažbine koje moraju da plate. Ovo je preživljavajući budžet za mnoge, a za mnoge nema šanse ni da prežive. Kako pričamo o EU, a planirana sredstva, slušali smo neki dan ministra koji kaže da hrani 700 hiljada ljudi u Srbiji? Očekujemo da uđemo u EU ako svaki deseti građanin Srbije ide na kazan da se hrani? Da li je to put ka EU? Pitajte Mirka Cvetkovića. Ne viđam ga. Ovde ne sme nikada da dođe da sa nama raspravlja o ovim pitanjima. Nije to put ka EU. Neće nas EU takve. Kako može, ako svaki deseti živi na kazanu i da kažemo da jedva čekaju da nas prime? Navatamo nekoga u Briselu, pa on održi neku konferenciju za novinare i kažu da samo podnesemo kada ocenimo, a i predsednik sinoć kaže - kada procenimo. Gospodo, da li ste procenili? Situacija u Srbiji je izuzetno loša. Zadnje dve godine smo dalje od EU nego što smo bili pre dve godine. Zato kroz ove amandmane koje dajemo pokušavamo da popravimo ovaj zakon. Vi nijedan ne prihvatate. Zašto ne prebacite dve milijarde gospodinu Mrkonjiću iz NIP ako je to predviđeno za autoput Beograd - Čačak? Zašto ih ne stavite tamo, nego su kod Kalanovićke? Nemam poverenja u Kalanovićku. Zašto ne prebacite četiri milijarde u infrastrukturu ako ste dobronamerno predvideli da se od toga gradi autoput na Koridoru 10? Prebacite tamo. Da li su zato predviđene? Zašto ih držite na nekoj poziciji NIP, pa ćemo sutra da kažemo opet kao i prethodnih godina - pojela maca? Žalosno je gledati ovih dana šta se događa. Sada su izbori u Odžacima. Sinoć je veliki državnik, kako da ga nazovemo, gospodin Pajtić, podelio neke silne kuće u opštini Odžaci, jer su tamo izbori. Kupio je i podelio seljacima. Kako ga nije sramota da deli kuću sa imanjem za tri hiljade evra koju je kupio? Gospodo, to govori da je selo u Vojvodini propalo. Ako jedno domaćinstvo koje je stvarano stotinama godina u Vojvodini vredi tri hiljade evra, šta to govori? Da je propala Vojvodina, i selo, i svi redom, a i Pajtić je propao i odzvonilo mu ako je za tri hiljade evra kupio celo domaćinstvo sa kućom i dodelio nekom izbeglici. Znate li koliko je generacija uložilo u to i familija koja je digla ruke i rekla - evo vam sve za tri hiljade evra. To je dokaz u kakvom je stanju selo, a kako ga budžet stimuliše? Nikako. Nijedan naš amandman niste prihvatili, koji je pokušao da ovo dovede u red i zato vas molim da pokušate nešto kroz ove amandmane, da ne bude da sedimo ovde džabe da pričamo. Znamo da vama pričamo - gluvom šaptati i slepom namigivati ne vredi. Mi to radimo uporno, a vi uporno čekate dan za glasanje i onda ćete izglasati. Budžet će proći. Ove stavke će ostati kako ste ih predvideli i sve će biti po starom. Ništa se bitnije neće dogoditi i zato kažem da je težak život u Srbiji. Teško se živi. Teže nego ikad. Ponavljam još jednom, 50 hiljada porodica je dobilo opomenu za isključenje struje na ovoj hladnoći. Među njima ima mnogo starih i obolelih. Od penzije ne mogu da kupe samo lekove, pa malo pitajte Krkobabića kakva je njegova briga o penzionerima. Prema tome, kako ćete iz budžeta da usaglasite ove dve vlade, vojvođansku i ovu srpsku? Da li znate da je najveći promašaj bio Kapitalni fond Vojvodine? (Predsednik: Vreme.) Sve pare je potrošio, a ništa nije uradio. Uzeli su pare za most na Rači, nisu završili i nisu pustili. Uzeli su pare za most Pančevački. Nisu završili i nisu pustili. Uzeli su mnogo... [[Isključen mikrofon.]]
Reč ima narodni poslanik Nenad Popović. Inače, čula članova Vlade, i čulo ukusa, i vida i mirisa su očuvani sasvim, a i nas ovde u predsedništvu, gospodine Iliću. Gospodin Nenad Popović, izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da nakon saslušanih diskusija koje su iznesene o budžetu sada je jasno da bi najpoštenije bilo da se budžet povuče iz procedure. Podsetiću vas još jednom, ono što sam govorio pre neki dan da je premijer Cvetković ovaj budžet nazvao razvojnim. Ovaj budžet je razvojni samo za državnu administraciju, jer doprinosi gojenju kancelarija, komisija i agencija ove vlade. Za privredu i obične građane ovaj budžet je razorni. Gospođo ministre, vi ste u uvodnom obraćanju rekli da je uloga države, pre svega, socijalna. U tome nažalost, iako vas izuzetno cenim, ne mogu uopšte da se složim s vama. Naravno da je socijalna sigurnost važna, možda je i najvažnija, ali ona treba da je rezultat uslova u kojem radi privreda, zaposlenost, da je rezultat nivoa penzija u državi, a ne socijalnih davanja. Uloga Vlade je da obezbedi i uslove i ambijent da ljudi rade i da pristojno žive od svojih zarada, a ne da dobijaju socijalnu pomoć. Neće Srbija valjda doveka da bude zemlja socijalnih slučajeva. Ovo je budžet države i zato se on mora posmatrati šire, šire samo od socijalnog aspekta. Budžet treba da bude osnova za razvoj Srbije, a ovaj budžet sigurno to nije. Ovaj budžet je razorni, jer u njemu je rast deficita sa 70 na 107 milijardi dinara. Povećanje učešća plata državnih službenika na 63% budžeta. Troškove kamata od 35 milijardi dinara, izdvajanja za Fijat od 150 miliona evra, vraćanje duga od 292 milijarde dinara. Nije onda ni čudo što u budžetu nema novih radnih mesta, nema bilo kakve osnove za povećanje izvoza i nema značajnih infrastrukturnih ulaganja. Umesto što se u budžetu države javnih preduzeća predviđa izdvajanje, umesto toga smo dobili izdvajanje za podržavljenje društvenih preduzeća, izvinjavam se privatnih preduzeća. Mislim da je mnogo važnije završiti privatizaciju koju ne završavamo. U ovom mandatu, mandatu ove vlade, gospodina Cvetkovića, ceo koncept tržišne privrede koji je zasnovan na privatnom vlasništvu, doveden je u pitanje. Uloženo je u biznis kada ste preduzetnici sa Fijatom, podržavljujete privatne kompanije, najavljujete ulaganje države u Topionicu Bor, finansirate skijališta. Takvim poslovima se ne bavi nijedna država u EU. Država mora da pusti privatne investitore da se bave svojim poslom, a ne da se država bavi preduzetništvom. Danas u ekonomiji Srbije ništa nije važnije od tri cilja, a to je: očuvanje domaće privrede, očuvanje radnih mesta i standarda građana. Samo bih dodao na ovu socijalnu sferu da razvijene zemlje pod izdvajanjima za socijalne potrebe podrazumevaju i ulaganja u obrazovanje, nauku i zdravstvo. U ovom budžetu za te namene, za obrazovanje, nauku i zdravstvo izdvajanja su ostala potpuno ista, nisu se povećala. Ako je jednoj Americi, u ekspozeu koji je izneo predsednik Amerike, prioritet podsticanja studija istraživanja u tehničkim naukama, Evropa je, takođe, postavila cilj da se broj studenata tehničkih nauka do 2012. godine poveća na 50%, i Amerika i Evropa, ponoviću, postavile su cilj da se broj studenata tehničkih nauka poveća za 50%. Mi nemamo u budžetu nijednu naznaku da sledimo njihov primer. Danas, nažalost, tehnički fakultet u Srbiji studira sve manje studenata. Zašto? Zato što industrija ne radi, zato što privreda ne radi. To što naših inženjera, odličnih ima više u svetu nego danas u Srbiji odgovorna je i ova vlada, koja je dovela dotle da danas u Srbiji ima najmanje posla. Naravno da ga nema, jer od Srbije se pravi kolonija jeftine radne snage. Mi imamo 32.000 mladih sa fakultetom koji traže posao i preduzeća koja nažalost ne mogu da nađu inženjere. Moramo da shvatimo, a to ovaj budžet, da su inženjeri budućnost Srbije. Vlada premijera Cvetkovića je najveća u Evropi i jedna od tri najveće u svetu. Tri stotine ministara, državnih sekretara, pomoćnika i savetnika je u ovoj vladi, 300. Morali ste da budete u stanju da skinete i spojite nepotrebna ministarstva i time smanjite broj ministarstava najmanje za šest do osam. Takođe, rekli su da ovaj budžet smanjuje javnu potrošnju. Kakvo je to smanjenje javne potrošnje kada je budžet sa 719 narastao na 762 milijarde dinara. Manjak u budžetu je povećan u odnosu na prošlu godinu za 400 miliona evra, a u kapitalne investicije ide samo 60 miliona. Tu je problem. Ponoviću da je kamata, koja će se platiti iz budžeta u ovoj godini, blizu 350 miliona evra i da je ona pojela mnogo kilometara autoputa. Naravno, veliki problem u budžetu, a to ste videli i u ovoj godini, da se deo manjka u budžetu pokriva kroz emitovanje kratkoročnih hartija od vrednosti. Sada će to budžet osetiti sa velikom cifrom od 292 milijarde dinara. Ove zamene teza ne mogu Vladu da spasu zaista od realne odgovornosti što se zadužuju u naše ime, sada banke nažalost, drže više para u hartijama od vrednosti nego što kreditiraju privredu. Zašto bi kreditirali privredu, ako im je lakše i sigurnije da kupuje državne obveznice. Na bazi, a i to ću ponoviti i želim da ostane zapisano, potpuno nerealnih očekivanja, vreme će pokazati, budžet predviđa rast PDV u zemlje do 30%. U Srbiji po takvoj stopi nije rastao nijedan javni prihod. Predvideli ste rast investicija od 27%, rast BDP od 1,5%, moram da kažem da je Amerika, koja je na početku izlaska iz krize, takođe, predvidela 1,5% rast BDP, a da je Nemačka, koja je sigurno u boljoj situaciji od nas, predvidela manji rast od nas. Ona je predvidela 0,5%. Smatram da privatnim biznisom treba da se bave privatne kompanije, a država ne treba da ulaže u one poslove gde treba privući strane investitore, privatni kapital. U budžet ove godine izdvajate deset miliona evra za skijališta Srbije i deset miliona evra za Staru Planinu. Sa tih 20 miliona evra može da se izgradi, ne znam, tu je g. Mrkonjić i Velja Ilić je ovde, reći će, sigurno 20 km autoputa na Ibarskoj Magistrali. Važnije nam je i to nego ulaganje u skijališta koja su svuda u svetu, svuda vlasništvo ili privatnog kapitala ili lokalnih opština. U 75% slučajeva u celoj Evropi i celom svetu, uglavnom u vlasništvu privatnog kapitala. Kod nas država ulaže u skijališta. Zaista mislim da skijališta danas nisu prioritet u ovoj ekonomskoj situaciji. Moram da dodam da Srbija daje, ponoviću, za Fijat 150 miliona evra kao osnivački ulog u zajedničkom preduzeću, mada Fijat još nije uplatio 200 miliona evra za osnivanje zajedničke kompanije, na šta se obavezao još pre godinu i nešto. Takođe, novim budžetom, Srbija se obavezuje da izda garanciju u iznosu od oko 100 miliona evra, da bi kompanija Fijat automobili Srbija uzela kredit za kupovinu opreme. Da li je iko nekad čuo da država izdaje garancije za kredit privatne i to strane kompanije. Treće, nastavlja se i dalje izdvajanje od dva miliona evra za plate mesečno zaposlenima u Zastavi, iako oni rade na proizvodnji Fijatovih automobila. Četvrto, posebnu pažnju, ponoviću, zaslužuje izdvajanje dva miliona evra nekoj konsultantskoj kući za plaćanje usluga upravljanja projektom u ovom poslu. Ovo je vrlo bezobrazno. Nije dovoljno što sve ovo plaćamo, nego treba da platimo i dva miliona evra nekom savetniku upravnog odbora. Ponoviću još jednom, „Fijat“ je uvek dobrodošao u Srbiju kao investitor. Naravno, voleli bi da deo ovih podsticaja dobiju i „Fap“, „Magnohrom“, „Prva petoletka“, „Krušik“ itd. Kao opozicija pokušavamo da ispravimo neke vaše greške, koliko možemo, zato je i opozicija podnela više od 200 amandmana, ali moram reći, još jednom, nažalost, iza ovog budžeta nema novih radnih mesta, neće biti najavljenih investicija i on neće zaštititi srpsku privredu. Zbog toga ovaj predlog budžeta mora biti povučen iz procedure. Takođe, mislim da su neophodne velike promene, da ova vlada zbog svog koalicionog potencijala nema potencijal da produži, da radi na ovakav način i potrebni su državi Srbiji novi izbori i zato vam predlažem da povučete Predlog budžeta, podnesete ostavke i raspišete izbore.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, koristiću vreme poslaničke grupe ZES, ali svakako ću se osvrnuti na neke od diskusija prethodnika i ono što smo čuli u ovoj sali. Meni je, kao i većini mojih kolega, kada neko govori o budžetu i kada kritikuje budžet, sasvim razumljivo da opozicione stranke kritikuju budžet, ali, iako sam već tri godine narodni poslanik, prosto mi je neshvatljivo da neko konstantno ili kontinuirano, kad god je bilo koja rasprava o bilo kojoj temi, koristi priliku da kaže da je Srbija 2001. godine dobila mafijašku vladu. Poznavao sam pokojnog premijera Zorana Đinđića. Kao i većina ljudi i građana Srbije, a kao i sve moje kolege, veoma poštujem to što je dr Zoran Đinđić uradio kao predsednik Vlade, ali naravno, razumem činjenicu da neki ljudi danas kada u Republici Srbiji Vrhovni sud po ko zna koji put tom Legiji, koji je ubio Zorana Đinđića, presuđuje 40 godina zatvora, u besu i gnevu zbog toga što je pravda konačno uzela mač u ruke i zamahala nad kriminalcima, da u besu i gnevu zbog toga što kriminalci dobijaju 40 godina zatvora i više neće imati njihov lider s kim da igra šah, dok je Legija 40 godina u zatvoru, znam da mora da spomene mafijašku vladu Zorana Đinđića i da na mrtvom čoveku iskali svoj bes. To više govori o tim ljudima koji koriste takve argumente u raspravi u budžetu, nego o Zoranu Đinđiću, jer vazda je u Srbiji bilo velikih ljudi i rađaju se veliki ljudi, ali uz velike ljude rađaju se i mali ljudi, zaokupljeni svoji strahovima, požudom, pohlepom i niko ne obraća pažnju na takve ljude. Takvi mali ljudi su vazda spremni da velike ljude gurnu na žrtvenik. Ima u kancelariji Kluba ZES jedna velika i lepa slika. Ne znam ko je autor, ali je prelepa. Ako hoćete tu sliku da sagledate, da je vidite i da uživate u njenoj lepoti, morate malo da se odmaknete od nje. Tako vam je i sa ljudskom istorijom. Ako hoćete da vidite veličinu jednog čoveka, morate malo da se odmaknete od njega, da pokažete osnovno vaspitanje i dostojanstvo, pa onda da uživate u veličini tog čoveka. Ako stanete suviše blizu i pljujete na tu sliku, neće ta slika biti ništa ružnija nego što jeste, ali će se ta pljuvačka vraćati na vas i padati po vama, jer pljuvati na zvezde je nemoguće. Sada hoću da vam kažem nešto i o raspravi koju sam čuo u ovoj sali i kojoj sam prisustvovao kao narodni poslanik, jer već drugu godinu mi usvajamo budžet Republike Srbije i zaista sam fasciniran pojavom ljudi kojima se svakog dana priviđaju izbori, a više sam fasciniran pojavom ljudi koji stalno kukaju kao kukavice. To ništa ne valja. Sve je propalo, sve se osušilo, sve je odnela poplava, sve su odneli vetrovi, vihori. Hajde da ništa ne radimo, ni da oremo, ni da sejemo, ni da kosimo, ni da žanjem, ma ni zube da ne peremo, samo ćemo da kukamo. Ostavite gospodo kukavicu kao stranački simbol, uzmite Cecinu pesmu „Kukavica“ kao stranačku himnu, ionako ona peva na stranačkim skupovima, pa samo kukajte, a pustite nas koji verujemo u evropsku budućnost ove zemlje, koji znamo da je teško, ali da se teškoće savladavaju radom. Pustite nas da radimo i pustite građane ove Srbije da žive životom dostojnim čoveka. Nemojte plašiti ljude. Prošle godine ste pričali kako su banke propale, pa je narod pohrlio u banke da podigne svoje devizne depozite i onda je krio novac u slamaricama, napravili su se redovi ispred banaka. Koja je banka propala? Nijedna. Gde ste sada vi što ste tvrdili da su banke propale? Nigde. Proizveli ste veliku ekonomsku štetu svojom kuknjavom, ali vas nigde nema. Prema tome, nemojte samo kukati. Ako vam je do kukanja, vi kukajte za svoj groš u svojoj kući, ali nemojte pred kamerama plašiti građane, znaju građani da je teško i znaju da je kriza i da je velika nezaposlenost. Dajte neka konkretna rešenja. Gde vam je ta opoziciona pamet bila kad ste bili na vlasti? Mi danas jedva vraćamo dugove koje su neki ovde koji najglasnije kukaju i biju se u grudi nejačke ostavili. Mi ovde jedva vraćamo dugove za poslove bez tendera. Mi ovde i dan-danas vodimo međunarodnu arbitražu za neke sporove koji su nastali u vreme te vlasti. Zaista ću da kažem da ima u opoziciji i vrlo razumnih kritika. Čuo sam malo pre lidera LDP i gospodina Maraša, koji su dali neke konstruktivne predloge, ali kada kritikujete, takvu kritiku razumem i podržavam, jer to je kritika gde vi ponudite rešenje, pa kad ponudite rešenje, onda je u redu kritikovati, ali kada kritikujete samo kritike radi, da biste se dodvorili biračima, to nije konstruktivna kritika, to je demagogija, to je dodvoravanje biračima. Jer neki koji najglasnije kukaju imali su poziciju do juče da sede u Vladi i da pokažu svo znanje, sav raskoš svog talenta.Sve što su mogli da urade, oni su imali odrešene ruke da urade i onda ispada da oni u stvari tek progledaju i prohodaju u trenutku kad odu u opoziciju. Zato je delotvorno da što duže ostanu u opoziciji, jer iz opozicije njima naviru te vrle ideje i zato je najteže biti u opoziciji prvih 20-30 godina, a posle će se valjda navići, pa će prestati da kukaju i početi nešto da rade. Do tada će Srbija uveliko biti u EU. Uostalom, kako kaže naš narod -ko se u Moravi udavi, veće mu more ne treba. Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas, kada govorite o Vladi Zorana Đinđića da ipak govorite s velikim poštovanjem, o jednom čoveku koji je sebe ugradio u ovu državu, njenu slobodu, njeno dostojanstvo, jer taj čovek kada je postao predsednik Vlade vratili smo ovaj grb, himnu, dostojanstvo i ponos ove zemlje.
Gospodin Zoran Krasić, replika.
Ne, po amandmanu gospođo, ne replika, taman posla.
Prosto nisam mogla da verujem. Izvolite.
Vi ste zapanjeni? Gospođo Đukić-Dejanović, trenutno amandman koji je na dnevnom redu je vrlo sličan mom amandmanu koji je bio prethodno podnet, ali postoji razlika u tom novčanom i nominalnom iznosu između ova dva amandmana, ali jednostavno da bi bilo javnosti jasno o čemu se radi, smatram da je neophodno da samo podsetimo na neke činjenice. Prva činjenica, verovatno mali broj poslanika zna za tu činjenicu, decembra 2002. godine je usvojen poslednji završni račun budžeta Republike Srbije. Na toj sednici je usvojen završni račun budžeta za 2000. godinu i 2001. godinu. Od tog decembra 2002. godine, znate da je to vreme DOS, demokratije, ljudskih prava, da vam ne pričam sve što lepo zvuči, a ništa ne znači, do dana današnjeg mi nismo doneli ni jedan zakon o završnom računu. Doduše, imamo Predlog zakona o završnom računu za 2007. godinu i imamo jedan predlog zakona o završnom računu za 2008. godinu i imamo izveštaj revizora i imamo drugi predlog zakona ozavršnom računu za 2008. godinu. Znači, ako je zakon o završnom računu za jednu poslovnu godinu tačka na „i“ ili kruna nečega što je urađeno u budžetskoj godini, onda vidite i sami da praktično od 1. januara 2002. godine do danas nemamo nijedan završni račun. Znači, nemamo tačku ni na jednu budžetsku godinu. Da li je to moguće na kugli zemaljskoj u nekoj zemlji? Odmah da vam kažem, nije. To je suvoparna činjenica. Samo da vas podsetim, gospodo poslanici, 2001. godine je promenjena metodologija izračunavanja BDP u Republici Srbiji. Naravno, usaglašavajući se sa međunarodnim standardima, iako nije bilo nekih većih problema, ali je moralo da dođe do neke promene, da se napravi diskontinuitet. Svašta se dešavalo kod nas u ovom periodu. Ovo su sve činjenice. Znači, ovo što sam rekao ne podleže oceni volim - ne volim, drago mi je - nije mi drago. Naprosto, to su činjenice. Da vam odam jednu malu tajnu. Kada je poslanička grupa SRS podnosila amandmane na Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu, rukovodili smo se, građani Republike Srbije, samo izveštajem revizora koji je proverio 27% budžeta Republike Srbije za 2008. godinu. Ovo vam unapred kažem zato što možete da dajete kakve god želite kvalifikacije o našim amandmanima, ali nemojte da zaboravite, svi su zasnovani na izveštaju revizije, svi. Da vas podsetim, i tih 27%, iako revizori nisu dali mišljenje o budžetu, o završnom računu, što je veliki propust, taj izveštaj je, taj suncobran, završno, to ne može da se promeni, ne može da se vodi postupak, ne može ništa, zato što je procedura dok se dođe do tog izveštaja, u sebi sadrži i eventualno prigovore, razgovore, raščišćavanje nekih stavki itd. Kada negirate naše amandmane, vodite računa da na taj način negirate i izveštaj revizora, a to je neoborivo, pa kada pričate o bivšim vlastima, budućim vlastima, itd. i lepim očekivanjima, znam da svi žele lepo građanima, međutim, nekako dela ne pokazuju to. Uzeo sam samo nekoliko primera: Zakon o završnom računu, način izračunavanja bruto društvenog proizvoda i izveštaj revizora. Moram da vam kažem, to su dokumenti vlasti. Osporavajući ove naše amandmane osporavate sebe.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? Gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, neću govoriti ni o prodaji šećerana za tri evra, neću govoriti ni o prodaji "US Steel" za 27 miliona dolara, neću govoriti ni o licemerju. Hoću da govorim o onome o čemu treba da govori opozicioni poslanik kad se nalazi budžet pred njim. Dakle, kada čovek vidi ovaj dokument koji vi zovete - razvojni budžet, a koji je potpisala Vlada Srbije, koja za sebe kaže da je socijalno odgovorna Vlada, prosto se pita - kako u jednom ovakom dokumentu, koji toliko sistematski razara život građana Srbije, institucija Srbije i cele Srbije vi pronalazite bilo šta razvojno i vi pronalazite nešto što je socijalno odgovorno? Moram da vas podsetim, amandman naše poslaničke grupe upravo se odnosi na tu socijalnu odgovornost - da li je to što ste sva prava porodiljama uzeli i smanjili na minimum socijalno odgovorno? Kažete da je to zbog toga što su one državni neprijatelji koji zajedno, citiram ministra Ljajića, koji zajedno sa poslodavcima, koji jako vole da troše svoje rođena sredstva, varaju građane Srbije i otimaju im budžet? Za mene je, kao ženu, kao majku, potpuno neverovatno da država nije toliko svesna kao što su poslodavci koji brinu isključivo o svom budžetu. Država treba da vodi računa o svojoj populacionoj politiciDržava treba da pomogne svojim porodiljama. One su te koje su budućnost Srbije i to je verovatno ta socijalna odgovornost. Da li ste svesni da ovim ukidate pravo deci koja još nisu rođena? Ne mogu da verujem. Ne mogu da verujem. Dalje, napravili ste 700.000 ekstremno siromašnih u Srbiji, koji žive ispod donje granice siromaštva, a onim što ste napravili, što ste im trošili nenamenski sredstva budžeta, pojeli ste im 83 narodne kuhinje u kojima su mogli da se hrane, jer se svaki deseti građanin Srbije hrani tamo. Dakle, šta smo mi u ovom amandmanu predvideli? Predvideli smo da vamiz tačke gde su rashodi za kupovinu roba i usluga, uzmemo jednu milijardu, a predvideli ste za to 40 milijardi i 126 miliona, dakle, jednu milijardu i da je damo u socijalnu zaštitu, upravo da pokriju ove troškove, gde ovi neprijatelji državni troše, ove porodilje. To bi taman zaleglo. Vi ni tu jednu milijardu niste spremni da pretvorite u nešto što je budućnost Srbije. Odgovorili ste nam da naš amandman ne prihvatate jer su sve usluge, sve kupovine roba i sve što je u ovoj tački ovde navedeno neophodno državi Srbiji. Hvala državo Srbijo i Vlado Srbije za to.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lazić. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Lazić.
Gospođo predsednice, čini mi se da ako pažljivo analiziramo, videćemo da su pojedine deklarativno opozicione stranke potrošile veći deo svog vremena za raspravu u pojedinostima u pokušajima diskreditacije i napada na druge opozicione stranke. Mislim da to govori samo za sebe. Ono što bih želeo samo da kažem je da u svakoj normalno uređenoj državi budžet mora da bude plod višestrukih konsultacija. S obzirom da je u vladajućoj koaliciji najveća politička snaga koalicija koja se zove Za evropsku Srbiju, želeo bih da podsetim da, kada se u EU donosi budžet, o tome se vodi tzv. trijalog, odnosno uključeni su u te razgovore i Evropska komisija, i Savet i Evropski parlament. Predloženi amandman predviđa da se rashodi za kupovinu roba i usluga smanje, a da se taj iznos opredeli za dečiju zaštitu, odnosno u Fond za mlade talente. To je nešto što bi svaka vlada, a posebno ona koja se deklariše kao socijalno odgovorna, činila u kontinuitetu. Čini mi se da, kao što je gospodin Popović rekao, budžet nije niti razvojni, a niti socijalni. S obzirom na vremenski limit, govoriću o Fondu za mlade talente. S obzirom da smo mi država koja ima veliki broj mladih i darovitih ljudi, ali, naravno, da bi onimogli da iskoriste svoje kapacitete u punoj meri, država mora i adekvatno da ih podrži.Naravno, od tih ljudi se kasnije formira elita koja treba da vodi i razvija ovu zemlju i da je čini konkurentnom na međunarodnim tržištima. Daću vam primer koji govori o nečemu sasvim suprotnom. Teodor fon Burg je mladi Beograđanin koji je najuspešniji mladi matematičar Srbije, za koga se kaže da ima više medalja nego što ima godina. On ima 12 međunarodnih priznanja sa matematičkih olimpijada i drugih takmičenja na kojima učestvuju matematičari mlađi od 20 godina. Ipak, donjom starosnom granicom Fonda za mlade talente je u više navrata onemogućeno da on koristi njihovu stipendiju, tako da oni koje je on zapravo pobeđivao na tim takmičenjima su imali pravo da konzumiraju tu stipendiju, dok kod njega to nije bio slučaj. Niko nije uvideo koliko je besmisleno postojanje takve starosne granice. Takođe, za tri učenika koji su predstavljali Srbiju na matematičkoj balkanijadi ne postoji mogućnost da budu stipendirani od Ministarstva nauke, s obzirom da su učenici nižih razreda srednje škole, a to se predviđa samo za učenike viših razreda srednje škole. Za ovakve osobe, ovaj amandman i predviđa povećanje sredstava.Ako je moguće nuditi preko reda državljanstvo pojedincima, i to javno, kako bi se političari promovisali, mislim da je moguće valjda i povećati sredstva i izmeniti pravilnike Fonda za mlade talente. Hvala.
Doktor Zoran Šami ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospođe i gospodo poslanici, gospođo ministar, bio bih mnogo srećniji kada bi umesto što nam, izvinite na izrazu, birokrate u Ministarstvu finansija napišu da nešto nije u skladu sa članom 28. Zakona o budžetskom sistemu, ako je neki amandman na tu temu, a ovaj svakako jeste, suvisao, onda se može uvek u jednom dijalogu sa poslanicima učiniti nešto na tu temu. Dozvolite mi, gospođo predsedavajuća, jednu digresiju. Vi, kolege poslanici, verovatno svi znate šta je opozicija. Sada ću da vas uverim da ne znate. Prvi prilog tome šta je opozicija, to je čuvena izjava Dušana Mihajlovića iz 1993. godine, liberala inače, odnosno tada predsednika Nove demokratije, koji je dao obrazloženje novinarima kada su ga pitali zašto je podržao Vladu socijalista, rekao čuvenu rečenicu - mi smo kovladajuća opoziciona stranka. Izgleda da kovladajuće opozicione stranke ulaze u modu. Danas sam,doduše, čovek uči dok je živ, naučio još nešto. Rekao bih - izgleda da je opoziciona stranka ona stranka koja napada Vladu, a ne sadašnju, nego prethodnu. Hvala.
Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Kada govorimo o mladim ljudima u Srbiji, poštovana gospođo predsednice i uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, postoje političke stranke koje stalno govore o problemima u mladih u Srbiji i stalno govore kako mladima pripada budućnost. Lično smatram da su mladi rešenje problema, a ne problem u Srbiji. Smatram da im ne pripada budućnost, već im pripada sadašnjost. Kada govorimo o Fondu za razvoj mladih talenata, apsolutno podržavam ideju da svi ljudi imaju pristup tom fondu, ali mislim da je država Srbija dovoljno uradila i za one koji imaju zakonski limit, odnosno nedovoljni broj godina da bi se uopšte prijavili da konkurišu i da dobiju stipendiju Fonda za mlade talente, da im država Srbija na adekvatan način pomogne. I daj bože da imamo što više mladih, talentovanih ljudi u Srbiji, pa da ima mnogo njih kojima treba pomoći, da nije to samo slučaj sa Teodorom fon Burgom ili sa nekim drugim ljudima koji učestvuju na matematičkim olimpijadama. Kada govorimo uopšte o problemu tih mladih ljudi, još jedanput bih podvukao, za DS mladi ljudi nisu problem, već rešenje problema i apsolutno podržavam sve napore da mlade ljude pošaljemo u svet i da se takmiče sa svojim vršnjacima iz sveta, sa starijim vršnjacima, starijom decom, da se takmiče sa svim onim ljudima sa kojima treba da se takmiče na sportskom planu, na planu i polju nauke, kulture, umetnosti, jer Srbija je dosta skupo platila cenu kada smo probali da se sa nekim drugim ljudima obračunamo na nekom drugom polju.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. koji se odnosi na subvencije, ekonomsku klasifikaciji 45. i tražio sam da se brojka 42 milijarde uveća na 62 milijarde, odnosno tražili smo da se ovaj iznos poveća za 20 milijardi. Ovde je jako interesantno obrazloženje kojim je ovaj amandman odbijen. Pozvaću se naravno na jednu konstataciju Zorana Krasića mog kolege, koji je malopre rekao da može da prihvati da je pravno-tehnički nedorečen ili nekorektan i ovaj amandman. Ali, pazite ovo gospođo ministre, ovo je upućeno, pre svega, vama. Obrazloženje kojim ste odbili ovaj amandman ima tri stava. I u prvom i u drugom stavu vi se pozivate na Zakon o budžetskom sistemu. Našli ste uporište u odredbama Zakona o budžetskom sistemu da ovaj amandman odbijete. Sada vas pitam - da li je ova rasprava večeras u skladu sa budžetskim, odnosno Zakonom o budžetskom sistemu Republike Srbije? Pitam vas, da li je budžet došao u Skupštinu u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu? I moje pitanje za vas, da date odgovor Skupštini i građanima - da li je Vlada poštovala zakon na koji je obavezala ova Skupština kada je u pitanju budžetski kalendar i član 31. ovog zakona? Pitam vas, shodno tome,da li ste poštovali član 103. ovog zakona koji se odnosi na kaznene odredbe, ukoliko se ne poštuje član 31. Zakona o budžetskom sistemu? Kao sad, sliku o vama u Vladi stičemo na osnovu ovoga i pitamo vas, da li će poštovati Vlada budžetski kalendar i da li će i u 2010. godini, do kraja marta dobiti predloge ministarstava, da bi mogla da isprojektuje budžet koji je definisan Zakonom o budžetskom sistemu, ako to nije mogla ove godine, u narednoj godini? Danas kada raspravljamo o budžetu za 2010. godinu, a očekuje nas očigledno rasprava o budžetu odnosno rebalansu za 2009. godinu. Sada Vlada daje za pravo sebi da nas opominje i podseća na zakon koji i sama ne poštuje. Ne obavezuje nas, niti nam daje za pravo vaše nepoštovanje zakona, da se i mi tako vladamo i da se ponašamo. Možemo da prihvatimo činjenicu da amandman nije tehnički dorečen ili savršen, ali ste mogli to bar u obrazloženju da zaobiđete. Možda je bio samo dovoljan ovaj stav 3. Kroz ovaj amandman smo vam poslali jasnu poruku šta želimo da uradimo i gde želimo da trošimo sredstva poreskih obveznika, dominantno u narednoj godini. U članu 3, odnosno u stavu 3. ovde ovog obrazloženja, ako mogu tako da kažem rekli, pazite, to što odbijate amandman ne znači da negirate osnove da se obezbede dodatna sredstva za subvencije u privredu, poljoprivredi, drugim delatnostima, s obzirom da su takve potrebe već sagledane. U jednoj rečenici pre toga kažete, da ste u ovoj godini odnosno za narednu godinu opredelili 8,8 milijardi više u odnosu na ovu sada godinu za subvencije. Pitam vas, da li je to dovoljno? Vi ne kažete da ste istovremeno za narednu godinu projektovali dve milijarde više na poziciji usluga po ugovoru i specijalnih usluga, na onim rizičnim područjima, kako kaže DRI, gde tretirajući 27% budžeta našla najviše problema i odstupanja od zakona. To vam je još jedna paralela. Za to ste povećali 2 milijarde, a za celu privredu i subvencije, svega 8,8 milijardi. U tih 8,8 milijardi, 1,4 milijarde je za preduzeća , subvencije preduzećima pre svega za investicije „grinfild“. To sam juče pomenuo – milijardu i četiristo miliona dinara ova država opredeljuje za pomoć preduzećima koja su dominantna, ili bi tako bar trebalo da budu u izvoznom sektoru koja bi trebalo da obezbeđuju devizni priliv ovoj državi, koji grcaju u opštoj nelikvidnosti, izuzetno lošem poslovnom ambijentu. Istovremeno je na snazi Zakon o porezu na dobit preduzeća, gde se poreski obveznici, odnosno pravna lica oslobađaju poreza na dobit preduzeća, ukoliko investiraju 600 miliona dinara u osnovna sredstva. Država je usvom budžetu za celokupnu privredu i subvencije predvidela milijardu i četiristo miliona. Želite da vas mi shvatimo ozbiljno. Da ne podsećam Skupštinu, poslanike i gledaoce na ono što je bilo rečeno o subvencijama železnice, da su one subvencije u potrošnji, u suštinskoj potrošnji, pokretanjem poslova investicije. Hajde, u redu. Ovo je opšta potrošnja na plate i zaostala, da kažem primanja i socijalne prinadležnosti. Zato je SRS smatrala da u ovom budžetu može dodatno da se obezbedi bar 20 milijardi koje će se kroz subvencije, na jedan konkretan i ozbiljan način, ali ozbiljan i ekonomski prihvatljiv način ugurati u potrošnju. Ako izanalizirate ostala amandmane SRS, i to je pomenuo gospodin Krasić, skidali smo tamo gde je rasipništvo, gde su stvari, kako ste vi rekli u diskreciji i fleksibilnosti, prepuštene savesti ministara, pa umesto što vešamo slike po zidovima i što pijemo i jedemo po kafanama, da dajemo onima koji će možda na pametniji način iskoristiti milion, dva, pet, deset miliona, sto miliona ili milijardu dinara, da ne budete vi ili bilo ko drugi u problemu kada počnemo da otplaćujemo dugove koji će dominantno krenuti da se otplaćuju 2015, 2016. godine itd, jer ćete stvoriti ekonomske prilike koje će moći da odgovore tim izazovima. Na kraju, osvrćući se na jednu diskusiju, odnosno nekoliko diskusija od malopre, gde je vođena polemika i znate, uvek se nekako od vlasti doživi to da senku na priču o budžetu i svim nelogičnostima ekonomskog karaktera koje su ovde evidentne, da zamaglimo pričom o evropskim perspektivama, evropskog budućnosti Srbije. Samo ću vas kroz dva papira podsetiti na jednu ekonomsku stvarnost u Srbiji danas, koja nas diskvalifikuje da budemo partner i saradnik bilo kome, ne EU. Ovo su dva dokumenta, neću pominjati ni imena, ni prezimena, ni banke, ni firme, a mogu da vam dam na uvid, gospođo ministre da pogledate to. Ovi dokumenti su završili u svim nadležnim državnim institucijama i niko ne reaguje, apsolutno niko. Ovo je odluka skupštine jednog akcionarskog društva koje je privatizovano 2008. godine, posle petooktobarske revolucije, posle oslobađanja i osvajanja demokratije u ovoj državi. Skupština tog preduzeća donela je odluku da sedam katastarskih parcela koje su njenom vlasništvu proda za svega 1.037.840 dinara drugoj kompaniji. Tri dana kasnije, ta ista kompanija koja je kupila ovo za milion dinara, sklapa ugovor sa jednom bankom da banka odobri garanciju na kredit, iznos 234.707.000 itd. Šta stoji u ugovoru? Hipoteka na onih sedam parcela koje je ova firma kupila pre par dana, procenjene vrednosti 480 miliona dinara. Ljudi, pred čijim se očima koji čine izvršnu vlast, a pred čijim očima se ovakva bezakonja dešavaju? Oni građanima u ovoj državi obećavaju svetlu evropsku budućnost. To su pitanja na koja mi posle 10 godina vaše vlasti ne može konačno da dobijemo odgovore. Ovaj budžet je sazdan, gospođo ministre, na žalost, da možda sami možete o tome da odlučujete, verovatno bi bio drugačiji, sazdan je od kompromisa, sazdan je na trulim kompromisima i činjenici da zaista niste spremni da odolite nezajažljivim potrebama pojedinaca koji vode ekonomsku politiku ove države. Zahvaljujem.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? Gospodin Slobodan Maraš ima reč.
Sa dosta toga što je moj prethodnik rekao u nekom aspektu možemo i da se složimo. Međutim, želim da kažem da, ako za ovih nekoliko dana javnosti, a pogotovo poslanicima koji provode dosta vremena u ovoj sali, nije jasno da LDP ne podržava ovaj budžet, iz razloga što smatramo takođe da je kompromis, ali kompromis sa životom koji trenutno u Srbiji vlada. Ako je on budžet kontinuiteta sa 2009. godinom, mi ne možemo da ga podržimo. Sve što smo imali da kažemo, gospođo Dragutinović, vi ste to i pažljivo saslušali i pažljivo zapisali i biću slobodan, nadam se da nećete zameriti, da citiram ono što ste rekli pre neki dan na hodniku: "evo ga najžešći kritičar". Zbog toga, gospodine Šami, kada kažete da je LDP kovladajuća opoziciona partija ovoj Vladi, moram da vam kažem da smo ponosni što smo, zajedno sa DS, neke zakone u ovoj Skupštini usvojili, koji su omogućili ovoj zemlji i dobijanje viza i odmrzavanje trgovinskog sporazuma, ali bolje biti, kako ste vi to nazvali kovladajuća opoziciona partija DS u tim poslovima, nego biti kao Vojislav Koštunica 2001. godine - kovladajući opozicionar koji podržava pobunu Jedinice za specijalne operacije.
Narodni poslanik dr Zoran Šami.
Gospodine Maraš, verovatno niste čuli, nisam rekao da je LDP kovladajuća opoziciona stranka, to ste vi rekli. Verovatno ste se negde prepoznali. Ako se ne varam, Vojislav Koštunica je 2001. godine bio predsednik SRJ. Prema tome, nije bio opozicija. To nije bitno za ovu raspravu. Meni je drago da sam danas konačno čuo iz usta kolega iz LDP da napadaju budžet. Nisam imao taj utisak, ali sada ste vi to nedvosmisleno kazali i u tom smislu vas pohvaljujem.
Gospodin Slobodan Maraš, replika.
Gospodine Šami, uz dužno poštovanje na vašem parlamentarnom radu do sada i svim godinama koje ste proveli u ovom parlamentu, potpuno mi je neshvatljivo da sedite ovde svaki dan i da ste tek sada čuli da poslanici LDP kritikuju ovaj budžet, da poslanici LDP danima i nedeljama zahtevaju, od kada se pojavio izveštaj DRI, da bude na dnevnom redu ove Skupštine pre nego što se raspravlja o budžetu za 2010. godinu, da poslanici LDP traže da se raspravlja o predlogu završnog računa budžeta za 2008. godinu. Sve ono što smo govorili ovih dana je bilo upereno ka samo jednoj stvari, ne da rušimo Vladu, ne da govorimo da su ministri lopovi ili ne znam šta, nego da pokušamo da kroz svoje amandmane popravimo budžet za 2010. godinu. Tu je razlika između vas i nas. Vi želite da ovaj budžet ne prođe da bi se raspisali izbori. Mi želimo da se ovaj budžet promeni da bi Srbiji u 2010. godini učinili napokon ključni korak ka reformama, i to reformama koje bi trebalo da obuhvate sve segmente ovog života. Bilo je to moguće da nema onih u Vladi koji se mnogo više okreću ka nazad nego ka napred. Zbog toga smo u određenim situacijama, kada je trebalo da se podrže zakoni koji će, ne samo približiti Srbiju EU nego približiti evropski način života i evropske vrednosti Srbiji, podržali zakone. Mislim da mnogo više razloga za zadovoljstvo imamo mi kada smo podržali te zakone, nego vi kada ste podržali ratifikaciju sporazuma sa Ruskom Federacijom, kada je poklonjen NIS.
Narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine Maraš, stvarno građanima Srbije ne moram da objašnjavam razlike između LDP i DSS. Nevolja je, zapravo, LDP u nečem drugom - što koja god tačka bila na dnevnom redu, pa čak i najvažniji zakon u godini, kao što je budžet, vi uvek završavate neke svoje poslove, pa se onda bavite onim čime treba da se bavite. To je fakat. Odmah da vam kažem, nemam nameru više da vam odgovaram.
Imam utisak da je sve jasno. Gospodin Ostojić, po Poslovniku.
Uz svo uvažavanje, gospodine Šami, samo da objasnim o kakvim poslovima pričate, zato što gledaoci mogu da steknu pogrešan utisak iz ove smirene, ali neargumentovane i prazne diskusije gospodina Šamija. Dakle, od početka govorimo da je ovaj budžet katastrofa, jer se u njemu ne vidi želja da se promeni stvarnost u Srbiji, nego vidimo budžet kontinuiteta i to ne samo sa prošlom godinom nego i sa godinama pre toga, kada je gospodin Koštunica vodi te dve vlade. Gospodine Šami, ne bi želeo da dalje polemišemo zato što imamo preča posla, ali te insinuacije, te doskočice su možda simpatične. Kažite, kakve mi to poslove po vama završavamo? Od početka govorimo da budžet u kome trećina prihoda odlazi u transfere penzionom fondu nikako ne može biti razvojni, može biti samo socijalni. Gospodine Šami, nikakve mi poslove ne završavamo, završavamo samo jedan posao, a to se zove odbrane javnog interesa. Kako smo bili protiv vaše Vlade, nismo bili što nam se ne dopadate vi ili vaš predsednik, nego što je vaša Vlada radila protiv javnog interesa, tako smo i sada uvek na strani javnog interesa i najčešće protiv ove nesposobne i kilave Vlade, ali za pasoše, za reformu pravosudnog sistema kojom se ipak, na neki način, uvodi tiha lustracija, kad već nisu sposobni da sprovedu Zakon o lustraciji, koji je na snazi, to su neke stvari koje ćemo uvek podržati, zato što to vodi zemlju napred. Mnogo smo izgubili vremena pod dve vaše vlade da bi mogli sada da ispoplićemo u tim evropskim poslovima vlade (Predsednik: Prošlo je dva minuta.)koje loše rade, ali koje ipak rade.
Nema povrede Poslovnika. Niste se pozvali ni na jedan član, tako da je to bilo obraćanje gospodinu Šamiju. Vi ste imali još sada samo pravo na repliku i to je kraj. Dajem vam sada reč. Imali ste pravo na repliku, molim vas, gospodine Ostojiću, imali ste pravo na repliku i dajem vam repliku.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministar, meni je zaista žao da dragoceno vreme koje imamo koristimo u ovakvim raspravama, ali smatram da ono što je rekao malo pre prof. Šami nije korektno i trebalo bi da objasni kakvi su to privatni poslovi koje mi obavljamo. Mislim da je to zaslužilo i vašu reakciju, gospođo predsedavajuća, da gospodin Šami razjasni. Zaista nisam razumeo o čemu on govori. Uvek do sada smo bili spremni da razgovaramo, uvek smo bili spremni da kritikujemo, da ponudimo rešenja i kao što je primetio poslanik DS, za razliku od velike većine onih koji su kritikovali, mi smo i nudili rešenja. Da li su ta rešenja dobra? Sa našeg stanovišta jesu, sa stanovišta nekih drugih, verovatno, nisu, ali pokušavamo da pronađemo najbolji način, ne samo za trenutnu situaciju, nego i da gledamo malo unapred, da gledamo dve, tri, pet godina unapred. Zbog toga sve mere koje smo predlagali, sve ono što smo zahtevali da se nađe na dnevnom redu pre rasprave o budžetu, govori o našoj nameri i o našem doživljaju ovog budžeta, odnosno našoj kritici budžeta za 2010. godinu, za koji smatramo da je argumentovan. Samo još nešto, gospođo predsedavajuća. Molim vas, vi niste bili u sali, predsedavao je gospodin Novaković. On je propustio da reaguje kada je jedan poslanik izvršio grubu povredu dostojanstva Skupštine. Ako se setimo, pre 10-ak do 15 dana, kada je bio u poseti ovoj skupštini evropski parlamentarac, gospodin Jelko Kacin i kada je izvršena povreda Poslovnika, vi ste tada rekli da ćete u danu za glasanje i vi glasati da ste povredili Poslovnik. To se nije desilo. Molim vas da ovaj put, pošto smo tražili da se u danu za glasanje Skupština izjasni da li je bilo povrede Poslovnika, molim vas da izvršite konsultacije unutar vladajuće većine i da prvi put jednu takvu zloupotrebu, odnosno takvo kršenje Poslovnika, bude okarakterisano kao kršenje. Hvala.
Zahvaljujem. (Zoran Šami, sa mesta: Replika.) Po kom osnovu, gospodine Šami? (Zoran Šami, sa mesta: Naveo je pogrešno moje reči.) Ne, razjasnili ste se, nema više replika. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Gospodin Sreto Perić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ako sudbina bude namenila da još dva puta u ime Vlade Republike Srbije branite budžet, onda će moj predlog biti, jer uočavam problem, da vaša penzija bude nacionalna penzija. Mi iz SRS uvek fokusiramo problem, a zatim predložimo rešenje. Vi ćete imati državnu nacionalnu penziju sa uvećanjem, a ona će se smanjiti od premijera tačno za onoliko na koliko je bio premijer. Zbog čega? Zato što je on o ovom aktu od 1.009 strana govorio nepunih pet minuta i zatim otišao. Šta narodni poslanici očekuju kada se govori o budžetu Republike Srbije za 2010? I javnost i naši građani očekuju od premijera, pre svih, a zatim od vas, penzije će biti na tom nivou. U 2010. godini najmanje ćemo zaposliti toliko, sačuvaćemo ovaj standard. To je ono što treba da prethodi daljem objašnjenju i obrazlaganju ovog budžeta. Jedan od kolega narodnih poslanika je tražio od poslanika SRS, pre svih, da vas pustimo da vi radite svoj posao. Ne možemo da pustimo one koji su umeli ponekad da glasaju iz Soluna, iz Bodruma, i ko zna sve odakle. One da pustimo na miru da rade svoj posao koji su privatizovali najveći broj državnih i društvenih firmi na onakav način na koji jesu, neću da upotrebim nijedan grub izraz, neću da kažem da je to pljačkaška ili neka druga privatizacija, ne možemo da pustimo one koji su izvršili reformu pravosuđa na takav način, kakav je provođen svih devet godina i ne možemo da pustimo one koji su svoje građane doveli u jednoj deceniji u beznađe. I te kako moramo da ih kontrolišemo i to hoćemo. Sada zbog čega nije bilo moguće dati onakav odgovor, da kažemo – zaustavićemo realan iznos penzija na tom nivou, zaposlićemo u 2010. godini toliko i toliko hiljada građana Srbije? Iz razloga što se ne prihvata amandman SRS koji je podnet na član 1. i on se odnosi na onaj deo gde se troši, u rashodnom delu budžeta, gde smo predložili da se za subvencije u privredi sa 3,5 milijarde izvrši povećanje na 6,5 milijardi. Ispoštovali smo jedno pravilo ili član 44. Zakona o budžetskom sistemu da se u okviru deficita budžeta nađu ta sredstva. Videćete, konkretno u članu 7, koji su podneli poslanici SRS da dajemo konkretna rešenja za pokušaj uštede u tom budžetu da bi se nadomestila sredstva od 3 milijarde, koja bi bila prebačena u subvencije privrede. Vi to nećete da uradite i nije ista situacija ovog akta, još jednom ponavljam, od 1.009 strana pre ovih amandmana i posle podnetih amandmana. Većina amandmana koje je podnela SRS na budžet Republike Srbije za 2010. godinu proističe na najdirektniji način iz onog što je DRI ustanovila prilikom kontrole budžeta, potrošnje sredstava iz 2008. godine i onda ne možemo ostati ni slepi ni nemi pred tom činjenicom, kad ste na osnovu nepune trećine kontrole ustanovili onolike primedbe, a još manje i mislim da je cinično da predsednik Republike kaže da to treba da se vrati, pa da se onda ispravi što se ispraviti može. Da, da, gospođo ministar, rekao je to. Ko to ima pravo, ko to može da uradi? Koliko nonšalantne izjave daje vaš predsednik stranke i predsednik Republike, reći ću vam, kad se našao kod sudije za prekršaje, rekao je – ja sam čovek koji ne konzumira alkohol, ali sam malo nazdravio posle velike pobede, nisam znao da je to zabranjeno. Zamislite, poziva se neko da nije znao da je zabranjeno, ko potpisuje ukaz o proglašenju tog zakona. Nije li vam to malo cinično? Nemojte to raditi, to sigurno nije dobro. Da se kojim slučajem prihvatio ovaj amandman, ovo je jedan ali ne i jedini, amandman koji je morao da bude prihvaćen, ukoliko ste želeli da pomognete i privredu i građanima Srbije. Kad kažem da vi treba da budete nagrađeni, ovo najdobronamernije govorim, iz razloga što pretpostavljam da vi u periodu kad počnu pripreme za izradu budžeta imate velike probleme, ali činjenica o kojoj sam već govorio da je budžet usvojen jednoglasno, odnosno Predlog budžeta usvojen jednoglasno na Vladi, a određen broj ministara ovde u tom momentuje odmahivao glavom u znak da su morali tako. Sada ne ulazimo u to što su oni morali. Ako imaju hrabrosti, oni su trebali da izađu iz te i takve Vlade, a ne morali jednoglasno da prihvate takav budžet. Ima još jedna stvar koja je takođe ispod svakog nivoa ukusa, a gde se vidi? Vidi se u Bačkom Gračacu. Juče je premijer, predsednik Vlade AP Vojvodine predao, da, da opština Odžaci, hvala kolega Škrbiću, predao ključeve korisnicima 25 montažnih kuća, čija ukupna vrednost, verovatno sa placem, iznosi negde oko 6.000 evra, od toga UNHCR možda nije on, ali neko jeste donirao 50% sredstava, 50% sredstava su kreditna beskamatna sredstava. Zamislite ironije i zamislite drskosti, to se čini u opštini Odžaci. Kad? U onom momentu kada su tamo raspisani vanredni lokalni izbori. Zašto gospodin Bojan Pajtić nije u vreme kada je predsednik opštine Odžaci, i to uspešni predsednik, u dva mandata, bio gospodin Milan Ćuk, član SRS i zašto onda nije pokazao brigu za izbeglicama i brigu za onim ljudima koji svojim radom, ali u najvećoj meri vođenjem politike od strane Demokratske stranke, ne uspevaju da obezbede ni krov nad glavom, nije pritekao u pomoć. On se ponaša kao da je pop, a gospodin Pajtić zaboravlja da je to upravo bio njegov otac, a on je predsednik Izvršnog veća AP Vojvodine. Sve ovo nema veze, ali ovaj amandman bi trebalo prihvatiti zbog onih koji žele da pokrene privredu, ako ima privredne aktivnosti, ako realni sektor nešto radi. Onda mi bar u 2011. godini i kasnije 2012. možemo očekivati da će biti bolje, možemo očekivati nova radna mesta, može očekivati povećanje penzija, možemo očekivati i perspektivu za omladinu, mi želimo da oni budu naša stvarnost. Ali ukoliko nema posla, gospodine Srđane Milivojeviću, onda to mnogo ne vredi. Slali samo odavde poruku da nam je omladina dobrodošla, a ništa ne učiniti za njih, verujte mi ne znači mnogo, oni nas u ovom periodu, u ovom momentu napuštaju mnogo više nego što je to bilo, bilo kad, pre vašeg dolaska na vlasti. Vaša politika je mnogo pogubna za građane Srbije i mi vas nećemo pustiti tako lako, da ne mogu reći ne znanje, ali vrlo često smišljeno urušavanje ove države i nebrigu o onima zbog kojih Vlada i jeste tu. Dajte malo više odgovornosti ipokažite jednu hrabrost onima koje ste vi birali ovde i za koje ste vi glasali. Tražite od njih da vam polože odgovornost i da vam podnesu račune šta su to oni radili? A vi prenebregavate činjenicu i za ono čak što je evidentno, a nemojte slušati priču predstavnike SRS, pogledajte još jednom izveštaj Državne revizorske institucije i sve će vam biti jasno i onda će, verovatno u danu za glasanje, biti prihvaćeni mnogi od ovih amandmana. Ja vam se zahvaljujem.
Narodni poslanik, gospođa Jorgovanka Tabaković.
Ja ću iskoristiti priliku da na temi člana 1. postavim pitanje, izrazim sumnju u validnost projekcija na kojima je zasnovana ova kuća koja je opet sagrađena od krova, odnosno od potreba a ne od temelja, odnosno od stabilnosti i mogućnosti privrede i građana da finansiraju ovu skupu i neefikasnu administraciju. Ono što je najzanimljivije sadržano je na strani 2, u ukupnim prihodima i primanjima pod tačkom 1.3. porez na dodatu vrednost, gde kategorija poreza na dodatu vrednost u zemlji od 134.506.000.000 namučila je ekonomski tim SNS kroz pokušaj da nađemo opravdanje za ovako visok rast jednog poreza koji u trenutku kada opadaju svi drugi agregati koji utiču na ovu projekciju, raste neverovatnom stopom od 36%, zavisi da li imamo rebalans 2009. na umu ili osnovni budžet. Slična vrsta nerealne projekcije koja je bila analizirana desila se u 2009. godini, ali je onda jedan od prethodnih saradnika u Ministarstvu finansija objašnjavao to povraćajem poreza i potrebom da se izvrši ozbiljna analiza da li je rast prihoda od PDV u unutrašnjem prometu, koji je nominalno porastao te 2009. godine za 24,5% u prvom kvartalu, u odnosu na isti period prošle godine imao realan rast od 13,5%, ali nije bilo moguće objasniti kako ako je i ekonomska aktivnost i domaća potrošnja opadala. Da bi se ustanovilo pravo stanje PDV neophodno je bilo analizirati i podatke u bruto naplati PDV i o povraćajima u posmatranom periodu, ali nažalost, kao i ovoga puta, nama svi elementi za ovu analizu nisu bili dostupni i pre svega vas molim da na sajtu Ministarstva finansija PDV ne prikazujete tako zbirno nego nam radi kontrole i praćenja odvojite ono što je po pitanju uvoza PDV i ono što se sakupi od PDV u zemlji. Ako je u 2010. godini planirano i projektovano sasvim realno smanjenje poreza na dohodak od pet milijardi dinara, smanjenje poreza na dobit za 13 milijardi dinara u odnosu na rebalans ili 23 milijardi dinara u odnosu na budžet 2009. godine, ako je projektovana inflacija od 6% i ako i nju uzmemo u obzir, a bruto društveni proizvod raste 1,5%, prosto ne postoji računica kojom se može doći do ove cifre. Imate na strani 215 podatak da je realan rast lične potrošnje smanjen za 5,7% u 2009. godini, a da je projektovani rast u 2010. godini tek 3,6%. U tabeli 2. na strani 214 dali ste nam informaciju da su realne prosečne neto zarade zabeležile smanjenje od 2%. Pored onog što ste napisali, ima ono što niste napisali, evo ja dodajem- plate i penzije su zamrznute, veliki broj zaposlenih ne prima platu, fiktivno su zaposleni, veliki broj građana ostaje bez posla, samim tim i bez zarada, tokom godine sa rastom inflacije i ovako zamrznutim platom kupovna moć neće moći da raste, ona će se smanjivati, to je prosto logična posledica ovog što ste naveli. Sada, na bazi svega ovoga što sam navela, čak neću neke dodatne elemente koji nisu tako važni za ovu analizu da navodim i na bazi svega toga vi ste projektovali rast PDV u zemlji na 134,5 milijardi dinara. Ne upoređujem rast projektovane vrednosti PDV u zemlji sa vrednošću iz rebalansa budžeta, zato što smo radeći tu analizu videli da vam poreski prihodi za 2009. godinu zbog tog skoka pa pada, gde ste u jednom trenutku rekli da ste imali rast prihoda, a on je evidentno bio rast zbog oporezivanja i naplate onih crnogoraca, kako ih zovemo, automobila tada, tako da te oscilacije nisu mogle u godišnjem zbiru da doprinesu nekakvim posebnimrazlikama. Ispalo je, po čitavoj toj analizi, rekli ste da porez na dobit, pogrešili ste u projekciji, priznali grešku za oko pet milijardi dinara i ispalo je, po tome, da je rebalans od 302,4 milijarde u stvari realan u cifri samo od 297 milijardi. Sve to nam govori da je ili u pitanju vaša neiskrenost ili su opet knjigovođe nestručno obračunale elemente koje ste im dali da unesu u ovu projekciju budžeta. Ne znam šta me više brine, ili neiskrenost ili ne stručnost. Veoma oprezno ste projektovali sve ostale podatke, a pad bruto proizvoda od 1%, po vašim analizama, smanjuje prihod u budžetu za 16,7 milijardi dinara. Ako je prošle godine rast bio projektovan na 4%, ove godine samo 1,5%, onda je 16,7 plus 16,7 milijardi u stvari trebao da bude minus. Da li je možda u pitanju greška ili je nešto što je alhemija koja je razumljiva samo ljudima koji rade u Ministarstvu finansija. Zašto je ovo bitno? Jedini realan rast u ovom PDV je rast poreza koji se dobija od akciza, onih specifičnih akciza na cigarete koji iznosi 9 milijardi dinara. To je zaista realno. Moguće da je od 650 miliona evra subvencionisanih kredita, kada se kupuju automobili, Vlada iz desnog džepa svog uzela i vratila u levi 18 milijardi dinara. Osamnaest plus devet su 27. Kako da onih 34? Da li je uopšte moguće projektovati ovakav budžet koji gubi vezu između privrednog rasta, zaposlenosti, kupovne moći i potrošnje i prihoda koje planira budžet? Ne možemo reći da je ovo čisto problem računice. Čak hoću da kažem da je i ovaj budžet, ovako kako je projektovan, dokaz vremenskog horizonta Vlade, a to znači izborni ciklus. Uvek je najveći deo proizvoda, rashoda bio, kako god da je bio projektovan, ili su to bili prihodi od privatizacije ili donacije ili ovakvi poreski prihodi, ali usmerenje je uvek išlo u tekuću potrošnju. Nijedna Vlada, koliko god je sebe predstavljala žrtvom, koja je htela da učini reforme nije gledala dalje od izbornog ciklusa i udvarala se građanima, donoseći kratkotrajne poreske propise kojima je htela da pokaže brigu za građane, donoseći Zakon o oslobađanju poreza, odnosno PDV za onaj prvi stan, pa onda, oslobađanje koje je bilo, poreza na dohodak građana koji nije doprineo povećanju zaposlenosti, smanjenje stope na računare, koje takođe nije donelo neke efekte. Tim, takvim sitnim, nula osam milijardi minusa oslobađanjem, nula sedam milijardi minusa oslobađanjem, Vlada je na primer u prethodnoj godini 22 milijarde dinara prihoda izgubila praveći se dobra građanima. Sa druge strane, uzimala je kredite kojima je stvarane deficite i rupe pokrivala i pokriva, a sada objasnite kako to njima činite dobro kada uvodite poresku nesigurnost, menjajući od budžeta do budžeta svake godine poreske propise, uvodeći pravnu nesigurnost, praveći visoke troškove nad onima koji vode poreske knjige i rade obračune, a da ne pominjem podatak od 13 zakona koji tretiraju porez, PDV, pravilnici, mišljenja koji takođe poskupljuju želju onoga ko hoće da na vreme i u roku plati porez, ali baš tačno onoliko koliko državi duguje. Znači, pre ili kasnije moralo je da dođe vreme u kome nema prihoda od privatizacije. To vreme je došlo. Navika da se troši kao da imamo stalno nešto da prodajemo je nešto što opterećuje i zove se visoka javna potrošnja. Da li će i kada i pod kakvim pritiskom Vlada shvatiti da ne može da se finansira iz jedne milijarde obveznica, od kredita mimo infrastrukture koji idu u tekuću potrošnju, koji traju 15 ili 20 godina, ali čije polugodišnje kamate i rate već sve teže uspevamo da servisiramo i kada će projektovati budžet primeren snazi privrede i građana? Da li su zaista izbori jedino rešenje? Na to pitanje odgovorite vi, ali i odgovorite nama - da li zaista mislite da ste u pravu kada kažete da je potrebno oporezovati nivoe dohotka građana koji su isti gde god da su zarađeni? Ne, mislim da niste u pravu. Zato što ste tako radili, dobili smo privredu koja nema izvozno orijentisane grane, jer ste ovakvim oslobođenjima oslobađali promet akcija i sve ono što se zove investicioni fondovi. Narod je to u vreme rata zvao - trange-frange, kupi jeftino, prodaj skuplje, a sada je ovo virtuelna ekonomija gde nema stvaranja ni dodatne vrednosti, ali ima, ne spekulacija, nego špekulativnih radnji u kojima zarađuju, ne stručni, ne upućeni, nego dobro informisani koji znaju da obmanu javnost na finansijskom tržištu, naduvavajući vrednost akcija i ide im na ruku Zakon o računovodstvu i reviziji, koji još uvek to ne kažnjava. Nije svejedno da li oporezujete prihod onog ko je zaradio ulažući u proizvodnju i zapošljavajući ljude ili oporezujete osnivača investicionog fonda za upravljanje dobrovoljnim penzijskim osiguranjem. Dok ne uradimo strukturne reforme, za šta treba da imate snage, to je prva reforma penzijskog osiguranja, dok ne priznate da je to cena koalicije koja vlada, ponašajući se kao vlasnik građana, preduzeća i svih nas, a da je to koštalo 50 milijardi samo u prošloj godini, nema nama napretka. Pauzu koju sam maločas napravila kada sam rekla da se ponašate kao vlasnik, bila je izazvana mojim ljudskim zgražanjem zbog načina na koje sinoć mene i mog kolegu kada smo krenuli iz Skupštine kasno zaustavio neko iz obezbeđenja zato što dolazi predsednik Tadić u ovu zgradu. Gospodinu Tadiću, predsedniku možemo da naškodimo politički i to je jedini način. Osetila sam se povređeno da mene neko kao građanina doživljava kao opasnost mojoj zemlji pred predsednikom. Nije ovo, nadam se da sebe ne doživljava kao Berluskonija i nije ovo Italija i nismo mi ti koji se na takav način bore za ono što se zove bolja država. Pošto i mi iz SNS i on mislimo isto po pitanju javne potrošnje, jasnu je poruku poslao na glavnom odboru DS, gde očekuje smanjivanje javne potrošnje i upozorava vas da krizu nije prošla, molim vas, nećete zbog nas, nećete zbog građana, uradite to zbog vašeg predsednika koji odlučuje o mnogo čemu i neka ima podršku u ostvarenju onoga od čega bi i mi ostali mogli da imamo posredne koristi. Hvala.
Gospođo Tabaković, da li je ovo bilo vreme ovlašćenog predstavnika ili vreme poslaničke grupe? (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Ovlašćeni predstavnik.) Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega građani Srbije, kada raspravljamo o budžetu čujemo razne primedbe opozicije i mnogo toga nam ne odgovara i ne valja. Malopre smo čuli da nije dobro što se predsednik Republike pojavio kod sudije za prekršaje, koji mu je dao novčanu kaznu od 40.000 dinara. Tih 40.000 dinara završiće u budžetu RS i mislim da je dobro što je predsednik Republike jednak sa svim ostalim građanima ove zemlje i što zakon važi za sve. Neki sada kažu da ne valja što je predsednik Republike kazao na sudu da nije znao da je napravio prekršaj zbog kog se pojavio na sudu, ali podsetiću da smo imali potpredsednika Vlade koji je znao da je krivično delo to što poteže hekler na studente i što podiže pištolj na taksiste, ali je kazao - baš me briga i nikada se nije pojavio na sudu. Još je i kazao - ili ćemo kašikom srediti te studente, pa se nikada nije pojavio na sudu. Mislim da je dobro da se stvari kvalitativno menjaju u ovoj zemlji, da zakon biva jednak za sve ljude, kako za one koji poznaju zakon, tako i za one koji ga ne poznaju, jer krivično zakonodavstvo kaže da nepoznavanje zakonskih normi ne oslobađa sankcija koje taj zakon propisuje. Mislim da 40.000 dinara će dobro doći budžetu RS, kao što će dobro doći i novčane kazne koje plaćaju narodni poslanici za učinjene saobraćajne prekršaje. Taj novac, gospodine Škrbiću, ide pravo u budžet. Sve novčane kazne završavaju ... Tamo piše da je primalac budžet RS. Ovih dana su pune novine napisa da narodni poslanici ne plaćaju kazne za saobraćajne prekršaje, da se pozivaju na imunitet i da ne znam šta. Mi smo jednaki pred zakonom, baš kao i predsednik Republike, kao i svaki građanin ove zemlje i to svaki građanin ove zemlje zna, jer smo to javno demonstrirali. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo ministarka, ne znam kako da vas nateram, tako da kažem, da vi odgovorite na neka pitanja koje mi, verujte, u ime građana ovde postavljamo. Pošto smo nedavno ovde čuli jednog kolegu iz vladajuće koalicije koji kritikuje opoziciju koja vrši svoju ulogu ovde, da ne predlažem konkretna rešenja kako neke stvari da se poprave. Reći ću da je poslanička grupa Nove Srbije podnela nekoliko amandmana, uvek podnosimo malo amandmana, a ovog puta, ove godine, nijedan nije prihvaćen. Tim amandmanima hteli smo da pomognemo studentima i penzionerima i ukazali smo gde mi mislimo da ima novca. Pre dva sata sam, gospođo ministarkam dobio jedno pismo, pismo od jednog revizora. Zove se direktor funkcije za internu reviziju u JP Telekom Srbija, gospodin se zove Slobodan Milosavljević, diplomirani inžinjer. Predlažem vam, gospođo ministarka, da ujutru kada u osam sati, a verujem da ste redovni na poslu, dođete i uradite nešto i steknete velike političke poene i poštovanje od građana Srbije. Ubeđen sam da za sat vremena, ako pročitate ovo pismo, sa instrumentima i službama koje vi imate, za sat vremena možete da nađete pare i da se povećaju penzije, i da se studenti pomognu i da se ovi mučenici, heroji i junaci sklone sa pruga, jer im nisu isplaćene plate koje su krvavo zarađene. Vi dobro znate o čemu govorim. Gospodin čije sam ime ovde pročitao kaže: "Uvid u ove podatke mogu imati samo određena lica iz našeg preduzeća", dakle, Telekoma Srbije, " i nadležni državni organi u skladu sa zakonom". Pitam vas, da li imate, gospođo ministarka, finansijsku policiju pod vašom komandom, kako narod kaže. Da li imate budžetske inspekcije? Uđite ujutru ovde u Telekom Srbija i naći ćete novac za sve ove ljude. Za svih ovih 700.000 gladnih i ove što leže po prugama. Molim vas da mi odgovorite, kako je moguće da preduzeće bude javno, a ugovori tajni. U ovom pismu se kaže, da imamo ugovor sa Srđanom Šaperom, ali to je poslovna tajna. Poslovna tajna, da li je to preduzeće vlasništvo svih nas ovde i poslanika i svih građana i vas, kako je moguće da u JP budu tajni ugovori. Molim vas, najiskrenije vas molim da sa budžetskom i finansijskom policijom, i molim i policiju, uđite u Telekom Srbija i naterajte tamo da vam pokažu koliko je ovaj privatnik, gospodin veliki marketinški stručnjak, vidimo i najveći u Evropi, dobio novca od Telekoma od 2004. godine, a tvrdim vam i ubeđen sam u to, razuverite me, priznaću da sam pogrešio, tu ima dovoljno novca da se isplate i ovi radnici u Lapovu i Novom Pazaru gde jadni ljudi štrajkuju, a Nova godina je i imaju i oni pravo da žive i da svojoj deci za Novu godinu kupe makar čokoladu. Shvatite vi mene kako god hoćete, patetično, da li se ovde borim demagoški, kako neki kažu - za neke poene. Radničko sam dete, ja te ljude razumem. Od vas zavisi da li ćete da se proslavitei da pokažete da ste pre svega humana osoba u šta ja čvrsto verujem, inače vam ovo ne bi govorio. Tri meseca ovde tešku bitku vodim kao mnogo važan pojedinac, a sve vi ovo znate i imate službu, sve ste vi mogli da uradite bez mene. Ponavljam, kako je moguće da javno preduzeće bude javno, a ugovori tajni? Šta se krije iza toga? Zašto se to ne objavi? Ako je čovek dobio 20 miliona, 30 miliona evra, ne znam koliko, nema problema, ali mi nešto pada napamet, gospođo ministarka. Zašto to javno preduzeće, ima ovde još spisak marketinških firmi koje su one angažovale, ne angažuje mlade nezaposlene ljude koji su završili fakultete, koji na raznim konkursima dobijaju za svoje marketinške ideje iz dizajna širom sveta i Evrope, pa oni bi radili za 500 evra. Zašto ne zaposle 50 ljudi? Šta vi mislite? Kakav je vaš odgovor pred građanima Srbije? Zašto oni firme tipa vlasništva Srđana Šapera, zašto oni njih angažuju? Zašto oni ne mogu da urade taj marketing, da nemaju slučajno neku konkurenciju u Telekomu Srbiji, makar u fiksnoj telefoniji? Koji je vaš racionalan odgovor, gospođo ministarka, koji čovek moga nivoa obrazovanja, a verujem da većina građana Srbije može da shvati. Dakle, postavljam pitanje - da li ćete to da uradite ujutru? Ako ne smete, tražite podršku od Skupštine, imaćete podršku 99% poslanika u ovoj skupštini i ovaj što se javio malopre i svi poslanici DS. Tri meseca mi ovde niko nije replicirao za ovo što ja pričam. Zato što je ovo istina. Uradite to ujutru. Spasite Srbiju onoliko koliko možete u vašem resoru. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman ispred SRS na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije. U članu 1. stav 4. u tabeli "Ukupni rashodi, izdaci za nabavku nefinansijske i finansijske imovine", a reč je, znači, o ekonomskoj klasifikaciji 45, naime, subvenciju u poljoprivredi, iznos od 18 milijardi dinara zamenjuje se iznosom od 28 milijardi dinara. Zašto ovo kaže? Kada je bila rasprava u načelu izneo sam činjenicu da u Srbiji ima registrovanih poljoprivrednih gazdinstava 360 hiljada. Subvencije je dobilo 80 hiljada registrovanih poljoprivrednih gazdinstava. Zašto govorim 80 hiljada? To su, znači, kako je formulisao ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, profesionalni seljaci. Neprofesionalni seljaci su onih 280 hiljada neregistrovanih poljoprivrednih gazdinstava. I dalje tvrdim ako bude ostala cifra od 18 milijardi dinara, a sumnjam da će toliko dobiti Ministarstvo poljoprivrede za subvencije prema registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima i tražim ispred SRS da se taj iznos poveća na 28 milijardi dinara, da bi eventualno onih 280 hiljada registrovanih neprofesionalnih poljoprivrednika, a govorim u ime profesionalnog seljaka i neprofesionalnog seljaka, uspeli da dobiju neku crkavicu u smislu bar te prolećne setve u 2010. godini koja nas očekuje. To je razlog zbog čega sam podneo amandman i umesto iznosa od 18 milijardi dinara za subvencije u poljoprivredi tražio da bude 28 milijardi dinara. I dalje tvrdim da neće toliko dobiti ni Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede za ona registrovana poljoprivredna gazdinstva tj. onih 80 hiljada profesionalnih seljaka. Postavljam pitanje - da li onih neprofesionalnih 280 hiljada treba da budu stavljeni u stranu, u neku van marginu i da ne budu tretirani, i kao da oni ne proizvode hranu za građane Srbije. Molim vas, ispred poslaničke grupe SRS, da uvažite ovaj moj amandman, da pomognete svim registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima da mogu svi da dobiju onih 12 hiljada, jadnih 12 hiljada po hektaru.Hvala.
Narodni poslanik Arpad Fremond ima reč, izvolite. Izvinite, moraćete ponovo da se prijavite i samo jednom da pritisnete.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice pre nego što nastavim svoje izlaganje želim da vas obavestim da ću kod ovog amandmana u nastavku koristiti vreme svoje poslaničke grupe kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe manjina. Podržavam smisao amandmana g. Krstina i dozvolite mi da kao član Odbora za poljoprivredu iznesem određene sugestije, primedbe na Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu na deo koji se odnosi na agrar. Prošle nedelje na Odboru za poljoprivredu diskutovali smo sa predstavnicima Društva agrarnih ekonomista Srbije, sa predstavnicima Instituta za ekonomiku poljoprivrede i sa predstavnicima Udruženja za poljoprivredu Privredne komore Srbije i Vojvodine. Diskusija je trajala tri sata. Na kraju diskusije zaključili smo da nijedan prisutan stručnjak nije zadovoljan predviđanim budžetom za poljoprivredu u predstojećoj 2010. godini. Budžetom ne mogu biti zadovoljni ni predstavnici Asocijacija poljoprivrednika Vojvodine koji su tražili od predsednika Republike Srbije, od Vlade Republike Srbije, od premijera, od ministra poljoprivrede da učine sve da bi budžet namenjen poljoprivredi u 2010. godini iznosio najmanje 6% nacionalnog budžeta. Poljoprivreda Srbije je od 2003. do 2008. godine dobijala prosečno 4,3% nacionalnog budžeta, a u 2009. godini, kao i ovim predlogom za 2010. godinu, nije predviđen iznos ni blizu ovog proseka. Budžetu se predviđa za poljoprivredu oko 3% u odnosu na nacionalni budžet, što je upola manje od onoga što su predstavnici poljoprivrednika, predstavnici struke i naravno i Odbor za poljoprivredu tražili. Ovim predlogom budžeta država će opet pustiti na slobodno tržište naše poljoprivrednike nespremne i neosposobljene. Ako analiziramo ovogodišnji podsticaj od 12.000 dinara po hektaru možemo zaključiti da država ne finansira poljoprivrednu proizvodnju, već obratno, poljoprivredni proizvođači finansiraju državu i pune budžet Republike Srbije. Poljoprivredni proizvođač u zemljama u okruženju ostvaruje subvencije oko 35.000 dinara po hektaru i više, dok je kod nas taj iznos 12.000 dinara. Pripadamo istom tržištu i ta činjenica poljoprivrednike čini neravnopravnim u poslovanju. Ako smo na putu integracija ka EU, onda moramo voditi računa i o našoj poljoprivredi koja je najjača privredna grana trenutno u Srbiji. Jedino poljoprivreda ostvaruje pozitivni bilans kod uvoza i izvoza. Mi poslanici Saveza vojvođanskih Mađara smatramo da je to omogućeno ogromnim naporima poljoprivrednika koji se slobodno mogu nazvati iscrpljujućim. Već u predstojećoj setvi vidi se da nema dovoljno sredstava za kupovinu repromaterijala, što će dovesti do manje proizvodnje iduće žetve u 2010. godini. Kada je reč o raspodeli budžeta, poljoprivreda je zadnja rupa na svirali, a kada je reč o rezultatima ostvarenim u 2009. godini, onda je poljoprivreda prva violina. Ovaj uspeh je uspeh jedino naših radnih i vrednih poljoprivrednika koji ako treba pozajmljuju novac, ali zaseju proizvode, žanju do svojih krajnjih mogućnosti. Mi poslanici SVM smo i prošle godine tražili kod budžeta i kod rebalansa budžeta veća sredstva, da se poveća iznos namenjen za poljoprivredu, samo treba izračunati koliko bi prihoda imala država kad bi duplirala budžet namenjen za subvencije, a da ne računam koliko bi poljoprivrednici više trošili, kupovali. U 2009. godini kupljeno je dva puta manje traktora nego u 2008. godini, a nažalost, kako vidim, u 2010. godini biće još gore. Postavljam pitanje - zašto Vlada ne želi da poveća subvencije i sredstva namenjena za poljoprivredu? Državu ne interesuje poljoprivreda i šta je u pitanju. Zašto se predstavnici ministarstva i Vlade nijednom nisu sastali sa predstavnicima poljoprivrednika i stručnjacima poljoprivrede? Nažalost, vidi se da je poljoprivreda važna samo u izbornim godina kada svakome dobro dođu glasovi iz Vojvodine, gde se poljoprivredom bavi više od 16% stanovnika. Ovih dana kada Vlada Republike Srbije razmatra novi budžet, pojedinci u Vladi smatrali su da ne treba povećati budžet namenjen poljoprivredi, jer u poljoprivredi nije kriza, što nije tačno. Prošle godine je Ministarstvo poljoprivrede znatno umanjilo broj poljoprivredna gazdinstva i dan-danas ne znamo koliko registrovanih poljoprivrednih gazdinstava imamo u državi. Imamo više od 300 hiljada gazdinstava registrovanih, od kojih su više od pola nekomercijalna, znači, ne dobijaju subvencije, a ima i onih koji ne ispunjavaju uslove, ali su registrovana. Po računicama stručnjaka Udruženja poljoprivrednika, ima oko 70-80 hiljada poljoprivrednih gazdinstava koja dobijaju subvencije. Nažalost, ove brojke su tajne i za nas poslanike, jer zvanično u izveštaju Ministarstva poljoprivrede za 2009. godinu nije tačno navedeno koliko je poljoprivrednih gazdinstava ostalo. Pokušaću sad da izračunam koliko u stvari dobijaju poljoprivrednici za subvencije koji su registrovani, a za šta je to dovoljno. Ove godine 75% sredstava za subvencije su dobili poljoprivredni proizvođači i to po hektaru za tri inputa, za mineralno đubrivo, za dizel gorivo i za seme. Ukupno je bilo 12.600.000.000, znači 70% tih sredstava je 9.400.000.000. Kad to podelimo sa 12.000 dinara po hektaru dobijamo cifru od 780 hektara poljoprivrednog zemljišta. Ako to dalje delimo sa 70.000 poljoprivrednih gazdinstava, onda dobijamo 11 hektara zemlje u proseku. Znači, naš prosečan poljoprivredni proizvođač koji dobija subvenciju ima 11 hektara zemlje. Možemo lako izračunati da ukupna subvencija za našeg prosečnog poljoprivrednika je 130.000 dinara. Od toga poljoprivredni proizvođač da bi dobio subvencije mora da plati državi 50.000 za PIO, 30.000 za zdravstvo i 11.000 dinara kao vodni doprinos. Ako sve to uplati ostaje mu 39.000 dinara. Kad to podelimo sa 11 hektara dobijamo da jedan prosečan poljoprivredni proizvođač za jedan hektar zemlje dobije 3.545 dinara. Kad uzmemo u obzir da treba registrovati traktor, održavati poljoprivredne mašine, a da ne računam rad našeg poljoprivrednika, možemo zaključiti da mu ništa ne ostaje za pokretanje poljoprivredne proizvodnje. Samo za to su dovoljne subvencije, a šta je sa onima koji uopšte ne dobijaju subvencije, ni dinara, jer ne ispunjavaju uslove, a nažalost njih ima tri puta više. Znamo da u EU svi koji su registrovani dobijaju subvencije, kad znamo da oni dobijaju veća sredstva, zašto ne povećamo broj poljoprivrednih gazdinstava? Kvote koje imamo i ne iskorišćavamo biće važeće i kad uđemo u EU. Na primer, ako sad izvozimo samo četvrtinu "bejbi bifa ", znači ispod kvote smo. Što ne ispunimo, postaće važeće kad uđemo u EU. Povećati izvoz nećemo moći. Imamo za izvoz i trenutno uslove, a nažalost naša država ne ispunjava kvotu za izvoz kad su u pitanju poljoprivredni proizvodi, jednostavno ne stimulišemo naše poljoprivrednike. Ovakvim budžetom i predlogom finansiranja poljoprivredne proizvodnje u 2010. godini nije sadržan nijedan pokazatelj konkurentnosti naše poljoprivrede u odnosu na druge zemlje. Ako tako nastavimo sa finansiranjem poljoprivrede, ulaskom u EU bićemo najsiromašnija poljoprivredna zemlja. Zadatak države je da omogući razvoj poljoprivrede kroz podsticaje naprednim proizvođačima i razvojem određenih projekata. Jedini kriterijum prilikom stimulisanja proizvodnje treba da bude uspešnost, bez obzira da li se radi o velikom ili o malom proizvođaču. Dobar primer za to je Hrvatska koja subvencioniše i stimuliše ratare sa 300 evra po hektaru, a proizvođače svinja sa 15 evra po tovljeniku, odnosno 27 evra po krmači, kako bi na vreme pripremila svoje poljoprivrednike za ulazak u EU i tržišnu utakmicu koja ih čeka. Mere koje će biti donete za 2010. godinu moraju biti poznate do kraja 2009. godine, kako bi poljoprivrednici mogli planirati sledeću proizvodnu godinu. Ministarstvo poljoprivrede mora da donese uredbe i pravilnike za 2010. godinu i stavi ih na sajt Ministarstva poljoprivrede u najbržem roku. Nadam se da smo nešto naučili ove godine kad su uredbe i ostali pravilnici izašli tek u aprilu. Nažalost, poljoprivredni proizvođači nisu informisani na adekvatan način. Svaka opština gde se bave poljoprivredom mora da ima svoje poljoprivredne stanice i poljoprivredne savetodavne službe. Posebnu pažnju treba posvetiti poljoprivrednicima nacionalnih manjina koji svoje savetnike moraju da imaju i na svom maternjem jeziku u opštinama u kojima žive. Poslanici SVM ovim sugestijama samo žele da ukažu na nedostatke ovog predloga budžeta, bez 6% agrarnog budžeta, poljoprivreda ne može da funkcioniše na tržišnoj osnovi. Mislim i stojim iza toga da će se svaki dinar uložen u poljoprivredu desetostruko vratiti, jer poljoprivreda je glavni faktor naše zemlje, naravno, glavni faktor ka izlasku iz svetske ekonomske krize. Kao poslanik SVM želim da se ovaj problem reši dijalogom jer mislim da to poljoprivrednici zaslužuju. Smatram i dalje da je najveći problem mali budžet namenjen poljoprivredi iz koga je nemoguće pomoći poljoprivrednicima. Poslanici SVM i ubuduće će se zalagati za veći agrarni budžet. Na kraju moram da podvučem još jednom, u ovakvoj formi, poslanici SVM ne mogu da podrže predlog budžeta za 2010. godinu.
Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe „Napred Srbijo“. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Veroljub Arsić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da se gospođa ministar više ne zaklanja iza Zakona o budžetskom sistemu, barem kad su građani u pitanju i koliko ćemo mi stvarno u toku 2010. godine da zadužimo i njih i državu Srbiju. To se najbolje vidi baš iz člana 2. na koji je podnet amandman. Obrazloženje zašto je amandman odbijen, stvarno je smešno i čitati, iako je obrazloženje pisala Vlada, izuzetno neozbiljno, a to bi otprilike koliko treba da se zadužimo, prosto rečeno, bilo ovako. Kaže – obezbediće se iz kredita iznos od 78 milijardi 850 miliona dinara, kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti iznos od 294 milijarde dinara. Tu se pokriva neki dug od 292 milijarde 336 miliona 362 hiljade i tamo neki dinar. Zahvaljujući Zakonu o budžetskom sistemu, u ovoj skupštini Srbije, kao narodni poslanik, imao sam prilike da vidim dva ista budžeta, jedan je bio u suficitu, a drugi je bio u deficitu, znači, potpuno isti, samo način prikazivanja prihodne strane budžeta je odredio hoće li biti u deficitu ili u suficitu. Kaže se da je ovo deficit u iznosu od 107 milijardi dinara. Gospođo ministar, hajde da ovih 292 milijarde vratimo iz realnih prihoda u budžet, a realni su carine, porezi, akcize, a onda da se zadužimo onoliko koliko ste vi ovde tražili. Koliki će da bude suficit? Koliki će da bude deficit? Biće 373 milijarde. Toliko vi planirate kredita da uzmete u 2010. godini. To što ćete da vratite stare kredite u iznosu od 292 milijarde vas ne opravdava, tolika su zaduženja. Možete da odmahujete glavom. Kažem, vratite ovih 292 milijarde iz realnih prihoda, pa da vidimo koliki će da bude budžetski deficit. Ovako nešto što naša Vlada, da bi pokrila svoju neefikasnost i stanje u privredi radi, još više se oslikava na sledećem primeru. Kroz emitovanje hartija od vrednosti i kroz kredite toliko je novca isisano iz domaćeg bankarskog sektora, da imate jednu posledicu da su krediti za preduzeća i preduzetnike u toku 2009. godine skočili za oko 35 do 40%, i to indeksirani u evrima. Hvalite se podsticajnim kreditima koje ste emitovali u toku 2009. godine. Gospođo ministre, da vam otkrijem nešto što možda znate, ali ne želite o tome da pričate, zašto ne kažete kako se vraćaju ti krediti? Znači, privredno društvo ili preduzetnik podnose zahtev banci, banka odobrava kredit i preuzima sredstva iz fonda. Onda kredit uplaćuje, da li pravnom licu ili preduzetniku, indeksirano u evrima, po prodajnoj ceni evra od strane banke, a isti taj kredit koji finansira država kada vraća ratu, otplaćuje po kupovnom kursu banke koja je obezbedila kredit. Postaviću pitanje – čekajte, ljudi, odakle vama pravo? To nisu vaša sredstva. Bankari odgovaraju – to je naša marža,a imaju svoju maržu, 1% obrade kredita. To mu je marža, šta hoće više? Gospođo ministre, šta ste vi uradili da sprečite banke da se tako ponašaju, pogotovo što to nisu njihova sredstva? Do dana današnjeg ništa. Jedini kurs koji može da bude u primeni, kada su u pitanju subvencionisani krediti koje država emituje preko banaka, jeste srednji kurs NBS, ni prodajni, ni kupovni, banaka koje posreduju između države i korisnika kredita. Da stvar bude još gora, ako se pogleda budžet i kaže se da mora ovako crno da nam bude i da moramo da se zadužimo 373 milijarde u toku 2010. godine, u članu 1. se kaže da 45 milijardi i 500 miliona treba da se isplate dugovi Londonskom klubu, to ne može da se promeni. Stara devizna štednja građana, to takođe ne može da se promeni. Pazite sledeću stavku – i dugoročne obveznice duga Republike Srbije prema NBS. Gospođo ministre, ne pokrismo li mi nekoliko desetina milijardi dinara gubitka NBS u 2007. godini? Sa kojim pravom, pošto smo iz budžeta pokrili taj njihov dug, oni sada od nas potražuju za dugoročne obveznice? Klasično prebijanje, mi vama otplatili dug i nemate više ništa za obveznice. Da li možda da se nastavlja špekulativni posao guvernera NBS, gospodina Jelašića, jer vodi se velika polemika zašto je došlo do skoka evra na tržištu? Dovoljno je pogledati sajt NBS i pogledati stanje deviznih rezervi. Ono je navodno veće za nekih 300 i nešto miliona dinara. Kada pogledamo strukturu deviznih rezervi, vidi se da 145 miliona evra pripada bankama koje su morale taj novac da prebace radi obavezne devizne rezerve NBS. Naravno, kada se neko hvali kako ima velike devizne rezerve, a istovremeno na tržištu baš on je taj koji pravi debalans i remeti odnos dinara i deviza, pojavljuje se kao posledica da banke žele iz tržišta da izvuku tih 145 miliona evra i dolazi do skoka. Taj skok neće da plati ni guverner, neće da plate ni banke, platiće građani, platiće privreda, jer su i građani i privreda zaduženi i prezaduženi u kreditima koji su indeksirani u evrima, po kamatama od 15% pa naviše. Gospođo ministre, voleo bih da vi uzmete jedan takav kredit, pa sa vašom platom, koja i nije mala, pokušate da ga otplatite, da vidim kako će to da izgleda.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Lidija Dimitrijević želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu predstavlja najznačajniji dokument ekonomske politike, podnet je ovaj amandman na član 2. Način na koji je napisan stav 2. u drugom članu predstavlja veliku neozbiljnost vlasti. Ovo što je napisano znači da uopšte nije bitno šta će biti sa preostalim preduzećima koja posluju sa većinskim društvenim kapitalom. Trideset prvi decembar 2008. bio je krajnji rok za objavu prvih poziva Agenciji za privatizaciju u skladu sa Zakonom o privatizaciji. Do isteka ovog roka, objavila je prodaju svih neprivatizovanih preduzeća. Tada ih je bilo biše od 600. Bile su zakazane aukcije za 552 firme, ali je procena ekonomskih stručnjaka bila da će većina od polovine tih firmi morati da ode u likvidaciju ili stečaj, jer su više puta neuspešno nuđene na prodaju, a u nekim preduzećima proces privatizacije nije ni bio započet. U Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja optimistički su ocenili na kraju prošle godine da je realno da status svih preduzeća sa društvenim kapitalom budu rešeni do sredine ove 2009. godine. Na kraju smo godine a do rešavanja ovog velikog problema naravno nije došlo. Ostalo je više od 450 neprivatizovanih preduzeća. Prema podacima iz novembra ove godine, novog vlasnika od početka godine dobilo je 68 preduzeća. S druge strane, samo u ovoj godini, poništene su 72 sklopljene prodaje, dok je od početka privatizacije raskinuto ukupno 457 kupoprodajnih ugovora. Imali smo prilike u prepodnevnom delu sednice da od koleginice Marine Raguš čujemo deo izveštaja o finansijskoj reviziji završnog računa budžeta za 2008. godinu, koja se odnosi na pozajmice iz budžeta i to iz sredstava privatizacije i da ta sredstva nisu vraćena budžet. Ne bih da opet sve to čitamo, ona je detaljno to pročitala i mislim da su građani Srbije čuli na koji način je trošen novac koji je trebalo plasirati u oživljavanje privrede i otvaranje novih radnih mesta. Prema podacima Saveza samostalnih sindikata Srbije, u periodu od 2001. do 2008. više od 400.000 radnika u nepoštenom procesu privatizacije je ostalo bez posla. Samo u preduzećima koja su krajem prošle 2008. godine čekala na privatizaciju fiktivno je bilo zaposleno oko 50.000 radnika i njihova je sudbina nažalost neizvesna. Moram da napomenem da u vreme kada je privatizovana Hemijska industrija Zdravlje iz Leskovca, predstavnici vlasti su tu privatizaciju okarakterisali kao uspešnu, a samo da se podsetimo, Zdravlje je prodato za 3,5 miliona evra. To ne da je prodato u bescenje, nego je nešto što nije čak ni jednako poklonu, nešto više od poklona. Što se tiče radnika, nedavno je još 219 njih proglašeno tehnološkim viškom, pa je spisak onih koji su morali da odu iz Zdravlja dostigao broj od 1300. To je još 1300 porodica od kojih mnoge ostaju bez jedinog izvora primanja. I sve ostale privatizacije slične su jedna drugoj i sudbina radnika takođe su slične, bez obzira u kom kraju Srbije se radi. Od početka privatizacije u pirotskoj opštini privatizovano je 18 preduzeća, a u svakom trećem je raskinut kupoprodajni ugovor. Mnogi radnici propalih firmi našli su se na ulici bez posla i plate, a otpremnine na ime socijalnih programa nisu uložena u pokretanje proizvodnje. Nisu uložena u neko novo radno mesto, već su ta sredstva otišla u ličnu potrošnju, iako se, recimo po tom osnovu u Pirot slilo više od milijardu dinara. Novac je potrošen, a do novog posla je teško doći. U momentu privatizacije, u time preduzećima je bilo zaposleno više od 3000 radnike, a sada ih je ostalo negde oko 1800. Raskinuto je oko pet kupoprodajnih ugovora, u autotransportnom preduzeću, "Budućnost",mlekari, grafici i opremi u kojima je radilo oko 500 radnika. Ugovori se uglavnom raskidaju posle čestih kontrola, kada je imovina preduzeća već opljačkana ili kada je već sve dato pod hipoteku. Rezultati privatizacije u Loznici i Trsteniku jednake su socijalnoj katastrofi. Ova dva grada su u potpunosti zavisila od velikih industrija - Prve petoletke i Viskoze. Ostala preduzeća u ovim gradovima nekada su zavisila od ove dve fabrike. Od 13 pogona lozničke Viskoze, samo su tri privatizovana, dok su otali otišli u stečaj. Nakon tri neuspešna pokušaja prodaje u Trsteničkoj Prvoj petoletki, čekaju prodaju po delovima. U Prvoj petoletki je nedavno napravljen još jedan spisak tehnoloških viškova, na tom spisku je 661 radnik. Međutim, iz Agencije za privatizaciju stižu najave da bi taj spisak trebalo proširiti na 900 radnika. Kada i oni budu napustili kompaniju, u proizvodnim pogonima ostaće još oko 4000 zaposlenih. Prema podacima većih samostalnih sindikata u Loznici, na području srednjeg Podrinja koje pored Loznice obuhvata Mali Zvornik, Ljuboviju i Krupanj, pre procesa privatizacije radilo je 71 društveno preduzeće sa 18.150 zaposlenih, od kojih je u međuvremenu više od 15.000 ostalo bez posla. Privatizovano je 31 društveno preduzeće sa 3.000 zaposlenih, a na privatizaciju čeka još sedam, koja zapošljavaju 903 radnika, dok su u stečaj otišla 32 preduzeća sa 3.651 radnikom. Ovo je sada sagledano više sa sociološkog aspekta, ali kada se sagledaju cene po kojima je prodavan kapital društvenih preduzeća, šta se može reći sem - zločin nad privredom i to, zločin bez kazne, a uz blagoslov države. Ovaj amandman nije prihvaćen. Za to je dato obrazloženje sledeće - amandman se ne prihvata iz razloga što je prihvaćen amandman na isti član i stav koji je podneo narodni poslanik dr Nenad Popović. Očigledno da se nije shvatila namera amandmana koji sam u ime SRS podnela. U redu je da dođe do smanjenja državnih hartija od vrednosti, kako je svojim amandmanom predložio dr Popović. Suština ovog amandmana ogleda se u tome, da vlast mora da prihvati odgovornost da se započeti proces privatizacije završi, da mnoga preduzeća ne bi otišla u stečaj ili bila likvidirana. Gospođo predsedniče, molim vas da vreme od dva minuta koje sam potrošila računate kao vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Popović želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem se na prihvatanju ovog amandmana.
Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Antiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 3, odnosno tačnije ovaj moj amandman odnosi se na garancije Republike Srbije i odražava generalni stav SNS, da smo jako nezadovoljni na koji način su tretirane garancije u ovom predlogu budžeta, da garancije što po kamatama, što po glavnici iznose negde oko 10 milijardi dinara, što nisu tako mala sredstva. Mislim da je jako šturo dato obrazloženje kada su u pitanju i garancije, odnosno i kamate i glavnice u ovom predlogu zakona. Ako se pročita obrazloženje, vidi se da kamate koje iznose 4,5 milijarde dinara, odnose se na javna preduzeća, na Železnicu Srbije, na Puteve Srbije, na Srbijagas. Rekao bih da je 4,5 milijardi preveliki iznos za troškove, eventualno, garancije. Nisam uspeo u ovom predlogu budžeta da prepoznam posebnu stavku za troškove za eventualne izdate garancije. Pretpostavljam da se radi o kamatama na one kredite na koja ova javna preduzeća nisu ispoštovala ugovore. Isto tako, 6 milijardi i 800 su obaveze kada je u pitanju glavnica. Molim vas, gospođo ministre, da nam objasnite o čemu se ovde radi. Iznos za kamate prevelik je ukoliko su u pitanju troškovi, eventualno, garancija, a prevelik je i ako su u pitanju kamate, jer radi se o preduzećima za koje u članu 3. predlažete da Republika Srbija izda nove garancije, i to ne samo za ta preduzeća, već i za neka druga u iznosu od preko 210 miliona dinara. To jedno jako veliko povećanje u odnosu na rebalans budžeta koji smo imali u prethodnoj godini, kada je to bilo negde oko 130 milijardi i znači povećanje blizu 60%. Uz ovakav odnos korisnika kredita, odnos kada je u pitanju vraćanje tih kredita, mislim da je vaše objašnjenje neophodno, jer se stiče utisak da ovo faktički i nisu krediti već da su neke subvencije javnim preduzećima, ukoliko umesto njih država, budžet, građani, privreda treba da vraćaju te njihove kredite. Stanje u našoj privredi je takvo da su javna preduzeća u znatno boljoj situaciji nego što su to preduzeća u privatnoj privredi. Podsetio bih vas, na osnovu recimo jednog parametra, a to je zaduženost u odnosu na depozite, da je zaduženost privatne privrede tri puta veća,odnosno njena finansijska pozicija tri puta gora u odnosu na javna preduzeća i sasvim je neprimereno da građani, privatna privreda plaća dugove javnih preduzeća, koja su najčešće monopolisti, koja najčešće imaju neelastičnu tražnju, koja jako često imaju podršku države. U ovom budžetu predviđeno je nekih 18 milijardi dinara, znači podsetio bih još jedan put garancije 10, a subvencije za privredu 18, koja je to disproporcija, rekao bih. Od tih 18, za privatna preduzeća samo milijardu i trista, znači sve ostalo opet ide za javna preduzeća, za poljoprivredu ste predvideli, pardon, u privredu 3,5 milijardi, a u poljoprivredu 18, za poljoprivredu ste predvideli 18 milijardi, a samo na neke garancije, o kojima poslanici jako malo znaju, odnosno troškove tih garancija, odlazi nam 10 milijardi dinara. Sve u svemu, ako je ovo to o čemu pričam, ako ovo stvarno nisu neki troškovi po garancijama, radi se o tome da i mi imamo uvećanje političke moći, jer su javna preduzeća za državu, za vlast mnogo interesantnija nego privatna privreda, interesantnija jer se tu ostvaruju neki politički interesi, lični interesi i sasvim suprotno onom zalaganju za jednu tržišnu ekonomiju. Ovo mnogo više liči na neku komandnu privredu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, za ovaj amandman je trebalo nekakvo pojašnjenje, odnosno razrešenje nekih stvari. Čini mi se da je uveo dodatnu sumnju u kreditima koje Vlada Republike Srbije podiže da bi pokretala i gradila nešto. Dakle, meni nije jasno da li je ovaj kredit, u iznosu od ukupno 75 miliona evra, neki poseban kredit ili je to kredit koji smo mi letos izglasali u iznosu od 400 miliona evra za Kliničko-bolnički centar. Imam tu dilemu. Letos je jedan kredit od 400 miliona evra, za četiri kliničko-bolnička centra. Dakle, to mi nije jasno. E sad, da ne shvatite da samprotiv rekonstrukcije „Torlaka“, taman posla, naprotiv, sećate se da sam i u prošlom budžetu i rebalansu budžeta pominjao Institut za imunologiju i virusologiju „Torlak“.Stavljam vam ozbiljne zamerke zbog čega se u budžetu ministarstva i uopšte u budžetu odvaja se nedovoljno sredstava ili minimalna sredstva Institutu „Torlak“, vi se toga dobro sećate. Kada se na vreme ne misli, kada se na vreme sredstva ne opredele za važne projekte, onda dolazimo u situaciju da kupujemo na ovakav način vakcine, kada nas zadesi epidemija novog pandemijskog gripa. U tome jeste problem. Dakle, u prošlom budžetu sam amandmanom tražio da se neka sredstva koja su bila namenjena putovanjima, dnevnicama, nekim troškovima, preusmere za adaptaciju i rekonstrukciju Instituta „Torlak“, vi ste to odbili i rekli da to ne može da se desi zato što su ta sredstva potrebna Generalnom sekretarijatu, Vladi, za nabavku kola, za neke druge stvari. Sada kada su te pare potrošene, država mora da uzme kredit da bi svoje kapacitete obnovila i da plaća skupe kamate. Vidite gde je problem, gospođo ministre. Da li vam je sad jasno? Da li vidite da sam bio u pravu? Neću ništa da prejudiciram, samo izražavam jednu vrstu sumnje, suma koja je namenjena „Torlaku“ iznosi 25 miliona evra, a u javnosti se govori da smo mi kupili 3 miliona doza vakcina po ceni od 8,5 evra po jednoj dozi. Ne kažem da je to to, ali asociram. Dakle, ubuduće vas molim, pažljivo pogledajte amandmane, nisu besmisleni, imaju svoju svrhu. Da ste me poslušali pre godinu i godinu i po dana, mi sada ne bi bili u situaciji da dižemo kredit od 25 miliona evra.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 6. u naslovu stoji: „Budžetu AP Vojvodina pripada“, pa onda dalje po stavkama šta pripada budžetu AP Vojvodina. Interesantno je da su na član 6. amandmane podneli gospodin Željko Tomić, gospodin Aleksandar Martinović, ja i grupa manjina u Narodnoj skupštini, gde je gospodin Pastor u načelnoj raspravi doslovce rekao da oni ovakav Predlog budžeta neće prihvatiti. Otvoreno je pozvao i svog partnera, kako je rekao, Nenada Čanka i LSV da u danu za glasanje ne podrže ovakav protivustavan Predlog budžeta. Gospođo Dragutinović, vidim da me gledate, samo citiram reči gospodina Pastora. Posle toga je, u izjavama medija, rekao da u razgovoru sa vama u hodniku nije naišao na razumevanje, ali da se nada da će se do kraja rasprave ipak naći kompromisno rešenje i da ćete prihvatiti njihov amandman. Većina sredstava koja dolaze iz republičkog budžeta u AP Vojvodina idu i za kapitalne investicije, gospođo Dragutinović. Moram da vas obavestim, pošto sam siguran da vi ne znate na koji se način troše sredstva iz Fonda za kapitalne investicije AP Vojvodina, a SRS opravdano sumnja da čak i ne smete da proveravate tako nešto, jer posle usvajanja sramnog Statuta i Zakona o prenosu nadležnosti AP Vojvodina, sada imamo predsednika Vlade koji direktno odlučuje o tome kako se troše novci iz Fonda za kapitalne investicije. Upravni odbor broji pet članova, od kojih je predsednik upravnog odbora takođe Bojan Pajtić. Od 200 miliona evra godišnje, kako će se rasporediti u AP Vojvodini za kapitalne investicije odlučuje pet ljudi, odnosno direktno Bojan Pajtić. Te pare se ulažu isključivo u opštine gde je DS na vlasti. Jedan visoki funkcioner DS je dao izjavu da finansiranje kampanje u Vojvodini najvećim delom ide iz Fonda za kapitalne investicije AP Vojvodine i od Naftagasa. Ono što je svakako činjenica, Pokrajinska skupština je pre desetak-petnaest dana usvojila izveštaj o radu AP Vojvodine za tri godine, gospođo Dragutinović, otprilike, kao što se i ovde mnoge stvari usvajaju, u raspravi od par sati izveštaj za tri godine. Jednostavno, to je jedan od razloga zbog kojih je DS na takav način došla u većini opština na vlast, a pogotovo u drugom krugu izbora za pokrajinske poslanike. Sada u svim opštinama u kojima se održavaju izbori, nemilosrdno se obećava, to su uglavnom lažna predizborna obećanja, a način na koji je do sada trošen novac je takav da pojedine opštine nisu dobile ni 10% od kvalitetnih projekata koji su aplicirani Fondu, a neke opštine koje čak nisu imale projekte dobijale su određena sredstva. Radilo se bez projekata, bez prioriteta, jednostavno, samovolja jednog malog broja ljudi. Sada imali smo prilike da čujemo, jedini izbori koji su izvesni u AP Vojvodini, to su u opštini Odžaci, koji su raspisani za 24. januar. Ono što je interesantno, gospođo Dragutinović, to je da DS u toj opštini nikada nije bila na vlasti. Sada će pokušati na sve moguće načine da prevari naše građane, da će doći gasifikacija, da će izasfaltirati sve puteve, a napominjem da već sada imamo projekte u Fondu za tri milijarde dinara. Ubeđen sam da će građani naše opštine to znati da prepoznaju, da neće nasesti na lažna obećanja i da ono što je bilo prepoznatljivo u našoj sredini, da su verovali istini, a ne laži. Tako će sigurno biti i posle ovih izbora, bez obzira na sve što već sada radite, ali i zbog vremena imaćemo prilike, a jako je bitno da bude ovde i gospodin Mrkonjić, a i gospodin Bajatović, koji je direktno uticao na to da dođe do ničim izazvanih vanrednih izbora. Imaćemo prilike da prezentujemo široj javnosti na kakav način dobijate izbore i šta sve radite.
Izbor i amandmani nisu u neposrednoj vezi. Reč ima gospodin Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Preliću, vi ste apsolutno u pravu samo u jednom delu vašeg izlaganja, da će se novac iz tog fonda raspoređivati isključivo onim opštinama u kojima je DS na vlasti u Vojvodini, jer je DS u Vojvodini u svim opštinama na vlasti, tako da nemate nikakav problem sa tom izjavom. Od 44 opštine, u svih 44 je DS na vlasti, a u Odžacima će biti 45. već 24. januara. Tu ništa niste pogrešili. Sve drugo što ste kazali nema mnogo veze sa tačkom dnevnog reda, ali ako ste već govorili na ovakav način, red je da vam se na sličan način odgovori. Znam da vi ne možete da promenite narod, jer narod je nemoguće promeniti. Probajte sebe bar malo da promenite, jer nisu građani krivi zato što glasaju za DS, jer prepoznaju kvalitetan politički program, kvalitetne političke ideje, prepoznaju ispunjena obećanja, a pogledajte vaše izborne rezultate unazad redom u gradovima Srbije gde ste izašli. U Leposaviću, cenzus niste prošli u prvom krugu, pa ste morali da pišete žalbe, pa da idete u drugi krug. U Vrnjačkoj Banji, cenzus je za vas misaona imenica, na Voždovcu cenzus prešli niste. Ja bih razmislio šta se desilo u Knjaževcu, a podsetio bih na još neke opštine u Srbiji. Ako tako već govorite i nastupate, zamolio bih vas da ovde lepo sa sekretarom Skupštine Srbije, gospodinom Veljkom Odalovićem, proširite ovaj ovde balkon, odakle nevladine organizacije posmatraju zasedanja sednice Skupštine, jer ćete Skupštinu Srbije moći da vidite samo na razglednici i samo sa balkona, kada vas gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozove da prisustvujete sednicama kao nevladina organizacija. Nemojte tu retoriku, nije dobro. Vratite se na temu dnevnog reda. Nemojte da vređate DS, nemojte da vređate one građane koji glasaju za DS. Niko nikog ovde, gospodine Preliću, ne obmanjuje. DS ima kvalitetne političke ideje, kvalitetan politički program i mislim da sam dovoljno kazao i da sam vas ubedio da se ne javljate za repliku.
Gospodo poslanici, zamolila bih vas da se vratimo na sadržaj dnevnog reda. Replika, gospodin Dobrislav Prelić, ali da posle zaista pređemo na rad po amandmanima.
Gospođo Đukić-Dejanović, vi ste upravo prekršili Poslovnik kada ste mene opomenuli da se ne pridržavam tačke dnevnog reda. U izlaganju prethodnog gospodina Milivojevića nijednom ga niste opomenuli, a nije se apsolutno držao tačke dnevnog reda. Dobro, gospodine Milivojeviću, nisam pričao o Kruševcu odakle ste vi, pričao sam o opštini Odžaci, a zarad vaše informacije, u opštini Odžaci DS nikad nije bila na vlasti od uvođenja višestranačkog sistema. Takođe, nije bila na vlasti u opštini Apatin nikada. Malo se raspitajte. O volji građana nemojte vi da sudite, jer prethodni izbori su jasno pokazali, kada je DS u pitanju, šta građani misle o opštini Odžaci. Vi ste osvojili, gospodine Milivojeviću, 20%, a SRS 47%. Za razliku od nas i vas, gospodine Milivojeviću, mi smo imali jednu jednostavnu kampanju. Mi nemamo novaca kao vi da dajemo razne pakete. To se pokazalo i sada u kampanji, kada, pre svega, Bojan Pajtić, gospodine Milivojeviću, nema poverenja više u vas odavde, iz centrale iz Beograda, jer na svim prethodnim izborima u opštini Odžaci su bili prisutni od Božidara Đelića, Olivera Dulića, gospodina Petrovića itd. i nikada niste mogli da pređete 20%. Za razliku od vas, nemamo novaca, ali istina stoji iza nas. Naša kampanja se svodi na to da štampamo ovakve flajere koji koštaju 80 para, ali je to dovoljno za naše građane, jer je ovde istina šta smo uradili u prethodnih pet godina. Budite sigurni, morate malo da se raspitate i o strukturi ljudi koji zastupaju DS u toj sredini, da vidite da jednostavno i ono u čemu smo mi bili prepoznatljivi i na šta su se svodile naše kampanje, to su bila realna obećanja i mi smo to našim građanima ispunili. Budite sigurni da i ovo što je juče uradio Bojan Pajtić u Bačkom Gračacu, verujte, on i ne zna gde se nalazi Bački Gračac. Juče su za dve kuće dodeljeni ključevi. Imali ste priliku da čujete, a u prethodnih pet godina, SRS je oformila četiri izbeglička naselja, gde je kompletna infrastruktura dovedena u 96 stambenih jedinica i nemojte da pričate nešto što nije istina. Ovo čak nama i odgovara, jer će građani znati to da prepoznaju. Gospodine Milivojeviću, pričajte o Kruševcu, nemojte o Odžacima, ili se bar raspitajte.
Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, amandman koji je podneo gospodin Prelić je vrlo efektan i njega treba prihvatiti. Gospodine Milivojeviću, između vas i pripadnika SRS postoji ogromna razlika. Mi imamo ideologiju - volimo svoju stranku. Izađemo na izbore – kakav god da je rezultat, prihvatimo ga. Nećemo menjati narod, narod nam je mnogo dobar. A šta vi uradite? Godine 2003. bili ste na listi „Otpora“ i kad niste prešli cenzus – promenili ste stranku. Mi u SRS-u to nikada nećemo učiniti. Mi smo tu, bez obzira na izborne rezultate. Hvala.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šormaz. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč gospodin Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, smisao podnetog amandmana je smanjenje obima sredstava predsedniku Republike i predsedniku Vlade u ekonomskim klasifikacijama koje podrazumevaju usluge po ugovoru i to za 10,5 miliona dinara, s predlogom da se ovaj iznos preusmeri za subvencije privatnim preduzećima, a u cilju ekonomskog oporavka naše države. Vlada je odbila ovaj amandman a nama se po prirodi stvari nameće logičko pitanje – šta u stvari predstavljaju te usluge po ugovoru kao ekonomska klasifikacija koja postoji u svim ministarstvima, ali i u drugim korisnicima budžeta. To je na poražavajući način za Vladu Srbije pokazao Izveštaj DRI i to samo kroz kontrolu jedne trećine budžeta – niz nepravilnosti, kršenje zakona, bahatost, rasipništvo, neodgovornost i nebriga za državu i građane Srbije. Epilog svega toga je poražavajući za sve nas kao društvo u kojem živimo – povlačenje iz skupštinske procedure predloga završnog računa za 2008. godinu, blaga kritika raspusnih ministara, duhovita pretnja kaznom od strane predsednika Republike Srbije i borba istih tih ministara za narodni novac u budžetu za 2010. godinu. Šta se sve dešavalo u potrošnji preostale dve trećine budžeta koja nije kontrolisana, možemo samo sa zebnjom da se pitamo, ali, Vlada je izvršila tzv. tehničke korekcije, tu je nešto ispeglala, nešto prikrila i sada misle da je naoko sve u redu. Šta se dalje sve dešavalo niz godina unazad, kada smo ostali uskraćeni za završne račune, sada možemo samo da nagađamo, ali, budite sigurni u to da ćemo kad-tad doći u posed tih podataka, jer građani Srbije žele da čuju sve. Žele da znaju istinu. Njima je dosta laži, njima je dosta neispunjenih izbornih obećanja i zbog toga u Srbiju dolazi Vojislav Šešelj. Vlada je odbila ovaj amandman zato što bi se njegovim usvajanjem navodno onemogućio rad predsednika Vlade i predsednika Republike, iako im za te usluge po ugovoru ostaje još 18 miliona dinara. Time je Vlada pokazala da ne želi da spreči nekontrolisano odlivanje budžetskog novca građana na osnovu raznoraznih ugovora, i to počev od kabineta premijera, predsednika Republike, preko ministarskih kabineta do raznih štetočinskih služba, kancelarija, komisija, fondova i agencija.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da) Gospođa Dimitrijević želi reč.
Dame i gospodo, SRS kad god se usvaja budžet ili vrši rebalans svoje primedbe iskazuje u vidu amandmana i naši se amandmani uglavnom odnose na smanjenje opredeljenih iznosa sredstava za usluge po ugovoru, specijalizovane usluge i neke druge troškove. Da smo u pravu, pokazao je i izveštaj Državnog revizora, koji je upravo tu evidentirao mnogo nepravilnosti, što je dokaz da su ove stavke izuzetno pogodne za različite zloupotrebe. Tako je gospodin Ljubiša Petković podneo ovaj amandman na član 7. i predložio smanjenje planiranog iznosa sredstava u ekonomskoj klasifikaciji 423 – usluge po ugovoru, inače, radi se o razdelu III, Vlada, Glava 3.1, kabinet predsednika Vlade. Svojim amandmanom gospodin Petković je izrazio svoje nezadovoljstvo zbog trošenja novca na sumnjiv način od strane vladajuće strukture i istovremeno želeo da ukaže na molbu kojom se udruženje penzionisanih podoficira Srbije obratilo poslaničkom klubu SRS i molbu naslovilo gospodinu Ljubiši Petkoviću. Radi se o izmirenju dospelih, a neizmirenih obaveza prema korisnicima vojnih penzija. Prema podacima kojima raspolaže ovo udruženje, dugovi su nastali jer su sredstva namenjena za ovu namenu nenamenski potrošena. Po osnovu naknade štete za ovaj dug, okončano je 1.300 parnica, a već je novac sudskim nalogom skinut sa računa fonda i isplaćen oštećenima. Mada, po osnovu ovog duga, po sudovima čeka oko 20.000 tužbi. Svi sudski sporovi, jasno je, nose sa sobom troškove koji će morati da se isplate iz budžeta, a to su troškovi koji bi se mogli izbeći kada bi došlo do isplate ovih dugovanja.
Na član 7. Razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi se slažemo, čak i gospođa ministar, da u vreme svetske ekonomske krize treba država da štedi. Čini mi se da mnogi od pripadnika Vlade tu štednju više prihvataju deklarativno i ne daj bože da neko upre prstom u njihove kabinete, u njihove agencije i u njihove uprave. Danas imamo kabinet potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija. Imamo i ministarstvo koje takođe ima svoj kabinet za oblast evropskih integracija i isti čovek je ministar i potpredsednik Vlade, samo ne znam da li prima dve plate pošto radi dva posla. Treba Božidara Đelića pomoći, malo je bilo onih 10-11 miliona, čovek je sirotinja, treba mu dati dva radna mesta. Imamo kabinet potpredsednika Vlade za privredni razvoj, a isto tako i ministarstvo, sa sličnim nadležnostima već postoji, isti čovek je i ministar i potpredsednik Vlade, reč je o Mlađanu Dinkiću. Ima dva kabineta. Postavljam pitanje – da li ima i dve plate? Imamo kabinet potpredsednika Vlade za socijalnu politiku. Tu gospodina Krkobabića ne mogu da krivim ni za šta. Za sada nije ministar, videćemo kako će da se završi. Međutim, pre nego što pređem na kabinet prvog potpredsednika Vlade, da pročitam samo jedan deo, ako se uzme i lista se samo malo budžet i vidi se na šta sve trošimo novac građana Srbije i zadužujemo i njih i budžet, imamo Kancelariju za saradnju sa medijima pri Vladi Republike Srbije – 67 miliona, pa imamo Kancelariju za evropske integracije, imamo potpredsednika Vlade, pa imamo ministarstvo, a sada imamo i kancelariju koja troši 113 miliona. Imamo i službu za upravljanje kadrovima – 87.588 hiljada, a imamo i Upravu za zajedničke poslove. Zašto to ne bi moglo preko jednog organa? Zatim imamo Savet za decentralizaciju Srbije koji treba da potroši 24 miliona i 400 hiljada. Imamo Upravu za javni dug. Čini mi se da je neko spomenuo Upravu za trezor. Imamo Upravu za agrarna plaćanja, tri uprave. Pa onda imamo Direkciju za upravljanje oduzetom imovinom. Je l' imamo Republičku direkciju za imovinu? Imamo. Pa što ćemo onda na ove da potrošimo 56 miliona. Pa onda imamo Direkciju za referentne i nacionalne laboratorije – 31 miliona. Pa onda imamo, Agencija za privatizaciju potrošiće na ime specijalizovanih usluga 277,5 miliona. Kakvi su efekti te agencije? Efekti su da je privatizacija u Srbiji poslednjih devet godina neuspela. To je jedini efekat. I mi sada treba još njih da nagradimo, naplatili su sve one provizije prilikom neuspelih privatizacija. Onda imamo Agenciju za zaštitu životne sredine, koja osim plata i pratećih troškova nema ni jednu jedinu subvenciju i donaciju za recimo izgradnju regionalnih deponija. Onda imamo Fond za zaštitu životne sredine, koji osim plata ništa drugo nema. Onda imamo Republički zavod za informatiku i internet. E, pitao bih sad gospodu iz Vlade mogu li da podignu izvod iz matične knjige državljana ili izvod iz matične knjige rođenih bilo gde na teritoriji Republike Srbije ili samo tamo gde su upisani? Ali je bitno da imamo Zavod. Onda imamo Agenciju za strana ulaganja i pomoć u izvozu 306.767.000. Voleo bih da znam šta ta gospoda rade i da li je Vlada Republike Srbije, ako već ima Agenciju, razmišljala o tome da subvencioniše izvoznike, ali da to bude uređeno zakonom. Znači, za tu i tu vrstu gotovog proizvoda, ne poluproizvoda, ne trange-frange, kao što je bilo sa šećerom Miodraga Kostića, dobiće toliko i toliko novca ako to izvezete iz Republike Srbije. Toga nema. Bitno je da imamo agenciju. Moje kolege će o tome malo više da pričaju kakve su reference ljudi koji rade u agenciji. Onda imamo Agenciju za energetsku efikasnost. I sada ako uzmemo papir i saberemo sve te silne gluposti, jer ne mogu nikako ni na koji drugi način ovo da nazovem, oni će da potroše 1.200.000.000. A onda neko izađe i kaže, hvali se, mi ćemo dve milijarde da odvojimo za subvencionisanje stanova za celu državu, a desetak agencija potroši taj novac. Kada je u pitanju prvi potpredsednik Vlade, na koga se i odnosi ovaj amandman, jer sam hteo da svi potpredsednici imaju ne po jedan kabinet, nego jedan, i da iznos koji oni mogu da potroše u tom jednom kabinetu bude jednak iznosu koji troši kabinet premijera, jer on mora da objedini sve oblasti i sva ministarstva sa svojim pratećim službama, ali pošto gospodin Ivica Dačić ima dva kabineta, jedan u Ministarstvu unutrašnjih poslova, jedan u Vladi Republike Srbije, kao prvi potpredsednik, postavio bih jedno pitanje, možete slobodno da tretirate kao poslaničko – da li prima dve plate? Suština jeste da veliki broj visokih funkcionera MUP-a, raspoređeni su na određene funkcije kao što su savetnici, pomoćnici direktora policije i slično. Veliki broj tih ljudi upućeni su na druga radna mesta, iako su zadržali platu na radnom mestu na kome su se nalazili u trenutku upućivanja. Od kada su upućeni dobijaju terenski dodatak, a ne nalaze se na jugu Srbije, dobijaju putne troškove, dobijaju dnevnice, a dobili su i stan od MUP-a na mesto gde su upućeni. Pošto po Zakonu o MUP-u upućen može da bude samo šest meseci, interesuje me koliki je broj pripadnika koji su upućeni duže od šest meseci, kolike su prihode oni imali po osnovu terenskog dodatka i dnevnica u toku 2007. i 2008. godine? Koji su rezultati organa kojima oni rukovode od kada su došli? Voleo bih da mi gospodin ministar na ovo pitanje odgovori, jer je reč o zloupotrebi u policiji.
Gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministar, gospođo Stojiljković, zahvaljujem vam se na učešću u radu danas. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili tačan broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Gospođa Milica Vojić-Marković, izvolite.