Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije sazvane za 9. juli 2002. godine. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim sve prisutne narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad i da možemo nastaviti rad sednice po utvrđenom dnevnom redu. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Zaharije Trnavčević, Jelena Milenković-Orlić, Predrag Stojanović, Miloš Radivojčević i Sredoje Mihajlov. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik,potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Nataša Mićić na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnike Srbije - Sekcija "Kolubara" i predstavnike USAID-a . Pozdravljam prisutne goste. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O RADIODIFUZIJI(pojedinosti) Podsećam vas da smo na jučerašnjoj sednici započeli raspravu o amandmanu na član 29, koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. U raspravi o ovom amandmanu učestvovao je narodni poslanik Vojislav Šešelj u svojstvu podnosioca amandmana i predsednika poslaničke grupe SRS. Nastavljamo pretres o ovom amandmanu. Da li još nekood ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo ovog zakona. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se u celosti briše ovaj član 30, koji govori o suspenziji člana saveta. On glasi: "Kada je podnet predlog za razrešenje člana saveta, savet može dvotrećinskom većinom od ukupnog broja svojih članova doneti odluku da suspenduje člana saveta protiv koga je podnet predlog za razrešenje do donošenja odluke Skupštine, ali ne duže od šest meseci". Ovo je neverovatna odredba. Savet agencije je organ državne uprave. Ovaj princip da bilo koji organ, posebno organ državne uprave koga izabere Skupština, može samostalno doneti odluku o suspenziji svog člana, nigde ne postoji. Paralelno sa ovim, morali biste menjati i Zakon o Vladi, pa tamo navesti da Vlada može da suspenduje nekog ministra, ako se pokrene postupak za smenu tog ministra, pa dok se postupak ne okonča. Ne možete vi ovde da uvodite jedan pravni princip koji ne postoji nigde u okviru pravnog poretka. Ovde gradite paralelni pravni poredak. Možda u nekom drugom sistemu postoji, možda postoji u sistemu onih ljudi koji su vam možda pisali ovaj zakonski tekst, ali oni koji su vam pisali i koji rade u pojedinim ambasadama ili u drugim agencijama morali su prvo dobro da prouče naš pravni poredak; ono što vam napišu, da prethodno usaglase sa osnovnim principima tog pravnog poretka. Vidite, ne može ni u okviru sudske vlasti, ne može Ustavni sud da suspenduje nekog svog člana za koga pretpostavlja da su ispunjeni uslovi za razrešenje po bilo kom osnovu, dok se ne odluči po toj inicijativi za razrešenje. Ne može tako ni u okviru Vrhovnog suda, ne može u okviru Vlade, ne može kod bilo kog državnog organa. Vi to uvodite u savetu agencije - da kada neko podnese predlog za razrešenje, savet agencije dvotrećinskom većinom glasova odlučuje da se on suspenduje iz rada saveta, dok se ne odluči po toj inicijativi. Znam da ste nam ovde u praksi zakonodavne vlasti demonstrirali nešto slično, potpuno protivustavno i protivposlovnički. Vi ste ovde celu jednu poslaničku grupu odstranili, tako što ste im izbacili pola poslanika iz Skupštine, jer ne dolaze na skupštinske sednice redovno. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi. Da li nastavljate? Izvolite.) Nastavljam. Vi ste to ovde uradili. Reč je o amandmanu, a znam šta vas najviše boli, izvlačim vam pravnu paralelu između ovog člana koji je potpuno u suprotnosti sa kompletnim pravnim poretkom i načina kršenja osnovnih principa pravnog poretka, koji vi sprovodite u radunajvećeg organa zakonodavne vlasti. Nedolazak na sednicu saveta agencije je jedna vrsta političkog stava. Neko ko je izabran za člana saveta, možda želi da sačuva svoj moralni kredibilitet i u uslovima kada je dve trećine članova saveta direktno potpalo pod uticajili Vlade ili nekog vaninstitucionalnog faktora,što je mnogo realnija pretpostavka. On hoće da sačuva kredibilitet i hoće nedolaskom da demonstrira svoj stav. Vi ga onda dvotrećinskom većinom suspendujete. Ali, čemu uopšte potreba da ga suspendujete? To je sad problematično. Ako je podnet predlog da se neko razrešii ako već postoji dvotrećinska većina spremna da ga suspenduje, čemu onda sam čin suspenzije ako ta dvotrećinska većina, uprkos njegovom protivljenju, može izglasati sve što im padne na pamet. Čemu onda ta vrsta suspenzije? Dakle, ne samo da nastojite da obezbedite apsolutnu većinu u savetu agencije, dvotrećinsku većinu, vi želite da unapred obezbedite uniformno mišljenje. Unapred se obezbeđujete da niko ne može da štrči u tom savetu, da protestuje zbog lošeg rada saveta. Savet ne odgovara parlamentu, ne odgovara nikome. Može se jedino desiti da se nađe jedan moralan, savestan, častan čovek u sastavu saveta, da pokrene u javnosti raspravu o načinu rada saveta, da vam on zasmeta, da se pokajete što ste ga izabrali, jer skupštinska većina bira sve. Vi ste ovde apsolutizovali uticaj na rad saveta agencije protivno odnosu snaga pokazanom na izborima i još hoćete unapred da se obezbedite. Koraću, ovo je gore od potpisivanja blanko ostavke - da dve trećine ljudi unutar saveta agencije može da suspenduje jednoga protiv koga je pokrenuta inicijativa da bude razrešen.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Možete vi da se trudite do mile volje, mene dekoncentrisati ne možete, niti me možete sprečiti da zastupam amandmane. Već sam napisao 40 amandmana i za ovaj zakon o borbi protiv mafije, za antimafijaški zakon. Već sam 40 napisao.
Molim narodnog poslanika da pređe na temu sadržaja amandmana, a sve ostale narodne poslanike da se uzdrže od dobacivanja i komentarisanja, da ne ometaju govornika.
Dame i gospodo, ovde predlažem da se član 31. menja i predlažem potpuno novi tekst. Šta je bilo u starom tekstu - "Predsednik Skupštine upućuje javni poziv za podnošenje predloga liste kandidata za člana saveta, najkasnije šest meseci pre isteka mandata člana saveta. Poziv se upućuje onim ovlašćenim predlagačima koji su predložili kandidate čiji mandat ističe". Prvo, kod nas ne postoji organ koji se zove Skupština. Može biti samo predsednik Narodne skupštine. Ovo pedantnom pravniku ne može da se desi, ali laiku može, nekome ko ni o čemu ne vodi računa, ko onako otaljava posao, njemu je svejedno da li je Skupština ili je Narodna skupština. Ozbiljnom pravniku se to nikad ne može desiti u zakonskom tekstu. Dalje, tražim da se upućuje poziv poslaničkim grupama, shodno jednom od svojih prethodnih amandmana, za podnošenje predloga kandidata za članove saveta, najkasnije mesec dana po konstituisanju Narodne skupštine. Zašto? Ovde se susrećete, u protivnom, sa veoma ozbiljnim problemom. Kaže se - predsednik Skupštine upućuje javni poziv za podnošenje predloga liste kandidata za člana saveta onim ovlašćenim predlagačima koji su predložili kandidate čiji mandat ističe. Da li su ti ovlašćeni predlagači institucionalizovani na određeni način? Nigde u zakonu ne stoji da se oni na neki način institucionalizuju. Uzakonu stoji da oni predlažu. Možda se jednom sastanu da predlože. Kako će predsednik Narodne skupštine sledeći put da ih obavesti da je upražnjeno mesto i da treba novi ljudi da se predlože, ako su to nevladine organizacije kojih ima 700. Znači li to da se one moraju institucionalizovati? Moralo bi da znači da postoji neki nadorgan nad tim nevladinim organizacijama koji bar koordiniše njihov rad i kome se šalje ovo obaveštenje ili se ovo obaveštenje šalje na adrese svih 700-800 nevladinih organizacija. Vi ste verovatno imali ovaj problem u vidu. Ne mogu da shvatim da ste toliko neuki i da ni to niste imali u vidu. Imate i vi neko tajno rešenje. Možda unapred znate kome će se to slati i ko će o tome odlučivati, ali mi ne znamo, šira srpska javnost ne zna. Objasnite, dužni ste da objasnite hoće li se to slati na adrese svih 700-800 nevladinih organizacija, ili samo jednoj ili samo probranim. Kome će se slati, pogotovo što je ovaj rok kratak. Da li je moguće svih 700-800 da se usaglasi u roku od šest meseci, pitanje je. Kako će oni međusobno provesti izbore kad se njihovi predstavnici ili predsednici sastanu da odlučuju? Tu dođe 700-800 ljudi, pretpostavimo da su svi zainteresovani da u tome učestvuju, svako želi svog kandidata i dolazi do lobiranja, dolazi do grupisanja, dolazi do ucenjivanja, do cenkanja, do trgovine, ko zna do čega sve dolazi kod tih nelegitimnih organizacija. Zašto su nelegitimne? Zato što nijedna nema dokaz neke volje naroda koja stoji iza nje. Ko dovodi u pitanje legalnost ako su registrovane, osim što vi žmurite pred činjenicom da se mnoge od njih finansiraju iz inostranstva. To nije legalno. Oni daju izjave, mnogi od njih. Evo, Bojana Lekić je dala na Televiziji Studio B izjavu da dobijaju pare od stranih vladinih i nevladinih agencija. To je doslovno njena izjava. Neki drugi dan je Biljana Kovačević - Vučo dala izjavu da dobija pare iz inostranstva i da neće nikome da polaže račune od koga dobija pare. Eno, onaj Homen iz "Otpora"; možda je on prošlost u "Otporu", ali ja imam dokaz, imam jedan projekat koji je podnosio da bi dobio od Amerikanaca 600.000 dolara. Objavio sam to u "Srpskoj slobodarskoj misli". Samo se vi smejte. Rasturite državu, a onda vam smešno, crći ćete od smeha.
Upozoravam narodnog poslanika na obavezno poštovanje poslaničkih odredbi.
Što ne upozoravate one koji mi upadaju u reč?
Oni su isto upozoreni, a vi imate obavezu da se držite sadržaja amandmana.
A, ja imam obavezu da se pravim da mi ovde niko ne dobacuje u sali. Da li je to moja obaveza?
Njihova obaveza je da se uzdrže od dobacivanja. Upozoravam sve narodne poslanike da je ovo poslednje upozorenje. Nakon toga će biti izricanja opomena poslanicima koji dobacuju.
Mene čudi što i do sada niste te opomene izricali. Ja sam na to navikao. Mene time ne možete preplašiti. Vidite, ovlašćeni predlagači dužni su da najkasnije u roku od tri meseca dostave predlog liste kandidata za upražnjena mesta. Dakle, oni imaju samo tri meseca rok, od kad dobiju obaveštenje, do podnošenja liste. Šta ako taj rok ne poštuju? Šta ako nisu u stanju da se dogovore? Šta ako se verske zajednice sukobe i ne mogu nikako da se dogovore? Ima još jedan problem, na primer, kod verskih zajednica. One kandiduju dva kandidata za savet agencije. Jedan može biti pravoslavac, a hoće li drugi biti pravoslavac? Možda će biti katolik ili musliman. Hoćete li doći u situaciju da se ovde preglasava na osnovu verskog opredeljenja svakog od njih?
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, izvestilac nadležnog Odbora.
Odbor je odbio ovaj amandman, s obzirom da nijedna od stvari koju je gospodin Šešelj rekao ne stoji. Ovo je čisto tehnički član zakona koji, zajedno sa drugim članovima koji se tiču saveta, predviđa jednu proceduru koja se dešava u trenucima kada se približi kraj mandata savetu. Što se tiče izbora nevladinih organizacija, čisto zbog javnosti, u članu 24. je vrlo precizno definisano ko kome, kada i kako šalje. Dakle, radi se o registrovanim nevladinim organizacijama ili udruženjima građana, koja se po svom statutu odnosno svojoj registraciji bave zaštitom prava, zaštitom slobode govora, zaštitom prava nacionalnih i etničkih manjina i zaštitom prava dece. Dakle, naravno da se šalje poziv svim registrovanim nevladinim organizacijama koje u svojoj registraciji imaju jednu ovakvu odrednicu. Ne postoji nikakav proceduralni problem sa tim, ali još jednom ponavljam da je ovaj član čisto tehničke prirode i predviđa šta se dešava kada se približi kraj mandata izabranim članovima saveta. Hvala.
Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Žarko Korać.
Odgovoriću zbog važnosti ovog tela. U tom smislu shvatam da postoji mnogo amandmana i mnogo pitanja, s obzirom da ovde uvodimo praktično jedno novo telo koje ima, tačno je, velika ovlašćenja, ali treba pogledati neke prethodne članove zakona koji daju još šira ovlašćenja javnosti da stekne uvid. Podsećam vas da u poslednjem paragrafu člana 24. piše sledeće "Skupština može, pre odlučivanja" - može - o izboru članova saveta, organizovati javni razgovor sa svim predloženim kandidatima radi sticanja uvida u njihove sposobnosti za obavljanje poslova iz nadležnosti agencije". Dakle, ne da će Skupština samo glasati, nego Skupština može, pre nego što uopšte dođe do glasanja, da organizuje javni razgovor sa tim kandidatima, da još jednom pogleda te ljude, da se uveri u njihovu kompetenciju. Na ovo što je inače jasno, a što je rekao kolega Andrić, samo bih dodao da se ovde radi o registrovanim nevladinim organizacijama, koje su vrlo precizno navedene, odnosno vrlo precizno je navedeno kojim se poslovima bave. I, naravno da će im biti upućeno pismo. Naravno da će njihovi predstavnici doći na jedan zajednički sastanak gde će postići taj dogovor. Sigurno je da kada govorimo o crkvama i verskim zajednicama, ne znam već koji put to kažem,to neće biti crkveno lice nego će oni predložiti nekoga koga oni smatraju podobnim da obavlja ovaj posao. Znači, nije nužno crkveno lice. (Glasovi: Svešteno.) Izvinjavam se, svešteno lice, umoran sam, molim vas... [[žagor]] Dakle, neko ko će u njihovo ime i po njihovom mišljenju reprezentovati njih u ovom telu. Mislim datreba imati poverenja u naše verske zajednice i crkve. Mislim da će oni taj dogovor, a po njihovom uveravanju, vrlo lako postići. Mogu otvoreno da kažem da sam i sam bio iznenađen njihovom tvrdnjom da će oni međusobni dogovor lako postići. Očigledno je da oni imaju institucionalizovan međusobni razgovor, što je po mom mišljenju vrlo dobro za naše društvo. To je utisak koji sam stekao iz razgovara sa njima, jer i ova pitanja sam i ja postavio - kako ćete se dogovoriti; a oni su odgovorili - nema nikakvog problema, nemojte se oko toga brinuti. Evo, time bih završio, podsećam vas da Skupština ima ne samo mogućnost da prilikom izbora razgovara sa kandidatima, nego može da organizuje i prethodni razgovor. Znači, vrlo velika ovlašćenja su data Skupštini da u ime javnosti stekne uvid u to ko su članovi ovog tela.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li ćete koristiti svih šest minuta?
Da, da vama olakšam. Vidite koliko sam ljubazan, a ne bih morao. Dame i gospodo, u ovom članu 32. u ime Srpske radikalne stranke predlažem da se briše rečenica koja glasi: "U slučaju jednakog broja glasova" - reč je o odlučivanju na sednici saveta agencije - "odlučujući je glas predsednika saveta, a u njegovom odsustvu glas zamenika predsednika", jer je to prilično arhaično i u našem pravnom sistemu odavno ne postoji. Nekada je bilo. U vreme Kraljevine Srbije to je bio slučaj sa političkim partijama. Ko je gledao statut, možda Srpske narodne radikalne stranke.... (glasovi - srpske?) Srpske narodne radikalne stranke - tako je registrovana, a vi koji ne znate ništa nemojte pokazivati na svakom koraku vaše neznanje. Taj statut je... (Glasovi: Nemoj da vređaš.) Kada se nekome kažeda pokazuje neznanje, to nije uvreda nego stimulans da možda nešto nauči posle ove sednice. Tamo je bila odredba - na sednici glavnog odbora, ako je jednak broj glasova za dva predloga, prevagu odnosi onaj predlog za koji glasa predsednik. To već sto godina ne postoji u našem pravnom sistemu. Vi to sada obnavljate na jedan neumesan i neukusan način. To ne bi smeli da radite, s obzirom daje u našem pravnom sistemu usvojen i dosledno sproveden princip kod svih kolegijalnih organa da je predsednik samo prvi među jednakima, pa i u Vladi Srbije predsednik je prvi ministar. On ima posebna ovlašćenja. Njegova ostavka znači i ostavku Vlade. Ali, on ne može sam da smeni nekog ministra i na sednici Vlade njegov glas je jednak kao i glas svakog drugog ministra. Ako taj princip ne postoji kod najvišeg upravnog organa, organa upravne vlasti, ako taj princip ne postoji u sistemu sudske vlasti, imamo ustavne sudove. Tamo je glas predsednika Ustavnog suda podjednako važan kao glas bilo kog sudije. Imali smo nedavno slučaj u Saveznom ustavnom sudu, glasanje 3:3, jedan je izbegao glasanje, odluka nije mogla biti donesena, bez obzira što se predsednik Saveznog ustavnog suda sasvim jasno i decidno izjasnio za jednu varijantu. Kako vi to sad mimo celog pravnog poretka ovde neki izuzetak ubacujete. Ali, mene samo zaprepašćuje kako nema nijednog pravnika da vam kaže da je ovo pravno nedozvoljivo; da vi pravite haos u pravnom sistemu, na čitavom nizu primera. Ovo je samo jedan od primera. Može Andrić da se smeje do mile volje, on nije dužan ništa da razume. Ali me čudi što nema pravnika koji razumeju, a imaju hrabrosti da vam to otvoreno kažu. Vidite, šta se sve tu dešava. Niste institucionalizovali ni odlučivanje kod predlaganja. Ovde bi u zakon trebalo staviti - Žarko Korać je ubeđen da će se verske zajednice lako dogovoriti. Jer, on je nama tako odgovorio na primedbu, umesto pravnim rečnikom da odgovori na jedan suštinski nedostatak zakona. On kaže - ja sam sa njima razgovarao, oni su me ubedili da će se lako dogovoriti. Ima 700-800 tih nevladinih organizacija koje se bave slobodama, pravima, zaštitom dece, nacionalnih manjina itd. I Udruženje boraca rata od 1991. do 1999. godine se bavi ljudskim pravima i slobodama. Oni su se borili za slobodu svoga naroda. Nema više slobode od slobode otadžbine, je lÄ tako. Prema tome, ima ih 700-800, a nema institucionalnog modela kako će oni međusobno da usaglašavaju stavove. Kako će se oni dogovoriti? Kome se to prepušta? Stigne pismo na 700 adresa. Fali to u zakonu. Nema podzakonskog akta koji to može rešiti. Pa, onda - ko će im zakazati taj zajednički sastanak? Da li onaj ko je najstariji po datumu registrovanja, da li onaj koji ima najstarijeg predsednika? Da li po tom osnovu? Mora neki osnov postojati. Mora postojati inicijativa za taj njihov prvi, inicijalni sastanak. Čija će biti? Nema toga. Osim da je Žarko Korać ubeđen da će to lako biti, jer je sa njima razgovarao. Šta stoji, Žarko? Koji član? Prvi paragraf člana 31? Šta stoji? Nema prvog paragrafa nego prvog stava člana 31. Predsednik Skupštine upućuje svima njima javni poziv - to nam je ovde Ivan Andrić objašnjavao. Svima se upućuje javni poziv - da li je tako? Svima uputite, ali gde je ona karika koja nedostaje?Ko će sada među njima da posreduje, da ih skupi na jednom mestu? Ko je taj ko će da proceni da li neka nevladina organizacija zaista deluje u ovoj sferi koja je zakonom predviđena ili ne?(Glasovi: Piše u registru.) Pazite, u registru piše svašta, može i Lovačko društvo u svoj registar to da stavi.
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu amandmana. Vaš amandman se bavi načinom glasanja na organizovanoj sednici saveta.
Upravo završavam, ali pazite, ne može ovde nijedan član zakona izolovano da se posmatra u odnosu na ostale. Kada se DOS-ovski predstavnici ovde pozivaju na druge članove, dajući odgovore na postavljena pitanja po konkretnom članu, to vama nije problem. Kada ja ilustrujem problem, pozivajući se na neke druge članove i neke druge probleme koji proističu iz tih članova, onda se ja udaljavam. Ne čudi to mene, samo bih hteo i o tome javnost da obavestim, zato to govorim.
Primedbu o udaljenju od teme dobili ste u poslednjem minutu dozvoljenom za obrazlaganje sadržaja amandmana, u poslednjem minutu, pri čemu se očekuje povratak i razlog digresije na druge članove. Dakle, kako vi, tako i drugi narodni poslanici. O tome odlučuje predsedavajući Narodne skupštine. Za reč se javio narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Poštovana gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, odlučivanje u savetu bi moglo da se sprovede preglasavanjem, konsenzusom ili načinom na koji je, recimo, odgovoreno ovde, utvrđivanjem određene kvalifikovane većine i ponudom rešenja, ukoliko zbog istog broja glasova u nekim situacijama, u kojima broj od devet nije u potpunosti zadovoljen, dođe do blokade rada saveta. Da nema ovog stava zakona, onda bi sve ove kritike koje su iznete bile opravdane, jer se nigde ne bi moglo tvrditi da predsednik saveta, odnosno zamenik presednika saveta ima to pravo presudnog odlučivanja. To nismo mi izmislili, to je tehnologija koja je postojala i pre ovog predloga, i ona će postojati i u budućnosti, jer je to zapravo efikasan način prevazilaženja blokade. Otkuda tako veliko pravo predsednika saveta - po prvoj činjenici, da njega bira dve trećine članova saveta; iz tog ekskluzivnog statusa koji proizilazi iz tako visokog kriterijuma proizilazi i pravo da on odlučuje u presudnim situacijama, u kojima ne postoji mogućnost odlučivanja zbog identičnih stavova za, odnosno protiv određenog predloga. Ali, odlučivanje u jednom telu može biti ili preglasavanjem, ili definisanjem nekih drugih kriterijuma kao što je npr. uvođenje dvotrećinske većine. Ovo što je ovde ponuđeno jeste odgovor na one situacije u kojima se može naći savet u blokadi, ukoliko jedna i druga strana podele sa istim brojem glasova svoje stavove. Dakle, to nije nikakva želja da se nekome da više od onoga što mu pripada, već je to zapravo logična posledica načina na koji se predsednik saveta bira -dvotrećinskom većinom. Što se tiče ljudi koji će se javiti na te pozive, i organizacije njihovog rada, mi ne sumnjamo da će se oni organizovati. Pozivi će biti upućeni svim nevladinim organizacijama koje su registrovane u republičkom, odnosno Saveznom ministarstvu pravde, za delovanje u oblasti ljudskih prava, odnosno profesionalnou okviru struke koju tretira ovaj zakon i tu nema nikavih strahova niti bojazni, pogotovu što mi od njih očekujemo da oni veoma odgovorno pristupe tom poslu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 32. koji su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SSJ podneli su amandman na član 32. gde predlažu da se u stavu 5. reči "predsednika, odnosno sudije Vrhovnog suda Srbije", zamene rečima "narodnog poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Zbog javnosti, da pročitam kako glasi predloženi tekst stava 5. člana 32. zakona koji je predložila Vlada Republike Srbije: "Za svoj rad predsednik i članovi saveta imaju pravo na novčanu naknadu u visini plate predsednika, odnosno sudije Vrhovnog suda Srbije". Po mišljenju poslanika SSJ nelogično je i van pameti, da upotrebim malo tvrđi izraz, da se članovi saveta u platama, odnosno u naknadama izjednačavaju sa predsednikom, odnosno sudijama Vrhovnog suda. To je, dame i gospodo, najviša sudska instanca u Republici Srbiji, koja donosi vrlo odgovorne odluke, rešenja itd. i izjednačavati njihov rad sa radom saveta, po nama i po mišljenju SSJ, neprimereno je. U ovoj republici nema veće sudske instance u redovnom i vanrednom odlučivanju od Vrhovnog suda Srbije. S druge strane postavlja se pitanje šta znači reč "naknada", jer, madanismo dali amandman na stav 6. istog člana, ako pogledamo šta piše u stavu 6. i koja su ovlašćenja predsednika saveta, postavlja se pitanje da li će on biti u stalnom radnom odnosu, odnosno on i članovi saveta? Ako će biti u stalnom radnom odnosu, onda se ne može govoriti o naknadi, već se može govoriti o zaradi. Znači, o plati, da prevedem na naš jezik, a ne o naknadi. Naknada se daje za neki rad koji traje mesec, dva, tri ili nedelju dana, ili da se završi neki određeni posao; onda se ugovara naknada; a zarada se ostvaruje za stalni rad, u stvari, ostvaruje se na osnovu prava iz radnog odnosa, odnosno na osnovu Zakona o radu. Iz tog razloga predlažemo da Vlada usvoji ovaj amandman SSJ, jer mislimo da je primereniji i adekvatniji za ovu vrstu posla, koji treba da rade članovi saveta. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, podržavam amandman po kome članovi saveta agencije ne mogu imati plate kao predsednik i sudija Vrhovnog suda. Prvo, problematično je što ste te njihove naknade nazvali naknadama, a ne platama. Ovoliki zakon i ovoliki broj nadležnosti podrazumeva da članovi saveta agencije moraju profesionalno obavljati svoj posao, a ne honorarno. Ako ga obavljaju honorarno, naknade su ogromne i nedozvoljive. Profesionalno - prvo, njihove se naknadene mogu vezivati za sudije i predsednika Vrhovnog suda, jer agencija po svojoj prirodi ne pripada sudskoj grani vlasti. Agencija po svojoj prirodi pripada upravnoj grani vlasti, izvršno-upravnoj, pa bi se plate članova agencije mogle upoređivati sa platama ministara u Vladi. U tome se ja razlikujem od ponosioca amandmana. Međutim, kad se porede plate najviših nosilaca tri grane vlasti, onda bi predsednik Republike trebalo da ima istu platu kao predsednik Ustavnog, predsednik Vrhovnog suda i predsednik Narodne skupštine. To su čelnici osnovne tri grane vlasti. Pošto je predsednik Vlade druga ličnost u sistemu upravne vlasti, on mora imati nešto nižu platu od njih. Ovaj organ ne sme da bude istog značaja kao Vlada Srbije. Dakle, njegovi članovi ne mogu imati plate kao ministri, pandan ministrima u sferi sudske vlasti su sudije Ustavnog i sudije Vrhovnog suda. Onibi morali ići na niži nivo plata. Postavlja se pitanje - da li to može biti plata narodnog poslanika, jer niko od njih nije izabran voljom naroda. Oni su posredno dobili ovlašćenja od Narodne skupštine, a ne od naroda neposredno. Ali, podnošljivo bi bilo da im se plate izvedu do nivoa plate narodnog poslanika i mislim da tu niko ne bi pravio problem. Ali, stavljati ih iznad narodnih poslanika i stavljati ih u isti rang sa sudijama i predsednikom Vrhovnog suda, nepodnošljivo je potpuno. Onaj ko je pisao ovaj zakon nije ni o tome razmišljao. Moralo bi se i o tome razmišljati. Onaj ko je pisao ovaj zakon ne zna šta je princip podele vlasti. Od Monteskijea naovamo bez principa podele vlasti nemoguć je demokratski politički sistem. Juče je Čedomir Jovanović govorio da on ne prihvata partijsku državu. Naše insistiranje da političke partije posredstvom poslaničkih grupa učestvuju u izboru članova saveta agencije nazvao je insistiranjem na partijskoj državi. Nije tačno, partijska država postoji samo u jednopartijskom sistemu, u suštinski višepartijskom sistemu nema partijske države.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, SPS podržava ovaj amandman, ne zbog visine prihoda koji bi neko od članova saveta imao, ovde je reč o tome da li će članovi agencije imati veću platu, možda čak i od članova Vrhovnog suda. Uostalom, možda je pametnije da ne piše ništa, pa neka oni odrede platu na osnovu nekog svog budžeta, pa ta plata i ta primanja neka budu čak i viša nego što su primanja sudije Vrhovnog suda ili ministra. Kada piše, onda ne može da bude napisano na način koji podrazumeva da je savet agencije na nivou Vrhovnog suda, jer to onda dovodi u jednu poziciju i druge državne institucije da su one nešto što odlučuju o suštini života, što bi rekli, života i smrti ovih ljudi koji rade u raznim emiterima, odnosno u radio-televizijskim stanicama, a u suštini oni ne odlučuju. Uostalom, u ovom zakonu se predviđa drugi stepen u nekim poslovima, kao što je redovan sud, kao što je Vrhovni sud; pa, ako je tako, onda je čak i po toj logici logično da članovi agencije primaju manje plate nego sudije Vrhovnog suda. Mislim da je najpametnije da se ne piše uopšte visina plate ovde, nego da agencije i savet agencijeodrede svoje plate. I, logično je da su oni izloženi sudu javnosti;tako će se znati da li oni poštuju neke normalne procedure ili neka normalna primanja koja su u državi u tom trenutku prihvatljiva. Prema tome, nije dobro da se izjednačavaju članovi saveta sa Vrhovnim sudom ili sa bilo kojim sudom ili sa bilo kojom agencijom. Ako bi se izjednačavali, onda bi moglo da se kaže da će oni primati platu na nivou predsednika odbora Skupštine Srbije ili da će ta plata biti na nivou državnih plata koje se primaju u Republici Srbiji, odnosno republički prosek na nivou toga šta Skupština Srbije određuje za državne činovnike. Prema tome, predlažem da se prihvati ovaj amandman ili da se modifikuje i time da se faktički ovaj stav potpuno izostavi.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Da li ćete koristiti i vreme predsednika, šest minuta?
Da. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 34. imam samo primedbu na stav 7. i predlažem da se taj stav 7. briše. Taj član 34. tretira finansiranje agencije i odnosi se na finansijski plan. Dobro je što ovde ima jedna mogućnost uticaja Narodne skupštine. Vi ste naveli opet - Skupštine, što je nedozvoljivo i to morate da ispravite, bar u tehničkoj redakciji zakona mora da stoji -Narodna skupština; u trećem stavu kažete da saglasnost na finansijski plan daje Skupština, a treba - Narodna skupština. Međutim, dobro je što Skupština bar tu, saglasnošću na finansijski plan, može da ima izvesnog uticaja na rad agencije, ali nedovoljnog. Međutim, u sedmom stavukažete - ako se godišnjim obračunom prihoda i rashoda agencije utvrdi da su ukupno ostvareni prihodi agencije veći od ostvarenih rashoda, razlika sredstava uplaćuje se na račun budžeta Republike Srbije i raspoređuje se na jednake delove za unapređenje i razvoj kulture, za zdravstvo, prosvetu i socijalnu zaštitu. Ovo je nedozvoljivo. Ako se uplaćuje u budžet, onda je to dodatni način punjenja budžeta. Nema punjenja budžeta za sasvim određene namene. Budžet se puni, a budžetskim planom je predviđeno koliko će ko procenata od realizacije budžetskih sredstava da koristi. Ne možetesada izdvajati samo neke korisnike budžeta. Znači li to da će oni onda dobiti više novca nego što im je budžetskim planom predviđeno? Ne bi smeli. Ne sme niko da dobije više novca, a ne bi trebalo ni manje novca nego što mu je budžetom predviđeno. To je onda jedan vid punjenja budžeta i zbog toga je ovo nepodnošljivo. Znate, ima tu još dosta primera koji pokazuju da vi ne razumete neke suštinske stvari iz vođenja fiskalne politike, a tiče se i prava i morala. Mi smo imali ovde slučaj da su brutalno novčano kažnjavani poslanici SRS; vi imate većinu, vi imate silu, imate moć, vi otimate novac. To je vaše pravo. Onaj ko ima silu, ima pravo i da otima. Međutim, šta je ovde bilo krajnje nemoralno i nepodnošljivo? To što je predsednik Narodne skupštine dao izjavu da se taj novac koji je otet poslanicima daje za sasvim konkretne humanitarne svrhe. Prvo, to je proklet novac, niko ne može sreću steći tim novcem, niko se ne može usrećiti. Može samo nesreća da ga snađe. Kada se naplaćuje novac od kazni, on se usmerava u budžet da bi se obezličio i zbog toga sam naveo taj primer, a inače, otimajte vi do mile volje. Novac se obezliči kada dođe u budžet, pa se onda raspoređuje budžetskim korisnicima, a niko od njih ne zna, ne treba i ne sme da zna od koga je naplaćen taj deo novca koji je njima dat. To je suština budžeta. Zna se ko su fiskalni obveznici, ko plaća poreze, ko plaća takse, zna se ko treba da plati kazne za krivična dela, za prestupe, prekršaje. Sav se taj novac nagomilava kao budžetski prihod i onda se obezliči; kada se taj novac prikupi, onda se ne obeležavaju novčanice na osnovu toga odakle je koja stigla; da li je neka od kazne, da li je neka od poreza, da li je neka od donacije, da li je neka od ovoga, a da li je neka od onoga. Gomilanje tog novca ima smisla da se on obezliči, kada se taj novac obezliči, onda se raspoređuje budžetskim korisnicima. Znate, možda suviše detaljišem kada neki problem objašnjavam, ali to radim jer osećam da ne razumete. Možda neko od vas ima dobru volju i želju da se ovaj zakon što bolje ustroji, da se što bolje formuliše, ali tu želju ne pokazujete na adekvatan način. Ne može se reći - višak prihoda agencije ide u budžet, ali isključivo za te i te svrhe. Nemoguće je to. Ako želite da popravite stanje u prosveti, kulturi, zdravstvu i, šta ste još naveli, socijalnoj zaštiti, povećavajte stavke u budžetu na konto tih delatnosti, a onda nastojite da se taj budžet puni, ali ne tako što ćete ubijati poreske obveznike, nego što ćete ih stimulativnom poreskom politikom naterati da šire obim poslova, da ostvaruju veći profit da biste imali veći prihod. Najlakše je jednom naplatiti ogroman porez; jednom ga naplatite, ubijete poreskog obveznika i posle više nemate od koga da naplaćujete. Dakle, čitav niz problema vezan je sa ovim, ali ja insistiram i nadam se da nećete biti ideološki zaslepljeni kada budete razmatrali ove amandmane. Nadam se da ćete ceniti sav trud koji je uložen u njihovo formulisanje, da ćete shvatiti njihovu ozbiljnost i da ćete ih prihvatiti, pošto se Vlada još nije izjasnila ni o jednom amandmanu, bar ja nisam dobio izveštaj sa sednice Vlade. Moguće je, dakle, još uvek da prihvatite najveći broj ovih amandmana kako bi poboljšali tekst zakona. Naravno, možete da kažete da ne prihvatate nijedan, i to vam je manir, ili prihvatite samo jedan, onako ironično,da bi se saopštilo javnosti da je prihvaćen jedan amandman Srpske radikalne stranke. Ne morate nijedan, niti sam pisao ove amandmane, niti ih ovde obrazlažem zbog vas. Ja to radim zbog naroda i zbog SRS koja, kritikujući vas, pravi bolje projekte, projekte koji će biti gotovi i spremni čim preuzmemo vlast da ih primenimo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, ovim stavom u članu 34. se faktički narušava koncepcija zakona koja podrazumeva samostalnost agencije. Ne možete imati samostalnost i ograničenu samostalnost. Imate samostalnost u utvrđivanju naknade, a to je naredni član 35. koji govori o tome da prihod agencije čine sredstva koja su ostvarena od naknade koju emiteri u skladu sa ovim zakonom plaćaju za dobijeno pravo na emitovanje programa (dozvola za emitovanje programa). Znači, nije ova skupština niti Vlada utvrdila koja će naknada biti po emitovanom programu, ili po frekvenciji, za radio ili televizijske stanice. Savet agencije, tačnije rečeno, agencija sama određuje kolika će biti naknada po dobijenoj frekvenciji ili po vremenu emitovanja, po satnici, po čemu će već da utvrđuje naknadu. Znači, sama određuje kolika će biti naknada, određuje faktički visinu prihoda, samo ne određuje višak tog prihoda, na koji način će se on trošiti, nego se taj višak prihoda u članu 34. u zadnjem stavu faktički predodređuje. To znači da nema apsolutne samostalnosti, to znači da ima ograničenu samostalnost, a ne možete imati i samostalnost i ograničen suverenitet, što bismo rekli. Mislim da ograničeni suverenitet ovde ne treba da postoji u zakonu, ukoliko hoćemo da damo potpuno pravo da odlučuje o svemu. Uostalom, čak i kada bismo hteli da ograničimo to pravo da sredstva ne mogu da se prenesu u narednu godinu, onda je logično da ta sredstva budu usmerena upravo na razvoj radiodifuzije, na razvoj emitera, na pomoć manjim ili za razvoj i pokrivanje onih teritorija Srbije koje nemaju 10 ili 15 programa, koje će i posle ovog zakona imati možda jedan ili dva televizijska programa, nekoliko radio-stanica, u odnosu na sredinu gde ima 50. Ako se htelo da se taj višak sredstava ne zadržava na računu agencije u narednoj godini,da se prenese, onda je bilo logičnije da se napiše da će se ta sredstva utrošiti na onim područjima koja imaju najmanje emitera, za zadovoljavanje potreba građana za informisanjem i slično. Uostalom, neka to bude prihod radiodifuzne organizacije Srbije, ili neka bude prihod manjih emitera na teritoriji Srbije ili za tehnološki razvoj uopšte radiodifuzije u Republici Srbiji. Ova varijanta je najgora, da se sada emiteri, koji već plaćaju faktički poreze i doprinose za kulturu,zdravstvo, prosvetu,socijalnu zaštitu, kroz poreze, kroz razlike u ceni, kroz plaćanje poreza na reklame, na sponzorstvo, - ponovo, po drugi put oporezuju. To je duplo oporezivanje, a u krajnjem slučaju to je zabranjeno, da ponovo sada na neki način posebno plaćaju taj porez i uplaćuju u budžet. Prema tome, iz svih tih razloga, ograničenog suvereniteta, duplog oporezivanja i potrebe da se valjda ta sredstva uvek ulože u razvoj radiodifuzije, faktički se drže na računu ili na računu agencije ili usmere upravo za potrebe razvoja radiodifuzije.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Žarko Korać.
Molim vas, poštovani narodni poslanici, da kada govorite o pojedinim amandmanima i članovima ovog predloga zakona pogledate zakon u celini. Imate ovde one delove koji govore o tome kako se plaća naknada i na osnovu čega se plaća naknada za emitovanje programa. Dakle, to su članovi mnogo kasnije. Znači, vrlo je precizno određeno kako se plaća naknada i pogledajte kasnije, ja vas molim, te članove koji vrlo jasno o tome govore i prema kojima se može sasvim jasno odrediti kako se plaća, ko je izuzet itd. Ovde govorimo o jednoj mogućoj situaciji o kojoj smo razmišljali, da agencija ostvari višak prihoda. Možda i neće, ali ako ostvari višak prihoda naša je želja bila da se to vrati u budžet Republike Srbije, ali smo smatrali, zbog specifičnosti rada agencije, da bi bilo najlogičnije da se on uputi ovim budžetskim korisnicima. Inače, ne radi se, po našoj proceni, o prevelikim sredstvima i ako bude ostvaren višak prihoda od naknade za emitovanje. Imamo jedan amandman gde se to još više sužava i još specifičnije želi da usmeri, dakle da ipak pokažemo brigu za ove budžetske korisnike i ove oblasti, zato što su one, ako mogu tako da kažem, po pravilu najsiromašnije;tu postoji ogromna želja i neki prioriteti ove vlade da se tu stanje popravi, pre svega u oblasti prosvete i zdravstva. Još jednom vas molim da pogledate ostale članove predloženog zakona, gde je vrlo precizno navedeno kako se ostvaruje naknada.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Sledeći amandman na član 34. podneo je narodni poslanik Ivan Andrić. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom samo sam hteo da se još specifičnije novac usmeri samo na kulturu i prosvetu. Dakle, amandmanom je predviđeno brisanje mogućnosti da se novac raspodeli na zdravstvo i socijalnu zaštitu. Ovaj moj amandman je stimulisan isključivo time što ne mislim da će ti prihodi ikada biti toliki da mogu da namire sve četiri potrebe, tako da mislim da je korisnije da bar ove dve stavke imaju neku malo veću korist nego što bi to imale ove četiri odrednice, kada bi se to raspodelilo na njih.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo, Srpska radikalna stranka je protiv ovog amandmana Ivana Andrića, jer on pokazuje svu neozbiljnost vašeg rada na ovom zakonu. Sada njemu smeta što je ovamo predviđeno da se višak para namenski određuje za unapređenje i razvoj kulture, zdravstva, prosvete i socijalne zaštite, pa kaže - menja se da bi bilo samo kulture i prosvete. Što kulture i prosvete? Što ne ekologije, na primer? (Ivan Andrić: Zašto nisi predložio?) Zato što je besmislen celi stav. Ne mogu ja na taj način na koji i vi. Što ja nisam predložio? Što bih to predlagao, kada je besmisleno da vi unapred određujete za nešto što ide u budžet, kakvu će namenu imati unutar budžeta. Što baš kulture i prosvete? Što ne ekologije? Prvo, ekološki uslovi našeg života najviše stradaju zbog široke radiodifuzne mreže. Na najlepšim mestima u prirodi podižu se predajnici, repetitori. Šta je smešno? Smešno vam je to. Na vrhovima naših planina, umesto da bude čista priroda vi izgradite predajnik i postavite čuvara. Od kada ste vi došli na vlast postalo je potpuno pomodno da konkurenti međusobno uništavaju predajnike i sada će svaki predajnik morati da ima čuvara. Na ovaj način, pitanjem zašto niste predvideli ekologiju, samo pokazujem koliko je sam amandman besmislen, koliko je besmisleno da vi unapred određujete gde će se trošiti novac namenjen budžetu. Možete reći, ako ima višak, da će savet agencije davati donacije prosvetnim ili kulturnim ustanovama. To bi već imalo smisla. Možda muzejima, oni su u najtežem položaju, ili pozorištima, svima onima koji najmanje para dobijaju inače iz budžeta; ali da pare usmeravate u budžet a unapred im određujete namenu, ne uklapate se u budžetske proporcije. Znate li vi koji ste na ovome radili šta su budžetske proporcije? Ako ove pare koje ostanu višak u agenciji idu u prosvetu i kulturu, onda će prosveta i kultura sigurno dobiti manje para naplaćenih od ostalih budžetskih korisnika, pa će im se svesti na isto. Ako se ostvari celokupan budžet, njima se ni za dinar neće povećati ukupni prihod zato što će dobiti deo novca koji preostane agenciji. Ni za dinar, ali vi to ne razumete, vidim vam po očima da ne razumete. Onda će kultura i prosveta dobiti manje opšteg budžetskog novca, a nadoknadiće se sa ovim. To je besmisleno. Što će dobiti? Potpuno je besmisleno ovo što radite. Ne možete vi ovim zakonom predvideti da će neko iz budžeta dobiti više nego što mu je Zakonom o budžetu predviđeno. Svi drugi zakoni moraju da se prilagođavaju Zakonu o budžetu, jer je Zakon o budžetu najvažniji zakon posle Ustava, a ne da vi sada naknadno ovim zakonom menjate budžetske stavke i to onako odokativno, ako bude biće.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Dame i gospodo, gospodine potpredsedniče, u tome i jeste suština celine zakona, zato što se ovim još više dovode u neravnopravan položaj emiteri. Tačno je, u članu 67. govori se ko je oslobođen plaćanja. Naravno, znamo da je oslobođena radiodifuzija Srbije i to nije sporno, oslobođen je civilni sektor i ostaju ostale radio- stanice i televizijske stanice koje plaćaju naknadu za emitovanje programa. Sada te koje su već na neki način podređene ili neravnopravne - ne na neki način, nego u finansijskom smislu neravnopravne zašto što civilni sektor i javni servis ne plaćaju nikakvu nadoknadu - treba da finansirajui budžet, bez obzira da li je to kultura, prosveta ili zdravstvo. Logično je onda, ako već treba da finansiraju nešto, onda jedino mogu da finansiraju razvoj informativnog programa, razvoj javnog servisa, razvoj upravo radio i televizijskih stanica, a ne kulturu ili prosvetu ili zdravstvo ili bilo šta drugo. U toj oblasti uvek nedostaju sredstva, ali to se mora rešavati ovde u Skupštini zakonima o porezima, koji pune taj deo budžeta. Prema tome, nije logično, bez obzira što je ovim zakonom predviđeno da mi na neki način dajemo saglasnost za budžet i sve ostalo, sporno je da uopšte na bilo koji način ono što potiče iz jednog izvora ide kao duplo oporezivanje za drugi izvor u budžetu, a ne faktički. Onda se kaže, u narednoj godini za toliko će biti i preneće se sredstva agenciji, u narednoj godini za toliko procenata će biti manja naknada emiterima. Pa, brinimo o tim emiterima, brinimo za razvoj radiodifuzije Srbije, a ne da radiodifuzija Srbije brine za neku drugu oblast.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 35. amandmanu su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković, Bora Stanimirović i Dragan Todorović. Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Kolege poslanici, gospodine ministre, poslanička grupa SPS, u čije sam ime sa grupom poslanika podneo amandman na član 35, smatra da republička radiodifuzna agencija kao od vlasti nezavisna organizacija, postojećom formulacijom člana 35. u znatnoj meri gubi samostalnost i nezavisnost. Ako Vlada mora da obezbedi nedostajuća sredstva za rad agencije kada ona ne ostvari planirani prihod, onda je i stav 3. ovog člana koji govori, citiram - obezbeđivanje nedostajućih sredstava neće uticati nanezavisnost i samostalnost agencije - potpuno besmislen, samo deklarativan i u stvari predstavlja farsu. Vi dobro znate, gospodo iz DOS-a, da je u preporukama Komiteta ministara Evrope i Saveta Evrope u oblasti medija decidirano zapisano da način finansiranja regulatornih organa može da deluje kao sredstvo vršenja pritiska. Evropska iskustva su pokazala da su regulatorni organi ukoliko uživaju finansijsku nezavisnost u potpunosti oslobođeni eventualnih uticaja. Predlagač zakona je pored toga što je iz saveta agencije izbacio sigurno najnezavisnijeg i, reklo bi se, najumnijeg člana saveta, predstavnika Akademije nauka, ostavio i mogućnost Vladi da preko budžeta praktično vrši direktni upliv u rad saveta i u rad agencije. Delimičnim finansiranjem agencije Vlada bi htela da zadrži postojeću politiku ugrožavanja svih medija i da, kao što ste vi nekada govorili,onemogući stvaranje bilo kakvih opozicionih medija. U prošlim vremenima ste govorili da je bilo velikih problema sa medijima. Međutim, moram da vas podestim da je bilo nekoliko pozicionih medija i na desetine opozicionih medija, a ovim rešenjem - pare iz budžeta agenciji, vi praktično stvarate mogućnost da svi mediji postanu praktično sluškinje vlasti ili bar potrčkala, pismonoše i, najgrublje da kažem, kurtizane vlasti. Zato, poštovani ministre, mislim da je u skladu sa svim evropskim uzusima neophodno da se prihvati ovaj amandman, da se eventualno nedostajuća sredstva za finansiranje agencije alimentiraju ne iz budžeta, nego iz TV pretplate. Time će se izbeći sumnja u pritiske vlasti na samostalnost agencije, a i onda kada Skupština bude razmatrala njihov finansijski plan na sasvim drugi način će se voditi rasprava u ovom parlamentu. Zato vas, kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS molim da još jednom razmislite o prihvatanju ovog amandmana, a od gospodina potpredsednika Vlade očekujem da... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ... kaže šta je sporno da se prihvati u ovom amandmanu, koji na najtransparentniji način praktično odvaja Vladu i budžet od finansiranja agencije za radiodifuziju. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Sada bih samo kratko obrazložio ovaj amandman, jer se njime iznosi jedna dobra ideja, šta ako agencija ima manjak prihoda, a na osnovu onih zakonskih izvora. Ovde je interesantan predlog da se manjak prihoda nadoknadi iz ove radio-televizijske pretplate. Vi ste uveli radio-televizijsku pretplatu, iako ste se zaklinjali da ćete je ukinuti i da vam ne pada na pamet da se bilo kada obnavlja. Međutim, uveli ste je pod neadekvatnim nazivom. Nije to pretplata. To je nekada mogla da bude pretplata, samo kada je postojala državna televizija. Sada postoji ogroman broj državnih i privatnih televizija i vi prinudno pretplaćujete vlasnike aparata na gledanje programa samo jedne državne televizije. To je ono što je besmisleno. Međutim, ovo je takođe fiskalni prihod, ovo je jedna vrsta poreza ili takse - taksa na aparat ili porez na posedovanje aparata. Vi ste ovim nazivom pretplata prikrili suštinu tog fiskalnog prihoda. Ovo se u teoriji često naziva parafiskalnim prihodom. Ne ide direktno u budžet, nego se odmah negde usmerava, ali je fiskalni po tome što postoji obaveznost naplate i ta naplata odmah ide u izvesnom pravcu, ide jednom državnom organu koji prikriva na taj način da se finansira iz budžeta, nego se finansira direktno od poreskih obveznika. To je ono što je u svemu ovome problematično. Ako ste već nastojali.... opovrgavam celi vaš koncept zakona, ali sada tražim pojedinačne nelogičnosti u samom konceptu. Ako ste već potpuno izdvojili agenciju iz ostalih organa državne uprave, ako ste je kreirali kao samostalnu državnu upravu, onda joj sasvim obezbedite samostalne izvore finansiranja. Ako ne može da se dovoljno naplati od onoga što su joj primarni zakonski izvori, onda je ovo najadekvatniji sekundarni izvor. Time onda opet ona ne bi bila u odnosima direktne zavisnosti od Vlade, nego u toku godine kaže - naplatili smo toliko i toliko od emitera, korisnika frekvencija, nije dovoljno za rad agencije, e uzimamo još toliko od pretplate. To je sasvim jednostavno i po tome ova ideja nije loša kao način popravljanja vašeg teksta, pošto vam je tekst u celosti loš; i to ću reći kada budem obrazlagao moj amandman, pa ću da iznesem i krupnije primedbe na sadržinu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, ovde je takođe reč o dvojnosti. Ako je samostalnost agencije, onda ona logično treba da obezbedi prihod samostalno i ne treba da se oslanja na budžet, jer time postaje zavisna, ako neće da bude zavisna od Vlade. Inače se slažem da bude zavisna, ali onda po celom zakonu i po celini zakona. Ako nije, onda bi bilo logičnije da ste predvideli da celokupni prihod od radiodifuzne mreže, od pretplate koju uvodite, a protiv koje smo naravno, ali već kada se uvodi u zakon, dolazi na račun agencije i da višak prihoda koji agencija ima i od emitera i od radio-televizijske pretplate ide na javni servis. Onda je ona samostalna agencija, onda ona u stvari upravlja javnim servisom, onda ona celokupan prihod koji dolazi s jedne strane od radiodifuzne mreže i pretplate za javni servis od građana Srbije, i s druge strane od emitera, koncentriše za svoje troškove i za javni servis kao poboljšanje radiodifuzije Srbije ukupno. Prema tome, onda bi sigurno ta dva kanala bila gledana na celoj teritoriji Srbije; i onda bismo imali pravi javni servis i znali bismo da iza toga i u finansijskom, i u organizacionom i, ako mogu da kažem, u upravljačkom smislustojiagencija kao samostalni organ.
Za reč se javio potpredsednik Vlade, predstavnik predlagača, gospodin Žarko Korać.
Želeo bih samo da vam skrenem pažnju da se ovde uspostavlja, kako je već rečeno više puta, jedna potpuno nova institucija. Ovi problemi mogu da se, po našem mišljenju, pojave samo sada na početku, kad se ona konstituiše, jer oni ipak počinju sa radom. Upozoravam vas na član 66. Predloga zakona, gde se govori kako se plaća i kako se određuje visina naknade za emitovanje programa. Znači, samo po osnivanju ta procena, uz saglasnost, imate saglasnosti koje se daju, u ovom slučaju daje saglasnost Vlada, može da bude pogrešna. Mi smo samo postavili jedno pitanje. Imate dve situacije: mogu da ostvare višak, sada su ljudi osporavali da se višak vrati u budžet, a može da im se dogodi da ostvaruju manjak, a onda je pitanje ko će to da nadoknadi. Ispalo bi da smo mi napravili agenciju, da ona nije dobro napravila svoj budžet na samom početku i da oni ne mogu da rade. Mi smo razmišljali kako da im pomognemo. Jedna varijanta je bila da oni mogu da dignu kredite i zajmove, ali to je sad vrlo komplikovana priča. Smatrali smo da bi bilo najbolje da se samo praktično, to je po našem mišljenju jedina moguća situacija, iz budžeta. Odgovor na pitanje zašto nije iz televizijske pretplate - osnovni razlog je zato što je televizijska pretplata toliko, u saglasnosti sa sadašnjim rukovodstvom radio - televizije i Radio - televizije Novi Sad ta pretplata, po njihovom mišljenju, može jedva da pokrije proizvodnju. Moram da vas upozorim, to je rečeno ovde nekoliko puta, naša televizija je u ratu sa NATO paktom uništena, i predajnici i zgrade, itd.Ljudi moraju da dižu, tu će i država morati da im pomaže, i to godinama. Oni su u veoma teškom materijalnom položaju. Poslednjih 10 godina nije ni ulagano ništa u nabavku opreme. Drugim rečima, nemojte od te pretplate, koja je knap; to sad izgleda kao veliki iznos, ali, ako je potrebno, mi ćemo dati koji su budžeti ovakvih javnih servisa na prostoru bivše Jugoslavije. Nećemo se dalje porediti, nego ćemo ići od Makedonije do Slovenije. Dakle, radi se o tome da su ta sredstva planirana za njih, da su to za njih, ne prema kupovnoj moći stanovništva, skromna sredstva. Oduzimanje i od tih sredstava bi bio, ako mogu tako da kažem, još jedan udarac tom javnom servisu. Onda bi se postavilo pitanje ko sve još i zašto može da im oduzme ono što je njihova procena finansijskih troškova koje će imati za neko poslovanje, ali vrlo skromno.
Više nema prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, stav 2. i stav 3. člana 35. su potpuno apsurdni sa pravnog aspekta. U stavu 2. se kaže: "U slučaju da agencija ne ostvari planirani prihod po osnovu naknade", pa se onda kaže: "iz stava 1.", gde stoji da su to naknade koje emiteri,u skladu sa ovim zakonom, plaćaju za dobijeno pravo na emitovanje programa, nedostajuća sredstva obezbeđuju se iz budžeta Republike Srbije". Prvo, da bi se ta nedostajuća sredstva obezbedila iz budžeta, ona moraju biti predviđena Zakonom o budžetu, na određen način. Da li će to biti stalna budžetska stavka ili sredstva budžetske rezerve, to je već drugo pitanje. Vi još niste promenili Zakon o budžetu. Šta to sadznači? Vi ovim menjate Zakon o budžetu. Ne može. Kod vas može, doduše. U stavu 3. se kaže: "Obezbeđivanje nedostajućih sredstava u skladu sa stavom 2. ovog člana ne utiče na nezavisnost i samostalnost agencije". Pazi, boga ti, ne utiče! Šta to znači u zakonu - ne utiče? Zakon, ako ne želi da nešto utiče, traži varijantu kako da spreči neželjeni uticaj. Gola proklamacija - ne utiče, ne znači ništa. To treba u datom trenutku ubediti Đinđića i Đelića da ne utiče. Pazite, ako se budžetom ne predvidi stavka, niko iz Vlade nije dužan da im stavi na raspolaganje nedostajući novac. Ne postoji u Zakonu o budžetu i gotovo. Dok ne bude u Zakonu o budžetu, nema ništa od toga. Ako se predvidi Zakonom o budžetu, ako postoji redovna stavka, onda je ona već redovan prihod agencije. Ako se predvidi stalnom budžetskom rezervom da se ta rupa popunjava, onda opet zavisi od stanja u stalnoj budžetskoj rezervi koje je, po prirodi stvari, nepredvidivo. Može se desiti da Vlada nasluti da će trebati novac za dopunu budžeta agencije pa da, ako joj se ne sviđa rad saveta agencije, neposredno pred zahtev da se dodeli iz stalne budžetske rezerve potroši celu stalnu budžetsku rezervu na nešto drugo, što je sasvim opravdano i što je u skladu sa zakonom, kao nešto na šta se može trošiti novac iz stalne budžetske rezerve. Do tog momenta Vlada može da isprazni stalnu budžetsku rezervu. Na šta želim da vam ukažem? Zakonski tekst ne trpi ovakve formulacije - ako ovo, onda ono. To mora biti izuzetak u zakonskom tekstu. Zakonski tekst mora da podrazumeva da će novac od naplate frekvencija biti dovoljan. Unapred se može predvideti koliki je to novac. Zna se tačno koliko je moguće u našoj zemlji nacionalnih frekvencija, koliko je moguće regionalnih, koliko je moguće lokalnih. Čuli smo i objašnjenja ljudi koji se u to razumeju. Ako imate više nacionalnih frekvencija, imaćete manje regionalnih i lokalnih, i obrnuto, ali se tu traži određena mera, pa kad se određuje godišnja cena frekvencije i raspoređuje da se uplaćuje mesečno, pretpostavljam da je to najbolji način, onda se i vodi računa kolike su ukupne godišnje potrebe agencije, pa cena frekvencije zavisi od tih potreba agencije. Znate, apsolutno se ne slažem sa ovim konceptom, ali ako već namećete taj koncept, trudim se da vas podučim kako bi se to pravno moglo izvesti, da nema stručnih primedaba, da ostanu primedbe na koncept, ali da nema primedaba na samo funkcionisanje koncepta. Toliko vaš koncept ima unutrašnjih slabosti da on u praksi ne može da se primeni. Dakle, ako želite da obezbedite nezavisnost od Vlade, ona nikad u apsolutnom smislu nije moguća, ali u ovom slučaju da vi proklamujete da davanje para iz budžeta ne utiče na nazavisnost i samostalnost agencije, pravnicima je smešno. Vi možete tako da kažete da davanje novca od strane Vlade, iz budžeta, bilo kom drugom korisniku ne utiče na njegovu nezavisnost. U praksi sigurno utiče. Vi to možete kod univerziteta da proklamujete, da ne utiče na nezavisnost univerziteta, a svi znamo da utiče. Možete kod korisnika iz sfere kulture da kažete da davanje novca iz budžeta ne utiče na njihovu nezavisnost, ali po prirodi stvari utiče. Nemoguće je sprečiti taj uticaj. Nikad ga niko nigde nije sprečio. Nikada, ni u jednoj zapadnoj zemlji koje se diče najvišim demokratskim razvojem, to nije bilo moguće sprečiti. Onaj ko plaća iz budžeta voli da odredi vrstu muzike, tonalitet, glasnost i voli da odredi da li će mu se svirati na uvce ili će preko ozvučenja to bitiza širi krug slušalaca.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, gospodine potpredsedniče, i inače se ovim načinom ubiranja pretplate faktički za radiodifuziju Srbije, kao i naplate naknade, za ostale emitere, nezavisno od civilnog sektora, uvodi nešto što je suprotno Ustavu koji garantuje ravnopravnost svima. S druge strane, savezni Zakon o preduzećima kaže da sva preduzeća moraju da imaju isti status i insistira na ravnopravnosti privređivanja. Ovde nema isti status radiodifuzija Srbije i neka radio- stanica u Pirotu, ili u Tutinu. Oni nemaju isti status privređivanja. Ona radio ili televizijska stanica u Tutinu mora da plaća naknadu, a građanin koji sluša tu stanicu 90% vremena mora još da plati i pretplatu za radiodifuziju. Ostavimo da to tako može i da mora, i da tako treba, ali je onda logično da se ovaj drugi i treći član brišu, a da celokupni prihod bude, mada ćete vi reći da je uništeno od NATO-a, ali doći ćemo i na tu temu, prihod agencije; ona onda može da kaže, jer je to onda ravnopravno privređivanje, 95%prihoda od pretplate ide radiodifuziji Srbije, a 5% ide za funkcionisanje agencije. Time biste obezbedili ustavnost ovog zakona, da bude u skladu sa saveznim Zakonomo preduzećima i ravnopravnom privređivanju, a obezbedili biste i faktički da ona raspolaže prihodima i rashodima koji dolaze od građana Srbije, vezano za pretplatu. Ona stimuliše radiodifuziju Srbije ili javni servis zato što je tu najviše zainteresovana, ali ne nanosi štetu drugim emiterima. Zato ova veza, u bilo kom smislu, prema Vladi, u smislu dodatka sredstava ili oduzimanja sredstava, njoj ne oduzima suverenitet i dovodi sve emitere u neravnopravan položaj u odnosu na javni servis i civilni servis.
Više nema prijavljenih za reč po ovom amandmanu. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, član 36. odnosi se na javnost rada agencije. To je jako skromno formulisano, samo kratka rečenica - agencija objavljuje godišnji izveštaj o svom radu, na način utvrđen statutom agencije. To nije ništa. Predložio sam još tri stava u ovom članu. Stav 2. bi glasio: "Sve sednice agencije moraju biti javne". Stav 3. bi glasio: "U tom cilju agencija je dužna da vreme i mesto održavanja svih sednica objavi najmanje 15 dana unapred, u bar tri dnevne novine, kao i na programu državne televizije". Stav 4. bi glasio: "Sve odluke koje agencija donese na sednici, čije zasedanje nije unapred najavljeno, u skladu sa stavom 3, moraju se smatrati ništavnim". Ako se ovaj amandman ne prihvati, onda odredba o javnosti rada ostaje samo deklarativna.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, Srpska radikalna stranka podržava amandman narodnog poslanika Velimira Simonovića, jer kako je ovde u zakonu formulisana javnost rada pokazuje se da javnosti rada uopšte nema. Agencija je obavezna da objavi godišnji izveštaj o svom radu na način koji utvrdi statutom; dakle, da objavi izveštaj, a ne da podnese nekome izveštaj (Narodnoj skupštini - što bi bilo prirodno, najbolje rešenje); nego samo - objavi izveštaj. Šta znači objavi? Dostavi ga medijima, otprilike, ili ona sama finansira objavljivanje u nekim novinama i ništa više. Veoma bi bilo važno da sednice agencije budu javne. Za to pledira amandman, što znači da je javnost prisutna. Možda ne svi građani koji bi želeli, ali bar onda novinari svih medija koji to žele. Ili pripadnici parlamenta, predstavnici poslaničkih grupa. Kako da se obezbedi javnost rada? Vi je uopšte ne obezbeđujete. Javnosti rada nema godišnjim objavljivanjem izveštaja. Apsolutno nemajavnosti rada. Kako da se kritikuje rad agencije ako nema javnosti rada; Ako niko ne prisustvuje sednicama saveta agencije? Ne mislite vi valjda da savet agencije treba da bude organ koji nije podložan bilo kakvoj kritici. Svakodnevno ćemo ga kritikovati. Svakodnevno, šta god vidimo loše u sferi raidodifuzije, poimenično ćemo prozivati vaše članove saveta agencije, jer unapred javnost treba da zna da će oni biti isključivo vaši. Dalje, agencija bi bila dužna, i to podržavamo, da unapred zakazuje sednice, da se odredi termin koji je dovoljan da onaj ko želi, ko je eventualno ovlašćen, prisustvuje sednici i tako obezbedi javnost.I, naravno, sve odluke koje bi se u tajnosti donele morale bi da budu ništavne. Vi od saveta agencije, po ovom konceptu i po ovim odredbama, pravite jednu svojevrsnu masonsku ložu. Tamo su samo posvećeni i to na način na koji ne može niko ko se protivi vlasti da utiče. Parlamentarna manjina, opozicija nema nikakvog uticaja na izbor članova saveta agencije. Oni se biraju isključivo voljom većine. Nema nikakve javnosti njihovog rada. Nikome ne polažu račun za svoj rad. Oni liče na jednu masonsku ložu, još će konspirativno da drže sednice, konspirativno da donose odluke, do njihovih zapisnika možda će moći samo sud da dolazi u postupku po pojedinačnim rešenjima, jer sud nije nadležan da se bavi njihovim ukupnim radom, njihovom politikom i sl. Sud je nadležan u pojedinačnim slučajevima da presudi...
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
Završavam - da li su ispravno nekome oduzeli frekvenciju trajno ili privremeno.
Narodni poslaniče, molim vas stvarno, pošto ste juče imali preko 70 javljanja, a vidim da i danas nameravate, znači da se javljate često, nijednom niste ispoštovali vreme. Svaki put sam morala da vas opomenem zbog prekoračenja vremena. Neću vam to više tolerisati. Molim vas, predlagač amandmana može da ispoštuje dozvoljeno vreme, a vi ne možete. To je stvarno... Izvolite.
Po odgovarajućem članu Poslovnika vi ste dužni da me upozorite kada je isteklo vreme, a ja nisam dužan da pratim monitor.
Dužna sam da vas upozorim i da vam sledeći put izreknem meru, odnosno opomenu. Upozoravam vas da više neću tolerisati to, znači odmah posle upozorenja izričem vam sankciju. Da li se o ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Vi sebi dozvoljavate da kritikujete narodnog poslanika koji govori 70 puta, umesto da pohvalite takvog narodnog poslanika. To je nešto nedozvoljivo kada je reč o predsedniku Narodne skupštine. Amandmanom na član 39. tražim da sebriše stav 3. koji kaže da se dozvolom za emitovanje programa utvrđuju programski i tehnički standardi za proizvodnju i emitovanje radio i televizijskog programa. Znate šta, ti tehnički standardi moraju da budu opšti za sve. Ako su opšti za sve, onda se svi obaveštavaju o tom standardu i onda u dozvoli treba samo da stoji da je emiter dužan da poštuje tu, tu i tu odredbu koja je tu i tu zapisana. To će biti verovatno neki podzakonski akt, neka pravila saveta agencije, a ne u svakoj dozvoli da sve to stoji.To je besmisleno. To je kao kada bi u svakom pojedinačnom rešenju organ državne uprave prepisivao celi zakonski tekst na koji se poziva. Možete vi da klimate odrečno glavom koliko god želite, ali sa pravnog aspekta to to znači. Vi ste ovde predvideli da rešenje sadrži programske i tehničke standarde za proizvodnju i emitovanje. To ne može dozvola da sadrži. Prvo, zato što je to suviše opširno. Vaše će dozvole možda iznositi 10, 20, 50 ili 100 strana. Ti standardi moraju biti precizirani jednim podzakonskim opštim aktom agencije. To je opširno. Ta tehnika je veoma komplikovana. Ti standardi će obuhvatiti nacionalne, regionalne, lokalne frekvencije i šta sve to znači - od uređaja kojima se emituje program, od njihovog napona, od njihove snage itd. To ne može sve da sadrži jedna dozvola. Ili je ta dozvola kao pojedinačni upravni akt onda preglomazna. U pravu se vodi računa da pojedinačni upravni akti budu jednostavni, kratki. Poželjno je da budu na jednojjedinoj strani, sa obrazloženjem; vodi se računa da bude maksimalno dve-tri strane. Ovako kako ste vi zamislili, to nigde ne postoji u upravnom pravu. Pravni akti, pojedinačni pravni akti, kao što su ove dozvole koje izdaje savet agencije, moraju da slede ta opšta pravila upravnog prava u svemu, što znači da će morati da piše te akte neko ko je stručan pravnik; i ne može pravni akt da sadrži ono što biste vi želeli da sadrži, ako se to ne može uklopiti u pojedinačnu pravnu normu.
Da li koristite naredna tri minuta?
Da. Dakle, ova odredba je ovde besmislena i zbog toga bi trebalo da se briše, pogotovo što postoji opasnost da jedna dozvola sadrži jedne elemente, a druga dozvola druge elemente. Dakle, dozvole bi morale da se razlikuju po tri osnova, odnosno, po jednom jedinom osnovu na tri kategorije, da li je reč o nacionalnim frekvencijama, regionalnim ili lokalnim. Ni po čemu drugom te dozvole ne bi smele da se razlikuju. Na ovaj način, ovom normom iz stava 3. podrazumevate mogućnost da za lokalnu frekvenciju jedna dozvola sadrži jedne elemente, a druga dozvola druge elemente, da ni tu nisu izjednačeni korisnici. Kod nacionalnih frekvencija takođe - da jedan ima jedne elemente u dozvoli, drugi ima druge elemente u dozvoli. Kada se to ostavlja slobodi onoga ko donosi pojedinačnipravni akt, onda su tu zloupotrebe veoma moguće i po svojoj prirodi mogu biti katastrofalne po posledicama koje izazivaju. Ova pravila treba da budu opšta, da se uvek zna koje sve elemente podrazumeva dozvola za nacionalnu frekvenciju, a dozvola za nacionalnu frekvenciju može da bude na jednoj strani ili dve; koje sve elemente sadrži dozvola za regionalnu frekvenciju, pa se i ona svodi na stranu-dve, može čak i na poseban formular; šta sve sadrži, koje elemente sadrži dozvola za lokalnu frekvenciju, veoma jasno i za sve potpuno isto. U ovom slučaju, ukoliko nije za sve potpuno isto, ukoliko ne postoji opšti normativ, dolazimo u situaciju, pored svih ovih velikih, ogromnih saveta agencije da im se prepušta u praksi da mešetare, da tek onda izazivaju pravnu nejednakost, tako što će svaka dozvola biti pojedinačno tretirana, pojedinačno formulisana. S druge strane, ne zaboravite da je onda to veoma težak posao, pravno-tehnički, za administraciju saveta agencije, da se svaka dozvola posebno koncipira i da sadrži elemente, i da neko odlučuje koji će to biti elementi. Valjda je prvi posao koji čeka savet agencije da to formuliše, možda će trebati još jedan zakon da bi se to formulisalo, pošto je veoma ozbiljno pitanje, a kada se donese taj opšti pravni akt, bilo zakon, bilo pravilnik....
Sedmi minut, upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Dobro, završavam.
Dozvolite, pošto ste rekli da vas javno pohvalim, stvarno preko 70 javljanja, i zajedničkim naporima smo uspeli da se zaista držite teme dnevnog reda, još da uspemo da se držite dozvoljenog vremena i uspeli smo. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na sednici Zakonodavnog odbora narodni poslanik Velimir Simonović povukao je amandman koji je podneo na član 40. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovana gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, član 41. drugi stav, predložili smo da bude brisan, jer mislimo da nije racionalno rešena procedura utvrđivanja porekla osnivačkog kapitala kada je strano pravno ili fizičko lice u pitanju. Stav koji je zakonodavac predložio glasi: "Domaće pravno lice u kome su osnivači strana pravna lica registrovana u zemljama u kojima prema unutrašnjim propisima tih zemalja nije dozvoljeno ili nije moguće utvrditi poreklo osnivačkog kapitala, ne može učestvovati na javnom konkursu za dozvolu za emitovanje programa". Šta je ovde problem - veliki broj radio i TV stanica u Srbiji praktično je formiran stranim kapitalom, a to nije registrovano na taj način. Daću nekoliko konkretnih primera - 1996. godine, kada je formirana tzv. asocijacija nezavisnih i slobodnih gradova Srbije, strani ambasadori u našoj zemlji, među kojima je prednjačio tadašnji ambasador Češke Republike, gospodin Ivan Bušnjak, nosili su iz diplomatske pošte radio-televizijsku opremu po Srbiji. Takvu opremu je npr. dobio Radio "Ozon" u Čačku, Radio Majdanpek, i još 37 radio i TV stanica u Srbiji. Po pravilu su poklanjali kodirane risivere za reemitovanjesamo određene radio-stanice, najčešće "Slobodne Evrope", ili radio "Dojče vele". Osim toga, iz Segedina su od 1996. godine do 5. oktobra, kada ste vi napravili onu tzv. revoluciju, ogromna finansijska sredstvausmeravana u radio i TV stanice u Srbiji, koje su imale zadatak da vrše prepariranje javnog mnjenja u Srbiji. Ogromna finansijska sredstva su ušla u ove stanice i, objektivno, taj kapital je u nekim od ovih stanica sada više nego većinski. Šta je još ovde važno - ukoliko bi se ovo primenilo, doveli bismo u veoma delikatnu situaciju npr. B 92, Studio B,i još neke radio i TV stanice u zemlji. Ovde se sa jedne strane predlaže da dobiju nacionalnu frekvenciju, a na drugoj strani pouzdano znamo i to možemo da dokažemo, na koji način su došli do opreme. Civilni sektor - mi, kao i vi, znamoda je veliki broj radio i TV stanica praktično danas pod kontrolom tzv. civilnog sektora. Ovde je potrebno izbrisati ovaj član, da ne bismo makar napravili cirkus u vezi sa ovim, pošto svi dobro znamo o čemu se radi. Neka se radio i TV stanice registruju po zakonu koji ćete usvojiti i neka normalno nastave da rade po pravilima koja ovaj zakon propisuje, ali ako ostane ovaj član, a nama to odgovara, daju nam i politički prostor za buduće kritikovanje ovakvog stava, a ovim stanicama to ne odgovara.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, SRS podržava ovaj amandman. Prvo, zato što je stari komunistički manir utvrđivanje porekla kapitala i što onaj ko vrši utvrđivanje porekla uvek zloupotrebljava svoju ulogu. On samo nekima to utvrđuje, a postoje drugi zakoni kojima je regulisana obaveza plaćanja poreza, obaveza plaćanja carine. I, ako se oni dosledno poštuju, onda nema potrebe da se poreklo utvrđuje. Ali, postoji zastarelost. Ako neko ne plati carinu, posle izvesnog vremena, ako se sudski ne utera, zastareva mu obaveza. Ako je neko poreski obveznik posle izvesnog vremena zastareva mu poreska obaveza, ako mu nadležni državni organ ne utera onaj iznos koji je raspisan kao porez, kao njegova obaveza. Ovde je besmisleno sada da se istražuje poreklo imovine, pogotovu što znam pouzdano da ćete vi u tome biti veoma selektivni. Vama je imovina dobrog porekla ako potiče iz stranih diplomatskih sedišta, iz stranih špijunskih agencija; ako iz nekog drugog izvora potiče, onda je sumnjivo. Znamo svi u ovoj zemlji da je imovina Željka Mitrovića potekla iz kriminalnih kanala, ali treba to utvrditi sudski pa mu otimati imovinu. Može se sprečiti da dobije frekvenciju, jer je ranije imao toliko privilegija da drugi eventualni korisnici frekvencije ne mogu nikako biti ravnopravni sa tog aspekta. Svi oni koji su dobijali iz inostranstva; sećam se vremena kada je banda kapetana Dragana otela opremu Studija B na putu od Beograda prema Subotici, ali ste vi istog tog kapetana Dragana i njegovu bandu upotrebili za osvajanje Savezne uprave carine. Znači, neko je kriminalac kada je protiv vas, a čini krivična dela, a kada čini krivična dela, a za vas je, onda mu se može tolerisati. To se mora izbrisati iz prakse. Ni ranije nije bilo dobro, ranije je vlast mogla da utvrdi sve što je nelegalno ušlo u zemlju od te opreme. Vlast je tolerisala, jer su neki ljudi u vrhu te vlasti smatrali da to nije dovoljno da oni budu oboreni sa vlasti. Sada se kaju zbog toga, ali to je njihova stvar. Ovde treba čisto postupati. Ne možete vi svaki put istraživati poreklo imovine, ako nemate dokaza da je u pitanju kriminal; neko ima opremu, neko je dobio opremu iz stranih ambasada, neko je dobio na drugi način iz inostranstva, besmisleno je sada to istraživati. Znate, ako neko u inostranstvu neće tog vlasnika kapitala goniti zbog krivičnog dela, zašto bi vi sada njega odbijali ovde da investira? Da li vi mislite da će kod nas da se investira čist novac? Može li uopšte novac da bude čist? Da li mislite da postoji jedan bogataš na svetu koji se na pošten način obogatio; od Rokfelera pa dalje nema nijednog, svima su ruke bila umazane krvlju, otimačinama, pljačkama, kriminalom itd.
Upozoravam vas na dozvoljeno vreme i na temu, i na uvrede koje iznosite.
Koje uvrede?
To što kažete da je svaki bogati čovek kriminalac.
Nemojte da izmišljate uvrede, nikoga nisam uvredio.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, u suštini celina zakona, od početka o tome govorimo, mora da ima jedan kontinuitet ravnopravnosti. Ako već hoćemo ravnopravnost u poreklu imovine kada je reč o radiodifuziji, onda ona mora biti do kraja sprovedena konsekventno. Pre početka NATO bombardovanja ovde je podeljeno samo oko 50-tak risivera i svaki od njih košta po 5.700 dolara, podeljeno je na ruke; neki ambasadori su to delili na ruke, i to upravo iz ovih NATO zemalja koje su nas bombardovale. Dobro bi bilo sada da ova agencija zatraži od tih NATO zemalja donatorstvo za radiodifuziju u Srbiji, za RTS, da obnovi barem, i to treba da im bude prvi zadatak; a da, ako već ovako hoćemo da kažemo, onda i sve radio-televizijske stanice koje su dobijale opremu i tehniku od istih tih NATO zemalja budu pod istim principom, neka i njima bude zabranjeno da emituju program. Ako to nećemo, a naravno da nećemo, onda ne treba ni ubuduće da posmatramo da li ima ili nema većinskog kapitala iz inostranstva. Objektivno sada kod tih tzv. jučerašnjih medija (kada kažem jučerašnjih, mislim do oktobra 2000. godine), koji su nazivani u inostranstvu kao nezavisni,imamo uglavnom opremu koja je dobijena džakom para koji je donet tim televizijskim i radio-stanicama ili tehniku koja je data ili je data kao donatorstvo sa obavezom da se reemituje "Slobodna Evropa", "Dojče vele" itd. Prema tome, ako je to već tako, onda je i to poreklo imovine, uslovno rečeno, nelegalno, ne zna se odakle je došla; onda je i tu većinski kapital inostrani, onda i te radio i televizijske stanice ne mogu učestvovati u tome. Ali, ako hoćemo da podvučemo liniju, onda podvlačimo liniju i ne treba uvoditi dvojni sistem kada je reč o poreklu i o većinskom vlasništvu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade gospodin Žarko Korać.
Moram da kažem da imati radio- televizijsku frekvenciju, odnosno dozvolu za emitovanje o kojoj sada govorimo, posebno nacionalnu, nije isto što imati i preduzeće koje može nešto da proizvodi. To je suviše velika važnost za ovu zemlju - ko može da dobije nacionalnu frekvenciju, televizijsku; nadam se da se poštovani narodni poslanici bar u ovome sa mnom slažu. Prema tome, ovo je minimalna obaveza prema standardima Evrope; s obzirom na ogromnu važnost ove oblasti mi ne možemo da dozvolimo da se u nekom trenutku pojavi onaj ko će dobiti dozvolu za emitovanje programa, neko koga uopšte ne poznajemo i ne znamo ko će u suštini biti vlasnik i u finansijskom smislu, u materijalnom smislu. Ovo je inače predviđeno propisima praktično svih zemalja Evrope zbog ogromne važnosti oblasti informisanja i traži se vrlo jasan uvid u to. Odmah da vam kažem, nije tačno, u većini zemalja Evrope se mora identifikovati kapital koji se ulaže, mora se znati jasan nosilac kapitala, a što se tiče te priče o anonimnom kapitalu koji možda dolazi u neke zemlje, možda čak i u privredu, u mnogim evropskim zemljama izemljama Evropske unije zakonom je vrlo eksplicitno zabranjeno i strogo je kažnjivo ako se utvrdi prekršaj u ovom smislu, odnosno da onaj ko je deklarisan nije vlasnik kapitala. Prema tome, ovo je zaštita građana naše zemlje i ovo je nešto što je ključno u odredbi kada se govori o imaocu dozvole, jer mi moramo znati čiji je to kapital kada nekotraži da dobije dozvolu za emitovanje. Zamislite samo potpuno anonimni kapital koji je dobio dozvolu za emitovanje nacionalne televizije! Da li vi shvatate moć takvog nosioca ili pojedinca koji to može sada da dobije i koji onda može to da zloupotrebi i upotrebi, bez obzira na postojanje ovog zakona i njegovih odredbi i nekih drugih odredbi, pre svega Zakona o informisanju koji se upravo završio.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Kao podnosilac i kao šef poslaničke grupe imate šest minuta.
Da. Dame i gospodo, evo dočekaste i to da vam jedan član pohvalim. Ovaj član zakona vam je dobar, ali mora da se dopuni. Sada vi meni učinite pa prihvatite dopunu. Član 42. glasi, odnosno njegov naslov je - subjekti koji ne mogu biti imaoci dozvole. Stav 1: "Imalac dozvole za emitovanje programa ne može da bude: 1) preduzeće, ustanova ili drugo pravno lice čiji je osnivač Republika Srbija ili autonomna pokrajina, izuzev ustanova javnog radiodifuznog servisa". Ovo je u redu, s tim što ne bih stavio - ustanova, nego - ustanove, pa da bude samo jedna državna radiodifuzna ustanova, što bi podrazumevalo, ali još nije zrelo da se o tome očigledno odlučuje, da se privatizuje Radio-televizija Novi Sad, dakle da RTS bude jedinstven za celu teritoriju i jedino on državni. Pod tačkom 2) je u redu, da to ne mogu biti političke stranke, organizacije ili koalicije, kao i pravna lica čiji je osnivač politička stranka, organizacija ili koalicija. To je sasvim ispravno. Ali, ja predlažem da se doda tačka 3, da ne mogu osnivači da budu lokalna i regionalna zajednica (opština, grad, okrug), kao i pravna lica čiji je osnivač lokalna i regionalna zajednica - opština, grad i okrug. Zašto? Zato što u praksi postoji ogroman broj zloupotreba kod osnivanja lokalnih radio i televizijskih stanica,zato što se ogroman novac koji se iz budžeta izdvaja za funkcionisanje lokalnih samouprava umesto za vodovod, kanalizaciju, asfaltiranje itd. koristi za formiranje lokalnih televizija, da bi se neki politički interesi protežirali, individualni i grupni, a zanemaruju se osnovne obaveze. Postoje i druge vrste zloupotreba, u političkoj sferi, u finansijskoj sferi, često su te vrste radio i televizijskih stanica sredstvo za pranje novca, zloupotrebe u odnosu na reklamiranje lokalnihprivrednih firmi i slično. One bi iz tog razloga morale da budu isključene. Postoji više razloga. Svaka lokalna samouprava po prirodi stvari teži da ima svoju radio i televizijsku stanicu. Zašto te lokalne radio i televizijske stanice u celosti ne prepustiti privatnom sektoru? To je najlogičnije. Imate višenacionalnu opštinu i na vlasti su pripadnici jedne nacionalnosti, a u opoziciji druge. To je u demokratiji čest slučaj i tome se ne treba čuditi. Ne možete vi nikoga obavezivati, ako jedna nacionalna partija osvoji većinu na izborima, da ima i predstavnike druge nacionalne grupacije u izvršnim organima vlasti. Takva obaveza u demokratiji ne postoji. To je onda samo veštačko intervenisanje u demokratskom sistemu i redukovanje demokratije, ali problem informacija u toj opštini možete rešiti tako što će radio-televizijske stanice biti potpuno privatne. Tražim zabranu da uopšte jedinice lokalne samouprave to imaju i tu bih uveo i pokrajinu. Predlažem vama da se zabrani. Ja još ne zabranjujem, ali uskoro ću. To je samo odgovor na vaše pitanje. Dakle, to ima svoju unutrašnju logiku. U tako osetljivoj sferi kao što je radiodifuzija najnužnija je konkurencija. Konkurenciju može uspostaviti samo privatni sektor i zbog toga te nacionalne frekvencije treba svesti na minimum. Kada je reč o nacionalnim frekvencijama, juče sam pledirao za varijantu u kojoj bi nacionalne frekvencije u startu dobile samo državne radio-televizijske stanice: pored RTS-a, Studio B, Televizija Politika, JU Info. Dakle, u startu dobijaju samo oni, a onda se obavezuju u dogledno vreme na privatizaciju. I Studio B je nekada bio privatan, pa su ga neki pripadnici vaše koalicije protivzakonito ponovo učinili javnim preduzećem. Neko ko je iz vaše koalicije, a vi znate ko je. Televizija Politika - ko zna u kakvom je sada statusu, ni ranije se ništa nije znalo; slali smo inspektore, policija nije htela, i kada sam bio potpredsednik Vlade nije htela da ih pusti tamo. Ministar za svojinsku transformaciju Jorgovanka Tabaković je pokušavala da istraži, niko živ ne zna kako je privatizovana Politika i šta se tu krije. Politika je još sa većinskim državnim kapitalom. Treba joj dati ovu frekvenciju. Nacionalna frekvencija treba da predstavlja osnivački kapital države sama po sebi, jer je ona ogromna vrednost, ogromno bogatstvo. JU info već funkcioniše kao nacionalna televizija, čak jugoslovenska. A onda ih sve privatizovati, ali za gotov novac, za realnu vrednost, a ne neko sada u startu da ihse dočepa zato što ispunjava tehničke uslove, jer je miljenik vlasti. Znate, svi padate moralno ako Pink televizija ili BK dobiju nacionalnu frekvenciju, ili B 92, dok se ne razjasni šta je tamo državni kapital, a šta je privatni. Mene ne interesuje kako su oni sticali onaj privatni deo, ko im je davao opremu. Ako u vreme kada im je oprema stizala policija i carina nisu intervenisale, sada je deplasirano da se to istražuje po pitanju opreme. Može se koristiti kao političko sredstvo dezavuisanja i ja ću ga rado koristiti kao političko sredstvo dezavuisanja, ali da se vidi šta je tamo državno, jer država je izvorni osnivač. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Država je tu izvorni osnivač i ona treba prvo da definiše ono što je njeno.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, podnosilac amandmana na član 43. Predloga zakona o radiodifuziji.
Dame i gospodo, ja predlažem da se u članu 43. u prvom stavu, odmah na samom početku menja tekst "stiče status emitera" i zamenjuje tekstom "stiče status radija i/ili televizije". Obrazloženje je potpuno jasno. Radiodifuzna ustanova označava samo emitera, što je iz samog naziva sasvim jasno, proizilazi. Televizija i radio obavljaju delatnost proizvodnje i emitovanja programa. Radi jasnoće treba napomenuti da radio i/ili televizija kao organizacije postoje prevashodno kada imaju uređivačku politiku i finansijska sredstva, kojima tu politiku u vidu proizvodnje programa ostvaruju. Praktično, radio i/ili televizijska organizacija ne mora u svome vlasništvu da ima reprodukcionu tehniku, ni emisionu tehniku, ali u svojoj delatnosti ona ugovorno može da koristi i jedno i drugo. Ono što karakteriše radio-televiziju kao pojam je uređivačka politika, za koju ta organizacija odgovara, a ne emitovanje programa kao tehnološki proces. Ovo su suštinske stvari i njihovo značenje je na akademskom i internacionalnomnivou definisano. Ovo se mora shvatiti tako da bi se čitava organizacija radio-televizijske delatnosti mogla dobro postaviti. Sa pogrešno definisanim pojmovima čitava zakonska konstrukcija dobija sasvim drugačije značenje i može izazvati veliku konfuziju. Zakon koji izaziva konfuziju je u startu loš zakon i zato je važno da se ovaj amandman prihvati. U stavu 2. umesto reči "emiter" stavljaju se reči "radio i/ili televizija". U istom stavu briše se tekst tačke 1) "ustanova javnog radiodifuznog servisa" i zamenjuje rečima "državna radio televizija".
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
U ime Srpske radikalne stranke podržavam ovaj amandman. Prvo, zato što inače imate naviku da uvodite nove reči i izraze u srpski jezik i što se držite one orvelovske kategorije novog govora. Prvo, mnogi od vas ne znaju šta znači emiter. Emiter u tehnici znači nešto sasvim drugo u odnosu na ono što vi mislite. Postoji jedan deo tehnike koji se zove emiter. Nisam ni ja za to stručnjak i neću ulaziti detaljno, ali se sećam još iz gimnazije da postoji u radio-tehnici nešto što se zove emiter. Dalje, ima jedan stari srpski izraz kojim bi se mogao dopuniti amandman, a to je radio-stanica ili televizijska stanica ili radio- televizijska stanica. Radio - televizijska stanica je pojam koji označava nekoga ko emituje radio ili televizijski program. Zašto ne zadržati taj izraz koji je kod nas u upotrebi više decenija, od kada je progovorio Radio Beograd u vreme Kraljevine Jugoslavije govori se o radio-stanici. Kasnije je tome dodata televizijska stanica ili radio-televizijska stanica. Zašto unosite ovo "emiter", koje dovodi do zabune, predstavlja nepotrebno korišćenje stranih reči, a u praksi ne govori pouzdano o čemu je reč. Emiter ne mora biti samo emiter programa. Postoje razni drugi emiteri. Postoje emiteri nuklearnog zračenja; onaj koji emituje nuklearne zrake, bilo koje vrste, jeste jedna vrsta emitera. Naravno, i insekti mogu biti emiteri, i oni mogu da emituju. I, ne moraju samo talasi da se emituju, emituju se i razne druge stvari. Znači, može biti emitovano u prostor i nešto drugo što ne predstavlja radio-talas. Nuklearno zračenje nije radio-talas. Izraz je neprikladan. Malo dobre volje da prihvatite ovaj amandman, a amandman potiče od vašeg poslanika i to je razlog više. Ja znam što mrzite sve amandmane Srpske radikalne stranke, ideološki ste netrpeljivi, ali kada dobronamerno neki vaš poslanik predloži amandman kojim se popravlja tekst, čudi me što bar tada ne usvajate. Evo sada sam ranije završio, imajte to u vidu za sledeći put.
Ovo je prvi put da ste završili ranije. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite. Hoćete ići malo na Saveznu skupštinu?
Ako obećate da ćete me izabrati za predsednika Anketne komisije. Mislim da već postoji konsenzus na tom planu, jer ko bi to uspešnije vodio od mene. Dokazao sam vam uspešnost u onom Anketnom odboru oko ubistva Pavla Bulatovića i, prema tome, nemate vi nikog boljeg za taj rad.
Dobro, ja vas molim da se vratite na temu.
Vi ste tu temu otvorili.
Samo sam vas pitala da li planirate da idete u Saveznu skupštinu danas.
Ne, ja znam koliko vi mene ovde volite, cenite, poštujete i jedva čekate da vam nešto stručno objasnim, tako da verovatno nigde neću da se udaljavam. Suviše biste olako prešli ostale članove zakona. Dame i gospodo, tražim da se u članu 43, koji se odnosi upravo na te emitere, u stavu 2. brišu tačke 3) i 4). Tu stoji da emiter može da obavlja delatnost proizvodnje i emitovanja radio i televizijskog programa kao: ustanova javnog radiodifuznog servisa, i to je u redu; komercijalna radio i/ili televizijska stanica, i to je u redu. Sve ostalo je suvišno. Ili je državna televizija ili su komercijalne radio-televizijske stanice. Ovo je sasvim pogrešno da ostane: radio-televizijska stanica civilnog sektora. Šta znači to civilni sektor? Mislite nevladine organizacije? Društvene organizacije, udruženja građana? Kakav je to civilni sektor? U poređenju sa kim je to civilni sektor? Znači li da smo svi mi ostali vojni sektor? Da su državni organi vojni sektor, da su političke partije vojni sektor? Malopre sam vas pohvalio što su isključene političke partije, ali moraju i društvene organizacije, moraju te tzv. nevladine organizacije biti isključene. Malopre govori Žarko Korać o problemu porekla novca. Najproblematičnijeg porekla je novac ovih nevladinih organizacija. Mnoge od njih su priznavale da su finansirane iz inostranstva, mnoge od njih su dobijale ogromne količine novca iz inostranstva. Sada im još treba omogućiti razne televizijske stanice. Vidite, vi sami dolazite u koliziju. Njihov će predstavnik biti u savetu agencije, a one će moći da emituju program. To je nedopustivo. Kod vas je sve dopustivo doduše. Dalje, kaže se, radio-televizijske stanice lokalne ili regionalne zajednice, a malopre sam objašnjavao zašto ne bi lokalne samouprave imale mogućnost emitovanja radio i televizijskog programa. Zato ću se ovde najviše zadržati na ovom pitanju tzv. civilnog sektora. Predlažem vam da isključite termin- civilni sektor, a u nekim jezicima... Nadam se da ćeš biti ljubazan da isključiš to,nisam tebi rekao, znam da ti nećeš, ovo ipak treba da bude čovek pristojnijeg ponašanja, kao što je gospodin Hurić, a ne ti. Vidite, taj izraz civilni sektor u nekom jeziku možda ima suvislo značenje. U srpskom jeziku ne može da ima suvislo značenje. Kod nas je civil svako ko nije vojnik, ili u širem smislu svako ko nije vojnik ili policajac, ili u još širem smislu svako ko nije uniformisan. Dakle, svako ko nije vojnik, policajac, carinik, noćni čuvar itd. Svako je, dakle, civil. Ovde se izraz civilni sektor koristi kao zamenica ili sinonim za nešto što se vrlo lepo na srpskom jeziku naziva građansko društvo. Taj pojam građansko društvo je ustaljen u srpskom jeziku, u ono vreme kada je sama ideja na Zapadu afirmisana. Šta je to građansko društvo? To je društvo ljudskih sloboda, građanske jednakosti, društvo demokratije. Naravno, to građansko društvo podrazumeva i slobodu društvenog organizovanja, da država bude samo regulator osnovnih okvira, a sve ostalo da bude prepušteno građanima, pojedincima i grupama kao sasvim slobodno opredeljenje. To je suština građanskog društva. Vi to nazivate civilnim društvom, uvodite veštački jedan rogobatni termin. Pod civilnim društvom podrazumevate samo nevladine organizacije. Ne mogu te nevladine organizacije da predstavljaju civilno društvo ili civilni sektor. Čuj, civilni sektor! Drugo, mi u praksi imamo slučajeve da se ljudi učlanjuju paralelno i u političke partije, i u društvene organizacije i udruženja građana koje nazivate nevladinim, ili NGO (en-dži-o) što reče juče Čedomir Jovanović. Vidite dokle sve može ići to kvarenje srpskog jezika. Unosite zabunu u pojmovni i kategoralni aparat. Zašto to činite? Nema nikakve potrebe. Dovoljno je da se ovde kaže da su emiteri ustanove javnog radiodifuznog servisa, kako ste vi rekli, iako bi ja i to menjao, pa rekao državni radio i televizija ili komercijalne radio ili televizijske stanice. Sve ostalo mora biti čisto komercijalno,što znači da privatni sektor finansira, privatni sektor emituje program, a država mu samo propisuje opšte uslove tog emitovanja koje mora da poštuje i koje mora da ispunjava. Ništa više od toga.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Izvolite, narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, ovde dolazimo na onu tačku kada je malopre potpredsednik Korać govorio o poreklu novca, o tome ko ulaže i ko može da utiče a da mi ne znamo ko stoji iza sredstava jedne radio ili televizijske stanice. Sa ovom mogućnošću da civilni sektor, kako se ovde kaže, ima apsolutni prioritet čak i u dobijanju frekvencija i dozvole za emitovanje ili da na ovaj način funkcioniše kao tzv. neprofitni segment funkcionisanja radio i televizijskih stanica, on je upravo mogućnost za pranje novca iz inostranstva. Uostalom, uzmimo sada(ranije sam govorio o verskim zajednicama itd.) da dobije organizacija Jehovinih svedoka frekvenciju za emitovanje programa; dobije, naravno, pošto ovde po tome ima apsolutni prioritet za dobijanje frekvencija i emitovanje programa. Odakle pare dolaze? Donatorstvom? U kesi se donesu i daju se za emitovanje tog programa. Da li tu nema uticaja? Da li tu može država da utiče? Ne može. Na koji način onda mi možemo da utičemo i da sprečimo upravo taj negativan efekat koji može da proizvede takva jedna stanica. Uzmimo da sada dobije ova Vučo radio i televizijsku stanicu. Ko to finansira, odakle tu pare? Ako već hoćemo da civilni sektor, kako vi ovde to zovete, ili nevladine organizacije imaju pravo na emitovanje programa, neka registruju preduzeće, pa da se znaju izvori prihoda i rashoda; a ne nevladine organizacije, kako ih zovete, u kojima ne znamo izvore prihoda i rashoda, tj. funkcionišu po principu donatorstva, a to znači pare iz inostranstva, ne iz zemlje, jer u zemlji objektivno para nema. Drugo, kolika je ovde mogućnost da država ne može ni na koji način da utiče ili, bolje reći, da oni mogu da utiču na svest građana, govori i činjenica da jednu nevladinu organizaciju po novom zakonu koji će verovatno biti usvojen ovde u Skupštini, ako hoćemo da usaglasimo sa Savetom Evrope, mogu da formiraju dva lica,eventualno tri. U Evropi je to tako. Sada je 10, pa na neki način tih 10 građana, 10 lica mogu da kontrolišu ili da utiču na neku politiku te nevladine organizacije. Već sutra kad usvojimo zakon ovde u republičkom parlamentu ili u saveznom (gde god hoćete, ali hoćemo da ih usaglasimo sa Evropom), to će biti dva lica koja osnivaju jednu nevladinu organizaciju. Ta dva lica faktički nemaju nikakvu kontrolu i obavezu prema državi da plaćaju frekvenciju, da plaćaju za emitovanje programa i nemaju faktički obavezu ni difuzija niti agencija da ih kontroliše na koji način će oni da funkcionišu. Mislimo, a da ne govorimo o onom trećem segmentu, neravnopravnosti, da nemaju nikakve obaveze za plaćanje svega toga. Prema tome, najpoštenije je da se ovaj segment takođe izbriše, a one nevladine organizacije i verske zajednice, ako hoće da imaju radio i televizijsku stanicu, neka formiraju preduzeće, gde država može da kontroliše način funkcionisanja tog preduzeća.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 47. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, podnosim amandman na član 47. stav 2. Dakle, ono što se ovde očekuje, a to je da se procenat 90 zameni procentom 75. Evo koje je obrazloženje. Naime, ovde je u pitanju samo tehnika proizvodnje programa, odnosno njegovog emitovanja. U toku NATO agresije uništeni su svi emisioni sistemi radio-televizije. Ovo je posebno vidljivo u televizijskim kućama RTV Novi Sad i RTV Beograd. RTV Novi Sad ima štetu samo na emisionim sistema preko 60 miliona dolara, a ukupna šteta je preko 100 miliona dolara. Dakle, neće se moći skoro obnoviti jedan tako ogroman aparat koji je potreban na ovim prostorima. RTV Novi Sad prinuđena je da koristi predajnike manjih snaga i veoma teško može da zadovolji ovu zakonsku regulativu, ovu zakonsku obavezu da kvalitetnim signalom pokrije 90% stanovništva u željenoj zoni servisiranja. Dakle, odatle proizilazi ova potreba da se procenat 90 zameni procentom 75, kako bi Radio - televizija Novi Sad i Radio - televizija Beograd mogli da ispune potpuno zakonsku obavezu koju im nalaže Zakon o radiodifuziji.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, u svojstvu predsednika poslaničke grupe SRS.
Mislim da ovaj amandman ne treba prihvatiti iz dva razloga. Prvi je načelne prirode, jer još nije potpuno, još nije definitivno jasno kakva će biti sudbina novosadske televizije. Drugo, uslovi moraju biti jednaki za sve i princip mora da se provede dosledno u praksi. Možda će se pojaviti neko drugi, ako je već Pokrajina predviđena kao teritorijalni opseg emitovanja programa, kako bih to nazvao, druge klase, druge kategorije itd, nešto što je niže u odnosu na nacionalnu frekvenciju, a odmah do toga; možda će se javiti neko ko će ponuditi pokrivenost 100 procenata. U Vojvodini je najlakše dostići najviši procenat pokrivenosti područja. Svuda u unutrašnjosti Srbije su mnogo veće komplikacije. Zato mislim da ovaj amandman ne treba prihvatati. Što se tiče Televizije Novi Sad, moje mišljenje je da ona treba da dobije frekvenciju, a odmah posle toga da bude prodata javnom licitacijom. Može da bude prodata jednom licu, pravnom ili fizičkom, a može da bude prodata građanima, akciju po akciju, ako se utvrdi realna ukupna cena, pa da građani koji žele da budu vlasnici kupuju, a da bude ravnopravna kupovina za gotov novac ili za staru deviznu štednju. U svakom slučaju, novosadska televizija bi morala da bude privatna, jer ona jednostavno ne može opstati kao državna televizija u sadašnjim uslovima. Ako se odvoji od državne televizije Srbije, pogotovo, ona neće imati dovoljne izvore finansiranja za ono što su njene ambicije da postigne. Drugo, teško da može i da izdrži konkurenciju jedne državne televizije u koju će se slivati ogromna količina novca koju ste nametnuli građanima kao novu taksu. Ranije ste se ogorčeno protiv toga borali, pa ste na dve godine ukinuli i sada ponovo obnavljate namet na vilajet, sedam puta realno veći iznos u odnosu na onaj prethodni. Dakle, što se tiče novosadske televizije, treba to pitanje prethodno jasno definisati, a plediram da to definisanje podrazumeva pre svega privatizaciju. Bilo bi grehota ukidati novosadsku televiziju, pošto postoji decenijama, pošto zaista ima prilično kvalitetan program, najčešće mnogo kvalitetniji program od RTS-a, od beogradskog studija RTS-a, mnogo je otvorenija opoziciji nego što je RTS u Beogradu, mnogo je objektivnija u plasiranju informacija. Dakle, mnoge pohvale u odnosu na RTS u Beogradu, što ne znači da je i ona savršena. I njoj bi se mogle primedbe izneti, ali njena je budućnost u privatizaciji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, ako uvodimo pretplatu građanima Srbije, da plaćaju za radiodifuziju Srbije, onda je nedopustivo da nijedan deo teritorije Srbije nema ta dva državna televizijska programa. Nije reč o tehničkim nemogućnostima i nije reč o velikim tehničkim ulaganjima da se pokrije teritorija Srbije. Veći je problem sama centrala, samo emitovanje programa, ulaganje sredstava u obezbeđenje tehnike za emitovanje programa, nego sama emisiona tehnika koja treba da pokrije tu teritoriju, a naročito kad je reč o području Vojvodine. Kada je reč o području Vojvodine, oni koji se razumeju u tu oblast znaju da je dovoljno pet punktova, pet predajnika koji bi pokrili pet teritorija, najviše, da bi se pokrila cela teritorija Vojvodine. Postoji jedan deo, prazan prostor kod Bačke Topole i Bačke Palanke, koji posebno mora da se pokrije predajnikom, a najveći deo teritorije Vojvodine, zbog konfiguracije, može da se pokrije sa dobrim predajnikom, čak i jednim predajnikom sa Fruške gore, da ne govorim o drugim teritorijama. Prema toma, najlakše je pokriti teritoriju Vojvodine. To je jedna stvar. Druga stvar, kada je reč o tome da je najviše ugrožena Televizija Novi Sad - da su socijalisti ostali još godinu dana na vlasti, kao što su obnovili mostove, puteve i pruge, tako bi obnovili i Televiziju Novi Sad, sigurno. Bila bi bolja nego što je bila pre NATO bombardovanja. Pošto ste vi dobri prijatelji sa ovima koji su nas bombardovali, bilo bi dobro da konačno tih 40 milijardi dolara, koliko suoni naneli direktne štete, zatražite konačno, da ne povlačite ove tužbe pred Međunarodnim sudom u Hagu i naplatite tu štetu. Ako nećete da naplatite štetu, neka daju toliko para da se ta televizija obnovi, jer ste pre nego što ste došli na vlast govorili da će, što kažu, kamioni novca stići u našu zemljuza jačanje privrede, a ne samo za obnavljanje. Zato predlažem da se ne prihvati, nego da se obaveže da se do kraja godine pokrije cela teritorija Vojvodine i Srbije sa radiodifuzijom Srbije.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na sednici Odbora za kulturu i informisanje narodni poslanik Branislav Grubački je povukao amandman koji je podneo na član 47. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, član 48, njegov drugi stav, po našem mišljenju, treba da bude dopunjen rečenicom: "vodeći računa o vršenoj raspodeli korišćenja". Zašto? Član 47. definiše šta je željena zona servisa i kaže da to može da bude teritorija Republike, pokrajine, okruga ili lokalne samouprave. Nadam se da je predlagač zakona dobro razumeo kakvi problemi mogu da nastanu ukoliko na malom prostoru, a to može biti teritorija lokalne samouprave, tri emitera na istoj frekvenciji u istoj zoni servisa emituju program. Drugi stav člana 48. nedovoljno precizno definiše kako emiteri usklađuju vreme korišćenja i sve drugo što je neophodno za nesmetano emitovanje programa. Naravno, postoji u stavu 3. obrazloženje da regulatorno telo daje određene uslove, da se sklapa ugovor. Međutim, mi imamo iskustva i sada da na malom prostoru deluje veliki broj radio - televizijskih stanica i da jedan broj tih stanica objektivno ima probleme zato što neki emiteri jačim signalom ili nekim drugim nekorektnim tehničkim ili drugim potezima sprečavaju konkurenciju da pod jednakim uslovima emituje program. Zato mislim da bi prihvatanje našeg amandmana, amandmana SPS-a, donekle pomoglo da se ovo preciznije odredi. Takođe, mislim da je nedovoljno precizno definisano kako ina koji način se određuje pozicija emitera u odnosu na broj stanovnika i na teritoriju. Postoji iskustvo, recimo, u Austriji, gde emiter može dobiti dozvolu za frekvenciju ukoliko pokriva teritoriju na kojoj živi oko milion i po gledalaca ili slušalaca, pri čemu se limitira jačina predajnika. Ničeg od toga nema u ovom zakonu. Dakle, može se dogoditi da neko dobije pravo da u istoj zoni servisa, na istoj frekvenciji emituje radio-televizijski program sa ogromnom većinom predajnika i da objektivno ugrožava konkurencijske emitere, što ne bi bilo ni u smislu zakona koji ste predložili, ni u interesu građana naše republike. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Rajko Baralić.
Član 49. govori o postupku za izdavanje dozvola i o javnom konkursu. U ime SPS-a sa grupom narodnih poslanika podneo sam amandman koji se odnosi na drugi stav ovog člana: "Javni konkurs se obavezno raspisuje", i mi sada molimo da se ovde doda "jednom godišnje". Zbog čega? Zbog toga što kod oglašavanja, kod javnog konkursa, ne moraju biti podeljene sve slobodne frekvencije, što najverovatnije neće biti slučaj, ali ukoliko neko u međuvremenu ispuni određene uslove i ima ambiciju da se bavi ovim poslom ili bilo čim drugim u ovoj oblasti, ne treba da bude prepušten volji ili slobodnoj proceni agencije, odnosno ovog saveta, već zakon treba da obezbedi da najmanje jednom godišnje, ukoliko postoje slobodne frekvencije, treba da budu oglašene i da zainteresovani konkurišu. Mislim da bi to bilo korektno rešenje. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima potpredsednik Vlade gospodin Žarko Korać.
Zahvaljujem se, predsednice, poštovani narodni poslanici, ovo bi bilo umesno da ovde ne stoji, pročitaću drugi stav: "Javni konkurs se obavezno raspisuje kada na osnovu plana raspodele radiofrekvencija postoje mogućnosti za izdavanje novih dozvola za emitovanje programa". Što znači da konkurs može da se raspiše dva puta mesečno, čak jednom nedeljno, u zavisnosti od toga da li se pojavila slobodna frekvencija. Ali, tačno je, kada bi tu važila primedba, da ne piše - javni konkurs se obavezno... Znači, ne može agencija da taktizira, da raspisuje kada se nagomilaju frekvencije, kad se njoj sviđa. Onog trenutka kada se oslobodi frekvencija ona mora da raspiše konkurs. Odmah da kažem da to može da bude jednom u dve godine, ali i jednom nedeljno. Zavisi od toga koliko frekvencija ima.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 52. amandman su podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege, poslanička grupa SPS-a, odnosno grupa poslanika je podnela amandman na član 52. predloženog zakona, kojim je predvidela brisanje tačke 5) u članu 52. koji glasi da uz prijavu na javni konkurs treba dostaviti: dokaz o registraciji podnosioca prijave za obavljanje delatnosti proizvodnje i emitovanja radio i televizijskog programa; dokaze o ispunjenosti uslova iz člana 50. st. 1. tač. 2) i 3) ovog zakona, a to su - tehnički, organizacioni i programski uslovi za proizvodnju i emitovanje programa koje podnosilac prijave treba da ispunjava, i uslovi utvrđeni posebnim zakonom kojim se uređuje oblast telekomunikacija i propisima donetim na osnovu njega, koje podnosilac prijave treba da ispunjava za dobijanje dozvole za radiodifuznu stanicu; takođe - dokumentaciju koja se odnosi na predloženu programsku koncepciju; i, pored toga - organizaciono - tehničku koncepciju i strukturu kadrova; i u tački 5) koju mi osporavamo - projekciju planiranih godišnjih prihoda i rashoda, sa njihovom specifikacijom i podacima o finansijskom potencijalu podnosioca prijave, i - ako podnosilac prijave i u vreme podnošenja prijave emituje radio i/ili televizijski program, i finansijski izveštaj zajedno sa bilansom stanja i uspeha za poslednju poslovnu godinu pre godine u kojoj se podnosi prijava na javni konkurs; pored toga, i izjavu da ne postoje smetnje u smislu odredaba ovog zakona o nedozvoljenoj medijskoj koncentraciji; dokaze o izvršenoj uplati depozita i administrativnih taksi za podnošenje prijava. Mi smatramo da je suvišna ova tačka 5) oko bilansa stanja i godišnjih prihoda i rashoda, jer ako ovo treba da bude jedan od uslova za dobijanje frekvencija, odnosno dobijanja dozvola za rad, na ovaj način je to suvišno, jer se sve ovo reguliše posebnim propisima - način finansijskog poslovanja, bilans uspeha i imovina ovog podnosioca zahteva. To može da dovede, ako to služi kao kriterijum, u različite položaje, jer onaj ko se ozbiljno bavi proizvodnjom programa, ko se bavi ulaganjem u kvalitetne i dobre programe, može da ima lošiji bilans uspeha nego onaj ko se bavi jednostavnim prenosom, korišćenjem tuđih programa, pravljenjem manje kvalitetnih programa. Na taj način, ako je ovo jedan od uslova i kriterijuma za dodelu dozvole, nećemo imati ravnopravno posmatranje, a mislim da nije ni odlučujuće ni bitno da se ovaj bilans uspeha i ovo što spada u sferu drugih zakona nađe u ovom članu kao tačka 5), pa smo predložili brisanje ove tačke. Hvala.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Toliko sam dobrodušan i dobronameran da sam se žrtvovao i dva puta se nisam javljao po određenim amandmanima, a vi ne znate to da cenite. Vidite, ovaj amandman ima smisla jer se tu insistira da se izbaci tačka 5) u kojoj se kaže da je podnosilac prijave za dobijanje frekvencije dužan da dostavi i - projekciju planiranih godišnjih prihoda i rashoda (sa njihovom specifikacijom) i podatke o finansijskom potencijalu podnosioca prijave. Ali, iz ovoga nije jasno šta je za njega povoljnije, da dokaže ogroman finansijski potencijal ili veoma mali. Pažljivo sam pratio obrazloženja povodom nekih ranijih članova zakona od strane potpredsednika Vlade Žarka Koraća i on je izražavao bojazan od onih koji imaju ogromno bogatstvo, koji bi ovde mogli da nam nametnu određene uslove u radiodifuziji, određenu politiku koja bi se kosila sa nacionalnim interesom. Ovde treba naglasiti šta je poželjnije: da neko nema ništa, a hoće frekvenciju da bi dobio nešto, ili - neko ima preterano mnogo, pa iz luksuziranja želi da ima i televiziju. Kao Bogoljub Karić, koji je imao banku, razne druge finansijske institucije, pa na kraju poželeo i televiziju, onako zabave radi. Dakle, šta vi ovde tražite - to objasnite. Drugo, ako neko traži frekvenciju i ako je spreman da plaća godišnju nadoknadu, ta godišnja nadoknada ne sme biti suviše mala, sitna, zanemarljiva. Neće se valjda sa tim poigravati. Dobije frekvenciju, a nije u stanju da emituje program. Jer, ako ne emituje program oduzeće mu se frekvencija posle izvesnog vremena.Dakle, uopšte nema potrebe da na ovome insistirate. Bilo bi dobro da prihvatite ovaj amandman i da brišete tačku 5) Dakle, ako je on sposoban da plati frekvenciju, uostalom za vas je poželjnije da on plati frekvenciju, da ne emituje program, pa ćete moći još nekome da dodelite, pa ćete imati veći prihod, i u ovom slučaju je to sasvim bespotrebno. Druga stvar, kako on da vam unapred napravi ovaj finansijski plan i specifikaciju? Možda on ima 100 ili 200.000 dolara na raspolaganju, kupi od toga tehniku i tek planira da zaradi svojim programom, da se okuša. Znam u startu da će retko ko moći da zaradi. Televizija do sada kod nas nikome nije donela pare. Svi oni koji su formirali privatnu televiziju ili su imali višak para, pa su želeli tu skupocenu igračku sebi da priušte, ili su imali neke političke razloge da to rade. Niko nije uspeo da ostvari profit do sada obavljanjem radiodifuzije, niko. (Glasovi: Željko Mitrović.) E, Željko Mitrović je novac nelegalno stekao na drugi način, pa ga je samo prao preko programa svoje televizije.
Za reč se javio predsednik poslaničke grupe DOS, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Poštovana gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je važna ova tačka 5) i ona se ne može brisati. U njoj se, podsetiću vas, veoma jasno utvrđuje obaveza davanja projekcije planiranih godišnjih prihoda i rashoda, sa specifikacijom, i podataka o finansijskom potencijalu podnosilaca prijave. Zašto je to važno - pa to je važno zbog člana 53. Ja vas podsećam, to smo nekoliko puta činili, i predstavnik predlagača zakona, i mi kao predstavnici poslaničke grupe DOS, da posmatramo zakon kao celinu. U članu 53. se zapravo utvrđuje postupanje agencije nakon podnetih prijava. U tački 5) tog člana zapravo se vidi smisao postojanja tačke 5) prethodnog člana, dakle člana koji je sada predmet naše rasprave. Jer, u slučaju da se za korišćenje iste radiofrekvencije prijavilo više lica koja ispunjavaju uslove, daje se prednost onome koji na osnovu podnete dokumentacije pruža veće garancije da će doprinositi kvalitetnijem i raznovrsnijem programu. Dakle, ta dokumentacija se daje pre i na osnovu date dokumentacije agencija donosi svoju odluku. Zato je potrebno, između ostalog, izaći sa konkretnim finansijskim planom, videti da li postoji, a to je veoma jasno utvrđeno tačkom 2) člana 50, tehnička, organizaciona i programska osposobljenost onoga ko aplikuje na frekvenciju da u potpunosti odgovori propozicijama predviđenim ovim zakonom. Mi imamo 1.300 što radio, što TV stanica, ali se na prste jedne ruke mogu nabrojati one koje u potpunosti poštuju tehničke standarde. Ne govorim o kvalitetu programa, o tome možemo da raspravljamo, ali oni poštuju tehničke standarde, pokrivaju teritoriju za koju su dobili dozvolu, emituju program u zakonom utvrđenom roku, plaćaju državi naknadu za tako nešto, taj program je i tehnički kvalitetan, tako da može da se primi. Zbog toga je potreban ovaj stav 5. i ne možemo se odreći njega. Ne vidim da time zapravo diskriminišemo nekog ako raspolaže manjim finansijskim sredstvima. Naprotiv, može se videti, ukoliko on na osnovu manjih finansijskih sredstava pažljivo planira taj proizvodni, odnosno emitovani program, da je i on sposobniji za taj posao, i to nije ključna kategorija, pogotovo ne ako se uzme pozivanje na član 53. u kome se kaže da će savet prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijave ostvarivanju načela uređenja odnosa u oblasti radiodifuzije. Dakle, ovo su sve veoma bitne stvari i nije moguće doneti ozbiljnu odluku ako vam neko ne dostavi finansijski plan, ne kaže kakvi su njegovi tehnički kapaciteti, a to se ne može uraditi na osnovu obećanja i lepih reči, već na osnovu dokumentacije.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, ovde nije reč o tehničkim standardima, jer, kad je reč o tehničkim standardima, naravno da to podrazumeva obavezu ispunjavanja drugih uslova, kad je npr. reč o organizaciono-tehničkoj koncepciji i strukturi kadrova, to je četvrti stav ovog člana 52. Ovde je reč o projekciji planiranih godišnjih prihoda, i samo se na to odnosi. Inače, potpuno se slažem da od ovih 1.200 - 1.300 radio i TV stanica možda 10% ne ispunjava potpuno uslove za tehničko emitovanje programa, i to samo govori u kakvom je stanju trenutno radiodifuzija Srbije. Kada govorim o radiodifuziji Srbije ne mislim na ovu ustanovu koja će se formirati, nego u principu na sve radio i TV stanice, a i većina vas koji ste učestvovaliu raznim emisijama zna da su, sem onih koji su finansirani iz inostranstva, ali i oni nemaju neka velika tehnička dostignuća, u jadnom stanju ili, bolje reći, u jadnom finansijskom stanju. Većina radio i TV stanica u celoj Srbiji, sem jedne televizijske i možda nekoliko radio - stanica, faktički su na ivici ekonomske egzistencije. Ovde nije reč o tome, ovde je reč o mogućnosti zloupotrebe ovog stava, da li neko želi da dokaže kako neko ima milione, iz nekih drugih izvora, pa on može da ima, a da onaj ko živi na ivici egzistencije da bi funkcionisao u svim domenima, i tehničkom i organizacionom i programskom, ne može, zato što je to na ivici neke ekonomske egzistencije. Prema tome, ako se taj član, tj. ovaj stav ovog člana može zloupotrebiti na taj način, onda je bolje da se on izbriše, a agencija može da traži od drugog državnog organa, kao što je finansijska policija ili drugi državni organi, da tačno ustanovi finansijsko stanje tog preduzeća koje konkuriše za samu frekvenciju. Prema tome, treba potpuno stvar odvojiti. Uostalom, ako bismo hteli da dograđujemo šta sve treba da prijavi, onda može da se kaže da treba da se prijavi i izveštaj "Stratedžik marketinga" koi je najgledaniji i najslušaniji, pa i to da bude verovatno od uslova, jer valjda treba da bude uslov da neko nekoga sluša i gleda,a ne samo da se emituje.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, predsednik Odbora za kulturu i informisanje.
Odbor je odbio ovaj amandman, zato što mislimo da je jedan biznis plan, koji se podrazumeva ovim stavom, neophodan da bi agencija stekla uvid u to koliko je ko ozbiljan od radiodifuznih i radio i TV stanica u nameri koju namerava da ispuni. Prosto, frekvencija je, kao što smo toliko puta čuli do sada, javno dobro, to je ograničen resurs i mora se ustupiti onome ko će to na najbolji mogući način koristiti. Jer, mi smo bili sigurni da je biznis plan jedan od pokazatelja uspešnosti. Hvala.
Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Poštovane kolege narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS, grupa poslanika je podnela amandman na član 53; reč je o brisanju dela teksta u kome se kaže "savet će prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijave razvoju demokratskih odnosa". Smatramo da se na ovaj način na mala vrata uvodi moralno-politička podobnost i sasvim je sigurno da će savet agencije, bez nekih objektivnih kriterijuma, ceniti ko je podoban i ko može da dobije dozvolu. S druge strane, ono što nam posebno smeta, vezano za ovaj deo teksta, odnosi se na tzv. demokratske odnose, tzv. demokratske procese. Ne znamo šta se pod tim misli, na koje vreme se misli? Ako se misli na jesen 2000. godine, znate, to je vreme kada ste zapalili Skupštinu, opljačkali Televiziju, kada ste Koštunicu proglasili predsednikom, a Koštunica nije izabran, drugi krug je morao da bude. Znači, nikakvih demokratskih procesa nije bilo. Ili, posle 5. oktobra, kakvi su to demokratski procesi bili? Doneli ste zakone koji su bili u funkciji nameta, poreza, taksa.
Upozoravam vas da se ne držite teme dnevnog reda, u kontekstu sa Predlogom zakona o radiodifziji.
Ali, da li je ovo povučeno, promenjeno, molim vas? Znači, nema nikakvih demokratskih procesa, jednostavno, ovaj deo teksta treba da se briše.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, SRS predlaže da se prihvati ovaj amandman i da se iz teksta izbaci odredba u kojoj stoji: "Ako podnosilac prijave i u vreme raspisivanja javnog konkursa emituje radio i/ili televizijski program, savet će prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijave razvoju demokratskih odnosa i pluralizma mišljenja". Vi uvodite čisto ideološki kriterijum. Kada je to izmenjeno? Pazite, u zakonu stoji - savet će ... A što ste onda taj amandman uvrstili u dnevni red? Čekajte, ja sam ga dobio zvanično. Molim? Polako, služba je dostavila ovaj amandman i ja sam ga službeno dobio, a niko nije rekao da amandman ne važi, niti ste vi na to upozorili, kao predsednik Narodne skupštine. Ako je to amandman koji se odnosi na stari tekst, onda ste morali da ga povučete iz procedure, morali ste da nas obavestite. Juče ste jedan moj amandman odbili, potpuno bezrazložno, iako je bio sasvim primeren zakonskom tekstu, a sada nam dajete u proceduru amandman koji se više ne odnosi na tekst zakona. Amandman je bio smislen, ali da li je vaše vođenje sednice smisleno, to je drugo pitanje. U novom stavu 5. člana 53. ne postoji ova odredba, ali ste nam je dali u proceduru. Je lÄ amandman u proceduri? Ja ga podržavam, a šta ćete vi posle u krajnjoj verziji usvojiti, to je vaša stvar, ali je ključno pitanje što je amandman u proceduri, a izgubio je smisao jer ste u međuvremenu menjali tekst zakona. Hoću da vam objasnim zašto podržavam amandman i nemojte me prekidati. Kriterijum koji ste vi pokušali da uvedete, pa od njega odustali, jeste čisto ideološki, jer se neko od vas verovatno setio da onda prvo državna televizija ne može da dobije frekvenciju, jer tamo nikakvog pluralizma nema. Na državnoj televiziji se mogu gledati u programu samo lideri DOS-a i, eventualno, neko ko glumi opoziciju, a možete ga trenutno iskoristiti za vaše međusobne obračune, kao što nekog magistra ovde ili profesora za udarac nogom u glavu koristite.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, predsednik Odbora za kulturu i informisanje.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, samo da bismo razjasnili ovu stvar - ta odrednica jeste stajala u predlogu zakona koji je povučen; odrednica koja sada stoji u ovom predlogu zakona koji su svi dobili glasi: "savet će prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijave ostvarivanju načela uređenja odnosa u oblasti radiodifuzije, utvrđenih članom 3. ovog zakona, u prethodnom periodu emitovanja". Član 3. ovog zakona propisuje opšta načela u oblasti radiodifuzije. Dakle, ovo se nalazi u novom predlogu zakona zbog toga što moramo propisati određeni tretman ne samo za ovaj put kada se budu dodeljivale dozvole, ne samo kod prve raspodele frekvencija, nego i svake sledeće. Tome služe opšta načela zakona koji se nalazi u prvom članu, odnosno u trećem članu, ja se izvinjavam.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a po ovoj tački dnevnog reda.
Samo da razjasnimo, imamo ovde ispred sebe pregled amandmana i u tom pregledu amandmana na član 53. kaže - amandman koji su podneli zajedno narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović; i imamo jedan tekst, da li je taj amandman prihvaćen u proceduri pa je sastavni deo zakona ili nije? Ako je prihvaćen u proceduri, onda znači da ne treba da ga razmatramo, onda ja odustajem od diskusije, a ako nije, možemo da razgovaramo. Ako nije prihvaćen, onda znači jeste sastavni deo teksta. Molim prvo to da razjasnimo.
Više nema prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Joca Arsić i Milan Stanković. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Stanković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-a podneo sam amandman na član 56. Predloga zakona. Ovim članom zakona predviđen je početak emitovanja programa; tako se kaže u članu 56. da je emiter dužan da počne sa emitovanjem programa najkasnije u roku od 60 dana od dana prijema dozvole za emitovanje programa, s tim što ne može da počne sa emitovanjem programa pre nego što ispuni uslove za početak rada te stanice propisane posebnim zakonom kojim se uređuje oblast telekomunikacija. Smatramo da je rok od 60 dana suviše kratak, odnosno suviše je malo vremena dato potencijalnom emiteru da pribavi sve potrebne dozvole. Znači, potrebno je prvo da napravi prostoriju ili da zakupi prostoriju odakle će se emitovati program; zatim, da obezbedi urbanističke uslove, uslove PTT-a, saglasnost elektrodistribucije, građevinsku dozvolu, znači da izvrši izgradnju objekta, da izvrši tehnički prijem i da dobije upotrebnu dozvolu. Da bi se sve to obezbedilo, 60 dana je suviše kratak period. Mi smo amandmanom predložili da to bude 270 dana, odnosno devet meseci. Smatramo da je ovo vreme primereno, znači i najmanje moguće potrebno da bi se to sve uradilo i da bi neko počeo sa emitovanjem programa. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, ja takođe smatram da je 60 dana suviše mali vremenski rok i da to favorizuje samo one koji već imaju gotovu radio televiziju. Ja predlažem da to bude do šest meseci, tako da na početku ovog zakona, da bi bio primenjivan, svi imaju jednake uslove. Šezdeset dana je malo jer ovi novi neće moći da pristignu, samo ćemo favorizovati one koji već imaju svoje radio - televizije gotove.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je profesor Simonović poslanik naše poslaničke grupe, dužan sam da obrazložim ovakav naš stav. To nije samo 60 dana, to je u formalnom smislu 60 dana od davanja dozvola, ali se podrazumeva da onaj ko traži pravo raspolaganja frekvencijom od saveta republičke radiodifuzne agencije već u tom trenutku mora da ispuni čitav niz tehničkih preduslova da bi otpočeo emitovanje tog programa i mi smatramo da je 60 dana od davanja dozvole dovoljno razuman rok da on otpočne sa eksploatacijom te frekvencije. U suprotnom, desilo bi se da neko raspolaže pravom koje ne koristi, a da istovremeno to pravo uskraćujemo drugima koji imaju ambiciju da budu emiteri programa na prostoru Republike Srbije. Dakle, to nije samo 60 dana. Praktično je taj proces započet onog trenutka kada se usvoji zakon o radiodifuziji i kada započne proces konstituisanja republičke radiodifuzne agencije, republičkog saveta radiodifuzne agencije, raspisivanje konkursa itd; to je mnogo više od 60 dana.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, ovde je reč o čitavom nizu članova koji to regulišu, ako mogu tako da kažem, zato što se tamo govori, kada je reč o prijavi, da mora da bude tehnički sposoban da faktički emituje program, a to znači da treba da ima radio - televizijsku stanicu. To znači da faktički po ovome pre nego što je podneo zahtev treba da uloži, ako pravi radio - stanicu, više desetina hiljada evra ili ako pravi televizijsku stanicu treba da uloži više stotina hiljada evra da bi uopšte podneo prijavu i da dođe u tu poziciju da može da emituje program. Ako neko baci nekoliko stotina hiljada evra, pa ne dobije frekvenciju i dozvolu za emitovanje programa, ko će to da uradi? Neće niko. Ako već to nema unapred i ne polazi od toga, nego polazi od programske šeme, od sposobnosti koju dokazuje prethodno u finansijskom smislu itd. (sve ono što piše u članu 52. šta sve treba uz prijavu za javni konkurs), onda je malo 60 dana da on može uopšte da nabavi tu tehniku, da je montira i da je postavi. Uostalom, većina te tehnike, na primer radio - televizijski predajnici, faktički je stvar koja se uvozi iz inostranstva i prema tome, 60 dana da se uveze, montira i započne sa radom je rok koji gotovo nije moguće ispuniti.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 59. amandman su podneli zajedno narodna poslanica Živodarka Dacin i narodni poslanici Ljubomir Mucić i Rade Bajić. Reč ima narodna poslanica Živodarka Dacin.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče Vlade, poštovane kolege narodni poslanici, u ime grupe poslanika Socijalističke partije Srbije potpisnik sam amandmana na član 59. stav 1. koji glasi: "Dozvola za emitovanje radio i/ili televizijskog programa se izdaje na period od osam godina". Naš predlog izmene u ovom članu je da stoji deset godina. Pokušaću da dam neka tri objektivna razloga, za koje smatram da su dovoljni da se ovaj amandman prihvati, pogotovo što nije krucijalni, nije sistemski, ništa ne bi narušavao smisao kompletnog Predloga zakona o radiodifuziji. Prvo, mi smo ovde naveli da bi praktično na ovaj način touskladili sa važećim saveznim Zakonom o sistemima veza; prosto, dok postoji država takva kakva postoji, hajde da uskladimo ove naše zakone i da umesto osam godina bude deset godina. Drugo, što mislim da je mnogo bitnije, dosta je ovde bilo polemike oko toga, očigledno nisu minorna sredstva koja su potrebna da se investiraju u radio ili televizijsku stanicu. Radi ozbiljnosti svih onih koji kreću u takav posao, hajde dozvolimo da bude taj povoljniji period od deset godina, kako bi postojala mogućnost na neki način da se izvrši i povraćaj tih sredstava, bez obzira što smo rekli da sa malim izuzecima retko ko ima onu pravu zaradu. Imajući u vidu pogotovo da se u stavu 2. kaže da ova dozvola može po želji podnosioca da bude izdata i na kraće vreme, zaista ne vidim da bi to moglo da bude prepreka za usvajanje ovog amandmana. Ono treće što bih rekla, to je da je verovatno deset godina jedan realan i racionalan period u kome dolazi do tehničko-tehnološkog usavršavanja i u sistemu radiodifuzije i da prosto to bude jedno normalno vreme, kako bi onaj koji želi da produži i usavršava sebe u tom svom radu napravio svoju strategiju i mogao da egzistira i dalje. U ime svega toga, molim vas da zapamtite obrazloženje za ovaj amandman, pa kada bude dan za glasanje da ga usvojite.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, mojim amandmanom tražim da se menja samo stav 1. člana 59. koji kaže da se dozvola za emitovanje radio i televizijskog programa izdaje na period od osam godina. Tražim da to bude na period od deset godina. Mislim da treba da bude nešto duži period, jer onaj ko se bavi emitovanjem radio ili televizijskog programa mora veliki novac da uloži odmah u startu za razna tehnička sredstva, a pitanje je da li za osam godina, pitanje je da li i za deset godina može da mu se isplati samo uloženi kapital, može li da povrati ono što je uložio. Teško da može. Mislim da ne može, kakav god da bude taj komercijalni program. Ja sam vam rekao za Pink televiziju da suština nije bila u zaradi emitovanjem programa, nego u nekim drugim stvarima; i drugo, on je imao monopol. Dobio je potpuno protivzakonito frekvenciju. Kada niko nije mogao da dobije frekvenciju, on je dobio. Nije je čak ni dobio, emitovao je program dugo bez frekvencije. Tek je 1999. ili 2000. godine dobio prve zvanične papire, a ranije je sve radio na divlje. Branite vi njega, dobro je. Što ga vi više branite, to će biti više argumenata kod smene vlasti, da se te stvari promene. Nije to u pitanju. Malo ko može da ostvari profit i zato ovaj vremenski period treba da bude duži. Ako on za deset godina ispunjava sve druge zakonske kriterijume, zašto ga onda u tome ometati, zašto ga opet slati na konkurs, ako on ne prekrši zakon u pogledu objektivnosti. Jer, ako se poštuje taj princip objektivnosti prvo državna televizija ne bi mogla da ispuni uslove, onakva kakva je danas, dok je tamo Bojana Lekić. Ali, ako se poštuju svi drugi zakonski uslovi, onda nema nikakve opasnosti od dužeg roka. Rok od deset godina nije mnogo duži, 25% je duži od roka od osam godina. Možda je neka zaokružena cifra i ništa više, ali neku pravnu sigurnost sa tog aspekta oni koji ulažu svoj kapital u radiodifuziju trebalo bi da imaju i na taj način im olakšavamo položaj. S druge strane, ima taj savezni zakon o radiodifuziji, ili kako se on već zove, o sistemima veza, koji je predvideo izdavanje frekvencija na deset godina. Nešto je i urađeno na planu realizacije tog zakona, ali ja ću se sa vama složiti da taj zakon nije bio dobar, da je mnoge stvari propustio da reguliše, a da neke stvari koje su regulisane nisu regulisane na adekvatan način. Ima nešto drugo što je ovde problematično - što vi ovaj zakon o radiodifuziji Republike Srbije donosite pre nego što je to pitanje adekvatno rešeno na saveznom nivou.
Koristite sledeća tri minuta?
Da. Ako opstane zajednička država moraće na saveznom nivou da se regulišu osnove sistema radio veza i radiodifuzije. Šta ima? Ne razumem, gospodine Korać, šta to znači - ima. Nema još ništa, jer taj zakon koji postoji na saveznom nivou donesen je pre nekoliko godina, a ovaj vaš zakon nije sasvim sa njim usklađen. Nije usklađen, recimo, u ovom delu. Drugo, tim zakonom je predviđeno da se frekvencije dodeljuju na saveznom nivou, a ne na republičkom. Verovatno će novi zakon predvideti dodelu frekvencija na republičkom nivou, ali vi, kao kod poreskih zakona, prvo donosite republički, pa onda savezni, a moralo bi da bude obratno. Moralo bi prvo da se radi na donošenju saveznih zakona. Dobili ste saglasnost da kršite savezni zakon. Je li? Od koga? Od Dragiše Pešića? Od Ustavnog suda? Interesuje me od koga ste dobili tu saglasnost. Ne može niko da vam da saglasnost da kršite savezni zakon, niti može da vam pruži garancije da će se ponašati kao da savezni zakon ne postoji. Beba Popović može, ali samo vaninstitucionalno. Sva ovlašćenja koja ste vi njemu dali, dali ste vaninstitucionalno. On nema nijedno institucionalno ovlašćenje za ono što radi. Znate, bilo je mnogih pre vas koji su se na sličan način ponašali, a onda se bar pomalo kaju zbog toga. Umesto da menjate stil ponašanja, pokušavate da ih višestruko nadmašite u tom pravcu. To je ono što ne valja. Drugo, bio bih malo gadljiv, na primer, prema Pink televiziji, a vi niste. Vama je bio problem samo što je to bila JUL-ovska televizija, a prihvatate njen metod delovanja, njenu kriminalnu suštinu. Sada kada je on promenio tabor, nema nikakvih problema. Ili kod BK televizije. (Iz sale: Zašto ti nisi promenio.) Nisam bio u mogućnosti da ih ukidam i nisam bio u mogućnosti da nametnem radikalski koncept regulacije sfere radiodifuzije. Nismo imali potpunu vlast i to je bio naš osnovni problem. Tamo gde smo imali mogućnosti da utičemo, redovno smo pozitivno uticali i to je suština. Nigde nismo hteli da monopolišemo tu sferu, za razliku od vas. Ta sfera je ranije bila monopolisana, a vi se trudite da je još više monopolišete.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, ovde je izneto nekoliko argumenata oko toga da ovaj period u prvom stavu treba da bude 10 godina. Naravno, jedan je savezni zakon, a drugo je da je do sada bilo na 10 godina. Moram još jedan argument da dodam. U članu 27, kada smo govorili o dužini perioda na koji se biraju članovi saveta, rekli smo da je to šest godina. Kasnije je, naravno, način prestanaka mandata itd. a govori se - jedna trećina pa jedna trećina, posle dve godine. Tačnije rečeno, posle osam godina promeniće se samo jedna trećina članova saveta. To znači da dve trećine članova saveta koji su prethodno učestvovali u dodeli frekvencija na osam godina ponovo odlučuju o toj novoj frekvenciji, da li će nekome produžiti ili ne. Ukoliko hoćemo čak i tu da odredimo neki smisao, onda je logično da se posle 10 godina dve trećine članova saveta zamenilo, a to znači da je ostala jedna trećina iz starog sastava saveta. Logičnije je da savet u novom sastavu razmatra dobijanje prava na emitovanje u narednom desetogodišnjem periodu. Ovako će ispasti da sada ova vlast koja bude izabrala većinu u savetu agencije i posle osam godina, tačnije rečeno isti pojedinci koje je DOS,ovaj deo DOS-a izabrao u ovom parlamentu odlučuju i o narednih osam godina. To će značiti da postojeći savet faktički sa dvotrećinskom većinom odluči o 16 godina nečijeg prava na emitovanje, sada iza osam godina ponovo. Mislim da to nije čak ni ispravno i pošteno. Šest je njihov mandat, jedna trećina se menja, dve godine pa dve godine, znači doći će u istu poziciju.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 61. amandmani su zajedno podneli narodni poslanici Živodarka Dacin, Ljubomir Mucić i Rade Bajić. Reč ima narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovani narodni poslanici, u ime SPS grupa poslanika je podnela amandman na član 61, s tim da se u stavu 1. tačka 5) briše. Član 61. reguliše kada se oduzima dozvola za emitovanje programa i koji su to razlozi. Navedeno je 10 razloga, a između ostalog kaže se: ako emiter sam obavesti agenciju da neće više da emituje; ako je naveo prilikom konkursa netačne podatke; zatim, između ostalog, a samo navodim neke razloge, ako je neopravdano prestao da emituje program u roku od 30 dana u kontinuitetu ili sa prekidima 60 dana; ako se posle dobijanja dozvole kao jedan od osnivača pojavi strano pravno lice za koje u njegovoj zemlji i po njihovim pravnim normama nije moguće ispitati poreklo osnivačkog kapitala. Između ostalog kaže, u tački 5): ako emiter nije izvršio tehnički pregled radiodifuzne stanice u propisanom roku. Tražimo da se ova tačka briše iz razloga što emiter uopšte nije odgovoran po ovoj tački kojom se predviđa oduzimanje dozvole. Naime, za pregled radiodifuzne stanice odgovorno je regulatorno telo i ono je dužno da pregleda radiodifuznu stanicu. Prema tome, neprihvatljivo je da emiter nastrada, da tako kažem, i da mu se oduzme dozvola za emitovanje zbog razloga za koji nije odgovoran. Ostali razlozi su relativno prihvatljivi za poslaničku grupu SPS, izuzev tačke gde smo rekli da je kratak rok od 60 dana i da tražimo 270 dana za početak emitovanja programa. Ostale su tačke prihvatljive, ali ova je neprihvatljiva. Mislim da poslanici treba da uvaže ovo, a ne znam da li je nadležni odbor to sagledao. Ukoliko bude mogućnosti da poslanici prate koncentrisano u danu glasanja ovoliko amandmana, mislim da ovaj amandman treba da se prihvati.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite. Da li koristite šest minuta?
Otkud znate?
Pitam.
Dame i gospodo, član 64. se odnosi na prestanak važenja dozvole za emitovanje programa protekom roka na koji je izdata. Kaže se: "Protekom roka na koji je dozvola za emitovanje programa izdata, dozvola prestaje da važi, osim ako agencija nije donela odluku o njenom produženju u skladu sa članom 59. ovog zakona". Imao sam amandman i na član 59. i tamo sam tražio da se ovaj period od osam godina produži na 10 godina, i sada iznosim još jedan dodatni argument, a onda bi otpadala mogućnost da agencija automatski produži rok ako to zatraži emiter, kako ga vi nazivate. Ako se uvede ovaj period od 10 godina, onda bi se moralo ići na novi konkurs. Možda će se pojaviti neko ko u većoj meri ispunjava uslove, koji je povoljniji u tom slučaju. Neko ko će uvesti neku novu tehnologiju. Znate, ovde se iz godine u godinu menja tehnologija. Znam unazad tri, četiri godine, ova digitalna tehnika je bila retkost. Danas se više niko ne upušta u područje radiodifuzije bez te digitalne tehnike. Niko ozbiljan se u to ne upušta. Ko zna do čega će još dovesti razvoj. Može se desiti da onaj ko ispunjava kriterije i dobije dozvole na 10 godina sve u celosti ispuni, ali zanemari tehnološki razvoj. Vi ga niste obavezali da prati taj tehnološki razvoj i ne možete ni da pretpostavite da li će imati finansijskih mogućnosti. Pojaviće se neki sa čudom tehnike posle 10 godina, mora da se ide na novi konkurs. Zato predlažem da se skrati ovaj član 64. i da glasi - protekom roka na koji je dozvola za emitovanje programa izdata, dozvola prestaje da važi. Ili bi ga mogli preformulisati malo lepše, pismenije - dozvola za emitovanje programa prestaje da važi protekom roka za koji je izdata. To bi bilo najjednostavnije. Pa da onda po proteku tog roka svi idu normalno na konkurs. Znate, da nam se ne desi da ko jednom dobije tu dozvolu ostane večito. Onda se opet guši konkurencija. Jedino ko doživi finansijski fijasko, ko potpuno propadne, ili ko ne ispuni neki od uslova pa mu se oduzme dozvola. Samo kaznenom merom dolazi do mogućnosti menjanja emitera. Mora to biti malo rastresitije. Nikome ne sme jednom za svagda da bude data ta privilegija. Sami znate da je oblast radiodifuzije oblast nacionalnog bogatstva ograničenih resursa. Ako vi u startu podelite sve frekvencije, posle izvesnog vremena više neće imati šta novo da se deli. Onda se više agencija u principu neće ni baviti dodelama, nego samo kontrolom korišćenja. Samo u slučaju primene sankcije dodeljivaće se frekvencija nekome novom, opet preko konkursa. Pojavljivaće se još neki slučajevi u praksi. Kad agencija nekom oduzme frekvenciju, veoma je neprijatno drugima koji konkurišu za tu istu frekvenciju, pogotovu ako javnosti bude očigledno da nisu ispunjeni baš svi zakonski uslovi za oduzimanje frekvencije, a frekvencija je oduzeta. To je vaš manir i u drugim stvarima. Opravdano je pretpostaviti da će vam se taj manir pojaviti i u sferi radiodifuzije. Vi oduzimate i poslaničke mandate, a da nisu ispunjeni zakonski uslovi. Vi odstranjujete celu poslaničku grupu sa sednice, a nisu ispunjeni zakonski uslovi. Vi otimate poslaničkim grupama mandate, a nisu ispunjeni zakonski uslovi. Dakle, ima čitav niz argumenata kojima se opravdano može pretpostaviti da se u nekom slučaju neće... Sad ste mi uključili telefon, ja sam ga malopre isključio. Nemojte to da radite. Zašto to radite? Ostavite to. Ne možete me ničim omesti u mojoj nameri da obrazložim svaki amandman koji sam podneo i ne vredi vam to. Sad ne znate da ga isključite, a znali ste da ga uključite. Bio je isključen. Možete da radite šta hoćete, baš me briga. To vašu vlast neće stabilizovati ni učvrstiti. To samo može dalje u javnosti da vas sroza. Dakle, u ovom slučaju treba da stvorimo uslove koji će omogućiti veći stepen promenljivosti emitera radio - televizijskog programa. Svako ko jednom dobije dozvolu treba da u startu zna da za tih 10 godina mora da prati tehnološki razvoji na sledećem konkursu mora biti kvalifikovan da zadrži tu frekvenciju, jer ako neko drugi ispunjava u većoj količini ili kvalitetnijeuslove, može mu se desiti da taj drugi dobije frekvenciju. To je ta suština, da se ne desi ko jednom dobije za vašeg vremena, zadrži tu frekvenciju večito. Što vi više ovde pravite pravnih normi koje definitivno daju prava određenim izvođačima radio - televizijskog programa, emiterima, kako ih nazivate, to je veća verovatnoća da će prva sledeća vladajuća garnitura ukinuti zakon u celini i doneti neki novi. Onda sva ona prava ranije stečena jednostavno neće postojati, jer se vi na isti način ponašate prema pravima koja su stečena saveznim zakonom. Ono što je neko stekao saveznim zakonom na određen niz godina, vi uopšte danas ne poštujete, ne cenite. Ponašate se kao da tog prava nema.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Ovde, faktički, emiter može doći u tešku poziciju ukoliko agencija ili savet ne reaguje na pravi način i u pravo vreme. U čemu je stvar? Ako savet agencije posle proteka određenog vremena, posle proteka osam godina, ne raspiše nov konkurs, pa emiter ne može da se prijavi na taj konkurs, zašto bi emiter bio kriv zbog toga? Ovde se ne obavezuje savet agencije da, po isteku osam godina na koje je dobio neko pravo da emituje program, on ima obavezu da emituje program. Onda bi moralo da stoji da ukoliko agencija na to ne reaguje, nije raspisala konkurs, nije se neko drugi prijavio, nije dala nekom drugom, u tom slučaju nastavlja dalje da emituje dok neko drugi ne preuzme tu frekvenciju. Inače, ovako ispada da agencija može prećutno da mu ukine pravo na emitovanje.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 66. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li se u ime podnosilaca amandmana neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Adam Urošević.
Poštovane dame i gospodo, smatram da je neophodno, zbog potpune informacije građana Srbije koji pomno prate zasedanje ovog visokog doma, najpre citirati pomenuti član predloženog zakona o radiodifuziji, a kasnije izneti dopunu, naravno, koja se predviđa tim amandmanom. Zato mi dozvolite da citiram stav 9. člana 66. Predloga zakona o radiodifuziji, koji reguliše obavezno plaćanje naknade. Po ovom stavu se kaže: "Za prvih šest meseci korišćenja prava na emitovanje programa emiter plaća ukupnu šestomesečnu naknadu iz stava 5. ovog člana u roku od sedam dana od dana prijema obaveštenja o dodeli prava. U narednom periodu korišćenja prava emiter je dužan da svoju mesečnu obavezu plaćanja naknade plaća do petog u mesecu za tekući mesec". Poslanička grupa SSJ uložila je amandman na ovaj stav, kojim traži da se ovaj stav menja i glasi: "Emiter je dužan da naknadu za emitovanje programa plaća mesečno unapred, do petog u mesecu za tekući mesec". Dozvolite mi da ukratko obrazložim ovaj naš predlog. Utvrđivanje obaveze plaćanja šestomesečne naknade unapred, u prvih šest meseci korišćenja prava na emitovanje, predstavlja svojevrstan inedopustiv finansijski atak na emitere, posebno na privatne lokalne radio - stanice, s obzirom da u periodu organizovanja i uspostavljanja programske, tehničke i kadrovske koncepcije u skladu sa propisanim standardima emiteri imaju najveće finansijske izdatke. Mi smatramo da je razlog predlagača za ovakav način plaćanja u tome što se iz ovih sredstava i finansira rad agencije. Međutim, treba imati u vidu i da su proteklom periodu privatne lokalne radio - stanice bile izložene političkim i ekonomsko - tržišnim represijama i da su materijalno potpuno iscrpljene, pa se dovodi u pitanje i zadovoljenje određenih standarda koji se odnose na sadržaj programa koji se emituje, a čije nepoštovanje može da dovede do izricanja odgovarajućih zakonskih mera od strane agencije. Stoga vas u ime poslaničke grupe SSJ pozivam da podržite ovaj naš amandman.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 66. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Da li se u ime podnosilaca amandmana neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, zajedno sa grupom poslanika SPS-a podneo sam amandman na član 66. Predloga ovog zakona. Ovim članom se reguliše obaveza plaćanja naknade za emitovanje programa. Vlada je u stavu 9. ovog člana predvidela da emiter za prvih šest meseci korišćenja prava na emitovanje programa mora jednokratno da plati republičkoj radiodifuznoj agenciji polugodišnju naknadu, i to u roku od sedam dana od dana prijema obaveštenja o dodeli prava na emitovanje. Za naredni period Vlada je predvidela da emiter plaća mesečnu obavezu do petog u mesecu za tekući mesec. Imajući u vidu činjenicu da emiter na početku rada ima najveće izdatke, nije u redu propisivati da odmah treba da za šest meseci unapred plati naknadu za emitovanje programa. Mora se ceniti okolnost da emiter na početku rada ima najveće potrebe da obezbedi finansijska sredstva, i to znatna finansijska sredstva, da bi obezbedio opremu, sredstva za angažovanje novinara i drugih stručnih radnika, poslovni prostor i drugo. Isto nije u redu propisivati da emiter kasnije plaća mesečnu naknadu do petog u mesecu za tekući mesec, odnosno jedan mesec unapred. Koja se to usluga kod nas i u svetu plaća unapred? Polazeći od napred navedenih činjenica, amandmanom se predlaže realističniji, u stvari pravičniji prilaz. Zapravo predlaže se da emiter za korišćenje prava na emitovanje programa umesto šestomesečne unapred plati tromesečnu naknadu, i to u roku od sedam dana od dana prijema obaveštenja o dodeli prava. Znači, ipak se obavezuje da plati neku kaparu unapred, ali da to zaista ne bude šest meseci, već za tri meseca, i da on zna, ako je već konkurisao, da mora obezbediti deo sredstava, a ne da bude ovako drastično oporezovan, da plati na početku. Takođe se amandmanom predlaže da u narednom periodu emiter mesečno izmiruje obaveze i to do petog u mesecu za prethodni, a ne unapred za tekući mesec, jer koje su to obaveze koje se u redovnom poslovanju plaćaju unapred. Plaćaju se zapravo kada se usluga izvrši, odnosno kada se to pravo koristi onda se izvrši plaćanje, a to je za prethodni mesec. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Izvolite, reč ima potpredsednik Vlade gospodin Žarko Korać.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, ove primedbe svakako imaju osnova. Radi se o onome što se možda sada nije uočilo. Upravo smo malopre vodili veliku raspravu o tome - odakle sredstva agenciji da počne da radi. Vama je svakako jasno da se sem RTS-a i Radio - televizije Novi Sad, koji će biti javni servisi, svi, apsolutno svi ostali i televizijski i radio emiteri u Srbiji moraju javiti na konkurs. Znači, imaćemo nešto što se može nazvati nulta tačka Radio - televizija Srbije. Najveći posao ove agencije biće upravo u početku. Vi ste malopre sami konstatovali i sami ste dovodili u pitanje automatizam u obnavljanju frekvencija. Nisam želeo da odgovaram na vaše ranije primedbe, jer bi stvorili ogromnu nesigurnost kod onih koji su uložili ogromna sredstva. Jer, ako zadovoljavaju ono što propisuje zakon, vrlo stroge uslove i kriterijume javnosti, ali i još nešto o čemu još niko nije govorio - komercijalne uslove, da ljudi uopšte hoće da gledaju tu televiziju i slušaju radio, onda će se naravno po automatizmu produžavati. Ali, budući da se ta sredstva prikupljaju u početku, a agencija će imati najveći posao u početku, da se konstituiše, da donese podzakonska akta, da sklopi ugovore sa onima koji će eventualno (ili ona sama ili neko za nju, i to smo konstatovali) vršiti nadgledanje realizacije ovih zakonskih uslova, kako se ostvaruje program, da li se zakonski uslovi ispunjavaju, onda nažalost ovo služi za to da se dobiju sredstva da agencija uopšte može da počne da radi, da se osnuje. Dakle, u nekom smislu vi jeste u pravu - zašto da čoveka koji je već dao puno para za opremu sada teramo da da šest meseci unapred. Ali, nema drugog načina da agencija počne da radi. Alternativa je bila, o tome smo razmišljali, da se agenciji pozajme pare iz budžeta Srbije da ih ona vraća. Ali, složićete se, to ipak ne bi mogli uraditi. Znači, u ovom slučaju praktično ovaj zahtev je zato da bi agencija obezbedila sredstva za početak svog rada.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Ovo je tačka kada je i jedna i druga strana u pravu, ali tu ima jedno rešenje koje sam malopre predložio, gospodine Korać, a to je da sva sredstva (ali to je ponovo pitanje nezavisnosti ove agencije) koja se ubiraju od pretplate idu na račun ove agencije, saveta agencije. On bi od svog dela, od procenta koji bi uzimao od pretplate, a ostalo dostavljao na račun radiodifuzije Srbije, imao startnu poziciju da uspešno radi. Uostalom, valjda je najpoštenije da gledaoci koji već plaćaju, odnosno vlasnici radio i televizijskih prijemnika, pomognu, jer su oni zainteresovani da ta agencija dobro radi, jer će urediti radio - televizijski prostor u njihovom interesu. Mi sve vreme ovde govorimo samo o interesima države, o interesima emitera i interesima saveta, a nikako tokom ove rasprave o zakonu ne razgovaramo o interesima građana, o interesima onih koji slušaju i gledaju radio - televizijske programe. Prema tome, najlogičnije bi bilo, u tom slučaju, rešiti pitanje tako da sav prihod dolazi na račun agencije. Ona bi svojim aktom uredila da 95% sredstava ide na račun radiodifuzije Srbije, a sa tih 5% bi mogla da startuje; i tačno je - najveći posao ima na početku, a i ove male radio - televizijske stanice bi ostale. Kada kažemo - male, svi govorimo o ovih par televizija, ali nije reč o tome. Mi govorimo o nekoj televiziji u Novom Pazaru ili bilo gde drugde, o toj maloj televiziji koja je potrebna toj lokalnoj sredini i koja sastavlja kraj s krajem. Uostalom, u većini tih televizijskih stanica ste gostovali i znate da samo par televizija ima dobre studije, dobru tehniku, a sve ostalo je, ako ćemo biti iskreni, sakupljeno "s kolca i konopca", da uspešno može da funkcioniše. Sada kada vi u startu sve ovo nametnete - tehničke uslove i još - šest meseci unapred, oni objektivno neće moći ni da konkurišu za to, a sa ovim sredstvima bi agencija mogla faktički postepeno da rešava ta pitanja i da u narednih godinu dana stabilizuje situaciju na prostoru medija u Srbiji.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li ćete koristiti vreme predsednika poslaničke grupe?
Koristio bih, ako to znači da još nećete završiti sednicu.
Ukoliko hoćete da koristite oba vremena na koja imate pravo u ovome, onda će to biti ispoštovano. Izvolite.
Šta će to biti?
Ispoštovano.
Ne znam šta vam znači to - ispoštovano. Toga nema u srpskom jeziku. To će biti - poštovano. [[Žagor.]] Ispoštovano ne postoji. Ispoštovano, to vam je kao kada nekoga zalepite poštama sa svih strana, pa je on ispoštovan. [[Smeh.]]
U pravu ste. Vaše vreme će biti poštovano do kraja, od šest minuta.
Znam da ste vi vrlo inteligentni, obrazovani i da znate da učite bez obzira šta ko misli.
Uvek kad imam od koga. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, tražim da se u ovom članu 67. promeni prvo prvi stav. Vidite, ovde predviđate privilegiju radiodifuznim ustanovama javnog servisa, kako vi to zovete, a to su zapravo državne radio i televizijske stanice svih nivoa. Postavlja se pitanje - što bi one imale privilegiju u pogledu plaćanja naknade za emitovanje programa? Tu moraju biti svi izjednačeni. Možda polazite od toga da mnoge od tih lokalnih radio i televizijskih stanica neće moći, nemaju para. Dobro, ali onda ovde stavite - dok se ne ukinu ili ne prodaju, ili ne privatizuju. Ali, šta će vam ovde i radio i televizijske stanice tzv. civilnog sektora. Pa, dosta je više tih nevladinih organizacija. Prvo, većina je plaćena od strane zapadnih obaveštajnih službi. Sada ste ih stavili na budžet. Sada ih finansirate iz budžeta; pa ih uključujete u upravljanje agencijom, kao članove saveta agencije; pa im omogućavate da imaju svoje radio i televizijske stanice; pa ih još oslobađate obaveze plaćanja naknade za emitovanje radio i televizijskog programa. Preterali ste. Stvarno nema smisla. Pazite, čim se promeni vlast, garantujem vam da će biti skinute sa budžeta sve te nevladine organizacije. Odredili ste u budžetu 500 mil. dinara za njihovo finansiranje. U Zakonu o budžetu stoji, Koraću, možda niste čitali. Zatim, neće imati javna ovlašćenja, nigde neće biti zastupljene kao ovde u savetu agencije. Biće izbačene svuda. Sami će morati da se finansiraju. Ako nemaju para neka se ugase. Šta nas briga. I neće imati ove privilegije. Neće moći, ukoliko ne osnuju prethodno preduzeće, neće moći ni da budu vlasnici radio i TV stanica, neće imati nikakvih privilegija, oslobađanja od plaćanja naknade za emitovanje programa. Stav 3. vam je posebno besmislen. U stavu 3. se kaže: "Radio i televizijske stanice crkava i verskih zajednica ne plaćaju naknadu za emitovanje programa do okončanja postupka povraćaja imovine tim crkvama i verskim zajednicama oduzete posle Drugog svetskog rata u postupku nacionalizacije, konfiskacije, eksproprijacije i drugo". Ovo je nešto neverovatno, ovaj vaš zakon je programskog karaktera. Ovim zakonom pogađate da će biti donesen zakon o vraćanju. Otkuda znate? Možda će Skupština glasati protiv tog eventualnog zakona. Ne znate vi to unapred. Ne bi smeli da znate unapred, to je smisao. Ne možete jednim zakonskim tekstom sebe obavezivati na donošenje još jednog pratećeg zakona. Npr. Zakon o privatizaciji je obavezao na donošenje i pravnog akta o agenciji za privatizaciju itd. Međutim, ne možete na ovaj način nagađati da će bititakav zakon donesen. Drugo, mislim da je ovde najbolje da stoji kratka norma - radio i TV stanice crkava i verskih zajednica ne plaćaju naknadu za emitovanje programa, i tačka. Ništa više. Drugo, ako će se vraćati zemlja crkvama i verskim zajednicama, onda se mora vratiti sva zemlja i sva imovina, a ne samo ona oduzeta posle Drugog svetskog rata. Kakva je razlika između imovine koju su oduzeli komunisti i imovine koju je oduzeo kralj Aleksandar? Vi izgleda još ne znate da je kralj Aleksandar Srpskoj pravoslavnoj crkvi oduzeo mnogo više zemlje nego komunisti. Komunisti su više zgrada oduzeli. Kad je reč o poljoprivrednom i šumskom zemljištu, pa i komunisti su agrarnom reformom to radili. Bila je Aleksandrova agrarna reforma i bile su dve agrarne reforme koju su komunisti sproveli. Prema tome, tu mora biti isti stav, isti kriterijum. Ako se sve crkveno vraća, odnosno ako se sve vraća verskim zajednicama, jer Islamska verska zajednica ne dozvoljava ovaj termin - crkva, onda se mora vratiti sve što im je ikada država oduzela, a ne ono što su oduzeli komunisti. Komunisti jesu bili zlotvori i kriminalci, ali nisu bili jedini u srpskoj istoriji. To je problem. Ne možete vi sada eskulpirati kralja Aleksandra. Pazite, i kad se birao patrijarh komunisti su bili suptilni, pa su prvo ucenjivali pojedine vladike, kompromitovali, potplaćivali. A kralj Aleksandar brutalno, silom, kaže - ne može dok ja ne kažem svoju reč. Pa šta je tu onda gore? Da li ste me opomenuli?
Upozorenje izdajem nakon 30 sekundi od Poslovnikom utvrđenog vremena, zbog potrebe da narodni poslanik, koji govori dovrši misao i završi govor celovito. U toku rasprave u pojedinostima o članu 67. određujem pauzu do 15,00 časova, kada ćemo nastaviti popodnevni rad.
Dame i gospodo, molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad raspravom u pojedinostima o Predlogu zakona o radiodifuziji. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj i on je obrazlagao amandman. Da li se neko drugi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 67. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Narodna poslanica povlači amandman na član 67. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, predlažem da se u članu 67. u trećem redu posle teksta: "... koje su u celini u državnoj svojini", izbaci tekst: "... i televizijske stanice civilnog sektora". Evo obrazloženja, pošto zakon o udruženjima građana još nije donet nejasno ješta je to civilni sektor i kako će se tretirati imovina udruženja građana i to je vrlo važno. S obzirom da imovina u televiziji nije mala, mora se tačno odrediti vlasništvo nad njom, ukoliko u njoj ima privatne svojine, oslobađanja od plaćanja dozvole za emitovanje nevladinim organizacijama, bilo bi nepravedeno prema ostalim privatnicima i komercijalnim televizijama. U svakom slučaju, bez zakona o udruženju građana ne mogu se nikome davati povlastice ovoga tipa jer, pošto nemamo zakon o udruženju građana, civilni sektor nije definisan u definicijama u članu 4, tako da nije jasno šta je to civilni sektor. Naročito je važan ovaj deo obrazloženja gde se govori o imovini i o povlasticama koje bi oni imali. Nisam pisao amandman na treći stav ovog člana, jer sam rekao u načelnoj raspravi da nema nikakvog smisla da se crkvama i verskim zajednicama daje da mogu besplatno da emituju programe. Tada sam rekao da ni jedan proizvođač verovatno neće ustupati njima besplatne programe. Što bi to radio, kada ga programi inače mnogo koštaju, a pogotovu što ima crkava koje su veoma bogate, pa je potpuno beznačajno, da joj se daje da emituje programe besplatno gde je neko drugi uložio pare u sve to.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podržavam ovaj amandman, ukazujući celokupnoj srpskoj javnosti na sve opasnosti koje se kriju iza vašeg forsiranja tzv. civilnog sektora, tzv. nevladinih organizacija, i kako već to nazivate. Prvo, i ovde je besmislena upotreba termina - civilni sektor, jer civilni sektor je i privatni sektor. Svi su privatnici civili, osim kada su mobilisani i služe vojsku, tako da je ovaj termin apsolutno besmislen, ali pošto pod njega podvodite tzv. nevladine organizacije, očigledno je da ih kroz čitav niz sistemskih zakona protežirate pod pritiskom zapadnih sila, gradi se jedan sistem paralelne vlasti, a zašto? Ova oficijalna, legalna vlast zavisna je od izbora, izbori moraju da se održe periodično, i niko sa Zapada ne može da vam kaže - zabranite izbore; to ne bi nikako prošlo u zapadnom javnom mnjenju, iako se sećamo vremena kada su Amerikanci i te stvari radili, pa čak i u Evropi. U Grčkoj su pukovničku huntu doveli na vlast 1967. godine. Pošto su neizvesni izbori, neizvesni su po svojim rezultatima, oni se trude da do sledećih izbora izgrade paralelan sistem vlasti koji će kontrolisati ono što je zapadnim silama najvažnije. To su vojska, policija i mediji, posebno radiodifuzni mediji. Oni to rade kroz tzv. nevladine organizacije. Nevladine organizacije ne idu na izbore, uopšte se ne zna da li narod ima za njih simpatija ili nema, da li ih poštuje ili ne poštuje. Uopšte se ne zna načelno kakvog su kvaliteta ljudi u njima, a ja znam pouzdano da su najlošijeg, ali to je moje privatno saznanje, nema mogućnosti i objektivnih kriterijuma da se kroz izbore to proverava. Dalje, te nevladine organizacije su mahom dobijale pare od stranih obaveštajnih službi, od stranih vlada i od nevladinih organizacija, kako se to kaže, i one su sinhronizovano i harmonično delovale u prilog realizaciji jednog političkog cilja. Taj politički cilj je postignut 2000. godine, a sada služe za izgradnju paralelnog sistema vlasti kako bi taj politički cilj bio ovekovečen u svom trajanju posledicama koje izazivaju po društvo itd. Kada državnoj vlasti ...
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
Dobro. Kada državnoj vlasti oduzmete vojsku, policiju i medije, šta joj onda ostaje? Ništa.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, mi podržavamo ovaj amandman iz prostog razloga što u stvari ovaj član dovodi do diskriminacije jednog broja medija u odnosu na druge medije. Nije ovde samo, reč samo o civilnom sektoru, kako se zove. Ali, kada je reč o radio-televizijskim stanicama gde su vlasnici opštine, pazite, sa jedne strane one ne plaćaju nikakvu naknadu za emitovanje, sa druge strane se nalaze u budžetima, uglavnom, opština, i imaju odgovarajuću dotaciju. Znači, duplo su više nagrađeni nego što će biti neki lokalni medij u toj sredini koji je u vlasništvu bilo kog pojedinca ili grupe pojedinaca, i onda još kada dodamo na to ovaj civilni sektor, to je potpuno jedna neravnopravnost u medijima. Kada imate tu neravnopravnost, onda ne možete imati ni objektivnost, a valjda je ceo zakon namenjen postizanju objektivnosti u informisanju u Srbiji.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 67. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Joca Arsić i Milan Stanković. Izvolite, reč ima narodni poslanik Joca Arsić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 67. Predloga zakona o radiodifuziji.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, kao što je već rečeno, grupa poslanika SPS-a u ime poslaničke grupe SPS-a podnela je amandman na član 67. u kome predviđa brisanje dela stava 3. Radi potpune informacije javnosti da pročitam i kako glasi ceo član 67: "Ustanove javnog radiodifuznog servisa Republike Srbije i autonomnih pokrajina, radio i televizijske stanice lokalnih i regionalnih zajednica koje su u celini u državnoj svojini, kao i radio i televizijske stanice civilnog sektora, plaćaju samo naknadu za dozvolu za radiodifuznu stanicu (naknadu za korišćenje radio frekvencije), a oslobođene su plaćanja naknade za emitovanje programa. Radio i televizijske stanice lokalnih i regionalnih zajednica sa učešćem privatnog kapitala, plaćaju naknadu za emitovanje programa srazmerno procentu tog učešća. Radio i televizijske stanice crkava i verskih zajednica ne plaćaju naknadu za emitovanje programa do okončanja postupka povraćaja imovine tim crkvama i verskim zajednicama oduzete posle Drugog svetskog rata u postupku nacionalizacije, konfiskacije, eksproprijacije i drugo". Mi smo predložili da se stav 3. delimično briše i to posle reči "programa", da se briše tekst "do okončanja postupka povraćaja imovine tim crkvama i verskim zajednicama oduzete posle Drugog svetskog rata u postupku nacionalizacije, konfiskacije, eksproprijacije i drugo". Smatramo da je ovaj deo teksta potpuno nepotreban, kada se uzme u obzir ovo o čemu govorimo, pre svega civilni sektor, da on nije u obavezi da plaća, a da će verske zajednice biti u obavezi da plaćaju, ali se ne zna kada, kada se donese zakon, kada se izvrši povraćaj imovine svim verskim zajednicama. Mogu da vam kažem da ovde postoji jedna nelogičnost. Ima verskih zajednica kojima zemlja uopšte nije oduzimana. Da li će to značiti da verske zajednice kojima nikada nije oduzeta imovina počinju da plaćaju onog momenta kada se povrati imovina onima kojima je oduzeta. Pre svega se misli na pravoslavnu crkvu i na rimokatoličku crkvu. Ovde su kolege govorile o tome da je tog oduzimanja bilo i u prethodnim periodima. Sigurno je i pre 1945. godine, po raznim osnovama, i to je apsolutno tačno, oduzimana zemlja verskim zajednicama, vršene su agrarne reforme i pre 1945. godine i to u nekoliko navrata i vršena je dodela te zemlje agrarnim interesentima i pre 1945. godine, odnosno pre Drugog svetskog rata.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Samo još jedna rečenica. Na kraju da zaključim, ovim bi verske zajednice bile potpuno neravnopravne sa civilnim sektorom, jer se oni oslobađaju, a verske zajednice čekaju vreme da ponovo uspostave plaćanje. Mislim da je ovaj amandman logičan i da treba Skupština da ga usvoji, iako ga je Odbor za kulturu odbacio.
Za reč se javio narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo, ovaj amandman je u sadržaju podudaran sa amandmanom Srpske radikalne stranke koji sam malopre obrazlagao, ali ću dati dopunsko obrazloženje zašto ga podržavam. Vidite, vi uopšte ne vodite računa u ovom zakonu, a o tome sam govorio kada je bilo reči o formiranju saveta agencije, da kod nas pitanje crkve i verskih zajednica nije zakonom regulisano. Postoji samo opšte ustavno određenje da je ispovedanje vere slobodno, da su crkve slobodne i odvojene od države, i ništa više. Zakon je neophodan. Ovde nigde ne stoji koje će crkve i verske zajednice biti u pitanju. Vi spremate uslove da se na isti način tretiraju tradicionalne crkve i verske zajednice i novokomponovane verske sekte. Vi nemate ovde osnovna razlikovanja. Sutra kada se pojave Jehovini svedoci, Munova sekta, raznorazni satanisti, kako će savet agencije da ih odbije? Kako će on da kaže - vi niste crkve i verske zajednice; po kom osnovu? Gde će on da traži uporište? Ili ćete savetu agencije prepustiti da on procenjuje šta je zaista crkva, a šta nije crkva, šta je verska zajednica, a šta nije verska zajednica. Na određen način kod uvođenja veronauke, iako je tu bio čitav niz nespretnosti na delu, određeno je sedam tradicionalnih crkava i verskih zajednica. To je trebalo da stoji u ovom zakonu. Ne može savet agencije da se poziva na vašu uredbu o verskoj nastavi ili na zakon o školstvu i da kaže - to su ti. Tamo ne stoji opšta odredba da su oni jedino u pravnom sistemu crkve i verske zajednice, u pravom smislu reči, nego da samo oni imaju pravo na versku nastavu. Međutim, nigde ne stoji da ovi drugi nemaju pravo na radiodifuziju. Zašto ne stoji? Da li možda namerno pripremate uslove u kojima će moći verske sekte da budu vlasnici radio i televizijskih stanica, pa još uz to oslobođene plaćanja izvesnih obaveza državi. Šta to znači? Verske sekte će nam u tom slučaju preplaviti medijsku scenu. Ovde je Žarko Korać govorio o raznoraznim tračarama, Kleopatri i sličnima. Koja je razlika između Kleopatre i Munove sekte ili Jehovinih svedoka ili jogi letača, šta ja znam kako se već zovu. Nema tu nikakve razlike.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, predlažem u članu 68, tražim u prvom stavu da se briše samo jedna reč. "Svi emiteri u oblasti svoje programske koncepcije dužni su da prilikom emitovanja programa poštuju sledeće standarde u odnosu na sadržaj programa". Sada se sve nabraja i u tački 1) kaže se - primenjujući svetske i nacionalne standarde, obezbede proizvodnju i emitovanje kvalitetnog programa, kako sa tehničkog stanovišta, tako i sa stanovišta sadržaja programa. Sve je ovo u redu samo da se izbaci "svetske standarde". Treba da stoji - primenjujući odgovarajuće standarde, ili - domaće standarde, a naši standardi moraju biti prilagođeni po nekim drugim pravnim načelima onim preovlađujućim svetskim. Ovde se misli na sve svetske standarde. U svetu mogu postojati različiti standardi i nema jednog jedinstvenog standarda za celi svet u ovoj oblasti, ne postoji. Moglo bi se reći da postoji zapadnoevropski standard, severnoamerički standard, azijski standard, afrički, južnoamerički. Može se na određen način to regionalno grupisati, ali da postoji jedan jedini svetski standard, to je nemoguće. Kako sam siguran u ovo što govorim? Često lutam po ovim satelitskim kanalima i nailazim na raznorazne programe. Vidite, ti standardi se mogu jasno grupisati u određene celine, po programskim sadržajima, čak po tehnologiji koju koriste. Evropski standardi su već svi na digitalnoj tehnici, ovi drugi nisu. Mogu se grupisati po tipu satelita itd. U ovoj sferi postoje raznorazni standardi. Zašto onda navesti - primenjujući svetske standarde. Onda vam neko kaže - ovo je baš standard iz tog i tog kraja sveta. Je li svetski? Jeste. Čim ga prihvati više zemalja, svetski je. Ne vredi to. Treba u odnosu na svetske standarde odabrati neki, pa reći taj i taj standard, ako želite da imate uklopljen u ovaj zakon i njegovu normu svetski standard, ali treba tek izgraditi nacionalni standard. Naravno, niste vi krivi što taj nacionalni standard nije izgrađen. On nije ni ranije izgrađivan. Mi smo imali tako turbulentnu atmosferu u sferi medija da je ljude mogla da hvata vrtoglavica, ali nikakvog sređivanja stanja nije bilo. Ubeđen sam da ga ni vi nećete srediti, ali bih želeo ovde da javno ukažem na neke elemente koji bi ugrađivanjem u zakon mogli doprineti sređivanju tih standarda, dakle da vodite računa o svakoj normi, o svakoj reči, o svakoj rečenici. Ovde je besmisleno da to ovako suviše uopšteno tretirate. Drugo, ja sam već insistirao u načelnoj raspravi da se u tački 6) precizira pitanje pornografije. Mislim da bi tu trebalo pre svega upotrebiti termin protivprirodni blud. Taj protivprirodni blud kao termin, kao pojam, postoji u našem pravnom poretku i trebalo bi tu dodati još izvestan termin, ne znam koji bi bio najsrećniji, ali o njemu treba stručnjaci da se izjasne, da li su to lascivne scene, da li su to neke slične scene, to bi moglo da se u zakon uklopi. Ali, da se ostavi samo ovako kako je, taj termin pornografija zapravo ništa u suštini ne znači i ostavlja ogromnu slobodu tumačenja. Garantujem vam, ono što u Beogradu nije pornografija negde duboko u unutrašnjosti će biti pornografija, sa aspekta onih koji će podnositi prigovor savetu agencije. Savet agencije će dolaziti u situaciju da zauzima različita stanovišta po određenim pitanjima, jer će rešavajući u jednom slučaju možda imati šire kriterije, a u drugom slučaju uže, ako se to ovde ne precizira. Moralo bi da se precizira. Mora se naći neko objektivno merilo da to ne bude samo stvar subjektivne procene ljudi koji su u situaciji da procesuju; nego, objektivno merilo jeste zato što sadrži to i to, i da to onda bude definitivno jasno. To nije teško da se uradi. Mogao bih vam to sada ovde i eksplicirati do kraja, a bojim se samo da bi bujica smeha to sve omela. Znate, ja ne bežim ni od smeha ni od šale ni od bilo čega, ali ova stvar je suviše ozbiljna da bih vam dozvolio da je kompromitujete tom bujicom smeha.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč? Izvolite, reč ima potpredsednik Vlade gospodin Žarko Korać, predstavnik predlagača.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, mi smo do izvesne mere ovu raspravu već ovde vodili. Kao što znate, kada smo govorili o članu 19, rekli smo u stavu 1: "Agencija se stara o zaštiti maloletnika i poštovanju dostojanstva ličnosti u programima koji se prikazuju posredstvom radija i televizije, o čemu donosi opšte obavezujuće uputstvo. Očigledno, jedan od najtežih poslova ove agencije biće da donese ovo uputstvo". Moram da kažem sada iz svojih profesionalnih iskustava, kao psiholog, da ne postoji do kraja zadovoljavajuća definicija pornografije, mada protivprirodnog bluda postoji u užem smislu, to je uža stvar, može se do izvesne mere napraviti tehnička definicija. Problem je što se obično ovo rešava u svim zemljama tako da postoji neka vrsta stručne komisije, znači ljudi nespornih autoriteta, ljudi iz medija, psihijatara, psihologa itd, koji onda nažalost moraju u nekim slučajevima da sami određuju da li nešto potpada pod tu definiciju. Moram da kažem i to da se ovde mogu kasnije voditi sudski sporovi. Vrlo je komercijalno, nažalost, ponekada prikazivati ovakve sadržaje. Očigledno ćemo imati, kao što su imale mnoge zemlje, sudske sporove oko toga šta je zapravo pornografija a šta nije. Ona je određena, poštovani narodni poslanici, kontekstom. Jedna scena, identična, u jednom umetničkom kontekstu se tretira kao umetnička stvar, a u drugom kontekstu se tretira kao pornografija. Tehnička definicija nije dovoljna. Obično se govori o kontekstu, o svrsi, o nameni itd. Dakle, hteo bih samo da kažem, ovo je izraziti primer kako će agencija morati mnogo stvari da uradi. Jedna je od njih da da izvesno uputstvo šta će ona smatrati kao nešto što nije dozvoljeno, ali bojim se da će u nekim slučajevima očigledno postojati i neka, ako mogu tako da kažem, druga mogućnost da neki panel napravi procenu nečega što je sporno. Mislim da je ovde izvesno normiranje moguće, a želim da vas podsetim da je to normiranje ipak u nekim drugim slučajevima stvar procene stručnjaka, koji nažalost mogu često da se drastično razlikuju u tome šta se tretira kao pornografija. Mada kažem, protivprirodni blud je jedna uža stvar koja se može tehnički normirati, ali nažalost nije dovoljna, jer pornografija je znatno širi pojam.
Hvala. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS, po Poslovniku.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih vas da u skladu sa stavom 1. člana 81. donesemo odluku na osnovu koje bismo produžili naš današnji rad, kako bismo potpuno završili raspravu u pojedinostima o zakonu o radiodifuziji i na takav način izašli u susret pojedinim poslaničkim zahtevima koji su išli u pravcu prolongiranja daljeg rada sednice za ponedeljak. Mislim da je tako nešto neophodno, s obzirom na obiman dnevni red i neke limite koje moramo uvažiti i koji su posledica paralelnih aktivnosti poslanika u ovoj skupštini. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Čedomira Jovanovića, predsednika poslaničke grupe DOS, da Narodna skupština produži sa radom do završetka rasprave u pojedinostima. Po ovoj tački, naravno, rekla sam da završimo raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o radiodifuziji. Za 95, protiv 30, uzdržanih nema, nije glasalo 22, od ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da produžimo današnji rad do završetka rasprave o Predlogu zakona o radiodifuziji. (Iz sale: A ponedeljak?) Za ponedeljak pitaju poslanici? Na osnovu člana 81. stav 4. - izuzetno sednica Narodne skupštine može se održati i drugim danom ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik Narodne skupštine saopštava poslanicima kada odluči da se sednica održi drugim danima - saopštavam da će ponedeljak biti radni dan, jer postoje opravdani razlozi da završimo ove tačke dnevnog reda do 1. avgusta. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Predlog po Poslovniku.) Predlog po Poslovniku, izvolite; a uglavnom čuli ste saopštenje za ponedeljak, radni je dan.
Mislim da je veoma dobro što ste doneli odluku da se danas radi dok se ne završi ova tačka dnevnog reda. Zato što sam opozicionar, po prirodi stvari sam glasao protiv, intimno mi je drago što ste doneli takvu odluku. Predložio bih da se sada donese nova odluka da se sutra odredi dan glasanja, da se sutra odmah završi glasanje o ovom zakonu, kako bi mogao da bude odmah objavljen. Ima mnogo drugih stvari koje treba uraditi, da bi se pripremilo njegovo sprovođenje u praksi. Nemam ništa protiv da se u ponedeljak nastavi redovan rad po ostalim tačkama dnevnog reda. Ima ovde mnogo amandmana i trebaće vam sutra bar dva sata za glasanje, pa da se to sutra provede. (Iz sale: Sutra je Petrovdan.) Znam da je sutra Petrovdan, na Petrovdan se ode u crkvu, upali se sveća i dođe se i radi se normalno, jer je radni dan. Petrovdan nije proglašen za nacionalni praznik. Petrovdan je radni dan kao i svaki drugi radni dan. Sutra ćemo da postimo, jer je petak, ali ćemo da radimo normalno valjda.
Meni je žao, narodni poslaniče, ali vaš predlog nije u skladu sa Poslovnikom, pa ga ne mogu staviti na glasanje, jer se zapravo radi o članu 81. stav 3: "Predsednik Narodne skupštine određuje dan za glasanje po završetku rasprave o svim tačkama dnevnog reda". Prema tome, nije vam predlog u skladu sa Poslovnikom. Da li se po amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Petrović, Zoran Ćirković, Zlata Đerić, Miodrag Stamenković i Radič Joković. Izvolite, reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovane koleginice i kolege, ispred poslaničke grupe Nove Srbije dužna sam da vam obrazložim zašto smo podneli ovaj amandman i zašto bi trebalo da ga podržite. Naime, krajem prošle godine u Njujorku je međunarodna asocijacija 195 muzičkih udruženja iz celog sveta, među kojima su bili predstavnici naše zemlje, proglasila rezoluciju kojom je vladama zemalja članica tog udruženja sugerisala da u cilju zaštite očuvanja i negovanja autentične nacionalne muzike zakonom regulišu i propišu obavezu zastupljenosti nacionalne muzike sa najmanje 40% programa elektronskih medija. Već u decembru 2001. godine ovu inicijativu u Srbiji pokreće Udruženje za negovanje i očuvanje muzike u duhu narodnog stvaralaštva "Koreni". Ovo udruženje inače okuplja najveći broj istaknutih umetnika, muzičkih urednika, etnomuzikologa i muzičkih stvaralaca. Inicijativa je upućena na 71 adresu, od Vlade Republike Srbije, ministarstava, političkih stranaka i svih ostalih organizacija. Niko nije pokazao dovoljno sluha za ovu inicijativu. Nova Srbija niti je mogla niti je smela da se ogluši o rečenu inicijativu, pa poslanički klub Nove Srbije podnosi amandman koji glasi: U članu 68. stav 1. posle tačke 7) dodaje se nova tačka 8) koja glasi - emituju najmanje 40% muzike nacionalnog porekla. Zbog građana koji su nas birali, između ostalog, i da brinemo o minimumu nacionalnih interesa i zbog vas, kolege i koleginice, dužni smo da iznesemo još neke podatke. Naime, pomenutu rezoluciju odmah su primenile mnoge zemlje za koje mi smatramo i da su demokratske i da su razvijene. Na primer, Francuska je u svoj zakon odredbom ugradila čak 70% nacionalne muzike koju su obavezni da emituju elektronski mediji. U našem komšiluku, Hrvatska i Slovenija su to regulisale sa 80%. Znamo da Grci ljubomorno čuvaju svoj jezik,svoju kulturu i svoje pismo i zbog toga su izuzetno poštovani i cenjeni u svetu. Mislim da ne treba da budemo na repu događanja. Da pojasnimo, obaveza zastupljenosti od najmanje 40% autentične nacionalne muzike podrazumeva i sopstvenu narodnu, i zabavnu i klasičnu muziku. Još više, to znači obavezu države da preuzme brigu o zaštiti svake kulturne, dakle i naše muzičke baštine. To znači, ako država preuzima obavezu da brine o spomenicima kulture, ako su zaštićene određene biljne i životinjske vrste od nestajanja i istrebljenja, tako i naše nacionalno muzičko blago mora biti zaštićeno. Ostao je još jedan argument: 4. juna na RTS-u, prvi program, udarni termin, emisija "Za i protiv", na jasno formulisano pitanje - da li ste za to da zastupljenost nacionalne muzike u medijima bude zakonski regulisana, preko 2.000 gledalaca, više od 75%, izjasnilo se za. Valjda nas ovaj podatak na nešto obavezuje. Pozivam sve koleginice i kolege poslanike, bez obzira na stranačke boje, dresove i interese, da po pitanju zaštite očuvanja i negovanja sopstvene muzičke baštine budemo jednoglasni, jer stara mudrost nas uči da poštujemo sebe da bi nas drugi poštovali.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Ovo nije samo zbog Zlate, ali je amandman dobar. Naravno, mislim da on može da se proširi ukoliko bi ga Vlada prihvatila, čak da ne piše samo 40% muzike nacionalnog porekla, nego 40% programa domaćeg sadržaja. Imate televizijske programe i neke televizijske stanice koje, u stvari, nemaju nijedan domaći film. Prema tome, ispada da je to televizija koja samo reemituje neke strane filmove. Mislim da bi ovde bilo najbolje da se kaže - 40% nacionalnog programa, a to onda znači, tamo gde je radio ili televizijska stanica muzička, da je u 40% programa zastupljena muzika nacionalnog porekla. Zato predlažem da se podrži ovaj amandman, a da Vlada nađe formulaciju koja bi obezbedila da se upravo forsira domaći sadržaj na radio - televizijskim stanicama koje budu dobijale dozvolu. Naravno, moguće je da se kaže ovde u obrazloženju da to treba da reši savet agencije kroz dodatni program i projekat onoga što bude zahtevao od samih emitera koji traže dozvolu, ali ukoliko već postoje neki uslovi, onda mislim daovaj uslov može da postoji u samom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, slažem se sa ovim amandmanom koji je obrazlagala gospođa Zlata Đerić, ali se ne slažem sa obrazloženjem koje je izlagao Zoran Anđelković podržavajući taj amandman. To nisu dve iste stvari. Koliko se sećam, ne znam tačno u kom članu, predviđeno je najmanje 50% programa domaćeg porekla, od toga 20% sopstvene produkcije. Ovde je reč o nečemu drugom, o nacionalnoj muzici. Podržavajući taj amandman, takođe se zalažem za njegovo preformulisanje. Ovo "nacionalna muzika" moglo bi da znači i sva muzika na srpskom jeziku. Sva je ona nacionalna. Ja bih ovde stavio - izvorne narodne muzike, a onda se podrazumeva da je u emisijama na srpskom jeziku srpska narodna muzika. Može i to da se eksplicira. Televizije koje će emitovati na mađarskom jeziku - tu će biti izvorna mađarska muzika, ili druge nacionalne manjine, jer se podrazumeva da ćemo imati lokalne televizije na različitim jezicima, na srpskom jeziku i na jezicima nacionalnih manjina. Dakle, bitno je da se čuva narodno blago, da se razvija ljubav prema njemu, da sepopulariše. Onda bi bio najbolji termin - izvorne narodne muzike. Tačno se onda zna na šta se misli. Ne novokomponovane, to je već kod ovih muzičkih stručnjaka uobičajen termin. Možda nije naročito stručan, ali je uobičajen i svako će razumeti o čemu se radi. Izvorna narodna muzika je muzika koju je narod stvorio i ne može joj se utvrditi autor, ili je autor pojedinac ali je pogodio u potpunosti narodni duh. Postoje novokomponovane koje pomalo imitiraju izvorne narodne, ali nisu sasvim to. Tu ima veoma lepih pesama, ali se ne mogu nazvati nekim kulturno-istorijskim blagom ovoga naroda. Neće one biti ni ukinute iz programa ako se forsiraju ove izvorne narodne, niti se mogu izbeći. (Glas iz sale: A gusle?) Pa, i gusle, naravno. Vi koji ismejavate gusle treba malo da mućnete glavom, da razmislite o tome. Mislim da u našim programima suviše retko gledamo guslare i slušamo gusle. Suviše retko. Vi možete tome da se smejete do mile volje, ali to je ono što čini naše narodno biće. Onaj ko se odrekne narodnog bića naravno više voli da sluša one narkomane sa Zapada itd; ne razumete tekst, ne osetitemelodičnost, ne osetite tonalitet, ali vam odgovara ritam i drago vam je što je sve zaglušujuće.
Reč ima narodni poslanik Momčilo Trajković.
Osećam potrebu da se javim povodom ovog amandmana i da ga podržim, uzimajući u obzir stvarno stanje u našoj nacionalnoj etnomuzici. Poslednjih dana imam prilike da se družim sa ljudima koji se bave čuvanjem našeg nacionalnog blaga, naše nacionalne muzike i vidim njihovu uplašenost i poziciju u kojoj su danas. Današnja pozicija nacionalne muzike i ljudi koji se bave čuvanjem te nacionalne muzike je zastrašujuća. Dakle, jednostavno, sve manje ih ima. U trendu evropeizacije Srbije, mi ne smemo ni u jednom momentu da zaboravimo ono što je naše pravo bogatstvo. U tom smislu, podržavam i predlažem da Narodna skupština prihvati ovaj vrlo važan amandman.
Za reč se javio narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ne možemo osporiti dobru nameru predlagača ovog amandmana, ali vas zaista molim da vrlo ozbiljno tretirate ovaj zakon, da pročitamo čitav zakon i da onda, u skladu sa tim zakonom, razmišljamo u kontekstu vremena u kome živimo. Šta će se desiti ako se pojavi, na konkursu koji će organizovati radiodifuzna agencija, televizija koja želi da se bavi samo informativnim programom, koja želi da emituje samo vesti? Da li ćemo njih obavezati da puštaju 40% muzike koja ima neki etnički kontekst, nacionalni karakter, itd? Mislim da je definicija umetnosti na takav način više nego problematična; potpuno je praktično neizvodljiva. Imate član 79. u kome su utvrđene posebne obaveze pri proizvodnji i emitovanju informativnog programa radiodifuzne ustanove, odnosno javnog servisa. Tu govorimo o RTS-u. Gospodine Anđelkoviću, zamolio bih vas, ovo vam je poslednja besplatna lekcija, više nemojte da nas zamarate, radimo danima, ovdegostujete i pomalo je sve ovo uvredljivo za sve one koji žele ozbiljno u ovome da učestvuju. Ko zna koji put vam i predstavnici Vlade i mi kao poslanici ukazujemo na to da čitate zakon kao celinu. Dakle, u članu 79. ovog zakona imate precizno utvrđenu obavezu državnog radija i državne televizije za emitovanje kulturnog programa koji će negovati kulturnu baštinu. Način na koji je to činjeno prethodnih deset godina stvorio je od ove zemlje jednu od najnepristojnijih zemalja u ovoj regiji. Mi to pokušavamo da promenimo između ostalog i kroz obavezu radiodifuzne ustanove Republike da emituje program koji štiti naše kulturne interese, opštedruštvene kulturne interese, a to može biti pitanje našeg kulturnog identiteta, kako naroda tako i nacionalne manjine, etničke grupe, kroz mogućnost da određene programe ili programske celine na području na kome žive i rade prate na svom maternjem jeziku, na svom pismu itd. Ali, to nema veze sa komercijalnom televizijom. To nema veze sa žanrovskom televizijom ili radio-stanicom. To nema veze sa "S" radiom. Uozbiljite ovu raspravu između ostalog i uvažavanjem činjenica koje stoje u ovom zakonu.
Zahvaljujem. Samo jedno kratko obaveštenje narodnom poslaniku Momčilu Trajkoviću: pravo da govorite, prema članu 89, s obzirom da ne pripadate nijednoj poslaničkoj grupi, možete da koristite samo u načelnoj raspravi, tako da je ovo bio samo izuzetak. Da li se vi javljate zbog replike? Isto, pravo na repliku.
Predlagač amandmana je apsolutno mislio na celokupnu muzičku baštinu. Što se tiče televizije koja se registruje samo za informativne programe, ona sigurno neće imati obavezu da emituje muzičke programe. Dakle, odnosi se samo na muzički program. Mislim da zemlje koje su to već ugradile, recimo Francuska ili neke druge evropske zemlje, ništa nisu izgubile i nisu ništa neozbiljnije od nas. Prema tome, ne znam s čim mislimo ući u ovom momentu u Evropu, osim sa svojom k i to kulturnom baštinom. Možda sa prevaziđenim tehnologijama? Pa, i sport nam počinje propadati u rukama mafije. Prema tome, mi se moramo početi nametati Evropi svojom kulturnom tradicijom, koja je zaista za poštovanje i oduvek je bila za poštovanje. Čak i u vreme kada su nas zvali - evropska Turska, skrenuta je na nas pažnja isključivo time što je neko otkrio da mi imamo izuzetnu, možda najbogatiju kulturnu baštinu na svetu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Anđelković.
Četrdeset posto od deset minuta je četiri minuta. Četrdeset posto od jednog minuta se zna koliko je, je lÄ tako, 24 sekunde. Je lÄ tako, Čedo? [[Žagor.]] Prema tome, ovde nije reč o nečem drugom. Ako je čak takva radio-televizija, ili radio i televizija (a gospođa Zlata vam je to najbolje objasnila, da vam to ne objašnjavam, vi ne možete povišenim tonom da obrnete stvar), da ima samo informativni program, i u informativnom programu između dve informativne emisije postoje dve ili tri pesme, a i u tome takođe treba negovati domaći melos. Uostalom, kada govorite o Radiju "S" i on ima 40%, samo nije reč o toj muzici, samo izvornoj, nego o nacionalnoj muzici, domaćoj muzici. O toj se muzici govori, a ne samo o stranoj muzici i ne samo o izvornoj muzici.
Za reč se javio predsednik Odbora za kulturu i iformisanje, narodni poslanik Ivan Andrić.
Moram reći da Odbor nije prihvatio ovaj amandman iz sledećih razloga. Prvo, kao što je gospodin Jovanović rekao, tom amandmanu, uvažavajući sve vaše dobre namere, nije mesto u ovom članu. Dakle, bespredmetno je govoriti o tome. Ovo što je sada gospodin Anđelković rekao nije moguće. Znači, to nije ovaj član. To je bilo moguće ugraditi u neki drugi član. Pričam samo tehnički o ovom amandmanu. Dalje, u članu 73. piše da je emiter dužan da od ukupnog godišnjeg vremena emitovanja emituje 50% programa na srpskom jeziku, a od toga 50% domaće produkcije. To se odnosi na sve vrste programa, uključujući i muziku. Znači, jedini razlog zašto Odbor nije prihvatio amandman je zato što on nije tehnički dobro rešen, i mi smo svi zauzeli stav da nije dobra formulacija terati procentima nekoga na kulturni razvoj. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Živojin Stjepić. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Živojin Stjepić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, želim da vas pozdravim pošto se prvi put javljam za reč u ovoj skupštini, jer sam odskora narodni poslanik. Dakle, u ime Demohrišćanske stranke Srbije podneo sam tri amandmana koji imaju isto obrazloženje, pa ću iskoristiti samo jedno javljanje da ne bih oduzimao dragoceno vreme svima vama. To se tiče obaveze emitera da su u stvaranju i emitovanju programa dužni da obezbede upotrebu srpskog jezika u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma. Zašto? Obrazloženje je - s obzirom da ne postoji konkretan program, niti neka sistematska politika od strane različitih institucija u Srbiji po pitanju upotrebe ćiriličnog pisma, ovaj problem je najčešće prepušten slučaju i dobroj volji pojedinaca. Zbog toga vas upoznajemo sa sledećim činjenicama koje nisu poznate svima vama. Prvo, međunarodni standard o jezicima i pismima, da ne navodim koji je, iz 1998. godine, definiše da u spisak jezika koji koriste latinicu nije uvršćen srpski jezik. Za srpski jezik je određeno samo jedno pismo i to ćirilica, a za hrvatski jezik je određena latinica. Tako je teza, koju još neki pojedinci zastupaju i u našoj zemlji, da je i latinica srpsko pismo već oborena od strane svetskih lingvista i međunarodnih institucija. Drugo, Ustav SRJ i Ustav Republike Srbije, kao i Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, takođe definišu ćirilicu kao službeno pismo. Međutim, i pored jasnih zakonskih obaveza danas je ćirilica samo po ustavima i zakonima prvo pismo, a u praksi pismo drugog reda. Da je to tačno možete se uveriti svakog dana gledajući sve moguće televizijske programe u našoj dragoj i lepoj državi Srbiji, gde je latinica dominantno pismo u titlovanju, recimo, serija, filmova, najava programa i svega ostalog. Ćirilica se koristi možda ukupno 10% u svim tim slučajevima, i ovo je jedan od načina da emitere nateramo na obaveznu upotrebu ćiriličnog pisma. Jer, onaj ko ne poštuje svoju tradiciju, svoj jezik, svoj govor i svoje pismo, ne poštuje ni državu, ni narod kome pripada, niti može da se bori uspešno za srpske nacionalnei državne interese. Pošto smo mi narodni parlament države Srbije, nadam se uskoro i samostalne, molim sve narodne poslanike, bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadaju, da prihvate ovaj amandman koji je istovetan i u članovima 72. i 73. i da se na taj način odužimo svojoj zemlji i svom narodu. Hvala još jednom.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom je pogođen problem, ali je neadekvatno formulisano rešenje. Ovo kako je ovde rečeno - da su emiteri dužni da obezbede upotrebu srpskog jezika u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisama - besmisleno je. Normalno je da se Ustav mora poštovati i besmisleno je u svakom zakonu da se to posebno naglašava. Drugo, ovde je reč isključivo o programu na srpskom jeziku i to treba da se precizira. I, da sam radio na ovom amandmanu, to bih precizirao - kao emiteri programa na srpskom jeziku dužni su da tekstualni deo programa i titlovanje filmova vrše ćirilicom. To bi bilo smisleno i samo je u tome problem. Nemamo mi problem sa upotrebom srpskog jezika na državnoj televiziji. Imamo kod raznih reči, kao što je ono - ispoštovati, odraditi i slično. Ima toga mnogo i tu zaista treba jezički stručnjak da interveniše, jer nam suviše kvari jezik dece. Možete vi koji to ne razumete da se smejete do mile volje. To je ono što bi trebalo da se uradi. Dakle, ako je Vlada u stanju da to dotera do glasanja, a ona se još nije izjasnila o amandmanu, mogla bi da se dogovori sa predlagačima amandmana da se amandman tako preformulisan prihvati, da se obezbedi upotreba ćiriličnog pisma i da ćirilično pismo bude isključivo pismo u programima na srpskom jeziku, osim u emisijama engleskog, francuskog, nemačkog jezika, koje se daju u okviru tog programa. Svuda gde se može u programu na srpskom jeziku upotrebiti srpsko pismo, mora obavezno da se upotrebljava. Latinsko pismo je za nas tuđinsko pismo. Latinsko pismo može da se prilagodi srpskom jeziku, ono je i na solidan način prilagođeno srpskom jeziku, ali nije srpsko pismo.Jedino srpsko pismo je ćirilica.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nećete da idete malo i u Saveznu skupštinu?
E, odaću vam tajnu, u Saveznoj skupštini nema hlađenja, tamo je kao u sauni. A ovde je toliko lepo, ima hlađenje, (Glasovi iz sale: Ima tamo Krapovića.) Krapović je podneo ostavku odmah posle izveštaja Anketnog odbora Čedomira Jovanovića. Otkrili smo da je ukrao još jedan stan u Crnoj Gori i da je još neke pronevere vršio kao ministar odbrane. Nije smeo da se odazove na naš poziv da razgovara.
Izvolite, dobili ste reč po amandmanu.
Predlažem da se u članu 71. menja prvi stav. On sada glasi (reč je o programskoj politici): "Agencija će odrediti listu događaja koji su od interesa za sve građane Republike Srbije, na koje isključivo pravo prenosa može ostvariti samo emiter čija zona opsluživanja, u smislu člana 47. ovog zakona, obuhvata celokupno područje Republike Srbije". Ja tražim da se taj stav preformuliše i da glasi: "Agencija će određivati događaj koji je od interesa za sve građane u Republici Srbiji, na koji nijedan emiter ne može ostvariti pravo ekskluzivnog prenosa". Zašto bi neko imao pravo ekskluzivnog prenosa manifestacije državnog značaja. Ako je reč o fudbalskim utakmicama timova, npr. "Crvena zvezda" protiv nekog stranog tima, stvar je ugovora određene TV kuće sa "Zvezdom" kome će se dati pravo ekskluzivnog prenošenja. Međutim, ako igra državna reprezentacija, onda svako ko želi mora imati pravo tog prenosa. Sve ono što je državno ne sme da sadrži ekskluzivitet. Tu je poenta. Dakle, ono iza čega stoji država, što je od najopštijeg državnog značaja u bilo kojoj sferi društvene delatnosti, ne smeda se daje bilo kome kao ekskluzivno pravo, pa makar on to plaćao. Država ovde ne sme da se ponaša kao trgovac. Ali, kad je reč o svim drugim manifestacijama gde nije država u prvom planu, državna reprezentacija, država na ovaj ili na onaj način, itd, onda je to stvar slobodne pogodbe. Tražim da se briše ovaj stav broj 2: "Emiter koji ima isključivo pravo prenosa događaja koji su obuhvaćeni listom iz stava 1. ovog člana, dužan je da svim drugim zainteresovanim emiterima dozvoli i omogući da snime i emituju kratke izveštaje sa tog događaja, u trajanju do 90 sekundi, koji će sadržati i autentičnu sliku i ton sa takvog događaja". Znate, ovo je baš nešto ispod svakog dostojanstva. Neko dobija isključivo pravo, a onda je dužan da drugima da "na kašičicu". Mislim da bi za vas bilo najbolje da ovo preformulišete ili izbacite, da vidite šta ćete sa tim uraditi. Mi smo u dosadašnjoj praksi imali slučajeva da državna televizija dobije ekskluzivno pravo na prenošenje nekih utakmica evropskog ili svetskog fudbalskog prvenstva, ne znam ni šta je to bilo pre nekoliko godina, i da se onda to pravo na volšeban način prenese na jednu od privatnih televizija. Ni danas ne znam kako je to bilomoguće i šta je tu u pitnju. Drugo, vi se sada spremate da BK i Pink televiziji date nacionalne frekvencije. Ne zaboravite, Pink televizija je mnogo državne opreme preuzela. Pozovite na saslušanje Milana Topalovića, neka vam on to ispriča. Dva vrhunska beogradska kriminalca su u tome učestvovala, ne moram sada pominjati imena, jedan je poginuo, jedan je već mrtav, ali njegovi naslednici su to preuzeli. Onaj ko prvi rasvetli svojinska prava u Pinku, zaslužiće odlikovanje, to vam garantujem. Toliko su tamo i vlasnik i njegovi suvlasnici ogrezli u kriminalu. Ekskluzivno pravo,to je poenta, ne bi se smelo nikome davati od strane saveta agencije, odnosno agencije. Zašto bi agencija davala ekskluzivno pravo, pogotovu što ovde nigde ne stoji da će agencija to naplaćivati, to niste predvideli, ili ja možda to nisam našao u zakonu. Da li postoji ta mogućnost da se naplati? (Glas iz sale: Ima.) Gde, u kom članu? Ja se ne sećam tog člana, da će agencija to naplaćivati. I, zašto bi agencija naplaćivala to ekskluzivno pravo? Ona nema nikave zasluge za to što će igrati naša fudbalska reprezentacija, ili košarkaška, rukometna, vaterpolo, bilo koja. Kakva je to zasluga agencije i po kom bi osnovu tu agencija mogla da naplaćuje? Ko god ima tehniku za direktan TV prenos, mora mu se omogućiti da taj prenos ostvari. To je jedino pravedno u ovom slučaju. Jer, suviše opasno oružje dajete u ruke agenciji. Agencija ovakvom vrstom protežiranja direktno utiče na to ko će ostati na medijskom tržištu, a ko će propasti. Onaj ko više puta dobije ekskluzivno pravo da prenosi nešto što je od državnog interesa imaće ogroman broj naručenih reklama, spotova, čuda. Dakle, postići će ogroman komercijalni efekat. Onaj kome uskratite ekskluzivno pravo, ili ga nikada ne bude imao, jednostavno će odmah zatvoriti radnju, prestaće da emituje program. A ovako, ako to bude slobodno, prosto će se međusobno takmičiti pojedine radio i TV stanice, koja će to efikasnije i sposobnije izvesti.
Za reč se javio predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Srbije, gospodin Žarko Korać.
Gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, mislim da se ovde radi o jednoj drugoj interpretaciji ovoga člana 71. Predloga zakona o radiodifuziji. Ovde se radi o sledećoj interpretaciji. Prvo, ako je nešto od interesa za sve građane Srbije, onda je normalno da pravo prenosa može da dobije samo onaj radio i TV kanal koji pokriva celu Republiku. Inače, može da se javi da prenosi neki medij, da dobije događaj, koji pokriva samo jedan uži period, a ako je od interesa za građane Srbije, onda oni očigledno neće biti u prilici da to vide. Znači, kad se kaže ovde "agencija će određivati listu događaja koji su od interesa za sve građane Srbije, a na koje isključivo pravo prenosa može ostvariti samo emiter", ovo shvatite u pluralu, u množini na srpskom jeziku. Emitera može biti i više, koji onda imaju to pravo da dobiju. Ovde se dalje obavezuje taj emiter da mora ustupiti ovim regionalnim TV i radio-stanicama pravo prenosa događaja koji su obuhvaćeni listom itd. u trajanju od 90 sekundi. Znači, ovde se radi samo o tome da pravo prenosa događaja od interesa za sve građane Srbije može ostvariti samo onaj emiter koji, ako mogu tako da kažem, ima nacionalno pokrivanje.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković.
Ovde je ideja korektna, dobra, u tom smislu što postoji želja da se pokrije ceo prostor za jedan važan događaj. Međutim, ovo je u sukobu sa tržištem. Ako je važan događaj takav da je od interesa za građane Srbije, onda je od interesa i za neku regionalnu televiziju koja je možda mnogo jača i može da plati, da ugovori sa vlasnikom tog događaja emitovanje tog programa i da onda ona ustupi i onome ko ima nacionalnu televiziju ili ko pokriva ceo prostor. Evo, priča je bila o fudbalskoj utakmici, ili o prvenstvu Evrope ili nekom koje bi se organizovalo sutradan - nemoguće je da vlasnik tog događaja bude agencija. Vlasnik tog događaja je onaj ko je bio generalni sponzor tog događaja ili ko je taj događaj organizovao i on jedini može da pregovara kome će ustupiti emitovanje tog programa i uopšte prenos tog događaja. U tome je stvar. Inače, namera je dobra, ali to nije moguće, u sukobu je sa vlasnikom događaja koji ulaže sredstva. Evo, imamo sada ovaj poslednji događaj u Novom Sadu; znači, moguće je da agencija proceni da je od nacionalnog interesa i da treba da se emituje na celom prostoru Srbije; ali, tamo je neko uložio dva miliona dolara za taj događaj i taj mora da izvuče pare, i onda on pregovara sa televizijom, sa nekim distributerom, emiterom, pregovara da proda taj svoj termin, da proda vreme i to može biti samo Radio-televizija Novi Sad, a onda on neka pregovara sa drugim kome će da emituje. U tome je suština.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Živojin Stjepić. Koliko sam razumela, vi ste rekli da nećete obrazlagati. Da li se neko drugi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Živojin Stjepić. Živojin Stjepić je obrazložio već ovaj amandman. Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ja tražim da se briše ceo član 74. On govori o kvotama nezavisnih produkcija i ovde stoji u prvom stavu da su ustanove javnog radiodifuznog servisa Republike Srbije i autonomnih pokrajina, kao i emiteri lokalnih i regionalnih zajednica koji su pretežno u državnoj svojini dužni da nezavisnim radio i televizijskim produkcijama stave na raspolaganje najmanje 10% ukupnog godišnjeg vremena emitovanja programa. Znate, ništa besmislenije u ovom vašem zakonu nisam pročitao. Što bi oni bili dužni i koje su to nezavisne radio i televizijske stanice kojima bi to ustupili? Ja znam šta vi sada radite. Opozicije skoro uopšte nema na državnoj televiziji, na bilo kojoj državnoj televiziji, radikala pogotovo, ali zato emitujete VIN produkciju, ANEM, Mrežu itd. Vi mislite da će to sledeća vlast takođe da toleriše? Pa, izgubiće se potpuno, nestaće, koliko su zla naneli ovom narodu, ali to je političko pitanje. Pravno, kako vi možete obavezati državnu televiziju da emituje tuđi program, odnosno da stavi na raspolaganje 10% od svog ukupnog vremena, kako to možete da obavežete? Unapred obavezujete da stavi, pa valjda zavisi nešto i od kvaliteta programa. Što niste napravili registar tih nezavisnih produkcija koje dolaze u obzir? Možda će vam se sada namnožiti produkcija, možda će biti stotine i stotine, po kom kriterijumu će se određivati na koju se ovaj zakon odnosi, a na koju se ne odnosi. Ovo je besmislena odredba. Pored ANEM-a, Mreže i VIN-a pojaviće se još ko zna šta - beli orao, četnička sablja, mrtvačka glava itd. Nezavisna produkcija - po kom ćete kriterijumu praviti razliku onda? Oni su dobri, a ovi su loši, hoće li to biti kriterijum? Ovi vam se sviđaju, a oni vam se ne sviđaju, i nema tu nijednog objektivnog kriterijuma. Onaj ko ima nezavisnu produkciju programa, znači ne emituje, samo proizvodi, on ide na tržište, ko mu kupi - kupi, a ko ne kupi - ne kupi. Što bi neko ko ima veliku televiziju i dovoljnu svoju sopstvenu proizvodnju emitovao tuđu produkciju, ako nije posebno zainteresovan zbog sadržaja, zašto bi? Nema nikakvog razloga. Znam da se vi svi sa mnom intimno slažete, međutim, posle kada dođe do glasanja, ne znam šta vam bi onda. Dakle, tražim da se ova obaveza državnih medija izbriše, i prema načinu kako reaguje potpredsednik Korać mislim da sam ga ubedio u to. Stav 2. kaže: "Programi stariji od pet godina mogu činiti najviše polovinu kvote iz stava 1. ovog člana". Vi im sada još i precizirate, oni stari programi mogu samo 1/5, a novi programi da se forsiraju. Šta znači - programi stariji od pet godina? Tu možda imate nekada i najkvalitetnije programe. Sećam se prvih VIN-ovih emisija, bile su dobre, oni su se kasnije iskvarili, kasnije je bilo za ne prepoznati, antisrpska mržnja u ogromnim količinama. Sećam se kada sam gledao rado VIN-ove emisije, kada su bili izrazito kritični prema društvenim pojavama, ta njihova kritika je bila objektivna i nemilosrdna, ali nisu vodili antinacionalnu politiku, takve su bile prve VIN-ove emisije. Rado bih gledao svaku njihovu emisiju iz tog perioda, a ovo što sada rade, ovo je čudo neviđeno. Treći stav kaže: "U ukupno godišnje vreme emitovanja programa ne računaju se reprize, sportski prenosi, igre, reklame i TV kupovina, kao ni program vesti, osim ako se radi o sopstvenoj produkciji vesti". Šta ovo znači, pravite jedan pravnički galimatijas ovde. Je li ovo, Milka, smešno? Vidim da se ti smeješ, pa mislim da ti je smešno ovo što stoji u zakonu. Zašto ste ovo uopšte ovde stavili? Prvo kažete - ukupno godišnje vreme, a onda iz ukupnog godišnjeg vremena isključujete čitav niz programskih sadržaja. Čim isključite sve ove programske sadržaje, onda to nije ukupno vreme, onda je to ukupno vreme bez ovoga. Da li je to dobra formulacija? Nije. Onda kažite - vreme u koje ne spada to i to, ili nađite drugu formulaciju, ovo vam je najgora moguća. Zašto pravite karikaturu od ovog zakonskog teksta? Neće vam tekst biti ubedljiviji, neće imati veću prolaznost u srpskoj javnosti, možda će se nekome na Zapadu svideti, ali znajte, taj kome će se ovo svideti ne zna sigurno srpski jezik i posredstvom prevoda će se sa njim upoznavati i neće zapaziti ove jezičke finese. Jezičke finese su veoma važne svim našim pismenim građanima i do njih drže. Nemojte nešto što je tako nakaradno, što kvari naš jezik da unosite u svaki zakon redovno. Dakle, insistiram još jednom da odustanete od ovog obavezivanja državnih radio i televizijskih stanica da emituju bilo čiju produkciju, osim onu produkciju koju sami odaberu, jer žele to da emituju, jer im se uklapa u programsku koncepciju, jer je taj sadržaj kvalitetniji od onoga koji oni inače proizvode ili makar ravan po kvalitetu pa im se više isplati da emituju tuđe, nego da ...
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
... izrađuju svoje.
Izvolite, reč ima potpredsednik Vlade Žarko Korać.
Gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, mislim da treba šire gledati pojam nezavisne produkcije, ne samo kao nezavisne emisije vezane za političke teme. Nezavisna produkcija je vrlo širok pojam, može da podrazumeva proizvodnju programa na nekom univerzitetu umetnosti ili neke grupe mladih ljudi. Tačno je da je ovo obaveza za javni servis i da je bilo rasprave oko ovog procenta, koliko obavezati javni servis, ali bih želeo da vas podsetim da javni servis ima neke druge obaveze prema našoj javnosti i građanima nego što imaju privatne televizije. Ovo je naš pokušaj da pomognemo tim malim nezavisnim produkcijama, da ih javni servis podrži utoliko da ih emituje u iznosu od 10%, da bi dali šansu mladim stvaraocima, rediteljima, scenaristima, istoričarima, istoričarima umetnosti, da mogu tu proizvodnju da plasiraju i pokažu građanima Srbije. Tačno je da je to obaveza, tačno je da je ona mehanička, od 10%, može da bude pet, osam, dvanaest, ali ovo je bilo neko mišljenje radne grupe, da je ovo pomoć malim nezavisnim produkcijama u Srbiji i da će u krajnjoj instanci korist biti za našu kulturu i za gledaoce koji gledaju javni servis, koji mora da pokriva 90% teritorije, znači da zadovolji 90% kriterijum gledanosti na teritoriji Republike Srbije. Znači, ja bih zaista gledao nezavisnu produkciju mnogo šire, ne samo kao neku političku emisiju već kao emisiju iz kulture, iz nauke, emisiju o društvenim zbivanjima itd. Mislim da će ih biti mnogo više nego samo političkih, jer su ljudi inače zamoreni od politike.
Nema više prijavljenih po ovom amandmanu. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Konstatujem da je narodni poslanik Velimir Simonović povukao amandman na član 75. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Grubački. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Mogu odmah da vas informišem, pošto se mnogo raspitujete, počela je sednica Veća građana Savezne skupštine i vodi se intenzivna debata o mom izboru za predsednika Anketne komisije, tako da ja ne moram da idem. Dame i gospodo, u članu 78, pored svih ovih tačaka koje bi se mogle prihvatiti, ja sam pravio nekoliko intervencija, pa i umesto tačke 2), kako ste je vi formulisali. Reč je o obavezama nosilaca javnog radiodifuznog servisa u ostvarivanju opšteg interesa, pa se kaže: "U cilju ostvarivanja opšteg interesa u oblasti javnog radiodifuznog servisa, utvrđenog ovim zakonom, pored opštih obaveza emitera u odnosu na programske sadržaje iz člana 68. ovog zakona, nosioci javnog radiodifuznog servisa dužni su da", pa se u tački 2) kaže "proizvode i emituju programe namenjene svim segmentima društva, bez diskriminacije, vodeći pri tom računa naročito o specifičnim društvenim grupama kao što su deca i omladina, manjinske i etničke grupe, hendikepirani, socijalno i zdravstveno ugroženi itd.". Ja tražim da se iza toga doda nova tačka koja bi glasila: "obezbede da parlamentarne političke stranke ili koalicije budu u programima zastupljene srazmerno broju narodnih poslanika koje imaju u Narodnoj skupštini". Zatim tražim da se briše tačka 7) gde se obavezuju da godišnjim planovima predvide emitovanje programa nezavisnih produkcija, čiji se izbor vrši na osnovu sprovedenog javnog konkursa i uz zaključenje ugovora u pismenoj formi sa nezavisnim producentom poduobičajenim tržišnim uslovima, sa istim onim obrazloženjem sa kojim sam malopre obrazlagao sličan amandman. Tražim da se menja tačka 10) koja sada glasi - uvažavaju tradicionalni duhovni, istorijski, kulturni, humanitarni i prosvetni značaj i ulogu crkava i verskih zajednica u društvu. Tražim da glasi "uvažavaju duhovni, istorijski, kulturni, humanitarni i prosvetni značaj i tradicionalnu ulogu Srpske pravoslavne crkve, Islamske zajednice, Katoličke crkve, Slovačke evangelističke crkve, Jevrejske zajednice, Reformatske hrišćanske crkve i Evangelističke hrišćanske crkve". To su jedine tradicionalne verske zajednice u našoj zemlji, to su jedine crkve u pravom smislu reči i jedino one mogu biti tretirane ... šta je bilo? (Živorad Raković: Ne znaš, istorijske.)
Molim vas da ne dobacujete govorniku.
Samo vi dobacujte, samo tako. Ovo su, dakle, jedine institucije koje se mogu tretirati crkvama u pravom smislu reči, ali vi neprekidno izbegavate da jednim opštim zakonom regulišete njihov status. Ako smo imali konsenzus kod veronauke da su to te crkve koje mogu u našim školama da izvode nastavu veronauke, ubeđen sam da bismo postigli konsenzus kod donošenja jednog opšteg zakona o crkvama i verskim zajednicama i da se onda ovo pitanje uopšte ne postavlja, da se zna kada se kaže crkve i verske zajednice to je ovih sedam. One su tradicionalne crkve, crkve u pravom smislu reči. Sve ostalo ili nema realnog istorijskog utemeljenja na našem prostoru, poput nekih azijskih veroispovesti, poput hinduističke, budističke, šintoističke itd. ili su novokomponovane sekte koje su asocijalnog karaktera i vrše društvenu destrukciju. Zato bih vas još jednom pozvao javno da prihvatite ove dobronamerne sugestije i da ovaj zakon prilagodite realnim društvenim potrebama i obezbedite našu medijsku scenu od prodora nečega što je posle narkomanije verovatno najteža opasnost koja nas može zadesiti. Osim narkomanije ja ne znam šta je danas za jedno društvo opasnije od tih verskih sekti. Verovatno teže opasnosti nema. Kao što je teško lečiti ljude od narkomanije, gotovo da ih je još teže lečiti kada podlegnu uticaju neke od onih najopasnijih destruktivnih verskih sekti. Osim što se služe drogama, služe se parapsihološkim veštinama, hipnozom i slično, i ko jednom podlegne pod njihov uticaj teško da se oslobodi i vrati kao normalan čovek u društvo.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 78. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? Nećete da diskutujete. Da li želi reč neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Reč ima predstavnik podnosilaca amandmana, narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici Stranke srpskog jedinstva su podneli amandman na član 78. na tačku 7) i on je u neposrednoj vezi sa već podnetim amandmanom na član 4. tačka 9) ovog zakona, gde smo predložili da se reč "nezavisnih" zameni rečju "samostalnim", a takođe smo u istoj tački predložili da se posle reči "uslovima" briše tačka i da se dodaju reči "koji potvrđuje agencija". Ne bih da obrazlažem ponovo ovaj amandman u vezi reči "samostalnim" ili "nezavisnih", već je dosta govoreno o tome i predlažem da se ukoliko usvojite amandman na član 4. tačka 9) ovog zakonaautomatski prihvati i ovaj amandman na član 78. tačka 7). Istovremeno predlažemo, kao što sam rekao, da se dodaju dve nove reči posle reči "uslovima", iz razloga što smatramo da ove ugovore koji se zaključuju sa samostalnim producentima treba da potvrdi i agencija. Iz navedenih razloga mislimo da je amandman Stranke srpskog jedinstva prihvatljiv i predlažem da prilikom glasanja prihvatite ovaj amandman.
Da li se neko drugi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, svojim amandmanom tražim da se podvuče značaj poštovanja principa nepristrasnosti i objektivnosti u tretiranju različitih političkih interesa i različitih subjekata. Ostali deo teksta je suvišan, jer se nalazi u jednom od ranijih članova. Sve ovo što se tiče slobode i pluralizma izražavanja javnog mišljenja itd, sve je to već jednom tretirano. Ovo sprečavanje bilo kakvog oblika rasne, verske, nacionalne, etničke ili druge netrpeljivosti ili mržnje, to je već regulisano zakonom. Jedan zakon ne trpi da se na dva ili tri mesta isto pitanje tretira ili ista pojava zabranjuje. Zato je to suvišno. Ovaj član bi pre svega bio odličan da se izrazi ono što sam pokušao da se ugradi u prethodni član, a za koji sam takođe podnosio amandman, da sve političke partije i to da se vodi računa da to budu parlamentarne političke partije, parlamentarni politički subjekti. Ovde gde imamo dvesta ili trista registrovanih političkih partija besmisleno je to da se na sve odnosi, pa treba da se precizira da su to parlamentarne političke stranke. Idući dalje u tom pravcu, bilo bi dobro da se precizira koliko je to prostora. To bi moralo da bude proporcionalno njihovom učešću u parlamentu države, ako je reč o programu sa nacionalnom frekvencijom. A ako je reč o regionalnim i lokalnim, onda prema zastupljenosti pojedinih stranaka na nivou tih regiona u okviru opština koje bi otprilike sačinjavale region za koji se daje frekvencija i na lokalnom nivou. Vidite sada još jednu stvar, što se tiče ovih regiona, tu se moraju odrediti regionalne frekvencije. To ovaj zakon ne tretira, a morao bi i to je ono što ste propustili. Moram vam priznati da ni ja nisam u startu to primetio, nego tek naknadno. Kada se dodeljuju frekvencije, naveli ste da su četiri vrste frekvencija: nacionalne, autonomnih pokrajina, regionalne i lokalne. Niste definisali te regione. Pretpostavljam da bi tih regiona bilo i unutar AP i u ostatku Srbije. Dakle, to se mora pre svega po geografskim principima precizirati; gde geografski uslovi pružaju mogućnost za emitovanje ili neemitovanje programa, to je trebalo nekim članom ovog zakona da se precizira. Kada je reč o političkim partijama, celi vam zakon pada u vodu i rad agencija, ako vi ne obezbedite promenu sadašnjeg stanja na državnim RTV stanicama. Ako mislite da su državne televizije samo sredstvo progona opozicije, i to one opozicije koju nikako ne možete potkupiti, uceniti, koju ne možete podvesti pod vaše kalupe, onda znajte, to ne može dugo trajati. Drugo, znam da je bilo perioda u ovoj zemlji u kojima je opozicija žestoko progonjena uz pomoć državnih medija. Sećam se i onog vremena od pre 12 godina. Sećam se kada su neki koji su danas najglasniji u navodnoj borbi za demokratske slobode i prava bili najžešći progonitelji svake slobodne misli. Sećam se Gordane Suše iz 80-tih godina. Ona je bila glavni i odgovorni urednik državne televizije. Tamo nijedan disident nije mogao da priviri ni u jedan program. Morao sam Miloša Markovića, novinara koga verovatno svi znate, da vodim u Klub književnika, napijem ga, najedem, da bih ga nagovorio da objavi u zadnjem minutu dnevnika da mi je jedna knjiga zabranjena, jer mi je veoma odgovaralo da zabrana dobije publicitet. Takvo je to vreme bilo. Ne mogu ti ljudi iz tog vremena, koji su žustro progonili opoziciju, da nam danas vode glavnu reč i da oni procenjuju šta je demokratija i sloboda, a šta nije. Odaću vam još jednu tajnu, ta ista Gordana Suša je putovala na čelu...
Molim vas, vratite se na temu dnevnog reda.
Reč je o ravnopravnosti političkih stranaka.
Naravno, ali kakve veze ima Gordana Suša s tim? Molim vas, vratite se na temu dnevnog reda.
Ima. Pazite, ona je jedan od subjekata koji danas to u društvu sprečava i ima režimsku podršku u tome. Ona je predvodila ekipu državne televizije u Australiju da snima zgradu i spomenik Draže Mihajlovića, gde su Vuk Drašković i Danko Popović držali predavanje srpskim emigrantima, i da napravi samo prilog kako izgleda zgrada, kako izgleda spomenik...
Upozoravam vas da ste se udaljili od teme.
Nisam se udaljio. Reč je o pluralizmu, o političkom pluralizmu i njegovom poštovanju od strane radiodifuznih medija. To je veoma povezano sa ovom problematikom. Izdržaću ja duže nego vi, ne sekirajte se ništa. Dakle, ovo bi trebalo još bolje zakonom precizirati, da se garantuje. Ono o čemu vi sada treba da brinete i što treba da radite jeste da garantujete prava opoziciji. Nemojte, poput socijalista, da zanemarite prava opozicije, pa kada vas snađe takva sudbina da ponovo budete opozicija, onda - kuku lele, šta nas snađe. Napravite zakon. Celi dan sam na RTS-u, zato što mogu da izdržim ceo dan da stojim za skupštinskom govornicom i obrazlažem svoje amandmane, a nadam se da ne moram posebno da vas ubeđujem sa kolikom sam ih pažnjom pripremao ne samo ja, nego i moji najbliži saradnici.
Samo da vas upozorim na prekoračenje vremena.
Završavam. Gledajte da tretman opozicije u ovom zakonu bude onakav kakav biste želeli da bude vaš tretman kada uskoro postanete ponovo opozicija.
Dobro. Zahvaljujem. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 79. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Velimir Simonović. Izvolite, narodni poslanik Velimir Simonović, podnosilac amandmana na član 79. Predloga zakona o radiodifuziji.
Pročitaću ovde kako je to ispravljeno. Predlažem da se u članu 79. dodaju još dva stava. Stav 2. bi ovako glasio - čim Vlada osigura pristup javnim elektronskim glasilima za svoja službena saopštenja, određeni deo programa mora se odmah automatski dodeliti opozicionim grupama. Odgovorni urednik je obavezan da omogući svim parlamentarnim opozicionim strankama da se oglase povodom vladinog službenog saopštenja. Stav 3. je kao i ranije, on samo predviđa kaznene mere za urednika. Ovajprvi deo stava 2. sam prosto prepisao iz preporuka Saveta Evrope. Pošto je cilj Jugoslaviji da uđemo što pre u Savet Evrope, u septembru ili eventualno do kraja godine, onda mislim da ovo moramo da prihvatimo. Da vam otvoreno kažem, poslanici Demokratskog centra, nas četvoro ovde, glasaćemo za ovaj zakon, samo iz tog nacionalnog interesa. Jedan od uslova da uđemo u Savet Evrope je i to da imamo zakon o radiodifuziji, pored nekih drugih zakona i uslova. Međutim, bez obzira kako prođu ovi naši amandmani, mi ćemo za zakon na kraju glasati iz tog nacionalnog interesa, kao što sam rekao. Nadam se da postoji mala verovatnoća da Vlada možda i prihvati neke od mojih amandmana. Apelujem na vas da pred glasanje pogledate ponovo moje amandmane sa obrazloženjima i da neke od ovih amandmana podržite. Oni će, duboko sam ubeđen u to, popraviti ovaj zakon koji inače ima veoma mnogo manjkavosti. Ovim završavam moje učešće, pa se za ova poslednja dva, tri amandmana neću javljati. Ostajem pri njima, razume se, samo ih neću obrazlagati.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Za reč se javio narodni poslanik Vojislav Šešelj, u svojstvu predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko je ovo ozbiljan problem govori činjenica da je nama iz opozicije veoma prihvatljiv amandman koji je podneo narodni poslanik koji pripada vlasti. To je redak primerak, jedan primerak među amandmanima, a redak primer među poslanicima po ozbiljnosti pristupa. Vidite, toliko je delikatno pitanje ravnomerne ili ravnopravne zastupljenosti svih političkih subjekata u medijima, da bi to trebalo tako precizno formulisati i precizno odvagati, da se tačno zna koliko će ko u jednom danu, u jednoj nedelji, u jednom mesecu biti prisutan na programima državne televizije, informišući javnost o onome o čemu sam želi da informiše. Vi ste, s jedne strane, zabranili političkim partijama da budu vlasnici radio i televizijskih stanica. S druge strane, nema nikakve obaveze državnih radiodifuznih medija da ravnopravno tretiraju opozicione partije u svojim informativnim programima. Vi ostavljate, po ovoj suviše širokoj formulaciji, da to bude stvar procene glavnog i odgovornog urednika. Imam slučaj da mi proteklih meseci često dolazi ekipa državne televizije na konferenciju za štampu, ali nikada ništa ne emituju sa te konferencije. Oni dođu da snime šta sam rekao, pa gledaju njihovi urednici ili neko iz vlasti. Ne mogu drugačije da objasnim da oni iz Košutnjaka dolaze u Zemun da bi snimili šta to govorim na konferenciji za štampu. Pomislim nekad, možda šalje policija tu ekipu, a glume da su sa državne televizije. Šta drugo mogu da pomislim, kad naših konferencija nema nikada ni u jednom dnevniku državne televizije, nikada. (Glas iz sale: Nisi zanimljiv.) Znam da vam nisam zanimljiv, ali ja ovde govorim o principima, a ne o onome šta je vama zanimljivo. Samo, ne zaboravite, i vama će se to isto verovatno jednog dana ponoviti. Sve ono što sada radite možete jednog dana da žanjete, kako ste sejali. Ne zaboravite. Dok je SRS kratko vreme bila na vlasti, mi nikada tako nešto nismo radili. Suprotstavljali smo se neodgovornoj programskoj politici državne televizije i demonstrativno su naši predstavnici, Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, podneli ostavku na članstvo u Upravnom odboru zbog toga. Kažnjavali smo samo klevetu u medijima i reemitovanje stranih špijunskih televizijskih i radio programa, ono što vama daju besplatno sad da reemitujete svuda. To je bilo zabranjeno.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, izvestilac nadležnog Odbora za kulturu i informisanje.
Odbor nije prihvatio ovaj amandman, moram reći, iz nekoliko razloga, potpuno razumevajući ideju koju je gospodin Simonović predložio i potpuno se slažući sa tom idejom. Naravno, mislimo da ovo nije član kojim to treba da se reši, dakle, da se ubacuje tako jedna konkretna stvar kao što je vladino službeno saopštenje. Prosto, to uopšte nije ovaj zakon. To je tema zakona o javnom informisanju. Što se tiče preporuka Saveta Evrope, imam ih u ruci i ne mogu nigde da nađem tu preporuku. Prosto, mi se trudimo da poštujemo, naravno, iz istih razloga koje ste vi rekli. Slažem se sa vašom idejom, ali koliko ja znam, u ovim radnim verzijama zakona o javnom informisanju, teme o javnom informisanju su upravo ono što vigovorite i kada taj zakon bude usvajan, to će u njemu stajati.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, pravo na repliku.
Dame i gospodo, preporuka ovde izričito kaže, tačka 67. uputstvo broj 21 od 1996. godine: "Čim vlada osigura pristup javnim elektronskim glasilima za svoja službena saopštenja, određeni deo programa se mora odmah automatski dodeliti opozicionim grupama", itd.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Mislim da je profesor Simonović, ne samo zato što to piše u preporukama Saveta Evrope, apsolutno u pravu i mi podržavamo taj amandman. Uostalom, ne može se to rešiti zakonom o javnom informisanju iz prostog razloga što ovde i piše u nadnaslovu: "Posebne obaveze pri proizvodnji i emitovanju informativnog programa", a odnosi se na radiodifuziju, upravo na onaj sistem koji građani Srbije finansiraju. Ako građani Srbije finansiraju ovaj sistem (a to je sledeći član, verovatno ćete ga usvojiti, bez obzira što smo mi protiv) i ako građanin plaća svakog meseca 210 dinara i ne prihvata ili ne podržava vladine stavove, a taj javni servis objavljuje samo vladine stavove i nije obavezan da objavljuje i stavove drugih političkih subjekata, tačnije rečeno opozicione stavove, onda on uzima novac od tog građanina koji se ne slaže sa tim stavom, a ne čuje drugi politički stav. Naravno, ovde kaže da tretira različite političke interese. To "različiti politički interesi" može da se tumači da su to stavovi nevladinih organizacija, pa i da se kaže - zadovoljen je interes građana time što su različiti interesi saopšteni; ali, nisu interesi onih koji u stvari imaju političku podršku građana Srbije, a valjda je bitno šta građani Srbije misle. Uostalom, građani Srbije traže da čuju šta misle oni za koje su glasali, kojima su dali odgovarajuću političku podršku. Neka prema tome da li je ta podrška pet, 20 ili 50% bude proporcionalno i emitovano u radiodifuziji, u onom sistemu koji je vezan za građane, koji građani finansiraju. Kada je reč o komercijalnim radio-televizijama, one će da vode računa o tome jer ako ne poštuju mišljenje građana i različite političke stavove, onda ih neće slušati svi građani koji imaju različite političke stavove, a ovde moraju da ih gledaju i slušaju zato što ih plaćaju, bez obzira da li oni ispunjavaju njihove želje ili ne, tačnije rečeno da li ispunjavaju želju da čuju i drugi politički stav.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Toma Bušetić i Bora Stanimirović. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, u ime podnosilaca amandmana.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, posebne obaveze pri proizvodnji i emitovanju informativnog programa definišu se u članu 79. U ime SPS-a nekoliko poslanika podneli su amandman i predlažemo da se briše poslednja rečenica u ovom stavu. Dakle, iza reči: "ili mržnje", da se briše ova rečenica, a ona inače glasi: "ili netrpeljivosti u pogledu seksualne opredeljenosti". Pošto je bilo nekoliko različitih stavova u vezi sa ovim, želim, pre svega, da iskažem politički stav koji proističe iz političkog programa. SPS se zalaže za zdravu porodicu i ne želimo da ovako nepreciznu formulaciju "netrpeljivost u pogledu" neko protumači kao mogućnost promocije atipične seksualnosti. Mi nemamo ništa protiv bilo čijeg ličnog stava u vezi sa ovim, ali imamo protiv toga da se, recimo, rađaju deca bez poznatog roditelja. Za to se zalaže feministički pokret. Imamo protiv toga da se usvajaju deca u porodicama koju čine supružnici istog pola. Mi ne ulazimo u njihova lična prava, to ne zadire u njihove lične slobode, niti građanska prava, ali smatramo da nije normalno i da nije dobro da na nacionalnoj frekvenciji bude mogućnost i za takvu vrstu afirmacije. Naročito ističem da je i sada po važećim propisima moguće, govorim o feminističkom pokretu, o feministkinjama, ovo o čemu govorim. Porastao sam u porodici gde je otacumro kad sam imao pet godina;dobro znam kako jeporasti u porodici bez oca i ne mogu da razumem da se iko normalan zalaže, niti da može dobiti šansu da promoviše rađanje dece bez poznatog roditelja. Ovo je opreznost, ovo nije ugrožavanje bilo čijeg prava; ovo je pre svega pokušaj da se, u skladu sa tradicijom koju treba uvažavati i zahtevima novog vremena koje razumemo, afirmiše porodica kao značajni stub svakog normalnog društva, a nadam se da se sve političke stranke za takvo društvo zalažu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražim samo u članu 80. da se izbriše stav 1, najozbiljniji stav koji glasi: "Za finansiranje delatnosti ustanova javnog radiodifuznog servisa koje se odnose na ostvarivanje opšteg interesa utvrđenog ovim zakonom, plaća se radio-televizijska pretplata". Vidite, ta pretplata se plaćala od kada postoji državna televizija, odnosno državni radio. A 1993. godine, dok još nije bilo reči o ukidanju pretplate potpuno, pojavila se ideja da se promeni način naplate, pa umesto da inkasant ide od vrata do vrata, kao što je to ranije bio slučaj, u zakon je ugrađeno da se račun za električnu energiju koristi kao sredstvo plaćanja i TV pretplate. Ogromnu galamu u javnosti su mnoge opozicione partije zbog toga dizale. Znam da su mnogi od vas mene optuživali što su radikali, između ostalog, glasali za takvu zakonsku izmenu. (Glasovi: To ste vi predložili.) Nije istina. Nije to bio naš predlog. [[Žagor.]] Ma, nije istina, nemojte da izmišljate. Nije istina. Vlada je predložila. Nije istina. Više meseci posle toga, kada je državna televizija promenila programsku orijentaciju i zapostavila opoziciju u svojim informativno -političkim programima, iste te 1993. godine Srpska radikalna stranka je izašla sa inicijativom da se potpuno ukine pretplata. Prva politička partija koja je podnela Narodnoj skupštini predlog izmena zakona za ukidanje TV pretplate bila je, u jesen 1993. godine, Srpska radikalna stranka. Naš zakonski projekat je uvršćen u dnevni red, međutim, prva tačka dnevnog reda bio je predlog za izglasavanje Vlade Nikole Šainovića. Ta sednica je trajala više dana i u međuvremenu je Slobodan Milošević raspustio parlament i raspisao nove izbore. Posle toga u nekoliko navrata smo pokretali takvu inicijativu. Poslednji put u oktobru 2000. godine. Inicijativa je bila prihvatljiva svim opozicionim partijama. Negde 1994-1995. godine, zajedno sa drugim opozicionim strankama, išli smo sa takvom inicijativom. To je ono vreme paralelnog parlamenta, ako se sećate, kada su neki neodgovorni potezima doveli do njegovog rasturanja, ali to je već neko drugo pitanje. Vi 2000. godine ukidate TV pretplatu, a sada je, posle dve godine, ponovo uvodite. Šta se u međuvremenu desilo? U međuvremenu ste sve poreske stope digli do neba. U međuvremenu ste izmislili oporezivanje i onoga što nikad ranije nije oporezivano. Dakle, do neverovatnih razmera ste podigli poreska zaduženja građana, a sada im, kao šlag na tortu, vraćate i plaćanje TV pretplate u iznosu koji je realno sedam puta veći od onoga iz 2000. godine. Tada je to bilo 21 dinar, a sada je 210 dinara. Po kursu marke, to je sada sedam puta skuplje. Naravno, mnoge političare uzalud je pozivati na doslednost. Međutim, ovde je drugi problem u pitanju. Svi pokazatelji ekonomskih instituta govore da je rapidan pad životnog standarda stanovništva. Nominalno plate rastu onima koji su još uvek u radnom odnosu, ali plate gube trku sa cenama, neprekidno za ove dve godine, i realni standard je niži. (Glasovi: Da li je to tema? Nije tačno.) Vi koji kažete da nije tačno kažite to narodu. Kažite to narodu. Kažite to administrativnim radnicima u sudu, na primer. Čujem iz njihovih usta da mnogi od njih imaju platu 3.000 dinara. (Glasovi: Nije istina.) Nije istina? To nije istina? (Glasovi: Kad si ti bio u Vladi bila je pet maraka.) Tada kada je bila pet maraka ja nisam bio u Vladi, bio sam u opoziciji, a za tih pet maraka se moglo mnogo više kupiti nego danas za 100 ili 200 maraka. (Mnogi negoduju.) Da, da. Ali, uporedite šta se moglo kupiti 2000. godine za 100 maraka. Ta roba se danas ne može kupiti ni za 300 ili 400 maraka. Takav je raspon cena. Sada uvodite još i ovu taksu i sramota vas je da odmah u zakonu kažete da će se opet ta taksa naplaćivati uz brojilo, nego ste se dosetili, doći ćemo i do tog člana zakona, da prepustite državnoj televiziji da sklapa ugovor sa jednim od javnih komunalnih preduzeća; to će svakako biti Elektroprivreda Srbije, jer nema nikog drugog kao je u stanju da obavi to na nivou Srbije.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 80. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? Izvolite, reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, nema sumnje da će uvođenje TV pretplate, što se tiče građana naše zemlje, biti izrazito nepopularno, s obzirom da su oni do sada imali besplatan TV program, iako, se kao što znate, on finansirao iz budžeta Republike Srbije, što znači da su ga isto tako plaćali svi građani. Ali, to na neki način nije bilo vidljivo. Razlog je očigledan. Pre svega, još uvek relativno skroman životni standard i skromni prihodi koje ima većina građana ove zemlje. Međutim, molio bih da se ovde ne prave nikakve paralele sa onim kako se to ranije plaćalo. Ako je potrebno, objasniću to u tri rečenice. Prvo, ranije je pretplata bila automatski vezana za račun za struju i rasla je kako je rastao taj račun za struju. (Glasovi:Nije.) Jeste, uglavnom je tako bilo. Znači, menjao se iznos. Sasvim je druga stvar što je Elektrodistribucija ostala dužna RTS-u velika sredstva i nažalost taj dug ona ne može da vrati RTS-u. Znači, RTS ima velika potraživanja od Elektrodistribucije zato što je Elektrodistribucija veliki deo tih sredstava zadržala za sebe, ali pošto ona duguje svim drugima, onda, naravno, od nje se ne može ni očekivati da to plati. Drugo, vi ste došli u jednu apsurdnu situaciju da su slepi ljudi plaćali pretplatu za televiziju, zato što je praktično bilo vrlo teško napraviti izuzetak. Ovde su vrlo jasno pobrojani. Želeo bih da vas upozorim na član 82, gde se dosta široko mogu izuzeti iz plaćanja pretplate svi oni ljudi gde iole postoji osnova da se izuzmu, ustanove socijalne zaštite, invalidi itd. Molim vas, ovde to piše i to je bila, da tako kažem, naša moralna obaveza. Prošlog puta sam postavio pitanje - da li informisanje građana naše zemlje treba da bude u rukama onih kojima je svejedno za pretplatu, koji imaju dovoljno para i moći će zbog svoje tehničke opremljenosti i zbog toga što imaju dovoljno novinara da realizuju program, da preuzmu neki od nacionalnih kanala; da li je u redu da naši građani u potpunosti zavise u informisanju, i u televizijskom i u radio informisanju, od samo nekoliko takvih ljudi, grupa ljudi ili institucija tog tipa, ili je potreban i ovaj servis. Građani koji finansiraju ovaj servis mogu biti razumno sigurni da idemo polako u jedno vreme u kome će ostvariti svoje želje, mada ovde ima i opravdanih primedaba opozicije da još uvek nema sasvim korektnog prikazivanja njihovih aktivnosti; znači, postepeno dolazimo do jednog vremena koje će se uređivati dobrim običajima, korektnošću, ali isto tako i ovim zakonskim predlozima. Samo želim još da kažem - samo postojanje javnog servisa i samo njegova finansijska nezavisnost garantuju koliko-toliko građanima Srbije pravo da budu informisani onako kako bi trebalo da budu informisani ljudi u civilizovanom svetu i demokratskom društvu. Mi drugo rešenje nemamo. Smatrao sam da je iz političkih razloga možda dobro da se nastavi da se iz budžeta finansira, odnosno iz budžetskih rezervi, pošto onda građani imaju utisak da oni ne plaćaju, ali moram reći da je u Evropi praksa da se to direktno finansira od strane građana. Taj čuveni BBC koji nam ovde, kako bih rekao, često citiraju (čiji je godišnji budžet znatno veći od budžeta Republike Srbije, samo toliko, radi poređenja) takođe se iz pretplate finansira, samo što se ta pretplata plaća na godišnjem nivou i ne bih ni želeo da vam kažem koliko je velika.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada uđete u jednu izbornu kampanju i tražite podršku građana za vašu političku opciju, onda izađete i sa odgovarajućim političkim stavovima. Vaši politički stavovi su bili da pretplatu za RTS ne treba ni na koji način uzimati od građana. U tome je suština. Da li ste tada prevarili građane, ili sada? Nismo mi ni tada mislili da TV može da funkcioniše bez pomoći građana, i u tome nije suština. I naravno, ako funkcioniše uz pomoć građana, onda je i pitanje obaveze da poštuje ono o čemu smo malopre razgovarali, da poštuje i to za što su se zalagali, da poštuje i različite političke stavove. Ali, ako je to tako, onda se pred građane mora izaći i reći - tada, kada smo govorili da građani Srbije ne treba da plaćaju pretplatu, nismo znali kakav je odnos snaga i šta treba da bi jedna državna TV mogla da funkcioniše. Mislili smo da će oni koji su nam obećavali iz inostranstva milione dolara, donatorstvo za funkcionisanje RTS-a, dati, a sada shvatamo da oni neće ništa da daju; to građani Srbije treba da daju, i evo, time uvodimo pretplatu. Uostalom, svih ovih meseci je bilo reči o tome da će se državna televizija oporaviti i popraviti iz inostranstva. Naravno, da li je slučajno sada ovde neko više oslobođen? Uvek treba naći načina da se oslobode svi oni koji su socijalna kategorija, i to uopšte nije sporno; samo, naravno, kada dođemo na temu visine pretplate onda ćemo o tome posebno razgovarati, kolika je visina pretplate danas moguća, da građani Srbije izdrže tu visinu pretplate. Jedna je stvar potreba RTS-a i radiodifuzije sutradan, a druga je stvar šta je optimalna mogućnost građana u ekonomskoj situaciji u kojoj se nalaze, da mogu realno da plaćaju TV pretplatu.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, naravno, Odbor je odbio ovaj amandman; tu je preovladao stav da su, bez obzira šta poslanici opozicije govorili, da bi se ostvarila nezavisnost javnog servisa potrebne dve stvari. Prva stvar je da njegova upravljačka struktura u organizacionom i u programskom smislu bude nezavisna. Dakle, da ne bude postavljena od strane Vlade. Druga stvar je da ta ustanova bude finansijski nezavisna. Dakle, da ne dobija novac od ministra finansija. Te dve stvari su samo ovim moguće, jer taj koncept treba zatvoriti ukoliko se uvede pretplata. Nemojte nam govoriti da je ova pretplata ista stvar kao pre tri godine. Tada je u Upravnom odboru RTS-a sedeo ministar za informisanje, sedeli su potpredsednici vaših stranaka. Danas u Upravnom odboru sede nezavisni ljudi od autoriteta. Kada se ovaj zakon uvede, više taj Upravni odbor neće čak ni Vlada imenovati. Dakle, to je ključna razlika. Radi se o finansijskoj nezavisnosti javnog servisa, i ovo nije više državna televizija, pročitajte zakon.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kad je reč o članu 80. poslanici SSJ imaju jednu principijelnu primedbu i pokušali smo kroz ovaj naš amandman da na neki način pomognemo da ovaj tekst dobije smisao. Ovim amandmanom predložili smo da se u članu 80. stav 2. tačke 4) - 6) brišu, i to iz sledećih razloga - ovim amandmanom isključuje se mogućnost eventualne zloupotrebe predloženog načina finansiranja javnog radiodifuznog servisa i to po osnovu ovih aktivnosti koje su ovde nabrojane. Kad je reč o javnom radiodifuznom servisu, potrebno je da se njegovo finansiranje uredi na jasan i precizan način. U stavu 1. to je precizno definisano i kaže se - za finansiranje delatnosti ustanova javnog radiodifuznog servisa, koje se odnose na ostvarivanje opšteg interesa utvrđenog ovim zakonom, plaća se radio i TV pretplata. Već je poznata reakcija građana na ovu temu i kako je samo uvođenje radio i TV pretplate prihvaćeno. No, to nije tema našeg amandmana. Za obavljanje drugih poslova iz okvira svoje delatnosti ustanove javnog radiodifuznog servisa stiču sredstva od: proizvodnje i emitovanja programa; proizvodnje i prodaje audiovizuelnih programa itd. Nakon ovoga imamo, po našem mišljenju, tri besmislena načina, a to su:organizacija koncerata i drugih priredbi; obavljanje drugih delatnosti u skladu sa statutom, i iz drugih izvora u skladu sa zakonom. Kada malo bolje pogledamo ova tri načina, nijedan od njih nije ni precizan ni jasan. Kad je reč o drugim načinima predviđenim zakonom, ovim zakonom nigde nemamo nijedan način predviđen za finansiranje na drugom mestu, bez obzira što zakon ima 151 član. Obavljanje drugih delatnosti u skladu sa statutom - opet je vezano za neke druge propise, i takođe je besmisleno, tako da smatramo da je ovo još jedan primer da je ovaj tekst prenatrpan formulacijama koje su nepotrebne i suvišne. Eventualno je moglo da se kaže -iz TV pretplate i na drugi način, u skladu sa pozitivnim propisima, a ne na ovaj nevešt način koji samo unosi zabunu. Napominjemo još jednom da se na ovaj način stvara mogućnost i nelojalne konkurencije i mogućnost da se zloupotrebi položaj javnog informativnog servisa. Znači, ta ustanova je monopolisana, u odnosu na ostale učesnike u ovom postupku. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS se apsolutno ne slaže sa ovim amandmanom. Besmisleno bi bilo onemogućiti državnu televiziju da se bavi organizacijom koncerata i drugih priredbi. To može biti veoma značajan izvor prihoda i državnu televiziju treba pomoći da to organizuje i, zapravo, da se bavi organizovanjem priredbi koje će postati priredbe tradicionalnog karaktera. Na primer, priredbe gde će se vršiti takmičenja za najbolju narodnu muziku, izvornu, novokomponovanu, zabavnu muziku, zatim takmičenja u raznim drugim vrstama umetnosti itd. To je ono što bi bilo veoma dobro u svemu tome. S druge strane, ne treba joj ograničiti delokrug rada. Ko zna šta u praksi može da iskrsne iz oblasti njenog delokruga, što bi bilo veoma unosno, što bi joj obezbedilo zaradu i poboljšalo ekonomski položaj. Vidite, 1993. godine kod nas skoro uopšte nije bilo privatnih televizija. Sećam se da je bila "Palma", "Studio B" je glumio da je privatan, a nije znao da će ga posle dve godine opet preuzeti u državnu svojinu. Vi ste ga preuzeli, ja u tome nisam učestvovao. Demonstrirao sam protiv toga. Vaš potpredsednik Vlade Čović je to sproveo u život, dakle ono što je već bilo privatizovano, gde su radnici preuzeli akcije, on je vratio u državnu svojinu; i to su vaši reformatorski potencijali iz prošlosti. Međutim, ovde opravdavate zašto sada uvodite pretplatu, pa kažete - imate izuzetke, slepe, invalide 100% itd. Svi ti izuzeci su postojali i ranije. I ranije je bila kategorija stanovništva koja je oslobođena plaćanja pretplate. Pogledajte stari zakon, pa ćete se uveriti. Ranije je pretplata mogla da ima smisla jer je postojala samo državna televizija, pa je svako ko je kupovao televizor mogao da gleda samo program državne televizije. Tu je pretplata imala smisla; ko ima televizor plaća, a ko nema televizor ne plaća. Sada čovek kupi televizor i može da optira, ima ogroman broj domaćih programa, u Beogradu se gleda 17 ili 18, možda već 20 programa, i što bi neko morao da gleda državnu televiziju. Ali, sada čovek stavi satelitsku antenu, pa može samo satelitski program da gleda, neće da gleda državnu televiziju, a mora da plaća pretplatu. Ako je nekada bilo razloga da se uvodi pretplata, to je bilo ranije, kada je državna televizija imala monopol. Sada kada državna televizija nema monopol, vi ne možete ničim obrazložiti uvođenje pretplate; ako je to parafiskalni prihod, on se mora na taj način i obračunavati.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a, gospodin Zoran Anđelković.
Ovo je program koji ste vi u septembru mesecu 2000. godine ponudili građanima i tu piše - upravne odbore, direktore državnih medija biraće Skupština. To ste vi predložili javnosti, nije neko drugi. Pročitajte sami. Ako bi se prihvatio ovaj amandman, mi bismo time osporavali pravo javne difuzne organizacije, tj. ovog medija da brine o svom prihodu. Ne treba da se osloni samo na prihod od pretplate, i da mu se time osporavaju mogućnosti da organizuje drugu proizvodnju, da ima svoju produkciju u pravom smislu te reči i da od toga može da ubira značajan izvor prihoda. Što se to više bude podsticalo, onda bi logično bilo da bude manja pretplata. Ukoliko se ukine pravo javnoj difuznoj organizaciji da ona organizuje koncerte, da organizuje produkciju uopšte, da druge programe organizuje itd, da prodaje svoje program, onda bi mi faktički doveli u poziciju javnu difuznu organizaciju da ona stalno traži od onoga ko donosi odluku o pretplati da se ona povećava, umesto da se smanjuje, a valjda treba da bude tendencija da pretplata nestane. Naravno, mi mislimo da ne treba uopšte ni danas, ali tendencija treba da bude da pretplata nestane kao takva. Ključna je razlika u tome što je 7:1 - tada je bila jedna marka, sada je sedam maraka, toliko će biti pretplata po jednom građaninu.
Narodni poslanik Miloš Lukić, replika, a osnov za repliku je pogrešno tumačenje.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo želim da se precizno izražavamo, da ne bi bilo zloupotrebljeno moje javljanje da se zapravo kaže ono što nije istina. Naša poslanička grupa nije imala za cilj da ograniči mogućnost da se javni servis, odnosno da se radiodifuzne organizacije bave ovim aktivnostima. Mi smo samo ukazali da je to učinjeno na jedan vrlo nevešt način i da su tu neke delatnosti nabrojane, kao što je organizacija koncerata itd. Ako se već radi u skladu sa zakonom, prilikom osnivanja ovih organizacija njihovim statutom mogu se registrovati sve one delatnosti za koje nadležni državni organi daju dozvolu, tako da smatramo da to nije bilo potrebno svrstavati u ovaj član. U tom smislu se naša intervencija zapravo i odnosi. Mi smo na taj način reagovali. Prema tome, nismo želeli da kažemo da radiodifuzne organizacije ne treba da se bave drugim delatnostima, već da to treba da bude u skladu sa pozitivnim propisima. Još jednom napominjem, da ne bude samo u skladu sa ovim zakonom, jer ovim zakonom stvarno nisu predviđeni drugi načini finansiranja. To je samo radi preciznijeg izražavanja.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li ćete koristiti ukupno vreme u raspravi po amandmanu, šest minuta? Da, izvolite.
Da. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je jedan veoma obiman član 81. Ja predlažem da se u on u celosti briše, a zašto? Zato što se tim članom 81. precizira način plaćanja pretplate, a pošto sam već predložio da se ukine obavezna pretplata, da se izbaci iz zakona. Očekujem da će Vlada u međuvremenu razmisliti, da se neće izlagati dodatnom besu naroda, već se dosta izlagala i do sada, i da će odustati od te pretplate, da će finansiranje državne televizije prikopčati za budžet, i ostale načine sticanja novca. Ovde se kaže da vlasnici radio i TV prijemnika imaju obavezu plaćanja pretplate javnim radiodifuznim servisima. Dakle, reč je o većem broju tih servisa, o dva servisa, to su Radio - televizija Beograd i Novi Sad. Dakle, to se ne slaže sa našom koncepcijom koju sam elaborisao u velikom broju amandmana, da treba pod hitno privatizovati Televiziju Novi Sad i da ona bude puštena na tržište, s tim što bi imala tu početnu privilegiju da dobije frekvenciju za celu teritoriju Vojvodine i eventualno za još jedan deo Srbije, van Vojvodine, možda Beograd, smederevski kraj itd. Dalje, ovde se kaže da se plaća jedinstvena radio-televizijska pretplata u istom iznosu za celu teritoriju Republike Srbije. Ni to sada nema smisla. Prvo, zato što postoje delovi teritorije Republike Srbije na kojima ni danas ne može da se vidi program nijednog kanala državne televizije. Drugo, što gledaoci ne gledaju samo program državne televizije nego gledaju razne televizije, pa ako već postoji obaveza plaćanja, onda bi bilo neuporedivo celishodnije da se sami građani opredele čiji će program plaćati; ne sviđa im se državna televizija, neće nikako da gledaju njene programe, ali im se sviđa neka lokalna privatna televizija, pa kažu - ako već moram, radije ću nju finansirati, radije ću njen program platiti. To više ima smisla, ako već mora da postoji pretplata, onda da sam građanin optira kojoj će televiziji ići njegov novac. Dalje, u nekim mestima se gleda više programa, a u nekim manje. Nema smisla da svi podjednako plaćaju: građanin Beograda koji gleda 18 ili 20 programa i građanin Crne Trave koji jedva jedan, eventualno dva programa može da uhvati na svom prijemniku, i to ne može svaki građanin, zavisi na kom području opštine Crne Trave živi. Građani Crne Trave - zašto to ismejavate? Hoćete li građansko društvo? Svi pripadnici građanskog društva su građani. Ja mislim da ima mnogo pametnijih građana Crne Trave nego poslanika u ovom skupštinskom zdanju, ubeđen sam u to, a to može da se proverava, i obrazovanijih i inteligentnijih itd. U stavu 3. se kaže da se pretplata plaća po domaćinstvu i naprijemnike koji su vezani sa kolektivnim antenama. Vidite, ako postoji kolektivna antena, ko je taj ko je u stanju da proveri čiji je sve prijemnik vezan za kolektivnu antenu? Ne mogu ni inspekcije Elektroprivrede da utvrde ko se sve na divlje priključio na struju ili na tuđe brojilo, pa neko drugi za njega plaća struju, ili se priključio direktno na mrežu, a sada ćete vi da ustanovite ko se sve uključio na kolektivnu antenu. Teško; možda možete, vi ste eksperti. (Ivan Andrić: Ima uređaje.) Uređaje? Nema uređaje za antenu, za priključak antene. Nema tog uređaja koji može otkriti. (Ivan Andrić: Ima Beba.) Beba Popović, je lÄon ima taj uređaj? Dobro, bolje te pare iz budžeta kojima ste opremali tehniku Vladimira Popovića Bebe da ste upotrebili da osposobite državnu televiziju. Oduzimajte mi vreme, ja sam već odlučio da do 22,00 časa večeras govorim, a ako se produži posle 22,00 časa ja odoh, pa vi sami. Dobro je ovo što ste domaćinstva oslobodili obaveze da plaćaju više pretplata za više prijemnika, jer naravno nije vam moglo pasti na pamet da idete po kućama da kontrolišete koliko ko ima televizijskih aparata ili radio-aparata. (Ivan Andrić: Planirali, pa odustali.) Planirali ste, pa ste odustali, evo ispravlja me Ivan Andrić. Znam ja šta ste vi sve planirali. Vi ćete ljudima i zube po ustima da brojite, pa da jednu vrstu poreza propišete za prirodne zube, a drugu vrstu za veštačke zube. Sve ste vi to u stanju. Zatim, hoteli i moteli plaćaju pretplatu na svakih 10 soba opremljenih televizijskim ili radio prijemnikom. Ajde ovako ovo da preformulišete - da hoteli plaćaju pretplatu samo za one dane kada su im sobe iznajmljene. Imate masu hotela gde su preko cele godine sobe prazne. Nema nikog u sobama, postoji televizor, ne uključuje se, ali se plaća pretplata. Dalje, obaveza plaćanja pretplate nastaje od prvog dana narednog meseca od dana nabavke prijemnika. Je li isteklo vreme? Nastaviću kada neki drugi amandman bude po ovoj tački.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 81. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Branislav Grubački. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora prihvatili su ovaj amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 81. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, u ime Socijalističke partije Srbije sa grupom poslanika podneo sam amandman da se izvrši izmena člana 81. Članom 81. reguliše se obaveza plaćanja radio-televizijske pretplate od strane vlasnika radio i TV prijemnika. U stavu 4. ovog člana Vlada je predložila da domaćinstvo, vlasnik dva ili više radio ili TV prijemnika, izuzev prijemnika u motornom vozilu, plaća pretplatu samo za jedan radio ili televizijski prijemnik na istoj adresi. To je u redu i iz toga proizilazi da domaćinstvo može imati pet i više radio i TV prijemnika i da plaća pretplatu samo za jedan radio ili TV prijemnik, ako je na istoj adresi. Na drugoj strani, domaćinstvo može da ima samo dva radio ili televizijska prijemnika, ili jedan televizijski prijemnik i jedan radio prijemnik, ali ako su na različitim adresama onda će plaćati duplu pretplatu. To nije u redu i predlog Vlade u tom delu ima suštinsku manjkavost i treba da pretrpi izmenu. Poznato je da kod nas postoji jedan manji broj imućnih građana i da oni pored kuća i boljih stanova imaju više vila ili vikendica. U redu je da oni, kada bi mogli to da izračunamo koji su, plaćaju pretplatu i na tim duplim adresama. Međutim, daleko je više građana, u prvom redu radnika, koji imaju mala primanja i skromne stanove sa po jednim radiom, čak samo sa jednim radio - aparatom ili prijemnikom, ali imaju i na selu, nasledili su stare porodične kuće, gde s vremena na vreme odlaze, ali zato sada moraju da plate pretplatu i za taj radio prijemnik koji imaju na selu. Očigledno bi bila nepravda prihvatiti predlog Vlade da imućni građani, bilo koliko da imaju televizijskih aparata ili radio -aparata, plaćaju jednu pretplatu, a taj siromašni radnik koji ima možda jedan radio prijemnik na selu, u nekoj staroj kući koju, eto, održava i još je nije potpuno napustio, da plaća duplu pretplatu. To je zaista teško objasniti građanima, teško je objasniti velikom broju građana koji inače jedva sastavljaju kraj sa krajem. S obzirom da je teško obezbediti precizne podatke ko je imućan, a ko je siromašan, amandmanom se predlaže da se izvrši izmena predloga Vlade i da domaćinstvo, vlasnik dva ili više radio ili TV prijemnika, izuzev prijemnika u motornom vozilu, plaća pretplatu samo za jedan radio ili TV prijemnik, bez obzira da li ih poseduje na jednoj ili na više adresa. Prihvatanjem amandmana u daleko većoj meri obezbeđuje se pravičnost i socijalna ravnopravnost svih građana, jer bi u protivnom ceh platili uglavnom siromašni građani. Zbog navedenog smatram da je zaista pravično da se ovaj amandman prihvati i bilo bi dobro da vi, gospodine potpredsedniče Vlade, u ime Vlade prihvatite ovaj amandman, tako da znamo kada bude izjašnjavanje da je od strane Vlade amandman prihvaćen.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ovo je isti član na koji se odnosi moj amandman. Vidite koliko vam je ovaj član besmislen. Vi ovde u nekoliko stavova obavezujete građane, sva fizička i pravna lica da prijavljuju nabavku prijemnika, a šta će oni koje ste zatekli ovim zakonom i već imaju prijemnike. Ne može on sada da prijavljuje nabavku, ako već ima 20 godina prijemnik. Niste tu predvideli hoće li on da prijavljuje ili ćete vi da pretpostavljate da ima? (Marijan Rističević: Komšija će da prijavi.) Ili će komšija da prijavi da ima prijemnik. Ovde je eskulpiran svako onaj ko ima prijemnik pre stupanja na snagu ovog zakona. Po slovu člana 81. zakon se odnosi samo na one koji u budućnosti kupe radio ili televizijski prijemnik, i sada će tu postojati dve kategorije: kategorija onih koje će možda neke prodavnice evidentirati da su kupci televizora, pa će biti prinuđeni da prijave i oni koji će na crno kupiti televizor ili ga uneti iz inostranstva, pa to niko neće evidentirati. Šta ja vama sa ovim ukazujem? Ukazujem da vam suviše neozbiljni ljudi rade ovaj zakonski tekst. U prvom stavu kaže se da vlasnici imaju obavezu plaćanja. Moja obaveza plaćanja traje od trenutka kada mi se ispostavi račun, a gde je vama evidencija ko u ovoj državi ima televizor. Imate li tu evidenciju? Kada su ovi popisivači popisivali sada stanovništvo, da li su tamo morali da popišu i televizore? Ja sam video za krupnu i rogatu stoku da postoji rubrika, čak ni sitnu stoku nisu popisivali, koliko znam, kokoške itd. Popisivali su možda automobile, nisam 100% siguran, jer mene nisu pitali, ali da su upisivali televizore ne verujem. (Žarko Korać: Ne mogu se ti podaci koristiti.) Ne mogu se koristiti ti podaci, a nisu televizori ni popisani. Ne verujem da biste vi izdržali da ne iskoristite te podatke, samo da su vam potrebni. Međutim, nisu televizori ni popisani, tako da vam je ovaj član 81. besmislen. Ispustili ste glavno njegovo obeležje, glavni njegov sadržaj. Znate, ja sam bio u prilici da vas tri dana strpljivo učim, možda ću biti voljan i ubuduće, ali ne verujem da ću besplatno, jer ovo je stvarno bilo satima predavanje o pravnoj tehnici i o pravnom normiranju. Ne verujem da ste kao slušaoci osposobljeni da izvršite percepciju novostečenog znanja, ili je tog znanja bilo toliko mnogo da apsolutno ne dolazi u obzir da ga potpuno shvatite i prihvatite i da njime vladate. Predlažem vam, pošto niste znali ovaj član da formulišete, da ga potpuno ukinete, da ukinete TV pretplatu. Znam šta ste vi smislili, bićete pametniji od prethodne vlasti, pa nećete naplaćivati taksu, jer ako neko...
Tri minuta 30 sekundi.
... na farmi ima brojilo. Međutim, to je suviše mali gubitak, suviše mali problem u odnosu na onaj problem koji sami sebi ovde namećete.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima, vaš je amandman na član 82, narodni poslanik Vojislav Šešelj. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Mislio sam da je neko drugi, da se ne javljam.)
Dame i gospodo, mojim amandmanom tražim da se briše član 82, ali naravno u slučaju da se prethodno izbriše član 81. i stav 1. člana 80. Ne zna se još šta je prihvaćeno, još se Vlada nije izjasnila, kako vi znate unapred? Vlada se izjasni valjda kada dobijemo napismeno, da li je tako. Prema tome, ako Vlada ne prihvati brisanje stava 1. člana 80. i celog člana 81, onda je dobro da ostane i član 82, jer on već daje oslobođenje od plaćanja jednoj kategoriji, veoma uskoj kategoriji stanovništva. Nije loše da bar oni budu oslobođeni tog plaćanja, tako da po ovom pitanju ne bih naročito dugo govorio, osim što bih vam napomenuo da nema te tehnike koja može precizno vašu volju sprovesti u život u pogledu ovog plaćanja. Lako je sada pronaći ko će biti oslobođen, ima invalida stoprocentnih, lica koja su izgubila sluh i vid itd. Što se tiče ostalih kategorija stanovništva, jednostavno ćete doći u situaciju da vam je to nesprovodivo. Ne mislite valjda da su oni ljudi koji su razmišljali 1993. godine o zakonu kojim se naplata prebacuje na električno brojilo bili toliko glupi da nisu znali da je besmisleno naplaćivati taksu za televiziju na brojilo na adresi gde niko ne stanuje ili gde nema televizora. Ne postoji mogućnost kontrole. Uputno je ukinuti pretplatu uopšte, jer nemate dovoljno inspektora koji će sada ići od kuće do kuće i kontrolisati ko ima televizor. Nemate. Građani koji već imaju televiziju neće ići da se prijave ni po cenu života, ja vam to garantujem. Prvo, postoji obaveza samo za onog ko tek kupi televizor da ga prijavi, a onaj ko već ima televizor nema obavezu prijavljivanja i neće ići dobrovoljno da vam se prijavljuje, što bi to radio. Čak iako mu propišete kaznu, neće hteti to da radi. Ne zaboravite, vi ste u Nišu ubeđivali narod da ne treba ni struju da plaća. Narod vam poverovao, cepali, spaljivali račune za struju. Kada se vlast promenila, sada su njihovi dugovi najveći. Nemaju leba da jedu, a sada moraju da plaćaju račune za nekoliko godina unazad. Sada ćete imati takvu situaciju da vam se građani neće prijavljivati, neće hteti da plaćaju i videćete za pola godine da ćete morati da vratite državnu televiziju na budžet, jer će naplata biti nikakva. (Iz sale: Davaćemo televizore na kredit.) Dajte i televizor na kredit, možete to sve da radite, možete da delite i televizore besplatno, a posle taksu da naplaćujete. To je pametna ideja. Znate, u Americi kada tražite priključak za telefon, kompanije, i između njih je konkurencija, vam donesu besplatno i telefon, samo da biste bili njihov pretplatnik. U Srbiji to tako zadugo neće biti, ali neće vam uspeti ni ovaj zakon, neće vam uspeti naplata, nema šansi da ubedite narod...
Da li ćete koristiti i drugih tri minuta?
Da. Ne sekiram se, samo pokazujem narodu kako vam je zakon promašen, a naravno da pomalo na jedan prikriven način stavljam do znanja narodu koji je najpametniji oblik ponašanja, ali ga ne pozivam da se tako ponaša. Nisam, nisam; to što stavljam do znanja da postoji mogućnost izvrdavanja zakona, ne znači istovremeno da pozivam na izvrdavanje zakona. (Milka Marinković: Znači.) Milka, ej, prouči to malo, Milka, Kalzen "Opšta teorija države i prava", Milka (Milka Marinković: Znam bolje nego ti to.) Znam, ali izgleda da si Kardelja više čitala nego Kalzena. Nemoj. Ti se pravnik starinskog kova, iako se dobro držiš. Prema tome, nema ovde mehanizma. Ne vredi vam zakon bez mehanizma kako da ga sprovedete u praksi. Nikakvu naplatu ne možete da postignete bez tog mehanizma. Koja je jedina reperkusija, a morate tražiti novi izlaz, koji je jedini adekvatan izlaz, da ukinete televizijsku pretplatu. Evo, možemo da vidimo, danas je 11. juli, a za nekih šest meseci doći ćete sigurno u situaciju da konstatujete da vam je naplata televizijske pretplate neuspešna i da morate tragati za drugim nekim izlazom. Hajde, ako nije tačno, izložite onda kako ćete ubediti građane koji već imaju televizore da dođu u radiodifuzni servis i da prijave republičkoj ustanovi radiodifuznog servisa. Prvo, niste ni naveli ima li ta republička ustanova radiodifuznog servisa svoje isturene agencije u unutrašnjosti. Ima agente? Zašto niste objavili spisak agenata da se njima prijavljuju. Da li vi mislite da će svaki građanin Srbije da putuje u Beograd da prijavi? Važi li prijava poštom? Gde piše? Gde piše kako se prijavljuje? Nemojte, ne važi poštom jer nema potvrde da je primljena prijava. Hoće li to biti obaveza da poštom pošalje dostavnicu? Vama to izgleda čudno. To su sve reperkusije vašeg zakona.
Šest minuta i 30 sekundi. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na član 83, na koji je amandman podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Hoćete li koristiti ukupno vreme za raspravu, šest minuta? Izvolite. Nešto smo naučili: voda u parlamentu služi za piće.
Voda služi za piće, za kupanje i za slične stvari.
U parlamentu za piće.
Pre svega za piće, ne može čovek da se kupa ako je žedan. Dame i gospodo narodni poslanici, tražim da se briše u celosti član 83. Član 83. se odnosi na visinu i način plaćanja pretplate. U stavu 1. se kaže - visina mesečne pretplate za prijemnike koji se koriste u domaćinstvu i za prijemnike koje poseduju pravna lica iznosi 210 dinara. Apsolutno sam protiv pretplate, a posebno protiv ovako visoke pretplate, 210 dinara je previše. Jeste previše. Sedam puta je više u odnosu na raniju pretplatu. Malopre je Žarko Korać rekao, odgovarajući na moje izlaganje, da se ranije visina pretplate menjala sa svakim poskupljenjem struje. Vi zaboravljate da su sva ranija poskupljenja struje bila retka, otprilike dva puta godišnje i samo 9,5%; za dve i po godine dok sam bio u Vladi Srbije struja je poskupljivala u nekoliko navrata, valjda tri puta za dve i po godine po 9,5%, i bilo je dovoljno struje bez stranih donacija. Ti treba da naučiš da ne može struja biti gusta i retka. Ili struje ima ili nema. Može samo napon da joj varira, a napon ne zavisi od gustine. S druge strane, pored ovog plaćanja domaćinstva, svako ko ima motorno vozilo plaća plus, pa se udrugom stavu kaže: "Visina godišnje pretplate za prijemnik u motornom vozilu iznosi 440 dinara". Plati 210 za televizor u kući, pa još 440 u automobilu, godišnje. Kući plaća 12 puta 210, to je 2.520. Dalje, ko će sad da kontroliše koji građanin ima radio ili televizijski prijemnik u automobilu, a koji nema. Hoće li to saobraćajni policajac da radi? Prilikom registracije ne postoji obaveza prijavljivanja radija u automobilu. Neko imatelevizor. Nemate obaveze. Dakle, nemoguće je kontrolisati. Ako se i propiše obaveza da se prilikom tehničkog prijema ustanovljava ima li neko aparat ili nema, to se jednostavno izvlači. Vi znate sada su radio - aparati u vozilima uglavnom takvi da možete, kad parkirate auto, da ga izvadite i stavite u akt tašnu i ponesete, a kad se vratite, opet ga ubacite u kasetu koja je predviđena za radio-aparat. Nemoguće je kontrolisati i nećete uspeti. Niko ko ima radio-aparat u vozilu neće vam plaćati tu pretplatu. Nije lud da plaća kad ne mora. To ne može biti posao saobraćajnih policajaca, jer saobraćajni policajci se bave drugim stvarima. Dalje, kaže se da se pretplata iz stava 1. ovog člana plaća mesečno, najkasnije do 15. u mesecu za prethodni mesec. Ako je to zaista tako, kako ćete da plaćanje pretplate vežete za račun za struju kad postoji veliki broj ljudi koji struju plaćaju akontacijom ili na osnovu tromesečnog izveštaja. Kako to onda može? Predvideli ste da se to plaća uz račun za struju ili uz neki drugi komunalni račun. Čedomir Jovanović nije do kraja pročitao zakon. Potvrdite mu, gospodine Korać, da je predviđeno da se sklopi ugovor sa nekom od ovih ... Koje ćete, ako nećete Elektroprivredu? Hoćete vodovod, kanalizaciju? Onda ne postoji jedno preduzeće za celu Srbiju, nego mnogo takvih preduzeća, pa neko vam naplati i ne da vam pare, pa se stalno preganjate s njima hoće li to da plate ili ne. Kad je jedno preduzeće, lakše mu je skinuti sa računa. Ne može PTT. Šta vam to PTT redovno mesečno naplaćuje, pa da može da se zakopča. Ne može. (Glas iz sale: Naplaćivaćemo uz račun za telefon.) Može i to, ali imate mnogo krajeva u Srbiji gde još nema telefona. Uvedite u sva sela telefone, pa ću vam oprostiti 50% ovih nebuloza koje ste uveli u zakon. Dalje, kažete: "Pretplata iz stava 2. ovog člana plaća se godišnje, posebnom uplatnicom, prilikom registracije motornog vozila". Čovek registruje i kaže - nemam radio-aparat, a onaj službenik na šalteru - ajde da proverim, i dođe do auta i vidi da nema radio-aparata u autu i ne plaća. Šta sad? Ništa. Reč je još ovde o procentima, valjda će biti prilike da vam i to osporavam.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, postoje ljudi koji se svemu smeju i sve pokušavaju da pretvore u besmisao. Međutim, uprkos takvoj vrsti ponašanja, postoji i deo nas poslanika u republičkom parlamentu, koji pokušava da u svemu što je nasleđeno nakon desetogodišnje vladavine naših prethodnika pronađe osnov za razvoj, između ostalog, u konkretnom smislu RTS-a. Toliko puta smo do sada rekli da je ovaj model pretplate jedini model koji u potpunosti garantuje nezavisnost javnog informativnog serisa koji želimo da stvorimo. Kao kontraargument uvođenju pretplate predlaže nam se finansiranje javnog servisa kroz budžet. I u jednom i u drugom slučaju radi se o raspolaganju sredstvima koja se ubiraju od građana. Dakle, kada kritikujete model pretplate, vi ne kritikujete princip uzimanja novca od građana, već samo kritikujete metodologiju uzimanja novca od građana. U tome je ta prva velika neprincipijelnost na koju želimo da ukažemo. Dakle, vi ne kažete - nije loše uzeti pare od građana, nego kažete - loše je uzeti pare od građana putem pretplate. Kada dođemo na član 83, onda kažete - loše je uzeti novac od građana putem pretplate na električno brojilo, jer smo mi kao prethodnici uzimali novac od građana putem pretplate na električno brojilo, ali nikada taj novac nije završavao u RTS-u već je ostajao na nekim drugim mestima. Između ostalog, zbog toga imamo ovakvu Radio - televiziju Srbije, kakva je ova danas. Ne krivim naše prethodnike za srušenu zgradu u Aberdarevoj ulici i za uništenu mrežu predajnika, iako se dugo možemo raspravljati o uzrocima i posledicama politike koja je na kraju dovela do takvog ishoda. Želim davam kažem nekoliko činjenica. U ovom trenutku RTS građane Srbije košta mesečno oko 120 miliona dinara. Sa tih 120 miliona dinara RTS ne može da kupi nijednu kameru, nijedan montažni sto, ne može da snimi nijednu epizodu, a kamoli serijski program, ne može da ima onakvu vrstu programa kakva se ovde od RTS-a kao javnog servisa traži. Dakle, nema negovanja kulturne baštine, nema produkcije kulturnih dobara na kojima se ovde tako često insistira, nema 50% programa u autentičnoj proizvodnji,jer je tako nešto nemoguće s tako malim budžetom. Zbog toga je potrebno uvećati budžet. Tako dolazimo na 210 dinara mesečno. Naravno da se to može karikirati pa se može reći da će ljudi sklanjati svoje televizore, iznositi ih iz kuće, da neće prijavljivati radio - prijemnik u svojim kolima, ali mi računamo na onaj svestan deo društva, na onaj normalan deo koji će prepoznati svoj interes u jednom nezavisnom javnom radio ili TV servisu, koji ispunjava onu vrstu obaveza koja je utvrđena ovim zakonom. Mi nismo došli suvim naglabanjem do ovih kategorija. Kako se finansiraju nezavisni televizijski, odnosno radio - servisi u svetu? Kako se finansiraju u našem okruženju, u Hrvatskoj, Bosni, Mađarskoj, Rumuniji, Bugarskoj? Da li smo izmislili nešto što je presedan ili je ovo pravilo koje se potvrdilo kroz decenijsku primenu? Mi samo primenjujemo u Srbiji one vrste zakona i zakonskih normi koje su davno potvrđene u uređenim društvima. RTS-u, odnosno Televiziji Beograd i Televiziji Novi Sad je potrebno dosta sredstava. To su sredstva građana, građanima se i odgovara za program koji se emituje. Ako u svemu tome dođe do nesporazuma, propašće javni servis. Da li će to biti presedan - ne. Propao je i u nekim drugim zemljama, propao je u Mađarskoj zato što građani nisu hteli da plaćaju. Onda ćemo mi ovde organizovati raspravu i videti da li postoji neki drugi način da se finansira javni servis i da li mi kao država onda trebada izmenimo ovaj zakon pa da kažemo - nema javnog servisa, postoji državna televizija. Državnu televiziju kreira vlast, vlast se menja i tad se menja i državna televizija.
Reč je tražio predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, bio sam vrlo otvoren. Druga su ovo vremena, i za budućnost uopšte, od sada pa nadalje građanima treba govoriti otvoreno istinu. To svakako nije popularna mera. Kao što ste čuli, svuda u našem okruženju, i u Sloveniji, svuda se jedino na ovaj način može očuvati nezavisnost tog medija. Želim da vas podsetim da imate jednu zemlju koja, doduše, nije blizu nas, gde je celokupna televizija bazirana na komercijalnom principu. To su Sjedinjene Američke Države. Želim da vas podsetim da je to zemlja sa verovatno najgorom televizijskom produkcijom na svetu, gde je sve prekinuto reklamama i gde je sve komercijalno. Mislim da većina naših građana kada ode u Ameriku bude fascinirana time što tamo ima stotine kanala, ali ubrzo konstatuju da, sem pojedinačno neke retke emisije koja im se dopada, u celini ti kanali ne valjaju ništa, i čovek koji bi gledao kontinualno te kanale, nažalost, dao bi takvo poređenje. U principu, mi Evropljani smo navikli na onu televiziju koju ima Evropa, ali pre svega na javni servis. Želim da vas podsetim da mi nismo tako bogato društvo da možemo da imamo onakav javni servis kao što je BBC koji, za razliku od skoro svih evropskih zemalja, ima još i tu osobinu da nema nimalo komercijalnog programa, ali je veoma visoka pretplata, i mesečna ina godišnjem nivou, kada se uplaćuje za taj servis. Najbolje emisije, koje najčešće gledaju naši gledaoci, često su u produkciji upravo tog BBC-a, mada ne sve, i to zbog njegove ozbiljnosti. Komercijalne televizije se u principu i u Evropi teško gledaju. Neću da ponižavam i da vređam komercijalne televizije. To nije moj cilj. One su ravnopravne sa javnim servisom, ali moram da vam kažem, a vi sad razmislite dobro, pa ćete videti - najozbiljnije emisije u ovoj zemlji ipak u principu imate na RTS-u. Govorim o emisijama iz kulture, obrazovanja, nacionalne kulture za koju se svi mi ovde zalažemo. Kada su političke emisije u pitanju, uvažiću primedbe opozicije i mogu razumeti njihovo nezadovoljstvo. Ali, nadam se da ćete se složiti sa mnom da sve najbolje dečije emisije, školske emisije ... Kako izgledaju na komercijalnim televizijama - postavite jednu voditeljku koja se ači i beči i dovede desetoro dece i to se zove dečija emisija. Za pravu dečiju emisiju treba napraviti scenario, treba snimati, treba putovati, treba uložiti u to. To nikakve pare ne donosi. Sem ako ne prekidate reklamama, što je klasična zloupotreba, i koristite decu za reklamiranje svakakvih proizvoda. Prema tome, tačno je da je to nepopularno. Razumem opoziciju koja ovde ne može da ne poentira i kaže - evo, još ste građane opteretili sa nečim; ali, dugoročno gledano, u interesu građana Srbije jeste da imaju jedan dobar javni servis koji će sami finansirati, koji će postepeno da bude još bolji nego što je danas, opterećen kadrovima koji su zaposleni proteklih godina, sa još uvek velikim brojem zaposlenih. Nije tehnika uništena samo u ratu. Deset godina praktično ništa nije ulagano u RTS u smislu kupovine opreme, kamera i slično, i RTS se nalazi u tehničkom smislu u vrlo teškom stanju. Ovde je jedan poslanik iz opozicije rekao da mi koristimo još uvek analognu tehnologiju, doći će digitalna. Ali kada bi doveli ovde nekoga iz RTS-a, neka njemu odgovori zašto smo još u toj analognoj i zašto još uvek nemamo modernu opremu;to je zato što jednostavno nije bilo investiranja. Drugim rečima, građani Srbije imaju interesa da održavaju ovakav javni servis i da ga učine finansijski nezavisnim. Zamislite taj javni servis koji bi svaki put zavisio od toga ko je u Vladi i da li se sada Vladi dopada kako se izveštava. Ako želite da se promeni ono na šta se sada najviše žalite, informativni program, onda glasajte da se on udalji od toga da Vlada ima i finansijske mogućnosti, ne samo institucionalno. Ona više neće postojati u upravnom odboru. Upravni odbor se potpuno drugačije postavlja i neće ni finansijski moći, ni na koji način, da ga dovede u jedno stanje zavisnosti, da neko na televiziji razmišlja da li će ono što on politički izveštava biti po volji nekoga ko odlučuje o budžetu. Dakle, ima Srbija interesa da zadrži svoj javni servis i da ga sama finansira. [[Aplauz.]]
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, da li smo mi zainteresovani za javni servis? I opozicija i pozicija je zainteresovana za javni servis, i o tome pričamo ovde već dva ili tri dana, ali javni servis u interesu građana. Sadašnja RTS, na način na koji se bira ovaj savet, samo ga indirektno bira DOS, faktički indirektno a ne direktno, nije javni servis građana Srbije; ona je javni servis samo dela političke javnosti u Republici Srbiji, koja podržava ovaj deo vlasti ili, bolje reći, ovaj DOS koji je sada na vlasti. Prema tome, naravno da je potreban javni servis, da treba naći načina kako da se finansira, naravno da građani Srbije treba da sufinansiraju na neki način taj javni servis, samo ne u ovom iznosu i ne na ovaj način. To isto smo znali i pre dve godine. Tada da nije bilo priče radi sitnih političkih poena, pa recite da ste to radili radi sitnih političkih poena, i da se reklo - treba ukinuti pretplatu, nije to samo bilo preko elektroprivrede, ovoga ili onoga, nije važno preko koga; što niste modifikovali umesto što ste ukinuli, pa dve godine nema ništa, dve godine smo upropašćavali RTS i sada kažemo - fali toliko para. Što za ove dve godine nije bilo rešeno to pitanje? Zašto odmah nije bilo modifikovano; ukinuto je da ide preko elektroprivrede, nađen je novi mehanizam, odmah bi se išlo na drugo; prihod bi bio za RTS i ona bi do sada funkcionisala, i sada ne bi bilo ovde 210 dinara po jednom domaćinstvu nego bi bilo 50-60 dinara. To bi takođe zadovoljavalo funkcionisanje RTS-a. Drugo, mi i danas ne znamo šta znači 210 dinara po domaćinstvu. Koliki je ukupan prihod? Koliki će biti mesečni prihod za radiodifuziju sutra, i šta to zadovoljava? Da li to zadovoljava plate, ili potrebe tehničkih dostignuća i unapređenja u radiodifuziji, ili ne. Šta je to u suštini? Kako se došlo do 210 dinara? Zašto baš 210 dinara? Treba neko da ovde to kaže, javnosti da kaže - do toga se došlo zato što to donosi tu i tu cifru, a ta cifra od 400, 500 miliona mesečno, koliko će možda biti ubrano po ovom sistemu, znači za plate toliko, za kupovinu tehnike toliko i toliko. Prema tome, o tim ciframa javnost mora da zna. Ako neko treba da plati 210 dinara, on mora da zna šta plaća. Ne samo - plaća javni servis. Šta plaća? Koliko plaća za plate, a koliko će platiti za unapređenje, za tehnička dostignuća tog javnog servisa i obećanje da će javni servis biti u interesu svih građana, a ne samo političke nomenklature koja je na vlasti.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika na izlaganje prethodnog govornika.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, veoma kratko. Gospodine Anđelkoviću, vi ste od nas tražili da plaćamo RTS čiji je direktor i glavni urednik osoba koja je osuđena na višegodišnju robiju, osoba protiv koje se vodi krivični postupak zbog finansijskih malverzacija u periodu sedmonedeljnog rata. Vi ste tražili od nas da mi plaćamo RTS koja je studente nazivala teroristima, narod delila na patriote i izdajnike i postala najefikasnije i najviše upotrebljeno oružje u desetogodišnjoj, zaista tragičnoj vladavini i vaše partije i svih onih koji su pristajali da sa vama čine vlast. Ono što danas čini RTS može da se tumači, da se kritikuje, ali u jednom, sasvim sigurno, ukoliko je neko dobronameran, treba da postoji konsenzus. To nije televizija koja pravi jazove u društvu. To nije televizija koja podiže barijere. To nije televizija koja govori jezikom mržnje, netolerancije. To je televizija koja pravi greške, televizija koja ima puno problema, ali je, sasvim sigurno, to potpuno drugačija televizija od one koja je bila prisutna do 5. oktobra kroz uređivački koncept i kroz programe koje je emitovala. Nimalo se ne stidimo da kažemo da je direktor i glavni i odgovorni urednik te televizije, gospodin Milanović, prećutao naredbu Ministarstva odbrane i Vojske Jugoslavije, da nije ništa učinio kako bi zaštitio svoje zaposlene, da nije učinio ono što su učinili direktori komercijalnih televizija, ono što je učinio direktor, odnosno glavni urednik Televizije u Novom Sadu. Poigravali ste se sa ljudskim životima. Čitali ste pisma upućena NATO paktu i ni u jednom trenutku niste bili spremni da delite sudbinu čak ni zaposlenih u toj televiziji. To je naša zajednička tragedija i to ne treba da bude predmet političkih diskusija. Neka o tome odlučuju sudovi. Dužni smo da kažemo da nas niko nije pitao kada je uvođena ta pretplata koliko će ona biti, da niko nije ponudio niti otvorio raspravu o kvalitetu programa kojeg prati takva vrsta finansiranja, da niko nije ni pokušao da nam kaže da će direktor i glavni urednik takvog javnog servisa biti istaknuti partijski funkcioner stranke na vlasti. To su sve paradoksi na koje mi ukazujemo i to je sve ono što čini drugačijim ovaj naš predlog. Direktor RTS-a, odnosno Radio -televizije Novi Sad neće moći da bude, ne član stranke na vlasti, nego osoba koja ima bilo kakvu vezu sa strankama na vlasti ili strankama u opoziciji. Neće moći da bude osoba koja je na bilo kakav načinfinansijski zavisna od vlasti. Iz toga proizilazi pravo koje mi u ovom trenutku dajemo građanima, da sa 210 dinara finansiraju takav javni servis. Ako ne budu želeli, otvoreno kažemo, koncept nezavisnog javnog servisa u Srbiji neće funkcionisati i onda ćemo moći da kažemo da je televizija koja emituje program na frekvencijama RTS-a ili Televizije Beograd državna televizija, da štiti interese stranke koja je na vlasti i da traje koliko traje stranka koja je na vlasti [[Poslanik Vojislav Šešelj traži pravo na repliku.]]
Nemate pravo na repliku. Ovo je bila replika na vaše izlaganje. (Poslanik Vojislav Šešelj reklamira povredu Poslovnika.) Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj, povreda Poslovnika.
Vi ste morali, gospođo Čomić, da intervenišete i da sprečite mešanje bilo kog narodnog poslanika u sudski proces koji je još u toku. Izrečena je prvostepena presuda, ona je sramotna, po mom mišljenju, ali ona ne može na ovaj način da se afirmiše od strane šefa poslaničke grupe vladajuće većine i da se dodatno vrši pritisak na sudstvo, pogotovu kada znamo da apsolutno nigde u medijima nije bilo moguće govoriti o tom strašnom presedanu. Nije bilo mesta gde se mogla preseliti državna televizija da emituje program, a da je ne nađe NATO pakt. A one koji su naredili bombardovanje vi ovde primate kao najveće prijatelje. Dragoljub Milanović je bio jedan od najlošijih direktora državne televizije i urednika pre toga. Samo je jedna osoba gora od Dragoljuba Milanovića, a to je Bojana Lekić.
Poslaniče, zloupotrebljavate pravo na izricanje povrede Poslovnika. Molim sve narodne poslanike da se dogovorimo oko toga da ne može nas 250 da vodi sednicu Skupštine i da se svi narodni poslanici ponašaju u skladu sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Vojislav Šešelj izrekao je povredu Poslovnika, u odnosu na sadržaj replike koju je izneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Ono što nedostaje je odredba člana Poslovnika, a ono drugo što nedostaje je dogovor i konsenzus u ovoj skupštini da se u sadržaj replike predsedavajući ne može i ne treba mešati, jer sadržaj replike podrazumeva slobodan stav onoga ko na repliku odgovara, kako kad je u pitanju narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe DOS, tako i kad ste vi imali pravo na repliku. Na pitanje - gde to piše, piše u dobrim običajima i u onome kako smo i do sada radili u ovom parlamentu. Ako hoćete da se o povredi Poslovnika izrazi i Administrativni odbor, to je vaše pravo kao narodnog poslanika. Još jednom molim sve narodne poslanike da ne traže od drugih prava i poštovanje prava i obaveza, koje nisu spremni da poštuju sami. Dakle, svi smo ovde obavezni da slušamo jedni druge sa uvažavanjem i uz poštovanje Poslovnika. Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika na izlaganje narodnog poslanika Vojislava Šešelja.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ipak su ovde pomenute i suviše tragične i sasvim sigurno kontradiktorne činjenice, da bismo o toj temi sada ovde polemisali na neukusan način. Samo nekoliko bitnih detalja želim da rasvetlim, da se ne bi stekli pogrešni utisci ni o poslaničkoj grupi DOS, niti o politici koju mi vodimo. Niko u parlamentu nije osudio gospodina Milanovića i niko u ovom parlamentu ne želi da utiče na drugostepene odluke, koje će doneti državni organi. Ali, isto tako, niko ne može od nas tražiti da ćutimo o onome što se desilo i da štitimo interes jednog čoveka, a zaboravljamo interese 14, 15, 16 ili stotine porodica koje su stradale. Mi ne optužujemo gospodina Milanovića, zna se ko je podneo krivične prijave protiv njega. I, nećemo biti prepreka na putu utvrđivanja istine i njegove odgovornosti. Neki drugi su bili prepreka godinu i po dana i zbog toga je zgrada u Takovskoj ulici prva osvanula u plamenu. Srbija u kojoj danas živimo je Srbija u kojoj se otvoreno govori o svemu, Srbija u kojoj se ne zloupotrebljavaju lične tragedija ni tragedija porodicanastradalih radnika RTS-a, ni tragedija gospodina Milanovića. Samo smo izneli jasne činjenice i to je ono što sam učinio ja ovoga puta. Rekao sam da je RTS koju je on vodio televizija koja je bila instrument, najefikasnije oružje u obračunu koji je vođen protiv demokratskog dela našeg društva, obračunu koji je bio veoma tragičan. Ako danas govorimo, možemo govoriti o RTS koja pravi greške, televiziji koja ima puno problema, ali to je televizija ispred koje ne uspevaju demonstracije kada ih organizujete; 50, 60, 100, 200, 300 prolaznika tamo okupite, ali nema desetine ili stotine hiljada ljudi, kao što je to bio slučaj u prethodnoj deceniji. To je najbolja potvrda kvaliteta programa koji ta televizija emituje. Mi možemo biti nezadovoljni onim što ona radi, ali građani su ti koji donose svoje konačne sudove, oni prave najgledaniji informativni program i zbog toga ne sumnjam da je ova naša odluka koju smo stavili u ovaj zakon, odluka o finansiranju putem pretplate, dobra.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Javljam se kao predsednik poslaničke grupe da reklamiram povredu člana 97. Poslovnika, pogrešno tumačenje izlaganja ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SPS-a, Zorana Anđelkovića. Mi smo ovde došli do jedne klasične zamene teza i optuživanja čoveka za nešto što sud treba da kaže, ali smo bili u situaciji da čujemo i jedno klasično priznanje, koje će biti potrebno za vreme koje dolazi. Molim vas, gospodin Anđelković je govorio o klasičnoj zameni teza. Pre godinu i nešto dana, iz usta ovlašćenih predstavnika Vlade Republike Srbije, a o tome postoji i stenogram, bilo je rečeno nekoliko razloga zašto se ukida radio i TV pretplata. Danas nas zdušno ubeđujete, već nekoliko sati, da je to pravo rešenje, a to nije korektno, nije moralno. Ili onda niste govorili istinu, ili sada ne govorite istinu. Ne radi se ovde o uređivačkoj politici. Ona se menja sa uređivačkim timom. Radi se o finansiranju RTS-a, o onome što ste govorili pre 10 meseci i onome što govorite sada, a to je dijametralno suprotno. I druga stvar, moram da vam kažem, o odgovornosti Dragana Milanovića sud će dati svoj stav, ali moram vam reći, s obzirom da sam bio zadnjeg dana suđenja dole, da je sramna izjava nosioca pravosudnih funkcija koji kaže da nemaju krunski dokaz, naredbu da li je trebalo tako da postupi ili ne, ali da su ubeđeni da ta naredba postoji.Tako sud u jednoj državi ne sme da radi, tako sud ne može da radi. Hvala.
Narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS, istakao je povredu Poslovnika, člana 97. stav 1. kojim se poziva na pogrešno tumačenje izlaganja narodnog poslanika Zorana Anđelkovića. Davanje prava na repliku je predmet drugih odredbi Poslovnika i predstavlja diskreciono pravo predsedavajućeg, kad je u pitanju zahtev narodnog poslanika da dobije pravo na repliku. Dakle, u onome što je govorio narodni poslanik Zoran Anđelković bio je stav da je politička koalicija DOS formirala, da citiram slobodno, određenu vrstu programa na RTS-u, i s obzirom da je to od strane narodnog poslanika Čedomira Jovanovića tretirano kao pogrešno tumačenje ili neistinita činjenica, on je dobio pravo na repliku. Inače, davanje prava na repliku, kao diskreciono pravo predsedavajućeg, ne može biti predmet izricanja stava o povredi Poslovnika. Prema tome, nemate čak ni pravo da se obratite Administrativnom odboru. Pošto se više niko ne javlja za reč, na član 83. sledeći amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ je principijelno protiv uvođenja TV pretplate koja je ukinuta pre nepunih godinu i po dana. Međutim, znajući da DOS-ovska većina i Vlada DOS-a neće prihvatiti naš predlog da se ukine pretplata, mi izlazimo sa sledećim amandmanom, da pomognemo i Vladi da izađe iz ovog ćorsokaka. Naime, predlažemo da se TV pretplata umesto 210 dinara naplaćuje 50 dinara, a da se pretplata za prijemnik u vozilu umesto 440 dinara naplaćuje 100 dinara. S obzirom na situaciju u kojoj se nalazi većina građana Srbije, počev od penzionera, poljoprivrednih proizvođača, radnika koji primaju plate ili ih ne primaju uopšte i sličnih, mislimo da bi bilo primereno da TV pretplata bude 50 dinara, odnosno za radio u kolima 100 dinara. Istovremeno bih podsetio predlagača da uzme stenografske beleške sa Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, održanog 12, 13. i 14. februara 2001. godine i da pročita šta su tada ministri u Vladi i pojedini diskutanti iz redova DOS-a govorili o TV pretplati. Mislim da bi bilo najmoralnije da bar ovog trenutka ćute, jer se vrlo dobro zna i tamo piše šta su govorili o TV pretplati. Mi iz SSJ-a mislimo da se krši član 13. Ustava Republike Srbije gde se govori da su svi građani jednaki u pravima i obavezama pred Ustavom i pred zakonom, na ovaj način, uvođenjem ove TV pretplate, za sve građane koji imaju najmanje jedan TV prijemnik, bez obzira na kojem delu teritorije Srbije živeli; to nije ispravno. Naime, u nekim delovima teritorije Srbije građani Srbije mogu da gledaju samo prvi program, dok u drugim delovima gledaju prvi, drugi, treći i mnoge lokalne programe. Istovremeno, iz predloga se ne vidi da bi se iz TV pretplate finansirale i neke lokalne TV stanice koje su takođe državne, tako da kažem, jer su opštinske TV stanice formirali opštinski organi, odnosno opštine kao lokalne samouprave i finansiraju se iz budžeta. Tu su velike pare koje plaćaju građani opet posredno ili neposredno kroz porez. Navešću, pošto dolazim iz Pomoravskog okruga, samo dve opštine koje su udaljene jedna od druge osam kilometara. U Jagodini postoji TV stanica, u Ćupriji postoji TV stanica. U Ćupriji je za ovu godinu određen budžet u iznosu od 500.000 maraka za finansiranje te TV stanice koja se vidi u krugu od desetak kilometara, a Ćuprija, dame i gospodo, u ovim vrelim danima, vrelom letu, nema vodu, pa se sada postavlja pitanje da li građani treba da gledaju program te lokalne TV stanice ili da im iz česama curi voda. Istovremeno, u Jagodini je određen budžet od 15 miliona dinara, a u Jagodini je problem deponije koji i dan - danas nije rešen. Postavlja se pitanje da li građani, pored ovoga što finansiraju lokalne TV stanice iz budžeta, treba sa ovim iznosom da finansiraju i radiodifuznu ustanovu u Beogradu, odnosno Radio-televiziju Srbije. Iz tog razloga, mi iz SSJ molimo Vladu i tražimo od Vlade da ovaj iznos bude manji, da bude primereniji građanima Srbije, naročito penzionerima, poljoprivrednim proizvođačima itd. Završiću sledećim, u jednom stavu ovog predloga zakona stoji da će se TV pretplata povećavati svake godine, s obzirom na rast cena na malo u prethodnoj godini. Budite u Vladi principijelni, pa kada to tako radite za TV pretplatu, radite i za poljoprivredne proizvode, pa ako je inflacija 40%, podignite otkupnu cenu, recimo, pšenice za 40%; ove godine to niste uradili.
Četiri minuta. Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, mislim da smo praktično sve argumente koje smo mogli da iznesemo izneli u odnosu na ovu nepopularnu meru, da je svakako opterećenje za budžet građana Srbije. Postoje trenuci kada čovek, iako jedna mera ide na uštrb njegovog finansijskog stanja, vidi neki drugi viši interes da podrži neku odluku. Ovo je trenutak kada će svaki građanin svakako za sebe na ovo odgovoriti, da li ima interesa da podrži javni servis. Molio bih vas da ne nastavljamo priču o tome šta rade neke lokalne opštine i neke lokalne zajednice, sa tim mi ovde nemamo nikakve veze, niti Vlada Republike Srbije. To je stvar te lokalne zajednice i odluka predstavnika političkih stranaka, a ako oni nešto rade neodgovorno i suprotno zakonu postoji način da se to reši; ako je to politički neodgovorno, građani ćeprosuditi na lokalnim izborima. Još jedanput, ja bih vas molio da uzmete u obzir da su sredstva koja su ovde izračunata u pretplati otprilike minimalna sredstva sa kojima Radio-televizija Srbije može da funkcioniše. Ako je vaša alternativa da ponovo ovo zadržimo u statusu državne televizije, a finansira se iz budžeta, svaki put kada se promeni politička garnitura u Srbiji, menjaće se kompletno rukovodstvo RTS-a, menjaće se iz informativnog programa; to je model koji smo imali proteklih godina i kojim niko, ali sada, to je zanimljivo, niko u ovoj sali nije zadovoljan.
Ko se još od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman SSJ-a je besmislen, kao i sama zakonska odredba. Ovde je samo reč o licitiranju oko visine iznosa pretplate, ali je problem u tome što je ta pretplata nenaplativa. Vi ste danas ovde dovoljno rekli narodu zašto on neće sada da prijavljuje svoje televizijske prijemnike i zašto neće da plaća pretplatu. Vi ste im kao primer dobre televizije ponudili Bojanu Lekić i sadašnju uređivačku koncepciju RTS-a. To ogromna većina građana Srbije neće da plaća, a da vidimo kako vi možete prinudom da naplatite. Prvo, građani neće da prijave, neće u ogromnoj većini, i to vam garantujem. Sada ćete vi ići od kuće do kuće da kontrolišete ko ima televizor. Bez sudskog naloga ne možete da uđete ni u jednu kuću, za to ne može sud za prekršaje da da nalog, nego može da da istražni sudija ili sud opšte nadležnosti. Prema tome, u kuće ne možete da ulazite; da gledate ko ima antenu - može čovek da ima antenu, a da nema televizor, ili da antenu skloni u dvorište ili da ima sobnu antenu i ništa vam to ne znači. Ovde ste predvideli kaznu od godišnjeg ukupnog iznosa pretplate, međutim ta kazna će vam biti nenaplativa jer milioni ljudi neće hteti da plaćaju pretplatu. Potpuno ste promašili. Naša evidencija o broju prijemnika ne postoji; naplaćivano je automatski, imao čovek prijemnik ili ne. Naplaćivano je uz račun za struju, po brojilu, a ne po prijemniku, tako da je platio eventualno i neko ko nema; to je bila vrsta takse, taksa za državnu televiziju koja nije postavljala pitanje ima li čovek prijemnik ili nema. Svako je morao da plati. Međutim, opšti konsenzus je postignut da se ukine pretplata, a ja se ne sećam da li se i jedna stranka suprotstavljala ukidanju pretplate; možda je samo jedna bila, naša nije, mi smo se neprekidno zalagali. Bio je naš zakonski projekat iz oktobra meseca da se potpuno ukine pretplata. Ako je iko bio ljut na uređivačku politiku Dragoljuba Milanovića, to je bila SRS i mi smo to otvoreno govorili. U našim očima Dragoljub Milanović ima samo jednu olakšavajuću okolnost, što je Bojana Lekić neuporedivo gora od Dragoljuba Milanovića, što je sada jezik mržnje mnogo intenzivniji, mnogo jači, mnogo izraženiji ...
Ja vas molim, narodni poslaniče, da se vratite na sadržaj amandmana.
... i što je sada progon opozicije iz informativnih programa mnogo delotvorniji, efikasniji, potpuniji. Da li mi je isteklo vreme?
Ja dozvoljavam uvek 30 sekundi za završetak.
Rekao sam šta sam imao.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Dame i gospodo, neću o Dragoljubu Milanoviću, o tome će sud javnosti najbolje da kaže ko je bombardovao i ubio te ljude u RTS-u, da li NATO ili Dragoljub Milanović, najbolje će javnost to da kaže i vreme; a što se mene tiče, i to jutro sam iz svog stana otišao pravo u RTS i pokušavao ljude da spasim i bio unutra u zgradi, ako te to interesuje, Jovanoviću. Ali, da pročitam nešto drugo, ovo je sednica Skupštine od 12, 13. i 14. februara 2001. godine. Jedan od vaših se obraća, ukapiraćete ko je, i kaže: "Dame i gospodo narodni poslanici, danas mi pripada čast da vam u ime Vlade podnesem Predlog zakona o izmeni Zakona o radio-televiziji. Ovaj zakon ukida taksu na električna brojila. Prvi razlog je veoma jednostavan, taksu na električno brojilo treba ukinuti zato što se to od nas očekuje dugo, ogromna većina naših građana, a mi to danas možemo da uradimo i ispunimo to obećanje. Drugi razlog što ova taksa mora biti ukinuta je to što ona predstavlja neprirodni i po svojim posledicama nepravičan način finansiranja RTS-a. Treći razlog, mi vidimo u ovom predlogu prvi značajan korak u reformi državne televizije i glasanje danas za ukidanje takse ne znači glasanje za ukidanje radio-televizije. Naprotiv, glasanje za ukidanje ove takse znači pokretanje jednog važnog projekta i reformisanje naše državne televizije, kao jedne glavne i važne institucije. Sve evropske zemlje, pa čak i Sjedinjene Američke Države, imaju državnu televiziju i skoro svuda se finansira na mešovit način. Jedan deo je državni, a drugi komercijalni". To ste vi govorili 12. februara 2001. godine. Prema tome, komercijalni i državni. Sada se govori o taksi. Sada se govori faktički o taksi, o naknadi, zovite to kako hoćete, radi se o tome da se plaća. To samo govori da vi niste konzistentni, da jednu priču pričate pre godinu dana, a drugu pričate sada. Mi smo protiv plaćanja toga, ali prihvatamo predlog da bude 50 dinara, imajući u vidu sadašnju ekonomsku situaciju građana. To je racionalnije i to treba da prihvatite.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, učinjena nam je velika usluga, jer su pomenuta tri razloga zbog kojih smo mi pre godinu dana insistirali na izmenama Zakona o Radio-televiziji Srbije, kako bi se ukinula taksa na električno brojilo kao vid finansiranja Radio-televizije Srbije. Ti razlozi su: prvo, jasno očekivanje građana, koji nisu želeli da putem takse finansiraju Radio-televiziju Srbije. Drugi razlog je pitanje nepravičnosti koji ste vi pomenuli i ja ću vas podsetiti da je Savezni ustavni sud zapravo bio sud koji je svesno prolongirao ustavnu raspravu o finansiranju Radio-televizije Srbije putem naplate takse na električno brojilo, jer je bilo jasno da je tako nešto protivustavno. I, konačno, treće je bila sasvim sigurno naša želja da prvo reformišemo Radio-televiziju Srbije, da ponudimo novi koncept, pa onda uz taj koncept ponudimo građanima i njihovim predstavnicima u političkom životu da odluče da li pristaju na taj novi koncept finansiranja ili na neki drugačiji način. Ovde smo čuli u prethodnoj diskusiji da nije bilo važno to da li je neko imao televizor ili nije imao, on je plaćao taksu na električno brojilo i iz te takse se navodno finansirala televizija, a vlast nije interesovalo da li onaj koji tu taksu plaća tu televiziju gleda, čak i da li ima TV prijemnik. To je nonsens. Želim da vas podsetim da ste vi glasali protiv te naše inicijative pre godinu dana, jer ste tada rekli da će time RTS biti zavisan još više od Vlade. Vidite koliko ima kontradiktornosti i u onome što ste tada govorili i u onome što govorite danas; i svesno priznajem kontradiktornost, ukoliko se zanemari ovo obrazloženje o reformi RTS-a, između onog što smo mi govorili pre tri, četiri ili pet godina i onoga što govorimo danas. Suština je u tome da je RTS promenjen i uz tu promenu mi predlažemo promenu finansiranja. Ne želimo da se to vrši na neustavan i nezakonit način, taksom na brojilo. Zato smo radiodifuznoj ustanovi, odnosno Televiziji Beograd i Televiziji Novi Sad ostavili mogućnost dogovora sa nekim javnim preduzećem oko oblika ostvarivanja tog prava na finansiranje putem pretplate za televizijski, odnosno radio program. Taj dogovor će biti procesuiran kroz statut Radio-televizije Beograd, odnosno Televizije Novi Sad i kroz poslovne aranžmane i ugovore sa javnim preduzećima. Kako će to ta televizija da reši, nas ne interesuje. Da li će na sebe preuzeti obavezu, recimo, nekog javnog preduzeća poput PTT-a ili Elektroprivrede, pa reći kroz ugovor sa RTS-om da ukoliko oni ne ostvare ta planirana novčana sredstva oni preuzimaju na sebe obavezu isplate sredstava RTS-a, odnosno Televizije Beograd i Televizije Novi Sad, to već nije tema za parlament i za nas koji donosimo ovaj zakon. Za nas je važno da utvrdimo jasne i precizne zakonske okvire u kojima će se ostvarivati ta nezavisnost, koju svi želimo, i razvijati javni servis, što takođe svi želimo. U svemu što je citirano mi zapravo prepoznajemo još jedan čvrst argument za ovo što danas radimo. Ako želite da se iskarikirate, možete. U svemu se može prepoznati besmisao, ali to nije ponašanje racionalnih i razumnih ljudi i građani se tako neće ponašati, ja sam uveren u to. Ako oni odluče da ne plaćaju javni servis, onda će to biti jasna poruka da građani smatraju da je u ovom trenutku njihova egzistencionalna potreba jača od one potrebe za nepristrasnim i pravovremenim informisanjem.
Tri minuta i 30 sekundi. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 83. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Da li se u ime podnosilaca amandmana neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovani poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, u ime Socijalističke partije Srbije zajedno sa grupom poslanika podneo sam amandman na član 83. Ovim članom reguliše se visina i način plaćanja pretplate. Predlog Vlade da mesečna pretplata za prijemnike koji se koriste u domaćinstvu iznosi 210 dinara je nerealan. Naime, zaključno sa februarom 2001. godine, do kada se plaćala radio i televizijska pretplata, mesečna pretplata je iznosila 61,21 dinar. Kada se ima u vidu da je rast cena na malo za celu 2001. godinu iznosio 40,7% i za prvih šest meseci ove godine 4,3%, onda se jasno vidi sva neosnovanost predloga Vlade da se pretplata poveća za tri i po puta. Zbog navedenog, normalno je da se prihvati amandman i da mesečna radio-televizijska pretplata iznosi 90 dinara po domaćinstvu, uz napomenu da je i to više nego što je rast cena za ovih godinu i po dana iznosio. Za radio-prijemnik u motornom vozilu, iako se prošle godine nije ni plaćala pretplata, u odnosu na predlog Vlade amandmanom se koriguje iznos godišnje pretplate i dovodi u sklad sa iznosom pretplate za prijemnike koji se koriste u domaćinstvu; u tom smislu je predlog da godišnja pretplata treba da iznosi 180 dinara, a ne 440 dinara, kako je predložila Vlada. Trećim delom amandmana predlaže se da deo sredstava u iznosu od 1,5% od ukupno ostvarene mesečne pretplate Radio-televizija Srbije direktno uplaćuje ne na račun budžeta Republike, već domaćim proizvođačima filma, i to u visini od 1,5% od vrednosti svakog filmskog projekta. Ovim se postiže usklađivanje sa važećim Zakonom o kinematografiji, gde je rečeno da je RTS dužna da od radio-televizijske pretplate učestvuje u finansiranju svakog domaćeg filmskog projekta u visini od 1,5% cene tog filma. Znači, da se ove dve stvari usklade. Četvrtim delom amandmana predlaže se da se briše predlog Vlade da se pretplata godišnje povećava pored rasta cena na malo i za dodatnih 5%. S obzirom da se vrši usklađivanje pretplate sa rastom cena na malo, zaista nema nikakvog opravdanja da se vrši povećanje za nekih dodatnih 5%. Zbog navedenog treba prihvatiti amandman u ovom delu i brisati predlog Vlade da se godišnje vrši povećanje pored rasta cena na malo i za tih nekih 5%, neobjašnjivih zaista; i šta je to, ako je cenovna stabilnost, ako se prihvati rast cena na malo - sada treba još neki namet svake godine povećavati za 5%. Mislim da su ubedljivi razlozi da se amandman prihvati.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ovaj amandman je smislen i zato ga podržavam u ime Srpske radikalne stranke. Vidite, tamo gde se od naroda prikuplja novac želite da pratite indeks rasta cena na malo, a tamo gde se narodu daje novac, tamo pratite prosečnu platu. Kod penzija određujete mesečni iznos na osnovu neke kombinacije koja se pokazala krajnje lošom. Zašto ovde niste stavili da rast pretplate zavisi od rasta plata, a ne od indeksa rasta cena na malo? Indeks rasta cena na malo je mnogo veći od indeksa rasta plata. Plate nisu u stanju da prate cene. Ovaj amandman gubi smisao kada se ima u vidu da je pretplata nenaplativa. Vidite, ranije se pretplata vršila preko inkasanata. Godine 1993. došlo je do tolike krize u naplati pretplate da je jednostavno tražen neki izlaz iz situacije u kojoj ogroman broj građana neće da plati. Nije s neba pa u rebra došlo do ideje da se pretplata vezuje za račun za struju, odnosno za brojilo, nego zbog činjenice da se skoro uopšte nije plaćalo. Možda ni 30% građana Srbije nije plaćalo pretplatu. Sada vam neće ni 20% plaćati. (Iz sale: A na telefon?) Na telefon je nemoguće da građanin odbije pretplatu, isključi mu se telefon; a vi mu se ne možete penjati na krov da mu isključite ili skinete antenu. Ne možete, dakle, da ga sprečite da gleda televiziju, a da ga naterate da plaća. Nemate tog instrumenta. (Iz sale: Vrlo inteligentno.) Veoma, naravno. Veoma. Vi ovde apelujete na svest naroda ikao argument mu nudite sadašnju državnu televiziju. Sadašnja državna televizija je kao u Titovo vreme. Neće narod da je gleda, ne gleda je, psovao je ranije državnu televiziju, a sada je još više psuje. Ne pada mu na pamet da joj daje novac. Videćete, kada još više učvrstim narodu to uverenje, zbog toga celi dan pričam, i juče i danas itd. Za telefon pitate... Što se tiče smeha, u ovoj Narodnoj skupštini, vi neprekidno produkujete taj smeh. Vi se neprekidno smejete. Sada ću vam odgovoriti zašto: smejete se zato što ste sami sebi uskratili pravo ovakvim Poslovnikom da govorite za govornicom. Niko od vas sada nema pravo da se javi, da učestvuje u raspravi u pojedinostima. Ranije je uvek postojalo to pravo i bilo je neprikosnoveno svakom poslaniku. Vi ste redukovali poslanička prava, ne možete za govornicu. Ako nemate amandman, ne možete ni da govorite. To je istina. Redukovali ste sami svoja prava i ...
Tri minuta i 30 sekundi.
... sve vam je smešno. Treba da vam bude smešno, samo se zapitajte ko vam je najsmešniji.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni prestavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, naša namera sa ovim amandmanom je bila da u stvari pokušamo da srazmerno posmatramo interes radiodifuzije i javnog servisa, kako ga zovete, i mogućnost građana Srbije da to plate. Ako se već uvodi pretplata, onda ona treba da bude racionalna u onoj meri koliko to građani Srbije mogu da izdrže. Ovu pretplatu sigurno građani Srbije ne mogu da izdrže. To je jedno. Drugo, ovde se dvostruko vrši povećanje te pretplate iz godine u godinu. S jedne strane, usklađivanje sa rastom cena na malo i s druge strane, podsećam vas, piše - prema zvanično objavljenim podacima organa nadležnog za poslove statistike, uvećanim za 5%. Znači, pored zvaničnog povećanja cena na malo, dodatak još na 5%. Znači, za pet godina, kada to ide proporcionalno, izađe negde skoro na 40% povećanje po tom osnovu. Ne govorimo o realnim cenama koje će se povećavati shodno indeksu rasta cena na malo. Prema tome, ako bi stvar ovako ostala, za pet godina ćemo imati, u evrima, skoro duplu pretplatu koju građani Srbije treba da plaćaju. I jedno i drugo treba izmeniti i dovesti u sklad, da građani mogu da izdrže.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 83. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Branislav Grubački. Reč ima podnosilac amandmana.
Poštovana gospođo Čomić, kolege poslanici, moram na početku opet da izrazim negodovanje što je zbog hitnosti donošenja ovog novog predloga zakona Skupština Vojvodine i teoretski izgubila mogućnost da bude predlagač amandmana. Naime, znate kada smo dobili Predlog ovog zakona; jednostavno, Skupština Vojvodine nije mogla da se sastane i da se na neki način po pitanju ovih amandmana izjasni. Naravno, neki njeni predstavnici su u nekim neformalnim i poluformalnim susretima došli do toga, do nekih rešenja i da je taj predlog ipak na neki način usvojen od strane neovlašćenih predlagača. Ipak mislim da je na neki način diskreditovana Skupština Vojvodine, već samim Ustavom, je lÄ tako, jer svaki poslanik ovde ima pravo koliko i cela Skupština Vojvodine koja ima 120 članova. Nekoliko amandmana nismo uspeli da obrazložimo, iz razloga što je bio Odbor za kulturu i informisanje, koji je u isto vreme zasedao dok je trajala ovde rasprava. Amandman - u članu 83. stav 1. i 2. menjaju se i glase: "Visinu mesečne pretplate za prijemnike koji se koriste u domaćinstvu i za prijemnike koje poseduju pravna lica određuje savet republičke radiodifuzne agencije. Visinu godišnje pretplate za prijemnike u motornom vozilu određuje savet republičke radiodifuzne agencije".Stav 5. menja se i glasi: "Pokrajinskoj ustanovi javnog radiodifuznog servisa pripada 85% prihoda ostvarenog naplatom pretplate na području AP". Ovo je vrlo važan amandman, a pogoto ovaj stav 5. Naravno, poslednjistav člana 83. se briše. Članom 83. stav 1. predviđeno je da visina mesečne pretplate za prijemnike koji se koriste u domaćinstvu i za prijemnike koje poseduju pravna lica iznosi 210 dinara. Dakle, ovakva visina mesečne pretplate je fiksna i ne pretpostavlja mogućnost nastanka inflacije ili deflacije, u kojem slučaju bi visina pretplate bila neprilagođena. Iz tog razloga mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine podneli smo amandman na član 83. ovog predloga, u kome predlažemo da visinu mesečne pretplate za prijemnike određuje savet republičke radiodifuzne agencije. U istom članu stav 2. ovog predloga zakon predviđa opet fiksnu visinu godišnje pretplate za prijemnike u motornom vozilu. Iz istog razloga, kao i kod prethodnog, mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine podneli smo amandman u kome takođe smatramo da visina godišnje pretplate za prijemnike ne treba da se određuje unapred, nego treba da je određuje savet republičke radiodifuzne agencije. U skladu sa gore navedenim predlozima, predlažemo da se poslednji stav člana 83. briše, jer kada bi savet republičke radiodifuzne agencije određivao visinu pretplate bilo bi nepotrebno definisati način izračunavanja visine pretplate. Pozdravljam Vladu koja je usvojila amandman na evidenciju koja se vrši po pitanju naplate pretplate na teritoriji Vojvodine, ali mislim da je to najminimalniji zahtev koji je usvojen u naknadnim amandmanima koje nisu dogovorili. Vrlo je logično... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ... da 85%, odnosno 70% kako je predviđeno ovim predlogom, bude evidentirano na teritoriji Vojvodine, jer većina i ostaje ovde. Ta pretplata koja bi trebalo da ostane na teritoriji Vojvodine, od 85%, iz vrlo prostog razloga treba da ima veći procenat, treba da ostane, zato što se ne plaća gledanost programa. To treba da znaju svi stanovnici Srbije i gledaoci RTV, da se ne plaća gledanost, nego se plaća proizvodnja programa. Mislimo da Vojvodina sa svojim potencijalima, sa svojim zaleđem može da na svaki način odgovori takvom jednom zadatku kao što je proizvodnja radio-televizijskog programa...
Četiri minuta i 30 sekundi.
Samo još malo, izvinite, gospođo Čomić, mi nismo u mogućnosti, a u svakom slučaju, mislimo da taj procenat pretplate treba da bude, ako ne 78%, koliko je donelo Izvršno veće AP Vojvodine, ako ne 100% kao što je doneo Odbor za informisanje Skupštine Vojvodine, onda makar 85%, koliko mi predlažemo ovim amandmanom.
Pet minuta.
Hvala i izvinite.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Radosavljević. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 83, gde sam predložio da iza stava 5. dodajemo poseban stav koji otprilike treba da glasi da radio ili televizijskim stanicama sa regionalnim ili lokalnim značajem, odnosno od strane zajednica pripada 10% prihoda ostvarenog naplatom pretplate na području lokalne ili regionalne zajednice. Sličan amandman je podneo i moj kolega Branislav Kovačević, koji otprilike predviđa takođe 10%, samo čini mi se da fali detalj koji se odnosi na onaj procenat koji se umanjuje srazmerno kako protiče vremenski period, s obzirom da zakon predviđa u članu 96. stav 10. da su sve lokalne radijske i televizijske stanice dužne da se u roku od 10 godina privatizuju. Zbog čega sam predložio jedan ovakav amandman? Iz prostog razloga što zaista smatram da je jako važno da na ovakav način pomognemo radio - televizijskim stanicama sa područja ovih zajednica da jedan deo svojih sredstava ubiraju na ovaj način, ne bi li se pripremili za proces privatizacije koji ih očekuje i time pojačali svoju snagu za ono što ih po zakonu i očekuje u roku od najduže četiri godine. Ovaj amandman ima vremensko trajanje, kao što i sam član 96. kaže, znači, maksimalno četiri godine. Ono što je takođe jako važno, mislim da je potrebno te lokalne stanice na jedan način nagraditi. Upravo smo u proteklih 15-20 minuta mnogo toga slušali, kako su se neki zalagali za pretplatu, neki su bili protiv pretplate. Sve su u ovoj državi obesmislili, pa su i sam pojam pretplate, što je bilo jako minorno, obesmislili. Kad su mogli državu i narod, zašto ne bi mogli ipretplatu. Sam princip funkcionisanja pretplate koji mi predlažemo je nešto što je u njihovim glavama apsolutno nespojivo sa njihovim načinom razmišljanja. Jedna opoziciona grupacija se zalaže za finansiranje od strane budžeta, odnosno za politički uticaj, a jedna politička grupacija nas potpuno zamajava i priča nam raznorazne gluposti, kao što su to radili proteklih desetak godina. Mislim da je jako važno da te lokalne radio - televizijske stanice nagradimo baš zato što su proteklih četiri, pet ili deset godina bile jedine luče koje su obasjavale mrak koji je RTS, koja je bila pod šapom onih režimskih stranaka u Srbiji; večito su bile gušene, davljene, dovođene u poziciju da im bude imovina konfiskovana. Sve je to na neki način prilika da im malo sada vratimo, da ih malo osnažimo i da ih pripremimo za proces privatizacije koji ih u svakom slučaju očekuje. Kažem, ovim amandmanom sam predvideoi mogućnost da se procenat pretplate umanjuje, kako se učešće u procesu privatizacije, odnosno onog kapitala koji nije od strane lokalne samouprave, povećava.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je besmislen. Obrazloženje koje je podneo autor amandmana Aleksandar Radosavljević je neverovatno. On sad misli da narod zamajavaju oni koji su protiv pretplate. Videćemo ko zamajava narod kad dođe do prvog pokušaja pretplate. Garantujem vam unapred da će vam pretplata biti neuspešna, da nećete uspeti da je naplatite i nemate instrumenta da je naplatite. Nemate načina da narod naterate da plati pretplatu. (Glas iz sale: Narod je uz nas.) Jeste, jeste, zato što ste mu obećali punu zaposlenost pa sad otpuštate 700.000 radnika, zato što ste obećali jeftinu hranu i struju pa je sada struja šest puta skuplja nego što je bila ranije, a hrana ko zna koliko. Sad ćete kroz ovaj pokušaj naplate da vidite koliko je narod uz vas. Sada ćete videti da skoro niko u narodunije uz vas. Možete da obećate onima kojima planirate da vraćate imovinu - plati pretplatu, pa ćemo ti vratiti imovinu. Možda tu nešto postignete, ali to je sve što možete da postignete. Narod nema nikakvog razloga da vam plaća pretplatu, vi ga ne možete naterati da je plati. Nema institucionalnih mogućnosti da ga naterate. Samo onaj ko ne zna šta će sa parama, a vas eventualno voli jer se zahvaljujući vama obogatio, može da vam plati. Obično su oni koji imaju najviše para najmanje spremni da pare daju. Najveći broj građana Srbije je toliko osiromašio za ove dve godine da i nema od čega da plaća. Ne možete da naplatite nikako. (Glas iz sale: Kad su vile napravljene?) Te vile su napravili ovi glavni među vama ovde. Nijedna državna vila nije napravljena za one dve godine dok sam ja bio u Vladi, ni jedna jedina. Vile su pravili neki, poput Nebojše Čovića, koji su ranije bili na vlasti, pa su sad opet uz onaj mali opozicioni intermeco. Pogledajte to. Ko je na Košutnjaku dobijao državne vile, ko na Dedinju? Koliko ima vaših funkcionera koji su tako dobijali vile, čak i u ono staro komunističko vreme. Lako je Biljani Kovačević - Vučo, njen otac, Titov general ... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da se vratite temi, odnosno sadržaju amandmana koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.) Samo odgovaram na ove upadiceiz sale, a vi ste sami sebi oduzeli pravo da govorite za govornicom, pa moraju vaši poslanici odnekud da progovore i oni iz dubine sale progovaraju. (Predsedavajuća: Podsećam vas da komentarišete amandman koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, član vladajuće koalicije i poslanik DOS-a. Ali, više nemate vremena za razgovor o amandmanu.) Ako nema vremena, onda više neću.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, molim vas za malo pažnje. Ovo je veoma važno pitanje, mislim da je poslednje pitanje koje zaslužuje jedan zaista argumentovan komentar. Potom su amandmani koji su više tehničke prirode i oni su dobili svoje odgovore kroz prethodne diskusije. Ako bismo pristali na podelu finansijskih sredstava ostvarenih putem TV pretplate između javnog servisa koji ustanovljavamo ovim zakonom, što će biti transformisana RTS, i lokalnih radio - stanica koje je osnovala lokalna samouprava, narušili bismo taj princip koji pokušavamo da izgradimo, princip nezavisnog informativnog servisa. I upravni odbor, i direktora i glavnog urednika lokalne radio odnosno TV stanice postavlja lokalna skupština opštine, dakle vlast, partije koje su dobile podršku građana. Taj princip je legitiman zato što je proistekao iz zakona koji su takvu oblast uređivali. Međutim, po ovom zakonu to više nije moguće i zbog toga ne možemo raspodeljivati sredstva koja su od građana uzeta da bi se stvarao nezavisan informativni servis za delimično finansiranje od vlasti zavisnog lokalnog informativnog servisa. Zbog toga je usvojen amandmani izmenjen zakon u onom delu u kome se oročava obaveza transformacije servisa radija, odnosno televizije na nivou lokalne samouprave. U naredne četiri godine se te kuće moraju privatizovati. Kada budu privatizovane imaće status komercijalne televizije i funkcionisaće po drugim principima. Ako budu želele da imaju informativne programe, ti informativni programi će na tržištu prolaziti test i tako će deliti sudbinu ostalih informativnih kuća koje nisu javni servis. Ali, sredstva za javni servis ne mogu biti preusmerena na one potrošače koje neizostavno mora finansirati vlast, jer ih vlast i uređuje.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Kovačević.
Poštovani poslanici, gospodin Čeda Jovanović mi je dao dve mogućnosti za šlagvort. U prvom delu je govorio o RTS-u i samim tim se nameće kao protivteza činjenica - gde su u tom trenutku bile lokalne i regionalne TV stanice i ko je izneo celu demokratsku borbu, dok je RTS bio to što je bio. Sada se RTS transformiše u javni servis sa istim brojem ljudi, sa svim kapacitetima koje je i imao, a ovi ljudi treba da se puste niz vodu. Samo smatram da ovim amandmanom, uvažavajući sve okolnosti, i privatizaciju i sve ono što je koncept Vlade Republike Srbije, treba poštovati, ne samo u emotivnom smislu nego i u krajnje racionalnom smislu, nešto što se zove - regionalna i lokalna radio i TV stanica. Kroz 10% oni stiču mogućnost da u narednom periodu od četiri godine, ako se privatizuju, i to na način koji je predviđen, jednostavno prežive na način na koji smo se dogovorili da će preživeti. Inače, Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio ovaj moj amandman. Glavna primedba Vlade je išla u dva smera. Prvi smer je išao ka procentu od 10%, da se to umanjuje u odnosu na RTS; pa ako je predviđeno da RTS odnosno buduća radiodifuzna ustanova bude kao onaj mastodont koji smo imali do sada, onda mu neće biti dovoljno ni 200% ovoga što ćemo mi izdvojiti. A ako je predviđeno da zaista bude u funkciji javnog servisa, onda će moći da preživi i u okviru ovog budžeta. Druga stvar koju je Vlada stavila kao primedbu bila je da ćemo mi ulagati sada u nešto što će se sutra privatizovati pa će otići u ruke privatnika, što takođe nije tačno, jer se Zakonom o privatizaciji sva sredstva slivaju ponovo u Republiku Srbiju, odnosno budžet, u iznosu od 96%, a samo 5% ostaje lokalnoj zajednici. Dakle, molim vas da razumete probleme lokalnih i regionalnih TV i radio-stanica, naravno uvažavajući principe koje smo usvojili i uz uslov da se sve ove regionalne i lokalne radio i TV stanice upravoprivatizuju u roku od četiri godine. Hvala.
Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, ovde se radi o tome da ćemo finansijski opteretiti u velikoj meri građane Srbije ako počnemo da celokupnu mrežu radio i TV stanica koje smo zatekli, a koje želimo da pretvorimo u lokalni i regionalni javni servis, počnemo da finansiramo od građana. Pitanje je da li je neko građane uopšte to pitao. Znači, jedna od zanimljivih stvari je bila ovde - mi uzimamo, ako mogu tako da kažem, jedno pravo, jednu slobodu da se branimo, procenjujući da je javni servis jedno dobro i u interesu svih građana Srbije, i ono što je inače praksa u čitavoj istočnoj Evropi i u Evropi u celini; međutim, u ovom slučaju traži se da se 10% sredstava izdvoji upravo za te lokalne i regionalne stanice, koje su osnivane dosta masovno u Srbiji i koje su sada, naravno, najvećim delom na budžetu opština ili nešto šire i koje vrlo teško u ovom trenutku preživljavaju, s obzirom da su i same opštine najčešće siromašne i nemaju velika sredstva da izdvoje. Razumem zalaganja da se tim ljudima koji tu rade, koji su odigrali vrlo često jednu časnu i vrlo važnu informativnu ulogu, pomogne u ovom trenutku, ali na ovakav način se to ne može rešavati. Prvo, moram da vam kažemda tih lokalnih TV i radio - stanica ima veoma mnogo. U ovom trenutku ne mogu da napravim procenu, ali sam sasvim siguran da u Srbiji ima najmanje stotinak takvih TV stanica. Takođe moram da vas upozorim da ako uzmete 10% od budžeta koji će imati ovaj javni radiodifuzni servis, republički i pokrajinski, ako to podelite videćete da to može da se pretvori u sredstva koja nisu dovoljna da mnogima od njih pomognu. Neke od njih i nisu tako male, neke jesu, a sa druge strane RTS će ponovo, kao javni servis, odnosno pokrajinski, ostati bez sredstava i onda se mi praktično ovde igramo. Mi uvodimo kao neku pretplatu, opozicija nas napada, građani su nezadovoljni, a pare nisu dovoljne da se održi RTS. Drugim rečima, nikakve koristi onda ne bi bilo. Molim vas, naravno da ova pretplata nije napamet napravljena, napravljena je u dogovoru sa televizijom, sa ljudima koji se brinu o finansijskom poslovanju televizije, koji se brinu o tehničkoj opremljenosti, sa tehničkim direktorom RTS-a, uz neku njihovu procenu šta je minimum ulaganja da se to ne raspadne, jer to se i raspada, zbog zastarelosti opreme, zbog raubovanja opreme. Mislim da prihvatanje ovakvog amandmana ne bi pomoglo lokalnim i regionalnim TV i radio stanicama, a sa druge strane RTS, kao i RT Novi Sad, bi lišili minimuma sredstava koja su im neophodna da opstanu. Dakle, to je bio jedini razlog, a ne neko nepoštovanje i neko naše osećanje da tim ljudima ne treba pomoći. Očigledno se postavlja veliki problem kako da se sada finansiraju, ako mogu tako reći, te regionalne i opštinske radio i televizijske stanice, koje su inače, po predlogu zakona, i bez ove izmene koju smo uneli naknadno da se za četiri godine privatizuju, praktično predviđene da dođu u proces privatizacije.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, mislim da je sasvim umesan amandman narodnog poslanika Branislava Kovačevića. Obećavam mu, ako budem imao vremena da dođem na glasanje, da ću glasati za njegov amandman. Bojim se da mu to neće mnogo pomoći, ali me čudi njegova ljutnja i revolt zbog činjenice da su lokalne radio i TV stanice na svojim plećima izvukle teret vaše političke borbe i dovele vas na vlast, a sada ih puštate niz vodu. Što se čudite, gospodine Kovačeviću? To je manir vaše vlasti. Poput tih lokalnih radio i TV stanica vas su i mnogi studenti doveli na vlast, po ciči zimi se tukli sa policijom, borili se, pa ste im digli školarine sada do neba. Niko se ranije nije usudio u starom, nenarodnom režimu da toliko podigne školarine studentima. Zatim, mnogi radnici su izvukli na svojim leđima vašu borbu. Sada ih masovno otpuštate. Mnogi penzioneri su se smrzavali demonstrirajući u zimskom periodu, da bi vas doveli na vlast. Sada ste ih pustili niz vodu. Mnogi seljaci su vas podržavali, sad su još nezadovoljniji svojim položajem nego ranije. Državni činovnici su vas podržavali, pa su sada pušteni niz vodu. Zaprepastio sam se neki dan kada sam čuo da ima činovnika u pravosuđu sa platom od 3.000. Prema tome, nema razloga da se čudite što su lokalne radio i TV stanice puštene niz vodu. To se moglo i očekivati. One su svoju ulogu ispunile. Sada one nisu potrebne. Još su opasne, jer se s vremena na vreme na nekoj od njih pojavi i neko iz opozicije. Neki dan sam bio na jednoj lokalnoj TV stanici u Užicu i posle moje emisije je zabranjena. Našli joj tamo nešto drugo - nije platila porez, uvek se nešto nađe. Znate, kad dođu inspektori sa zadatkom da ne izlaze dok nešto ne nađu, uvek se nešto nađe. Nisu popravili vodokotlić, nisu okrečili, nisu ovo ili ono. Prema tome, nema ovde razloga čuđenju. Podržavam iskreno vaš amandman, čak sam mnogo širi, ako ste pratili malopre moje izlaganje, u tome. Za to sam da svaki građanin slobodno određuje kome će platiti pretplatu, ako uopšte želi da je plati. A, pošto će vam pretplata i tako biti neuspešna, pošto skoro niko neće hteti da plati pretplatu i nemate načina da ljude naterate na plaćanje, bojim se da nam nije baš mnogo umesna ova rasprava od nekoliko sati, da vam iskreno kažem. Mogli smo je i prekratiti, nego nisam znao da će Savezna skupština tako brzo završiti rad.
Reč ima narodni poslanik Branislav Kovačević, replika.
Zanimljiva su izlaganja gospodina Šešelja, jako zanimljiva. Onaj isti amandman koji je predložio gospodin Radosavljević proglasio je za besmislen, a ovaj drugi, koji je pokušao da zloupotrebi, pokazao kao sjajan; virtuoz reči itd. samo zaboravlja jednu stvar. Građani su 1997. godine izašli protiv vas. Nisu oni bili za nas toliko koliko su bili protiv vas. Prema tome, pričamo o 1996. i 1997. godini, 30.000 Kragujevčana je branilo lokalne medije. To je potpuno druga priča. Što vi pokušavate da uđete u taj voz, nažalost, gospodine Šešelj, to je vaš problem.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Poštovana gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ja ne bih trošio vreme na sve ono na šta je pažljivo ukazao gospodin Kovačević, nema puno smisla kada dva identična amandmana delite na izvanredan i besmislen kao što je to učinio jedan predstavnik opozicije, ali mislim da smo dužni još jednom da ponovimo da ovakav princip nije princip koji je uperen protiv medija čiji je osnivač lokalna samouprava. Mislim da je sve ono što se dešavalo u periodu do dolaska demokratski izabranih predstavnika na vlast zapravo bilo uzajamno korisno i da su svi u tome bili, u meri u kojoj je to moguće, i zadovoljni - novinari jer su mogli da rade svoj posao, političari jer su imali profesionalne medije. Nažalost, zaista je zakonski neprihvatljivo da se servis čiji je osnivač vlast, makar ona bila opštinska, odnosno gradska, finansira putem kojim se ostvaruju ona finansijska sredstva namenjena za finansiranje nezavisnog javnog servisa. Pitanje finansiranja medija čiji je osnivač lokalna samouprava ipak moraju rešiti opštine, odnosno gradovi, koji u budžetu, verujem, mogu da pronađu dovoljno sredstava za njihov opstanak, do privatizacije. To je tema za Gradsku skupštinu, ukoliko razgovaramo o Studiju "B", za kragujevačku skupštinu, ukoliko razgovaramo o TV Kragujevac, za Kraljevo, Užice. Dakle, za sve one lokalne samouprave u kojima verujem da ima dovoljno ljudi koji će zaštititi te novinare, profesionalce, i koji će pronaći sredstva dovoljna za njihov nesmetani rad. Pozivanje na studente i karikiranje onoga što mi danas radimo - u vezi sa tim ću izneti samo nekoliko činjenica: Vlada Republike Srbije je, iako je to ekskluzivno pravo fakulteta, insistirala i konačno dobila saglasnost fakulteta za smanjivanje školarine. Vlada Republike Srbije je donela odluku koju su fakulteti prihvatili i na osnovu koje će se školarina za studente koji se samofinansiraju uplaćivati u šest dvomesečnih rata tokom godine. Dakle, mi činimo maksimum koji je u ovom trenutku moguć, da bismo ispravili sve ono što je ruiniralo naše društvo. Kada govorimo o besplatnom studiranju, tačno, studiranje je bilo besplatno u Srbiji prethodnih 10 godina,ali je život bio jako skup. Studiranje na Beogradskom univerzitetu je bilo besplatno, ali je život studenata bio jako skup. Skupim ga nisu činili predstavnici opozicije, nisu ga činile porodice; skupim ga je činila vlast koja je u studentima prepoznavala najveće zlo. Život seljaka je bio jako težak i težak je i danas, ali je on skup zbog posledica koje mi otklanjamo, a čiji ste isključivi uzrok zapravo mnogo puta mogli čuti sa ove skupštinske govornice ukritikama predstavnika bivše vlasti.
Prelazimo na član 84. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Toma Bušetić i Bora Stanimirović. Da li u imepodnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovana gospođo Čomić, ja obično imam komplimente za način kako vodite Skupštinu, ali, molim vas, urazumite pojedine poslanike, zaista nema smisla kako se ponašaju. Gospodine Korać, vi ste jutros tvrdili, kad sam podnosio amandman na neki drugi član, da su upravo sve frekvencije potpuno javne i dostupne svima, je li tako? Tako je, e dobro, u članu 84. zakonodavac je sakrio dve frekvencije. Jednu koja pripada RTS-u, odnosno obe pripadaju RTS-u, jedna pripada TV Novi Sad, a druga TV Beogradu. Zato smo moje kolege iz SPS-a i ja napisali amandman, dozvolite da ga pročitam: "U članu 84. stav 3. menja se i glasi - RTS emituje radio program u tri mreže u VHS opsegu, a jedan državni (nacionalni) program emituje se u MF opsegu preko jednog ili dva snažna predajnika od više stotina kilovata izražene snage". Iza postojećeg stava 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: "Televizijski program emituje se preko tri mreže u VHF/UHF opsegu." Postojeći stav 4. postaje stav 5. i glasi: "RTS emituje program za područje autonomne pokrajine u tri mreže u UHF opsegu, a televizijski program u dve mreže, i to u VHF i UHF opsegu". Ako pažljivo pročitate kako je zakonodavac predvideo ovaj član, ovo što sam rekao je potpuno tačno. Nas ne zanima da li ćete da prihvatite ovaj amandman. Nas zanima za koga su rezervisana dva kanala koja sada koristi TV Novi Sad i TV Beograd. Pitajte bilo kog od inženjera iz tehnike koji se staraju o direktnom TV prenosu iz ove sale, precizno će vam reći o čemu se ovde radi. Hvala lepo.
Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, ne toliko zbog nas koji smo u ovoj sali, nego zbog javnosti koja ovo gleda, uzgred, putem RTS-a, za koji neki naglo više nisu zainteresovani, a ove kamere su veza koju imate sa javnošću i ti ljudi koji ovde sede, odnosno stoje ovde i rade ovaj prenos, takođe su službenici i ljudi koji rade na toj istoj radio - televiziji, za koju se ovde neki brinu da ostane bez sredstava, u suštini, želeo bih da kažem sledeće - nikakve tajne nema i ničega što bi značilo sakrivanje. Poštovani narodni poslanici, sve ono što nije pripalo ili neće pripasti RTS-u, odnosno RT Novi Sad, ide na konkurs. Znači, vaše pitanje bi trebalo da bude vrlo direktno - zbog čega je ovde predloženo da RTS nema više tri televizijska kanala nego dva; to je praktično vaše pitanje. Razlozi su bili - imamo li mi uopšte sredstava da održavamo i ovaj opseg koji imamo u javnom servisu? Znači, ovde je jedini razlog finansijski, dakle, nema mogućnosti sa ovim sredstvima sa kojima danas raspolaže RTS. Mi smo išli na ograničenje. Postojijedan dodatni razlog, a to je da se pruži šansa da se na konkursu pojavi još neko. Jer, ne možemo građane Srbije opterećivati, makar i uvodili pretplatu, da oni plaćaju tako mnogo kanala; oni prosto to ne mogu da plate, nemaju mogućnosti i načina, a i pitanje je da li je potrebno toliko kanala, i radijskih i televizijskih. Kao što dobro znate, poštovani narodni poslanici, iz Vojvodine su stigle vrlo oštre primedbe, ne samo radiodifuznih institucija i sekretara za informisanje Izvršnog veća Skupštine Vojvodine, nego i same Skupštine Vojovdine, gde oni traže da se vrati drugi kanal TV Novi Sad. Mi smo tako i postupili, s obziromda bi to imalo političke konsekvence i bilo bi loše shvaćeno u Vojvodini, a i u Srbiji. Drugim rečima, ovo što je ovde učinjeno, učinjeno je isključivo iz razloga štednje, i zbog procene da ovaj program, postojeći, može da se sabije u dva kanala, kao i zbog toga da bi se više učesnika pojavilo na konkursu, da se pojave i neki alternativni, da postoji mogućnost da još neko konkuriše. Samo još ono što je najvažnije kao moj odgovor - ništa nije zatajeno, ono što neće biti ovde uneto kao pripadništvo javnom radiodifuznom servisu, i RTS-u i pokrajinskoj TV Novi Sad, apsolutno će ići na konkurs, a taj konkurs će se obaviti prema radio frekvencijskom planu, koji je predviđen Zakonom o telekomunikaciji.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović zajedno su podneli amandman kojim su predložili izmenu naziva nadnaslova iznad člana 85. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa je predložila izmenu nadnaslova iznad člana 85, tako da umesto "Radiodifuzna ustanova Srbije", treba da stoji "Radio-televizija Srbije". Mi smatramo da je RTS opšteprihvaćen naziv i da promena u radio ustanovu Srbije nije suštinskog karaktera. Znate, RTS je jedan ustaljeni naziv koji ne treba menjati. Šta znači uopšte radio ustanova Srbije ili RUS, mislim da čak i skraćenica nije prikladna iako su meni Rusi veoma simpatični. Treba zadržati RTS, jer, jednostavno, RTS je simbol jedinstva Srbije, RTS je simbol patriotske borbe našeg naroda za slobodu. RTS je ponikla u trenutku kada je srpski narod bio izložen neviđenom teroru i hajci, pre svega u Hrvatskoj i Bosni, a RTS je dao nemerljivi doprinos širenju istine o zločinima ustaša i muslimana i ...
Narodni poslaniče, u vašem je interesu, podsećam vas, u vašem ličnom interesu je da se vratite sadržaju amandmana, molim vas da se vratite sadržaju amandmana.
Molim vas, šta je tema, zašto RTS-a a ne RUS?
Ponavljam, u obavezi sam, po članu 84. stav 2, da podsećam poslanike na sve ono što podrazumeva svakodnevni rad u Skupštini i molila bih vas da uvažite ovu primedbu. U vašem je interesu da se vratite na obrazlaganje samog naziva.
Apsolutno, ja sam u pravu. Molim vas, znamo mi vrlo dobro da je RTS imao i grešaka, ali te greške su se ogledale pre svega u tome što nije više prostora RTS obezbedila za Protića, Mihajlovića, možda profesora Koraća, jer da je narod to gledao, nikada DOS ne bi dobio (Čeda je bio anoniman, niko nije znao za Čedu), DOS nikada ne bi pobedio na izborima. I na kraju, ja se nikako ne bih složio da je iza nas deset godina tragične vladavine. Bilo je to teško vreme, vreme preživljavanja, ali i vreme časti i dostojanstva. Sada imamo veoma tešku i ekonomsku i socijalnu situaciju, a kao narod i kao država smo beskrajno poniženi.
Narodni poslaniče, za izjavu za govornicom da smo poniženi kao narod i država, izričem vam prvu opomenu. Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, ovaj amandman ukazuje na ozbiljan problem. Ja mislim da je u ovom vašem rešenju najlepše što bi skraćenica radiodifuzne ustanove Srbije glasila - RUS. Posle termina Srbin za srpsku dušu to je najlepši termin, RUS i Rusija, ništa lepše od toga nema. I Staljin je bio veći demokrata od Klintona sigurno, prema tome, ali je ličnost ruske istorije, gospodine Korać, kao što ste i vi ličnost, pretpostavljam, srpske istorije, bez obzira koje ste nacionalnosti, nije bitno, takvo pravo ima i Staljin da bude u ruskoj istoriji. Nije to predmet amandmana. Mislim, prvo, da nema nikakvog razloga da se menja naziv Radio - televizije Srbije, mnogo je lepši naziv Radio - televizija Srbije, nego radiodifuzna ustanova Srbije. Drugo, vi ovde govorite o ustanovi. Ustanova je organizacija pod čvršćom kontrolom države od javnog preduzeća. Javno preduzeće ima veći stepen slobode u odnosu na izvršnu vlast, nego ustanova. Šta su ustanove? Muzeji, fakulteti, škole - osnovne i srednje, ambulante, bolnice itd. To su ustanove. Javna preduzeća su oblasti tzv. javno-pravnih korporacija i mnogo više ima osnova da RTS bude javno preduzeće nego javna ustanova. Vi je, naravno, niste ni tako koncipirali. Na drugim mestima vi govorite o RTS-u, odnosno o radiodifuznoj ustanovi kao javnom servisu, međutim u našem pravnom sistemu taj izraz javni servis ne govori ništa. Servis govori o uslugama; javni - da je reč o javnim uslugama. Koje to javne usluge pruža ovaj servis koji se zove radiodifuzna ustanova Srbije? Koje su to javne usluge - javna usluga informisanja? Je li informisanje javna usluga, hajde da raspravimo to pitanje u teorijskoj ravni. Informisanje - javna usluga, ne verujem. Ne verujem da je informisanje javna usluga. Ako je to javna usluga, onda ne mora svako da je koristi. Vi terate sve one koji imaju radio i televizijski prijemnik da budu korisnici usluga ovog javnog servisa. Vi ih terate, vi im naplaćujete to unapred, kao da pretpostavljate da svako od njih mora biti korisnik tih usluga. Dozvolite mu da ima pravo da kaže - hvala, dosta mi je vaših usluga i neću više vaše usluge, našao sam nekog boljeg da me usluži. Kao kada čovek ima jednog frizera ... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ... pa mu on pruža određene usluge, šiša ga; kaže - hvala, neću više vaše usluge, hoću nekog drugog. To vam je u sferi usluga tako.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Ako ne, prelazimo na član 85. Na član 85. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Molim vas, koncept je isti: znači, mi se zalažemo za Radio - televiziju Srbije, a ne za radiodifuznu ustanovu Srbije, a ako bi bilo tako, onda bi se brisao ovaj stav 2. Znači, ne bi bilo deobnog bilansa između radiodifuzne ustanove Srbije i Vojvodine, ostala bi jedinstvena Radio - televizija Srbije; a u ovom trećem stavu gde se govori o nepokretnostima i sredstvima emisione infrastrukture, znači o zgradama i antenskim sistemima, sve bi to bilo dato na korišćenje RTS-u bez naknade, a ne sa nekim ugovorom sa Direkcijom za imovinu Republike Srbije. To je suština ovog amandmana.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Ako ne, prelazimo na amandman koji se odnosi na predlog za izmenu naziva nadnaslova iznad člana 86. Narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović zajedno su podneli amandman u kojem su predložili izmenu naziva nadnaslova iznad člana 86. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane kolege poslanici, već je rečeno šta je suština ovog amandmana; znači da se i amandmanom 86. prati sled prethodnih amandmana, gde se traži da ostane isti naziv Radio-televizije Srbije umesto ovog novog predloženog naziva, da to bude RUS ili radiodifuzna ustanova Srbije. Nemam ništa ni protiv Rusa, ni protiv Amerikanaca, ali ukazujem na jednu posebnu stvar ovde koja do sada nije pominjana i mislim da se promenom imena ove ustanove, ili nazovimo je kako god hoćete, ne dobija ništa na kvalitetu već to samo izaziva određene troškove. Mi smo imali jednu poplavu promena naziva delova gradova, ulica, koje su izazivale nemale troškove. Ovde se zaboravlja da svaka promena naziva nosi i promenu svega onoga što stoji u administraciji u određenoj ustanovi ili instituciji, preduzeću, da to košta, da je potrebna nova registracija, da je potrebna promena pečata, promena memoranduma, promena svega. Promena naziva jedne velike ulice u Beogradu košta građane koji tu stanuju promene ličnih karata, jer se menja adresa, menja se naziv; to dosta košta građane. Ovde kažemo da je ustanova koja treba da bude servis građana ... Je lÄ možemo da napravimo pauzu? Vojo, izvedi je, molim te, da završim ovaj deo priče. Kao što sam rekao, jedan od razloga zašto treba zadržati stari naziv jeste mogućnost stvaranja troškova promenom ovog naziva, a kao što sam rekao usklađuje se ... Ne vredi, čim ja počnem, oni počnu ponovo. Ako je moguće da završim, ovom promenom sigurno se neće povećati ni plate u RTS-u, niti će se poboljšati kvalitet programa. Govorili smo ovde u više navrata, odnosno i predstavnik Vlade je govorio vrlo pozitivno o jednom prethodnom periodu Radio-televizije Srbije, koja je imala izvanredne programe i izvanredne emisije, u kojima je i sam učestvovao; nose znak RTS-a, nose pečat RTS-a i mislim da to ne treba prenebregnuti i zaboraviti samim ovim brisanjem i stavljanjem novog naziva, koji ne donosi ništa novo, ni konkretno. Jednostavno, samo će napraviti troškove.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Molim narodne poslanike, znam da je ovo već jedanaesti sat rada, da uložimo još malo ljudske volje, energije i koncentracije da nastavimo rad po amandmanima i raspravu u pojedinostima. Dakle, na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović. Da li se u ime podnosilaca amandmana neko javlja za reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na sednici Odbora za kulturu i informisanje narodni poslanik Branislav Kovačević povukao je amandman koji je podneo na član 89, čime je taj amandman prestao da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović. Vi tražite reč po Poslovniku? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, primedba po Poslovniku.
Preskočili ste moj amandman na član 87. Vi ste dužni da obezbedite čujnost svake vaše reči. Ako vam je ovo nova taktika da tolika bude graja u sali da se ništa ne čuje, ako ste slučajno prozivali taj amandman, onda je to vaš problem i morate da ga rešite, ali nije se u sali moglo čuti da ste pomenuli moj amandman na član 87. Bilo je nekoliko tuđih amandmana koje sam propustio namerno da bih govorio o svom amandmanu na član 87.
Čujnost je obezbeđena i u stenogramu možete proveriti da sam pri čitanju vašeg amandmana na član 87. ponovila pitanje uobičajeno za svaki amandman. Da biste to čuli, morate biti spremni na slušanje predsedavajućeg kada govori o tekstu amandmana. Prema tome, primedba o povredi Poslovnika ne stoji. Možete proveriti u stenogramu, u etru se čulo. U ime podnosilaca amandmana na član 90. reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Ovde se radi o izboru generalnog direktora, radi se faktički o poslovima ili pravima i dužnostima generalnog direktora. Poslanička grupa SPS je predložila da se kao zakonska regulativa unese i odredba u kojoj bi se reklo da generalni direktor mora imati najmanje visoku stručnu spremu i najmanje pet godina radnog iskustva u novinarstvu. Naravno, u stavu 3. imamo promenu: umesto radiodifuzne ustanove - Radio-televizija Srbije. Mislim da je veoma loše iskustvo, naročito na lokalnom nivou. Ne mora da znači da je sada to neka prava projekcija, ali na lokalnom nivou veoma često, upravo od dolaska DOS-a na vlast, mnogi direktori javnih preduzeća i državnih organa su ljudi sa srednjom, sa nižom stručnom spremom, i dajmo da ovde preciziramo vrlo jasno ove uslove.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 92. stav 3. podneo sam u skladu sa mojim prethodnim amandmanom na član 87. Tražim u članu 92. u stavu 3. gde se kaže "Programski odbor ima 18 članova koje bira Narodna skupština", da tu bude tačka, zato što sam već ranije tražio da se preformuliše član 87. i da on glasi - organ upravljanja radiodifuzne ustanove Srbije je upravni odbor". Ja sam ovde tražio 15, a nije problem i da bude 18 članova. Međutim, tražio sam da članove upravnog odbora imenuje i razrešava Narodna skupština na predlog poslaničkih grupa; da poslanička grupa ima pravo da predloži članove upravnog odbora srazmerno broju narodnih poslanika koje ima u Narodnoj skupštini; da mandat članova upravnog odbora traje koliko i mandat Narodne skupštine koja ih je izabrala; da Narodna skupština u roku od tri meseca od dana konstituisanja izabere upravni odbor, novi upravni odbor nakon svakog novog konstituisanja i da upravni odbor, prethodni, ostaje na dužnosti do izbora novog upravnog odbora. To znači da je najprimerenije da se nešto što po svojoj prirodi, izvornoj prirodi pripada sferi izvršne vlasti - ali je suviše opasno ako izvršna vlast to područje monopolizuje, kada je reč o državnoj televiziji, jer videli smo u prošlosti kako to izgleda kada samo jedna partija upravlja - izuzme iz sfere izvršne vlasti i dodeli zakonodavnoj vlasti. Kada se nešto što je po prirodi stvari ingerencija izvršne vlasti zbog ozbiljnosti problema preformuliše u nadležnost zakonodavne vlasti, ne dira se u osnovne principe pravnog poretka. Kada se precizira da je sastav upravnog odbora Radio-televizije Srbije ili radiodifuzne ustanove, kako vi to zovete, proporcionalan strukturi Narodne skupštine, onda je to najpodesniji način da se obezbedi objektivnost, nepristrasnost, koliko je to objektivnomoguće u praksi. I tada će biti problema, ali svakako mnogo manje nego kada državnom televizijom upravlja Vlada neposredno ili jedan vladin prikriveni organ, na koji će vlast imati isključivog uticaja kod konstituisanja. Svi članovi vašeg upravnog odbora biće ljudi vlasti. Svi. Agencija je organizovana od ljudi vlasti. Potpuna će biti kontrola, kao i do sada, od strane vladajućeg faktora, a opozicija neće uopšte učestvovati u upravljanju, a tamo gde tražite od opozicije da vas shvati, da razume vaše gledište i vaš stav, vaš cilj, to ne možete očekivati. Još nije kasno da razmislite da li će ovo kako stekoncipirali način upravljanja državnom televizijom odgovarati vama kada se uskoro promeni vlast. Ubeđen sam da vam neće odgovarati. Ranije su mnogi u ovoj sali kada je bilo reči o promeni vlasti uzvraćali: oho-ho, oho- ho, kao što se sada čuju uzvici iz sale. Ranije je toga bilo. Vi ništa novo ovde ne pokazujete. Nije valjda da među vama ima ljudi koji misle da je vaša vlast večita. Takve vlasti još u istoriji nije bilo, nikada. Ne može ni vaša biti večita. Može doći vreme kajanja zbog ovakve netrpeljivosti prema samoj instituciji opozicije. Razumem da vi mrzite SRS [[žagor]] , vi nas mrzite, jer nam ništa ne možete. Mi smo vam nesavladivi...
Narodni poslaniče, ne možete da izričete stavove koji se odnose na privatni život i emocije drugih lica.
Nema ovde privatnog života.
Kao i saznanja o osećanjima drugih lica.
Ovde je reč o političkoj mržnji i vi bi trebalo da znate da u političkoj teoriji postoji kategorija političke mržnje.
U Poslovniku Narodne skupštine postoji u praksi primenjivost odredbe kojom se zabranjuje takvo izricanje stavova za skupštinskom govornicom.
Prvo, ovo je termin koji govori o jednom pojmu koji postoji u životu. Pa da, možete vi stotine žutih i crvenih kartona, ali vi tim kartonima ne možete pobediti. To je suština. Ne mogu vas izgleda ubediti da vam je tu nemoguća pobeda, jer "kome zakon leži u topuzu tragovi mu smrde nečoveštvom". To je tačno. Kada god ne možete da savladate argument, vi topuz, pa po glavi onoga koji iznosi argument. Postoje i tako tvrde glave kod kojih nijedan topuz ne može da postigne cilj. Takvih glava ima. Zna Šandor, on vam potvrđuje. Jedna od takvih glava je upravo pred vama. Kakav god topuz donesete, kakvim god zamahnete, ne vredi. Zato bih vam predložio da Vlada prihvati i moj amandman na član 87. i sledeći amandman na član 92, jer su direktno povezani, jer su smisleni, svrhoviti i potpuno saglasni demokratskim principima.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Velimir Živojinović, Joca Arsić, Ljubiša Maravić, Dragan Jovanović i Sreten Mitrović. Na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika Zakonodavni odbor je odbacio ovaj amandman, zbog čega ovaj amandman ne može biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine, po članu 142. stav 5. Poslovnika. Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li ćete koristiti svih šest minuta?
Dame i gospodo, amandmanom na član 94. tražim da se briše stav 5. U stavu 5. se kaže - za članove upravnog odbora radiodifuzne ustanove Vojvodine, agencija imenuje lica koja žive i rade na području AP Vojvodine. Iz istih onih razloga (nije to moj amandman i nema potrebe da dobacujete) iz kojih sam govorio protiv vašeg člana 87. i 92. obrazlažući svoje amandmane, s tim što se sada amandman odnosi samo na područje Vojvodine. Znate, kada biste vodili računa o pravnoj strukturi ovog zakona, i u ovakvom ustrojstvu, da biste bili dosledni, morali ste da smislite agenciju na nivou Vojvodine koja će biti pandan ovoj agenciji na nivou Srbije; kada biste hteli da budete dosledni. Nema smisla da agencija na nivou Srbije imenuje članove upravnog odbora za televiziju koja deluje isključivo na nivou Vojvodine. To apsolutno nema smisla. Morali biste, dakle;naravno ja se za to ne zalažem, ali vam govorim koliko je u pravnom smislu vaš zakon nedosledan. Sada vi insistirate da to budu ljudi koji žive i rade na području AP Vojvodine. Postavljate dva uslova - i da žive i da rade. Šta ako neko živi a ne radi tamo, a tamo gleda televiziju? Živi u Banovcima, radi u Batajnici, a u Banovcima gleda televiziju - ne može. Ili, ako neko ne živi u Vojvodini, a radi u Vojvodini. Ima još ljudi u TV Novi Sad koji žive u Beogradu, ranije ih je bilo. Mislim da je moguće daima još onih koji žive u Beogradu, a idu tamo da rade. Kao i što ima profesora Novosadskog univerziteta koji žive u Beogradu, a putuju u Novi Sad da obavljaju svoj posao. Ovo vam je sa tog aspekta takođe besmisleno i obrnuto. Onda, čemu ovaj uslov - koji žive i rade na području AP Vojvodine? Šta to sada znači? Vi biste i ovaj problem najelegantnije rešili, naravno, ja ne plediram da se formira agencija na nivou Vojvodine, najelegantnije biste to rešili, ako biste privatizovali pod hitno TV Novi Sad. Jedan deo akcija besplatno radnicima, jedan deo da se proda, kako to Zakon o privatizaciji predviđa, na javnoj licitaciji i da se taj problem eliminiše kao politički problem. Ubeđen sam da će ta televizija biti mnogo kvalitetnija kao privatna, nego kao državna ili kao javni servis, kako vi kažete. Vi unosite novi termin da biste označili nešto što je u državnoj svojini. Vidite, ima kod nas starih profesora upravnog prava koji u prvim lekcijama svog udžbenika kažu - javni znači državni. Oni su potpuno u pravu. Sve ono što je javno je i državno. Da li država direktno upravlja ili poverava nekome drugome upravu, to je sa ovog aspekta potpuno beznačajno. Kada kažete javni servis, isto je kao da ste rekli državni servis. Nema razlike. Uostalom, vaša agencija je državna ustanova, i to po svim karakteristikama, po načinu konstituisanja, po nadležnostima; i ne samo što je državna, nego je ustanova u sistemu izvršne vlasti. A što ste je vi formalno odvojili od Vlade, to je stvar nepoznavanja osnovnih pravnih principa na kojima počiva pravni poredak. Nisam u stanju izgleda da vam neke stvari ovde dovoljno efikasno ulijem u glavu, a ne znam iz kojih razloga, ili zato što a priori ne prihvatate ili zato što je to apsolutno nemoguće. U stavu 6. ovog člana 94. predlažem da se pored programskog odbora postavi i upravni odbor, jer zašto bi Skupština AP Vojvodine imenovala programski odbor, a ne bi upravni odbor. Upravni odbor postavlja agencija za radiodifuziju Srbije, a programski odbor Skupština AP Vojvodine. Da li je to logično? Kako vam je kod državne televizije Srbije? Zašto je to drugačije postavljeno? Zašto je ovde određen sastav, a kod Skupštine Vojvodine nije određen sastav? Kod Skupštine Vojvodine se može desiti da se zadovolji struktura same Skupštine i da poslaničke grupe to predlažu. Da li može, gospodine Korać? Da li ste ostavili prostor za to? Može li to da u okviru istog pravnog poretka dva ovako dijametralno suprotna principa u praksi žive? U okviru modernog pravnog poretka to ne može. U okviru onog pravnog poretka koji vi kreirate nažalost može, ali na svu sreću veoma privremeno.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Branislav Grubački podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 94. doda novi član 94a. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, svojim amandmanom tražim da se u celosti briše član 95. koji se tiče radio - televizijskih stanica civilnog sektora. Vidite, sad ovde koristite termin radio - televizijske stanice, a u prethodnim paragrafima zakona ga izbegavate. Na mnogim mestima sam tražio da taj termin dosledno upotrebljavate. Da li je ovo sad dokaz da je više ljudi radilo različite segmente zakona, pa nisu potrefili terminologiju, ili je nešto drugo u pitanju. U stavu 1. se kaže: "Radio ili televizijske stanice civilnog sektora su one stanice koje zadovoljavaju specifične interese pojedinih društvenih grupa i organizacija građana". Naravno da oni imaju svoje specifične interese, ali to su najčešće specifični interesi pet, šest ljudi, nekada jednog ili dva čoveka. Da li je to dovoljan razlog da one imaju pravo na formiranje radio - televizijskih stanica pod povlašćenim uslovima da bi protežirali te svoje interese? Mislim da nije. Zato tražim da se briše. Stav 2: "Osnivač radio ili televizijske stanice iz stava 1. ovog člana može biti neprofitna organizacija civilnog društva (nevladina organizacija ili udruženje građana)". Sad ovde pokušavate da bliže predstavite te organizacije civilnog društva. Zašto to niste uradili na početku zakona? Dalje, govorite da su one neprofitne. Da li ste sigurni? One su neprofitne u odnosu na naše poreske organe, pošto još nijedan poreski organ nije uspeo da im uđe u trag. Ali, kada bi se to pobliže istražilo, kada bi se saznalo od koga su sve primali novac i za koje svrhe, situacija bi bila sasvim drugačija. Treći stav: "Sadržaj programa koji emituju radio ili televizijske stanice civilnog sektora mora biti u vezi sa oblašću delovanja nevladine organizacije ili udruženja građana, koje je osnivač stanice". Zamislite Biljanu Kovačević - Vučo, Natašu Kandić ili Sonju Biserko kao vlasnike ovih televizijskih stanica pod povlašćenim uslovim delovanja. Dalje se kaže: "Radio ili televizijske stanice civilnog sektora mogu se osnivati samo zalokalno područje". Dakle, imaćete ih na raznim nivoima; Nataša Kandić u Beogradu kao matrica, a onda u svakoj opštini po jednog klona, po jednu kopiju. Ovde još kažete: "ne mogu poslovati na profitnoj osnovi". Prvo, niko od njih neće poslovati na profitnoj osnovi. Svi ste svesni da je nemoguće u toj sferi postići profit još zadugo. Kad raščlanite i Željka Mitrovića, videćete da tu profita od radiodifuzije nema, da je sve zasnovano na nekim drugim ilegalnim radnjama. Ali, doći će iza to vreme. Dalje, ima nekoliko opštih odreadba, pa onda kažete: "Sredstva za rad radioili televizijskih stanica civilnog sektora mogu se obezbeđivati iz donacija (čijih donacija?), priloga građana (jes, baš će građani da daju priloge za njihove televizijske stanice), sponzorstva ili iz drugih izvora prihoda, u skladu sa posebnim zakonom kojim se uređuje osnivanje i delovanje udruženja građana i nevladinih organizacija. Na ostvarivanje prihoda putem sponzorstva i reklame primenjuju se odredbe ovog zakona koje se odnose na radiodifuzni servis". Šta je ovde važno? Pre nego što ste ovim nevladinim organizacijama dali ovakva prava trebalo je zakonom da regulišete njihov rad, pa da se vidi mogu li nevladine organizacije dobijati novac iz inostranstva. Po izveštajima američkog kongresa, to su bile desetine i stotine miliona dolara. Možda je to za vas malo. Možda neko ko ne podnosi izveštaj američkom kongresu daje još više. Ali, vi se ovde bojite stranih privatnih lica, bogataša koji bi mogli da investiraju u našu radiodifuziju, zbog moguće zloupotrebe, a nije vas strah kad strane vlade daju novac tzv. nevladinim organizacijama neprofitnog karaktera, jer niko ne daje novac bez posebnog interesa i sopstvenog cilja. Besplatan sir nalazi se samo u mišolovci. Niko ko je dobijao pare nije dobijao te pare bez određene namere. Ima i među vama onih koji su dobijali pare iz inostranstva. Svi koji su dobijali pare, ja nikoga ne izuzimam, od stranih vladinih ili nevladinih organizacija, radili su intenzivno protiv svog naroda i države i ne smeju imati pravo na sopstvene radio ili televizijske stanice.
Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, ipak sam primoran da ustanem u odbranu mogućnosti da, prema predlogu ovog zakona, radio - televizijske stanice dobiju određene organizacije civilnog društva (nevladine organizacije ili udruženja građana). Meni je žao što se isključivo kroz političke naočare onih nevladinih organizacija sa kojima neko ima politički spor ili sa ličnostima koje ih su osnovale i vodile, što je moguće i javno, naravno, vide sve nevladine organizacije. Želim samo kratko da kažem, pre svega radi građana koji gledaju ovo: nevladine organizacije, sam taj pojam "organizacije civilnog sektora", to je jedan pojam koji se relativno skoro, poslednjih decenija, razvio i u zapadnom svetu i on označava sve one organizacije građana koje su nezavisne od države, samoorganizovanje ljudi koje nema nikakve veze s državom. To je nukleus nečega što bi se moglo nazvati sloboda građana, nezavisnost građana uodnosu na državu. Želeo bih da vas podsetim da takva organizacija može da bude organizacija invalida, može da bude organizacija ratnih invalida koja je ovde pomenuta. Zbog čega se stalno isključivo govori o tih nekoliko nevladinih organizacijasa kojima je onaj koji govori u nekom ideološkom ili političkom sporu, a ne vidi se mogućnost da brojne druge nevladine organizacije u ovoj zemlji imaju svoju radio ili, eventualno, mada ja sumnjam da će toga biti mnogo, televizijsku stanicu. Znači, da li mogu udruženja slepih da imaju dovoljno mogućnosti, jer su to izrazite građanske i nevladine organizacije. Da li može neko ekološko udruženje, koje se npr. bori za čisto Pančevo, da u nekom trenutku stekne mogućnost da ima radio-stanicu. Da li može da bude neka organizacija koja se brine za neki specifičan aspekt zdravlja ili bilo kakvog oblika života u našoj zemlji. Zaista iskrenomislim da je pogrešno nevladine organizacije videtikao eminentno političke. To ne znači da neke od njih nisu takve. To ne znači da neke od njih nemaju eventualno neku takvu izvedenu funkciju u društvu, ali najveći broj nevladinih organizacija, organizacija civilnog društva nije ništa drugo nego grupa ljudi koja se organizovala preko jedne društveno relevantne teme. U nekom trenutku, sa razvojem našeg društva, sa mogućnošću da te grupe ili pojedinci budu nešto bogatiji, pojaviće se mogućnost da oni eventualno konkurišu za dobijanje, ako postoji, ako imaju uslova, radio frekvencije ili dozvole za emitovanje radio ili televizijskog programa. To je sve. Mislim da mi ne bi trebalo da budemo protiv ove mogućnosti, da ojačavamo institucije društva kao takvog i nezavisnosti institucija i grupa, malih organizacija, unutar našeg društva.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član zakona zaslužuje da ga prokomentarišemo ne samo zbog argumenata koje je pomenuo gospodin Korać i koji su u potpunosti obrazložili našu motivaciju u ovom konkretnom smislu, već pre svega zbog upoređivanja ovog zakonskog rešenja sa zakonima kojima se uređuje oblast radiodifuzije u modernoj Evropi. Jedno od najvećih iznenađenja, kada smo se susreli sa predstavnicima međunarodnih organizacija, pre svega Saveta Evrope i OEBS-a, bila je konstatacija da smo mi imali hrabrosti da u Zakon o radiodifuziji unesemo između ostalog i član 95. kojim se u potpunosti nevladinom, civilnom sektoru našeg društva dopušta formiranje radio odnosno televizijske stanice na lokalnom nivou. Ta vrsta slobode je zaista veliki demokratski iskorak i mislim da nemamo nijedan razlog zbog koga bismo se ustručavali prilikom glasanja ili eventualno povlačili amandmanima ovaj član 95. S druge strane, ukazao bih na neke trendove koji su postojali u našem društvu i koji su prekinuti početkom devedesetih godina prošlog veka. Tu pre svega mislim na ono pravo koje je dato omladinskim savetima, bilo da je reč o omladinskom savetu Beograda, Srbije ili Jugoslavije, da formiraju sopstvene radio i televizijske produkcije i programe koji su zaista imali veoma važan značaj u edukaciji i stasavanju generacija, kojima i ja pripadam.Od Noje sloveniše kunsta i "Mladine" u Sloveniji, preko Radija 101 u Zagrebu, Radio Indeksa 202 ili "Ritma srca" u Beogradu, pa do televizije koja je istina veoma kratko funkcionisala, ali je zaista imala veliki, nemerljiv uticaj probijajući i rušeći tabue. Tu mislim na Omladinski kanal koji jepočetkom 1989. godine postojao u Beogradu tri ili četiri meseca. On je bio preteča formiranju trećeg kanala. To je bio projekat državne televizije, ali mislim da je to jedan tehnološki iskorak koji, sasvim sigurno, nama daje za pravo da na ovakav način ostavimo mogućnosti nevladinom sektoru da se razvija, jer mislim da ti specifični interesi koji okupe ljude u jednu neprofitnu nevladinu organizaciju mogu biti interesi koji će doprineti razvoju našeg društva. Tu ne mislim na političke, već na onu vrstu interesa koju je pomenuo gospodin Korać.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, svojim amandmanom na član 96. tražim da se skrati rok u kome se lokalne televizije moraju privatizovati. Za razliku od vašeg člana 96, koji ima jedanaest stavova, tražim da tu bude samo jedan stav - da radio i televizijske stanice, koje su osnovale lokalne zajednice, regionalne zajednice ili skupštine gradova, nastavljaju sa radom u dosadašnjem statusu još godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. To podrazumeva da bi u tom roku morale da budu privatizovane. Tu nema razloga da se mnogo čega na privatizaciju. To nisu naročito velike vrednosti kod kupovine akcija. Jedan procenat, po zakonu, svakako može da bude podeljenih besplatnih akcija, ali vi ovde omogućavate do kraja ovaj četvorogodišnji rok, da i druge SO formiraju svoje lokalne radio i televizijske stanice. Dakle, ne samo da ostavite u životu one koje već postoje, nego da se pojave nove, pa u roku od četiri godine da se privatizuju. Takav je smisao ovog člana. Znam, ali vi ne poštujete ni savezni zakon, a kamoli moratorijum Savezne vlade. Ta savezna vlada ne postoji više takođe. Postoji savezni zakon o sistemima veza koji ne poštujete u pogledu dodele frekvencija i gazite ga ovim zakonom. Ni Savezna vlada ni savezni predsednik, vidi se da ste to sve već ukinuli. Možda kabinet još postoji. Jer, ne bi imao ko drugi da parira Bebi Popoviću. To je smisao mog amandmana. Što se tiče gospodina Koraća, koji ovde zastupa u ime Vlade ovajzakon, on prilično lepo govori, ali taj njegov govor nema nikakve veze sa pravnim principima i suštinom problema. On nama govori o svim društvenim organizacijama, o svim nevladinim organizacijama. Samo, gospodine Korać, televizija je veoma skupa igračka, samo onaj ko ima mnogo para može sebi dozvoliti neprofitnu televizijsku stanicu. A ko u tim nevladinim organizacijama ima mnogo para? Samo onaj ko direktno tepare prima iz inostranstva. Na ovih nekoliko imena mogu dodati i ime Sonje Liht i još nekoliko. Nisam ih pominjao zbog svog ličnog animoziteta, mada i on postoji. Ovde ga ne stavljam u prvi plan nego što su to organizacije koje zaista dobijaju mnogo novca. A lovačko društvo nema novca da formira televiziju, ni savez ribolovaca, niti bilo koja druga slična društvena organizacija. Dakle, televiziju će formirati samo onaj koji ima mnogo novca. Zašto se u ovom slučaju zalažem da se skrati rok privatizacije lokalnih televizija? Iz istog onog razloga zbog koga je i televizijska stanica veoma skupa igračka i za opštine. Lično sam prilično informisan po tom pitanju. Bio sam predsednik opštine i mnoge predradnje sam napravio planirajući eventualno formiranje lokalne televizije. Kada sam video koliko je to skupo, odustao sam. Mnogo je bolje asfaltirati, praviti vodovod, kanalizaciju itd, obnavljati fasade. (Glasovi: Zato te je narod nagradio.) To koga je narod nagradio videće se u konačnom ishodu. Suviše ste vi... [[Smeh.]] Vi mislite da je već bio konačni ishod? Ne, varate se. To je bila samo jedna sitna međufaza. Godina, godinu i po, dve godine dana u vrh glave, ništa prolaznije u istoriji srpskog naroda neće biti od vaše vlasti, i ništa poraznije za ljude koji su bili na vlasti od iskustva ove vaše kratkotrajne vladavine, budite ubeđeni. Nema više ništa, apsolutno ništa zbog čega bi vas narod hvalio za ove dve godine, apsolutno ništa ne postoji. Nigde ništa. Tu nema ni jedne jedine tačke. Nemojte se mnogo zavaravati. Zamislite - posle onolikih rezultata, onolikih uspeha u Zemunu, izgubio sam vlast. Zamislite šta čeka vas bez ikakvih rezultata, sa katastrofalnom situacijom, sa upropašćavanjem društva na svim poljima.
Molim narodnog poslanika da se vrati sadržaju amandmana na član 96. ili da dovede u vezu gubitak na izborima u Zemunu sa ovim amandmanom.
Zato ovo malo para što je dato jedinicama lokalne samouprave treba da što pre bude koncentrisano na korišćenje za rešavanje komunalnih problema, da se okanu lokalnih radio i televizijskih stanica, da se odmah sve privatizuje, pa da se i tu neki prihod ostvari za državu. Čak bih išao na to da sve što se ostvari privatizacijom jedne lokalne televizije ide za infrastrukturu te opštine. I, naravno, da se okanu sportske sfere i formiranja klubova, tutorstva nad klubovima, jer znate i sami - gde god se političari mešaju u sport tu sport propada, a mafija cveta. Političari su najveći stimulans mafiji u sportu - i političari ranijeg režima, i političari iz vašeg režima, tu apsolutno nikakvu razliku ne pravimo. Ko se od političara meša u sport, ko se nameće sportskim klubovima, ja unapred znam da je kriminalac, da nema čiste i poštene namere.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, ova poslednja tri člana govore o privilegovanima u ovoj oblasti. Znači, na neki način privilegovani su u tom smislu što, doduše, jedni dobijaju prihod od pretplate, drugi ne dobijaju prihod, ali ne plaćaju naknadu, i treći takođe ne plaćaju nikavu naknadu ni za frekvenciju, ni za emitovanje programa. Ako je nacionalni zadatak, kako smo čuli pre neki dan od predsednika Vlade, da se izvrši privatizacija 1000 firmi u Srbiji, onda je logično da se prihvati ovaj amandman i dau narednih godinu dana bude nacionalni zadatak da se privatizuju ove televizije i radio-stanice po Srbiji, koje su lokalnog značaja. Zašto?Znate, ako se kaže da će u naredne četiri godine one biti privatizovane, one će, u stvari ti ljudi koji su zaposleni tamo, dolaziti u sve teži položaj, jer ako kažemo da Republička vlada neće u budžetu Republike Srbije da izdvaja pare za RTS, nema više RTS nego za radiodifuziju, onda je logično da ni opštinska vlast ne može da izdvaja sredstva za lokalnu radio-televiziju. Ako ne izdvaja sredstva, oni i sada loše rade, ali ako ne izdvaja sredstva, a još do juče nisu plaćali nikakve obaveze prema emitovanju filmova i sl., sada će morati da plaćaju. Bar tu valjda moraju da imaju isti status prema državi zbog toga što će da ih tuži onaj ko je vlasnik tog filma. Ako to budu počeli da plaćaju, a moraće, a ne vrši se privatizacija i niko ne bude za njih do kraja zainteresovan, sem da upravlja tim lokalnim radio-televizijama, onda ćemo objektivno dobiti nešto što se više ne zove radio-televizija, nego se zove samo po imenu; onda je logično valjda da već sada kada Skupština hoće i kada ova država hoće da izvrši privatizaciju kažu da se to izvrši u narednih godinu dana i da onaj ko hoće da ulaže tamo, ulaže i nastavi dalje razvoj te lokalne radio-televizije, u koju je već 20-30 godina nešto ulagano. Nažalost, i tamo gde ima dve lokalne radio-televizijske stanice i gde je jedna opštinska, ta opštinska je, sasvim je izvesno, već danas u mnogo lošijem položaju nego što je neka druga lokalna ili radio-televizijska stanica u toj sredini, koja ne pripada lokalnoj vlasti.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Poštovana gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nema razloga za drugačiju vrstu tretmana. Ako smo, donoseći zakon o privatizaciji, taj proces oročili na četiri godine, mi smo time utvrdili određena prava i obaveze svih učesnika u toj privatizaciji. I, kada bismo danas rekli da se televizijske stanice koje se nalaze u opštinskom vlasništvu moraju privatizovati za samo godinu dana, mi bismo njima umanjili ona prava koja su zagarantovana svim drugim učesnicima u procesu privatizacije. Zbog toga su utvrđeni identični vremenski rokovi, s tim što niko tim stanicama ne brani da se one privatizuju u kraćem vremenskom roku. Niko ne brani da se, po Zakonu o privatizaciji, već sutra u nekoj lokalnoj skupštini opštine donese i usvoji konkurs, odnosno započne proces privatizacije kroz utvrđivanje vrednosti, angažovanje republičke agencije, dakle, kroz sve one procedure koje su utvrđene Zakonom o privatizaciji. Već sutra, ako postoje problemi finansiranja, lokalna samouprava može iskoristiti ovaj zakon i na osnovu njega pokrenuti taj proces privatizacije. Svaka lokalna samouprava koja ima problem sa finansiranjem vrlo rado će to pokrenuti i tako rasteretiti opštinski budžet, jer ionako više ne postoji ta vrsta potrebe za postojanjem lokalnih radio i TV stanica, kao što je to bio slučaj u prethodne četiri godine. Objasnili smo zbog čega i u čemu je bila razlika između lokalnih TV i radio-stanica i ove državne - u programu koji su emitovale. Velika je razlika, profesionalno na lokalnom nivou, i potpuno politizovano na nivou Republike. Danas su drugačije prilike i zato su četiri godine krajnji rok, može se početi već sutra.
Ako se više niko ne javlja za reč, prelazimo na drugi amandman na član 96. gde su amandmane u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Atila Juhas i Branislav Grubački. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Grubački.
Poštovano predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, kolege poslanici, poštovani predsedniče Odbora za kulturu i informisanje, odustao sam od diskusije po prethodnom amandmanu, kao što sam odustao od jednog od amandmana na samom Odboru za kulturu i informisanje, iz prostog razloga da malo relaksiram na jednoj strani Skupštinu odnosno Odbor, a na drugoj strani ne bih li učinio nešto da se doživi neka katarza u ovoj skupštini i da bi na neki način ljudi shvatili da će predlozi koji dolaze iz Skupštine Vojvodine, a koje, sticajem okolnosti, tehničkih, nesrećnih, kakvih god hoćete, nisu u stanju predlagači da ovde tumače, biti ovde objašnjeni na neki način od strane Lige socijaldemokrata Vojvodine. Mi smo podneli sledeći amandman - u članu 96. stav 4. posle reči "regionalne zajednice" stavlja se tačka, a preostali deo se briše. Zbog čega - u tom stavu je predviđeno da skupština opštine možeosnivati samo jednu radio-stanicu, i da jedan radio ne može imati dva programa. Mislimo da to u Vojvodini nije dobro i da ljudi u višenacionalnim sredinama, ako imaju tehničkih i organizacionih mogućnosti i para da emituju programe na dva jezika, odnosno na više jezika, moraju biti u mogućnosti da konkurišu za te programe. Postoji, u krajnjoj liniji, radiodifuzna agencija koja će moći da odlučuje o tome, o dodeli frekvencija, i samim tim će moći da odluči da li je taj zahtev opravdan ili nije. Znači, kod nas to zaista tako stoji i zaista očekujem da ova skupština to usvoji, uz tehnička pitanja koja se nalaze posle ovog člana, a ovaj član nije tehnički, nego je vrlo bitan za nas u Vojvodini, iako ga Odbor za kulturu i informisanje nije usvojio. Toliko o ovome.
Da li se još neko od učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Biači Anton, predsednik poslaničke grupe DOS-SVM.
Cenjene kolege poslanici, smatram da predlog ovog amandmana treba još malo obrazložiti, ako predlog člana 96. ostaje u ovoj formulaciji kako je dat i ako bude usledila privatizacija u roku od četiri godine. Ne govorim, naravno, o novokomponovanim i politički reketiranim radio-stanicama koje su počele svoje emitovanje između 1990. i 2000. godine, nego isključivo o javnim servisima lokalnih zajednica, koji su stari 30 i više godina i, nezavisno od toga kakvi su vetrovi duvali, uvek su bili u službi građana; kao na primer: Radio Sombor, Radio Zrenjanin, Radio Kikinda, pa čak i Radio Srem, i naravno Radio Subotica. Na primer, Radio Subotica je 30 godina emitovala tri programa - program na srpskom, program na mađarskom i program na hrvatskom jeziku, na tri frekvencije, dve FM frekvencije i jedna SF frekvencija, dok ona nije bila brisana bombama NATO-a. Znači, ako bismo uskratili mogućnost da ove radio-stanice emituju dva ili više programa na dve ili više frekvencija, smatram da bismo izazvali neželjene konsekvence i posledice u tim lokalnim zajednicama. Iz tih razloga smatram da ovaj predlog izmena ovog člana stava 4. treba ozbiljno razmatrati i da Vlada svakako treba da usvoji amandman koji su dali poslanici gospodin Grubački i gospodin Juhas.
Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, moja dužnost je da odgovorim na ovaj amandman, posebno zbog toga što su ga izneli pripadnici stranaka DOS-a. Zahtev je opravdan, ovde se praktično traži da se u opštinama kao što je Senta (odakle je predlagač) ili Subotica (odakle je prethodni govornik) ostvare dve frekvencije za radio ili televiziju, da bi jedna bila recimo na srpskom, a jedna na mađarskom. Moram da upozorim da postoje u Vojvodini opštine koje su čak i trojezičke i da bi možda trebalo i tri frekvencije, ali problem je u tome što su frekvencije kao nacionalno blago, u stvari strašno su ograničene, i ako se pravilno ovo tehnički uradi, kako ćemo uraditi do kraja godine, njih će biti relativno malo. Samo bih naveo primer, ne kažem da je u svakoj opštini u Srbiji, daleko od toga, potrebno da imate dve, ali ako se u načelu donese ovaj zakon mi bismo morali uneti neku klauzulu, ono što vi niste uneli u amandman, da to važi samo za opštine gde u nekom procentu ljudi govore drugi jezik, a ne srpski. Onda bi značilo, recimo, da na 120 opština u Srbiji, ako svaka ima dve frekvencije za radio i dve za televiziju, a mi smo sami rekli da je između 300 i 400 frekvencija moguće u Srbiji, neće biti nikakve mogućnosti da se privatizuje bilo koja radio ili televizijska stanica ili bilo kakva druga da postoji u mešovitom sastavu. Prema tome, čini mi se da je ovde glavni problem relativno mali broj frekvencija. Ono što je ovde moguće, a što se u ovom amandmanu negde ne dodiruje, to je: prvo, mi smo dali drugi kanal pokrajinskom javnom radiodifuznom servisu, koji treba da bude eksplicitno na jezicima narodnosti. Drugo, ono što je vrlo bitno, to je da niko ne zabranjuje opštini da na nekom privatnom televizijskom ili radio kanalu zakupi vreme, u kome može da iznese sve ono što je potrebno. Da li je potrebno da opština ima svoju frekvenciju, da ima svoj sopstveni program, dakle, da se umreži, da se poveže više privatnih stanica i da se zakupi vreme. Moram da kažem da to važi za čitavu Srbiju, a ne specifično za ove o kojima vi govorite, da je to da opština poseduje radio-televizijsku stanicu neka vrsta luksuza koja je praktično nepoznata Evropi. Verujte, ja sam bio u mnogim gradovima u Evropi i gotovo je nepoznato da opštine imaju radio i televiziju; čak i veliki gradovi nemaju; ali, ajde, gradovi još i imaju. A ja sam bio u zemljama koje se smatraju najbogatijim u Evropi, kao što je Norveška. To je u malim opštinama potpuno nezamislivo. Ljudi gledaju te velike ili privatne kanale koji pokrivaju najveći deo Norveške ili celu Norvešku. Znači, još jedanput, jedino zbog čega Vlada nije u mogućnosti ovo da prihvati su tehničke mogućnosti,mali broj frekvencija u eteru, kada se do kraja godine napravi radio frekvencijski plan koji će ići sa zakonom o telekomunikacijama. Inače, u političkom smislu, vaš zahtev je opravdan.
Ako se više niko ne javlja za reč, prelazimo na amandman na član 96. koji su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Toma Bušetić i Bora Stanimirović. Na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika Zakonodavni odbor je odbacio ovaj amandman kao nepotpun, zbog čega on ne može biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine, a po članu 142. stav 5. Poslovnika. Narodni poslanici Dušan Cvetković, Milan Janković i Hranislav Perić zajedno su jednim amandmanom predložili da se poglavlje VI i članovi 97, 98, 99, 100, 101. i 102. brišu. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Gospođo Čomić, kolege poslanici, iako je vreme poodmaklo ja bih zamolio gospođu Čomić da mi dozvoli da kažem u ime poslanika Socijalističke partije sa juga da materijali za četiri vanredna zasedanja nisu stizali kod nas u Leskovac, Pirot, nego tek na dan kada smo mi bili u Beogradu, tako da smo bili onemogućeni da praktično imamo i dnevni red. Samo da vas zamolim da bar dnevni red, u trenutku kada ga DOS usvoji ili Vlada, telegramom pošaljete da bismo na neki način bili ravnopravni sa ostalim kolegama poslanicima. Da se vratim sada na amandman koji se odnosi na poglavlje VI ovog zakona, tj. članove 97-102. - sprečavanje nedozvoljene medijske koncentracije. Iako su vam u izradi konačne verzije ovog zakona, na skupovima održanim u zgradi ovog skupštinskog zdanja krajem maja meseca, predstavnici OEBS-a izneli ozbiljne primedbe na široko detaljisanje ili kako su oni rekli - fragmentovanje nezavisne medijske koncentracije, vi ste, ne uslišujući njihovu molbu i njihove zahteve, čak to i proširili. Svesni da ovo poglavlje nije u skladu sa opšteprihvaćenim principom transparentnosti, mi iz poslaničke grupe SPS-a smo predložili da se čitavo poglavlje VI briše. Naš predlog za brisanje polazi od toga da se ovim poglavljem na najrestriktivniji način brišu sva osnovna opredeljenja tržišne privrede. Ovo iznosim i zbog toga jer se ovim normama praktično guši sloboda medija. Kako je moguće potencijalnom emiteru zapretiti čak i zabranom rada zato što želi da otkupi kapital neke druge TV stanice, a sposobnošću novinara i voditelja koji magično privlače gledaoce i slušaoce, pa zbog toga i one koji hoće da plate i reklamu, oni stvaraju veliki kapital koji žele da ulože upravo u medije. Zar vi, gospodo iz DOS-a, mislite da kapital stvoren u jednoj TV stanici neko ko ume najbolje da radi samo taj posao treba da ulaže u gajenje prasića ili muznih krava? Zato vam predlažem još jednom da se prihvati ova preporuka OEBS-a i Komiteta saveta ministara Evrope koji su zahtevali da ovu oblast uredite sa više delikatnosti, i da članove 97-102. brišete. Kada na pravi način otklonite glavne nedostatke u ovom poglavlju, u ovoj oblasti, odnosno bar delimično uspostavite tržišne odnose, onda se kroz dopune zakona sigurno to može regulisati. Ovo napominjem i zbog toga što ćemo i na ovom zasedanju imati ponovo zakone koje smo usvajali pre šest ili sedam meseci, odnosno njihove dopune, pa je lako moguće da i ove dopune unesete. Ovo možete da uradite i na taj način pošto zakon važi u šestom poglavlju, a u sedmom poglavlju važi sa januarom iduće godine da to može da se učini i sa ovim poglavljem šest i da se dotle napravi ova izmena. Zahvaljujem.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Ako ne, prelazimo na član 104. na koji je amandman podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, u članu 104. predlažem samo uvođenje novog stava 7, s tim što bi se sadašnji stav 7. pomerio i bio bi stav 8, koji bi glasio, a reč je o reklamiranju i sponzorstvu: U reklamama i TV - kupovini ne mogu se ni likom ni govorom pojavljivati izabrana, imenovana i postavljena lica u Saveznoj vladi, Vladi Republike Srbije i izvršnim organima autonomnih pokrajina, ministri, njihovi zamenici, pomoćnici, kao i rukovodioci posebnih organizacionih celina pod neposrednom kontrolom Vlade i izvršnih organa i drugi funkcioneri. Mislim da je ova zabrana veoma važna. Mi smo imali slučaj pojavljivanja visokih funkcionera izvršne vlasti u nekim reklamnim spotovima;nije, doduše, još bilo u onim spotovima u kojima se reklamira prodaja, ali bilo je u nekim drugim spotovima. Svi reklamni spotovi se moraju na isti način... Imali ste neke tamo akcije, reklamiranje ovoga, reklamiranje onoga, čak i nekih humanitarnih akcija. Ni to ne sme da radi funkcioner izvršne vlasti. Funkcioner izvršne vlasti ne sme lično da se pojavljuje u spotu koji to reklamira. Ne sme ni u jednoj reklami da se pojavi, to je poenta ovog amandmana. Naravno, ovo se može proširiti sa funkcionerima zakonodavne i sudske vlasti, a bilo bi veoma pametno da se odredba odnosi i na funkcionere agencije, članove saveta agencije za radiodifuziju. Po prirodi svog položaja oni ne bi smeli da se pojave ni u jednom reklamnom spotu. Mislim da bi dobro bilo, pošto imate vremena, da Vlada razmisli o ovom amandmanu i da ga ugradi. Nisam se javljao za reč po prethodnoj grupi amandmana, jer smatram da treba suzbiti monopole u ovoj sferi, da se mora sprečiti koncentracija, ako neko ne može da dobije nacionalnu frekvenciju da je postigne zaobilaznim putem, nagomilavanjem lokalnih. To je, dakle, dobro rešenje, jer svi monopoli u ovoj sferi su veoma opasni, pa sam iskoristio priliku da uz obrazloženje ovog amandmana i to istaknem. Pošto su socijalisti tražili ukidanje ovih nekoliko članova, moram i njima nešto da poručim: vi socijalisti ste najveći krivci, vi socijalisti ste glavni krivci što je DOS došao na vlast.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li se neko od podnosilaca amandmana javlja za reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 106. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li se neko od podnosilaca amandmana javlja za reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Evo da vam učinim, ovoga puta neću iskoristiti ni punih šest minuta. Ovaj amandman je u skladu sa mojim prethodnim amandmanima. Ja sam već više puta govorio o tom tzv. civilnom sektoru, o nevladinim organizacijama i o njihovoj suštini, pa tražim u članu 107. da se briše deo teksta koji glasi "i radio i televizijskim stanicama civilnog sektora". Ovde stoji: "Ustanovama javnog radiodifuznog servisa i radio i televizijskim stanicama civilnog sektora zabranjuje se da budu posrednici, zastupnici ili da preuzmu ulogu oglašivača u ime i za račun trećih lica". Tražim da izbacite ovaj civilni sektor, jer očekujem da ćete prihvatiti sve moje prethodne amandmane koji se tiču ukidanja predviđenih privilegija civilnog sektora. Je l sad Čedomir Jovanović izriče opomenu? Znači, ova opomena ne važi.
Samo izvolite i nastavite izlaganje o svom amandmanu.
To znači da bi svako onaj je član ili rukovodilac tzv. nevladinih organizacija morao da formira privatnu firmu i da ravnopravno sa svima ostalima konkuriše za frekvenciju, i nikako drugačije. Dakle, da postoji samo javni i privatni sektor. Javni su državni radio i televizija i sve ono što je državno na lokalnom, regionalnom, pokrajinskom nivou. Privatni - sve ostalo. Svi ostali da imaju status privatnika, s tim da kada regulišete status crkava i verskih zajednica posebnim zakonom one imaju određene privilegije u odnosu na druge privatnike. To bi bilo prihvatljivo, a za sve ostale treba jednostavno ukinuti privilegije.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković, Milan Janković i Hranislav Perić. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, koja u svom sastavu ima veliki broj ljudi sa juga Srbije, posebno je zainteresovana za lokalne i regionalne televizijske stanice, i to ne iz nekih lokalpatriotskih razloga, nego upravo zbog toga što mi na jugu Srbije imamo mogućnost da gledamo veoma mali broj televizijskih stanica. Mi ne gledamo ni jednu trećinu i preko kablovske televizije nemamo mogućnost da vidimo ni jednu trećinu beogradskih stanica. Zbog toga smo podneli amandman na član 108. Predloga zakona, koji tretira reklamu i dužinu trajanja reklame na lokalnim TV stanicama. Predložili smo u članu 108, koji ograničava vreme trajanja reklama na lokalnim i regionalnim televizijama na 10% dnevno emitovanog programa, da se to izbriše. Potpuno je nelogično, kolege poslanici, da se ograničava vreme za reklame tim lokalnim stanicama, kojima je to praktično jedini izvor finansiranja, jer drugih izvora nema. Pogotovo kada se iz ove TV pretplate koja je predviđena na nivou Republike ništa ne izdvaja za to. Mi smo u radu raznih odbora pokušavali da ubedimo ljude da se deo TV pretplate prebaci na lokalne TV stanice, kako bi mogla da se obnovi bar emisiona tehnika. Jer, vi znate da su na lokalu televizijski studiji tako napravljeni da je, kako leskovački kažemo, praktično sklepana tehnologija i sklepani su studiji, pa smo zbog toga mišljenja da je deo toga trebalo odvojiti; ali, kada već nije, onda bar ne treba ograničiti dužinu trajanja reklama. Ukinuli ste, gospodo iz DOS-a, TV pretplatu od jedne marke i uveli ste TV pretplatu od sedam maraka. Sada ćete vi, gospodo iz Vlade, obezbeđivati Televiziji Srbije 600-700 miliona dinara mesečno. To je nešto; malopre je gospodin Jovanović rekao da sada Vladaizdvaja 100-120 miliona dinara, a sada ćete izdvajati 600-700 miliona. Zbog toga što izdvajate za njih oni ne da će vas slaviti i da će o vama pisati hvalospeve, nego pretpostavljam da će gospodin potpredsednik Vlade i posthumno biti slavljen u toj televiziji, kojoj je on uspeo da obezbedi toliko velika sredstva; a verovatno će se tražiti da doživotno gospodin Korać bude član ili čovek koji odlučuje o televiziji, zato što su to enormno veća sredstva od onih koja se ovog trenutka izdvajaju.
Ja vas molim da ne prekoračujete vreme i govorite o temi koja nije vezana za sadržaj vašeg amandmana.
Da samo kažem, poštovani građani, ta sredstva i ta slava koju će steći i DOS, i Čeda Jovanović, i gospodin Korać leži na vašoj grbači. Od one marke koje su vas oslobodili sada vam naplaćuju taksu sedam maraka.
Tri minuta i 30 sekundi, i pored upozorenja da se vratite na temu svog amandmana, molim vas, pošto imate još amandmana, da najozbiljnije shvatite obavezu poštovanja Poslovnika kada je u pitanju obraćanje drugim poslanicima i izricanje stavova za govornicom. Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Žarko Korać.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, vidite, zbog ovakvog načina govora je stavljena klauzula o jeziku mržnje. Ja nikada nikoga u javnom govoru nisam vređao, a posebno nisam govorio o tome šta će biti posthumno sa nekim. Šta će biti posthumno sa svima nama, to će odrediti generacije koje dolaze. Da prevedem na običan jezik - posthumno znači posle moje smrti. Dakle, vi ste se našli pozvanim da govorite o mojoj smrti ovde za govornicom. Moram da vam kažem da to nije dobar način i da to nikako dostojanstvo ovoj skupštini neće vratiti. Moram da vam kažem još nešto, ja sam prećutao pre dva dana kada je neko iz vaše poslaničke grupe rekao da sam ja poražena snaga sa Osme sednice i visoki funkcioner Saveza komunista. Za Osmu sednicu sam vezan toliko što sam gledao na TV, a nikad u životu nisam bio nikakav visoki funkcioner Saveza komunista, to se može proveriti. To je nebitno. Nisam reagovao. Molim vas, poštovani kolega, pošto smo mi svi ovde kolege, narod nas je izabrao na nekom poslu da mu pomognemo da bolje živi,da mi razgovaramo o onome što je predmet našeg razgovora, a to je jedan član predloga zakona. Dakle, nikakvu ličnu ljutnju nemam u odnosu na ono što ste rekli, ali mislim da nije dobro da razgovaramo o ljudima, da razgovaramo o karakterima, o ličnostima, o životu, o smrti, a da ne govorimo ono što je interes građana ove zemlje, a to je kakav zakon koji će da reguliše radio i televiziju imamo. Moram, u odnosu na sadržaj o kome ste govorili povodom amandmana, da vam kažem sledeće. Ne znam kako ste došli do sume, kako ste je izračunali, to je vaša procena koliko domaćinstava u ovoj zemlji ima televizor i radio aparat. Pa, da ostavim potpuno otvoreno pitanje, nismo sigurni da će mnogi od njih plaćati i pokušaće da izbegnu. U ovom trenutku postoji samo jedna procena koliko bi to moglo biti. Moram otvoreno reći, poštovani kolega narodni poslaniče, ta suma je znatno, znatno manja. Kako već sada o tome govorimo, samo ću vam reći sledeće - u Sloveniji, u regionu od Makedonije do Slovenije, u bivšoj Jugoslaviji i regionu koji je širi od bivše Jugoslavije, vrlo različito se kreću ti procenti koliko se izdvaja za bivše državne televizije. Moram da vas upozorim, molim vas da me saslušate, samo još ovo da kažem, da je taj procenat izdvajanja od 60, 70 miliona eura pa do 120, 130 miliona eura, koliko je u Sloveniji. Drugim rečima, ogromna sredstva se izdvajaju; Slovenija koja ima dva miliona stanovnika u ovom trenutku za televiziju izdvaja oko 20 puta više nego Srbija.
Za reč se javio ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Zoran Anđelković, pa narodni poslanik Vojislav Šešelj. (Iz sale: Evo ga Baki posthumno.) Zaista vas molim, izvinite poslaniče, sve poslanike, ovo je 12. sat rada i potrebno je zaista mnogo volje da se postigne koncentracija. Sedim ovde sa vama i meni je isto potrebna volja za koncentracijom. S obzirom da smo počeli da popuštamo u elementarnoj komunikaciji, sledeći postupak predsedavajućeg biće jasna podela opomena i svih mera za sve poslanike koji nemaju dovoljno koncentracije za sedenje u sali. Zaista vas molim. Izvolite, poslaniče.
Gospođo Čomić, ovo samo pokazuje da u stvari ne treba raditi 15 sati, jer se onda izgubi koncentracija i koriste se termini koji nisu za ovu skupštinu dostojni i potrebni. Ajde da se vratimo na ovaj član. Ovde je suština u tome što se ponovo u isti koš stavljaju civilni sektor i lokalne radio-televizije. Neophodno je u stvari naći načina kako to da se razdvoji. Civilni sektor, kako vi to zovete, ja bih nazvao društvena preduzeća. Kada 10 građana osnuje nešto, to je kao društveno preduzeće, a po Ustavu su sve svojine ravnopravne, društvena, privatna i državna. Ovde sada imamo državnu i privatnu i sada smo vratili ponovo društvenu svojinu, a to razumem kao neku potrebu. Treba to razdvojiti, jer objektivno to nije isto. Ovo su državne ustanove, državne, kada kažem lokalne vlasti naravno, a ovo je civilni sektor. Ako smo malopre govorili da oni inače imaju problema sa finansiranjem, onda verovatnotreba naći načina da se smanji ovo ograničenje. Kad je reč o dužini boravka socijalista na vlasti, potpuno sam siguran - da nismo pogrešili u odabiru koalicionih partnera, nikada DOS ne bi došao na vlast. [[Smeh.]]
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Moram priznati da mi nije naročito jasan ovaj amandman o kome je reč, ni zašto je on podnesen. Vaše je pravo da podnosite i nejasne amandmane. Međutim, trebalo bi da se izjasnite koji vas je to koalicioni partner upropastio. To je ostalo nedorečeno, kao i ko je kriv za vaš pad s vlasti. Hteo bih da iznesem jednu kratku primedbu Žarku Koraću, pa neću onda ni iskoristiti svoje vreme. Povodom ovog amandmana Žarko Korać je ovde govorio o nekim eurima. Šta znači to euro? To na srpskom jeziku ne znači ništa, gospodine Korać. Vidite, u raznim zemljama članicama Evropske unije taj se izraz drugačije izgovara. Neki kažu evro, Englezi kažu jurop, svako prikladno svom jeziku. U našem slučaju uobičajeno da se prema latinskom jeziku ravnamo. Ako se nešto piše euro, onda se čita evro, ako je reč o stranoj reči evropskog porekla.
Molim da se vratite na sadržaj amandmana na član 108.
Vi ste kao predsedavajući bili obavezni da upozorite gospodina Koraća da se ne kaže euro, nego evro.
Ja sam kao predsedavajuća dužna da vas sve upozorim da ste dužni u ovoj skupštini, a po Ustavu Republike Srbije član 8, da govorite srpskohrvatski jezik koji je u upotrebi. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li se neko od podnosilaca amandmana javlja za reč? Neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi? Na član 113. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li se neko od podnosilaca amandmana javlja za reč? Neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi? Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Da li se neko od podnosilaca amandmana javlja za reč? (Ne.) Neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi? Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo ovog zakona. Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo ovog zakona. Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog odbora prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo ovog zakona. Na član 116. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković. Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani potpredsedniče Vlade, u ime SPS sa grupom poslanika podneo sam amandman da se izvrši izmena člana 116. Prvi deo amandmana se odnosi na predlog da se briše stav 2. i 3. ovog člana, što je u skladu sa našim amandmanom na član 23. kojim se obezbeđuje ravnopravan položaj devetog člana saveta agencije, koji treba da bude sa Kosova i Metohije. Drugi deo amandmana se odnosi na stav 4. Naime,u tom stavu Vlada je predložila da je savet agencije dužan da u roku od 15 dana od dana kompletiranja saveta izabere predsednika i zamenika predsednika saveta, da donese statut, poslovnik o radu i opšte akte o unutrašnjoj organizaciji i sistematizacijiradnih mesta u agenciji. Znači, sve u roku od 15 dana. Logično je da na konstitutivnoj sednici savet izabere predsednika i zamenika predsednika i donese poslovnik o radu. Nije logično propisivati da se na toj prvoj sednici mogu doneti i ostala najbitnija normativna akta agencije, kao što je statut, akt o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta i drugo. Kako je moguće da se članovi saveta, koji su radno angažovani na svojim radnim mestima u drugim institucijama i firmama, uz sve uvažavanje njihove stručnosti i znanja, za 15 dana od dana izbora detaljno upoznaju sa tako složenim i ozbiljnim zadacima republičke radiodifuzne agencije da bi mogli da u tako kratkom roku donesu statut i unutrašnja akta kojima se reguliše broj radnih mesta i ostalo. Zaista, uz sve uvažavanje profesionalnih i moralnih osobina članova saveta agencije, shvatimo da oni nisu vidoviti da u tako kratkom roku od izbora mogu sagledati problematiku agencije i doneti sva normativna akta, a ta su akta bitna za oživotvorenje ovog zakona. Zbog navedenog, predlaže se jedan razumniji rok. Naime, predlaže se da se u roku od 15 dana od dana izbora održi konstitutivna sednica, da se izabere predsednik i zamenik predsednika i donese poslovnik o radu, a da u daljem roku od 15 dana savet donese statut i druga normativna akta o unutrašnjoj sistematizaciji, broju radnih mesta i drugo. Rok od ukupno 30 dana, koji se predlaže amandmanom, da se donesu sva potrebna normativna akta, sasvim je realan. Ovaj rok ne predstavlja odugovlačenje, ali predstavlja sprečavanje donošenja akata po nečijem diktatu sa strane i na brzinu, a da članovi saveta ne budu u prilici da na pravi način učestvuju u njihovom donošenju. Znači, treba neko drugi da pripremi, a oni samo da dignu dva prsta i da usvoje. Zbog toga smatram, da bi izbegli improvizaciju, da treba prihvatiti ovaj rok od 30 dana.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, o ovome amandmanu ću govoriti na srpskom jeziku zato što jedino taj jezik dobro znam, baš dobro. Drugi je razlog što je po saveznom Ustavu taj jezik propisan kao službeni jezik u celoj SRJ. Istina je da u republičkom Ustavu stoji srpskohrvatski, ali ako republički Ustav i savezni nisu saglasni, primenjuje se savezni. Ovo vam ne važi iz republičkog. Da vam objasnim zašto govorim srpskim jezikom o ovom amandmanu. Treći je razlog što Hrvati nikada kroz istoriju nisu govorili srpski jezik, govorili su čakavski i kajkavski, a srpski su kao svoj prihvatili u vreme ilirskog pokreta.
Narodni poslaniče, molim vas da jezikom koji sami odaberete, to je vaša sloboda, ali da tim jezikom progovorite o sadržini amandmana na član 116.
Slušajte, ja sam u stanju sada da vam govorim i na ruskom, i na engleskom i na arapskom, ali ste me destimulisali, naljutili ste me i neću više ništa da govorim o tome.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 120. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Grubački. Podnosilac amandmana ne želi reč? Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 121. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača na sednici tog Odbora prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 122. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) Ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača želi reč? Reč ima predstavnik predlagača, potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Žarko Korać.
Gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, želeo sam samo iskreno da vam se zahvalim na vrlo korektnoj raspravi koja se zaista ticala merituma. Bila je malo i veselija nego što sam očekivao, bilo je i nešto varnica, ali uzimajući u obzir našu parlamentarnu tradiciju, gde se obično govori bez mere i često, nažalost, veoma netolerantno, mislim da je ovo bila, bar po mojoj ličnoj oceni, vrlo tolerantna diskusija. Iskreno vam se zahvaljujem i nadam se da ćete izglasati ovaj zakon kada bude došlo vreme da za njega glasate.
Molim vas da budete strpljivi i da sednete još koji minut, da završimo ovu tačku dnevnog reda - Predlog zakona o radiodifuziji. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje, koji odredi predsednica Narodne skupštine Nataša Mićić, odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo današnji rad i rad sednice Petog vanrednog zasedanja nastavljamo u ponedeljak u 10,00 časova.