Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, moje obraćanje sa ovog mesta posle ove, praktično, dvomesečne pauze će biti u pravcu da još jedanput podsetimo javnost u Srbiji, a naročito građane Kraljeva, za sve ono što se u letnjem periodu dešavalo u Kraljevu kada je u pitanju lokalna vlast. Sa ovog mesta više puta sam ukazivao na veoma sporne stvari koje su se dešavale prilikom četvrte promene vlasti za dve i po godine. Naime, suština problema je nastala kada je Vlada svojim zaključkom, praktično, napravila većinu u Kraljevu, zaključkom koji je potpuno neprimeren i do dana današnjeg nisam dobio adekvatan odgovor, iako sam više puta postavljao to pitanje. Naravno, taj zaključak Vlade je takav da i dan-danas sadašnja opozicija u Kraljevu, a i Nova Srbija, nikada nije dobila zaključak Vlade, a otud je, pre svega… (Predsednik: Gospodo poslanici, molim da samo saslušamo poslanika.) … nemogućnost da na takav zaključak Vlade Nova Srbija i ostale opozicione stranke u Kraljevu reaguju pravnim sredstvima i nemogućnost da se uloži bilo kakav pravni lek jer takav dokument nikada nije ni dobijen, odnosno taj zaključak Vlade. Naravno, usledile su stvari posle toga da je MUP praktično izvršio takav zaključak i na prvim sednicama kada se ponovo promenila vlast MUP je obezbeđivao danima SO Kraljevo i to je bila jedna vrlo ružna slika, jedna vrlo ružna atmosfera, jedna veoma loša poruka kakvu je Kraljevo, a i Srbija poslala u svet. Iza toga usledili su dvomesečni mirni protesti o kojima je javnost Srbije veoma malo obaveštavana, jer sigurno da to nije bilo u prilog aktuelne vlasti. Protesti su se završili jednim jedinim ciljem, jer su sve opozicione stranke u Kraljevu, verujući u pravosuđe, verujući u pravosudne organe i državu, podnele niz tužbi. Moram da istaknem ovom prilikom da ni po jednoj pojedinačnoj tužbi od odbornika koji su zamenjeni nije odreagovano. Mi ni dan-danas nemamo nijednu presudu, jer upravni sudovi praktično u svakom pojedinačnom slučaju stalno traže dopunu dokumentacije i apsolutno verujemo u to da im je želja da se praktično ovih godinu i po dana zabavljaju sa tom dopunom dokumentacije i možda presude ovu stvar upravo u onom trenutku kada budu raspisani novi izbori. To nije reforma pravosuđa, to nije nešto za šta se verovatno svi ovde zalažemo, naročito aktuelna vlast kada nam danima priča o tome kako je veoma dobro sprovedena reforma pravosuđa, a vidimo da smo juče imali praktično štrajk u administraciji, da ti ljudi koji su na rubu egzistencije treba da rade nešto i veoma je teško, znate, kada neko prima 16, 17 ili 18 hiljada dinara platu, a predsednik Vrhovnog kasacionog suda svoju platu sa nekih 270 ili 280 hiljada podiže na 400 hiljada dinara. Veoma je teško objasniti ljudima u administraciji u Srbiji u pravosuđu da nema novca za te ljude. Naravno, u prilog tome ide, vidimo, i danas da je predsednik opštinskog, odnosno osnovnog suda u Kraljevu sebi praktično isplatio nešto, navodno nije otišao na godišnji odmor. To je postala praksa u Kraljevu. To je isto uradio i aktuelni gradonačelnik u Kraljevu. Smatramo da je to potpuno neprimereno i ne znamo koji je zakonski osnov za to.
Prošlo je pet minuta. Prijavio se gospodin Boris Aleksić, ali najpre Zoran Ostojić.
Uvažena predsednice, našeg kolegu Ivana Andrića, ostale poslanike, a i javnost, obavestili ste da ne postoji, odnosno na njegovo pitanje da li postoji ugovor i kakav je to ugovor između RTS i Skupštine, rekli ste da ugovora nema. Zato imam nekoliko pitanja s tim u vezi. Ako ugovora nema, na osnovu čega gospodin generalni direktor RTS potražuje tri miliona i 300 hiljada? Vi ste rekli da će eksperti ispitati da li je to ta suma itd, ali pre toga se postavlja pitanje – što 2006. godine? Zašto ako nema ugovora, zašto od 2006. godine? Zašto ne od 1996. godine? I vi ste u vaše vreme, mada se ono vratilo, prenosili. Ili od pre dve godine? Stiče se utisak da u principu RTS-u treba neki novac, pa je ovo način da ga izvuče pred rebalans. Pitam i vas kolege i koleginice da li znate i da li bilo ko od nas zna kakvo je finansijsko poslovanje te kuće unazad šest godina od kada je vodi gospodin Tijanić? Da li ima dobitke ili gubitke? Koliki su ti gubici? Znate, do završnih računa tog javnog servisa nemoguće je doći. Znam da mi nismo birali upravni odbor, ali smo birali Savet Republičke radiodifuzne agencije, ona ga je birala. Pitam njih da li bi mogli da nam kažu kako ta kuća posluje, sa dobiti ili sa gubitkom? To je prvo pitanje. Takođe, drugo pitanje je da li je, gospođo Đukić-Dejanović, vama direktor u razgovoru rekao što je uzeo 1. januar 2006. godine, ako ne postoji ugovor, što nije uzeo neki datum pre ili neki datum posle, ili je to baš suma koja mu treba? Treće, kolike su zarade Upravnog odbora RTS, koji je izabrao pre izvesnog vremena po drugi put, odnosno po treći put gospodina? Koliko zarađuje Slava Đukić, Milica Kuburović, Boško Mijatović, koji su izabrali gospodina Tijanića. Četvrto, da li će republička Revizorska institucija da uđe u RTS, ako već ne možemo da dobijemo završne račune? Peto, ako je neki sportski događaj od nacionalnog značaja i treba da ga vide građani Srbije, oni ga mogu videti na bilo kom od pet nacionalnih komercijalnih televizija. Ako neka komercijalna televizija za Ligu šampiona ili za Formulu ponudi nekakav novac, a novac se meri u stotinama hiljada evra, recimo 600 hiljada evra, a RTS to otkupi za 800 hiljada evra, čije su to pare? Da li je time zadovoljen interes građana da vide? Da li je interes građana samo da vide na RTS ili mogu da vide na bilo kojoj televiziji, a da ih to ne košta, jer kad RTS plati komercijalni program to košta građane Srbije. Ako skupštinski prenos košta ovoliko, koliko koštaju komercijalni programi na toj televiziji? Koliko puta više? Recimo, ona serija koja je gledana, kako se zove "Baba gori, a selo se češlja" ili tako nekako, da li u Zakonu o Radio-televiziji Srbije, odnosno u Javnom servisu igde piše da to treba da bude najgledanija televizija? Zbog čega građani plaćaju pretplatu? Ovo su sva pitanja koja moramo ovde da otvorimo pre nego što on ucenama dobije pare iz budžeta - da li je to toliko, koliko troši na komercijalne programe, da li je to obaveza RTS, koliko? Poslednje pitanje za Vladu gospodina Cvetkovića, odnosno za ministra – koliko je para, hajde uzmimo ovaj 1. januar 2006. godine, do sada tzv. javni servis dobio iz budžeta za tehniku, dobio iz budžeta za otpremnine radnika koji su omiljeni, koji su dve godine pred penzijom, pa dobio otpremninu od 20.000 evra, a onda nastave da rade po ugovoru o delu? Ovo su sva pitanja koja stoje pred nama. Možete zabijati glavu u pesak. Nije bilo moguće pred reizbor otvoriti ovo pitanje na nadležnom Odboru za kulturu i informisanje jer predsednica nije htela da ga zakaže. Shvatite, 3.300.000 to je preko 17 hiljada penzija, ako je penzija 20.000. Ovih dana studenti koji su ispunili uslove ne znaju da li će biti na budžetu. To je 3.500 školarina, a ovde se frljamo milionima evra – daj mi, treba mi pošto sam upropastio kuću.
Neka vaša pitanja ćemo proslediti Javnom servisu i Vladi. Deo pitanja koji se odnosi na mene vezan je za činjenicu da jeste bilo od 2006. godine do danas oko 3.000 sati prenosa, da smo u obavezi da javnost u radu i dalje bude način našeg rada i da nemamo nikakvih ugovornih obaveza prema RTS. Naravno, i da imamo bilo kakvih obaveza, jasno je da ne raspolažemo nikakvim sredstvima, jer nismo uopšte u mogućnosti mi kao Skupština da razgovaramo na taj način. Mislim da je suština da zaista nema nikakvih formalno-pravnih obaveza. Naravno da je Vlada u određenoj relaciji sa Javnim servisom i deo odgovora koji ćete vi dobiti i razjasnićete zapravo koje su tu relacije. Narodni poslanik Boris Aleksić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, postavljam pitanje Vladi Republike Srbije, nadležnim državnim organima, šta su preduzeli da zaštite najosnovnija ljudska prava pritvorenih Srba u pritvorskoj jedinici Haškog tribunala? Da bih vam objasnio šta je Haški tribunal, reći ću vam ukratko – 16 Srba je umrlo u Haškom tribunalu ili od posledica nakon puštanja iz Tribunala u Hagu. Slučaj Milana Kovačevića, upravnika bolnice u Prijedoru, čovek je prilikom hapšenja i deportovanja u Hag doživeo više moždanih udara i infarkta, a nadležni organi su dobili kompletnu dokumentaciju. To uopšte nije bilo dovoljno da on bude zbrinut. Kako svedoči Duško Tadić, koji je takođe bio pritvoren u Haškom tribunalu, dobro slušajte ovo, on je imao ćeliju pored Kovačevića, "noć pre nego što će umreti upravnik Prijedorske bolnice satima je zapomagao od bolova, išao sam od zida do zida ćelije, odlazio u krevet pokušavajući da zaspim, ali nije išlo", priča Tadić. "Plač je postojao sve jači i bolniji. Onda sam pritisnuo alarmno dugme koje se nalazilo u svakoj ćeliji, niko se nije odazivao. Ponovo sam pritisnuo i opet ništa, samo se ugasila kontrolna lampica koja je do tada gorela. Bio sam siguran da su i drugi zatvorenici na prvom spratu reagovali kao i ja. Zbog toga su nas posle kraćeg vremena sve isključili", navodi Tadić. Pod sličnim okolnostima umro je ili je ubijen Slobodan Milošević, zbog neadekvatnog lečenja. Davali su mu lekove koji poništavaju dejstvo jedan drugog. Iz istog razloga Slavko Dokmanović je takođe umro, zatim Milan Babić, koji je zbog pritisaka koji su vršeni na njega izvršio samoubistvo. Dame i gospodo narodni poslanici, stručni lekari iz Srbije su još 16. oktobra 2009. godine vrlo precizno nakon pregleda dr Vojislava Šešelja ustanovili da postoji mogućnost pojava aritmija i da postoji mogućnost od naprasne smrti ukoliko ne bude adekvatno lečen. Taj izveštaj je potpisao dr Zdravko Mijailović sa VMA, koji je imenovan od Sekretarijata tribunala u Hagu, dakle, po njihovom izboru. Napravio je izveštaj na 61 strani. Zatvorski lekari ništa nisu preuzeli. Lečili su Vojislava Šešelja kao i do tada i njemu su se tokom 2010. godine pojavile intenzivne aritmije. On je 17. septembra odveden na tzv. elektro-konverziju. Elektro-konverzija je metoda kada se pacijentu daju elektrošokovi kako bi mu se srce vratilo u normalni sinusni ritam. Pre toga, dr Paulus Folke, koji je lečio i Slobodana Miloševića, koji je lekar opšte prakse, koji leči Vojislava Šešelja, govorio je da Šešelj nema nikakvih problema. Pre izveštaja dr Mijailovića, svoj izveštaj su podneli haški lekari, i to dva lekara opšte prakse i jedan gastroenterolog. Oni su na tri strane napisali da Vojislav Šešelj nema zdravstvenih problema. Nažalost, izveštaj dr Mijailovića i ono što se desilo u haškom kazamatu ih je kasnije demantovao. Sve vreme, bez obzira što se ubijaju Srbi u Haškom tribunalu, bez obzira što je zdravstveno stanje Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu kritično, Vlada Republike Srbije ćuti. Vaši predstavnici napuštaju Odbor za zdravstvo. Vaš tužilac za organizovani kriminal, Miljko Radosavljević, ne želi da dostavi informacije koje mu je tražio predsedavajući Pretresnog veća ili sudija Antoneti. Kada vam tužilaštvo nešto traži, vi dostavljate u roku od 24 sata. Vlada Republike Srbije ne želi da reaguje, ne želi da reaguje u zaštiti ljudskih prava, iako je na to obavezuju i Ustav i odgovarajuće međunarodne konvencije koje je potpisala. Predsedavajući Pretresnog veća tri, sudija, Žan Klod Antoneti je 21. septembra na Statusnoj konferenciji upozorio da je zdravstveno stanje Vojislava Šešelja izuzetno ozbiljno. Ne znam da li imate uši da čujete. To je rekao sudija Međunarodnog krivičnog tribunala u Hagu, da je situacija veoma kritična. Pretresno veće tri je još u julu naredilo da se izvrši medicinska ekspertiza dr Vojislava Šešelja. Do dana današnjeg to nije urađeno. Njemu se daju lekovi, kako je naveo dr Mijailović, koji izazivaju aritmije i to je dr Mijailović napisao u svom izveštaju 16. oktobra 2009. godine, da od određene vrste lekova može da se dobije aritmija, koji se daju Vojislavu Šešelju. Oni su posle tog izveštaja nastavili da daju te lekove. Šta Vlada Republike Srbije radi? Šta vi zaista čekate? Morate da reagujete što pre ako se brinete o ljudskim pravima, umesto da se dodvoravate EU i da trpite egzekuciju Srba u Haškom tribunalu. Poštujete Ustav, poštujte Univerzalnu deklaraciju o ljudskim pravima, poštujete Konvenciju o ljudskim pravima Saveta Evrope, poštujte Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima i zaštitite pravo ugroženih Srba u Haškom tribunalu.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, svedoci smo da se poslednjih dana u medijima opet pojavljuju tekstovi koji govore o tome koliko poslanici koštaju građane Srbije. U vreme teške ekonomske krize nije teško pretpostaviti da svaki građanin sa dosta ogorčenja čita podatke o tome da je neki poslanik uzeo toliko i toliko para. Postavljam pitanje sekretaru Narodne skupštine RS da nam odgovori - kako je moguće da se u izveštajima koji se daju o finansijskim troškovima Narodne skupštine uz ime narodnog poslanika stavljaju troškovi hotelskog smeštaja, putni troškovi itd, za njegovo učešće u radu parlamentarnih delegacija i stalnih parlamentarnih delegacija? Dakle, zaista molim, kako je moguće takođe da se uz primanja narodnih poslanika stavlja i ono što su doprinosi? Kako je moguće da se može pojaviti stavka u kojoj narodni poslanik primi ono što uzima država kao i svakom drugom zaposlenom? Zato vas molim da ne samo date odgovor svim narodnim poslanicima, pretpostavljam da je ovo interes svih narodnih poslanika, jer mi razumemo da neki imaju interes da vode kampanju protiv parlamenta, ali istovremeno ponekada kada su i dobronamerni iz podataka koje dobijaju oni ne vide jasno šta je ono što narodni poslanik primi, a što je ono što su redovni troškovi Narodne skupštine. Pa vas molim, osim odgovora, pripremite narodnim poslanicima jedan predlog kojim bi se učinila jasnija slika o tome šta jesu primanja narodnih poslanika, a šta jesu troškovi rada redovnih aktivnosti Narodne skupštine.
Da li još neko u skladu sa članom 286. želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Miloš Aligrudić i Arsen Đurić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, povodom pretresa u pojedinostima druge tačke dnevnog reda, dakle Predloga zakona o akreditaciji, pored predstavnika predlagača magistra Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, i prof. dr Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, pozvala sam da sednici prisustvuje Jelena Popović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, i Biljana Tomić, viši savetnik u Ministarstvu zdravlja. Nastavljamo rad. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AKREDITACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Milan Škrbić, Vjerica Radeta, Vladan Batić, Milorad Krstin i Dobrislav Prelić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Oto Kišmarton želi reč.
Poštovane kolege, dame i gospodo, SNS je podnela veći broj amandmana na ovaj zakonski predlog u cilju da bude bolji i kako bi dobili bolji zakon. Dobili smo mišljenje Vlade i po njemu svi ti predlozi, ne samo SNS nego uopšte podneti predlozi za izmenu nekih članova ovog zakona, nisu dobri. Pokušaću da bar građanima objasnim na čemu smo insistirali, šta smo našim amandmanima hteli izmeniti u ovom zakonskom predlogu. Mi iz SNS podneli smo amandman na naslov zakona. Ovaj zakonski predlog nosi naziv – Zakon o akreditaciji i taj naziv nam ne govori ništa o tome na šta se odnosi ovaj zakonski predlog. Ako se kaže, recimo, sutra će se raspravljati o zakonu o akreditaciji teško da bi bez uvida u sadržaj zakona poslanici, novinari ili građani koji redovno plaćaju TV pretplatu mogli da znaju očemu se radi u ovom zakonu, jer naziv – akreditacija ne upućuje na sadržaj ovog zakona. Ako recimo kažemo da će sutra biti rasprava zakona o vodama, zakonu o vazdušnom saobraćaju, zakonu o budžetu, to nas upućuje tačno na to o čemu će biti reči na Skupštini. Naziv zakona o akreditaciji nas ne upućuje tačno u sadržaj ovog zakona, jer se pojam "akreditacije" pojavljuje u mnogim oblastima i u drugim propisima. U pitanju je jedan veoma opširan pojam i u vrlo širokoj upotrebi, koji nije pogodan kao deo bilo kakvog propisa. Predlog SNS je svakako mnogo bolji od predloga Vlade i po nama ovaj zakon treba da ima naziv – zakon o kontroli kvaliteta proizvoda i usluga. Ovaj naziv nas upućuje na to na šta će da se odnosi ovaj zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Gospodin Babić želi reč. Izvinite, gospodine Buha, samo trenutak. Narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre dva dana na kraju rasprave u načelu o predlozima zakona o akreditaciji i zakona o zaštiti potrošača vi ste, gospodine ministre, namerno ili ne izrekli jednu neistinu ili napravili lapsus. Da li zbog nepoznavanja tematike ili ne, vi ste kao jedini komentar na izlaganje svih poslaničkih grupa rekli da je zahtev jedne poslaničke grupe da se promeni naziv Predloga zakona o akreditaciji u zakon o kvalitetu neutemeljen, da je nepotreban. Mislili ste na poslaničku grupu Napred Srbijo SNS, jer je to jedna od naših najvećih zamerki na ovaj predlog zakona, o čemu smo govorili u načelu i pretočili u amandman o kojem je govorio gospodin Kišmarton Oto. Zbog restriktivnog poslovnika o radu Narodne skupštine nisam mogao da odgovorim ili repliciram. Međutim, ministre Milosavljeviću, verovatno nas niste pratili sa dovoljno pažnje ili su vas pogrešno informisali, pošto ste dobar deo vremena proveli van sale, pa niste shvatili da je naš zahtev bio da se naziv zakona promeni u zakon o kontroli kvaliteta, a ne zakon o kvalitetu, kako ste interpretirali. Razlika između ta dva pojma je ogromna i posmatrajući sam naziv zakon sasvim slobodno izvestioci Vlade RS mogli su da budu i ministri Obradović, ili gospodin Vuk Jeremić ili Bradić, jer se ne zna da li se pojam "akreditacije" odnosi na Zakon o visokom obrazovanju i visokoškolske ustanove ili se možda tiče imenovanja diplomatskih predstavnika u stranim državama, ili se tiče Zakona o informisanju. Da ne bi unosili dodatnu zabunu, ipak vas molim da usvojite amandman SNS i promenite naziv zakona u zakon o kontroli kvaliteta.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Reč ima gospodin Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, u ime SRS podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o akreditaciji. Pre nego što pročitam i obrazložim suštinu amandmana moram pročitati član 1. Predloga zakona o akreditaciji. U članu 1. se kaže sledeće: Ovim zakonom uređuje se akreditacija, položaj i rad nacionalnog tela za akreditaciju RS, kao i druga pitanja od značaja za akreditaciju. U svom amandmanu zatražio sam da se reč "akreditacija" zameni rečima "sistem i postupak akreditacije". To je čisto pravno-normativna dogradnja ovog člana, koja će daleko šire pojasniti sam sistem mera i postupak akreditacije. Vlada je u obrazloženju odbila ovaj amandman. U obrazloženju se kaže sledeće – amandman se ne prihvata iz razloga što se predloženim amandmanom ne menja suština pojma akreditacije. Moje amandmansko rešenje i predlog nije bio da menjam suštinu akreditacije, nego samo da pojasnim osnovne elemente i postupke akreditacije. Nažalost, Vlada je odbila ovaj amandman. Mislim da je pogrešila u svemu ovome. Trebalo je da prihvati ovaj amandman.
Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Naša poslanička grupa je podnela amandman i na član 1, kako bi se na jasniji način definisalo pitanje koje se uređuje ovim zakonom. Naime, pročitaću još jednom taj prvi član kako ga je Vlada predložila. Kaže: Ovim zakonom se uređuje akreditacija, položaj i rad nacionalnog tela za akreditaciju u Republici Srbiji, kao i druga pitanja od značaja za akreditaciju. Naš predlog je da ovaj član glasi ovako: Ovim zakonom se uređuje osnivanje i nadležnost Agencije za kontrolu kvaliteta, uslovi koje moraju da ispunjavaju pravna i fizička lica koji vrše kontrolu kvaliteta proizvoda i usluga u prometu i usklađenosti sa standardima i postupak za izdavanje uverenja o ispunjenosti uslova za vršenje kontrole kvaliteta proizvoda i usluga u prometu i usklađenosti sa standardima. Našoj poslaničkoj grupi i meni je mnogo bolje ovo od predloga Vlade. Predloženi tekst našeg amandmana na jasniji način definiše pitanja koja se uređuju ovim zakonom, da bi bilo razumljivo. Takođe, amandmanom se predlaže da organ koji je nadležan za izdavanje uverenja i druge povezane poslove nazove Agencija za kontrolu kvaliteta. Upotreba reči "telo" u predlogu Vlade u nazivu ovog člana i drugim članovima predloga je očigledno posledica nerazumevanja pravnog položaja tog pravnog subjekta i pokušaj da se naziv odredi mehanički i netačnim prevođenjem izraza "akreditejšn badiz", koje je upotrebljeno u uredbi Saveta EU broj taj i taj. Taj izraz su pisci zakona preveli bukvalno kao "akreditaciono telo", umesto "akreditacioni organ" ili "ovlašćeni subjekat", što bi bio pravilni suštinski prevod i stvarno značenje izraza. Naime, engleska reč "badi" je upotrebljena u tekstovima propisa za označavanje državnog organa, a ne tela. Kada se koristi za označavanje tela ili grupa, radi se o ljudskom telu ili mehaničkom telu. Neprimerenost i neprimenjivost naziva tela je očita i kod primera država engleskog govornog područja, jer u nazivima njihovih organa i javnih agencija nema reči "badi", što je jasan znak da ni u državi Srbiji ne treba da koristimo takav naziv.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Igor Bečić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo obrazložiću zašto je trebalo da prihvatite amandman na član 2. Predloga zakona. Član 2. menja se i glasi: 1) Ocenjivanje usaglašenosti je svaka aktivnost kojom se utvrđuje da li su ispunjeni određeni zahtevi koji se odnose na proizvod, proces, uslugu, sistem ili osobu, utvrđeni propisima i standardima; 2) Ovlašćena organizacija je pravno lice koje ima važeće uverenje o osposobljenosti za vršenje ocenjivanja usaglašenosti i upisano je u Registar. U članu 2. su određena značenje nekih izraza upotrebljenih u ovom predlogu. Potreba za određivanje značenja je nastala iz razloga što su upotrebljeni izrazi stranog porekla ili su, pak, izrazi kojih nema u srpskom, ni u stranim jezicima. Istovremeno su objašnjenja značenja nerazumljiva do te mere da je bolje da se ni ne pominju. Takođe, vidimo da neke od tačaka nisu u skladu sa Ustavom. SNS je u narednim amandmanima te postupke i pojmove uredila na način koji je razumljiv u toj meri da posebno tumačenje i određivanje značenja nije ni potrebno. Ako predstavnik predlagača ne veruje da su ove odredbe nerazumljive, predlažemo da poslanicima saopšti njihov sadržaj, bez čitanja i objasni ih po značenju. Amandmanom se predlaže i utvrđivanje značenje pojedinih izraza koje je potrebno zarad lakše primene zakona i razumljivosti pojedinih odredbi. Primer nerazumljivost je i tačka 1) do te mere da razloge ne treba objašnjavati. Takođe, mislimo da je nepotrebno tačkom 4) objašnjavati kompetentnost, a u stvari je potvrđena sposobnost. Primer potpune konfuzije zbog nepotrebnog, a istovremeno korišćenja više reči stranog porekla je i tačka 2), gde se istovremeno koriste reči "sertifikat, akreditacija i kompetentnost". Tom odredbom se objašnjava sertifikat o akreditaciji, koji je dokument koji se izdaje telu koje nije kompetentno, što je toliko nakaradna jezička konstrukcija, da pisci ovog predloga zaista nemaju čime da se ponose. Ali, imaju čega da se stide. U prevodu na klasični i jasni srpski jezik, ta reč sertifikat je uverenje o ispunjenosti uslova za obavljanje ocenjivanja usaglašenosti, koje se izdaje pravnom ili fizičkom licu koje je ispunilo propisane uslove. Primer nesaglasnosti sa Ustavom je i tačka 5), kojom se objašnjava da pravila donosi tzv. akreditaciono telo. Tim pravilima propisuje svoje nadležnosti i prava i obaveze stranaka u upravnim postupcima koje sama vodi, što je u suprotnosti sa načelom podele vlasti iz člana 4. Ustava i opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava. Ništa bolje nije ni sa tačkom 7), u kojoj se propisuje da ovlašćenje može da se da i licu i delu pravnog lica, iako je opštepoznato da deo pravnog lica ne može biti samostalni nosilac prava i obaveza. Takođe je činjenica da se amandmani odbijaju, i to u obrazloženju odbijanja ovog amandmana se vidi da se ne ulazi u suštinu predloženih amandmana.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Zoran Antić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o akreditaciji je jedan od zakona koji je možda trebalo da se donese još pre sedam-osam, ako ne i pre 10 godina, od onog trenutka kada ste krenuli sa liberalizacijom uvoza i kada ste našu privredu izložili jednoj nelojalnoj konkurenciji. Nelojalnoj konkurenciji u tom smislu da je od tog trenutka u Srbiju ušlo jako puno nekvalitetnih proizvoda, nije bilo nikakve kontrole kvaliteta, pa i bezbednosti tih proizvoda. Nažalost, u mnogobrojnim zakonima koje ste u međuvremenu doneli niste ni predvideli da se izvrši kontrola robe koja se uvozi u Srbiju. ZaSNSje razočarenje što je jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji, eventualno EU. Znači, nešto zašta smo ucenjeni od strane međunarodnih faktora, što nismo prepoznali od kolikog je to značaja za našu privredu. Kao što rekoh, za sigurnost naših građana, ali i mogućnost da se kroz kvalitetnije proizvode, kroz jednu standardizaciju naših proizvoda, izađe na svetsko tržište i da budemo mnogo konkurentniji na tom svetskom tržištu. Značaj ovog zakona je veliki za našu privredu i pruža joj velike mogućnosti. To je samo ono što deklarativno možemo da kažemo. Ako pogledamo stanje naše privrede, ako pogledamo koliko tehnološki zaostajemo u odnosu na evropske zemlje, na koje se najčešće ugledamo, a bogami i u odnosu na zemlje u okruženju, videćemo da sam ovaj zakon neće pružiti veliku šansu našoj privredi. Tehnički propisi koji treba da se uređuju kroz Zakon o akreditaciji, kroz formiranje raznoraznih inspekcija, komisija, laboratorija koje će da utvrđuju kvalitet robe biće veliki problem za našu industriju, jer ne radi se samo o kvalitetu, radi se i o procesima proizvodnje, znači, o tehnološkim procesima koji se primenjuju prilikom proizvodnje. Ako pogledate koliko je zaostajanje Srbije u odnosu na zemlje u svetu, a da ne govorim o zemljama u okruženju, videćete da po apsorpciji novih tehnologija, od 130 zemalja, naša zemlja je nanekom 115, 120. mestu. Po sofisticiranosti procesa proizvodnje, nalazimo se na nekom 118. mestu, od oko 130 zemalja u svetu gde je izvršeno ispitivanje, da po investiciji u informaciono-tehnološkom sektoru zaostajemo za skoro svim zemljama u okruženju koje imaju četiri do pet puta veće ulaganje u informacionu tehnologiju. To najbolje pokazuje koliko su naši proizvodi nesofisticirani, koliko nisu konkurentni na svetskom tržištu i koliko ovaj zakon u suštini nije u interesu naše privrede, već će mnogo više biti u interesu strane privrede, u interesu budućih uvoznika, jer se plašim da ćemo zahvaljujući ovom zakonu početi sve više, a već smo i počeli, da gubimo i domaće tržište. Ako realno pogledamo, u svim necenovnim faktorima konkurentnosti, Srbija zaostaje i kada je u pitanju i kvalitet i dizajn i pakovanje, pa i primenastandarda. Mi jednostavno danas nemamo proizvode i proizvodnju s kojom možemo da izađemo ni na domaće tržište, i čak i ono elementarno kada su u pitanju sirovine kojevelike kompanije koje su ušle na naše tržište uvoze. Prema tome, svi ovi amandmani koji su osmišljeni od strane SNS uglavnom imaju za cilj da se prilikom prilagođavanja naše privrede svetskoj regulativi to učini postupno, da se ide pre svega kroz jačanje kvaliteta, ali ono što je za nas izuzetno važno, to je i da se najzad napravi jedna strategija tehnološkog razvoja, da se i po tehnološkom znanju, koje je jako oskudno i koje ne prati svetske tokove, jer mi zaostajemo za svetom možda 20 do 30 godina u primeni tehnologija i u nekim oblastima čak po četiri do pet tehnoloških generacija smo u zaostatku, da se to učini postupno da bi se našoj privredi pružila prilika da sve ove normative, sve ove standarde koji će, naravno, da slede mnogo intenzivnije nakon primene ovog zakona, prihvatimo, usvojimo, da bismo mogli da spasavamo ovo malo što nam je ostalo od privrede. Daću vam još jedan podatak. Ako pogledate pad uvoza u ovih zadnjih par meseci, videćete da je možda ponajveći pad u uvozu opreme. To znači da ćemo i u nekom narednom periodu tehnološki i te kako da zaostajemo i da nećemo uspeti da uhvatimo korak sa svetskom privredom i da omogućimo jedan mnogo pristojniji standard građanima Srbije. hvala.
Gospodin Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedniče, koristim vreme koje poslanički klub Nove Srbije ima. Ne ulazeći u suštinu problema kakvo ovaj zakon treba da ima ime, naravno da podržavam amandmane koje su kolege iz SNS podnele, ali otvara se jedno pitanje koje neko može da tumači da naizgled nije tema današnje rasprave. Dakle, gospodine ministre Milosavljeviću, pošto ste vi u trendu nove taktike ministara da ovde ne učestvujete u dijalogu sa poslanicima koji su vam učinili čast, svi koji su podneli amandmane, ne samo vama, nego svakom ministru treba da je čast kada poslanici podnesu amandmane, to znači da oni poštuju rad ministra, ministarstva ili bilo koga ko je napisao taj zakon. Želim da vam dam priliku, kao što sam vam dao priliku na kojoj ste mi bili zahvalni pre godinu dana ovde, na ovom istom mestu, da vas pitam – da je ovaj zakon postojao pre godinu dana, da li biste vi nabavili tolike milione vakcina? Da li bi onaj postupak kojim su nabavljene vakcine prošao ovaj zakon o akreditaciji? Uostalom, mislim da ste dužni građanima Srbije da konačno date odgovor – ko je organizovao prevaru sa epidemijom, tobože pandemijom gripa u Srbiji? Koliku štetu je budžet, dakle, građani Srbije, pretrpeo? Kada je istekao rok vakcina? Šta je urađeno sa tim vakcinama? Da li su, ako je rok prošao, uništene? Gde se uništavaju? Koji je postupak uništavanja tih vakcina? To pričam kao zabrinuti građanin, kao i prošlog puta što sam vas pitao, pošto sam vas pre nekoliko dana video u nekom iznuđenom mini intervjuu, gde vas novinari pitaju šta se radi sa tim vakcinama, ko uništava. Želeo bih da me podsetite - da li sam dobro čuo da ćete vi dati to nekoj siromašnoj zemlji u Africi, čini mi se, te vakcine? Da li je moguće da postoji toliko siromašna zemlja, pa makar bila i u Africi, koja će da primi vakcine? (Predsednik: Htela bih ipak da vas samo podsetim na kojoj smo temi. Vi ste se javili po amandmanu.) Gospođo predsedniče, vama se obraćam kao lekaru, građani Srbije su prevareni, odavde, iz Narodne skupštine, nažalost. Ja sam učestvovao u tome, imam pravo da pitam. (Predsednik: Molim vas, institut postavljanja poslaničkih pitanja je prošao.) Pitam - da je postojao zakon o akreditaciji pre godinu dana, da li bi vakcine bile uopšte nabavljene, da li bi one prošle odredbe ovog zakona? To je svrha mog pitanja. (Predsednik: Ministar nam je danas predstavnik Vlade po određenom dnevnom redu. Molim vas, ne samo vas, sve nas, da se držimo samo dnevnog reda.) Ako vi smatrate da ovo nije dnevni red, da treba građanima Srbije da se objasni nešto, zamislite sad u kojoj su zabludi građani Srbije. Zamislite, vi možete da mislite, gospodine ministre, o meni šta god hoćete, ovo pitam iskreno – da se za mesec dana zaista pojavi neka epidemija ili pandemija, da ne bude prevara, kao što je prošli put, a moram, kao ministra zdravlja, da vas podsetim da je ministar zdravlja…
Zamolila bih vas, pošto se ministar sprema čak i da vam odgovori, nemate, nažalost, pravo. Ovo nije tema danas. Nije uopšte sporno da u okviru instituta poslaničkih pitanja to bude pitanje, ali mi se moramo držati dnevnog reda. Zaista vas molim da mi u tome pomognete. Nemojte me dovoditi u situaciju da koristim neke druge odredbe Poslovnika, molim vas.
Dobro, predsedniče, vi vaša ovlašćenja koristite, pričam o zakonu o akreditaciji i pitam. (Predsednik: Dobićete pismeno danas odgovor, ministar sada kaže.) Onda mi dozvolite da završim, znači da sam u temi, je li tako? (Predsednik: Završite rečenicu, ali se držite teme, molim vas.) Prema tome, šta je svrha mog pitanja, gospodine ministre? Pitajte neke vaše kolege stranačke koje me poznaju, da oni znaju da ja uvek iskreno pričam. Ako bi se za mesec dana zaista pojavila neka epidemija ili pandemija, šta je sa poverenjem građana u zdravstveni sistem koji je poljuljan ovom prevarom prošlog puta? Znate li kakva je kampanja u medijima bila? Koliko je bilo sastanaka i ovde u Skupštini? Ko će da veruje, prvo, da se neće davati vakcine kojima je istekao rok i ko će od građana da veruje da uopšte treba da upotrebljava vakcine? Podsećam vas da je danas 7. oktobar, čini mi se, početak sezonskog gripa.
Reč ima gospodin ministar.
Zahvaljujem se na pitanju jer očigledno to pitanje zahteva odgovor, pošto ili ste duboko pogrešno informisani ili potpuno neobavešteni. Ne bih želeo da verujem da to činite namerno. Prošle sezone Srbija je izgubila živote 10 trudnih žena i nerođene dece zbog H1N1 virusa. Smrtnost u toku trudnoće i tokom porođaja se na 60.000 trudnoća svake godine meri brojem koji je takođe nepodnošljivo veliki, ali je jednocifren, od različitih bolesti. Prošle sezone u toj, kako vi kažete, izmišljenoj pandemiji 10 trudnih žena izgubilo je život. Od svih ljudi koji su imali tešku formu bolesti, zapaljenje pluća, izazvano virusom, u dve trećine slučajeva to su bili ljudi starosti od 20 do 60 godina, koji su prethodno bili potpuno zdravi. Virus H1N1 je prošle sezone izazvao pandemiju širokih razmera i predstavlja veliki izazov za sve zdravstvene sisteme. Tokom čitave epidemije, u Srbiji to su jasno pokazale sve epidemiološke analize, od svih nas u ovoj zemlji jedna trećina ima otpornost na taj virus. Stručnjaci koji su epidemiolozi iz ove zemlje i iz celog sveta kažu da ta činjenica ne treba da bude zanemarena. Vakcinacija protiv ovog virusa savetuje se i ove godine, 15. septembra ove godine vakcinacija je počela u Srbiji i trajaće tom vakcinom do 31. oktobra. Medicinski, kolegijalno i ljudski savetujem, ako niste preležali grip i ako se niste vakcinisali učinite to, to se savetuje svima posle šestog meseca starosti, posebno trudnicama, posebno gojaznim, jer su to grupe koje su posebno ugrožene. U ovoj sezoni pored ovog virusa H1N1 proizvedena je sezonska vakcina koja sadrži još dva manje značajna virusa i njome će se vakcinisati grupe po onoj proceduri, po kalendaru vakcinacije kako to ide svake godine, to znači, stariji od 65 godina i svi koji imaju neku hroničnu bolest. Kao ministar zdravlja, čovek sam koji se trudi da bude odgovoran. Odgovor Vlade Srbije na pretnju pandemije, koja je bila pretnja za ceo svet i koja je odnela veliki broj života, bio je da se izvrši nabavka vakcina, potpisani ugovori, planirana nabavka u broju koji jeste tri miliona, ali je u zemlju ušlo i plaćeno osamsto hiljada doza i mislim da bi bio red da jednom prestanete da pominjete te milione koji nisu ni kupljeni ni ušli i koji su osamsto hiljada. Vakcinisano je i potrošeno oko 200 hiljada doza. Sa 600 hiljada doza do 31. oktobra pokušaćemo, uprkos dezinformacijama koje se povremeno neodgovorno plasiraju, nažalost i iz ovog zdanja, u kome je inače SZO zasedala 2007. godine i to nam kao zemlji čini čast, pokušaćemo da građanima Srbije objasnimo da je osnovna namera bila zaštita. Niti sam ja kupovao vakcine, niti sam sprovodio nabavku vakcinu, već je to radio onaj ko je po zakonu nadležan odlukom Vlade i to je bio RZZO za novac osiguranika, odnosno budžeta koji je pomogao zdravstvenom osiguranju. To je ono što je istina. Ako vam je istina draga iznad svega, onda vas najlepše molim, nemojte govoriti neistinu građanima Srbije, trudite se da imate odgovornost koju svaki javni službenik u ovoj zemlji, u državnoj upravi i izabrani predstavnik narodne volje u parlamentu ima, a to je da čini dobro za sve građane Srbije, uprkos tome kako se zove stranka kojoj pripadate vi ili ja, ili neko četvrti. Ovde postoji odgovornost za zdravlje građana Srbije i to je ono što je javni interes. Pozivam vas da pokušamo da svi zajedno služimo tom vrhunskom interesu iznad svega.
Gospodine ministre, zahvaljujem na vrlo korisnoj informaciji, ali moram podsetiti i poslanike i građane Srbije da smo u obavezi da se držimo određenog dnevnog reda. Gospodine Markićeviću, ako imate nameru da polemišete na ovu temu, ne mogu vam dati reč, ako želite da govorite o amandmanima, imate vreme poslaničke grupe. Izvolite, imate reč, ali na temu koje se zaista moramo držati.
Znači, vi kažete da ne smem ništa da odgovorim ministru, nijednu rečenicu. Ako to kažete, neću da govorim.
Ako želite po amandmanu, imate reč. Ne želite, zahvaljujem. Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Što se tiče člana 4, mislim da ovaj amandman, ako vam ovo nije odgovaralo sa promenom imena ovog tela koje ste osmislili, da je član 4. na mestu, a on se sastoji iz dve rečenice i kaže da je akreditacija dobrovoljna. To u narednim članovima i piše – postupak se pokreće na zahtev stranke. To podrazumeva da je i sama akreditacija dobrovoljna i isto tako u sledećoj rečenici član se sastoji iz te dve rečenice i kaže se da – posebnim zakonom može biti utvrđeno da je akreditacija obavezna. Naravno da će tim posebnim zakonom biti sama po sebi utvrđena obaveza akreditacije i nije potrebno da se nagoveštaj neke obaveze dodaje i nameće u ovaj zakon. Smatram da je bilo sasvim logično i krajnje dobronamerno od strane SNS što je podnela ovaj amandman i bez ikakvog razloga mislim da ga niste prihvatili.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Kao i kod prethodnog, tako i kod ovog člana, predlog i stav SRS je da se briše odredba koja je nepotrebna u zakonu. Znači, ne treba nam normiranje i nije uobičajena praksa da se normiraju određene stvari koje su fakultativnog karaktera. Vi ovde u predlogu zakona kažete da akreditaciono telo ne obavlja poslove radi sticanja dobiti. Dobit je kategorija ekonomsko-pravna koja se podrazumeva i koja je sastavni deo ekonomskog sistema, jer ako nemate dobit, vi ste gubitaši, a gubitaši spadaju u kategoriju tela koja moraju biti obrnuto određena sa represivnim merama države, a to je stečaj, likvidacija i tako dalje. Znači, uslov vašeg opstanka u privrednom, ekonomskom i finansijskom sistemu da imate dobit. Po nama je ovo nepotrebna kategorija, zato smo je izbacili. Ono što je još bitnije, vi u ovom zakonu niste tretirali, a to je sistem tela koji će raditi i koji će morati imati dobit. Pitanje njihovog vlasništva, sada je sto posto društvenih preduzeća iz ove oblasti, a 70% je privatizovano, 30% je državnih institucija, laboratorija koje će biti privatizovane i koje će ući u transformaciju i pitanje je ko će ih kupiti. Doći ćemo do apsurda da će kontrolu vršiti telo čiji je vlasnik jedno lice, a vršiće kontrolu robe čiji je vlasnik isto to lice, samo u nekom drugom vidu, ali isto pravno lice čiji je vlasnik jedan. Proizvođač će opet biti neko ko je vlasnik tog trećeg pravnog lica. O tim apsurdima moramo razgovarati, a vi to niste otvorili.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Samo kratko, zalaganje za agenciju za kvalitet iz onog uverenja da je infrastruktura kvaliteta izuzetno važna za našu zemlju, našu privredu. Smatrali smo da je neophodno da se naglasi da akcenat treba da bude kvalitet. Naravno da smatramo da pre svega i u nekom narednom periodu treba da razmišljamo o modernizaciji naše privrede i da bi ova agencija, ako bi se bavila kvalitetom, doprinela i u modernizaciji i omogućila da imamo mnogo veću dodatnu vrednost nego što imamo sada. Isto tako, uputila bi našu privredu i na ulaganja u istraživanja i na uvoz nove tehnologije za onaj posao koji treba da radi Vlada. Ova institucija za koju se mi zalažemo bi imala ingerencije i trebalo bi da radi na tome, na poboljšanju konkurentnosti naše privrede i to je suština ovog amandmana da se ova agencija preimenuje i da se delimično njene nadležnosti izmena.
Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Evo jedna generalna napomena, iako je sednica zakazana u maksimalno kratkom roku, u kojem smo imali kratko vreme da podnesemo amandmane na zakone o zaštiti potrošača, akreditaciji, vazdušnom saobraćaju, plovidbi, budžetskom sistemu, kao što vidite, potrudili smo se da podnesemo amandmane koji su, neka ne deluje neskromno, ali neka bude zaista opravdana kritika Vladi, utemeljeniji u zakonskom pravnom sistemu Srbije nego što je to sam predlog Vlade, odnosno ministra koji ovde brani zakon. Upravo član 6, koji govori o tome da akreditaciono telo posluje kao ustanova, govori o tome kao da vam je neko pisao zakon, to nije primedba vama lično, jer vi niste pravnik, ko je, po sistemu "kopi-pejst", prepisao taj pravni status iz nekog zakona, a pre donošenja Zakona o javnim agencijama. Naime, akreditaciono telo, koje se i po vašem obrazloženju iz zakona bavi poslovima kontrole kvaliteta proizvoda i usluga, čitam vaše obrazloženje, to je "nacionalni organ za akreditaciju, koje upravlja sistemom akreditacije u Srbiji i predstavlja vrh u sistemu infrastrukture u kvalitetu". Malo je ovo više žargonski nego stručno, ali nema veze. Sad kaže: "U oblasti infrastrukture kvaliteta, ocenu usaglašenosti proizvoda, procesa i usluga sa tehničkim propisima i standardima, sprovode stručno i tehnički osposobljena lica za ocenjivanje usaglašenosti proizvoda, kao što su laboratorije, sertifikaciona i kontrolna tela. Akreditacijom se na nezavisan i nepristrastan način ocenjuje kompetentnost tela za ocenjivanje usaglašenosti proizvoda". Neka građani procene da li je ovo zakon o kvalitetu, kako ste vi stavili primedbu nama, ili je zakon o kontroli kvaliteta proizvoda i usluga. Toliko o samoj sadržini zakona. Ono što se zove dostignuće i promena starog zakona na novi, što ste napisali na strani 9. obrazloženja, da upravo unapređujete pravni status, organizaciju i način rada akreditacionog tela, govori o tome da se pozivate na Zakon o javnim službama, koji je donet 1991. i 1994. godine, izmenjen je svega u jednom delu, da član 23. gubi važnost, 2005. godine. Znači, pre donošenja Zakona o javnim agencijama. Pitam – šta je razlog da ga definišete i ustrojite u pravnom smislu, po Zakonu o javnim službama, ako vam taj zakon izričito kaže da se ustanove osnivaju u skladu sa Zakonom o javnim službama, radi "ostvarivanja prava utvrđenih zakonom u oblasti obrazovanja, nauke, kulture, fizičke kulture, učeničkog i studentskog standarda, zdravstvene zaštite, socijalne zaštite, društvene brige o deci, socijalnog osiguranja i zdravstvene zaštite životinja". Zar nije očigledno da se ne radi o takvim delatnostima i da se Zakon o javnim službama ne može primenjivati na ovaj zakon? Nemam više komentara, a ako vi imate obrazloženje, izvolite.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, stav SRS o Predlogu zakona o akreditaciji je iznet kada smo govorili u načelnoj raspravi, a i sada kroz amandmane. Amandman na član 7. odnosi se na akreditaciono telo Srbije. Čini mi se, posle ovog objašnjenja ministra Milosavljevića pre 15-ak minuta, da nikakvo drugo objašnjenje ne treba kada su u pitanju ova tzv. nezavisna regulaciona tela, Vladine komisije itd. Upravo je ministar malopre, odgovarajući na pitanje kolegi Markićeviću, rekao da on kao ministar i Vlada ne mogu imati i nemaju nikakvu odgovornost kada je u pitanju nabavka vakcina, ni koliko ih je nabavljeno, ni po kojoj ceni, ni o njihovom kvalitetu itd, jer je to radilo neko drugo Vladino telo. Mi srpski radikali se borimo baš protiv toga. Dakle, ako je neko vlast, ako je neko vlada i ako je neko ministar, onda on mora da odgovara za sve što je u nadležnosti njegovog resora. Ovo sada ne govorim konkretno ministru Milosavljeviću, nego govorim uopšte kao stav SRS. Takav je naš stav i kada je u pitanju akreditaciono telo Srbije, koje nije novina uspostavljena ovim zakonom i upravo iskustvo koje imamo sa tim telom daje nam za pravo da tvrdimo da ni ovaj zakon ništa neće promeniti kada su u pitanju poslovi iz nadležnosti ovog akreditacionog tela. Mnogo je loših iskustava, i ako je ovo akreditaciono telo, kako ovde kaže "akreditaciono telo je jedino u Republici Srbiji kojem se ovim zakonom poverava obavljanje poslova akreditacije". Međutim, ono što nam govori dosadašnje iskustvo jeste da je ovo akreditaciono telo bilo u službi stranaca. Kada je u pitanju uvoz robe i izvoz robe, ništa nije učinjeno u korist građana Srbije, proizvođača u Srbiji, izvoznika iz Srbije. Sve što je moglo da se uradi, urađeno je upravo na štetu naših interesa, pre svega ekonomskih, a u dobrom delu i nacionalnih, ali je zato rađeno u korist onih koji su se raširili sa svojim raznim trgovinskim mrežama po Srbiji. Treba li da podsećamo, tek kada se pojavio ovaj predlog zakona, kao i Predlog zakona o zaštiti potrošača, u skupštinskoj proceduri, onda su mediji počeli svakodnevno da informišu javnost Srbije šta se sve na polju trgovine dešava, sa čim se sve građani susreću u prodavnicama, u velikim tržišnim centrima itd. Pomenuću samo kao primer "Ideju", koja je, znamo već, zaposela naše tržište. Naravno, akreditaciono telo Srbije, koje je do sada postojalo, a tako će se ponašati i ovo koje ćete formirati ovim zakonom, ništa nije učinilo da se bar uspostavi reciprocitet sa nekim državama čiji su predstavnici na našem tržištu. Možda je to više tema za ovaj sledeći zakon ali, u svakom slučaju, zakoni su vezani. Uostalom, vi ste ih i stavili u objedinjenu raspravu. Naime, inspektori su ustanovili da se u "Ideji" prodaju proizvodi kojima je istekao rok trajanja i to tako što se, sa promenom cena koje su svakodnevne, preko roka trajanja lepe nalepnice, etikete sa novom cenom i tako se građani dovode u neverovatnu zabludu i, što je najgore, to svakako može, gospodine ministre, vi to dobro znate, negativno da utiče na zdravlje građana. Znate da ne sme da se jede pokvarena hrana. Ako je nečemu istekao rok, a u pitanju je hrana, onda to svakako ozbiljno ugrožava građane Srbije. Konkretno, član 7. i amandman koji smo podneli govori o tome da akreditaciono telo, kako vi kažete "mora ispunjavati zahteve standarda kojim su utvrđeni opšti zahtevi za akreditaciona tela koja utvrđuju kompetentnost tela za ocenjivanje usaglašenosti". Najpre je očigledno da je ovaj stav 1. člana 7. prepisan odnegde, jer u duhu srpskog jezika bi bilo da akreditaciono telo Srbije "mora da ispunjava zahteve", a ne "mora ispunjavati". Dakle, ovo je verovatno iz onog Sanaderovog ili Kosorkinog paketa CD-ova za koje ste ogromne pare platili kada su vam pre nekoliko meseci dostavili. Ono što je suštinski predlog našeg amandmana jeste da u ovom zakonu i ovom stavu mora da stoji da akreditaciono telo Srbije mora da ispunjava standarde koji su utvrđeni itd, a ne zahteve standarda. Vi onda kažete u obrazloženju da ne možete da prihvatite naš amandman iz razloga što akreditaciono telo ne mora da ispunjava standarde već zahteve navedene u određenom standardu. Ovo je zaista neverovatno. Baš bih volela, gospodine ministre, ako možete malo da nam objasnite šta vam ova rečenica znači i molim vas nemojte da dobacujete, nego ako hoćete da kažete javite se za reč pa kažite, jer je to što radite nepristojno. Dakle, molim da nam se objasni šta znači ova nebulozna rečenica koja je nama ovde dostavljena u objašnjenju zbog čega amandman, rečenica Vlade Srbije, zbog čega Vlada ne prihvata ovaj amandman. Dakle, kakva vlada, kakvi ministri, kakvi zakoni, nije ni čudo što građani Srbije sve teže žive, što zapravo građani Srbije preživljavaju. Vladu baš briga, vi ispunjavate uslove EU, ono što ste obećali, a šta će građani dobiti od toga to najbolje sami građani znaju. Zato smo mi srpski radikali ponosni na činjenicu da smo dvadeset godina najveći protivnici NATO pakta i EU.
Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupa Napred Srbijo. Gospodin Igor Bečić ima reč.
Dame i gospodo, poštovani građani, u ovom, kao i u prethodnim amandmanima, SNS je želela da precizira pojedine članove ovog zakona, tako da član 7. Predloga zakona menja se i glasi - organizacija i poslovanje agencija se uređuje osnivačkim aktom, statutom i drugim opštim aktima u skladu sa zakonom kojim se uređuje rad javnih agencija, jer je stav 1. član 7. Predloga takođe nerazumljiv, posebno iz razloga što ne postoji standard koji utvrđuje zahteve koje mora ispunjavati agencija. Ovde se radi o vrlo nespretnom pokušaju interpretacije tačke 16. Uredbe Evropskog parlamenta i Saveta EU broj 765/2008 kojim se propisuje da nacionalni organi moraju da poseduju odgovarajuća znanja, sposobnosti i sredstva za pravilno obavljanje svojih zadataka. Međutim, to ne treba propisivati zakonom već osnivačkim aktom i aktima organizacije rada agencije. Ako se to osnivačkim aktom ipak želi na najopštiji način propisati, i zakonom, onda treba naći neku prikladniju definiciju. Ako se ipak ovi uslovi unesu u zakon, tada se mora odrediti organ koji utvrđuje da li agencija ispunjava te uslove postupka kojim se utvrđuje ispunjenost uslova i posledica koje nastaju ako uslovi nisu ispunjeni. Naravno, nije sporno da agencija mora biti osposobljena za obavljanje svojih nadležnosti, o čemu mora voditi računa osnivač i organ koji vrši nadzor, ali su posledice nesposobnosti nosilaca javnih ovlašćenja da vrše poverene poslove već propisane Zakonom o državnoj upravi. Takođe, ne znamo da li su manje precizirani ili nejasni neki članovi ovih zakona ili obrazloženje Vlade zašto odbija naše amandmane. Recimo, ovaj amandman su odbili i kažu da ga ne prihvataju iz razloga što je opredeljenje predlagača da akreditaciono telo posluje kao ustanova, tj. u skladu sa propisima kojim se uređuju javne službe.
Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodno poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Igor Bečić.
I ovaj član 8. smo želeli da preciziramo, jer u članu 8. stav 1. tačka 1) tražimo da se briše, a stav 2. menjamo i on treba da glasi – sadržaj i način vođenja i objavljivanja podataka iz Registra propisuje ministarstvo. Tačka 1) je u suprotnosti sa načelom podele vlasti iz člana 4. Ustava i opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava, jer propisuje da pravila donosi tzv. akreditaciono telo koje tim pravilima propisuje svoje nadležnosti, prava i obaveze stranaka u upravnim postupcima koje samo on vodi. Nemogućnost takozvanog propisivanja nadležnosti je bliže uređeno članom 16. Zakona o državnoj upravi, kojimje propisano da organi ne mogu propisom određivati svoje i tuđe nadležnosti, niti fizičkim i pravnim licima ustanovljavati prava i obaveze koje nisu već ustanovljene zakonom. Ista primedba se odnosi i na stav 2, tako da je neophodno da način vođenja registra propiše ministarstvo. Ustavni sud je u više navrata stavljao van snage ovakve odredbe, pa bi bilo krajnje vreme da predlagači zakona počnu voditi računa o poštovanju načela podele vlasti, kao jednog od temeljnih demokratskih načela na kojima se zasnivaju savremene države. Iz navedenih razloga uslova i postupaka izdavanja uverenja o ispunjenosti uslova za obavljanje delatnosti, ocenjivanje usaglašenosti mora se propisivati nadležnom ministarstvu. Takođe, ne sumnjamo da je ovo poznato piscima ovog predloga zakona, međutim, oni smišljaju i smišljeno pokušavaju da poslove donošenja podzakonskih akta prenesu na agenciju, tako da ih ne bi oni radili. To je još jedan razlog zbog čega je veliko broj agencija koje su i zakonima osnovane. Za njih je očito da je najbolje da sve svoje poslove prebace na druge, o trošku građana koji moraju da finansiraju te nove agencije, a da oni zadrže svoje fotelje, plate i privilegije. Vidimo da direktori agencija imaju višestruko veće plate nego drugi nosioci javnih funkcija. Poslovi se, takođe, ponovo prenose na te agencije, ali i službenici koji su te poslove radili u ministarstvima ostaju na svojim radnim mestima, rasterećeni od tih poslova, dok se u agencijama zapošljavaju novislužbenici i u stotinak agencija već je zapošljeno nekoliko hiljada službenika, a u isto vreme i broj državnih službenika je takođe povećan umesto da se smanjuje, jer je cilj osnivanja agencija upravo da se poslovi državnu uprave racionalizuju, a mi vidimo da se javna potrošnja stalno povećava.
Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Predrag Mijatović želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre zdravlja, drago mi je da vas vidim, ali bi mi bilo mnogo draže da sam vas video kada smo razgovarali o Zakonu o transfuziji, o Zakonu o veštačkoj oplodnji. Tu vam je bilo mesto, ovde se bojim da samo nekompetentno predstavljate Vladu, što je postao manir. To vam kažem kao kolega. Dakle, Vlada je predložila član 10. koji moram da vam pročitam, a to je: ''Akreditaciono telo Srbije je nezavisno od tela za ocenjivanje usaglašenosti koje ocenjuje. ATS ne sme pružati konsultantske usluge telima za ocenjivanje usaglašenosti, obavljati poslove ili pružati usluge koje pružaju tela za ocenjivanje usaglašenosti i imati vlasnička i/ili upravljačka prava ili druge finansijske interese u telima za ocenjivanje usaglašenosti.'' Mi u SNS mislimo da je ovo malo suviše široko rečeno. Predložili smo da se ovaj član 10. promeni da bi bio koncizniji, koji bi trebalo da glasi – agencija je samostalna u obavljanju poslova za koje je ovlašćena ovim zakonom. Drugo, agencija ne može obavljati druge delatnosti niti sticati vlasnička ili upravljačka prava. To je naš predlog kako da se promeni ovaj član. Predloženim amandmanom se na jednostavniji i jasniji način uređuje pitanje samostalnosti i izbegavanje sukoba interesa. Članom 10, koji ste predložili, propisano je da ne može imati interese, pružati usluge ili biti konkurencija organizacijama koje se bave delatnostima iz nadležnosti agencija. Međutim, javna agencija ne može da se bavi ni drugim privremenim delatnostima jer se osniva za obavljanje poslova državne uprave, pa se zabrana mora odnositi na sve delatnosti.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Dame i gospodo poslanici, podneli smo amandman i na ovaj član 11, sve u cilju kao i dosadašnji amandmani. Sledeći cilj im je da se popravi ovaj zakon kako bi pomogli Vladi da se napravi dobar zakon o akreditaciji, međutim Vlada nijedan od predloženih amandmana nije prihvatila, pa se postavlja pitanje vredi li pokušavati pomagati Vladi u izradi jednog dobrog zakona. To je po onoj narodnoj – džabe gluvom šaptati i slepom namigivati. Ukoliko neće da slušaju, neće da prime pomoć, ne vredi ni truditi se i pomagati. Amandmani jedino mogu služiti da građanima pokažemo dobru nameru kako treba da izgleda jedan dobar zakon. U ovom amandmanu Predloga zakona Vlade stoje da organi ATS su upravni odbor, direktor i nadzorni odbor. Prethodnim amandmani smo predlagali da se ne zove akreditaciono telo, nego da je to agencija za kontrolu kvaliteta. Prema tome, naš amandman bi glasio: "Organi agencije su: upravni odbor i direktor. Sastav upravnog odbora i uslovi za imenovanje članova upravnog odbora i direktora bliže se uređuju osnivačkim aktom." Zakonom o javnim agencijama je propisano da su organi upravljanja upravni odbor i direktor, a nadzor nad radom agencije vrši Vlada koja je osnivač agencije. Način obrazovanja javne agencije je njihov delokrug i izbor članova organa su takođe propisani Zakonom o javnim agencijama, pa se ne mogu propisivati osnivačkim aktom. Osnivačkim aktom se može jedino propisati broj članova upravnog odbora koji može biti od tri do sedam i posebni uslovi za imenovanje, osim onih koji su već propisani zakonom. Dakle, i ovim amandmanom smo hteli poboljšati ovaj zakon kako bi Srbija i građani Srbije dobili jedan dobar zakon.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, čitajući ovaj Predlog zakona o akreditaciju u članu 12. u stavu 3. primetio sam neke nelogičnosti. Radi javnosti i građana Srbije bih iskoristio priliku da pročitam taj stav 3. u članu 12. koji je, po meni i poslaničkoj grupi SRS, apsolutno sporan. "Za članove saveta biraju se istaknuti stručnjaci i naučni radnici iz oblasti koje su značajne za obavljanje posla iz nadležnosti ATS kao predstavnici zainteresovanih strana." Predlažem da se u članu 12. stav 3. Predloga zakona reči "kao predstavnici zainteresovanih strana" brišu. Jasno obrazloženje sam dao Vladi, a i vama, ministre. Ono ovako glasi: "Ovim amandmanom se predlaže brisanje dela stava 3. jer je u suprotnosti sa jednim od ciljeva formiranja ovog tela, a to je nezavisnost i nepristrasnost ove institucije. Ukoliko članove saveta predlažu zainteresovane strane, narušiće se gore navedeni principi nezavisnosti i nepristrasnosti." Obrazloženje je jasno i stručno. Ono što mene iritira u ovom odgovoru Vlade jeste obrazloženje zašto nije prihvaćeno, koji kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što srpski standard SRPS ISO/IEC 17011, zahteva, u skladu sa načelom nepristrasnosti, da nacionalno akreditaciono telo omogući efikasno učešće zainteresovanih strana u radu akreditacionog tela." Ako je ono što zamišljam, da su ti predstavnici zainteresovanih strana jednostavno privredni subjekti iz inostranstva, ako sam u pravu, a trebalo bi da jesam, trebalo bi da prihvatite ovaj amandman jer samo tako biste izbegli ono što sam dao u svom obrazloženju.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Naime, opet čitajući ovaj predlog zakona o akreditaciji u članu 13. kaže se – Sredstva za rad ATS obezbeđuju se: naplatom troškova akreditacije, iz budžeta Republike Srbije, iz drugih izvora, u skladu sa zakonom. Ovo poslednje "iz drugih izvora, u skladu sa zakonom" mislim da ćete teško ostvariti. Amandman moj ovako glasi: "U članu 13. stav 1. tačka 2) Predloga zakona briše se" i dajem svoje obrazloženje – ovim amandmanom se predlaže brisanje tačke 2) stava 1, koja se odnosi na obezbeđenje sredstava za rad ATS, jer je budžet u ogromnom deficitu i nije u mogućnosti da obezbedi dodatna sredstva za rad jedne državne institucije. Dobro znate da u poslednje tri godine ili za vreme vladavine vas koji ste od 2008. godine na vlasti, SRS je uvek bila protiv tih javnih agencija ili agencija koje bukvalno svako ministarstvo ima. Šta se dešava? Te agencije da bi radile, postavite direktora, postavite upravni odbor, postavite nadzorni odbor, a to su sve određeni broj ljudi i za taj određeni broj ljudi, mogu da kažem sada, posebno u ovoj teškoj situaciji ekonomskoj, gde građani Srbije jedva sklapaju kraj sa krajem, vi morate iz budžeta izdvojiti za ovo akreditaciono telo, za direktora, za nadležni organ, za upravni odbor, dodatna sredstva. Ne znam kako to mislite kada vam je budžet iovako smanjen, umanjen maksimalno. Bogami, ono što mi imamo saznanja, da baš ovi direktori tih agencija koje su osnovane pri svakom ministarstvu imaju dobre plate, kao i oni koji su u upravnim i u nadzornim odborima. To je razlog zbog čega tražim da se jednostavno u članu 13. stav 1. tačka 2) briše.
Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada u ovom predlogu zakona nije nijedan amandman usvojila. Očigledno da ovlašćeni predstavnik Vlade izuzetno teško prihvata da nešto što zastupa menja. Ne znam razloge. Verovatno zato što ni on sam ne sme da prihvati ili odbije nešto što mu nije poznato, pa se drži one priče – hajde da ne pogrešimo, pa da ne prihvatimo nijedan amandman za svaki slučaj. Našim amandmanom se ne menja suština samog predloga zakona, samo se malo preciznije uređuje jedna oblast. Međutim, u st. 3. i 4. člana 13. Predloga zakona već se utvrđuje jedna određena nelogičnost, a to je da se sredstva iz drugih izvora smatraju drugim prihodima ostvarenim u skladu sa zakonom. U sledećem stavu – akreditaciono telo Srbije ne sme primati poklone, donacije od korisnika usluga. Taj ko je pisao ovaj zakon morao je ovo mnogo preciznije da definiše, zato što postoje povezana lica. Na njih se ovo ne odnosi i povezana lica mogu biti davaoci donacija. Može biti i drugo lice gde je isti osnivač. Znači, od jednog istog osnivača dva pravna lica. Ukoliko želite da se ovo telo finansira iz donacija da mu ostavite zakonsku mogućnost možete, ali da se donacije plaćaju budžet Republike Srbije, pa iz budžeta namenska kao da se takva prebaci tom telu. To je jedini način da sprečite i moguće zloupotrebe. Ovako ste ostavili mogućnost da preko povezanih lica neko ostvari sukob interesa u akreditacionom telu. Isto tako i u ovom članu 12. voleo bih da mi neko odgovori, to je nešto oko čega se večito sporim ovde u Skupštini sa predlagačima zakona, odnosno Vladom, to je – za članove saveta biraju se istaknuti stručnjaci ili naučni radnici. Naučni radnici u redu, to su profesori na univerzitetu, moraju da imaju određen broj tela iz tog naučnog dela objavljenih iz te oblasti, ali šta su tu istaknuti stručnjaci? Koji je to vama kriterijum za istaknute stručnjake? Mi smo sada skoro Skupština Srbije je na predlog Odbora za trgovinu i turizam utvrdila sastav kandidata za antimonopolsku komisiju. Baš zbog tih nepreciznih formulacija kandidat za predsednika Antimonopolske komisije nikada nije radio u privredi. Jedino što je radio bio je sudija, da li opštinskog suda, okružnog suda ili trgovinskog suda. Zato što ostavljate takvu mogućnost mi imamo sada jednu ovakvu situaciju. Štaviše nijedan od kandidata nije radio u privredi. Tako da ostaje pitanje efikasnosti rada te komisije? Isto je i ovde u pitanju. Znači, nemate kriterijum za članove Saveta. To da li mogu da učestvuju predstavnici zainteresovanih strana, ne kažem da nije moguće, ali vam tvrdim i da nije dobro. Znate, u Srbiji još uvek postoji jedan veliki problem, a to je korupcija. Mogu da vam tvrdim da dosadašnje ustanove koje su se bavile kontrolom kvaliteta proizvoda zahvaljujući baš Ministarstvu poljoprivrede su i te kako tražile da se na sumnjiv način naplaćuju njihove usluge prema korisnicima. Sada ćete takve koji ovde ordiniraju i orgijaju na tržištu već desetak godina, zato što smo u stranu stavili naše državne institute koji su se sa tim bavili i ocenjivali kvalitet proizvoda, da dozvolite da budu zainteresovane strane. Ovako nešto je moguće i primena standarda na koju se pozivate tek kada korupciju smanjite na nivo koji postoji u zemljama EU. Do tada ovo samo mogu da budu puste želje i pusti snovi i ništa više. Ako zakone pišete kratkoročno ovo može da prođe, ali treba i u zakonima već da utvrdimo određenu standardizaciju, a ovaj predlog zakona svakako ne ide tome u prilog.
Amandman kojim se posle člana 13. dodaje član 13a. podnela je poslanička grupa 21 narodnog poslanika Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Predrag Mijatović.
Dame i gospodo, govorili smo o sredstvima za rad ATS i želeli smo da dopunimo taj član 13. ovako: ''Agencija izdaje tarifu kojom tako određuje visinu naknade za svoje usluge da se njome pokriju troškovi usluge, uz saglasnost Vlade. Predlog visine naknade za usluge koje korisnicima pruža agencija u skladu sa ovim zakonom sačinjava upravni odbor agencije i objavljuje ga u najmanje jednom dnevnom glasilu koje izlazi u celoj Republici Srbiji, uz poziv mogućim korisnicima da u roku koji ne može biti kraći od osam ni duži od 30 dana dostave primedbe i predloge. O predlogu tarife agencija pribavlja i mišljenje ministarstva nadležnog za standardizaciju i ministarstva nadležnog za poslove finansija. Uz podnošenje tarife na saglasnost Vladi, upravni odbor je dužan da u obrazloženju navede ciljeve koji se postižu tarifom i razloge zbog kojih nije prihvatio primedbe i predloge mogućih korisnika i ministarstava. Pošto Vlada da saglasnost na tarifu, tarife se objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije" i stupa na snagu osam dana od objavljivanja. '' Znači, to je tekst koji smo želeli da se doda u zakon kao 13a. Normalno, Vlada ga je odbila. Ovo odbijanje ne razumem. Više mi liči na salatu od reči, što bi rekli psihijatri. Ali, dobro, onaj koji je pisao možda on zna šta je hteo da kaže tim obrazloženjem. Članom 13. Predloga u stavu 2. propisano je da se visina naknade određuje u skladu sa odlukom o troškovima, ali amandmanom je predložena promena koja ne propisuje način određivanja visine. Propisivanje da ova agencija samo određuje visinu usluge koju naplaćuje na osnovu ovog zakona bez ikakve kontrole i saglasnosti nije u skladu sa Ustavom i Zakonom o javnim agencijama kojim je propisan postupak donošenja tarife usluge koje vrše javne agencije. Ovi poslovi se vrše u javnom interesu, u interesu korisnika, sa ciljem obezbeđivanja uslova za obavljanje delatnosti ove privredne grane i njen razvoj i ne može se nikome dati pravo da te usluge naplaćuju po svom nahođenju, u skladu sa svojim interesima, a da pri tome ima zakonski monopol. Time se mogu ozbiljno otežavati i poskupljivati obavljanje i razvoj ove delatnosti. Ovakvom odredbom se bitno odstupa i od ustaljene prakse u drugim delatnostima, ali i u EU, u kojoj ovakvi monopoli nisu poznati, odnosno zabranjeni. Mada se mi pozivamo na EU. Znači, iz ovih navedenih razloga predlažemo dodavanje člana 13a, kao što sam već rekao, kojim bi se uredio postupak utvrđivanje cene usluga. Predloženi tekst člana 13a je u svemu sačinjen u skladu sa Zakonom o javnim agencijama i načelima Ustava o radu organa državne uprave i poveravanju javnih ovlašćenja, kao i dobrom praksom i propisima EU. Zahvaljujem. Ministar telefonira po ne znam već koji put i razgovara i ne sluša nas o čemu govorimo, mi to govorimo samo građanima Srbije, a ne Vladi Srbije.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Prelić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime SRS podneo sam amandman da se u članu 15. posle Predloga zakona doda stav 6. koji glasi – pravila akreditacije donosi Vlada Republike Srbije u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona. Amandmanom je SRS predložila da se stavi novi stav kojim se definiše nosilac izrade i donošenja pravila akreditacije. Razlog ugradnje ovog stava leži u činjenici da predlagač zakona nije jasno odredio nosioca koji donosi pravila akreditacije i rok u kome se donose pravila. Verujte da smo znali da će amandman biti odbijen zbog ove zadnje rečenice, a to su pravila akreditacije i rok u kome se donosepravila. Kada je u pitanju rok, opšte je poznato da vi, jednostavno, rokove ne poštujete, da permanentno kršite zakon i kršite Ustav Republike Srbije. Šta god je vezano za rok, ide vam u prilog i to način da odbijete amandman kako bi se zaštitili od eventualnih posledica po vas. Mada vi to vešto izbegavate. Dokle ćete ne znamo, ali svakako da navedemo samo jedan primer, a to je recimo Agencija za borbu protiv korupcije, gde su svi funkcioneri trebalo da se izjasne koju funkciju zadržavaju. Tako smo imali posle toga ovde Predlog izmene i dopune Zakona, gde se daje mogućnost da se do 31. septembra svi izjasne koje funkcije obavljaju, samo da bi dobili na vremenu. To je više nego ponižavajuće, a i to je jedan od razloga zbog kojih sumnjamo da ovaj zakon o akreditaciji neće biti primenjivan kako treba da bude, da će biti velikih zloupotreba, da će biti privilegovanih, da će akreditacije dobijati ljudi koji su bliski vlasti i da ćete sigurno, u šta je SRS sigurna, selektivno primenjivati ovaj zakon. I to je jedan od razloga zbog kojih SRS u danu za glasanje neće moći da podrži ovaj predlog zakona.
Trideset i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću jedan deo obrazloženja da pročitam, zašto je amandman koji su narodni poslanici poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS predložili odbijen. Kaže – amandman se ne prihvata zato što se njime nedovoljno precizno definišu zahtevi koje podnosilac prijave mora ispuniti da bi dobio sertifikat o akreditaciji. Hajde da pogledamo taj član Predloga zakona, kako ga je to Vlada predložila. Kaže – sertifikat o akreditaciji se izdaje na određeno vreme u skladu sa pravilima akreditacije. U amandmanu piše – da se uverenje izdaje sa rokom važnosti od četiri godine. Ko je sad ovde neprecizan? Vlada ili podnosioci amandmana? Koja su to pravila akreditacije? Ko ih utvrđuje? Zašto to zakon ne utvrđuje? Ne možete više podzakonskim aktima da vršite zakonodavne aktivnosti, ili će Savet da sedne, pa da utvrdi pravila akreditacije ili će Upravni odbor? Ko će da utvrdi ta pravila? Međunarodne propise? Hajde i njih, što ih niste pretočili u zakon, važeće? Ili, ako ta pravila već postoje, zašto nisu ubačeni ovde u zakon? Isto tako, u Predlogu zakona ne piše šta kada istekne taj rok, pa čak, i ako je to po pravilima akreditacije. Kada mora da se podnese novi zahtev? Onog dana kada istekne, tada čeka rešenje da se proveri ponovo da li ispunjava uslove, ili, da preciziramo neki drugi rok, koliko pre isticanja samog sertifikata? U svakom zakonodavstvu, ali baš u svakom, kada neki organ uprave, zavod ili bilo šta, ili čak ministarstvo, kada donosi pojedinačni upravni akt mora da postoji dostepenost u odlučivanju, da li je nekome povređeno neko pravo prilikom donošenja nekog određenog akta. U Predlogu zakona toga ovde nema. Čini mi se da će i ovaj zakon, kao i mnogi drugi, da budu ocenjivani od strane Ustavnog suda. Vidim da mnogi odmahuju, savetnici ili šta su već, oko ministra, a kažem vam, da za ove godine koliko sam bio poslanik, sada je jedanaesta, naučio sam da zakoni kada nisu dobro definisani, kada nisu precizno uređeni, posle dve ili tri godine dolaze ponovo ovde u Skupštinu kao novi zakoni ili predlozi za izmene i dopune zakona. Po pravilu, oni koji sprovode zakon ili koji su zainteresovani u sprovođenju zakona pronađu slabe tačke, izigravaju zakon i zakonodavstvo Srbije. Potpuno sam siguran da će ovaj zakon za godinu i po do dve dana ponovo da se nađe ovde u Skupštinskoj proceduri, da li kao potpuno novili kao izmene i dopune, ali sa ovakvim zakonom ako nameravate da usaglašavate zakonodavstvo sa zemljama EU, gde ne postoji još uvek uređena država u pravom smislu reči, onda je ovo izuzetno neozbiljno.
Iskorišćeno dva minuta i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U ime SRS sam zatražio da se briše ovaj član zbog toga što je on nepotpun, nejasan, a sa druge strane ima u normativnom smislu određenih problema. Naime, u članu 16. Predloga zakona se kaže – ATS uz sertifikat o akreditaciji dodeljuje simbol akreditacije, da ne čitam dalje, ovo je prvi deo člana. Kaže – uz sertifikat o akreditaciji dodeljuje simbol akreditacije. Ako se radi o dodeljivanju, znači, državni organ ništa ne dodeljuje bez određenog pravnog akta. Pravnim aktom se utvrđuju prava i obaveze. Kada se nešto dodeljuje, to je u privatnom žargonu, mladić dodeljuje, poklanja nešto devojci. U normativnom životu nema dodeljivanja. Postoji pravni akt kojim se utvrđuju prava i obaveze. Iza ovoga stoji, kaže – uz akt o sertifikaciji dodeljuje simbol. Znači, na temelju nekog pravnog akta. Međutim, problem je u vašem predlogu zakona što niste utvrdili pravnim aktom da se dodeljuje ili donosi državni organ akt o sertifikaciji. Ako ste mislili, kao što ste mi rekli na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, da se to definiše aktom o sertifikaciji, tako ste mi rekli, onda ne može stajati ova odredba zakona – uz. Nego se kaže ovako – ATC "u", a ne "uz", nego "u". Kaže se – u sertifikatu o akreditaciji dodeljuje simbol akreditacije. Po meni i po stavu SRS ovo je nepotrebno, jer niste definisali ni ono. To je malo protivzakonito da određujete ovako i lingvistički je neispravno. To je vidljivo iz mog izlaganja i obrazloženja.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Radeta.
Član 17. u stavu 5. odnosi se na postupak akreditacije, kao i celo ovo poglavlje. Stoji da se odluka o suspenziji akreditacije donosi najduže na šest meseci. Stav SRS je da taj rok od šest meseci mora da se zameni rečima "dok se ne otkloni suspenzija". Amandman je zaista pravno-tehnička redakcija i bilo bi dobro da se prihvati da bi ovaj član 17. doprineo da zakon uopšte bude jasna i primenjiv i da se izbegnu zloupotrebe u primeni ovog zakona, odnosno konkretno člana 17. Nije dobro obrazloženje Vlade Republike Srbije, koja kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što otklanjanje razloga suspenzije, kao obaveza tela za ocenjivanje usaglašenosti kome je suspendovana akreditacija, ne može trajati unedogled. Sada je ovo zaista vredno pažnje. Kaže – već se nakon isteka roka suspenzije donosi odluka o ukidanju akreditacije ili se suspenzija prekida u slučaju da je telo za ocenjivanje usaglašenosti otklonilo nedostatke koji su bili razlog za suspenziju. Da je slučajno ovo što piše u obrazloženju Vladinom zašto odbija naš amandman stajalo u stavu 5. člana 17, onda mi ne bismo imali razloga da podnosimo amandman. Vi ste u članu 17. izbegli da ovo na ovaj način objasnite, već ste ostavili mogućnost apsolutne zloupotrebe, tvrdeći da je dovoljno da se kaže da odluku o suspenziji akreditacije da se donosi najduže za šest meseci. Naravno, suspenzija akreditacije nastaje kada se utvrdi da nisu ispunjeni neki uslovi ili da se nešto što je nekad bilo u okviru ispunjenih uslova da se promenilo itd. Vi kažete da ćete odluku o suspenziji akreditacije doneti u roku od šest meseci. Šta ako se razlozi zbog kojih je došlo do suspenzije ne otklone? Vi to niste rekli u zakonu. Nije dovoljno da to kažete nama u obrazloženju. Ovo obrazloženje se baca, ne znači ništa. Dakle, ministre, u cilju pravno-tehničke redakcije i stvarne namere Vlade Republike Srbije da to uradi ovako kako stoji u obrazloženju ovog vašeg objašnjenja zašto ne prihvatate naš amandman, zaista bi bilo dobro da prihvatite ovaj amandman da bi zakon ličio na zakon, odnosno član 17. ličio na zakonsku odredbu i da bi se izbegla svaka eventualna zloupotreba u njegovoj primeni.
Minut i 10 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 17. Predloga zakona o akreditaciji, odnosno Predloga zakona o kontroli kvaliteta, kako je predložila SNS, u toj meri je loše napisan i u suprotnosti sa nekim osnovnim pravnim načelima da smo ovim amandmanom probali da taj član, koliko-toliko, popravimo. Naime, stavom 2. člana 17. propisano je da se nadzor vrši u skladu sa pravilima akreditacije koju bi, prema članu 8. Predloga zakona, trebalo da donosi akreditaciono telo Srbije. Međutim, sa stanovišta prava, ovakvo rešenje je krajnje neprihvatljivo jer nadzor se mora utvrđivati jedino posebnim zakonom. Mislim da ni jedan organ ili nosilac javnih ovlašćenja ne može potpisivati sam sebi svoja ovlašćenja. U stavovima 2. i 3. propisuje se tzv. suspenzija za koju predlagač ovog zakona izgleda nije ni znao, da zvanično u našem pravu nije ni poznata, već je u pitanju običan žargon. Kao da niste hteli ili niste znali da upotrebiti naš maternji srpski jezik i taj postupak definišete kao privremeno oduzimanje ovlašćenja, jer suspenzija ne postoji. U stavu 4. ste propisali da se akreditacija može suspendovati ili ukinuti zbog, zamislite, ozbiljnog kršenja obaveza. Pre svega, moram da konstatujem da je izraz "kršenje obaveza" pogrešan jer ono što iz domena prava znam, kao diplomirani mašinski inženjer, da u pravu postoji samo kršenje zakona, a ne kršenje obaveza, jer obaveze su prvenstveno moralna kategorija, a ne pravna. Pri tome, moram postaviti pitanje – ko to može utvrditi i ko utvrđuje da li je kršenje obaveza ozbiljno ili neozbiljno? Koja je granica između ozbiljnog i neozbiljnog kršenja obaveza? U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana ste naveli da se amandman ne prihvata iz razloga što je suštinski i terminološki u suprotnosti sa zahtevima srpskog standarda. Zaista bih voleo da mi citirate koji su članovi srpskog standarda u kojima postoji suspenzija ili ozbiljno ili neozbiljno kršenje obaveza. Jedino što je, po mom mišljenju, ovde nesporno jeste da je ovaj predlog zakona, ovako formulisan, toliko neozbiljan, da predstavlja blamažu i za pisca i za predlagača ovog zakona.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Imamo jednu inovaciju koju smo propustili da uradimo kada je rađen Poslovnik novi i Zakon o Skupštini. Mislim da je zaista trebalo da unesemo odredbu da se amandmani na zakone koje predlaže stranka G17 mogu podnositi, ali da će oni svakako biti odbijeni. To je trebalo da unesemo u Poslovnik, jednostavno da se zna, jer ako neko ne zna o kojem zakonu je reč, odnosno ko je predlagač nekog zakona, kada su svi amandmani odbijeni, budite sigurni da je reč o predlogu G17 stranke, jer praksa koju imamo ovde dvogodišnju jeste da pametnih van te stranke nema i onih koji su radili njihove zakone. Šta je sporno? Što amandman na član 18. demantuje tu visoku pamet i to da je kralj jedini u pravu. Napisan je član 18, gde kaže – na zahtev akreditovanog tela za ocenjivanje usaglašenosti može se obnoviti akreditacija po istom postupku po kome je i dodeljena. Stav 2. – ako se nakon sprovedenog postupka za obnavljanje akreditacije utvrditi da podnosilac prijave ispunjava zahteve iz člana 15. stav 1. ovog zakona, upućivanje na neki drugi član je dozvoljeno, odluku o obnavljanju akreditacije donosi odluku i izdaje sertifikat. Nije sporno. Onda ide stav 3. – ako se nakon sprovedenog postupka za obnavljanje akreditacije utvrdi da podnosilac prijave ne ispunjava zahteve iz člana 15. stav 1. ovog zakona, ATS donosi odluku da se akreditacija ne obnovi. Kao što vidite, tri stava su napisana u kojima se kaže da se akreditacija obnavlja po istom postupku po kojem se i donosi. Kada se ispuni uslov iz člana 15. stav 1, ona se obnavlja. Kada se ti uslovi ne ispune, ne obnavlja se akreditacija. Mi podnosimo amandman, kao poslanička grupa Napred Srbijo, gde kažemo – zahtev za produženje važnosti uverenja o ispunjenosti uslova za vršenje ocenjivanja usklađenosti se podnosi najmanje dva meseca pre isteka važnosti jer je to neophodno i produžavanje važnosti se vrši u postupku propisanom za izdavanje. Taj uprošćeni, jednostavni srpski jezik i ovo ovde komplikovano ponavljanje jednih te istih reči i uslova vi u obrazloženju za odbijanje amandmana navodite kao suštinsko i terminološko suprotstavljanje zahtevima srpskog standarda SRPS ISO/IEC 17011. Da nije smešno, zaista bih mogla da kažem – u pravu ste, najbolji ste, najpametniji. Ali, ovakav način za odbijanje amandmana prosto govori o samozaljubljenosti onoga ko podnosi ovakav amandman, troši suvišne reči, papir i obrazloženje, a suštinsku stvar ne kaže, u kom je roku neko dužan da podnese zahtev za obnovu akreditacije. Mislim da je ovaj amandman bilo neophodno usvojiti.
Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe G 17 plus, gospodin Senić Vlajko, po osnovu replike.
Poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, imamo priliku svakog dana da čujemo, iz meni nepoznatih razloga, fiksaciju jedne parlamentarne političke stranke drugom parlamentarnom političkom strankom i mi smo u ovom parlamentu u svakom trenutku u protekle dve godine, a to ćemo činiti i do kraja mandata ovog parlamenta, trudili se i trudićemo se da duh parlamentarizma bude nešto što je iznad ličnih odnosa mržnji i otrovnih strelica, koje sigurno ne mogu da doprinesu da imamo bolji kvalitet zakona, a to je ono što građane Srbije u svakom slučaju najviše treba da interesuje i to je ono što je naš posao i zbog čega smo mi kao narodni poslanici plaćeni, a rekao bih parama građana Srbije. Na različite načine u proteklom periodu pokušavao sam da odgovorim na takvu vrstu prozivke i kako god pokušate da komunicirate rezultati su uvek isti. Žao mi je što je tako i žao mi je što jedna najnovija politička stranka, nastala iz jedne starije političke stranke, pričajući o tome da je drugačija i da se promenila i da je od ovih ljudi otišla zato što su oni primitivni, nekulturni i ne znaju da se ponašaju prema svojim političkim protivnicima, vređaju ih itd. U proteklih godinu dana ili koliko to već traje ne vidim da se jezik kojim se koristi ta nova politička stranka razlikuje od onoga za šta oni svoje prethodnike, čiji su deo bili, optužuju. Nemam načina, pokušavajući da se spustim na najniži mogući meni zamislivi nivo, da razgovaram i da komuniciram na taj način i u svakom slučaju nije vredno trošenja vremena, energije i novca građana Srbije da se bespredmetno replicira za svaku takvu stvar. Mi ćemo nastaviti da delujemo kao normalna i civilizovana poslanička grupa, trudeći se da se argumentima borimo za svoje zakone, za svoje birače i za interese građana Srbije.
Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbije. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Ne vidim kako mogu da razumem da komentar na amandman može da bude definisan mržnjom. Nisam čula da je moj kolega demantovao išta iz navoda koji su bili posvećeni amandmanu, pričam o zakonu, ne da nisam nijednu nepristojnu reč upotrebila, nego je nikada i ne upotrebljavam. Govorim o kvalitetu zakona i o pristupu jedne stranke koja ovde ne dozvoljava da se ikada amandmanom poboljša zakon koji uđe u skupštinsku proceduru. Stenografske beleške, usvojeni amandmani, a i zakoni koji su na snazi, koji mnogo dobra čine, dokaz su za to. Evo još jedan. Član 19. i amandman 19. Srpske napredne stranke glasi – protiv akata Agencije može se izjaviti žalba ministarstvu nadležnom za poslove standardizacije u roku od 15 dana od dana dostavljanja. U postupku pred Agencijom, koji nije uređen ovim zakonom, primenjuju se odredbe zakona kojima se uređuje opšti upravni postupak. Maločas sam primetila da su se vaše saradnice čudile zašto mi uporno i dosledno nazivamo ovu ustanovu javnom agencijom, ali mi to radimo dosledno od 1. amandmana, upućujući na njen pravi pravni status, koji je jedini bio moguć ispravan, s obzirom na delatnost koju će obavljati i s obzirom na celovitost pravnog sistema Srbije i konzistentno zakona koji regulišu ovu oblast. Znači, ovo nije slučajno i potpuno namerno je sve vreme dosledno nazivamo javnom agencijom, ali ono što je najspornije u ovom zakonu jeste jedno trajno kršenje prava na dvostepenost zaštite prava onoga ko se nađe pred ovim organom. Da vas podsetim na još jedan zakon čiji je autor bio potpredsednik Vlade, gospodin Dinkić, kada smo razgovarali o smanjivanju broja zaposlenih, odnosno maksimalan broj zaposlenih u državnoj administraciji. Ova nemogućnost da onaj ko dobije otkaz, ko je jednom ocenjen lošom ocenom i uručeno mu je rešenje, bez prava žalbe, iako je 25 godina ranije bio ocenjivan najboljim ocenama za rad i doprinose, nije imao pravo žalbe, kao što se i ovde nema. Znate na šta je upućen? Na dugotrajan postupak u sudstvu, u kome postupci traju godinama, da bez sredstava za život, bez plate, ne razmišljajući o tome kako će taj otpušteni čovek živeti, da li je to trudnica na trudničkom bolovanju, nema pravo da se žali i dokaže da je oštećen. Ta vrsta ukidanja dvostepenosti je izvedena i ovde u ovom zakonu, gde je najdirektnije član 216. Zakona o upravnom postupku, gde je propisano pravo na drugi stepen, gde je potrebno utvrditi nadležnost organa koji je rešavao u prvom stepenu i mi upravo propisujemo amandmanom takvu nadležnost. Nečuveno je i pravno nedopustivo da se komisija, saslušajte me, molim vas, u okviru same agencije, nazivamo vašu ustanovu koju obrazuje upravni odbor, sve u krugu jednog te istog organa, odlučuje po žalbama. Da li je moguće da se neko pojavljuje istovremeno u dvostrukoj ulozi, kao što ste vi to ovde predvideli. Imam još jedno pitanje zasnovano na zakonu, ne na mržnji, ne umem da mrzim, mene moji tako nisu vaspitali, niti sam po genima to nasledila. Kažete da će se u tom organu naći eksperti, odnosno stručnjaci, neću to da komentarišem, a Zakon o državnoj upravi članom 84. propisuje da se za poslove državne uprave i vođenje upravnog postupka mora obezbediti dvostepenost za žalbu onoga ko je oštećen i to mogu da vrše samo ovlašćeni službenici koji imaju visoku stručnu spremu odgovarajuće struke. Da li treba da dokazujem da eksperti, i ako ih neko proglasi, nisu državni službenici ili će neko da me demantuje, ili to negde piše da će biti? Jednostavno, ekspert može da daje savetodavno mišljenje, mogu da vam pišu zakone, poput onog zakona o stečaju, ali ne mogu da vode upravni postupak. Znači, nezavisno od pravnih problema koje propisuje Zakon o državnoj upravi, i to član 84, postavlja se pitanje otkud stručnost ljudima da odlučuju u drugostepenom upravnom postupku. Upravo je to potpuno suprotno onome o čemu smo pričali ovde prekjuče. Dakle, za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije vi postavljate čoveka, osobu koja se bavila sudijskim poslovima, ne zna ništa o trgovinskoj politici i ekonomiji, onome što jeste predmet odlučivanja, nego se obrazlaže izbor iskustvom u presuđivanju, jer su u postupcima žalbenim pred sudom padale odluke te komisije, jer nisu bile pravno dobro potkovane i nisu bile zasnovane na zakonu. Ovo su argumenti, činjenice, ovo su vaši propusti. Ovo je želja da se po diskrecionim pravu eksperata, čije znanje procenjuje neko drugi, i kompetentnost i veština, odlučuje na drugom mestu, a ne u skladu sa Zakonom o državnoj upravi, Zakonom o opštem upravnom postupku, koji bi morao da obezbedi onima koji su oštećeni odlukama ove komisije, odnosno ovog organa da imaju pravnu zaštitu, jer to Ustav garantuje. Molim vas da najozbiljnije shvatite ovu primedbu i da, ukoliko želite da Ustavni sud ne dobije još jedan zakon kojim će morati da se bavi, ispravite ovu primedbu.
Hoćete od vremena poslaničke grupe ili ovlašćenog? Dobro, od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Gordana Pop Lazić. Po ovom amandmanu? Po Poslovniku? Izvolite.
Gospodine predsedniče, pozivam se na član 107 – dostojanstvo Narodne skupštine, koje smo dužni svi da čuvamo. Htela bih da se obratim svim poslanicima i da zamolim poslanike da u međusobnim obračunima, koji su dozvoljeni, radi se o političkim obračunima, ne mešaju SRS i ne kvalifikuju SRS kao stranku koja je spremna da učini bilo šta što ruši dostojanstvo i Narodne skupštine i drugih institucija, jer mi to nikada nismo radili, niti smo na ulici ispoljavali svoje mišljenje i izazivali nered, niti smo u Narodnoj skupštini ikada išta uradili što bi moglo da ponizi ovaj dom. Gospodin Vlajko Senić je uputio izvesne, čini me se, neumesne kritike na račun SRS, želeći da na taj način okvalifikuje koleginicu koja je govorila pre njega, iako je to nelegitimni poslanik i to svi dobro znate, sami ste ih stvorili i sada morate da trpite da vas nazivaju kako oni hoće i da ste "Gej 17 " i da ste ovakvi i onakvi. Vi se s njima obračunavajte, mi sa tim nemamo veze, mi smo se s njima odavno obračunali. Oni za nas nisu predstavnici naroda, a ovde su samo zbog toga što ste vi dozvolili da oni tu sede. Naravno, neki naredni izbori pokazaće koga to narod želi u Narodnoj skupštini, da li je to G17, da li je to SRS, DS, ali sam ubeđena da će shvatiti da jednom izdajnik – uvek izdajnik, i da oni koji su na evropskom putu i koji smatraju da Evropa nema alternativu ne mogu da budu predstavnici srpskog naroda.
Nije povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Vrlo pažljivo sam slušao šta je gospodin Senić izgovorio i ni jednom jedinom rečju nije spomenuo izričito, eksplicitno SRS, ali iz izlaganja se, prihvatam, moglo zaključiti na koga je mislio tom prilikom. Slažem se da su izbori ono što rešava sastav, strukturu ovog parlamenta. Do tada smo tu takvi kakvi smo i gde smo, a pošto ste sada spomenuli po imenu gospodina Senića, dajem mu reč po osnovu replike i molim da uvažavamo član 107. koji nas obavezuje na poštovanje dostojanstva. Izvinite, nisam primetio, gospođa Tabaković reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Biću vrlo kratka. Član 103. i 107, urušeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Jedna mala ispravka, nikada niko iz poslaničke grupe "Napred Srbijo" SNS parlamentarnu stranku G17 nije nazvao onako kako je to učinila gospođa Pop Lazić. Molim da to ostane zabeleženo u stenogramu. Imam argumente, meni ne treba nikoga da vređam i dajem mu imena, imam svoje zakonite kumove. Ono što želim da kažem gospodinu Seniću, kad je mislio na najmlađu stranku i to najmanju, verovatno je mislio na Ujedinjene regione Srbije nastale izG17 ili koga već, ali mene to zaista ne zanima, moja tema je zakon i bolji život građana Srbije, a ostali neka se bave onim čime umeju i znaju.
Hvala, ali nije povređen član 103, niti 107. Puno ime stranke koja sedu u ovom parlamentu je politička stranka G17 plus. Gospodin Senić ima reč. Izvolite.
Ako ste me tako shvatili, izvinjavam se. Meni nije teško da se izvinim u Narodnoj skupštini. Nisam imao nameru da vređam SRS, samo sam govorio o tome na koji način su poslanici, koji su bili deo poslaničkog kluba SRS, opravdali svoj odlazak od vas, pa sam povukao paralelu i rekao da ne vidim, ako ste vi takvi kakvi oni kažu da jeste, da su oni danas drugačiji. To nije bitno, to je jasna stvar. Mi nemamo nikad nameru da bilo koga vređamo ili da razgovaramo na taj način. Što se tiče konstatacije gospođe Jorgovanke Tabaković, radi njene informisanosti, a i informisanosti građana, Ujedinjeni regioni Srbije su jedan politički projekat koji još uvek nije politička stranka i nemate razloga da brinete. Vi ste još uvek najmlađa politička stranka. Verujem da ćete u nekom narednom periodu imati priliku i da na političkom terenu, na narednim izborima izmerite svoju snagu i sa drugim političkim strankama, i sa Ujedinjenim regionima Srbije. Kako će ko proći, naravno, tu svoju završnu reč daće građani Srbiji, ali mislim da svi zajedno treba da doprinesemo, nakon 10 godina demokratskih promena, da atmosfera u Srbiji, bar u parlamentu, bude drugačija, jer mi svi ovde predstavljamo građane Srbije i naša obaveza je da govorimo na način koji priliči Narodnoj skupštini. Očekujte da ćemo mi to svakako činiti u narednom periodu, bez obzira na to kako druge političke stranke ili drugi poslanici u Skupštini budu imali odnos prema nama.
Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? Da, gospodin Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da mi zadnjih par godina stvaramo sve veći broj institucija, sve veći broj tela i da to nije slučajno, da iza toga stoji pre svega politika i pokušaj da se ta tela, često i neka nezavisna regulaciona tela, na što lakši način kontrolišu. Zahvaljujući takvom ponašanju izvršne vlasti mi imamo jako lošu koordinaciju između tih tela, pa i često nisu usaglašena. Ako ćemo iskreno, u našem nacionalnom karakteru sujeta je i te kako prepoznatljiva i to je jedan od motiva zbog čega smo se opredelili da ovaj amandman podnesemo, a radi se o tome da su neki osnovni elementi infrastrukture kvalitet, akreditacija i standardi. Bilo bi sasvim normalno i logično da jedna institucija, koja nadzire donošenje standarda, nadzire u isto vreme i poslove u oblasti akreditacije. Mi smo to svojim amandmanom i predložili, da se ministarstvo koje je zaduženo za standarde pobrine i za akreditaciju i da imamo mnogo bolju koordinaciju kada je u pitanju nadzor, jer nadzor je jako važan generalno u celom našem društvu, ali jako važan i kada je u pitanju ova institucija, važan u tom smislu da ova institucija ne bude samo za naše unutrašnje tržište, namenjena samo prostoru Srbije, već da dobije neki međunarodni značaj, da bude prihvaćena kao jedna agencija koja ima tu težinu. Na taj način bi ne samo ugled naše države, već i ugled naše privrede i perspektive naše privrede bio znatno bolji i zbog toga smo se opredelili, zbog efikasnosti, efektivnosti u kontroli nadzora za ovaj amandman i žao mi je što nije bilo razumevanja i nije prihvaćen od strane Vlade i Ministarstva.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne) Gospodine ministre, da li želite nešto da kažete pre nego što zaključim pretres Predloga zakona? (Da) Izvolite.
Želeo bih samo da ponovim ono što sam izgovorio i na kraju principijelne rasprave u načelu. Ovde se radi o zakonu koji je precizan, jasan, sažet i koji zaokružuje legislativu koja treba da obezbedi da nema prepreka u trgovini, koji štiti proizvode i njihov kvalitet, pre svega da bi štitio građane. Pravo da vam kažem, bio sam uveren, bez obzira što je najveći deo rasprave protekao sa vrlo konstruktivnim tonom i sa najboljim namerama da zakon bude što bolji, što je naravno želja svakog od nas u ovoj skupštini, da je ovakva rasprava, i još življa i kvalitetnije, vođena na odborima i da je tamo završen glavni posao. Očigledno nemam dovoljno skupštinskog iskustva. Vama zahvaljujem, pre svega na konstruktivnosti i na dobroj nameri koja je provejavala iz većine vaših diskusija. Siguran sam da ćete biti zadovoljni kada usvojimo i ovaj zakon, koji predstavlja poslednji preduslov da legislativa za ovu oblast bude jasno napisana, ne da bi bila napisana, nego da bi svima nama kao potrošačima roba i usluga u Republici Srbiji pomogla da budemo sigurniji i bezbedniji.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sada na osnovu člana 87. određujem pauzu i nastavićemo rad u 13.30 časova, raspravom o Predlogu zakona o zaštiti potrošača. Hvala. [[Posle pauze – 13.45]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA (pojedinosti) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima, pored predstavnika predlagača, Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, pozvala da sednici prisustvuje i Ljiljana Stanković, Dušan Protić i Nebojša Lazarević, pomoćnici ministra trgovine i usluga. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nataša Jovanović, Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Judita Popović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Marina Toman, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Tomislav Ljubenović, Zoran Krasić, Dragan Živkov, Dobrislav Prelić, Dejan Mirović, Radiša Ilić, Vladan Jeremić, Boris Aleksić, Vesna Marić, Vjerica Radeta, Aleksandar Martinović, Zoran Popović, Vitomir Plužarević, Lidija Vukićević, Momir Marković, Milan M. Nikolić, Ljubiša Petković, Aleksandra Janković i Aleksandar Pejčić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona, podsećam vas da je narodni poslanik Vladan Jeremić pisanim putem povukao amandman na član 86. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Ostojić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koristiću vreme poslaničke grupe, hoću samo da primetim da se nastavlja degradacija parlamenta. Odbor nije zasedao o amandmanima. Vi ste pročitali ovlašćene predstavnike Vlade, tu je gospodin Tomica Milosavljević, što nije sporno, ali složićete se da to nije prava osoba koja može da brani ovaj zakon, posebno u ovom detaljnom delu kada su u pitanju amandmani. Zaista ne mogu da razumem, ako ste promenili Poslovnik i rekli kao sad da će težište rada biti na odborima, onda se odbor ne sastane jer nema kvoruma, a promenili ste Poslovnik tako da imate većinu, tako da kvoruma nije bilo zbog vas. Čak sam i ja došao iz opozicije, ali nisam bio dovoljan da dam kvorum. Zaista mislim da ovo nema smisla. Ovo je važan zakon. Ovo se tiče svih građana, i maloletnih, jer su i oni potrošači. Sedi nam ministar zdravlja. Ne znam šta bi tu radio ministar Mrkonjić. Nema ministra Milosavljevića, koga je predsednik partije kritikovao na Glavnom odboru, da li je on sad u nemilosti, u svakom slučaju, degradacija parlamenta od vladajuće većine se nastavlja, a nama jutros gospođa Nada Kolundžija, koje nema, kaže kako nije lepo damediji izmišljaju, i izmišljaju stvarno, da uzimamo nekakve pare, i to kaže tek danas kada se gospodin Mićunović pojavio na tom spisku, a do tada nije reagovala. Sve je ovo što se dešava i što sam rekao apsolutno ne doprinosi ugledu ovog doma, niti da popravimo zakone. Ne ulazim u to što je Vlada odbila sve amandmane opozicije, posebno one amandmane koje su tražila udruženja potrošača, ali sada samo pričam o proceduri. Biće prilike da gospodinu Milosavljeviću objasnimo o potrošačkim kreditima. Videćemo šta će on reći zašto to Vlada nije prihvatila, ali zaista protestujem zbog ovakvog ponižavanja parlamenta.
Hvala, gospodine Ostojiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić i Judita Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Ostojić.
Član 4. uvodi u zakon ono što smo mi kasnijim amandmanom, o kojem ću govoriti kada za to dođe vreme, želeli da postignemo, a to je da ubacimo glavu o potrošačkim kreditima, odnosno da ispoštujemo do kraja evropske direktive. Nemušto objašnjenje koje nam je dato i na Odboru i prošli put u načelnoj raspravi od gospodina Milosavljevića, koga ovde nema, za nas je neprihvatljivo. Smatramo da Narodna banka treba da radi svoj posao, a to je kontrola rada banaka, kada su u pitanju potrošači koji uzimaju potrošačke kredite, bilo od banaka, bilo od trgovinskih lanaca, bilo od proizvođača. Mislimo da ta materija mora da se nađe u ovom zakonu. Za nas nije prihvatljivo objašnjenje da će to biti regulisano zakonom koji sprema Narodna banka. Praksa, evropske direktive i konvencije kažu da su ljudi koji uzimaju kredite od bilokoga, finansijskih institucija ili trgovine – potrošači, i zato je njima mesto u ovom zakonu. Zakon treba da reguliše da možete da vratite robu u roku od 15 dana bez objašnjenja; i novac je roba, a kamata njena cena, i tako, ta roba i pravo potrošača u tom segmentu treba da budu rešeni ovim zakonom. Zato je ovaj amandman kojim predlažemo uvođenje tog poglavlja koje dolazi kasnije. Pošto niste prihvatili ovaj amandman, pošto je Vlada prihvatila samo dva neka tehnička amandmana, jasno je da nećete prihvatiti ni onaj o celoj glavi, koja govori o potrošačkim kreditima. Osećam se malo glupo da to pitam ministra Tomicu Milosavljevića, zašto niste prihvatili? Zamislite sutra, gospodine Novakoviću, podlegnete ucenama Javnog servisa da uzme para koliko mu treba iz budžeta, a nema prenosa. Zamislite kakva će to rasprava biti, sedi ministar koji objektivno nema veze sa materijom - ovo pričam zbog gledalaca, ne zbog vas ili gospodina Milosavljevića, njemu svaka čast kad sedi ovde - ali ako nema prenosa stvarno ćemo se osećati prilično neprijatno ako se to desi. Ovako se osećamo neprijatno. Znači, kada sebe ne poštujemo kao parlament džaba će nas neko poštovati. Pisaće se o tome što je gospođa Kolundžija danas protestovala, a neće se pisati, recimo, o prenoćištu Vuka Jeremića od 750 dolara, koje mu je omiljeno, ne znam ni kako se zove hotel ni šta se to za doručak ili večeru dobija, ali prosto ovo što se radi na dobro neće da izađe po institucije u Srbiji.
Iskorišćeno je minut i dvadeset sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić i Judita Popović. Da li neko želi reč? Reč ima gospođaJudita Popović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, htela bih da vas podsetim na jednu činjenicu, a to da je ovaj zakon o potrošačima stigao u Skupštinu da bi se raspravljalo po hitnom postupku. Dakle, opet se žurilo sa ovim zakonom i danas kada raspravljamo u pojedinostima o amandmanima koji su podneti da se ovaj zakon poboljša, dešava se to da nam ne dođe nadležni ministar, ministar koji bi trebalo da brani stavove Vlade u vezi sa ovim zakonom, pogotovostavove u vezi sa podnetim amandmanima, nego nam je prisutan ministar zdravlja. Dozvolićete, zaista cenim ministra zdravlja, cenim tu funkciju i pretpostavljam da je čovek veoma stručan u tom svom zvanju. Međutim, ipak se radi o jednoj specifičnoj materiji, kao što je trgovina, odnosno prava potrošača, što je ipak malo dalje od onoga što je u nadležnosti ministra zdravlja. Zašto je bitno da bude jedno stručno lice ovde prisutno, jedno stručno lice koje ima određene nadležnosti u vezi sa temom potrošača? Bitno je iz tog razloga što ovi amandmani koje smo podneli mi poslanici iz LDP ukazuju na suštinski problem Predloga zakona što se izostavljaju veoma važne oblasti, kao što su potrošački krediti, daleko šire od običnih bankarskih kredita. Izostavlja se i jedan deo, jedan segment potrošnje koji se tiče onih opštih ekonomskih usluga, kao što su telekomunikacije, električna energija, gas, komunalije i slično, od izuzetnog značaja za egzistenciju građana. Dakle, te dve oblasti su izostavljene, pa se onda postavlja pitanje čemu uopšte ovaj zakon, čemu tolika žurba sa ovim zakonom? Naši amandmani se odnose na te oblasti, da se amandmanima poboljša sadržina zakona, da se reguliše oblast tih kredita, kao i oblast tih specifičnih usluga od izuzetnog društvenog značaja. Zašto je to bitno? Bitno je iz tog razloga (jer)što današnji građanin Srbije i te kako zavisi od potrošačkih kredita, ne striktno od bankarskih kredita, nego od potrošačkih kredita, preko kojih može da ostvari tu svoju egzistenciju. Bez kredita, sa ovakvom kupovnom moćikojom raspolažu građani, teško da će moći uopšte da preguraju ovu jesen i zimu i predstojeće godine tranzicije, s obzirom na to da je Srbija još uvek zemlja u tranziciji. Što se tiče ovih specifičnih usluga od opšteg ekonomskog značaja, mislim da možemo da se saglasimo oko toga da su monopoli ti koji i te kako ugrožavaju pružanje tih usluga i pravu zaštitu potrošača. Iz tog razloga mi iz LDP smo već u raspravi u načelu istakli da smo spremni da podržimo zakon u slučaju da se našim amandmanima udovolji, odnosno prihvate naši amandmani u pogledu ova dva suštinska predloga naše stranke. Međutim, ne možemo zakon podržati ukoliko se amandmani ne usvoje. Očigledno mišljenje Vlade je bilo da se naši amandmani ne usvoje. Dakle, zakon će ostati u prvobitnom izdanju kako je izgledao. U raspravi u načelu ministar se izjašnjavao o tome zašto smatra da je ovakav predlog zakona, kakav je predat, sasvim dovoljan, sasvim korektan i zašto se toliko žurilo sa zakonom, a da se nije sačekalo mišljenje NBS, odnosno nije se u pravom smislu sarađivalo sa NBS u vezi sa potrošačkim kreditima. Navodno, nisu mogli da se dogovore oko toga kada će NBS da uzme u razmatranje potrošačke kredite i nisu mogli da se dogovore da sednu određena ovlašćena lica i sačine zajedničke predloge u vezi sa regulisanjem potrošačkih kredita. Podsetila bih vas da je NBS institucija ove države Srbije, da je Vlada Srbije jedna grana vlasti ove Srbije. Ko će sarađivati ako ne ministri iz Vlade i ljudi iz NBS? Šta možemo da očekujemo od bilo koga u ovoj državi ukoliko ne možemo da postignemo da sarađuju guverner i ministri? Dozvolićete da je jako bitno da sarađuju i jedan i drugi ako je predmet – zakon o potrošačima, a ako je sadržina tog zakona od tolikog izuzetnog značaja po svakog građanina Srbije. Stoga smatramo da je zaista neozbiljno pustiti ovakav jedan zakon po hitnoj proceduri. Neozbiljno je na ovaj način da se pristupa radu na ovom zakonu kako je to Vlada uradila i njen resorni ministar, ministar trgovine. Ne možemo da se zadovoljimo činjenicom da će eventualno NBS da pristupi izradi predloga zakona u vezi sa potrošačkim kreditima i da će pri tome da vodi računa da ih saglasi sa opštim principima ovog zakona o zaštiti potrošača. Mislim da je to samo jedno obećanje, a mislim da je zaista dovoljno obećanja dato građanima Srbije u vezi sa svim i svačim i da ova Vlada nema više toliko kredita da građani poveruju u jedno obično obećanje. Htela bih da vas podsetim i na činjenicu da je 2008. godine dozvoljen uvoz enormne količine mleka u prahu. Na hiljade tona mleka u prahu je uvezeno. Za posledicu to je imalo nestašicu mleka 2010. godine. Šta se onda dešava? Opet su ti potrošači mleka najviše ugroženi, a toje opet resor ministra trgovine, a bio je resor tadašnjeg ministra poljoprivrede. Evo kako se to u stvari kod nas rešava, bilo koji problem koji se pojavi. Ad hok se rešava. Rešava se tako što se određeni parcijalni interesi forsiraju, pa ukoliko ti interesi na kraju dovedu do kolapsa tržišta niko nije odgovoran, niko nije kriv, a kada mi iz LDP insistiramo na tome da se zaštiti potrošača pristupi ozbiljno i odgovorno, u tom slučaju ministar trgovine se ne pojavi u raspravi u pojedinostima, a zakon se na brzaka raspravi. Na kraju će verovatno da se usvoji. To je normalno. To je demokratska procedura da većina ima uvek moć. Nažalost, kod nas se i taj osnovni demokratski princip tako nakaradno tumači. Bitno je samo da ima većina, a ne koja je sadržina tog propisa koji je većina izglasala.
Iskorišćeno je sedam minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Vreme koje budem prekoračila po amandmanu ćete odbiti od vremena ovlašćenog, a ne od vremena poslaničke grupe. Prvi amandman koji smo podneli na zakon o zaštiti potrošača smatramo suštinskim. S obzirom na to da se ovaj zakon zove - zakon o zaštiti potrošača, nama se nije dopala definicija koju ste vi dali u zakonu, ne zato što nam se ne dopada predlagač ili bilo šta, nego zato što je u tački 25) šteta koju potrošač trpi zbog određenog ponašanja proizvođača, odnosno prodavca ovako definisana – šteta jeste (čitam zakonsko rešenje), u smislu odredbi ovog zakona kojima se uređuje odgovornost proizvođača stvari sa nedostatkom, posledica koja nastaje smrću ili telesnom povredom, kao i posledica nastala uništenjem ili oštećenjem nekog dela imovine kojeg oštećeni obično koristi za ličnu upotrebu ili potrošnju. Naš amandman kaže da bi se ta tačka 25) morala promeniti i da sada glasi onako kako glasi u članu 155. Zakona o obligacionim odnosima – da je šteta umanjenje nečije imovine (obična šteta) i sprečavanje njenog povećanja (izmakla korist), kao i nanošenje drugome fizičkog ili psihičkog bola ili straha (nematerijalna šteta). Uži pojam koji vi u zakonu koristite, definišete i na njemu zasnivate sve ostalo što zakon tretira je, prvo, uži pojam koji nije ni u jednom drugom zakonu upotrebljen i koji se ne može odrediti. Kažite mi, molim vas, ko će da odredi šta to obično potrošač koristi kao svoju imovinu za ličnu upotrebu ili potrošnju? Koja je preciznost zakona koji upotrebljava atribut – obično koristi. Nešto obično koristim za ličnu potrošnju. Vi imate sasvim drugačije navike, vaspitanje, kulturu itd. Da li je to opšte pravilo da vi čoveka, građanina, potrošača, onoga ko dođe na neki šalter ili treba da ostvari neko pravo, tretirate ping-pong lopticom, gde uvek odgovornost sa sebe prevaljujete na nekog drugog ko treba da uredi kriterijum, da protumači pravilo, da odredi šta precizno znači pojam, i to nije slučaj samo u ovom zakonu, ali je u ovom zakonu nedopustivo. Ovaj zakon nije zakon o zaštiti prodavaca koji prodaju robu sa nedostatkom. Ovo je zakon o zaštiti potrošača koji trpe štetu i ta šteta mora da bude definisana u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima da bi mogla da bude potraživana u nekom sudskom postupku i da bi mogla da bude nadoknađena. Koja je inače svrha ovog zakona? Zakon o obligacionim odnosima je opšti zakon. Po ocenama svih, jedan od boljih zakona koji imamo. Ovo je leks specijalis zakon. On će ovakvim užim pojmom definisanja štete na štetu potrošača dovoditi u pitanje, derogirati, kažete vi pravnici, ovaj opšti zakon, gde čovek ima pravo da potražuje štetu, precizno definisanu kada ona nastane. Na primer, ponoviću iz kasnih sati iznetu situaciju iz rasprave u načelu. Čovek kupi električni šporet i unese ga u porodičnu zgradu u kojoj ima četiri stana. Žive još tri odvojena domaćinstva, dva brata, još jedna sestra i taj čovek sa porodicom. Zbog neispravnosti proizvoda izgori instalacija u čitavoj kući. Da li će se ovaj električni šporet tretirati kao stvar koja služi za njegovu ličnu upotrebu, obična ili neobična? Da li će se tretirati kao stvar koja služi za zajedničku upotrebu i da li će on moći da potražuje štetu, on kao kupac u svoje ime i svih ostalih ili će samo moći da potražuje štetu koja je nastala delom, odnosno u njegovom stanu, ali to nije sveukupna šteta? Ne govorim, a treba govoriti o onom delu nematerijalne štete, straha i izmakle koristi. Na primer, čovek se bavi nečim što je vezano za rad instalacija ili radi na računaru, izgubio je dva bitna angažmana što nije mogao da završi neki rad koji je vezan za rad na računaru, a izgorela instalacija. Postoje zakoni, draga moja gospodo, čije se mane, mane u smislu nesavršenog definisanja propusta da se nešto precizno odredi, ne vide odmah. Zato je mnogo nas juče na zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu manje primedbi stavljalo na onaj deo koji je govorio o fiskalnoj odgovornosti, jer ćemo tek videti kako te opisne ocene ispravnog vođenja fiskalne politike treba u praksi da se primene. Ali, ima zakona, kao ovaj, čiji su nedostaci vidljivi u trenutku donošenja. I ova vrsta neodređenosti nije samo odraz površnosti. Ne mogu da nađem nežniju reč za ono, kao na primer, nedefinisan rok u zakonu. Ko definiše obično koristi, a ne kaže šta to znači – obično. Obično u gradu Novom Sadu ili obično na Kosovu, ili obično u mom Vučitrnu. Šta je to obično? Nije to površnost, to je upravo praksa da ne omogućite onima u čije ime, navodno, donosite zakon da ostvari svoje pravo naknade štete nečinjenjem, nesavesnim činjenjem ili nečasnim radnjama koje prodavac učini nekom od nas kao potrošaču. Zaista ne vidim razlog da se uvek štiti neko drugi, nego onaj u čije ime i za čiju dobrobit sve radimo. Molim vas još jednom da razmislite o usvajanju amandmana koji smo podneli.
Pet minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, problem koji se godinama unazad provlači i koji je u najvećoj meri doprineo ogromnom rastu javne potrošnje u Srbiji jeste osnivanje raznih tela – agencija, komisija i saveta. Govorili smo više puta da se radi o dupliranju nadležnosti, o stvaranju organa sa prevelikim brojem zaposlenih. Meni je to juče bilo zamereno, ali sama ta reakcija znači da sam bila u pravu i da to jeste tako. Umesto da se svi poslovi obavljaju u okviru pojedinih sektora nadležnih ministarstava, formiraju se novi, paralelni organi, uz obrazloženje da je neophodno osnovati baš to nezavisno telo, najčešće jer se time ispunjava neki zahtev koji je EU postavila pred Srbiju na putu ka pridruživanju. To nezavisno telo onda ima direktora, zamenika direktora, više rukovodilaca sektora, upravni i nadzorni odbor i, kada sve to sagledate, shvatite koliko puno novca iz budžeta je potrebno za postojanje takvog tela. Neću sada govoriti ono što sam ranije već rekla, a odnosi se na ogromne iznose koje su na ime zarada i naknada isplaćivani rukovodiocima ovih tela. Kada god smo, prilikom osnivanja neke javne agencije govorili da Ustav Republike Srbije ne poznaje takav organ, ili organizaciju, opet je odgovor bio EU i njeni standardi. Zbog toga što javne agencije ne priznaju Ustav, one ne mogu biti nadležni organ. Na osnovu toga je podnet ovaj amandman kojim je predviđeno da se iz definicije nadležnog organa briše javna agencija, tako kao nadležni organ, u čijem je delokrugu preduzimanje odgovarajućih mera za zaštitu potrošača u vezi sa pružanjem usluga od opšteg interesa, u skladu sa ovlašćenima utvrđenim ovim i drugim zakonima, ostaje ministarstvo, koje je definisano kao nadležni organ Ustavom Republike Srbije.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić.
Na početku bih u ime poslaničke grupe DSS želeo da izrazim žaljenje što nadležni ministar nije prisutan tokom rasprave o ovom zakonskom predlogu, kao i zbog činjenice da nemamo mišljenje nadležnog skupštinskog odbora. Tokom načelne rasprave je u više navrata ukazivano da je materija zaštite potrošača u dinamičnom razvoju, što podrazumeva da bi uređenje u ovoj oblasti trebalo konstantno pratiti i blagovremeno ažurirati. Posle zakonske regulative iz 2005. godine, imamo na dnevnom redu novi predlog koji bi trebalo da osavremeni i celovito poboljša zaštitu potrošača. Kako je u ministrovom obrazloženju rečeno, ovaj zakon obezbeđuje povoljniji položaj potrošačima, a trgovcima nameće obaveze. Mislim da to nije najspretnija formulacija, jer pored toga što je to obaveza, to je i jedna vrsta puta ka standardizaciji usluga. To bi takođe na duge staze moglo i doprineti podizanju nivoa konkurentnosti. Ovaj amandman je upravo zbog toga i značajan jer definiše da u svakoj prilici trgovac mora na jasan način da istakne prodajnu cenu robe, jediničnu cenu robe, usluge, cenu po jedinici vremena i dodatne troškove za pružanje usluge, te da ovaj zakon ne sme to da uredi drugačije.
Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, i na ovaj zakon imamo više amandmana, i amandman na član 9. je samo jedna mala dopuna postojećeg člana i nije mi jasno zbog čega to nije prihvaćeno. Naime, postojeći član 9. glasi ovako – trgovac je dužan da sačini cenovnik ili tarifnik usluga, što je sasvim normalno, prihvatljivo i u redu. Ne radi samo zbog onog korisnika usluga ili kupca, nego, naravno, i zbog sebe. Drugi stav tu kaže – cenovnik ili tarifnih usluga iz člana 1, trgovac je dužan da istakne u izlogu, odnosno u poslovnim prostorijama ili na drugom mestu na kome nudi vršenje usluga. Naš predlog je bio da se posle reči "odnosno" dodaju reči "na vidnom mestu". Naime, da taj cenovnik, koji treba da bude istaknut u radnji i poslovnoj prostoriji, bude istaknut na vidnom mestu. Ova dopuna, da cenovnik usluga ili cene robe budu izložene da kupac ili korisnik usluga to može da vidi, neće smetati ni trgovcu, ni potrošaču. S obzirom da nije prihvaćen amandman, a kažem još jednom, to ne smeta sigurno ni kupcu, čak i koristi, čak i trgovcu koji radi u toj radnji odgovara da se vide te cene, jedino što smeta to je našoj Vladi. Nije mi jasno zbog čega.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite, gospodine Buha.
Član 12. Predloga zakona o zaštiti potrošača govori o ugostiteljskim objektima, a u stavu 3. tačka 3) govori se o cenovnicima hrane i pića, pa, između ostalog, formulacija predlagača ovoga zakona je sledeća – prodajne cene hrane i pića u cenovnicima moraju biti dostupni potrošačima u dovoljnom broju primeraka i na mestima na kojima se potrošači uslužuju. Gledajte, osnovna primedba SRS i mog amandmana jeste u tome da formulacije u zakonu odgovaraju prevashodno stvarnom životu i da ne budu uopštene, da budu jasne, decidirane. U ovom slučaju ste koristili lingvističku formulaciju koja ne odgovara stvarnom stanju i predlog je da se to briše. Vi ste rekli ovde – u dovoljnom broju primeraka. Šta znači – u dovoljnom broju primeraka? Zakonodavac mora jasno i decidirano reći – da li je jedan primerak sasvim dovoljan, da li je to dva, da li je to pet, da li je to sedam? To sve zavisi od okolnosti u kojima se obavljaju te usluge. Zakonodavac mora biti jasan. Formulacija rečenice, lingvistička konstrukcija rečenice mora biti jasna. Ne može biti ovako kao što ste ovde naveli ''u dovoljnom broju primeraka''. Amandmanom smo pokušali da tu rečenicu svedemo u onaj okvir koji će po mišljenju SRS odgovarati potrebama ugostiteljstva. Niste to prihvatili. Ponovo greška Vlade i samog predlagača zakona.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić.
Ovo je jedan od dva prihvaćena amandmana od ukupno 121 podnetog amandmana na ovaj zakonski predlog. Ovaj prihvaćeni amandman zapravo precizira i pojašnjava način na koji se utvrđuje identitet trgovca, jer je taj segment u zakonskom predlogu nedovoljno jasno formulisan, koji su to zapravo podaci o trgovcu relevantni u samom procesu zaštite potrošača. Ovo jeste važno, ali ovaj amandman više ima karakter tehničke popravke teksta. S druge strane, poslanička grupa DSS bi mnogo zadovoljnija bila da je prihvaćen čitav niz amandmana vezan za potrošačke kredite, o kojima će kasnije govoriti i moje kolege. Prilično je ambiciozna zamisao da bi NBS, sa svim problemima u kojima se trenutno nalazi, efikasno mogla da bez uticaja sa strane reši ovu oblast. To je trebalo urediti ovim zakonom, jer u suprotnom, građani se i dalje, za još nedefinisan vremenski period, ostavljaju na volju davaocima kredita, u zavisnosti od banke do banke.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 16. odnosi se na dužnosti obaveštenja pri** zaključenju ugovora, znači, dužnost trgovca da na jasan i razumljiv način obavesti kupce o proizvodu koji se nudi, koji je predmet ugovora. Ono što je zasmetalo SNS, to je činjenica da jasan i razumljiv način ne znači da to obaveštenje mora da bude istinito. Mi smo pokušali da svojim amandmanom unesemo u zakon načelo o savesnosti i poštenju, znači, na jedan savestan i pošten način da kupce informiše o samom proizvodu i žao nam je što Vlada u obrazloženju zašto se odbija ovaj amandman poistovećuje savesnost i poštenje sa jasnoćom i razumljivošću obaveštenja. Smatramo da su to dva sasvim različita pristupa, sasvim različita pojma, ako hoćete. Isto tako, ovo načelo – načelo savesnosti i poštenja, ugrađeno je i u mnoge evropske direktive kada je u pitanju zaštita potrošača i čini nam se da je u ovom delu na jedan dosta lagodan način ova regulativa osmišljena, s obzirom na činjenicu da je stepen zaštite potrošača u Srbiji na jako niskom nivou, da smo po tome na začelju u Evropi i da do sada nije bilo neke ozbiljne političke volje. Evo, imamo novi zakon, valjda će biti malo više političke volje i želje da se posvetimo potrošačima i da potrošači budu u mnogo većoj meri informisani, ali ako ne budu informisani na jedan pošten i savestan način, ne znam čemu onda ta informisanost služi. Žao mi je, još jedanput, što niste imali sluha za ovaj amandman, jer mislim da je sasvim logičan, a bio bi i te kako prihvatljiv.
Za reč se javio gospodin Arsić. Ima 30 sekundi vremena. Izvolite.
Od poslaničke grupe? (Predsedavajući: Da.) Ne bih onda ništa.
Ostaje 30 sekundi vremena. Hvala. Na član 20. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i zajedno Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, član 20. Predloga zakona odnosi se na pojam nepoštenog poslovanja. Da bi bilo jasnije zbog čega je ovim amandmanom predloženo brisanje stava 5, pročitaću najpre stav 4. ovog člana: "Poslovanje koje preti da bitno naruši ekonomsko ponašanje jasno određene grupe potrošača, koji su zbog svoje psihičke ili fizičke slabosti, uzrasta ili lakomislenosti naročito osetljivi na tu vrstu poslovanja ili na dati proizvod, pod uslovom da se od trgovca moglo osnovano očekivati da to predvidi, procenjuje se prema prosečnom pripadniku te grupe potrošača". Sada sledi stav 5. čije je brisanje predviđeno ovim amandmanom: "Odredbe stava 4. ovog člana se ne odnose na slučajeve uobičajenog i dopuštenog oglašavanja koje podrazumeva i davanje preteranih izjava ili izjava koje ne treba uzimati doslovno". Ovo što sam upravo pročitala jedna je od najlošijih odredbi Predloga zakona. Pre svega, ovo vređa dostojanstvo pripadnika grupa na koje se odredbe odnose, ali vređa i inteligenciju svakog potrošača. Nameće se pitanje, ko je merodavan da odluči koja je izjava preterana prilikom oglašavanja i koje izjave ne treba uzimati doslovno, a koje treba. Prilikom oglašavanja, svaka izjava koja bude data mora biti tačna, u suprotnom treba takvo oglašavanje kvalifikovati kao nepošteno poslovanje. To je svrha podnošenja ovog amandmana. Za obrazloženje koje je stiglo od Vlade u najmanju ruku bi se moglo reći da je došlo do nesporazuma. Zašto Vlada ne prihvata ovaj amandman? Ne prihvata iz razloga što se taj deo nepoštenog poslovanja širi i na poslovnu praksu, odnosno ukida dozvoljeno oglašavanje. Cilj amandmana nije bio ukinuti dozvoljeno oglašavanje, već definisati da nije dozvoljeno davanje preteranih izjava ili izjava koje ne treba uzimati doslovno. Znači, prilikom oglašavanja svaka izjava koja bude data mora biti istinita, i to je ono što je bio cilj podnošenja ovog amandmana.
Reč ima gospođa Donka Banović.
Podnela sam, kao i koleginica iz SRS, isti amandman na isti član i na isti stav. Mi predlažemo da se briše stav 5. iz ovog člana koji govori o tome šta je pojam nepoštenog poslovanja. Koleginica je pročitala prethodni, četvrti stav, koji sam čitala jedno pet puta, a i dalje mi je sve ostalo nejasno; mogu misliti kada jedan prosečan potrošač, koji bude hteo da se upozna detaljno sa svojim pravima, uzme ovaj zakon u ruke i pokuša to da protumači. Kao i poslanici DSS predložila sam da se stav 5. briše, jer upravo ovaj član i treba da spreči oglašavanje, a vi se u stvari pozivate i molite potrošače da ne uzimaju izjave doslovno i da može da bude preterivanja. Pri tome, ko je taj ko može da odredi granicu šta je nešto previše preterano ili šta je manje preterano, pa je dozvoljeno. To je jedna stvar. Druga stvar, sada sam se i naljutila kao narodni poslanik zato što ste dali jedno obrazloženje za amandman koji je podnela koleginica Dimitrijević, i tu ste vi izneli svoje mišljenje zbog čega ne možete da prihvatite taj amandman, a potpuno isti amandman, na isti član, na isti stav, koji glasi – u članu 20. stav 5. briše se. U obrazloženju za naš amandman vi kažete – amandman se ne prihvata iz razloga pravno-tehničke neispravnosti. Dakle, dva potpuno ista amandmana, a imate obrazloženje za jednu grupu tako, a za DSS i njene poslanike imate poruku da mi ne umemo da pišemo amandmane i da ste vi to odbili zbog pravno-tehničke neispravnosti. Naravno, ovde nema stručnjaka za pisanje amandmana i ne treba da bude, jer narodni poslanici su različitih zanimanja, ali morate priznati da smo svi potrošači, tako da mislimo da smo stručni za ovaj zakon, a moguće je da nam se nekada nešto potkrade i da je tehnički neispravno. Konsultovala sam se s ljudima iz naše tehničke službe, zato što kada je amandman tehnički neispravan oni nama to vrate i kažu da popravimo tu grešku. Mi to uradimo i onda vi ne morate time da se bavite. Naravno, vi možete da imate drugačije mišljenje, jer vi posmatrate celinu zakona, vi znate da li neki amandman može da se prihvati ili ne. Zbog čega ste vi za amandman koji su podneli poslanici iz DSS rekli da je pravno-tehnički neispravan, a potpuno drugačiji odgovor ste dali poslaniku iz druge poslaničke grupe? Još na nekoliko mesta sam ovo videla. Znam da ste imali ogroman broj amandmana za kratko vreme i verovatno ste to podelili, pa ste posle sastavili. Ovo ovako baš vređa inteligenciju. Moguće je da nekada napravimo grešku u pisanju amandmana, ali nije lepo kada mi vidimo crno na belo da postoji neka vrsta diskriminacije.
Kažite mi samo, minut i 40 sekundi, da ide na vreme ovlašćenog predstavnika? Dobro, zahvaljujem. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Tvrdim da poslanici DSS i te kako umeju pravno-tehnički da napišu zakone i ove amandmane, jer ih pišu svakodnevno u jako kratkom roku, pošto tako dajete zakone i vrlo smo stručni da ih napišemo pravilno. Nema smisla da govorimo o diskriminaciji, nije ovde ministar Čiplić, ali nije ni ministar trgovine, pa moramo da govorimo o zakonu. U članu 20. stav 8. glasi: "U nepošteno poslovanje ubraja se i povreda dužnosti obaveštavanja potrošača o njegovim pravima u vezi sa medicinskim proizvodima za ljudsku upotrebu; finansijskim uslugama na daljinu; zajedničkim ulaganjem u prenosive hartije od vrednosti; posredovanjem u osiguranju; životnim osiguranjem i drugim vrstama direktnog osiguranja; prodajom finansijskih instrumenata; prospektom koji se objavljuje u slučaju javne ponude hartija od vrednosti ili njihovog prihvatanja za trgovanje, u skladu sa zakonima kojima se uređuju navedene oblasti". Mi smo dodali još jednu oblast, stavili smo tu tačku, odnosno vašu tačku smo pretvorili u zarez i dodali – oblast potrošačkih kredita. Mi smo smatrali da je vrlo važno da se unese oblast potrošačkih kredita u ovaj zakon. Nije nam jasno zbog čega ste vi posle dve godine, koliko je trajala javna rasprava, gde ste najavljivali da će u ovom zakonu biti regulisana oblast finansijskog poslovanja, odnosno samog odnosa potrošača sa finansijskim institucijama i bankama, kao i oblasti potrošačkih kredita, koja je nešto šira nego bankarskih kredita – odustali. Zbog čega ste odustali od te namere, i to posle dve godine kada ste javnost već upozorili i upoznali sa tim da je to jedna od najvećih novina i svakako treba da bude nešto što stoji u zakonu, jer Srbija nema regulativu koja bi se odnosila na ovu oblast. Ipak, odustali ste na samo jedan zahtev NBS, i to nam nije jasno zbog čega, zato što NBS kaže – eto, mi ćemo napraviti novi zakon kojim će se regulisati ova oblast, ne znamo kada će biti taj zakon. Još u načelnoj raspravi sam rekla da te dve stvari ne stoje u nekoj direktnoj vezi, da mi imamo zakone koji se tiču nekih drugih oblasti, pa sam navela trgovinu ili turizam, a ovde vi uređujete oblast zaštite potrošača u tim oblastima. Tako isto smo smatrali da je vrlo važno da ovde unesete i potrošačke kredite i da regulišete to pitanje definitivno, jer sve dok ne bude regulisano banke će moći jednostrano da menjaju uslove kreditiranja, menjaće pojedine delove ugovora, moći će da podižu kamate bez dogovara sa klijentima. Dakle, građani Srbije će biti pljačkani, neće imati isti tretman kao što je u zemljama iz kojih banke dolaze, nego će u Srbiji biti u jednom ponižavajućem položaju, odnosno biće velike pljačke.
Minut vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dakle, gospodine Milosavljeviću, ministre zdravlja, vama bi trebalo da bude poznata jedna činjenica, kako ovo stanje oko kredita utiče na mentalno zdravlje stanovništva Srbije. Ako se u jednoj državi desi da u toku godinu dana stopa porasta kredita za refinansiranje bude 4,5 posto, znači da se nešto dešava u toj državi, znači da oni ljudi koji su uzeli kredite ne mogu da ih servisiraju na valjan način, nego traže dodatne kredite za refinansiranje već uzetih kredita. Priznaćete da je opterećujuće. Za svakog normalnog čoveka to je bilo opterećujuće. Umesto da država reaguje na to, da tu oblast reguliše u zakonu, državu baš briga za to. Kakva je razlika između onih lokalnih kriminalaca koji daju pod interes novac sa promenljivom kamatnom stopom, kako kome padne napamet, i ovakve države? Nikakve razlike nema. Dakle, potrošač je prepušten da ga na jedan kriminalni način država iskorišćuje i da mu otima novac. To je suština te politike kakvu vi vodite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Reč ima gospodin Buha.
Srpska radikalna stranka je pokušala sa 50-ak amandmana, koje smo pripremili na ovaj zakon, da dogradi i u normativnom smislu sve ono što je po nama problematično u ovom zakonu. U članu 26. govori se o posebnoj zaštiti maloletnika. Evo na koji način predlagač zakona, premda u naslovu kaže da je to posebna zaštita maloletnika, ide sa odredbom koja ne štiti maloletnika. Pročitaću odredbu člana 26. stav 2. "U slučaju sumnje da je potrošač lice mlađe od 18 godina, trgovac nije dužan da proda ili usluži alkoholno piće, odnosno duvanski proizvod, dok potrošač ne omogući trgovcu uvid u važeću ličnu kartu, pasoš ili vozačku dozvolu". Zašto smatramo da predlagač zakona nije postupio u duhu sa onim što je navedeno u glavi ovog člana? Zbog toga što je išao sa odredbom koja je deklaratorne prirode. Odredbe deklaratorne prirode nisu obavezujuće. Znači, mi ne štitimo maloletna lica. Šta smo predložili? Predložili smo da se umesto "trgovac nije dužan" ugradi odredba: "trgovcu je zabranjeno". To je imperativna odredba. Zakonodavstvo možemo podeliti u dva segmenta: jedan je imperativne, a drugi deklaratorne prirode. U ovom slučaju, ako kažemo da trgovac nije dužan, nismo rekli da on ne može, nego on nije dužan. Znači, on slobodnom procenom volje ocenjuje da li hoće ili neće. U ovom slučaju kada smo, kao što sam predložio amandmanom, naveli da se trgovcu zabranjuje, onda je to imperativna priroda i onda možemo tražiti njegovu odgovornost.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Da.) Prvo gospođa Lidija Dimitrijević, pa mr Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je podnet sa namerom da se u zakon ugrade odredbe koje su već bile u prethodnom zakonu, a koje će prestati da važe stupanjem na snagu ovog zakona, a odnose se na zdravlje dece, i to na igračke koje mogu biti opasne i na mleko i drugu hranu i piće za novorođenčad i odojčad. Ono što se garantuje ovim zakonom, kao jedno od osnovnih prava potrošača, jeste bezbednost i to ste napisali u članu 2. stav 1. tačka 2): "bezbednost - zaštita od robe i usluga koje su opasne po život, zdravlje, imovinu ili životnu sredinu ili robe čije je posedovanje ili upotreba zabranjena". Znači, ako ovako nešto garantujete, nema razloga da se izostave odredbe koje su već postojale u prethodnom zakonu.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ministra Milosavljevića nema, verovatno je otišao kod Miškovića da vidi gde se nalazi zejtin i da li je stigao u njegove prodajne objekte. Predlažemo da su u članu 26. dodaju stavovi 3, 4. i 5, gde 3. glasi – zabranjeno je nuđenje izvan prodajnih objekata. Vi u obrazloženju kažete da se amandman ne prihvata iz razloga što uređenje ovih pitanja nije predmet ovog zakona. Ne znam kako vi to tumačite, kako bi bilo potrebno zaštiti potrošače. Ako pogledamo gde je ovih mesec ili dva nestašica mleka, to je, u stvari, isto zaštita potrošača. Žao mi je što nema gospodina Milosavljevića kao ministra trgovine, ali je u prošlom mandatu bio i ministar poljoprivrede i mogao je sigurno stručno da odgovori gde se skriva ta nestašica mleka. Nisu krave po Srbiji poklane, nisu sklonjene bilo gde, verovatno nisu otišle u EU, ostale su i dalje u Srbiji. Zbog čega ima nestašice mleka? Zato što je hrana sa kojom seljaci treba da hrane krave toliko skupa, a mleko je jeftinije od bilo kojeg proizvoda i oni nemaju više računicu da mogu da proizvode to mleko. To je, u stvari, glavni problem. Drugi problem je što vi taj proizvod izvozite, kao i što ste izvezli ulje u Hrvatsku, a u stvari ste stvorili veštačku nestašicu ulja i sad koristite tu prodaju iz republičkih rezervi po 119 dinara. Kao što sam i rekao u govoru u načelu, gde nađoste 119 dinara, otkud niste zaokružili na 120 dinara? Dame i gospodo, vi vidite ko danas štrajkuje, štrajkuju oni koji najbednije žive, policija je danas u štrajku, to je sramota. Kada prođemo ovde u Skupštini i vidimo kakvo je obezbeđenje i ko ima obezbeđenje, pitamo se da li je demokratija u ovoj Srbiji, kako vi kažete, 10 godina, a nikada nije bila veća policijska država. Umeli ste da prozivate prethodni režim Slobodana Miloševića i da kažete da je to bio policijski režim; nije, ovo danas je policijski i diktatorski režim Borisa Tadića. Dame i gospodo, ono što nije završio Ante Pavelić, završio je Franjo Tuđman, a ovo danas u Srbiji što nije završio Josip Broz, to je završio Boris Tadić.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Molim vas da se držimo teme o zaštiti potrošača, koja je na dnevnomredu. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Gospođo Dimitrijević, izvolite.
Član 27. Predloga zakona odnosi se na Kodeks ponašanja, a stav 3. definiše dužnost nadležnog ministarstva da podstiče trgovca ili grupu trgovaca koji su pristupili određenom kodeksu ponašanja da kontrolišu pojavu nepoštenog tržišnog postupanja trgovca ili grupe trgovaca koji su pristupili tom kodeksu. Amandmanom je predložena izmena navedenog stava 3, tako što bi se definisala obaveza nadležnog ministarstva da ono kontroliše pojavu nepoštenog tržišnog postupanja trgovaca koji su prihvatili određena pravila ponašanja na tržištu. Ministarstvo, kao nadležni državni organ, ima mnogo više mogućnosti da uspostavi sistem kontrole. Ovako kako je predviđeno Predlogom zakona može se shvatiti da bi trgovci trebalo bukvalno da špijuniraju jedni druge. Naravno da je svima njima u interesu da se svaki trgovac pridržava kodeksa koga se prihvatio, jer ukoliko se zna da je određeni trgovac prihvatio određen kodeks, podrazumeva se da bi trebalo da se ponaša kako je njime definisano. Ukoliko je on pristupio, a ne ponaša se u skladu sa kodeksom, to može prouzrokovati štetu ostalim trgovcima koji su prihvatili taj isti kodeks, a njemu doneti korist koja mu ne pripada ili može naneti štetu i sebi i ostalim trgovcima. Zato je svakom trgovcu važno da zna ponašanje onog drugog i, u slučaju da dođe do saznanja da se krše prihvaćeni kodeksi, naravno da je potrebno da o tome obavesti nadležni organ koji bi utvrdio činjenice. Naredni amandman na stav 4. je logični sled ovog amandmana i naravno da je potrebno da potrošači budu obavešteni o nepoštovanju kodeksa, jer su i potrošači ti koji mogu jedino da sankcionišu trgovca tako što će izgubiti poverenje u njega i neće kupovati njegovu robu jer, naravno, kodeksu se dobrovoljno pristupa.
Iskorišćeno je 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, cilj koji se želi postići ovim amandmanom jeste poboljšanje teksta zakona, a i zbog specifičnosti koje sa sobom nosi zaključenje ugovora izvan poslovnih prostorija ovaj amandman je trebalo prihvatiti. U članu 32. stav 1. definisano je da obaveštenje o podacima o kojima je trgovac dužan da pre zaključenja ovog ugovora obavesti potrošača, i o pravu potrošača na jednostrani raskid ugovora, što mora biti čitko napisano u narudžbenici, na jednostavan i razumljiv način. Kako bi se izbegla proizvoljna tumačenja tog nerazumljivog načina, amandmanom je izvršena intervencija da to što bude napisano budena jeziku koji je u službenoj upotrebi u zemlji potrošača. Svakako će na taj način najbolje razumeti ono što je napisano. Ukoliko bi se desilo da nešto bude napisano na jednostavan način, ali ne na jeziku koji je u službenoj upotrebi u zemlji potrošača, pitanje je da li bi potrošač to razumeo? Da li je to za njega razumljiv način? Uglavnom nije, jer predmet prodaje može biti roba iz čitavog sveta. Sama priroda posla prodaje izvan poslovnih prostorija je takva da najčešće taj posao rade trgovci koji rade za procenat od onog što prodaju i to je razlog što ovaj metod prodaje ume da bude vrlo agresivan, što vrlo napadno reklamiraju robu koju prodaju i uporno nagovaraju potrošača da pristane da je kupi. U najvećem broju slučajeva radi se o prodaji aparata za domaćinstvo, kozmetičkih preparata, knjiga, osiguranja, i to tako što trgovci posećuju potrošače u njihovim domovima i radnim prostorijama. Ukoliko ugovor o kupovini na ovaj način ne bi bio sačinjen na jeziku koji je bio u službenoj upotrebi u zemlji potrošača, to većini potrošača ne bi značilo mnogo jer ne bi razumeli. Na jednostavan način rečeno, to je glavni razlog što sam ovaj amandman podneo. Međutim, neprimereno je da u obrazloženju Vlade stoji da se amandman ne prihvata iz razloga što amandman nije dobro formulisan, znači da formulacija nije adekvatna.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Član 34. je jedan specifičan način ukazivanja na stil kojim je ovaj zakon pisan. Meni je žao što pravi autori teksta ovog zakona nisu tu, ali ako član 34. definiše izvršenje i isporuku po ugovorima koji se sklapaju elektronskim putem i na daljinu i ako u stavu 2. formulišete ovako – trgovac ne može zahtevati od potrošača plaćanje unapred po osnovu ugovora na daljinu, a ne zabranite izričito da se to uradi, mi onda amandmanom dopunimo ovaj član tako što postavimo rok u kojem se, ako je plaćeno unapred, a ne izvrši se ugovor, novac mora vratiti, to je 30 dana. Cilj nam je bio da vam upravo ukažemo na to da se svuda gde ostavite "može" a ne "mora" ili gde zabranu izričito ne definišete obavezno takva praksa zloupotrebljava. Od finansijskog tržišta, gde se zabrana trgovine van berze obavlja na veliko, što smo imali slučaj od prvih početaka procesa privatizacije, do nekih svežih slučajeva otkupa dugova, do zloupotrebe povlašćenih informacija o otkupu dugova itd. Ovaj zakon kao zakon uopšte kojim se pravda uzima i rešava na nivou institucije, zajednice i društva, gde se ne dopušta pojedincu da sam izvršava pravdu u svoje ime, jer se to onda naziva osvetom, i to nije pravo, morate da rešavate tako da zaštitite pojedinca u ostvarivanju njegovih prava, ne praveći se slepi na način kako se pravne norme, ono što nisu izričite zabrane, u stvari naveliko pretvaraju u uobičajenu praksu i u nemogućnost izvršenja sankcija za ono što je nedopušteno, odnosno ovde kod vas ovako labavo definisano, kako je to u članu 34. Znači, osnovno dostignuće ljudskog društva je to da je ostvarivanje prava pojedinca ozakonilo kroz institucije i da ne ostavlja pojedinca nezaštićenim da to pravo ostvaruje, a tvrdim da ovaj zakon to ne postiže i zato je i podnet amandman na član 34.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Amandman kojim se posle glave 6. dodaje nova glava 7. zajedno su podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić i Judita Popović. Reč ima gospođa Judita Popović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP ovim svojim amandmanom jasno je definisala šta su to usluge od opšteg ekonomskog značaja. Ujedno smo i jasno definisali po kojim standardima pružaoci usluga te usluge daju potrošačima. To su ti evropski standardi koji podrazumevaju tačno utvrđene uslove formiranja cena, kvaliteta, stepena potrošnje, strukture cena, održavanja infrastrukture, tarife za priključenja, pravo na promenu snabdevača, raskidanje ugovora bez penala. To su evropski standardi i samo uz pridržavanje tih standarda može da se očekuje od tih monopolista, i uglavnom javnih preduzeća koja pružaju te usluge, da te usluge zaista budu i pružene na određen način, uz određene kvalitete potrošačima. Ukoliko se ovaj amandman ne usvoji, a očigledno je Vlada mišljenja da ovaj amandman ne treba da se usvoji, u tom slučaju dalje dozvoljavamo monopolistima i javnim preduzećima koji pružaju ove usluge da netržišno posluju, bahato, a pri tom da ne vode računa o tome da svoj profit zarađuju tako što nemaju nikakvu konkurenciju. Dakle, nemaju na tržištu nikoga ko bi mogao da im se pojavi kao konkurencija, protivteža, a time da se usluge poboljšaju, odnosno da se snizi cena tih usluga koje pružaju u pogledu isporuke električne energije, u pogledu isporuke gasa, telekomunikacija, vode, dimničarskih usluga i slično. Bez jasnog preciziranja koje su te usluge od opšteg ekonomskog interesa mislim da je ovaj zakon u potpunosti nedorečen. Prema tome, amandman LDP je od i te kakvog značaja da bi se zakon poboljšao i da bi zakon imao smisao.
Iskorišćeno je 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naziv glave 9 amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 83. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 83. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Član 83. zakona definiše pravo pristupa uslugama od opšteg ekonomskog interesa, gde se potrošaču zakonom obezbeđuje pravo na uredno i neprekidno snabdevanje uslugama od opšteg interesa po odgovarajućem kvalitetu i pristupačnoj ceni. Kaže se da je u postupku priključenja potrošača na distributivnu mrežu trgovac dužan da postupa javno, izbegava diskriminaciju, cenu obračunava prema stvarnim troškovima pruženih usluga. Amandmanom na taj član 83. smo dodali, smatramo neophodnu potrebu da se posle reči "snabdevanje" dodaju reči "na teritoriji na kojoj živi". Šta u odbijanju amandmana kaže predlagač – nepotrebno se sužava domašaj ove odredbe. Preciziranje mesta gde će oštećeni potrošač da se obrati, da to budejavno, da izbegne diskriminaciju, da vidi gde će mu biti obračunata cena i da li jeste prema stvarnim troškovima, vi to obrazlažete sužavanjem domašaja konkretnog predloga ovog člana. Zaista ne razumem. Ovo je ili besmislena odredba obrazloženja za odbijanje, ili niste razumeli šta se kaže, a mislim da je dovoljno jasno. Član 83. traži da potrošač ostvari pravo, bez diskriminacije, na uslugu po određenoj ceni, ali na teritoriji gde živi, i to ne zato što smo mi detaljni i precizni ili zakerala ili sitničari, nego da bi znao gde su ta vrata elektrodistribucije, na primer, na koja će da zakuca i da kaže – vi ste dužni po članu 83. zakona stav 1. tačka 2. i 3. da mi obezbedite pravo na tu i takvu uslugu. Kao što ste u prethodnom amandmanu koji sam obrazlagala rekli da to nije predviđeno, znači, to plaćanje usluge na daljinu ili elektronskom narudžbom, a tvrdim vam da je evropsko dostignuće i pružanjetakve usluge sa mogućnošću plaćanja unapred i da smo upravo definisali rok za povraćaj para u skladu sa Uputstvom 97/7, članom 7. tačka 2. Saveta o zaštiti potrošača, kod sklapanja ugovora na daljinu. Ljudi, mi se ovom materijom ozbiljno bavimo. Ne pišemo tek da bi napisali, bez obzira na kratke rokove, na nemoguće uslove rada. Mi podnosimo smislene amandmane kojima želimo da ispunimo ne naziv samo zakona, zaštitu potrošača, nego da ona bude realno ostvariva u vremenu, u prostoru, pred određenim ljudima i na određenim adresama, kako to članom 83. predviđamo.
Iskorišćen je minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 83. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 83. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se u članu 84. stav 2. posle reči "interesa" dodaju reči "i olakšice za određene grupe". Mislim da je ovo bilo prihvatljivo rešenje jer se na ovaj način bolje definiše položaj ugroženih potrošača. Međutim, u obrazloženju, koje je više nego nesuvislo, rekli ste da se amandman ne prihvata iz razloga što olakšice ne mogu biti predmet podzakonskog akta, već predstavljaju zakonsku materiju. Normalno je to jer vi podzakonskim aktima i uredbama na sve moguće načine pokušavate da ne poštujete zakon. U stvari, uredbama i podzakonskim aktima izbegavate ono što zakon propisuje. Primera toga ima na hiljade i to je svakako tako. Ovo je još jedan od dokaza da podzakonskim aktima i uredbama radite sve na štetu građana Srbije. SRS smatra da i ovo obrazloženje koje ste dali jednostavno nije tako, a o zaštiti potrošača najmanje misli ova vlada, jer da iole razmišlja trebalo bi da zna da se veliki broj građana Srbije sa daleko većim problemima budi nego što leže uveče. Koliko ljudi u Srbiji samo ujutru ima problema da kupi hleb i osnovne životne namirnice? Mislimo da ovaj zakon pre svega nije dobar i svakako da nam je žao što ministar trgovine nije ovde, jer bi mogla da bude daleko bolja rasprava. Imao bi da odgovori na mnoga pitanja, ako bi želeo da odgovori, ali svakako da SRS ovakav predlog zakona ne može da podrži.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Gospodine Novakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam napisala na prethodni član i podnela kao poslanik SRS mogu sa dosta argumenata da obrazložim. Razgovarala sam o tome i sa saradnicima ministra, međutim, uopšte neću ovo vreme da koristim da pričam o tom amandmanu koji, kako sam razumela, nije prihvaćen samo zato što se nismo složili oko terminološkog pristupa oko toga šta su manipulativni troškovi. To je bio razlog što sam bila odsutna kada ste me prozvali da govorim o tom svom amandmanu. Govoriću vam o onome sa čime smo danas započeli sednicu. Naime, gospodine ministre Tomice Milosavljeviću, pošto ste ovlašćeni za ovu tačku dnevnog reda, ovo što ću reći se tiče i vas i čitave srpske javnosti, i svetske, a ovo što držim u ruci ću vam uručiti kada ustanem i dođem do vas posle izlaganja, a to je ono što ste tražili kao informaciju interesujući se kako smo obavešteni, kako sam jutros dobila za stolom predsedavajućeg odgovor koji vam je dostavila Kancelarija za saradnju sa tzv. Haškim tribunalom i koju sam prosledila i pravnom savetniku dr Vojislava Šešelja, gospodinu Borisu Aleksiću, i šefu njegovog tima koji pomaže u odbrani, gospodinu Zoranu Krasiću. Ovo što ću da vam uručim je izveštaj od preko 60 strana kardiologa lekara sa VMA dr Zdravka Mijailovića, koji je u oktobru 2009. godine, a videćete da je to kardiološka evaluacija Šešelj Vojislav, koju je naš predsednik prihvatio i na kraju napisao da je saglasan sa ovim što je tada dr Zdravko Mijailović uradio. To zbog toga što je danas, godinu dana posle pisanja ovog izveštaja, predsedniku naše stranke, a mi smo otpočeli i videli ste i čitava javnost da smo se ovim parolama obratili, koje stoje na poslaničkim klupama SRS, celoj Srbiji i vama kao predsedavajućem - zaustavite ubijanje Vojislava Šešelja u Hagu, zato što je danas, dakle, pre nekoliko sati, naš predsednik iz haškog kazamata opet odvođen u bolnicu i nad njim je intervenisala, sada ne znam do detalja te podatke, ali bićemo,koliko u toku dana gospodin Aleksić, svakako kao njegov pravni savetnik, obavešteni o tome, izvršena nekakva intervencija u smisluda mu se traži neki drugi lek ili se menja i tako dalje. Mi smo vam objasnili, i mi koji smo laici za medicinu znamo, u takvim lutanjima i u traženju navodno načina da se nekome pomogne to je već pokušaj ubistva, jer to što oni konstantno rade i kakve eksperimente vrše nad njim, dajući mu terapiju koja nije adekvatna za njegovo zdravstveno stanje i tegobe nije ništa drugo nego pokušaj ubistva. Mi očekujemo …. (PREDSEDAVAJUĆI: Izvinite, gospođice Jovanović, grubo ću prekršiti Poslovnik ako vas posle tri i po minuta ne zamolim, bez obzira na ozbiljnost situacije koju potpuno razumem, to je ipak obaveza iz Poslovnika, da se vratimo na temu. Tako da vas molim da slobodno predate taj materijal, ali...) Gospodine Novakoviću, rekla sam vam na početku, iako imam mnogo argumenata da obrazložim amandman, koji je trebalo Vlada da prihvati, na član 83, kao i na član 84. gospodina Prelića, da o tome neću da govorim, ali završiću ovo svoje izlaganje. Mislim da i vi, pre svega kao advokat i kao pravnik, razumete o čemu pričam i činjenicu, a čime je jutros krenuo gospodin Boris Aleksić postavljanjem pitanja, da su prekršene sve međunarodne konvencije o zaštiti slobode i prava čoveka, Konvencija o ljudskim pravima uopšte. Na kraju ovog svog izlaganja, izvinjavam se što govorim o ovome, ali mislim da je ovo važno, jer Vojislav Šešelj, predsednik SRS, nije samo predsednik srpskih radikala, nije neko koga Srbija čeka da se vrati posle osam godina tamnovanja u otadžbinu, on je građanin Srbije koji je kao sužanj i kao neko ko je osam godina, što bi se reklo, na pravdi boga bez ikakvih valjanih dokaza tamo, a proces mu nije završen, izložen takvoj torturi o kojoj mi govorimo, alarmiramo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Radi se o amandmanu na član 24. narodnog poslanika Dobrislava Prelića.
Gospodine Novakoviću, ljudski život je uvek tema. To je nepresušna tema i ona dominira u svim propisima, u svim zakonima, u svim ponašanjima ljudi itd. Samo da vas podsetim da je ova država preko Ustavnog suda stavila van primene onaj zakon kojim se pomaže našim građanima koji se nalaze tamo. Ovo samo da vas podsetim. Nemam nameru da nekome budim savest, jer dela pokazuju ko je kakve savesti. Da se vratim na ovaj amandman, s obzirom da ste u ovom trenutku zaključili da Poslovnik mora da se primenjuje na takav način da ukoliko se ne kaže nešto što je milo nečijim ušima može da sledi i neka opomena. Mada se postavlja pitanje – da li uopšte ima nekog smisla ova diskusija kada znamo šta se dešava u Haškom tribunalu? Ali, ako ima potrebe, da zadovoljim te vaše potrebe, nastaviću. Evo o čemu se radi. Mi smo podneli nekoliko amandmana na Glavu 9 – Usluge od opšteg ekonomskog interesa. U toj tzv. briselskoj prepisivačkoj školi ubacili ste nam i termine ugroženi potrošač, zaštita od isključenja i da ne ređam ove termine koji u suštini ništa ne znače, radi se o jednom poglavlju koje nam je poznato pod nazivom – usluge od opšteg interesa. Znači, radi se o nekim uslugama, pre svega ono što vezujemo za infrastrukturu, gas, voda, kanalizacija, grejanje, javni saobraćaj, nešto što je uslov za jedan normalan život na nekom području. Sada ubacujete terminologiju – ekonomski interes. Mogu da shvatim da poštujući principe ravnopravnosti svojine, dostupnosti i vršenja svih poslova i usluga na jedinstven način svakoga ko ispunjava neke uslove itd, ali tu ništa nije do sada bilo sporno i niti će ikada biti sporno. Svi oblici svojine su ravnopravni. Svako ko zna taj posao da radi treba da radi taj posao. Uopšte mi nije jasno kako ste uspeli da javno komunalno preduzeće definišite da je trgovac. Javno komunalno preduzeće je preduzeće koje se bavi delatnošću od opšteg interesa i ono pruža usluge. Kada pruža usluge, nije apsolutno samostalno. Na sve njihove akte treba da da saglasnost osnivač ili onaj koji je poverio vršenje tih poslova. Ti poslovi nisu na slobodnom tržištu. Plašim se da ste ovom kombinacijom, konfuzijom odredbi praktično pokušali da legalizujete jednu situaciju koja se nameće. Hoćete da je regulišete, ali ga nema potrošač. Svrha ovog zakona jeste da se zaštiti potrošač, da mu se pruža garancija da će kvalitet robe i usluge biti onakav kakav je zakonom propisan ili kako ga trgovac reklamira, da neće doći do ugrožavanja potrošača u cenovnom smislu i da ne ređam dalje sve aspekte zaštite potrošača. Naravno, ne sme da se zaboravi ni situacija da postoje monopoli, da se protiv monopola društvo bori kontrolom i ograničavanjem monopola, a neki su izmislili i neki drugi sistem, a to je podsticanje konkurencije. Moram da vam kažem da sve ovo što je načelno prihvatljivo malo se primećuje u ovom predlogu zakona. Morate da shvatite da je recimo vodovod i kanalizacija javno komunalno preduzeće. Po ovom zakonu ispada da je trgovac. Nije trgovac. Oni pružaju usluge. Oni pružaju komunalnu uslugu. Da biste vašu kuću priključili na gradski vodovod i kanalizaciju prvo gradski vodovod i kanalizacija, vršeći javna ovlašćenja, moraju da vam daju uslove za projektovanje, pa da vam odobre deo projekta, pa kada izvedete radove da vam da priključak. Znači, nije samo trgovac, nego nešto mnogo više od toga, jer istupa sa ovlašćenjima vlasti. O tome se radi. Vi ste ovde ubacilinešto što će na kraju da se svede na to – neko pravi vodu, neko drugi distribuira vodu. Da ne otvaram ovu temu kod većih sistema infrastrukture na nivou Republike, kao što je elektroprivreda, gas, zašto ne reći telekomunikacije, zašto ne reći internet, zašto ne reći kablovska televizija, kablovski operateri. U svim tim oblastima se javljaju regulaciona tela. Ovaj zakon ne može da se primeni. Zašto ne može da se primeni? Zato što postoji još uvek ona izreka – više babica, kilava deca. Mnogo se njih pita, od toga neki bez bilo kakvog autoriteta vlasti, a onda hara onaj koji ima para. On se, praktično, proizvodi u monopolistu. Vi pravite monopolistu ovakvim odredbama zakona, odredbama koje su neprimenljive. U potpunosti se slažem sa svim onim poslanicima koji su kritikovali ove početne odredbe ovog predloga zakona. Da krenemo od člana 5, gde se definišu neki pojmovi, šta znače u ovom zakonu. Ubacili ste finansijsku uslugu kao predmet ovog zakona, a onda kažete da će to NBS da reguliše. Onda to nije ni trebalo da ubacujete. Uopšte nije trebalo to da ubacujete. Predložio bih vam da ovaj zakon povučete iz skupštinske rasprave, da ga prilagodite našim potrebama, da kada već imate nameru da oponašate, naravno, neke standarde EU, budete poprilično oprezni, jer ako i ovaj zakon treba da doprinese rasturanju, dezorganizaciji, nefunkcionisanju, problemima i poskupljenju svih usluga koje se tretiraju kao opšte usluge, namenjene velikom broju korisnika, mislim da ćete napraviti lošu stvar, da nećemo moći izaći iz tog začaranog kruga. U međuvremenu, kada se dese neke svojinske promene, onda je praktično nemoguće rešiti ovaj problem. U krajnjem slučaju, pratiće ga krajnji potrošači kao korisnici usluga kroz cenu tih usluga. Doći ćemo u jednu stvarnu šizofrenu situaciju, kao što se sada nagoveštava ta situacija. Čovek ima 45 godina života, izgubio je posao, a može da ode u penziju tek kada napuni 65 godina života. Šta da radi tih 20 godina dok dočeka ispunjenje tog uslova. Uzeo sam ovo kao očigledan primer. Sa ovim primerom su svi suočeni danas. Pričate o lepim evropskim standardima, lepim evropskim rešenjima. Zaposlite onda čoveka od 45 godina, koji je izgubio posao. Zaposlite ga u nekoj firmi, da vidite da li možete. Onda mu kažete – godinu-dve primaćeš nešto sa biroa, a ostatak, kada napuniš 65 godina, ako imaš 20 godina staža, u međuvremenu, tek onda ćeš da dobiješ penziju. Kako da doživi 65. godinu? Imate li u tom interegnumu rešenje? Koje je rešenje? Kontejner? Čarapa na glavu? Za to vreme neki se lepo snalaze, pa rade u javnim preduzećima, pa kad pijačninu da naplati, neka ne plati na račun javnog preduzeća, nego na svoj privatni račun. To je sada glavni hit u Rakovici. Pre godinu dana sam vas upozoravao šta se dešava. Samo da znate da tamo i porezi koje građani plaćaju idu u privatne džepove. Porez na prenos apsolutnih prava u privatni džep ode, a uprava prihoda izda uverenje kako je plaćen porez. Jeste plaćen, ali nije završio kod države, nego u privatnim džepovima. To je evropski standard. Šta bi mi jadni bez Evrope, šta nas je sve ta Evropa naučila ili koji deo Evrope nas je tome naučio. Verovatno ćemo se uključiti još u raspravu o nekim članovima, samo da vam skrenemo pažnju da ta vrsta oponašanja navodno nekih standarda EU može biti pogubna za sve ovo što radite. Nije sramota pomoći Vojislavu Šešelju, gospodine Milosavljeviću.
Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o zaštiti potrošača da se u članu 85. stav 2. menja i glasi: Nacionalni program zaštite ugroženih potrošača donosi Vlada na predlog resornih ministarstava i jedinica lokalne samouprava. Ovaj amandman se odnosi na nacionalni program zaštite ugroženih potrošača, a ugroženi su zato što doživljavaju diskriminaciju, što im se cena ne obračuna prema stvarnim troškovima pruženih usluga i što im se podmeće nekvalitetna roba, kojoj je istekao rok trajanja ili koja je čak opasna po zdravlje. To se ustanovi tek pošto se dobar deo proizvoda distribuira ili se rasproda. Dobar deo krivice za sve ovo što sam maločas nabrojao snose upravo ministarstva i Vlada Republike Srbije, koji su nevršenjem adekvatnih inspekcijskih radnji, kontrole prometa robe i kvaliteta robe, doveli u situaciju da potrošači budu ugroženi. Sada vidimo da ista ta ministarstva treba da donesu nacionalni program zaštite od ugrožavanja potrošača. S obzirom da potrošači čine jednu široku i bitnu populaciju građana Republike Srbije, Vlada Srbije je stoga dužna da im posveti pažnju i da ih svojom ekonomskom politikom štiti. Nažalost, praksa je u Srbiji da parametre ekonomske politike određuju finansijski moćnici u zemlji, strani faktori iz Brisela, kao i međunarodne bankarske institucije.
Na član 85. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić. Izvolite.
Predloženi amandman na član 86. tretira pitanja zakonske zaštite od isključenja sa distributivne mreže, kada su u pitanju usluge od opšteg ekonomskog interesa. Pročitaću predloženi amandman poslaničke grupe DSS kako bi bilo jasnije o čemu se radi – trgovac ne može isključiti ugroženog potrošača s mreže, odnosno uskratiti uslugu od opšteg ekonomskog interesa, ako se na taj način ugrožava zdravlje ili bezbednost potrošača i članova njegovog domaćinstva. Ništava je odredba kojom se ugovara suprotno. Drago mi je da je ovde ministar zdravstva prisutan, jer ovo pitanje bi moglo da se tiče delokruga rada njegovog resora. Šta praktično ovaj predloženi amandman znači? Ukoliko predstojeće zime, a sve su najave da će biti tako, temperature budu veoma niske, ima nekih najava i do minus 25 stepeni, da li će se događati da se onima koji nisu u mogućnosti da izmire svoja dugovanja vezana za grejanje i struju te usluge uskrate, čak i po cenu da to znači vitalnu ugroženost tih kategorija ljudi? Doduše, kada je temperatura minus 25 i kada se isključi struja ili grejanje verovatno svi bivaju vitalno ugroženi. Mislim da bi Vlada, koja naziva sebe socijalno odgovornom, trebalo da uzme u obzir predloženi amandman, da ga prihvati, a da kasnije, naravno, kroz neke podzakonske akte pronađe modalitete kako bi se ovako formulisan član kvalitetno primenjivao.
Dajem reč gospođi Milici Vojić Marković.
Gospođo predsednice, napravila sam previd ovim papirima, preskočila sam amandman na član 85. o kome sam želela da govorim. Smatrala sam da je vrlo značajan za ovaj zakon. Glava devet nosi naslov – Usluge od opšteg ekonomskog interesa, a naslov iznad člana 85. je – Nacionalni program zaštite ugroženih potrošača. Ovde je nešto vrlo zanimljivo. Spominjala sam i u načelnoj raspravi istraživanje koje, naravno, mora biti poznato i ljudima iz Ministarstva i kompletnoj javnosti jer je rađeno istraživanje koje se tiče žalbi potrošača na određene usluge. Najveći broj žalbi se upravo odnosi na kvalitet i cene usluga od javnog značaja. Bilo mi je vrlo interesantno da posmatram kako je to predlagač zakona obradio u ovoj glavi devet, tim pre što sam u načelu rekla da, u stvari, u ovom delu u kome se govori o onim odlukama koje su bitne za potrošača koji se tiču cene i kvaliteta usluga, koje se tiču cena, koje se tiču uslova plaćanja tu, kao što vidim, nema zaštite potrošača. Zapravo, ministarstvo je najmanji stepen zaštite potrošača upravo u ovim najvažnijim delovima koji se odnose na sve građane, praktično svi građani koriste sve te neke usluge od javnog značaja i to su, pre svega, električna energija, gas, telefon. To je priča koja se ovih dana pojavljuje u javnosti da će ove zime poskupeti gas. Pitanje je s kim se to dogovara poskupljenje gasa, a ne sa potrošačima, da će poskupeti električna energija, da li će je biti dovoljno pred nadolazeću zimu, da 15 gradova u Srbiji neće imati grejanje. Znate, to je to kada ga svedete na realan nivo, kada ga spustite među obične ljude. To je ovaj zakon kada se primenjuje na nekom realnom tlu. Onda vidite da monopolisti, što se tiče ovog zakona, mogu da budu mirni. Njih zakon štiti, ali ne štiti potrošače. Zbog toga smo mi smatrali da ovde u članu 85. posle stava 3. treba da se doda novi član koji glasi ovako – trgovac je dužan da godišnji izveštaj o sprovođenju programa za povećanje pristupačnosti usluga od opšteg ekonomskog interesa podnese ministarstvu i da godišnje izveštaje učini dostupnim javnosti. To je ono što monopolisti upravo neće. Oni su ti trgovci o kojima ovaj zakon u ovom članu govori. Oni neće da svoje izveštaje učine dostupnim javnosti zato što onda javnost može da zna kako se obračunava struja, a to je tako jedna teška, komplikovana matematika da ljudi ne mogu da uđu u sistem da znaju da obračunaju svoju struju ili nekakve merne jedinice gde nikako prosečni građanin Srbije nema pojma o čemu se radi. Znači, vi morate da budete naučnik da biste izračunali kako naša elektrodistribucija nama zaračunava struju. Zaista, vrlo komplikovana matematika, a svuda u svetu to je nešto krajnje jednostavno. Stavite na papir i izračunate sami i ne može da vas vara monopolista koga u ovom slučaju štiti država. Zato smo shvatili da je naš amandman jako dobar, važan i da treba da bude prihvaćen.
Gospodin Zoran Ostojić ima reč.
Koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Slično rešenje kao kolege iz DSS predložili smo i mi dodavanjem cele glave koja reguliše ovu oblast usluge od opšteg ekonomskog interesa. Ovaj zakon je zakon o zaštiti potrošača. Potrošači su i kada uđu u bakalnicu iza ćoška, a i kada troše struju. Zato mi mislimo da se zaista ovo mora detaljnije i jasnije regulisati jer, priznaćete, potrošači su više ugroženi od države koja je moćna, koja stoji iza javnih preduzeća nego od malih prodavnica. Svakako, više su ugroženi i od monopolista. Hajde sada da pričamo o državi kao monopolisti. Zato je važno to regulisati. Zato smo mi ovom glavom naveli šta su to usluge od opšteg ekonomskog interesa, sve pobrojali u ovom predlogu zakona. Na početku se pominju samo neki i piše – i slično. Sada to slično daje mogućnost za različita tumačenja. Zašto bi bilo različito tumačenje, kada znamo iz prakse da će to različito tumačenje uvek ići na štetu potrošača, a ne na štetu države koja je vlasnik ovih javnih preduzeća, predlaže ovaj zakon koji je na Vladi itd. Nažalost, javna preduzeća nisu privatna. U njima ne postoji konkurencija, time je veća potreba da se zaštite potrošači. Vlada, odbijajući regulisanje na način na koji je to predložila LDP, u obrazloženju kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je suprotan smislu i cilju zakona. Koji je smisao i cilj ovog zakona nego zaštita potrošača? Očigledno da postoji neki drugi smisao i cilj od zaštite potrošača, pa ne treba tako da se zove, jer mi mislimo da smo upravo predložili rešenja koja štite potrošača. Vlada kaže – to nije cilj zakona, niti smisao zakona. Tu očigledno postoji nekakvo veliko nerazumevanje. Zaista ne razumem zbog čega odbijate da regulišemo tu oblast gde su potrošači ugroženi. Tu su, kako da kažem, neki argumenti već izneti i predlažemo da dodavanjem te glave ''tržišno nametanje'', da organi nadležni za regulisanje usluga od opšteg ekonomskog interesa imaju obavezu u okviru svojih zakonom propisanih nadležnosti da, uz prethodno pribavljeno mišljenje nadležnog ministarstva, obezbede tržišno nadmetanje u oblasti usluga od opšteg ekonomskog interesa. To nigde ne stoji u zakonu. Što ne bi imali više distributera struje ili, gasa ima, vode, čišćenja, odnošenja đubreta? Što bi to bilo uopšte u nadležnosti lokalnih samouprava ili države? Što ne bude privatno? Ovo bi poguralo sve. Jačanje konkurencije u ovoj oblasti objektivno je na korist potrošača. Vi od toga bežite i zakucavate ove monopole i faktički ne štitite potrošače, nego štitite nekoga ko je već ionako dovoljno zaštićen. Drugo, u obrazloženju kažete – ove materije su regulisane drugim zakonom. Mi to idemo preširoko valjda, horizontalno, vertikalno, dijagonalno, ne znam. Kaže – horizontalna pravila koja čine korpus zaštite korisnika usluga od opšteg ekonomskog interesa po svojoj prirodi ne mogu biti toliko detaljna kako je ovde predloženo, da bi se njima jasno definisali standardi kvaliteta, sigurnosti i bezbednosti pri korišćenju. Kako ne mogu biti? Mi smo pokazali da mogu. Kome to ne odgovara? Potrošačima svakako odgovara. Ako je ovo zakon o potrošačima, onda bi to trebalo prihvatiti. Kažete – regulisano drugim zakonom. Je li ovo leks specijalis za potrošače? Ne. Narodna banka će da uzme potrošačke kredite, Zakon o elektroprivredi će da reguliše ovo. Čega onda ostaje u ovom zakonu? Zakon o zaštiti potrošača od malih bakalina, otprilike na to se svodi. Hvala na pažnji.
Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić, koji želi reč. Izvolite.
Interesantno je da je predlagač prilikom podnošenja ovakvog predloga zakona, kao osnov za donošenje, uz već neizbežna uputstva ili direktive EU iz oblasti zaštite potrošača i drugih međunarodnih propisa, utemeljenje pronašao u Ustavu Republike Srbije. Ovaj član 86. se odnosi na zaštitu od isključenja i mi smo predvideli brisanje ovako predloženog člana, odnosno ovako uređenog člana Predloga zakona. Zato što se utemeljenje pronalazi u Ustavu RS, mi smatramo da je ovako predloženi član upravo suprotan Ustavu RS, kao i odluci tarifnog sistema koju utvrđuje Vlada Republike Srbije. Mislim da je već donekle priča na temu ovog člana zaživela, jer naravno sama definicija odnosno terminologija toga da trgovac može isključiti potrošača sa distributivne mreže odnosno može uskratiti pružanje usluge od opšteg ekonomskog interesa, ako ne izmiruje svoje obaveze za pružene usluge neprekidno u roku od dva mesece od dana dospeća prvog neplaćenog računa, osim ako im zakonom nije drugačije propisano. Dakle, nisam pravnik, ali zaista me interesuje gde je tu, dakle, pravno neko utemeljenje za ovakav član Predloga zakona. Iz toga je pokušaj naš dakle bio da se ovaj član izbriše jer ovako uređeno i ovako predloženo apsolutno nije u cilju, odnosno u smislu koji se želi postići usvajanjem ovakvog zakona, to je poboljšanje potrošača generalno gledano.
Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada ovim članom navodno želi da zaštiti od isključenja potrošače, a dovodi ih u jedan izuzetno težak položaj. Obratite pažnju na stav 1. člana 86. koji kaže – trgovac može isključiti potrošača sa distributivne mreže, odnosno može uskratiti pružanje usluge od opšteg ekonomskog interesa, to je neki generički izraz koji ne poznaje, je li tako, naše zakonodavstvo u sklopu harmonizacije sa ovim zakonima koje prihvatate od EU, protiv koje je SRS, i našeg ulaska u tu tvorevinu. Dakle, reagujemo zbog činjenice da vi sada dajete mogućnost, evo konkretno Elektroprivredi Srbije da ona uradi nešto što do sada nije radila. Ne znam koliko vi imate veze sa realnošću i sa stvarnim životom koliko narod teško živi. Podaci koje ću vam reći su apsolutno tačni. Prosek dugovanja domaćinstva za električnu energiju u Srbiji se kreće od 15 do 18 hiljada dinara, dakle, to je prosek, vi imate, evo govorila je malo pre i koleginica Vojić Marković verovatno u Valjevu, kao kod mene u Kragujevcu ili u gradovima gde je sve opustošeno, zatvorene fabrike, ljudi ostali bez posla, taj dug može da bude i veći. To sve zavisi od elektrodistributivnog centra, ali se svi ti podaci sjedinjuju, je li tako, na nivou Elektrodistribucije Srbije. Da ne govorimo o KiM, koje niko ne pominje ovde, jer znate ko štiti Srbe na Kosovu i Metohiji, kada već govorimo o zaštiti od isključenja od ovakvog ponašanja šiptarskih terorista koji čine tamo nekakvu političku vlast sada. Uz to naravno sve pod kapom Euleks, koji je Boris Tadić i Vlada Srbije prihvatila, i svih međunarodnih faktora koje nam otimaju našu južnu pokrajinu. Vi ovde kažete možete, to znači a ne mora, a kako sada stoje stvari? Kada se bude usvojio ovaj zakon, Elektroprivreda Srbije će lepo da kaže – aha, e onda ćemo da primenimo član 86a zakona. Do sada su, verujem da je to u svim gradovima Srbije, pošto znate Elektroprivreda ima devet centara koliko mi se čini u Srbiji, naravno KiM je posebni centar, ali mi tamo nemamo nikakvog pristupa i zbog toga se maltretiraju naši sunarodnici u tzv. enklavama, ostaju po nekoliko dana bez struje i pitanje je šta će sve da se dešava kada naiđu hladni zimski dani. Ali, recimo, svuda je to tako i zauzeli su na nivou Upravnog odbora Elektroprivrede stav, ako vi imate taj dug o kome govorim, dakle mislim na dug domaćinstva, možete da platite 30% od ukupnog duga, da uđete u tzv. reprogram sada po drugačijim uslovima. Ovi koji su u proseku do 18 hiljada, oni ne mogu da uđu u reprogram, iako su to dve penzije nekoga ko ima najnižu penziju, čak dve i po, a od ovih pet hiljada dinara koje ste obećali 1. oktobra, nema ništa, kao da je prvi april, pa neka šala. Ostatak ljudi mogu da plate, ali na četiri mesečne rate, a ranije je to bilo na deset. Znate li koliko je takvih, na desetine, stotine hiljada naših građana, domaćinstava koje moraju da uđu u reprogram. Sada vidim da Đilas, evo znaju odbornici i poslanici iz Beograda, to isto nudi za infostan, jer ljudi imaju ogromne dugove i ne mogu to da plate. Vi kažete njima da oni to ne moraju da rade. Oni to nude kako bi ipak nešto izvukli od ovog jadnog i opljačkanog naroda. Sada kada se usvoji ovaj član zakona oni kažu, poštovaćemo striktno zakon, ako u roku od dva meseca od dana dobijanja poslednjeg računa ne platite račun, isključićemo vas sa distributivne mreže, a to je apsolutno lepo objasnio kolega Vlada Jeremić suprotno članu 90. Ustava RS. Svaki čovek ima elementarno pravo na struju, vodu, na mogućnost da imate osnovne potrebe koje vi nazivate ekonomskim kategorijama, a u stvari to je civilizacijsko dostignuće. Sada to što ste vi doveli građane Srbije u situaciju da oni ostanu bez posla, da im zamrznete plate i penzije, da postupate po diktatu briselske kancelarije i MMF, to je druga stvar. Nije niko nenormalan da gomila račune, a da ima odakle da ih plati. Znate šta, kada pogledaju ljudi starosnu strukturu onih koji rade i naplatu u EPS, oni vide da su najveće i najvrednije, da ih tako nazovem, platiše penzioneri. Kada on primi onu crkavicu, onih bednih četiri hiljade ili pet hiljada dinara, prvo ide na šaltere, jer su to stari ljudi, nažalost, mnogi od njih bolesni, koji moraju tako da se osiguraju. Oni kažu, bojim se toga, ako ostanem u mraku, ionako moraju da plaćaju mnogo skupe lekove, a sada su i participacije za mnoge lekove za hronične bolesnike smanjene u odnosu na ranije i oni moraju prvo da se obezbede da imaju struju i da imaju grejanje, i to je ono što je osnovno. Prema tome, vi zadirete, pre svega, osim tog aspekta koji će da dovodi građane u nepovoljan položaj, a onda se ovi ponašaju u skladu sa ovim članom, u nešto što se uopšte ne tiče ovog zakona. Pošto je on sam po sebi leks specijalis, onda ste dali sebi za pravo da se mešate gde vam nije mesto, a samim tim ulazite u rušenje tarifnog sistema Republike Srbije, a sami znate da je tarifni sistem nešto što određuje Vlada RS na predlog Agencije. Bilo je ranije po članu 84. i članu 83. skandaloznih primera, gde se ponašate onako kako to važeći propisi ne dozvoljavaju.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 2. i 3. Poslovnika, radićemo danas i posle 18.00 časova, do završetka ove tačke dnevnog reda. Obaveštenje sam dužna da dam do 16.00 časova. Amandman kojim se posle člana 86. dodaje novi član 86a podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo posle člana 86, koji se odnosi na zaštitu od isključenja, predložili član 86a. Mada je u prethodnom izlaganju jedan amandman sličan i delom identičan našem, ipak bih naš amandman pročitao, pošto se on tiče socijalno ugrožene kategorije i taj naš član 86a glasi: "Trgovac ne može isključiti potrošača sa mreže, odnosno uskratiti mu uslugu od opšteg ekonomskog interesa, ako se na taj način ugrožava zdravlje ili bezbednost potrošača i članova njegovog domaćinstva. Ništava je odredba kojom se ugovora suprotno. Ministarstvo nadležno za poslove zaštite potrošača i ministarstvo nadležno za poslove socijalne politike, u saradnji sa resornim ministarstvima, propisuje ograničenja u pogledu isključenja ugroženih potrošača s mreže.'' Naš amandman znatno poboljšava ovaj član o potrošačima i mi o njemu diskutujemo. Praktično, ove usluge od opšteg ekonomskog interesa mnogi poslanici pomenuli su da su jedna civilizacijska tekovina i kao takvi, potrošači i korisnici tih usluga moraju da budu na odgovarajući način i zaštićeni i da, pogotovo u kategorijama gde dolazi do ugrožavanja zdravlja ili sigurnosti samog potrošača i njegove porodice, posebnim mehanizmima budu zaštićeni i ne dolaze u situacije da može bilo koje uskraćivanje ovih usluga da dovede u pitanje zdravlje i bezbednost porodice. Vlada je odgovorila jednom šturom rečenicom: "Amandman se ne prihvata iz razloga nemogućnosti propisivanja uslova u pogledu isključenja sa mreže ugroženog potrošača u svim oblastima usluga od opšteg ekonomskog interesa na istovetni način". Ako ste socijalno odgovorna vlada, ne mogu da verujem da jednim studioznim pristupom ne mogu kriterijumi da se izgrade i da vi kao socijalno odgovorna vlada nađete mehanizme da zaštite socijalno ugrožene građane, veoma često i bolesne, a nažalost uz bolest ide i siromaštvo, tako da je trebalo da prihvatite ovaj amandman i time biste razrešili problem jednog velikog broja socijalno i egzistencijalno ugroženih ljudi.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Dimitrijević.
Član 87. Predloga zakona odnosi se na dužnost obaveštavanja pre zaključenja ugovora, koju mora da ispuni onaj ko pruža usluge od opšteg interesa. U stavu 1. tačka 1. definisana je dužnost pomenutih trgovaca da obaveste potrošača svojih usluga da usluge od opšteg interesa određenog kvaliteta moraju da budu pružene po pristupačnoj ceni. Amandmanom je predloženo brisanje ove tačke, jer je nejasna i nepotpuna. Pristupačna cena u praksi može imati različite interpretacije, jer su korisnici ovih usluga različitog materijalnog stanja. Nekome je jedna cena pristupačna, za drugog je sitniš, trećem je preskupa, četvrtom nedostižna, petom naučna fantastika. Jednu cenu svako će shvatiti različito, prema svojim mogućnostima. Jako interesantno je i ovo obrazloženje Vlade zbog čega se ovaj amandman ne prihvata. Pročitaću ga: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je termin pristupačna cena već definisan u pozitivnim propisima, npr. u Zakonu o poštanskim uslugama, i predstavlja odnos cene i kvaliteta". To što je već negde nešto urađeno ne treba ni u kom slučaju da znači da opet treba uraditi isto, ukoliko to nije ispravno.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, kao i koleginica Dimitrijević, podneo sam amandman na član 87. stav 1. tačka 1. i zatražio brisanje reči "po pristupačnoj ceni". Prvo, jezički sam pojam "po pristupačnoj ceni" je nedefinisan, nejasan i on može u praksi stvoriti određene probleme i stvara probleme. Zašto je zakonodavac ugradio ovu odredbu, to je pitanje na koje treba da odgovori neko od ovde prisutnih predstavnika Vlade i Ministarstva. Međutim, onaj ko zvanično treba da odgovori na ovo pitanje, to je ministar trgovine i turizma, on ovde nije prisutan. Biće nama i javnosti uskraćena informacija o tome šta znači to "po pristupačnoj ceni". Mi znamo po kojim cenama građani dobijaju uslugu. Koje su to cene? Reći ću vam jednu situaciju s kojom smo se suočili pre dve godine, a verovatno ćemo i ove jeseni imati opet te probleme, a to je povećanje cena u oblasti gasa od strane JP "Srbijagas", koje je izvršilo projekciju od 60%. Kada su to kritikovali predstavnici SRS i ostale partije opozicije, onda smo iskopali puno tih podataka vezanih za zloupotrebe od strane distributera i javnih preduzeća koja se bave distribucijom gasa. Zašto je tu nastao problem? Problem je u tome što su lokalne samouprave dozvolile svojim distributerima da sami formiraju vlastitu maržu, tako da smo u praksi imali da je jedna lokalna samouprava odredila cenu od tri dinara, druga od 13 dinara, treća od 18 itd, tako da su se cene kubnog metra gasa razlikovale od opštine do opštine i ukupni iznosi su išli od minimalne cene od negde 28 do čak 45. To govorim podatke iz 2008. godine. Usledila je još jedna korekcija 2009. godine, a ove godine, posle poskupljenja koje će uslediti verovatno ovih dana, to će biti još drastičnije. Time se krši ne samo zakon o cenama, nego i hrpa drugih zakona, ali i Ustav. U Ustavu jasno stoji da su građani izjednačeni u pravima i obavezama. Zašto građanin u jednom gradu plaća minimalnu cenu od 28, a drugi, sećam se jako dobro da je u gradu Bečeju cena bila tada 45 dinara? Zašto građani tu nisu izjednačeni? Radi se o uslugama od opšteg, ali ne i ekonomskog interesa, kao što ste vi ovde naveli. To je opšti interes - da građani dobiju gas da bi se grejali, kao što je opšti interes da građani dobiju električnu energiju, da se čisti grad itd, set komunalnih usluga i komunalnih delatnosti. Zašto ste ugradili ovu odredbu "ekonomskog interesa"? Vi ste suzili zaštitu građana. Ovaj zakon se zove zakon o zaštiti potrošača. Vi ne štitite potrošače. Ova odredba jasno govori o tome da vlast ne želi da zaštiti potrošače. Da je želela da zaštiti potrošača, onda bi zadržala odredbu da su to opšti interesi. Zašto su opšti interesi? Zato što opšti interesi, kao širi javni pojam, obuhvataju sve vidove društvenih interesa, socijalne interese, socijalni karakter ovih delatnosti o kojima govorimo, finansijski, ekonomski, privredni itd. Karakter ovih delatnosti i te usluge moraju nositi naziv onako kako to definiše naš pravni sistem. Naš pravni sistem u pozitivnoj regulativi govori o delatnostima koji se obavljaju od opšteg interesa. Ekonomski interes se mora isključiti zašto što ekonomski i finansijski interes u svojoj kategoriji ima slobodu pristupa. Mi nemamo slobodu pristupa zato što su nam distributeri, po pravilu, u jednoj opštini samo jedan distributer. Tu moramo isključiti taj ekonomski i finansijski interes koji vi želite da ovde ubacite. Da tu nešto ne štima najbolje govori odredba člana kojim se definišu ove oblasti, a to je značenje pojedinih izraza u članu 5, gde vi u tački 28. kažete: "usluga od opšteg ekonomskog interesa jeste usluga čiji kvalitet usluge pruža, odnosno cenu uređuje ili kontroliše državni organ". Nema ovde definicije. Kada se u jednom propisu definiše pojam kojim se definišu određene pojave i događaji u zakonu, prava ili obaveze, onda se definiše sa potpuno jasnom i decidiranom formulacijom. Kada vi kažete – jeste usluga ili čiji kvalitet usluga pružanja, odnosno cenu uređuje ili kontroliše državni organ itd, da ne čitam, poduža je interpretacija ovih stavova, i na kraju u zagradi kažete – elektronske komunikacije, snabdevanje električnom energijom i gasom, komunalne delatnosti ili slično, to je upravo ono što govorimo. To su delatnosti od opšteg interesa. Nema tu ekonomskog interesa, u tim delatnostima, posebno u komunalnoj problematici isključen je ekonomski interes. Zašto? Zato što cene određuje lokalna samouprava. Usluge, način, kvalitet tih usluga se definišu na nivou lokala. Ako se radi o javnim preduzećima od državnog karaktera, onda određuje ministarstvo, odnosno Vlada shodno odredbama Zakona o cenama. Pomešali ste ovde itd. Šta je suština? Suština je u tome da vi ne želite zaštiti potrošača. Ako smanjujete nivo zaštite, a to ste učinili kroz ovu pravnu formulaciju, onda ste u stvari otvorili tržište, otvorili mogućnost daleko fleksibilnijeg određivanja cena i usluga i onda ste omogućili zloupotrebe, a u uslovima monopolizacije našeg tržišta, posebno u nekim delatnostima koje ste otvorili, tako da monopolisti rade ono što oni hoće, vi ste učinili zloupotrebu. Ovo je zloupotreba prava. Ovo nije zaštita potrošača, ovo je suprotnost, ovo je monopolizacija tržišta. Što je najpogubnije, vi ćete sada u delatnostima koje su od posebnog društvenog interesa omogućiti ekonomsku utakmicu da monopolisti uđu, da monopolisti kupuju ta preduzeća, a to je verovatno najava privatizacije komunalnog sistema koja će uslediti, vi najavljujete to do kraja ove godine. Onda će ti koji privatizuju komunalna preduzeća i komunalne usluge biti u mogućnosti da rade šta hoće, odnosno da povećavaju cene, da određuju nivo usluga onako kako oni hoće. Biće mnogo zloupotreba, daleko više nego što je to danas. Ispravite ovo, imate još šansu do kraja ove rasprave u pojedinostima, pomozimo narodu. Ako stvarno želimo pomoć i zaštitu potrošača, onda morate postupiti ovako kao što vam predlaže SRS. Ustrojite to onako kako to nalaže pravni sistem ili odustanite od ovoga, povucite. Ako nismo u ovih poslednjih pet godina, koliko imamo Zakon o zaštiti potrošača, ništa učinili da zaštitimo potrošače, mi smo štitili monopoliste, trgovce i razne manipulante na tržištu proizvoda i usluga, a posebno smo štitili one koje ne treba da štitimo.
Na član 87. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Gospodin Sreto Perić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi imate status dežurnog slušaoca. To ste mogli i sa nekog drugog mesta da uradite. Da vas podsetim da ste za zakon koji je bio pre ovog rekli da ima 22 ili 23 člana, pa da nije potrebno neko posebno znanje da bi on mogao ovde da se zastupa. Ovaj ima nešto malo više od 155, ni ovde nije potrebno posebno znanje, a sada ću vam reći zbog čega ono nije potrebno. Na način na koji to shvata ova vlada, a čini mi se i kolege narodni poslanici koji podržavaju sve to, ne treba imati nikakvo znanje, ne treba ni zastupati određene zakone. Evo, koleginica Vesna Marić je htela samo delimično da pokaže na koji način treba imati odnos prema potrošačima, pogotovo ako se na dnevnom redu nalazi zakon o zaštiti potrošača, ali vama to ništa ne znači i možda će određene odredbe analizom poslanika SRS pokazati da je ovaj zakon i usmeren čak protiv potrošača, ne u njihovoj zaštiti, nego protiv potrošača. Dužnost obaveštavanja pre zaključivanja ugovora je naslov iznad člana 87. na koji je koleginica Vesna Marić podnela amandman. U tački 1. ovog člana kaže se kad su obavezni da obaveštavaju – u slučaju kada pravo potrošača na usluge od opšteg ekonomskog interesa određenog kvaliteta moraju da budu pružene po pristupačnoj ceni, ona je rekla - primerene domaćim uslovima tržišta, da se doda na to – domaćoj ceni. Vlada je u razlozima za neprihvatanje ovog amandmana rekla da nije dovoljno preciziran ovaj amandman i da zbog toga ne može ni da bude prihvaćen. Ovde bar koleginica Marić upućuje na prostor Srbije, a u ovom što je predložila Vlada piše se da su cene pristupačne. Gde, u kojoj državi da su pristupačne? Što vam smeta ovo – na domaćim uslovima, u domaćem tržištu? Prestaće da postoje, čini mi se, i ideološke razlike u Srbiji. Neki će uspeti to da progutaju, da svare, ali ostaće vam velike razlike u nečemu drugom, ostaće velike razlike između bogatih, koje vi stvarate i čiji ste vi pravi predstavnici, i onih siromašnih, do kojih vi svojom politikom naopakom i nikakvom dovodite, doći će do sukoba između takvih. Učinite nešto da do toga ne dođe. Prihvatite ovaj amandman. Neće on popraviti toliko kvalitet života u Srbiji, ali će bar ovaj zakonski propis biti malo precizniji i malo primenjiviji u praksi.
Gospodin Zoran Ostojić ima reč.
Koliko imamo vremena ovlašćenog predstavnika? (Predsednik: Deset minuta i vaša grupa ima pet i po minuta.) I ovi amandmani i ove dve zadnje diskusije pokazuju koliko smo bili u pravu insistiranjem na regulisanju ove glave usluga od opšteg ekonomskog interesa. Nadam se, da se osvrnem na izlaganje gospodina Buhe, da je on u pravu da će do kraja godine doći do privatizacije javnih komunalnih preduzeća, ali bojim se da do toga neće doći. Kada govorim o tome i ono za šta se zalaže LDP, ne mislimo da u toj privatizaciji treba da se privatizuju monopoli. Ne, monopole treba razbiti gde god je to moguće, a u principu moguće je svuda, osim u nekim retkim situacijama prirodnih monopola. Zašto bi u privatizaciji nekakve gradske čistoće u Beogradu ili u Novom Sadu bilo prodato sve, cela čistoća nekome? Ne, tu firmu treba podeliti na nekoliko delova i onda prodati te delove firmi ili dati koncesiju za odnošenje đubreta na određenoj teritoriji. Tako se stvara konkurencija, kada građani počnu da se žale opštinskim ili gradskim vlastima kako ta firma ne radi. Ako se utvrdi analizom da ne poštuju ugovor, ta firma izgubi koncesiju i ne može više da radi. To je konkurencija o kojoj mi pričamo, a ne prodaja monopola, kao što je to bilo u energetskom sporazumu sa Rusijom, gde smo monopol naše države zamenili monopolom druge države. Sada dolazimo do jednog primera. Zamislimo da ide zima i toplane, pošto se pripremamo na neku hladnu zimu i na velike cene i stroge uslove plaćanja koje će NIS pod ruskom upravom našim toplanama ispostaviti, da mora da se plati u roku od 15 dana, zamislimo nekog potrošača koji se greje, recimo, u Zaječaru i uredno je do sada plaćao sve svoje račune i nikad nije kasnio, a sada odjedanput zato što toplana Zaječara duguje pare NIS, a NIS više neće da se ponaša kao srpski monopolista, nego se ponaša kao tuđi monopolista, zavrne slavinu i nema grejanja. Taj koji je uredno plaćao grejanje ostane bez grejanja. Ima li on nekakva prava ili će da mu se kaže – znate, duguje toplana, nema niko grejanje, šta se vi bunite itd. Šta se to njega tiče? Šta se njega tiče kako posluje toplana, ko je zamenio domaći monopol tuđim monopolom, on je uredno plaćao i hoće da ima grejanje. Ovim zakonom on nije zaštićen, a svuda u Evropi on bi imao pravo na odštetu, jer on nije kriv što nema grejanja u Zaječaru, nije kriv za poslovanje toplane. On je dobijao uslugu i uredno je plaćao i odjedanput, ni kriv ni dužan, snosiće posledice. O tome pričamo kada pričamo o monopolima. O tome pričamo kada kažemo da ovim zakonom potrošači nisu zaštićeni od onoga što je još uvek monopol, a to su javna preduzeća.
Na član 88. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospodin Nikola Lazić.
Predloženi amandman se odnosi na dužnosti obaveštavanja. Pročitaću stav 1. člana 88. koji kaže: "Trgovac je dužan da potrošača obavesti o promeni cena najkasnije mesec dana pre početka primene promenjenih cena, osim ako posebnim zakonom nije drugačije propisano". Poslanička grupa DSS je amandmanski intervenisala upravo na poslednji deo rečenice, koji kaže "osim ako posebnim zakonom nije drugačije propisano" i predviđeno je da se taj deo briše. Naše obrazloženje je da smatramo da ne treba da bude nikakvih izuzetaka od ove odredbe. Postavlja se pitanje zašto se uopšte ostavlja mogućnost da se prave izuzeci kod trgovaca? Ko će u roku od mesec dana biti dužan da obavesti potrošače o promeni cena, a ko neće? Da li to znači da će ovim zakonom da se uvede kategorija privilegovanih trgovaca i potrošača prve i druge klase? Ovo u praktičnom smislu može dovesti i do jedne vrste zablude potrošača sa različitim implikacijama, prvenstveno finansijskim. Ukoliko ova formulacija ostane kao što je predloženo u zakonu, mislim da možemo dodati još jednu definiciju, a to je zaštita trgovaca od potrošača.
Na član 88. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima Vjerica Radeta.
Da slučajno ne poznajemo štetočinsko delovanje Vlade Republike Srbije, morali bismo da se začudimo ovako bezobraznoj formulaciji stava 2. člana 88. Šta kaže taj stav 2? Govori se o dužnostima obaveštavanja trgovaca i kaže – trgovac je dužan da javno i blagovremeno informiše potrošača o planiranoj izmeni tarifnog sistema i opštih uslova ugovora. Šta to znači javno? Mi smo insistirali u svom amandmanu da je trgovac u obavezi da pisanim putem i blagovremeno informiše potrošača, a vi kažete u obrazloženju zbog čega je to za Vladu neprihvatljivo – amandman se ne prihvata iz razloga neekonomičnosti u pogledu vezanih troškova za neposredni vid obaveštavanja, s obzirom na obavezu javnog obaveštavanja. Koga je briga koliko će koštati i na koji način će regulisati troškove neko javno preduzeće koje je u obavezi da obavesti potrošača o promeni cena? Ismevate se bedi građana Srbije u koju ste ih doveli za ovih 10 poslednjih godina, gospodo iz DOS i gospodo iz Vlade. Mi svaki mesec, uz onaj račun infostana, dobijamo poneku besplatnu reklamu. Reklamiraju banke, reklamiraju osiguravajuća društva, nude njihove usluge, reklamiraju neke lažne humanitarne akcije i nikada ne dobijamo odgovor ko to plaća. Pitamo, ali ne dobijamo odgovor ko to plaća. Dakle, za to ima para, tu nije problem ekonomičnosti ili neekonomičnosti, a kada treba građanina obavestiti da poskupljuje neka komunalna usluga, onda ćete to da radite javno jer morate da vodite računa o ekonomičnosti. Da li znate kako bi to izgledalo sada kada, svaki dan čitamo u novinama, te idu izvršioci sudski da popisuju stare televizore i još starije frižidere ljudima koji nisu nažalost bili u mogućnosti da plate račune infostana, pa ćete isključivati daljinski struju, tako da više čovek neće moći da sezaštiti, da zaključa kuću, da ne možete da uđete da blokirate sat za struju itd. Za sve to imate para. Imate para i da tužite i da plaćate sudske izvršioce i da nabavljate neke instrumente kojima možete da isključujete struju na daljinski, samo nemate para da učinite nešto dobro za ovaj narod i za građane Srbije. Zaista ne znamo dokle više ide bezobrazluk ove Vlade. Ovaj amandman može ovako da izgleda samo kao pravno-tehnička redakcija, ali nije samo to. Ovo je suštinski problem. Sada ću da vas pitam, gospodine ministre – ako isključite nekome struju zato što nije mogao da je plati, a treba da ga obavestite da će poskupeti gas, onda ćete da ga obavestite javno, kako će on to da gleda na televizoru s obzirom da ste mu pet dana ranije isključili struju? Ovo je zaista vrhunac cinizma i bezobrazluka. Gospodo iz Vlade Republike Srbije, nemojte više da se igrate sa ovim narodom i nemojte da vređate inteligenciju građana Srbije. Ako pretite poskupljenjima i očigledno je da će biti poskupljenja i struje, i gasa, i vode i svih komunalnih usluga jer su navikli na to građani, najpre ide jedno vreme prepucavanje raznih agencija i ministara u medijima. Neka agencija koja je navodno zadužena da predlaže povećanje cene izađe sa nekom ekonomskom računicom zašto to tako treba, pa onda neki brižni ministar iz Vlade izađe na drugom nekom kanalu, pa kaže da to ne može tako jer mora da se vodi računa o ekonomskoj i socijalnoj situaciji u zemlji i onda saznamo, nakon tih njihovih dopisivanja, kao da su iz dve različite države a ne iz istog Vladinog kabineta, informaciju da je ipak nešto moralo da poskupi i da je ipak ta i ta usluga poskupela za toliko i toliko. Onda se bar udostojite da obavestite građane, da znaju unapred šta ih čeka. Predlažemo da se ovaj amandman usvoji. Bar toliko možete da učinite za ove građane koje ste doveli na prosjački štap. Naravno, nemamo mi, srpski radikali, iluziju o tome da ćete prstom mrdnuti da se nešto poboljša u ovoj državi. Vodite računa o sebi. Vama je lepo. Kako je narodu, baš vas briga. Uostalom, da imate imalo morala, pre svega, reagovali bi ste na naš višednevni vapaj i na poziv da se zaustavi ubijanje Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Kada smo jutros stavili ovaj upozoravajući tekst ispred sebe pola poslanika DS i vladajuće većine se smejalo. Nažalost, to odražava i stav Vlade Republike Srbije. Ne molimo mi Vladu Republike Srbije, Šešelj ne moli Vladu Republike Srbije, niti će. Oni koji su ga oterali u Haški tribunal neće doživeti da ih on zamoli, ali mi želimo da javnost Srbije zna koliko ste nemoralni i koliko vas vaš briga za naše građane koje ubijaju u Haškom tribunalu.
Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Upravo iz razloga što sam podneo dva amandmana na član 84. prijavio sam se za reč, a gospodin Novaković mi nije dao verovatno zato što nije video, u stvari bila mi je kartica u poslaničkoj jedinici, ali se prijava nije videla.
Možete sada da iskoristite vreme i u vezi sa tim članom i sada. Znači, imate četiri minuta.
Podneo sam amandman ispred SRS na član 89, koji je identičan kao i na član 84, jer je u pitanju da se reč – ''ekonomskog'' briše. U članu 89. stoji da ''potrošač ima pravo da jednostrano raskine ugovor o potražnji usluga od opšteg ekonomskog interesa'', moj amandman na ovu reč se odnosi, da se – ''ekonomskog'' briše, ''ako nije saglasan sa promenom cene odnosno tarife i izmenom opštih uslova ugovora navedenim u obaveštenju trgovca.'' U mnogim amandmanima poslanika SRS takođe tražimo da se reč ''ekonomskog'' briše, da je mnogo širi pojam od opšteg interesa u zakonu o zaštiti potrošača. Bez obzira na tolike apele i toliko podnesene amandmane pod istim okolnostima, SRS i dalje stoji da je ovim povodom u suprotnosti obrazloženje što je dala sada Vlada na naše amandmane koje smo podneli i obrazloženje zakona koje se ovih stvari dotiču i tiču. S obzirom da verovatno gospodin Milosavljević možda nije ni čitao kompletan zakon i ne znam da li bi mogao da mi odgovori na ovaj apel što tražim svojim amandmanom da je u suštini, što je i prethodni govornik Milorad Buha detaljno objasnio, pojam ekonomski uži od opšteg interesa, a slažu se i određene poslaničke grupe, kao što je DSS i LDP, koja je malopre isto dala obrazloženje da su javna preduzeća monopol i da je možda zamenjeno u ranijem periodu što je bilo državno sada je privatno, mislim da se SRS u tome ne slaže. Apsolutno se slažemo da su građani Srbije najugroženiji ekonomski, ali da u ovom slučaju u ovom zakonu zaštita potrošača bi mnogo bila bolja i više obuhvaćena ako bi to glasilo – opšteg interesa. Dalje apelujemo i kažemo da Vlada ostaje na sve naše amandmane gluva i da ne želi da prihvati nijedan amandman SRS tj. opozicije koja podnosi amandmane na ovaj zakon. Mislim da bi, ako već na sve amandmane koje smo podneli ispred SRS ostajete gluvi, nemojte ostati gluvi na apel i današnji gest SRS koja želi da zaštiti svog predsednika u Hagu, a vi ste iz branše doktora, gospodine ministre, preduzmite nešto u Vladi, recite koju reč i Vlada ako je odgovorna tražimo apsolutnu zaštitu predsednika Vojislava Šešelja i svih zatvorenika koji su ugroženi u Haškom tribunalu zdravstveno.
Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 90. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da)
U članu 90. i stav 3, inače član 90. govori o pravu na promenu pružaoca usluge, kaže da ako je ugovor o pružanju usluga od opšteg ekonomskog interesa zaključen na određeni rok, datum isteka roka mora biti naznačen na svakom računu. Kao što je već nekoliko naših amandmana bilo i kolege su objašnjavale, obrazlagale, mislimo da ne može da se govori o ekonomskom interesu nego samo o opštem interesu, između ostalog i iz razloga što je različit ekonomski interes kod različitih kategorija, da ne kažem pojedinaca u Srbiji. Ne može biti isti, gospodine ministre, ekonomski interes vas i vašeg vozača, jer je njegova plata 20.000 dinara, a vaša možda 120 ili 140, ne govorim precizno, ali u svakom slučaju sigurno toliko puta veća i ne može biti isti ekonomski interes vaš i njegov. Ne može biti isti ekonomski interes predsednika Vrhovnog kasacionog suda Nate Mesarović, koja je sama sebi nakarikala platu, koliko pre neki dan smo mogli da pročitamo, 3,5 hiljade evra, čini mi se, i ovih zaposlenih u sudskoj upravi koji moraju da štrajkuju da bi dobili nekakvu crkavicu od koje bi mogli solidno ili skromno da žive, odnosno da prežive, s obzirom da najveći broj zaposlenih u sudskoj upravi radi za platu od 14 ili 15 ili uvrh glave 20.000 dinara. Mnogo bi primerenije bilo da samo kažemo da je u pitanju opšti interes, a ne ovako kako ste vi rekli – opšti ekonomski interes. Onda još kažete da se amandman ne prihvata, i svi ovakvi amandmani koje smo podneli se ne prihvataju jer su suprotni smislu i cilju zakona. Dobro bi bilo, ministre, da danas lepo progovorite pa da nam kažete šta je smisao i šta je cilj ovog zakona. Mi, srpski radikali, to smo kroz današnju raspravu pokušali da vas ubedimo ili pre svega da objasnimo građanima Srbije, vidimo da je ovaj zakon potpuno besmislen. Znači, smisla nema. Vi, odnosno dva dana ranije kada se govorilo u načelnoj raspravi, onda su predstavnici vlasti i Vlade nas ubeđivali da je cilj ovog zakona zaštita potrošača. Mi tvrdimo da nije. Potpuno suprotno od onoga što ste pokušali da nam predstavite. Ako su naši amandmani suprotni smislu i cilju zakona, molim vas da nam kažete šta je zaista smisao ovog zakona, šta je zaista cilj ovog zakona. Pokušajte da ubedite nas srpske radikale da nismo u pravu, jer ceo dan ubeđujemo vas, ali pre svega obaveštavamo građane Srbije o tome šta im smerate i spremate ovim zakonom. Nažalost, najveći deo onoga što smo rekli građani Srbije znaju, jer smo mi te informacije dobili i od građana Srbije i od članova svojih užih ili širih porodica, i od svojih prijatelja, komšija, jer je najveći broj građana Srbije danas, zahvaljujući štetočinskom i pogubnom delovanju Vlade RS, u socijalnoj bedi, ekonomskoj krizi. Vi ih ne štitite ovim zakonom. Možda je namera bila nečija da ovakav jedan zakon zaista štiti potrošače, ali ovo što ste ponudili kao predlog zakona i još uz činjenicu da uopšte nemate sluha ni za jedan amandman opozicionih stranaka govori o tome da je i ovo jedan od zakona koje donosite reda radi. Bitno vam je samo da stavite crticu završeno. Imaćemo izmene i dopune ovog zakona u naredna tri ili četiri meseca. To je apsolutno sigurno, jer ne može ovo biti izuzetak od svih ostalih zakona koje ste ovde usvajali i gde smo posle nekoliko meseci imali izmene ili dopune ovog zakona. Čini se da ovo što pričamo ne dopire do vaše svesti, a posebno smo zabrinuti što do vaše svesti ne dopire naš apel da se učini nešto da se zaustavi ubijanje Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu.
Na član 91. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da)
Član 91. govori o specifikaciji računa i u tom prvom stavu kaže – trgovac je dužan da račune za pružene usluge od opšteg, opet vi kažete, ekonomskog, a mi mislimo da ne treba ekonomskog, nego opšteg interesa, dostavlja bez kašnjenja i u rokovima koji omogućavaju da potrošač prati ostvarenu potrošnju i zaduženje za obračunski period od najviše mesec dana. Ne znam da li neko iz Vlade Republike Srbije slučajno plaća račune za struju, vodu, komunalije i telefone i tako dalje? Kad se čita ovaj zakon zaista se stiče utisak da vi iz vlasti uopšte ne plaćate ove komunalne račune, a pretpostavljam da bi morali. Ako ih plaćate i ako to za vas ne radi neko drugi, onda bi trebalo da znate kako izgleda svaki račun koji građani Srbije dobijaju. Nagradno pitanje - neka neko uzme račun, recimo, "Elektrodistribucije" i neka objasni samom sebi ili bilo kome od nas šta plaća u okviru tog računa, evo, sledi nagrada. Tako je sa svim drugim računima. Dakle, ponašajte se malo kao da živite u ovom svetu i u ovoj državi i kao da ste deo ovog naroda. Nemojte na svakom koraku i kroz svaki zakonski predlog da nas uveravate da ste vi, zaista, apsolutno, izvan života, izvan sveta i izvan onoga što je trenutna ekonomska i socijalna situacija u državi Srbiji. Gospodine ministre, gospodo iz vladajuće koalicije, ako ste slučajno zainteresovani za ovo o čemu mi pričamo, a očigledno je da niste, bilo bi zaista dobro da učinite nešto u opštem interesu, ali ne u opštem ekonomskom interesu. Rekoh malopre, opšti ekonomski interes različitih kategorija građana Republike Srbiji se drastično razlikuje. Hajde malo da razmišljamo o opštem interesu, a ako se za to opredelite, onda ćete sigurno pomoći milionima gladnih u Srbiji.
Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moje kolege, ne samo iz poslaničke grupe SRS, već i iz drugih poslaničkih grupa, govorile su o tome da je zakon o zaštiti potrošača, koji navodno treba da bude usaglašen sa evropskim standardima, manjkav i nepotpun po mnogim pitanjima, između ostalog, i kad su u pitanju ti famozni potrošački krediti. Vama je sigurno poznato, gospodine ministre, da su građani Republike Srbije unazad nekoliko godina, tačnije od 2001. i 2002. godine, kada je urušen domaći bankarski sistem, kada je domaće finansijsko tržište širom otvoreno za strane banke, ali i privreda Republike Srbije, izloženi nezapamćenoj pljački. Želim da vam stavim do znanja da SAD, tačnije u pojedinim federalnim jedinicama SAD, krivično se gone odgovorna lica u bankama koje naplaćuju kredite po kamatnim stopama koje su inače važeće u Republici Srbiji. U SAD takve kamatne stope se smatraju zelenaškim. Oni koji naplaćuju takve kredite, a uračunavaju takve kamatne stope, gone se za teška krivična dela. U Republici Srbiji je sasvim normalno da kamatne stope iznose 10%, 12%, 15%, 20% ili više procenata, što je nezabeleženo u bilo kojoj državi članici EU. Postavlja se pitanje – kako vi to usaglašavate pitanja zaštite potrošača sa evropskim standardima, kada su evropski standardi nešto sasvim drugo, nešto čega zaista nema u ovom predlogu zakona? Pitanje tzv. potrošačkih kredita trenutno je u Srbiji potpuno pravno neregulisano. Zakon o obligacionim odnosima ne poznaje termin, ni pojam potrošački kredit, a nijedan drugi zakon to pitanje ne reguliše. SRS je očekivala, a vidim da su očekivale i druge poslaničke grupe, da zakon o zaštiti potrošača bude taj zakon koji će da reguliše pod kojim uslovima i na koji način banke, odnosno drugi finansijski subjekti mogu da odobravaju građanima potrošačke kredite. Umesto toga, imamo situaciju da građanin u stvari ne zna koji iznos kredita treba da vrati. Imamo situaciju za koju mislim da nije zabeležena u bilo kojoj civilizovanoj zemlji, da banka naplaćuje kamatu na dospelu, a nenaplaćenu kamatu. To je zabranjeno u svim demokratskim državama. U Republici Srbiji se to dešava. Ugovaraju se neke klauzule, gde čovek uzme kredit u jednom iznosu, pa kada treba da ga vrati, onda to ispadne tri puta veće. Da ne govorim o tim banalnim stvarima, za koje ste i vi sigurno čuli, gospodine ministre, da je osnovni tekst pisan fontom, recimo, dvanaest, a recimo one najškakljivije stvari, koje najviše tangiraju običnog građanina, pisane su fontom šest. Čovek treba da uzme lupu kada čita taj ugovor, inače tipski ugovor, gde je autonomija volje, praktično, svedena na minimum, da bi saznao šta ga sve čeka, ako uđe u jedan takav kreditni aranžman. Što se tiče samog amandmana, pokušali smo da vam skrenemo pažnju, ali izgleda bezuspešno. Kada donosite jedan zakon i, ako zaista želite harmonizaciju pravnog sistema, onda morate da vodite računa o pojmovima koje koriste već važeći zakoni u Republici Srbiji. Zakon o komunalnim delatnostima, Zakon o javnim preduzećima i delatnostima od opšteg interesa koriste pojam opšti interes. Opšti interes je po definiciji javan interes. To je opšti društveni interes. To znači da je on i ekonomski interes, politički interes, socijalni interes i svaki drugi interes. SRS je imala intenciju kroz ovaj i kroz amandmane koje su podnele druge moje kolege da zakon o zaštiti potrošača u pojmovnom, terminološkom smislu, bude usaglašen sa zakonima koji već važe u Republici Srbiji. To niste hteli da uvažite i sada imamo jednu nemoguću situaciju, da Vlada Republike Srbije hoće da usaglasi zakone koje donosi Narodna skupština sa evropskim propisima, a imamo zakone koji su neusaglašeni sa propisima same Republike Srbije. Sada imate jedan pojmovni aparat u zakonima, kao što su Zakon o komunalnim delatnostima, Zakon o javnim preduzećima i delatnostima od opšteg interesa. Dakle, nota bene, ministre, opšteg interesa, a ne opšteg ekonomskog interesa. Sada imate potpuno novu pojmovnu kategoriju koja je data u zakonu ozaštiti potrošača. Smatramo da za tim nema potrebe, da treba voditi računa o tome, da svi zakoni u Republici Srbiji budu između sebe harmonizovani, pa kada vam to pođe za rukom, onda tek možemo da govorimo o tome, da eventualne zakone Republike Srbije usaglašavamo sa nekim međunarodnim standardima. Ono što takođe SRS želi da vam poruči u vreme ove velike ekonomske krize i u vreme kada Vlada Srbije očigledno namerava da da saglasnost na poskupljenje cene gasa, da se već sada po važećoj ceni gasa vrši jedna svojevrsna pljačka građana Srbije. Naime, gospodine ministre, ne znam da li vam je poznata činjenica da danas javno preduzeće "Srbijagas" fakturiše građanima koji su potrošači gasa jedno stanje, a naplaćuje neko drugo i to više stanje. Drugim rečima, potrošači gasa u Republici Srbiji plaćaju više nego što su zaista i potrošili. Mislim da je to nešto čega nema nigde u demokratskom svetu. Bilo bi dobro da se Vlada Srbije najpre pozabavi ovim pitanjima. Ukoliko dozvolite da poskupi gas, da li za 10%, 15% ili 20%, a da prethodno niste raščistili tu situaciju, koje stanje u stvari građani plaćaju – da li ono koje im fakturiše ovo javno preduzeće ili stvarno utrošenu količinu gasa? Onda će to zaista biti atak ne samo na standard građana Srbije, nego i na pravni poredak Republike Srbije. Gospodine ministre, to bi bilo isto kao kada biste vi došli na benzinsku pumpu, nasuli gorivo za 1.000 dinara, a prodavac vam naplatio 1.500 dinara. Otprilike, to se sada dešava sa računima za gas. Moje koleginice Nataša Jovanović i Vjerica Radeta su pokušale da vam dočaraju, a i vi to sigurno znate pošto ste potrošač u Republici Srbiji, da biste izvršili analizu računa za utrošenu električnu energiju zaista vam je potrebno neko natprosečno znanje, kojim običan građani Srbije ne raspolaže. Prvo se koriste neki pojmovi koji su običnim građanima potpuno neshvatljivi. Kada uzmete papir i olovku, vi u stvari ne znate šta plaćate. Koliko ste stvarno struje potrošili, kolika je njena osnovna cena, šta sve ulazi od elemenata u cenu električne energije? Gospodine ministre, najavljuje se, juče sam gledao generalnog direktora JP "EPS", kako mi već do petka moramo da uvezemo novu količinu električne energije jer je temperatura minus 50, a pri tome imamo račune za električnu energijukoje niko živ u Srbiji ne razume. Nama zaista nije jasno kako je to sad sve usaglašeno sa evropskim standardima. Gde se to gas u EU naplaćuje kao što se naplaćuje u Srbiji? Gde se to u EU električna energija naplaćuje kao što se naplaćuje u Srbiji? Nigde. Dakle, ovo nije nikakvo usaglašavanje sa evropskim standardima, ovo je donošenje jednog zakona koji ni na koji način neće poboljšati položaj potrošača. Na kraju svih krajeva, ovo je zakon koji je u situaciji u kojoj se nalaze građani Srbije potpuno nepotreban. Građani Srbije koji žive teško, živeće podjednako teško i sa ovim i bez ovog zakona. Vlada Srbije, to je naša poruka za građane Srbije, ima stalnu potrebu da javnost Srbije opterećuje temama koje nisu aktuelne i koje nisu najvažnije. U uslovima kada imate očigledan rast svih cena osnovnih životnih namirnica, osnovnih proizvoda i usluga koje su neophodne za normalnu egzistenciju ljudi, kada je očigledno da nema ništa od brzog ulaska u EU, kada je očigledno da će veliki broj građana Srbije u narednom periodu da ostane bez posla, kada je očigledno da i oni koji rade u Republici Srbiji rade za neke nadnice i najamnice koje su potpuno ispod tržišne vrednosti rada, a to vam štrajk zaposlenih u pravosuđu najbolje dokazuje, kada sve to i mnogo štošta drugo imate u vidu, onda vam je potpuno jasno da je ovaj zakon o zaštiti potrošača nešto sa čim sada narodni poslanici treba da se igraju i građani Srbije da se zamajavaju. Suštinske, one najvažnije teme za život građana nekako odlaze mimo njih. To je razlog, jedan od razloga, zašto SRS ne podržava zakon o zaštiti potrošača, koji je manjkav, koji je prepun rupa i koji na suštinski način uopšte neće moći da popravi ionako težak položaj potrošača, inače, građana Srbije.
Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Gospodin Popović ima reč.
Podneo sam amandman tako što sam predložio da se u članu 91. stav 2. tačka 1) posle reči "proverava i prati iznos svog zaduženja" dodaju nove reči "sa stvarnim stanjem u momentu provere". U članu 91. Predloga zakona se propisuje da je trgovac dužan da račune za pružene usluge od opšteg ekonomskog interesa dostavi bez kašnjenja i u rokovima koji omogućavaju da potrošač prati ostvarenu potrošnju i zaduženje za obračunski period od najviše mesec dana. Mnogo je primera zloupotrebe u praksi od strane pravnih lica koja ispostavljaju račune za svoje usluge, ali ću navesti samo primer kablovskog i internet operatera "SBB". Ovaj operater je ustanovio lošu praksu da građanima dostavlja račune unapred. Tako se početkom 2010. godine dogodilo da "SBB" građanima unapred ispostavi tri računa za svoje usluge, a od toga su dva računa bila uvećana za 20%. Međutim, ovako uvećani računi su poslati na adrese građana, bez obzira što Ratel još uvek nije bio odobrio poskupljenje, već je to učinio naknadno 22. januara ove godine. Dakle, ovo se zove klasična zloupotreba od strane monopoliste "SBB", koji je građanima unapred dostavio račune sa novom cenom usluge od 820 dinara, a pri tom niti je nova cena bila odobrena, niti je primereno unapred naplatiti uslugu koja nije pružena. Ovakva praksa mora se zaustaviti i sprečiti. Zbog toga smatram da bi prihvatanje ovog amandmana bilo u duhu ne samo člana 91, već u duhu celokupnog Predloga zakona kojim se uređuje oblast zaštite prava potrošača, odnosno građana Srbije.
Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 91. stavu 3. posle reči "računa" dodaju se reči "u najkraćem roku". Ovim amandmanom se omogućava da potrošač u najkraćem roku dobije traženo obaveštenje. Cilj koji se želi postići usvajanjem ovog amandmana jeste poboljšanje teksta zakona. Računi za struju u Srbiji su najveći problem za korisnika električne energije. Između ostalih znanih i neznanih grešaka od strane isporučioca odnosno trgovca strujom, korisnici električne energije, kupci, doživljavaju traume. Veliki broj domaćinstava u Srbiji jedva plaća svoju potrošnju električne energije, a ima nekih koji ne mogu ni da plate potrošnju električne energije. Vi ćete postaviti meni pitanje - zašto? Zato što ste svojom politikom doveli građane do tog nivoa da nemaju sredstava da kupe ni kilogram hleba, a struja im dođe kao "valjda ne moram danas da je platim". Setite se Niša i ostalih gradova gde ste vi, gospodo iz pozicije, kao opozicija edukovali stanovništvo da ne plaćaju račune. Navodno će tako pasti režim tadašnje vlasti. Svi koji su vas poslušali su platili ceh. Ovaj zakon je loš i nije u stanju da pokrije ekonomsku sliku Srbije i da zaštiti potrošača. Vi ste ubili sve proizvođače u Srbiji, pa čemu onda da štitite potrošača? Neću da navodim šta ste sve uništili. To građani baš ovih dana javno govore, na desetogodišnjici vaše revolucije. Koje to vi direktive poštujete iz EU, kada i sami znate da nikad nećete ući u EU? To vam je u Svilajncu ovih dana obelodanio i vaš predsednik. Hvalite se EU, a ona od naše zemlje čini poligon za prodaju svih svojih roba (čiji su rokovi odavno prošli i nisu za ljudsku i stočnu ishranu). Srpska roba na zapad ne može dalje da ide od Šida. Već ste počeli da edukujete medije i da polako ružno pišu o ruskoj privredi i našoj saradnji sa Rusijom. Ali, neće vam to narod oprostitii neće vam dozvoliti. U članu 91. stavu 3. posle reči "računa" dodaju se reči "u najkraćem roku", pa bi taj stav sada glasio: "Trgovac je dužan da potrošaču bez naknade, a na njegov zahtev, dostavi detaljnu specifikaciju računa u najkraćem roku". Amandman je precizan i jasan, ali vama to ne znači ništa. Vama je lakše da ovo formulišete – amandman je neprecizan i iz tog razloga se ne prihvata.
Amandman kojim se posle člana 91. dodaje naslov i novi član 91a, zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospodin Nikola Lazić ima reč.
Ovaj amandman predviđa da se posle člana 91. doda novi naslov koji glasi "Godišnji izveštaj" i potom da se doda novi član 91a koji glasi: "Nadležni organ dužan je da objavi godišnji izveštaj o stanju zaštite prava i interesa potrošača u oblasti usluga od opšteg ekonomskog interesa, a naročito o broju i sadržini pritužbi potrošača, broju isključenih potrošača i ulozi potrošača u stvaranju i sprovođenju politike zaštite potrošača u oblasti usluga od opšteg ekonomskog interesa i sprovođenju zaštite ugroženih potrošača". Mislim da bi bilo veoma važno da se pročita ceo predloženi tekst jer on govori u prilog činjenici da bi građani trebalo da imaju prilike da jednom godišnje čuju koliko ima pritužbi na rad i profesionalnost za one koji pružaju ove, rekao bih, monopolske usluge. Dakle, u pitanju su struja, voda, grejanje i druge potrepštine. Time se zapravo može precizno i pratiti koliko neko preduzeće, koje ima jednu vrstu monopolskog položaja, ozbiljno uzima te sve primedbe i koliko godinu za godinu unapređuje sopstveni rad i otklanja nepravilnosti i neažurnosti u sopstvenom radu. To je, naravno, isključivo u interesu poboljšanja položaja potrošača. Apelujem da Vlada prihvati ovaj amandman.
Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Nije tu. Na član 93. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović, koja želi reč. Izvolite.
Bilo je neophodno da se prihvati ovaj amandman zato što celo ovo poglavlje, u stvari obaveštenje i predugovorno obaveštavanje o načinu i realizaciji turističkog putovanja, s tim što je zaista bespotrebno bilo u ovoj glavi deset da se, pored toga što se naslov definiše kao zaštita potrošača u ostvarivanju prava iz ugovora o turističkom putovanju, dodaje i vremenski podeljenom korišćenju nepokretnosti. To u smislu ugovorne obaveze sa nekom turističkom agencijom ne predstavlja ništa. U ovom amandmanu sam napravila intervenciju u članu 5, gde je predlagač vrlo opisno definisao šta je to što se nudi kada je u pitanju smeštajni objekat. Dakle, i lokacija, vrsta, kategorija, sadržaj tog objekta prema važećim propisima države u kojoj se taj objekat nalazi, i to mogu da razumem zato što kategorizacija u Srbiji nije ista kao u Egiptu ili u Grčkoj ili u Turskoj, ili u Tunisu, što naši građani najčešće koriste za letovanje, odnosno za porodični odnos. Ali, ono što nedostaje u ovom članu je svakako nivo usluge, jer bez toga može da dođe do velike manipulacije kod sklapanja ugovora i do obmane potencijalnog kupca, odnosno onog ko koristi uslugu turističkog putovanja jer prosto mi je neverovatno da ste sve ovo ovako nabrojali. Čak ste išli do tih detalja da to ne postoji kao odredba u Zakona o turizmu. Ovo je leks specijalis pa ćemo da vidimo. Sada imamo kao nešto što ćemo da raspravljamo narednih dana, verovatno na sledećoj sednici ili na nekoj od narednih izmena i dopuna Zakona o turizmu da uskladite sa ovim zakonom. Dakle, neverovatno je da ste čak išli do tih detalja da onaj ko prodaje turistički aranžman mora da definiše gde će i kada autobus, recimo, da se zaustavi, gde će i kada da se naprave pauze, kakav je stepen udobnosti prevoznog sredstva, što zaista nigde u svetu ne postoji kao kategorizacija. Ne postoji uopšte nešto što se naziva tako. Možete da putujete avionom, da koristite ekonomsku klasu koja ima još nekih potklasa. U okviru ekonomske klase imate mogućnost da kupite jeftiniju kartu ili skuplju, a imate i ono što se naziva nivo usluge, a to je ili noćenje sa doručkom ili polupansion ili pun pansion, ili ono što se sada nudi, a to su aranžmani koji se podvode pod ol inkluziv ili ultra ol inkluziv, i ako se to ne navede u turističkom ugovoru, onda taj neko ne zna šta ga očekuje jer aranžman koji je maksimalnog nivoa i stepena pružanja usluge u nekom hotelu je taj tzv. ultra ol inkluziv, gde gotovo ništa ne treba da plaćate, od korišćenja spa-centra i sportskih objekata, i a la kart restorana i svega što vam je nadohvat ruke, kako bi se reklo, u jednom takvom kompleksu ili u hotelu, a to već morate kada je u pitanju ova niža kategorija. Prema tome, meni je to bilo zaista neshvatljivo, a s druge strane, s obzirom na to da se približava rasprava, odnosno kraj i rasprava po amandmanima, završićemo u roku od sat i nešto vremena i želim da se vratim na početak današnjeg zasedanja i na ovaj apel koji smo uputili čitavoj domaćoj i svetskoj javnosti: "Zaustavite ubijanje Vojislava Šešelja u Hagu".
Vaša poslanička grupa više nema vremena. Imate samo vreme predviđeno za obrazloženje amandmana. Na član 94. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovo amandmansko rešenje je bilo primerenije, zbog toga što u praksi ovo ne postoji, to se drugačije naziva. Predlagač je rekao da ako trgovac nudi potrošaču da zaključi ugovor o turističkom putovanju prilikom određenog promotivnog događaja. Šta znači to događaj u srpskom jeziku, kao nešto što terminološki ne može da se odredi. Možemo da kažemo, u toku nekog promotivnog perioda, i to bi bilo primerenije i to je ono što postoji u praksi. Da li se radi o nekoj vikend akciji ili se radi o predsezoni, ili o nekoj manifestaciji koja se održava u nekom banjskom i klimatskom mestu, pa promotivni komercijalni period kada onaj ko želi da sklopi aranžman sa turističkom agencijom svakako mora da bude upoznat sa tim šta taj komercijalni period njemu daje kao pogodnost. Ovako je ovo dosta rogobatno i u suštinskom smislu i u praksi, i tu ne znači ništa. Ako je to neki period ponude koji se tretira kao najpovoljniji za nekoga ko nudi takvu vrstu usluge, trebalo je da to definišete i da se tačno zna šta neko tada dobija po povoljnijim uslovima, nego kada je to u jeku turističke sezone ili kada je mnogo skuplje, i trebalo je da onda obratite pažnju i da prihvatite ovaj amandman koji sam podnela u ime naše poslaničke grupe.
Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.)
Podneo sam amandman na Predlog zakona o zaštiti potrošača i to na član 97. stav 2. Član 97. se odnosi na zamenu potrošača drugim licem, a u vezi formalnih uslova za zaključenje ugovora o turističkom putovanju. Stav 1. u članu 97. glasi: "Potrošač može pre otpočinjanja turističkog putovanja da odredi drugo lice koje umesto njega ima pravo da koristi ugovorene usluge ako zadovoljava posebne zahteve predviđene za određeno turističko putovanje". Stav 2. u članu 97. glasi: "U slučaju stava 1. ovog člana, trgovac može da zahteva naknadu isključivo troškova koji nastanu zamenom". Predlažem da se taj stav 2. menja i da glasi: "U slučaju iz stava 1. ovog člana, trgovac može da zahteva naknadu isključivo u skladu sa uslovima koje propisuje Zakon o turizmu". Mi imamo važeći Zakon o turizmu. U tački 6), koja se odnosi na prava i obaveze organizatora putovanja i putnika, pod opštim uslovima putovanja uređuju se prava i obaveze organizatora, odnosno predviđaju se za putnike i posebno naglašava pravo na naknadu učinjenih troškova kada putnik obezbedi odgovarajuću zamenu ili je zamenu našao sam organizator, zatim, prava putnika u slučaju otkazivanja putovanja itd. Dakle, u važećem Zakonu o turizmu sve je to na jedan način definisano. Ovaj amandman se poziva na poštovanje Zakona o turizmu. Moj cilj je bio da se poboljša zakon, ali Vlada nije prihvatila, jer ovo ne odgovara odgovarajućim direktivama EU.
Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Član 107. definiše odgovornost za štetu koja se tiče neispunjavanja uslova iz ugovora koje je obećao pružalac usluga turističke prirode. U stavu 1. tog člana piše: ''Ako trgovac ili treće lice koje je u ime trgovca trebalo da izvrši obavezu iz ugovora o turističkom putovanju ne ispuni odnosno delimično ispuni obavezu iz ugovora o turističkom putovanju ili ako kasni senjenim ispunjenjem, potrošač može da zahteva naknadu štete koju je pretrpeo, uključujući nematerijalnu štetu.'' Evo, podsećam predlagača da ovde lepo piše da nematerijalna šteta kao vrsta štete iz Zakona o obligacijama treba da bude obuhvaćena, ali smo mi amandmanom tražili da se ovde "ili ako kasni sa njenim ispunjenjem" umetnu reči "ili izmene pojedine odredbe ugovora, uz saglasnost potrošača". Zamislite, predlagač se strašno iznenadio što smo mi rekli da se potražuje nematerijalna šteta čak kad se ugovor izmeni uz saglasnost potrošača i odgovorili ste nam da se amandman ne prihvata iz razloga kontradiktornosti predložene formulacije. E sad, gospodo, upućujem vas u konkretan život koji glasi ovako – zaključili ste ugovor o turističkom putovanju, da putujete od 15. jula do 25. jula. Jedva ste uspeli da ubedite poslodavca da vam da godišnji odmor u tom terminu; sa bratom i sestrom ste se dogovorili da zbog poslovnih obaveza neko preuzme brigu, na primer, o roditelju koji uopšte ne mora da bude bolestan, a treba mu pomoć, i hiljadu nekih drugih privatnih obaveza i ograničenja koja imamo uskladili ste sa tim rokom u kojem vam je godišnji odmor planiran i ugovoren sa turističkom organizacijom. Oni vam onda traže izmenu uslova tog turističkog putovanja i vi morate da se saglasite, jer nemate drugi izlaz nego da pristanete na hotel niže kategorije, na hotel koji je dalji od plaže, na hotel u kome se na drugačiji način služi hrana, ne mislim na tri obroka, nego dva, a vi hteli ne hteli imate da birate ili da propustite godišnji odmor, i da tražite da vam vrate uplaćeni novac ili da pristanete na te uslove. Koju štetu trpite? Plaćate ležaljke, na primer, ali imali ste u prethodno ugovorenim uslovima, plaćate hranu, kupujete, spremate, čak neću da govorim o onome što je ispalo da je luksuz, planirali ste da obiđete nešto, iz hotela u koji su vas premestili u izmenjenim uslovima vi to više ne možete. Taj koji vas je naterao da potpišete izmenjene uslove ima zakonsko pravo da traži naknadu štete od onog ugovarača u zemlji ili mestu gde je ugovorio tu uslugu, ima pravo da traži naknadu štete od prevoznika sa kojim je ugovarao aranžman, a za našeg domaćeg potrošača koji je prinuđen da pristane na izmenjene uslove i to potpisao, po vama kontradiktorno, tražimo obezbeđenje uslova i njegovu zaštitu kao potrošača. Da li se neko uopšte upušta u ono što piše ovde i da li vi uopšte gledate televiziju, slušate one koji imaju priliku da otputuju i sa čime se sve suočavaju ili je ovo zaista zakon o zaštiti isporučioca usluga, prodavaca, turističkih agencija, a ne zakon o zaštiti potrošača?
Na član 113. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Gospodin Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa "Napred Srbijo" SNS podnela je amandman i na član 113. Predloga zakona o zaštiti potrošača kojim se na kraju stava 1. briše tačka, stavlja se zarez i dodaju se reči "na srpskom jeziku i jeziku koji je potrošač izabrao". Svako obrazloženje za odbijanje ovog amandmana sam mogao od vas da očekujem, ali ovako obrazloženje u kojem ste rekli "amandman se ne prihvata iz razloga što nije u skladu sa odredbom pravnog izvora EU koji se transportuje", to već nisam mogao da očekujem. Naročito što je ovo rešenje iz amandmana u skladu sa odredbama Uputstva 2008/122 Evropskog parlamenta i Saveta EU od 14. januara 2009. godine o zaštiti potrošača u pogledu pojedinih aspekata vremenski podeljenog korišćenja nepokretnosti, dugoročnih proizvoda za odmor, preprodaje i razmene, tako da ste mogli neki drugi kreativniji razlog i obrazloženje za odbijanje amandmana da smislite. U svakom slučaju, smatramo da za potrošača može biti značajno da je ugovor sačinjen na još nekom jeziku osim na srpskom, jer ako je predmet ugovora nepokretnost koja se nalazi na teritoriji strane države, onda tu može doći do primene propisa te države u pogledu knjiženja i drugih evidencija, kao što su takse ili porezi, pa je za potrebe organa strane države potrošaču potreban ugovor na tom jeziku. S druge strane, ako je potrošač strani državljanin koji ne razume srpski jezik, sasvim je ispravno da ugovor bude sastavljen, pored srpskog jezika, i na jeziku koji potrošač razume. Zbog toga vas pozivam da u danu za glasanje ipak prihvatite ovaj amandman SNS.
Na član 123. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Tabaković ima reč.
Najduži po tekstu amandman imaće najkraće obrazloženje zato što je svima koji su iole bili upućeni u ovu materiju poznata činjenica da nedostaje čitav odeljak ugovora o potrošačkim kreditima, gde je najveći broj građana bio oštećen ili trpi posledice onih sitnih slova, onih odredbi ugovora gde promene vrši viši organ, a to je jedna opšta praksa. Od nas, kao Skupštine, NBS je uvek tražila pravo da povuče pare i da ih troši kako hoće, a da mi garantujemo i odgovaramo. Upravni odbori u bankama bi da se između dve skupštine oni pitaju za sva akta poslovne politike, a da oni u međuvremenu odlučuju o čemugod mogu. Na isti takav način svi oni koji pružaju finansijske usluge potrošačima jednom vam daju ugovor i onda zadrže pravo da, isticanjem tog ugovora bilo gde, u nekom javnom glasilu, na nekoj oglasnoj tabli, mogu da menjaju uslove vašeg života kako im padne na pamet, da menjaju rokove otplate, kurs i da uvek budete u nepovoljnijempoložaju kao korisnik kredita. Svi znamo težinu materije, svi znamo koliko je vreme bitno, u smislu da spreči tu zloupotrebu o kojoj sam u ime SNS govorila ovde stotinu puta. Nije posao guvernera da stavi na sajt kreditni kalkulator, danam kaže šta su stvarni troškovi kredita, nije njegov posao da nas poziva da uzimamo kredite i samo se pita da li u dinarima ili francima, a sad kad su zaduženost države, pojedinaca i privrede do te mere visoki, pravimo se nevešti i kažemo – individualizam u kapitalizmu podrazumeva da svako odgovara za sopstvene odluke u životu. To što nekog nagovorite da uzme kredit ili kupi ono što mu ne treba, uveravajući ga da će imati posao, da će moći lako to da otplaćuje, to sada nikom ništa. Da bi se odložila ta samovolja u oblasti finansijskih usluga, čitav odeljak o zaštiti potrošača iz oblasti potrošačkih kredita se izvlači iz osnovnog zakona, sa obavezom NBS da to ona reguliše posebno, drugačije i odgovornije. Ispričala sam šalu, a nije šala, primenjiva je na ovu oblast. Moj kolega priča s pravom priču o čoveku koji je ženi obećao bundu, zima je, minus 32, ali on kaže – dok ne budem imao novca da mojoj ženi kupim bundu, jer ja sam pravi muž, ona ima da ide u džemperu, pa makar se smrzla na minus 32 stepena. Narodna banka i predlagač ovog zakona, izvlačenjem zaštite ljudi od zloupotrebe banaka, lizinga i finansijskih kuća, ostavlja građane da im se smrznu prazni novčanici. Ovo zaista nije hiperbolisanje, nije opisna ocena poput vaše ovde, šta se to obično koristi kao stvar lične potrošnje, nego je zaista najkonkretnija i najhitnija potreba koju treba rešiti. Neću da govorim o konkretnim rešenjima, jer su ona preuzeta iz osnovnog zakona. I ovo je bilo sadržano u njemu. Ko je koga nagovorio da ovo odloži, čime je bio motivisan onaj koji je pristao na nagovor, zar treba nekome danas objašnjavati? Mislim da su građani isuviše zreli i odgovorni da bi prihvatili izgovor da baš zato što mislimo na njih neko nadležan, kao što je NBS, to reguliše. Koliko organi rade svoj posao, koliko se oni koji su zaista nadležni bave svojim poslom, govori Ustavni sud i njegova opterećenost zahtevima za ocenu ustavnosti, govore nepravedni zakoni od kojih trpe mnogi i govori formulacija da više ne možemo da kažemo da je nešto dobro jer je zakonito, zato što su zakoni izgubili ne samo pravednost, nego bogami i logiku. Ovaj zakon bez ovog odeljka gubi logiku zakona o zaštiti potrošača.
Na član 123. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić i Judita Popović. Reč ima gospođa Judita Popović.
Poštovana gospođo predsednice, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, rezime celokupne današnje rasprave mogao bi da bude sledeći – NBS i Vlada su morali da nađu način i rešenje kako tu oblast potrošačkih kredita da ubace u ovaj zakon o zaštiti potrošača. Međutim, to nisu učinili. LDP je podnela amandman na celu jednu glavu 11, koja se baš odnosi na ugovore o potrošačkom kreditu. Mi smo smatrali da je nužno da se u okviru ovog zakona reguliše i potrošački kredit. Srbija nema zakon koji reguliše potrošačke kredite. Dakle, nema zakonsku regulativu u pogledu zaštite onog koji koristi potrošačke kredite. Iz tog razloga ovaj naš amandman se u stvari odnosi na obaveze onog koji daje kredite. Iz tog razloga mi smo definisali na koji način se vrši oglašavanje ponuđenog kredita – obaveštenje i druge obaveze koje prethode zaključenju ugovora o potrošačkom kreditu; obaveze predugovornog obaveštavanja; obaveze predugovornog obaveštavanja kod dozvoljenog prekoračenja računa; obaveza savetovanja i procene kreditne sposobnosti potrošača. Zatim, definisali smo ugovor o potrošačkom kreditu, formu ugovora, obavezne elemente ugovora, izmene kamatne stope, posledice povrede obaveze obaveštavanja, pravo na jednostrani raskid ugovora, raskid ugovora zaključenog na neodređeno vreme, prevremenu otplatu, povezane ugovore, ustupanje potraživanja, odobreno prekoračenje računa, kreditne posrednike, nagradu za posredovanje, dužničku docnju potrošača, docnju potrošača i zastoj otplate, zahtev za vraćanje ukupnog iznosa kredita, ograničenja. Dakle, pogledajte koliko je tu u stvari mogućnosti za regulisanje određenih prava i obaveza onog koji daje kredite, a u krajnjem slučaju i potrošača. Samo jasnom regulativom mi možemo da definišemo koja su to prava potrošača, onog koji uzima potrošački kredit. Bez toga nema zaštite potrošača, nema zaštite onog koji je prinuđen ili je hteo da uzme taj kredit. Ako mi nemamo u pozitivnim propisima tu regulativu, moramo je sačiniti. Iz tog razloga je LDP, podnošenjem ovog amandmana, u stvari podržala samo direktivu EU, njen sadržaj u vezisa potrošačkim kreditima, kao i primedbe i predloge udruženja potrošača, jer smatrali smo da samo ta dva relevantna faktora mogu da definišu i pojasne na koji način mogu da se zaštite prava potrošača. Dakle, bez toga nema adekvatne zaštite, a bez adekvatne zaštite mi ne možemo da govorimo o zaštiti potrošača. Prema tome, prava potrošača ne mogu da se ograniče isključivo na potrošnju nekih dobara u nekoj trgovini, nego su to mnogo šira prava koja, pre svega, obuhvataju i te potrošačke kredite, jer samo tako možemo da definišemo iznos potrošačkog kredita, uslove pod kojima se uzima, kamatne stope i u stvari cenu tog kredita. Bez toga nema jasnoće i u tom slučaju, ako nema jasnoće, očigledno da će neko od toga da profitira, a to sigurno nije potrošač.
Na član 123. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospođa Janković ima reč.
Poštovani građani Srbije, ovo što držim u levoj ruci, to je taj predlog zakona o zaštiti potrošača. Pogledajte kolika je ta količina papira. Znači, samo da je do papira, pa pokazuje kakva je ozbiljnost ovog zakona. Ovo što držim u desnoj ruci su 22 amandmana poslaničke grupe Nova Srbija. Kolege iz DSS su takođe predavali amandmane koji se tiču zapravo vraćanja ovih odredbi ugovora o potrošačkom kreditu. Da ne bih preterano zamorila naše građane, iskoristiću vreme ovlašćenog predstavnika i poslaničke grupe objašnjavajući ovaj prvi amandman koji se zapravo tiče naslova, a ova diskusija bi trebalo da obrazloži i ostale amandmane (21). Naravno, koristiću i mogućnost da tokom dalje diskusije po pojedinim amandmanima nešto prokomentarišem. Ono što na početku hoću da kažem je da nisam osoba koja veruje u slučajnosti, a naročito ne onda kada je politički život u pitanju. Zaista ne mislim da je slučajno da se ovaj zakon o zaštiti potrošača, zapravo zakon o zaštiti političara na vlasti, povlači po Skupštini baš okolo naokolo 5. oktobra. Nije slučajno ni da za poslednjih 10 godina 5. oktobar nije bio nikada tako odlučno branjen kao što je danas. Verovatno zato što je danas konačno mrtav. Kako reče Željko Cvijanović, čak i Boris Tadić je imao potrebu da ispovedi kako ne govore istinu oni koji kažu da je pre prevrata bilo bolje. Naravno, to je rekao na vrućem terenu glavnog odbora svoje stranke, danas verovatno najvećem mogućem skupu Srba kojima je pošlo za ruku da devedesetih nemaju ništa i da danas imaju sve, a da nijedan od njih nije za ovih 10 godina izmislio ni lek protiv raka, ni marmeladu, ništa što bi moglo da znači ma kakvu vrednost. Taj svet koji je u zbiru težio top-menadžmentu bilo koje domaće kompanije, danas posebno ima jak razlog da brani 5. oktobar. Drugi je razlog što bi oni da to što su zaradili u miru troše, pa neće da nerviraju strance koji su skupo platili taj datum. Nije slučajno ni što u Vladi izvlače šibicu ko će biti dežurni branitelj zakona o zaštiti potrošača pred Skupštinom. Izgleda da se u ovoj vladi svi veoma dobro razumeju u trgovinu i usluge. Kako i ne bi kad je Ministarstvo trgovine i usluga zapravo deo Ministarstva spoljnih poslova, te uz mantru kako Evropa nema alternativu spoljnu politiku zasniva na trgovini i uslugama. Stoga, zakon ne brani jedan nego drugi Milosavljević, koji je pokazao uspešnost u trgovini vakcinama i koga trenutno ne vidim, verovatno je opravdano odsutan. Predviđeno je da se pojavi ministar infrastrukture. Fali nam još samo ministarka sporta i omladine, pa da stvar zaista bude transparentna. Jedina osoba koja bi mogla da brani sve ove zakone ipak ne može da se umnoži u dovoljnom broju primeraka da pokrije sve važne oblasti društvenog života. Nije naš Džordž Kluni supermen, pa da stigne na televiziju kao nosilac 5. oktobra, na svojevrsnu tajnu večeru u čast istog događaja, na susrete sa svim tim belosvetskim ženama od autoriteta, koje su ga do sada primale, ali malo pojačavaju pritisak na potrošača tako što dolaze da ispostave novi potrošački kredit sa tri ugovorne stavke. Prvo, hitan ulazak Srbije u NATO. Drugo, podrška ukidanju Republike Srpske. Treće, nastavak dalje unutrašnje decentralizacije, kojom će biti omogućeno stvaranje državolike tvorevine sa muslimanskom većinom u Raškoj. Zašto Skupština nije o ovako važnom zakonu, pokazala sam i vizuelno njegovu težinu, počela da raspravlja ranije? Zašto asocijacije potrošača ovaj zakon shvataju kao zakon o zabrani, umesto o zaštiti potrošača? Šta bi sa čitavim jednim poglavljem o potrošačkim kreditima? Odgovor je jasan. Dok se mi bavimo običnim građanima, koji su pre potrošeni nego što su potrošači, sprema se velika nova trgovina sa gospođom suprugom bivšeg američkog predsednika. Jer što bi ona iznenada potegla na put do Beograda, navodeći kao formalan razlog putovanja stvar koju je Kondoliza Rajs mogla da obavi kroz nekoliko telefonskih razgovora i zašto bi dolazila da saopšti predsedniku Tadiću ono što mu je u maju 2008. već saopštio potpredsednik Bajden? Zato što je počelo novo mešanje karata, nova trgovina potrošnje usluge na Balkanu. Tako dok čekamo da vidimo kakve su nam karte dodeljene, imamo čime da se bavimo - potrošačima, gej paradom, farmom. Malo li je - kuća – poso, poso – kuća ili, što je u Srbiji još aktuelnije obzirom na brojne zaposlene – kuća-kuća, kuća-kuća. Pored navedenih razloga za obesmišljavanje ne samo ove skupštine, nego i realnih životnih potreba građana Srbije, opravdano sumnjam da ministar koji nestaje, resorni za trgovinu, danas nije prisutan, iako je ovde bio u ponedeljak, jer se u međuvremenu javno postavilo pitanje čiji je on spasilac, gazda Miška ili nekog drugog gazde, pošto spasilac građana očigledno nije. Ministar koji želi da potrošača stavi u centar i fokus univerzuma jeste isti onaj na čiji predlog je država prošle godine sa 40 milijardi dinara kredita finansirala trgovinske lance kako bi dobavljačima isplatili dugovanja. Međutim, para nema, dobavljači propadaju, Ministarstvo trgovine i Milosavljević ne znaju gde je taj novac, a Delta se olako izvukla iz krize. Danilo Šuković, član Saveta za borbu protiv korupcije,izjavio je da je taj novac pojela maca i da sve to navodi na to da je reč o korupciji. Ako je novac uzet iz budžeta, građani treba da znaju gde je i kod koga je završio. Nedopustivo je da se tako nešto krije, ali zakonodavstvo u našoj zemlji funkcioniše tako da su mahinacije i te kako moguće, objasnio je Šuković, naglašavajući da tajnovitost Ministarstva trgovine doprinosi tvrdnjama kako je reč o nečistim poslovima. Ovo nije prvi put da Slobodan Milosavljević potura leđa za Miškovića. Naime, Delta je 2007. godine osporila rešenje Komisije za zaštitu konkurencije da je monopolista, i to upravo zahvaljujući dokumentu koji je izradila Privredna komora Srbije, a na čijem čelu je bio Milosavljević. Da ironija bude veća, dokument izrađen u saradnji Privredne komore Srbije sa preduzećem za ekonomska istraživanja "Konzit", čiji je jedan od vlasnika supruga ministra trgovine Slobodana Milosavljevića, Katarina Andrić Milosavljević. Na sve to Nemanja Nenadić, programski direktor "Transparentnosti", kaže – i da niko nije zahtevao, trebalo je da oni objave spisak preduzeća kojima su otplatili deo kamate, budući da je država morala da isplaćuje novac na osnovu određene dokumentacije i ugovora iz kojih se jasno vidi koliki je kredit uzela koja firma. Dakle, ne prolazi priča da su banke te koje daju kredit i odlučuju o izboru klijenta, a da ministarstvo nije u obavezi da ima taj podatak. Ono što se kao pouka može izvući iz ove prethodne priče o Miškovićevom spasiocu jeste i odgovor na pitanje motiva zašto je iz Predloga zakona o zaštiti potrošača nestala direktiva o potrošačkim kreditima koja je bila sadržana u nacrtu zakona. Ova oblast trebalo je da bude regulisana Nacrtom zakona o zaštiti potrošača, u koji je bila uneta direktiva EU, u koju se vi tako kunete, i koja reguliše oblast finansijskih usluga i potrošačkih kredita kojim se ukida mogućnost jednostranog menjanja ugovornih obaveza banaka. Novi zakon o zaštiti potrošača je predvideo kada i pod kojim uslovima banka može da menja kamatu, kao i da klijent ima pravo da odustane od kredita posle 15 dana ako se predomisli. Međutim, ova odredba je povučena iz Nacrta zakona, i to na zahtev NBS. Jer, prema dobro poznatom objašnjenju, oblast potrošačkih kredita treba da bude regulisana posebnim zakonom, čija će izrada početi posle usvajanja zakona o zaštiti potrošača, što u stvari znači da će građani do daljeg biti izloženi opasnosti da banke jednostrano menjaju uslove ugovora i visinu kamate, odnosno biće ostavljeni na milost i nemilost banaka. Srbija time ostaje jedina zemlja u regionu koja nema propis koji bi štitio prava građana koji se zadužuju kod banaka, iako kao što znamo pritužbi na rad banaka je sve više. To je priznao i novi guverner Dejan Šoškić, ali ko pa njega tera da se meša u svoj posao i da brine za potrošače. Uostalom, kada već od građana stalno dobijaju informacije o bankama koje se mogu podvesti pod kategoriju nefer poslovanja, zašto NBS do sada nijednom nije imenovala banke na koje se građani žale, kako bi znali koga ubuduće da izbegavaju. Da govorim istinu pokazuje i ovaj dopis Asocijacije potrošača Srbije sa naslovom "Narodni poslanici, budite na strani potrošača". To je dopis koji je upućen svim poslaničkim grupama u srpskom parlamentu i koji nas upozorava da vratimo u zakon o zaštiti potrošača odredbe o potrošačkim kreditima. Na osnovu ovog što su oni rekli mi smo napravili amandmane koji bi trebalo da vrate ove odredbe i da se na taj način postigne kakva-takva zaštita potrošača u Srbiji. Jer, veoma važno pitanje za potrošače u Srbiji, kao i u drugom delu sveta, jeste u stvari pitanje kredita, posebno u uslovima krize, koja u Srbiji nije samo svetska ekonomska, nije samo SEKA, nego i DEKA – ona domaća ekonomska kriza, koja je prethodila svetskoj ekonomskoj krizi, i da bi građani Srbije preživeli definitivno moraju da ulaze u kredite i dužničko ropstvo, jer više nije pitanje da li će nešto kupiti nego da li će imati mogućnosti da prežive. Na brojnim seminarima koje su predstavnici EU organizovali u Beogradu kako bi preneli iskustva u svom radu i predloge zakonskih rešenja za pojedine oblasti, tema su upravo bili potrošački krediti. Naravno da je Centar potrošača Srbije tražio od nadležnog ministarstva da se ova direktiva vrati u nacrt, ali se ministarstvo očigledno oglušilo. Naši amandmani koji se tiču vraćanja ove odredbe o potrošačkim kreditima odbijeni su. Ovako stoji u obrazloženju Vlade – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana 2, pa onda okrenete jedno 452 strane i dođete do ovog amandmana: amandman o kome govori poslanik Aleksandra Janković odbija se iz razloga koncepcijske prirode, materija će biti regulisana posebnim propisom. Znači, sve ovo što su govorili i Udruženje banaka Srbije i udruženja potrošača i poslanici različitih poslaničkih grupa je nevalidno, važno je samo da se poštuju razlozi koncepcijske prirode i da opet usledi obećanje – časna Titova pionirska reč, evo sada ćemo da napravimo taj novi vrlo specijalan zakon. Regulisanje finansijskih usluga ipak mora za svakog razumnog da ostane deo zakona o zaštiti potrošača, sve dok NBS konačno ne donese poseban zakon koji je najavljivala pet godina. Niko se stvarno ne bi ljutio ako bi u tom prelaznom periodu zakon o zaštiti potrošača regulisao pitanje potrošačkih kredita. Ovako potrošačima ostaje samo da zovu Narodnu banku i da se žale. Osim toga, potrošački krediti jesu kratkoročni, a novim zakonom treba bolje regulisati dugoročne kredite, pre svega stambene. Znači, nema nijednog razloga, osim muljavih poslova političara i njihovih omiljenih tajkuna, da se bankama ostavi mogućnost da diskreciono odluče da povećavaju kamatne stope, već samo da ih smanjuju. Provizije su manji problem zato što je građanima uglavnom jasno kolike su, ali uslovi kreditiranja moraju biti jasno naznačena u ugovoru, pošto ljudi nemaju običaj da čitaju one sitnim slovima napisane fusnote. Izostanak odredbe o potrošačkim kreditima kojima bi potrošači bili zaštićeni od propusta banaka nije naišlo samo na nezadovoljstvo Asocijacije potrošača o kojima sam govorila, nego i na negodovanje Udruženja banaka Srbije, koje se oglasilo saopštenjem u kojem se kaže – nekorektno je i prema bankama i prema klijentima banaka da budu izuzeti u Predlogu zakona bez jasnog i argumentovanog obrazloženja. Takav potez NBS daje osnovu da se u javnosti špekuliše o motivima, što bankama nanosi veliku štetu. Ne samo da po tvrdnjama Udruženja banaka bankarski sektor nije ni na koji način uticao, niti doprineo tome da izostane odredba o potrošačkim kreditima, već su banke zapravo vitalno zainteresovane za donošenje zakona koji bi u što kraćem roku tačno utvrdio pravila po kojima bi radile, i to na takav način da prava potrošača budu bolje zaštićena. Za prvih sedam meseci ove godine Centru za korisnike finansijskih usluga pri NBS pristiglo je ukupno 607 prigovora, od kojih se 80% odnosilo na rad banaka. Na račun banaka u NBS pristiglo 485 prigovora, što je 13% više u odnosu na isti period prošle godine. Od toga 43% prigovora odnosi se upravo na kredite, a 22% na tekuće račune, a 14% na platne kartice. Prema podacima Udruženja banaka Srbije, zaključno sa 31. avgustom ove godine potrošačke kredite imalo je 36.068 građana Srbije. Kako bi se sprečilo dužničko ropstvo neophodno je da se bankama ukine mogućnost diskrecione promene kamatne stope. Ono što je isto tako jasno je da postoje mogućnosti da se potrošač zaštiti od volje i procena bankarskog menadžmenta, tj. da ovaj potonji ne bi troškove svoje nesposobnosti da anticipira buduće kretanje na tržištu prebacio na najčešće slabo ekonomski upućenog potrošača, potrebno je zaista strogo urediti mogućnost promene nominalne i efektivne kamatne stope, i što je vrlo važno, to je i relativno lako uraditi. Da Srbija zaista ne bi postala deponija EU i ostatka sveta, jer se na našem tržištu često nalazi roba koja bi inače otišla u reciklažu ili se vraćala proizvođaču, potrebno je da se razmišlja u interesu građana, da država razmišlja u interesu građana, odnosno potrošača. To bi podrazumevalo da sama ukine svoje monopole, jer kada na tržištu postoji bilo kakav monopol, onda je po pravilu proizvod skuplji i manje kvalitetan. No, umesto da se radi na ukidanju monopola i sukoba interesa, Ministarstvo trgovine umešalo se i u rad nevladinog sektora, pa je osnovalo Centar za zaštitu potrošača pri samom ministarstvu. Toga u svetu nigde nema, jer se potrošači sami organizuju, tako da kontrolišu i državu i primenu zakona. Ovde država kontroliše samu sebe. Izvršna vlast jeste u Srbiji, ali ne pod ingerencijom države Srbije, nego nekih drugih centara moći. Tako se vraćamo na početak i na posetu uvažene gospođe, koja nam predstoji 12. oktobra. Zato žurimo da izglasamo sve ovo, pa da se zatvore ne samo šahtovi, već i kanali komunikacije građana sa svojim predstavnicima, budući da će ovaj deo trgovine i usluga morati da prođe relativno neopaženo. U novom mešanju karata za Srbiju SAD će i dalje držati u rukama kontrolni paket na južnom krilu i dodatno učvrstiti svoju vojnu kontrolu nad geopolitički bitnom prostoru. EU pojačaće prisustvo u zoni koja predstavlja kontinentalni meki trbuh, bitan saobraćajni pravac koji povezuje sa Malom Azijom, ali i koridor za ilegalne emigrante sa celog Bliskog Istoka. Turska ojačava svoj uticaju muslimanskim krajevima, a ekonomskim aktivnostima prodire i u ostale krajeve poluostrva, vodeći se računicom da će zapad, kao što je već bio slučaj u istoriji, lako odustati od ovog dela sveta za ustupke i pomoć na nekim drugim stranama, a Srbiji neka je bog u pomoći.
Na član 125. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Donka Banović i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić.
Ovo je inače prvi amandman u čitavom nizu amandmana koje je DSS podnela, a tiče se uvođenja novog poglavlja, koje nosi naziv – Ugovori o potrošačkom kreditu i prvog tog novog člana, gde je objašnjen predmet i pojam potrošačkog kredita. Predlagač zakona ima pred sobom nekoliko načina na koje može da vrati ovo čitavo poglavlje koje je nestalo na putu od nacrta do predloga i do Vlade. Poslaničke grupe su predlagale različite amandmane, različite oblike i metode. Neke poslaničke grupe su uvrstile čitavo to poglavlje i sve te amandmane kroz jedan amandman. DSS i NS su to uradile član po član. Imate na raspolaganju nekoliko način da ovaj zakon zaista postane zakon o zaštiti potrošača, a ne zakon o zaštiti banaka i zakon o zaštiti trgovaca od potrošača. Kolege koje su govorile pre mene objasnile su zašto ovaj zakon u stvari nije više zakon o zaštiti potrošača, nego na primer Zakon o zaštiti banaka ili trgovaca od potrošača. Na ovom predlogu se radilo dve godine. Mogli smo da pročitamo da je potrošeno dva miliona evra na javnu raspravu i izradu nacrta i na pomoć koju su ministarstvo, zatim predstavnici udruženja, odnosno saveza potrošača, dobijali od EU, pored materijalne pomoći, da se ugrade sve direktive EU koje su od značaja za zaštitu potrošača. Sve je bilo u redu. Vi ste usaglasili određeni nacrt. Ugradili ste tu direktivu koja nosi naziv 2008/48, a koja potpuno reguliše oblast potrošačkih kredita. Dakle, od nacrta do predloga u Vladi nekako je nestalo poglavlje o potrošačkim kreditima. U ovom predlogu, o kome razgovaramo, dragi građani, nema ni reči o potrošačkim kreditima, odnosno vi potrošači različitih finansijskih usluga ostaćete i dalje potpuno nezaštićeni kada se radi o tom širokom spektru finansijskih usluga. Ovo govorim zbog građana, jer kada smo vodili raspravu u načelu bila je repriza naših rasprava negde oko ponoći tog dana kada smo to radili, tako da ovo govorim jer znam da ljudi iz ministarstva i ministar, već se i on obavestio u čemu je problem, i poslanici dobro znaju kakav je problem. Inače, opet zbog građana, taj naš sinonim "potrošački kredit" za nas danas ima jedno uže značenje. To su namenske vanprivredne pozajmice sa fiksnim rokom. To je to naše shvatanje šta je to potrošački kredit. Međutim, kroz ovu direktivu, koja nije uvrštena, to ima mnogo šire značenje i tu su uvrštene mnoge finansijske usluge. Nije to samo onaj obični potrošački kredit koji svi znamo šta je. Koleginica me je zbunila jer je pročitala saopštenje Udruženja banaka, gde se oni ograđuju i kažu – nismo vršili nikakav pritisak, onda ostaje samo da je NBS ta koja je izvršila dovoljno snažan pritisak na vaše ministarstvo, da eliminišete čitavo poglavlje o potrošačkim kreditima. Zašto je to NBS uradila, to ne znam. Uglavnom, građani Srbije će i dalje biti nezaštićeni, pa će banke koje ovde pružaju različite finansijske usluge ovde moći da rade šta god hoće, odnosno radiće ono što oni ne mogu u svojim matičnim državama, ono što ne mogu da rade u Francuskoj, Mađarkom, Grčkoj itd. I dalje ste, zahvaljujući ovakvom predlogu zakona, ostavili građane na milost i nemilost i samovolji banaka i drugih pružalaca finansijskih usluga. Obrazloženje koje ste dali zašto ste odbili i ovaj naš amandman u nizu, a koji ćemo obrazlagati, jeste obrazloženje za još 50 amandmana koje su poslanici podneli, a koje se sastoji iz jedne rečenice: "Amandman se ne prihvata iz razloga koncepcijske prirode – materija će biti regulisana posebnim propisom". Baš me zanima koji je to koncept, pa se ovim amandmanima narušava priroda tog koncepta. Žao mi je što gospodin ministar Slobodan Milosavljević nije ovde, jer bi on mogao da nam odgovori koja je to koncepcija gde odredbe o ugovorima potrošačkih kredita narušavaju tu koncepciju. Pošto ljudi iz Ministarstva ne mogu da nam odgovore, odgovora na koncepciju i na prirodu svega toga nemamo. Kada je bilo reči o ovom zakonu i o ovim našim primedbama u načelu, onda je bilo reči, bar su nam tako obećali iz Narodne banke Srbije, a obećanje može da bude i radovanje, da će se doneti poseban zakon o potrošačkim kreditima i kako sad nije zgodno da se kroz ovaj zakon ulazi u te članove i odredbe. Molim vas, danas je bilo reči o tome da ste vi u ovom zakonu regulisali zaštitu potrošača u ostvarivanju prava iz ugovora o turističkom putovanju. Vi dobro znate da su te mnoge odredbe regulisane i u Zakonu o turizmu, pa onda ne kažete da je sad to prenormirano. Zašto ste onda uopšte ulazili u to? Tu vam to nije smetalo, ali vam sad smeta jer će se pojaviti neki zakon, a to ćemo tek da vidimo, koji će regulisati tu oblast, pa sad vi ne biste da se tu mešamo da ne pokvarimo koncepciju ovog zakona. Koncepcija je ta da ste postupili nepošteno i prema građanima,da ste ih dve godine obmanjivali jer ste tvrdili da će građani Srbije kao potrošači biti zaštićeni isto tako kao i potrošači u Evropi odnosno u EU. Dakle, to je obmana. Videćemo da li ćeNarodna banka Srbije da obmane i građane i vas. Ovaj zakon stupa na snagu 1. januara. Ministar Milosavljević je na Odboru izjavio da ćemo do nove godine dobiti taj novi zakon, koji će Narodna banka Srbije da uradi, pa ćemo da vidimo. Mi ćemo stalno da vas podsećamo na ovo. Inače, mi smo amandmane podnosili na svaki član, tako da ćemo ih i obrazložiti. To ćemo da učinimo zbog građana, kako bi građani čuli kroz svaki član šta su ova vlada i ovo ministarstvo rešili da izostave, odnosno kakve sve zaštite su kroz ovaj predlog zakona mogli da imaju, a neće imati zato što ste vi odlučili da od nacrta do predloga zakona nestane čitavo jedno poglavlje. Apelovaću i na kolege poslanike koji dobro znaju o čemu govorim, prate diskusiju, čitali su, pratili su u medijima, bili su na odborima, i za evropske integracije, gde su bili ljudi iz Udruženja potrošača i Saveza potrošača, doneli su svima i pisani materijal, dakle, svi poslanici su apsolutno svesni da ovo nije dobro, tako da i na njih apelujem da u danu za glasanje razmisle šta će da urade.
Amandman kojim se posle člana 123v dodaje član 123g u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić Marković.
Moram da vas upozorim, gospođo predsednice, da ste napravili jednu grešku čitajući prvi amandman 123a, gde se gospođa Janković javila, pošto je amandman bio u istovetnom tekstu. Posle toga niste dozvolili, zapravo ste preskočili da date mogućnost poslaničkoj grupi DSS, koja je takođe u istovetnom tekstu podnela amandman. Prema mojoj računici, mi smo sad na v), član 123v. Izvinite, ali sam pratila šta se dešava.
Izvolite, govorite na v), samo nije bilo prijavljenih na monitoru.
Malo je to nezgodno zato što smo mi obeležavali slovima, pokušavajući da pravimo jedno potpuno novo poglavlje i verovatno, kao i nama kad smo slagali, i vama se potkrala greška. Dakle, u ovom poglavlju posle poglavlja 10, koje je poslanička grupa DSS tražila da se unese, tražili smo i stavili smo naslov – Ugovori o potrošačkom kreditu. Stalno čujem kada govori neko od predstavnika Vlade, a bogami i od mojih kolega iz vladajuće strukture, oni vole da kažu da donose evropske zakone koji su u skladu sa evropskom praksom i da slede evropske direktive. Moram da upozorim da je ovde jedna velika evropska direktiva potpuno nestala i potpuno preskočena, a ona se zove – Evropska direktiva 2008/48. Ta direktiva reguliše pitanje potrošačkih kredita i reguliše pitanje odnosa potrošača sa bankama i finansijskim institucijama. Bilo je potpuno prirodno da se ona takođe nađe u ovom zakonu, zato što je to jako važna oblast i tu su potrošači naročito izloženi zloupotrebama odnosno smanjenju njihovih prava, i to su i potrošači u Srbiji pokazali u ovom istraživanju – ova oblast se nalazi na drugom mestu. Dakle, na prvom mestu su odnosi sa državom, koji su se pokazali kao jako nepovoljni za potrošače, a na drugom mestu su finansijske usluge, dakle, odnosi sa finansijskim institucijama, bankama i posebno oblast potrošačkih kredita. Međutim, moram da upozorim moje kolege koje će glasati, jer su uvek glasali na štetu građana Srbije, moram da ih upozorim na jednu stvar. U Evropi posluju upravo one banke koje su danas i u Srbiji i koje su ovih godina došle u Srbiju. Međutim, one tamo ne posluju na način na koji posluju u Srbiji. Tamo je primenjena ova direktiva, tamo postoji regulativa koja se tiče odnosa potrošača sa bankama i finansijskim institucijama i one tamo ne mogu jednostrano da menjaju uslove kredita, one tamo ne mogu da podižu svoje kamate a da ne pitaju klijente za to. Ne mogu da se ne dogovaraju o svemu tome. Nažalost, u Srbiji potrošači, koji imaju odnos sa bankama i finansijskim institucijama odnosno koji su podigli potrošačke kredite, nisu toliko zaštićeni kao u Evropi od istih tih banaka. Ovde banke zaista menjaju uslove vrlo jednostrano, nikog ne pitajući, kamate se podižu jako brzo i zaista u nebeske visine, a država očigledno nema potrebu da to spreči, nego nas čak dovodi u situaciju da jedno celo poglavlje, koje je upravo predstavljeno kao velika i važna inovacija, i jeste to bila, nestaje u nekom jako kratkom roku, pre nego što se pojavi pred poslanicima. Moja koleginica Donka Banović se zapitala koja je to koncepcija koju mi kvarimo ako izlazimo u susret potrošačima, odnosno građanima Srbije i udruženjima potrošača? Možda bih mogla da pokušam da odredim koja je to koncepcija. To je koncepcija po kojoj ovu vladu uopšte nije briga za građane Srbije, koji su svi potrošači. Ovu vladu je briga za tajkune koje su napravili i za tajkune koji plaćaju njihove stranke. To je koncepcija koju mi pokušavamo da pokvarimo. Da, tačno. Demokratska stranka Srbije hoće tu koncepciju da pokvari u korist građana.
Amandman kojim se posle člana 123v. dodaje naslov, dakle novi član 123g, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo pokušali da uvođenjem jednog novog poglavlja regulišemo jednu oblast u Zakonu o potrošačima koja je bila potpuno izbačena iz zakona. Na koji način i zbog čega, čuli smo dosta obrazloženja. Gospodine ministre i gospođo predsednice, mene na komentar ovog amandmana natera jedna stvar, zato što je gospođa predsednica parlamenta, gostujući na televiziji B92, rekla da je pravi trenutak da se podnesu amandmani i da će se svi argumentovani predlozi razmatrati u parlamentarnoj raspravi. Gospođo predsednice, ima jedna interesantna rečenica, način oglašavanja Narodne biblioteke Srbije, gde piše – ko čita pobeđuje, divno. Ali, gospođo predsednice, šta da radimo sa onima koji ne čitaju? Čini mi se da oni pobeđuju u ovom trenutku. Dokazaću vam to argumentovano. Dakle, vi niste bili prisutni tu kada se govorilo o članu 20. Dakle, dva istovetna amandmana koje je podnela poslanica SRS gospođa Lidija Dimitrijević i koji je odbijen jer se koncepcijski ne uklapa u zakon i isti amandman koji je podnela gospođa Donka Banović, za koji piše da je tehnički neispravan. Dakle, iste reči, isto sve. To je dokaz da – ko ne čita, on pobeđuje u ovom trenutku. To je suština ovog zakona. Sada kada imate takav odgovor Vlade, koji vam tako odgovori na amandman da je tehnički neispravan, a drugi - istovetno tehnički ispravan i koncepcijski se ne uklapa, onda je jasno da se Vlada nije ozbiljno bavila ni amandmanima. Druga vrsta iznenađenja, gde sam prosto bio zatečen, da gospodin ministar zdravlja, gospodin Milosavljević, brani zakon o potrošačima. Gospodine ministre, ne želim da verujem da ste vi loš trgovac, ali čini mi se da ste vi prevareni potrošač, jer kako drugačije objasniti, gospodine ministre, kako ćemo sad i šta ćemo da radimo, kako da vratimo i šta da radimo sa stotine hiljada vakcina koje nismo utrošili. Čuli smo od vas da ćemo ih pokloniti nekoj nerazvijenoj afričkoj zemlji, a evo sad je 7-8. oktobar, ističe rok 31. oktobra i prosto pitanje je - ko će da primi te vakcine kojima ističe rok? Nabavljena je i učinjena jedna potrošnja iz budžeta koja se meri milionima evra. Šta sada da radimo? Dakle, vi ste, znači, ministre, prevareni, kažem, prosto ne mogu da verujem. Suština na kraju ovog amandmana je možda najbolja odrednica koju sam rekao u načelnoj raspravi, da pre ovog zakona bi trebalo doneti zakon koji će da zaštititi potrošače i građane od ovakve vlasti i ovakve Vlade. Zbog čega to kažem? Kažem zato što ovde imate niz članaka, kažu - kamate kao na pijaci. Kod jedne banke je to toliko za prekoračenje, kod druge banke je to onoliko i to me neodoljivo podseća, gospođo predsednice, na neka vremena kada je vaša stranka bila alfa i omega državne politike. Znate gde ste dobijali onda kredite? Na pijaci. Kao od onih dilera, pa vam je kamata bila kod jednog 20%, kod drugog 30%, kod trećeg 40%. Neodoljivo to podseća na ovo stanje. Izbacujući ovakvu oblast u ovom zakonu, vi stvarate apsolutne preduslove da se vratimo na ona vremena, znači, na devedesete godine. To je politika ove Vlade. Sad šta ćemo? Socijalno odgovorna Vlada. Evo kako je socijalno odgovorna Vlada. To najbolje građani osećaju na svojoj grbači.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 123g dodaje naslov i novi član 123d u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Aleksandar Pejčić i Nikola Lazić. Gospođa Aleksandra Janković i gospodin Pejčić žele reč. Najpre gospođa Janković.
Pre svega želim da izrazim zadovoljstvo što su svi poslanici dobili ovako jedan duhovit plakatić od Ministarstva trgovine i usluga, gde se, u stvari, Ministarstvo trudi da da informacije koje su vrlo bitne za potrošača i za trgovca. Izuzetno duhovito. "Osmeh ništa ne košta, a mnogo pruža. Ko pita – ne skita. Čist račun – duga ljubav. Dobar glas daleko se čuje. Lepa reč i gvozdena vrata otvara." Naravno, uz to imamo i ove brošure u bojama, to je isto jako, jako zanimljivo. Malo deluje infantilno, ali nije loše. Bolje je da bude dostupno svima. Promotivna putovanja. Tako mnogo lepe stvari. "Jeste li umorni od svog okruženja, ljudi, uvek istih vremenskih prilika? Možda ste spremnida uzmete odmor i pobegnete na neko vreme. Nemate novca?" Ovo kao za ministre da je pisano. Da vidimo ovde, telefonski kvizovi, pa onda iznuđena kupovina, pa mobilna telefonija, elektronska trgovina, potrošačke kartice, skriveni troškovi, čak i na to su nas uputili iz Ministarstva trgovine i usluga. Eto, preko 100.000 melodija u našoj ponudi za besplatno preuzimanje, pošaljete tekstualnu poruku na xxxx i željena melodija biće poslata na vaš mobilni telefon.Ne ustručavajte se, ova ponuda će uskoro isteći. Tako nas Ministarstvo upozorava na najrazličitije moguće prevare, što je u redu. Jer, zaista, dobro obavešten kupac je neko ko može definitivno lakše da odluči. Utoliko pre nego što bilo šta proda, svaki trgovac će morati da prođe jedan ozbiljan kurs i da obavesti potrošače o svim detaljima plaćanja, servisiranju, garanciji, roku isporuke, ceni sa uključenim taksama i porezom, mogućnosti raskida ugovora i eventualnom depozitu, a ukoliko nešto od toga propusti da navede, kupac će moći da raskine ugovor. Naravno, on će morati da objasni kako radi usisivač, kako radi šporet. Ne znam šta će biti sa ovima koji prodaju avione. Trgovci će imati zaista ozbiljnu obavezu da informišu kupce o svemu i svačemu. Definitivno, šalu na stranu, informisanje potrošača jeste nešto što je veoma važno. Kada ste već davali pare da štampate ove pamfletiće i ovo što smo obično viđali u liftovima – kako da ne skačemo po liftu, sada smo dobili ovo, kako da se ponašamo u trgovini. Možda je bilo dobro da uvrstite u razmatranje i nekakvu obavezu predugovornog obaveštavanja koje se tiče potrošačkih kredita. Znači, divno je to što će ljudi dobiti ove slikovnice, ali ono što je ozbiljno je da i dalje neće znati kako da odgovore skrivenim zamkama banaka ukoliko se izostavi ta obaveza predugovornog obaveštavanja. Znači, i koleginica i ja insistiramo na tome da bar do procesa odlučivanja, znači, do konačnog glasanja, nekako razmislite malo o tome. Svi smo mi ovde zaista potrošači. Svi imamo vrlo slične probleme. Znamo s kojim problemima se susreću naši građani. Dajte da ne dovedemo građane Srbije u goru situaciju od one u kojoj realno jesu, mada to izgleda kao skoro nemoguće. Dajte da vratimo ono što je neophodno, a to jesu odredbe koje se tiču ugovora o potrošačkim kreditima. Znači, da bi ljude zaštitili od prevare, ne treba da im pričamo o tome kako ih raznorazni operateri ili preko interneta neko sluđuje, daje im i nudi različite mogućnosti koje će na kraju dobrano morati da plate. Dajte da uradimo ono što jeste u našoj nadležnosti, a to je da na zahtev referentnih institucija, takve institucije ipak jesu neka udruženja potrošača, apelujemo na Vladu da se ipak uvede čitavo jedno poglavlje koje je izostalo, možda nekakvom tehničkom greškom koncepcijske prirode.
Reč ima gospodin Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre i predstavnici Vlade, moram reći da mi je žao što nema gospodina Milosavljevića, onog drugog koji je zadužen da priča o trgovini i turizmu, ali on ovde nije, i vi, gospodine ministre, nemate mandat da prihvatite naše amandmane, a naši amandmani su suvisli i savršeni i pružaju sasvim drugačiji koncept nego što ste nam vi ponudili. Vas, gospođo predsednice, hoću da obavestim da nije održan Odbor za trgovinu i turizam, iako su se odbori promenili i dopunili, iako većina ima većinu u odborima, mi nemamo izveštaj odbora o ovom zakonu i ovim amandmanima. Želim čisto da vam kažem da to imate u vidu i iako smo promenili odbore vi i dalje nemate većinu. Imate opstrukciju u odborima. Evo tri dana kako raspravljamo o ovom zakonu o zaštiti potrošača i, verujte mi, izuzetan je odziv i pažnja svih ljudi, građana Srbije, nekih udruženja, asocijacija koje se bave ovom problematikom, zainteresovani su i vidimo da su opozicioni parlamentarci i te kako uključeni u polemiku, ne znam s kim, pošto nema ministra, i čisto pričaju uzalud, pričaju građanima Srbije na koji način bi trebalo da izgleda ovaj zakon. Pošto je ovo i ustavna obaveza države da štiti potrošače, a uz ovaj zakon koji treba da se donese, a prethodni smo doneli 2005. godine, tu su i zakoni mnogi drugi, kao i o obligacionim odnosima, zaštiti životne sredine, zaštiti konkurencije, i to su pretpostavke koje su tu da zaštite na jedan ekonomski način potrošače odnosno građane Srbije. DSS je podnela oko 60 amandmana i žao mi je što ste prihvatili svega jedan amandman od tih amandmana koje smo podneli. Oni su izuzetno korektni i dobri amandmani i pružaju sasvim novi koncept ovog zakona, iz prostog razloga što su nam se građani žalili, i mnoga udruženja. Mi smo hteli da vam pomognemo ovim amandmanima da izađete iz ćorsokaka, da budete čisti pred građanima Srbije, ali vidim da niste prihvatili amandman, prihvatili ste samo jedan tehničke prirode gospođe Milice Vojić Marković i na taj način poslali poruku javnosti da vas uopšte ne zanimaju interesi građana. Kada je reč o ovom amandmanu mi smo hteli da obaveze predugovora obaveštenja što se tiče potrošačkog kredita i davaoca kredita, a to su banke, moraju u roku od 14 dana pre zaključivanja ugovora proslediti konzumentu tog kredita, kako bi on sagledao uslove i možda bi promenio banku. Druga stvar, ove uslove koje banka šalje konzumentu ne smeju da se naplaćuju, ne sme nikakva taksa. To je jedan od amandmana. U toku rasprave ćemo vam i dokazati da smo bili u pravu, a vi prenesite sve ovo ministru Milosavljeviću, možda će ipak u danu za glasanje glasati za neki amandman.
Amandman kojim se posle člana 123đ dodaje novi naslov i novi član 123e u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Milica Vojić Marković. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Šta je za nas važno u ovom delu teksta, u ovom članu koji smo mi naslovili kao 123đ. To je obaveza predugovornog obaveštavanja kod dozvoljenog prekoračenja računa. Znači, jedna od stvari gde su zaista potrošači bankarskih kredita i te kako uskraćeni u našoj zemlji i mi smo smatrali da je ovaj amandman, koji je prilično dugačak, ali za koji se iskreno nadam da su ga pročitali bar ljudi iz Ministarstva i klimali glavom i rekli da je u redu, iako ga nisu prihvatili, vrlo važan za građane Srbije. Kada ne prihvatite sve ovo što smo napisali, kada ne prihvatite ni ovaj amandman, a kažete da se zakon zove – zakon o zaštiti potrošača, a pri tom uradite to da im osnovni mehanizam zaštite izmaknete ispod nogu, sklonite ga od zakona, ne razumem na osnovu čega vi zovete taj zakon – zakonom o zaštiti potrošača. To je nešto što je apsolutno nedozvoljeno onome ko sebe zove proevropskom Vladom, jer građani Srbije u ovom trenutku i sa ovakvim predlogom zakona su daleko ispod nivoa zaštite potrošača EU koji imaju potrošačke kredite. To je fakat i to niko ne može da opovrgne. Danas doživljavam i često se to dešava da danas nije niko i ništa rekao negativno u odnosu na naše amandmane, sem onoga što je napisao predlagač. Duboko verujem da se jedino dijalogom mogu rešiti nesuglasice, različita gledišta. Kada imate situaciju da dijaloga nema, odnosno svi gledaju i ćute, to shvatite, obraćam se građanima Srbije, potrošačima, nema u ovom društvu, u ovoj vladi, nema u ovoj skupštini onoga ko hoće da zaštiti vaša prava, a da danas nije ovde.
Reč ima Aleksandra Janković.
Imam samo u okviru ovog amandmana jedan komentar koji se tiče Vlade i jedno pitanje za vas, predsednice Skupštine. Pitanje koje se tiče Vlade jeste zašto se prave ove javne rasprave? Iz kog razloga vi trošite pare tih osiromašenih i potrošenih građana Srbije, praveći javne rasprave o nacrtima zakona, kada ništa što je na tim javnim raspravama kasnije ne uvažite i ne uvrstite u sam tekst zakona. Evo, Lazar Srdanov, sekretar međuopštinskog udruženja trgovaca Novog Sada, svojevremeno je rekao da je upravo neophodno uvođenje kategorije potrošačkih ugovora, zato što te kategorije tih ugovora nema u Zakona o obligacionim odnosima. Istu stvar govori i Jovan Beara, predsednik poslovnog udruženja, koji takođe koristi, odnosno govori o onome što sam napomenula da bi bilo dobro da postoji nekakvo nezavisno telo, neki centar za rešavanje, odnosno nezavisni centar za savetovanje potrošača, a ne nešto što bi bilo pod ingerencijom Ministarstva za trgovinu, jer je potpuno nemoguće da Ministarstvo samo sebe kontroliše. Kada pogledate ogroman broj komentara učesnika ovih javnih rasprava, postavlja se pitanje šta je to čime se Vlada rukovodi? Da li vi to ne uvažavate ne samo poslanike, nego ljude iz struke, pa tako i građane Srbije? Pitanje za vas, predsednice Skupštine, šta će nam Javni servis ukoliko može da prekine prenos, tako da nas vi o tome ne obavestite, tako da možda ne obaveste ni vas? U ovom trenutku, prenosa na Javnom servisu, vlasništvu gospodina Tijanića, nema. Ne znam da li je reč o nekakvoj trgovini usluga, o čemu se radi, da li je tu uzet potrošački kredit o kome je Skupština bila neinformisana, ali ono što je činjenica jeste da prenosa nema, da nam vi to niste napomenuli, a vrlo opravdano sumnjam da vi o tome ništa niste znali, zato što gospodin Tijanić radi kad hoće, i to kad nešto hoće baš ono što on hoće.
Gospođo Janković, imali smo informaciju i ona je bila od predsedavajućeg dostupna svim poslanicima da ćemo biti u direktnom prenosu do 17.55 časova. Odloženi prenos će ići po završetku neke sportske manifestacije, ne znam tačno koja je. Dakle, mi smo u obavezi da obezbedimo javnost u radu, a javnost se može realizovati i kroz odloženi prenos. Ta informacije je išla poslanicima i ja sam ovaj put bila informisana. Amandman kojim se posle člana 123đ dodaje novi naslov i novi član 123e u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Aleksandra Janković.
Ovog puta uopšte nisam tražila reč, ali sada se pitam da li imam problem sa pamćenjem ili ima većina opozicionih poslanika u ovoj sali. Stvarno se ne sećam, gospođo predsedavajuća, da ste nas danas informisali o tome. Moguće je da je to nekakav previd, ali ono što sam čula od kolega jeste da mi nismo bili informisani. Lepo je što je vas gospodin Tijanić informisao, on to voli da radi jedan na jedan, ali ono što nije lepo da mi ostali o tome ništa nismo znali.
Pre nego što dam reč gospođi Donki Banović, bio je informisan predsedavajući gospodin Nikola Novaković. Ako vas nismo informisali, to je naša greška, zaista se izvinjavam, evo to činim sa zakašnjenjem sada. Gospođa Donka Banović ima reč. Izvolite.
Ovo je amandman koji uvodi član koji nosi naziv – Obaveza savetovanja i procene kreditne sposobnosti potrošača. Imaju neke banke nekakvu praksu da možete da odete da se posavetujete oko vrste kredita, visine iznosa itd, međutim, to je sve neobavezna praksa, a da biste mogli da napravite procenu, na primer, u kojoj banci da dignete nekakav kredit, za to, u najmanju ruku, treba da završite ekonomski fakultet. Dakle, to je sve onako ljudima koji nisu iz te oblasti prilično nejasno. Da ta praksa ne bi bila od banke do banke drugačija, negde potpuna, negde nepotpuna, ovim bi se članom uvela obaveza za savetovanja i procene kreditne sposobnosti potrošača. Dakle, obaveza da svaka banka to radi sa potrošačima, odnosno sa svojim klijentima. Prvi stav ovog člana je jedna opšta odredba koja kaže da je davalac kredita dužan da potrošaču da savet o tome da li traženi, odnosno ponuđeni kredit odgovara njegovim potrebama i imovnom stanju i da ga obavesti o bitnim obeležjima određenog kredita. Međutim, dalje, kada ukupan iznos kredita prelazi sumu od tri miliona dinara, onda je davalac kredita obavezan da to svoje mišljenje i savet dostavi i u pisanom obliku. Drugi stav dalje govori o tome da je ta banka, odnosno davalac finansijske usluge dužan da proceni kreditnu sposobnost potrošača, kako bi mogao valjano da ga savetuje, odnosno kako građanin, odnosno potrošač ne bi zapao u dužničku krizu. Naravno, tu pretragu obavlja kroz odgovarajuće baze podataka, a podatke pojedinaca, odnosno građana štiti Zakon o zaštiti podataka. Troškove te pretrage, odnosno procene kreditne sposobnosti snosi davalac kredita, a ne potrošač. Zatim, na primer, stav 6. ovog člana koji mi predlažemo jeste da, u slučaju da odbije da zaključi ugovor o kreditu sa potrošačem, davalac kredita dužan je da potrošača blagovremeno, a najkasnije 14 dana od odbijanja obavesti o razlozima odbijanja. Dakle, ne samo da vas obaveste da ne možete da podignete kredit, nego da se navedu i razlozi. Sve troškove kada je ovaj proces u pitanju snosi davalac kredita, a ne potrošač. Smatram da građani dobro znaju o čemu govorim, da zaista, kada je ova oblast u pitanju, i te kako i savetovanje je potrebno, iako, na primer, Srbija ne spada u zemlje gde građani ne izmiruju kredite, visok je procenat građana koji na vreme izmiruju kredite u poređenju sa zemljama u regionu.
Amandman kojim se posle člana 123e dodaje novi naslov i član 123ž u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović i Milica Vojić Marković. Gospođa Vojić Marković izvolite.
Izgleda da smo uspeli da zbunimo i vas i sebe. Ali, nadam se da nećemo zbuniti građane Srbije, koji jasno prepoznaju kome je stalo do zaštite njihovih prava, kome je stalo da im ta prava ograniče. Pošto se ovaj naš amandman odnosi na formu ugovora o potrošačkom kreditu, hoću da pročitam nešto što je vrlo značajno, a to je istraživanje tajnih kupaca Asocijacije potrošača Srbije. Većina od deset ispitivanih banaka u Srbiji ne daje jasne i precizne informacije o uslovima odobravanja kredita, naročito o uslovim promene kamatnih stopa. To onemogućava korisnike finansijskih usluga da naprave dobar izbor i da donesu racionalnu odluku o uzimanju kredita, rezultati su istraživanja koje je objavila Asocijacija potrošača Srbije. Zanimljivo je da se ovde ne radi o nekim bankama koje su, eto, nepoznate, nego se bogami radi o bankama koje su i te kako poznate, o filijalama banaka: "Banka Inteza", "Komercijalna banka", "Rajfajzen banka", "Hipo Alpe Adria banka", "Euro banka", "Unikredit banka", "Agroindustrijska komercijalna banka" Niš, "Sosijete ženeral banka", "Vojvođanska banka", "Folks banka". Ovde je vrlo zanimljiva jedna stvar zbog koje smo mi napisali ovaj amandman. Na zahtev klijenata da banke daju nacrt ugovora o kreditu kako bi ga kod kuće detaljno proučili, pet od 20 filijala je odgovorilo potvrdno, pet od 20. Znači, 25% banaka je ispunilo taj uslov. Zbog toga je ovaj naš amandman i te kako važan, ali s obzirom da vama uopšte nije stalo do toga da zaštitite potrošače u odnosu sa bankama i finansijskim institucijama, odnosno kada su u pitanju potrošački krediti, meni je potpuno jasno da, ako niste pročitali ovo, mogli ste da kažete – ne, ako ste ga pročitali, verujem da ste se intimno saglasili s tim, mada ovo postavljam kao pitanje, ne znam kome. Gospodin ministar, zaista uvažavam što je on danas ovde prisutan, ali je potpuno smešna njegova svrha, da li on sebe pita zašto on ovde sedi sem da predstavi Vladu. Ljudi iz Ministarstva, koji su verovatno i radili ove zakone, mada vidim ovde veliku listu saradnika, njima je dosadno, oni ćaskaju, jer ne mogu oni da ćaskaju s nama i to je onda jedan začarani krug u kome gube potrošači Srbije.
Amandman kojim se posle člana 123ž dodaje novi naslov i član 123z u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Donka Banović ima reč.
U ovom članu je reč o tome koji je i kakav obavezan sadržaj ugovora o potrošačkom kreditu i tu ima preko šest-sedam tačaka. Nemam vremena da to sve nabrajam. Naš važeći Zakon o obligacionim odnosima, koji je iz 1978. godine, on sadrži te specifične zahteve u pogledu minimalne sadržine ugovora o prodaji, sa obračunatim otplatama cene i kredita. Međutim, to nije dovoljno. Sadašnji Zakon o zaštiti potrošača iz 2005. godine propisuje, takođe, neki minimalni sadržaj tih potrošačkih ugovora i mi smo ovim članom pokušali da taj sadržaj bude mnogo bolji, pregledniji, razumljiviji, obavezujući i da mnogo pomogne ljudima koji potpisuju takve ugovore.
Amandman kojim se posle člana 123 dodaje novi naslov i član 123i u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandara Pejčić, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Aleksandar Pejčić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, predstavnici Vlade, moramo na početku konstatovati, gospođo predsedavajuća, da je gospodin Nikola Novaković prekršio Poslovnik o radu, šalim se, i u odsustvu, nije sada tu, trebalo bi ga kazniti. Kada je reč o ovom zakonu, gospođa Donka Banović je rekla da je ovaj zakon trebalo nazvati zakon o zaštiti banaka, a ne o zaštiti potrošača. Zapravo, Narodna banka je izvršila veliki pritisak na Vladu, na Ministarstvo, na samog ministra, gospodina Milosavljevića, da izbaci jednu zakonsku odredbu iz nacrta zakona o kome se i raspravljalo tokom javne rasprave, on je to usvojio, to je usvojila i Vlada i na taj način direktno obespravila potrošače, građane Srbije. Pričaću o amandmanu koje smo podneli moje kolege i ja, koji govori o izmeni kamatne stope, kao novi član 123, a on glasi: ''Do povećanja nominalne kamatne stope može da dođe samo ako je to izričito ugovoreno itd. Povećanje nominalne kamatne stope proizvodi pravno dejstvo samo ako je potrošač o njemu obavešten.'' Naime, mnoge banke samoinicijativno, na svoju ruku menjaju kamatnu stopu. Iz tih razloga smo hteli da ugradimo ovaj amandman kako bi zaštitili potrošače. Dalje, amandman kaže – kada odredba ugovora o potrošačkom kreditu upućuje na podatke o promenama kamatne stope koji su dostupni u prostorijama davaoca kredita ili na njegovoj internet stranici, povećanje nominalne kamatne stope proizvodi pravno dejstvo, što je izuzetno bitno, i kada potrošač o njemu nije neposredno obavešten. Na ovaj način smo hteli da zaštitimo naše potrošače, građane Srbije, koji ovim nacrtom zakona i te kako nisu zaštićeni, nego su prepušteni sami sebi.
Poslanik Aleksandra Janković ima reč.
Najpre, gospođo predsedavajuća, da vam se izvinim što ste vi morali da se izvinjavate zbog ponašanja gospodina potpredsednika Novakovića. U međuvremenu su me potrošači obavestili da je prenos prekinutzbog utakmice ženske odbojke između ekipe "Azotare" i "Tenta", a to "Tent" to je ekipa Termoelektrane "Nikola Tesla". Svakako značajnije nego da u direktnom prenosu ide zakon o zaštiti potrošača. No, što se ovog amandmana tiče, amandmana gde se dodaje novi član koji se tiče izmene kamatne stope, znači, definitivno, ono o čemu sam govorila, da bi mi sprečili ukidanje dužničkog ropstva neophodno je da se bankama ukine mogućnost diskrecione promene kamatne stope. Pravo poslovne banke jeste da u cilju smanjenja rizika poslovanja, odnosno očuvanja svoje aktive menja kamatnu stopu na pozajmljena sredstva tokom trajanja kredita. Međutim, to pravo ne bi smelo da bude diskreciono, odnosno stvar poslovne politike banke ili proizvoljne ocene tendencija na svetskom ili domaćem tržištu. Da bi se potrošač zaštitio od volje, odnosno procena bankarskog menadžmenta, tj. da ovaj potonji ne bi troškove svoje nesposobnosti da predvidi buduća kretanja na tržištu prebacio na ekonomski neupućenog potrošača, potrebno je zaista da postoji strogo zakonski uređena mogućnost promene nominalne i efektivne kamatne stope. To je prilično lako uraditi. Prva mogućnost bi bila da kamate na sve kredite budu fiksne, odnosno unapred dogovorene i stvar bi bila onda krajnje jednostavna. Međutim, jasno je da bi ovo dovelo banke u povećanu neizvesnost poslovanja i u praksi vodilo poskupljivanju kredita, znači u više kamate, jer se taj potencijalni trošak onda prebacuje na potrošača. Druga mogućnost je da se promena kamatne stope veže za promene određenih ekonomskih parametara koji faktički nisu pod kontrolom banke, a ni potrošača. Treba reći da tu soluciju već koristi dobar deo banaka u Srbiji i da se ona svodi na vezivanja varijabilnog dela kamatne stope za promene euribora, libora, znači na dolar, evre, Švajcarce, belibora. Radi se o kamatnim stopama po kojima prvoklasne banke EU, SAD i Švajcarske Srbiji pozajmljuju kratkoročno novac, kretanje potrošačkih cena u Srbiji itd. Znači, ova odredba bi unela neizvesnost kada su u pitanju troškovi potrošača, ali bi on time bar bio zaštićen od samovoljnog kreditnog personala banke i eventualno poslovnog posrtanja banke, možda čak i usled grešaka njenog menadžmenta. Ova dva načina ugovaranja kamatnih stopa su sasvim uobičajena u svetu i čak se u proseku varijabilna kamatna stopa pokazuje kao jeftinija opcija za potrošača.
Amandman kojim se posle člana 123. dodaje novi naslov i član 123j u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Donka Banović.
Naslov ovog člana je – posledice povrede obaveze obaveštavanja. Dakle, mi ovim članom predviđamo i govorimo o tome kakve posledice snosi davalac finansijske usluge ukoliko ne ispuni potpuno i kvalitetno svoju obavezu obaveštavanja potrošača. Dakle, u slučaju da ugovor o potrošačkom kreditu ne sadrži obavezni sadržaj iz člana o kome sam malopre govorila, onda potrošač može da zahteva da se taj ugovor poništi, i to u roku od godinu dana, ali naravno u slučaju da nije počeo da koristi kredit. Umesto poništenja ugovora potrošač može da zahteva da se na ugovor o potrošačkom kreditu primeni kamatna stopa koja je predviđena zakonom ili koju je propisala Narodna banka. Potrošač je dužan da plati troškove kredita samo ako je to izričito ugovoreno. To je sadržaj ovog člana.
Amandman kojim se posle člana 123j dodaje novi naslov i član 123k, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Gospodin Pejčić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, sam ministar trgovine, gospodin Milosavljević je rekao ovde da je ovaj nacrt zakona prošao tu proceduru javne rasprave i da je bilo negde oko 12 okruglih stolova i on kao ministar resornog ministarstva je i te kako uvažavao određene dopune, inpute primao od strane udruženja, asocijacija, mnogih pravnih lica, građana Srbije koji su bili zainteresovani za izradu kvalitetnog zakona jer, kako reče on, onaj stari zakon izgleda da je anahron i da ne koristi sadašnjem vremenu. Međutim, ono što je bilo karakteristično je to da su oni imali sasvim drugačiji nacrt kada je bila rasprava i da su određene zakonske odredbe izbačene iz tog nacrta zakona upravo govore o potrošačkom kreditu. Malo pre sam govorio da su poslanici DSS itekako uložili napor i entuzijazam da poprave ovaj zakon, međutim, vi kao predstavnici Vlade i Vlada nije prihvatila ovaj naš amandman. Naime, radi se o amandmanu koji govori o pravu na jednostrani raskid. Zapravo, onog trenutka kad potrošač želi da raskine ugovor sa davaocem kredita tj. sa određenom kamatom, on mora u roku od 14 dana da raskine ugovor, bez ikakvih obaveza koje bi naveo i razlog iz kojeg to čini. Rok za jednostrani raskid računa, računa se, pod jedan, od dana kada je zaključen ugovor o potrošačkom kreditu, pod dva, od dana kada je potrošač primio primerak ugovora koji sadrži obavezni sadržaj iz člana 123. ovog zakona. Zatim, dalje se kaže – u svrhu raskida ugovora o potrošačkom kreditu potrošač može da upotrebi obrazac za raskid ugovora čiji sadržaj propisuje NBS. U daljem tekstu amandmana se kaže – potrošač je dužan da u roku od 30 dana od raskida ugovora davaocu kredita vrati glavnicu i kamatu za vreme korišćenja kredita. NBS propisuje pravilo o izračunavanju kamata koju je potrošač dužan da vrati u slučaju raskida. Ono što je najbitnije, davalac kredita nema pravo na naknadu zbog jednostranog ugovora o potrošačkom kreditu. Na ovaj način poslanici DSS hteli su da zaštite potrošače. Žao mi je što niste prihvatili amandman. Zahvaljujem.
Novi naslov i novi član 123l u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, koja želi reč, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Reč ima Milica Vojić-Marković.
Smatrali smo da treba da se doda novi naslov koji glasi: raskid ugovora zaključenog na neodređeno vreme. Zbog čega smo se odlučili za ovo? U praksi pojedinih banaka često se ograničavalo pravo na prevremenu otplatu gotovinskih kredita, nametanjem kaznenih troškova, dok se delimično prevremena otplata čak onemogućavala. Zbog toga je neophodno da se potrošaču prizna pravo da u svako doba u celini ili delimično izmiri obaveze po osnovu ugovora o kreditu, uz pravo na smanjenje troškova kredita. Novim zakonskim rešenjem istaknuto je da davalac kredita nema pravo na naknadu zbog prevremene otplate dozvoljenog prekoračenja računa, kada je ta otplata izvršena u skladu sa planom osiguranja kredita, odnosno kada prevremena otplata ne premašuje milion dinara, kao i vremenski rok u kojem potrošač ima pravo da ponovi prevremenu otplatu sume koja se premašuje na ovaj način. Šta je ovde vrlo važno? Naše banke imaju običaj da jednostavno ne dozvole potrošaču da prekine i raskine ugovor u nekom periodu. Mi smo svojim amandmanom napisali i jasno propisali šta su obaveze potrošača u tom pravcu, a šta obaveze davaoca kredita u tom pravcu. Pa kažemo – potrošač ima pravo da raskine ugovor o potrošačkom kreditu zaključen na određeno vreme u svako doba. Može se ugovoriti da je potrošač dužan da davaocu kredita ostavi otkazni rok koji ne može biti duži od mesec dana. Može se takođe ugovoriti pravo davaoca kredita da raskine ugovor zaključen na neodređeno vreme, ostavljajući potrošaču otkazni rok od dva meseca na papiru ili drugom trajnom nosaču zapisa. Može se ugovoriti pravo davaoca kredita da iz opravdanih razloga otkaže potrošaču pravo da podigne novac na osnovu ugovora o potrošačkom kreditu zaključenom na neodređeno vreme. Davalac kredita je dužan da izjavu o otkazu dostavi potrošaču pre otkaza na papiru ili drugom trajnom nosaču zapisa. Stvarno nema razloga da se ne prihvati amandman i da se ne prihvati koncepcija koju ste vi ponudili, potrošači prihvatili, asocijacije i udruženja potrošača prihvatila, građani Srbije su upoznati, poslanici za to glasaju i lobiraju ovaj deo sale koji praktično odlučuje o ovome. Što se tiče poslanika DSS, mi ćemo za svaki ovaj amandman glasati.
Novi naslov i novi član 123lj u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, pošto nema ministra, a i njega bih pozdravio, odsutan je trenutno, ministar je u obrazlaganju ovog zakona rekao da je i ustavna obaveza iz člana 30. da zaštiti potrošače, kao i da ovaj zakon mora da se uskladi sa zakonodavstvom evropskih zemalja i mislim da je on tu pogodio formu, zakon će se doneti, ali suština nije pogođena. Ovaj zakon ne štiti kako valja naše potrošače, tj. građane Srbije. Zato je DSS podnela veliki broj amandmana, naročito u oblasti potrošačkih kredita, pa jedan od tih amandmana ovako glasi, radi se o prevremenoj otplati: "Potrošač ima pravo da u svako doba, u celini ili delimično, izvrši svoje obaveze po osnovu ugovora o kreditu. U slučaju prevremene otplate potrošač ima pravo na smanjenje ukupnih troškova kredita. Davalac kredita nema prava na naknadu zbog prevremene otplate dozvoljenog prekoračenja računa, kada je ta otplata izvršena sa planom osiguranja kredita odnosno kada prevremena otplata ne prelazi milion dinara. Potrošač ima pravo da po isteku 12 meseci ponovi prevremenu otplatu sume koja ne prelazi milion dinara, bez obaveze da za to isplati naknadu davaoca kredita. Imamo onaj segment gde štitimo interese banke. "U slučaju prevremene otplate koja premašuje milion dinara ili otplata pre isteka roka iz stava 2. ovog člana, naknada na koju davalac kredita ima pravo ne može biti veća od 1%", znači, ima određenu naknadu, "za kredite kod kojih je preostalo do poslednje isplate više od jedne godine, odnosno 0,5% za kredite za kraći period". To je zakonsko rešenje koje štiti i davaoce kredita tj. banke.
Novi naslov i novi član 123m u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Evo još jednog maestralnog odgovora socijalno odgovorne vlade, da se i ovaj amandman koncepcijski ne uklapa u predlog zakona. Šta je suština ovog amandmana? Suština ovog amandmana je da postoji nešto što su povezani ugovori o potrošačkom kreditu. Našim amandmanom predviđamo da kada potrošač raskine ugovor o prodaji robe, odnosno pružanju usluga prestaju i njegove obaveze iz povezanog ugovora o potrošačkom kreditu.Predviđene su tu određene sankcije. Kako se to koncepcijski ne uklapa u zakon, može se protumačiti jedino na sledeći način. Sećam se jednog predizbornog slogana – život ne može da čeka. Ovaj zakon kaže ovako – kamata ne može da čeka. To je suština ovog zakona. Dakle, socijalno odgovorna vlada. Da je to tako pokazuju sledeći podaci, odnosno kako to izgleda danas u Srbiji. Kaže ovako – građanin podigne kredit, pa ne može da otplati, pa onda ide da podigne kredit o refinansiranju podiglog kredita, to je trenutno stanje danas, a za par meseci će biti da podigne kredit za refinansiranje refinansiranja, i dolazi u jedno stanje koje bi bilo potpuno razumljivo ministru zdravlja, a razumljivo je i vama, to je onaj začarani krug u medicini iz koga nema izlaza. To je socijalno odgovorna vlada. Na kraju, ponovo podvlačim, izgleda da ovde važi pravilo da onaj ko ne čita, on pobeđuje, na žalost Srbije.
Novi naslov i novi član 123n u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Milan Dimitrijević i Milica Vojić Marković. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Mi smo dodali naslov koji glasi Ustupanje potraživanja, kao i novi član 123n koji glasi: "Potrošač ne gubi pravo o potrošačkom kreditu kada davalac kredita ustupi trećem licu svoja potraživanja iz svog ugovora. Za prenos potraživanja nije potreban pristanak dužnika, ali je davalac kredita da obavesti dužnika o izvršenom ustupanju". Dakle, nama je vrlo važno to informisanje i smatramo da stvari treba da budu potpuno transparentne ili javne i u tom pravcu pišemo ovaj amandman. Namerno čitamo svoje amandmane zato što su oni pre svega kratki, pa mogu da stanu u ovih naših dva minuta, a sa druge strane čitamo ih da javnost vidi koliko su korektni, da ne radimo na štetu ni na korist bilo koga, nego prosto pratimo jednu nauku protiv koje očigledno imaju nešto u NBS, a trebalo bi da bude obrnuto. Nas interesuje šta u ovoj koncepciji, koju pokušavamo da smestimo ponovo u zakon, smeta NBS? Nije nam jasno da dve godine praktično, koliko traje javna rasprava, ovaj deo koji reguliše pitanje potrošačkih kredita bude u zakonu, ali onda se volšebno izgubi i ni 12 javnih rasprava posle toga ne uspe da ga vrati u zakon. Poslanici dok su govorili u načelu takođe ne uspevaju da ga vrate u zakon. Šta je tako problematično u koncepciji u kojoj treba da se zaštite potrošači u odnosu sa bankama i finansijskim institucijama? Šta je tako problematično ako treba da se reguliše pitanje potrošačkih kredita? Mislimo da ništa tu nije problematično i upravo zato što se nema realan razlog dešava se da svako od nas ima svoje mišljenje zbog čega NBS, koja bi trebalo da bude narodna i banka Srbije, jednostavno u ovom delu regulative hoće da produži pljačku banaka i jednostavno ne želi da zaštiti potrošače Srbije od te pljačke.
Novi naslov i novi član 123nj u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Ovo je praktično jedini član u ovom zakonu koji je posvećen odobrenom prekoračenju tekućeg računa. Dakle, ne dozvoljenom prekoračenju nego odobrenom prekoračenju tekućeg računa. Njime se u potpunosti ugrađuje direktiva 2008/48, u kojoj se govori o obavezi informisanja u slučaju odobrenog prekoračenja računa i dopunjuju se rešenja koja postoje u Zakonu o obligacionim odnosima u pogledu obaveštavanja kod ugovora o tekućem računu. Svrha ovog člana, odnosno amandmana, jeste da se jasno navede kakve su sve obaveze davaoca kredita i čemu je on sve dužan da obavesti potrošača. Pročitaću – kod odobrenog prekoračenja računa davalac kredita dužan je da potrošača na papiru ili drugom trajnom nosaču zapisa redovno obaveštava o nominalnoj kamatnoj stopi i uslovima za njenu primenu, zatim o referentnoj stopi za početnu nominalnu kamatnu stopu i njenim kasnijim izmenama i troškovima i uslovima njihove izmene. Zatim, ako mesečno prekoračenje računa premaši ukupan iznos koji davalac kredita obično odobrava potrošačevom računu, na mesečnom nivou davalac kredita dužan je da u roku od tri dana na papiru ili drugom trajnom nosaču zapisa potrošača obavesti o odobrenom prekoračenju, iznosu prekoračenja, kamatnoj stopi i ugovorenim naknadama za troškove i kamati u slučaju docnje.
Amandman kojim se posle člana 123nj dodaje novi naslov i novi član 123o, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić Marković ima reč.
Idemo po slovima azbuke, tako da smo sada kod slova – ''o''. Naš amandman kaže da dodajemo novi naslov – Obaveza kreditnih posrednika na obaveštavanje i savetovanje, i novi član 123o koji glasi: ''Kreditni posrednik je dužan da potrošaču po potrebi ponudi obaveštenja i da mu pruži odgovarajuće savete u skladu s članom 123. stav 3. i članom 123e ovog zakona, osim ako je reč o prodavcu robe odnosno pružaocu usluga koji samo uzgredno postupa kao kreditni posrednik. Ugovor s kreditnim posrednikom mora biti sačinjen na papiru ili drugom trajnom nosaču zapisa. Kreditni posrednik je dužan da potrošača obavesti o obimu svojih ovlašćenja, posebno o tome da li posluje isključivo samo s jednim davaocem kredita ili s nekolicinom, ili nastupa kao nezavisni broker''. Kao što vidite, zaista se trudimo da pokušamo da obrazložimo koliko su korektni amandmani koje smo napisali. Zaista me ovo danas podseća na repliku iz jednog filma koji se hiljadu puta reprizira na našim domaćim televizijama i koji kaže – ko će pre odustati: Sizif, kamen ili bogovi? Ne znam odgovor na to pitanje, ali možda građani Srbije znaju.
Amandman kojim se posle člana 123o dodaje novi naslov i novi član 123p, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Ovim amandmanom je predviđeno posredovanje, odnosno da kreditni posrednik ima pravo na nagradu za posredovanje samo ako je o iznosu i uslovima za plaćanje nagrade obavestio potrošača i ako se potrošač s tim saglasio pod uslovima iz člana 123ž ovog zakona. O čemu se ovde radi? Niko ne spori da treba da postoji nagrada za onog kreditnog posrednika koji radi određenu vrstu posla, ali šta se kod nas dešava? Kod nas se dešava da onaj ko traži kredit za neku finansijsku pogodnost bude prevaren na jedan krajnje bezobrazan način. Prevaren je na taj način što mu se menja kamatna stopa, što mu se smanjuje kreditni potencijal bez obaveštenje, što postoji jedno bahato ponašanje banaka. Zadnji stav našeg amandmana govori da kreditni posrednik nema pravo na nagradu ako potrošač jednostrano raskine ugovor o kreditu po pravilima iz člana 123k ovog zakona. Odbijanje ovog amandmana je jedan maestralan potez Vlade, Ministarstva trgovine. Nećete uopšte da prihvatite ni ono što je potpuno razumno, nego izbacujete celu ovu oblast, puštate da banke divljaju, da se ne zna fiksna kamata, da vas svakog meseca očekuje iznenađenje, da vam ratu kredita obračunavaju iz švajcarskog franka u evre, iz evra u dolare, možda će biti uskoro i neka druga valuta, i tako u beskonačnost. Sada sve ovo što samo vam pričali u ovih nekoliko sati, bližimo se kraju rasprave, ne dopire do predstavnika Vlade, nego nam šalju ministra zdravlja da brani zakon o potrošačima i trgovini. Ranije smo imali neke lekove vezano za Ministarstvo zdravlja, branila je ministarka sporta i omladine, ministar za ljudska prava i to je jedna slika kako se Vlada ponaša i odnosi prema građanima Srbije. To je ta socijalno odgovorna Vlada, gde kamate ne može da čeka, gde se ruka zavlači u džep građana, gde jedan zakon ne važi, gde ćemo uskoro kredite ponovo uzimati na pijaci kod dilera i to je slika Srbije pred ulazak u EU negde 2030 i neke godine.
Amandman kojim se posle člana 123p dodaje novi naslov i novi član 123r, u istovetnom tekstu, podneli su poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Janković ima reč.
Htela bih u stvari da kažem na šta se odnosi ovaj amandman. On se odnosi na dodavanje naslova – Docnja potrošača i zastoj otplate, i u kome se dodaje novi član koji glasi: ''Kada potrošač ne ispuni obavezu iz ugovora o potrošačkom kreditu na vreme, primenjuju se pravila o dužničkoj docnji propisana zakonom kojim se uređuju obligacioni odnosi, pod uslovim da je bio potpuno i pravilno obavešten o posledicama i troškovima docnje. Ako posle zaključenja ugovora nastupe okolnosti koje dovode potrošače u teško imovno stanje, odnosno druge bitne okolnosti na koje potrošač nema uticaja, sud može na obrazloženi zahtev potrošača da naredi zastoj otplate potrošačkog kredita. Zastoj otplate ne može trajati duže od šest meseci i može se narediti samo jednom. Za to vreme potrošač ne duguje kamate za slučaj zadocnjenja.'' Ovo je opet, kao što su koleginice Donka Banović i Milica Vojić Marković govorile do sada, samo ilustracija dobronamernosti naših amandmana i pokušaja da zapravo dođemo u situaciju u kojoj bi zakon o zaštiti potrošača zaista štitio i one kategorije ljudi koji su najugroženiji. Kako je moglo da bude da je u ovaj zakon uvršćeno ono što je bilo potrebno potrošačkim kreditima? Moglo je da bude tako da za sve potrošače koji ne mogu da plate komunalije, kao što su struja, voda, grejanje, javna komunalna preduzeća bi morala da ispitaju kolika su im i kakva primanja, i kada utvrde da su to recimo staračka domaćinstva, nezaposleni, socijalni slučajevi, lica sa posebnim potrebama, da u takvim situacijama ne mogu da im isključe struju, vodu i grejanje. Takva zaštita korisnika usluga proističe iz direktive EU kojima se kategorija ekonomske zaštite potrošača štiti uvođenjem socijalnih karata za ugroženo stanovništvo, tako da svima njima komunalno preduzeće ne bi bilo u mogućnosti da uskrati svoje usluge dok se taj problem ne reši, dok im se plaćanje ne odloži na period od šest meseci i više.
Gospođa Milica Vojić Marković ima reč
Pošto se ova naša azbuka približava kraju, moram da zamolim moje kolege narodne poslanike iz svih poslaničkih grupa, bez obzira da li smo opozicija ili nismo, da dobro uzmu u obzir sve ovo što smo do sada govorili, svi mi zajedno, i sa jedne i sa druge strane. Dobro neka razmisle da li je potrebno glasati o ovome što je pisala opozicija i da izglasaju ove amandmane, da im bude lakše. Nisu to pisali poslanici DSS, oni su samo bili zastupnici udruženja potrošača. Mi smo bili samo glasnici građana Srbije. Nemojte imati bilo kakvu rezervu da glasate za amandmane poslanika DSS. Glasateza građane Srbije. Svaki građanin Srbije je potrošač. Mislim da svako od nas kada ostane sam sa sobom, zaista može mirne duše da kaže – ovaj zakon o zaštiti o potrošača mora da ima deo regulative koji se odnosi upravo na zaštitu potrošača od banaka, finansijskih institucija i onaj deo koji reguliše pitanje potrošačkih kredita. Nadam se da svako od nas ima dovoljno savesti i da ne treba da ga upozoravamo.
Amandman kojim se posle člana 123r dodaje novi naslov i novi član 123s podnela je narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 123s dodaje novi naslov i novi član 123t, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno Donka Banović, Milica Bojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospodin Pejčić želi reč.
Koristiću vreme poslaničke grupe, pošto nisam podnosilac amandmana. Naime, tek smo na 22 slovu, šta mislite da smo u Crnoj Gori, dokle bi radili? Tamo ima 23 slova. Mi smo na 22-gom slovu, slovu ''t''. (Predsednik: Imate još šest i po minuta) Pošto nemamo zakonska rešenja u vezi potrošačkih kredita i zaštite potrošača, a NBS nam je obećala da će u toku ove godine dostaviti jedan novi zakon koji će regulisati ovu problematiku, mi iz DSS smo rešili da dok se ne donese taj zakon predložimo jedno zakonsko rešenje, jednu zakonsku odredbu, Dužnosti NBS i nadležnog ministarstva. U tom smislu, želim da pročitam ovaj amandman, kako bi građani Srbije bili upoznati sa ovim našim amandmanom. ''Narodna banka donosi propise kojima se detaljno uređuju pitanja koja su joj poverena odredbama ove glave. Narodna banka nadzire i kontroliše zakonitost rada banaka i kreditnih posrednika. Narodna banka objavljuje način na koji se izračunava godišnja efektivna kamatna stopa. Nadležno ministarstvo je dužno da nadzire rad davalaca kredita i kreditnih posrednika, izuzev kod onih poslova koje nadzire Narodna banka.'' Imate ovo zakonsko rešenje dok se ne donese novi zakon koji je, kao što rekoh, NBS obećala do kraja godine. Ono što sam na kraju hteo da kažem, gospođo predsedavajuća i gospodine ministre, da sve ima alternativu, i Evropa ima alternativu. Za nas iz DSS samo Srbija i građani Srbije nemaju alternativu. Ovaj zakon ima alternativu, gospodine ministre. Poručite vašem kolegi, predsedniku Vlade, da se povuče ovaj zakon iz procedure.
Na član 124. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 127. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić Marković., izvolite.
Sizif ne odustaje. U članu 127. posle stava 2. smo dodali sta 3. koji glasi: Udruženja i savezi su dužni da postupaju nezavisno od organa vlasti na svim nivoima, od interesa trećih lica, a naročito proizvođača, trgovaca, političkih stranaka i sindikata. Nezavisnost udruženja i saveza propisuje se njihovim statutom. To je jako važno jer smo videli da se u Predlogu zakona vrlo jasno i precizno kaže da udruženja moraju da imaju određene profesionalne kapacitete sa profesionalnim znanjima, profesionalnim veštinama. Nigde se ne kažu koja su to znanja, koje su to veštine. Drugo, govori se o nekom broju članova koje moraju da imaju, a sve je to u suprotnosti sa Zakonom o udruženjima građana, koji je takođe podnela ova Vlada. Ono što je stavljeno kao kriterijum je jedan kriterijum koji treba da eliminiše one druge organizacije koje ne budu po volji Vlade. Ovim amandmanom smo pokušali da kažemo da udruženja potrošača moraju da rade samo u interesu građana Srbije, odnosno potrošača. Nikako ne treba da budu Vladina čeda koja će dobijati sredstva iz njenog budžeta, biti nevladine organizacije koje su, zapravo, ispostava Vlade.
Na član 129. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Možda sam malo kasnije reagovao. Na prošlom amandmanu se vidi kako se Vlada odnosi prema zakonu. U članu 129. tački 2) stoji – zastupaju kolektivne interese potrošača. U tački 2) smo predvideli da se doda reč – pojedinačne. Dalji tekst člana ostaje isti - zastupajui kolektivne i pojedinačne. Vidite kako je Vlada odgovorila – amandman se ne prihvata iz razloga što je suprotan konceptu kolektivne zaštite interesa potrošača. Da li to ima veze sa logistikom? Da li smo mi napisali u amandmanu – zastupa i pojedinačne i kolektivne? Šta ste vi napisali u obrazloženju – da je suprotno zastupanju interesa potrošača. Da li je neko uopšte čitao ove amandmane? Kako može ovakva jedna stvar, ovakav odgovor da se dobije na amandman? Da li to uopšte može da se obrazloži, da se objasni nekome? Potvrđuje se pravilo da vi uopšte zakon niste ni čitali, amandmane niste pročitali. Ministar trgovine onda pobegne glavom bez obzira, pošalje ministra zdravlja da on sluša ovo. Gospodine Milosavljeviću, da li ovo ima logike? Ima? Kako može ako u amandmanu piše da zastupaju pojedinačne i kolektivne, kako može biti suprotno kolektivnoj zaštiti potrošača? Tako piše u obrazloženju. Čestitam, gospodine Milosavljeviću, sve ste rekli.
Na član 129. amandman je podnela narodni poslanici Milica Vojić Marković. Gospođa Donka Banović, izvolite.
Nisam potpisnik ovog amandmana, ali mislim da imam vremena ovlašćenog predstavnika. (Predsednik: Imate još dva minuta kao ovlašćeni predstavnik i još četiri i po minuta u okviru grupe.) Toliko mi vremena i treba. Podneli smo amandman da se promeni tačka 4). Inače je ovde nabrojano da ministarstvo vodi evidenciju udruženja i saveza, nabrojani su neki uslovi po kojima će o udruženjima ministarstvo voditi evidenciju. U tački 4) se kaže – da će ministarstvo voditi evidenciju o onom udruženju koje, između ostalog, raspolaže odgovarajućim kadrovskim kapacitetima sa profesionalnim znanjem i veštinama. Jasno je šta je predlagač hteo. Kroz amandman smo ponudili malo bolju, ako ništa drugo, lepšu formulaciju – vodiće evidenciju o onim udruženjima koja okupljaju članove koji poseduju odgovarajuće znanje i veštine. Mislimo da je ta formulacija bolja. Ovo – kadrovski kapaciteti sa profesionalnim znanjem i veštinama, znam da to mi koristimo, ali baš da nam stoji ta formulacija u zakonu; ne vidim zašto predlagač zakona nije ovo prihvatio. Kada smo već kod udruženja potrošača i saveza potrošača, povodom ovoga predloga zakona čulo se negodovanje, a to smo čuli i na sednicama nekih odbora ovde, gde su predstavnici raznih organizacija potrošača i saveza prilično optuživali Ministarstvo za trgovinu i usluge o tome da hoće da stavi pod svoju kapu sva udruženja potrošača. Oni vas praktično optužuju da hoćete da podržavite sve saveze i vidim da su ljudi iz ministarstva upoznati sa ovim njihovim optužbama. Na osnovu onoga što sam čula od njih i što sam imala prilike da čitam, čini mi se da su njihove optužbe osnovane. Oni kažu da ste vi u jednom trenutku hteli da osnujete u okviru ministarstva i agenciju za zaštitu potrošača, pa vam nije to uspelo, pa ste onda osnovali neki centar za zaštitu potrošača, pa da ste onda imali jedan konkurs o dodeli četiri miliona dinara, što nije mnogo. Oni su izračunali da je to praktično pola dinara po glavi potrošača u Srbiji, odnosno svih stanovnika i da ste praktično tražili nemoguće uslove kako bi udruženja na lokalnom nivou došla do tih sredstava, da je trebalo čak prikupiti 24. Taj konkurs je praktično raspisan da bi se na lokalnom nivou javljala udruženja koja će da budu pomoć opet tom centru za zaštitu potrošača, koji se opet nalazi u okviru Ministarstva za trgovinu i usluge. Dakle, ako pogledate kako vi zamišljate tu strukturu, ne želim da vas optužujem da ćete vi zaista nešto uticati na sva ta udruženja, ali onaj ko vas plaća i ko odlučuje o tome da li ćete imati sredstva da sprovedete nešto na lokalnom nivou, obično vas on i kontroliše. Kada je reč o zaštiti potrošača, nigde u svetu država ne kontroliše udruženja i saveze potrošača. Oni bi praktično trebalo da samo štite potrošače i da im je to jedini interes i praktično da opominju one koji su na vlasti, danas ste vi, sutra će biti neko drugi, da opominju, da ukazuju na probleme i da samo štite potrošače, a u njih potrošač mora da ima potpuno poverenje, tako da ta udruženja i savezi moraju da budu i samostalni i nezavisni.
Na član 129. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković želi reč. Nema više vremena, nažalost. Na član 129. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Amandman na naziv glave XIII podneo je narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 137. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč.
U članu 137. Predloga zakona navedena je jedna apsurdna rečenica koju moramo korigovati i u tom pravcu je usmeren amandman. Amandman se odnosi na sudsko utvrđivanje nepoštenog poslovanja. Naime, ovako kako je predloženo u Predlogu zakona možemo videti da je prvo ova formulacija nelogična, ona je nejasna, ona je nepotpuna i kao takva ne bi smela da ostane u zakonu. Pročitaću je zbog javnosti: U članu 137. kaže se sledeće: Potrošač čije je pravo ili interes povređen može da podnese zahtev za pokretanje postupka zabrane nepoštenog poslovanja". Prvo, jezički ovo ne može da stoji ovako. Šta sam predložio amandmanom? Da se umesto reči "zabrane" ugradi reč "preispitivanja", preispitivanja nepoštenog poslovanja. Znači, ukoliko potrošač pokrene postupak u smislu utvrđivanja nepoštenog poslovanja, sud će utvrditi ovo što je ovde napisano. Utvrđivati da li je zabranjeno nepošteno poslovanje, jeste, zabranjeno je. On će odbiti ponuđača. Imamo apsurdnu situaciju – da vi dozvoljavate nepošteno poslovanje. Sud ne može ništa drugo utvrditi. I logički, i ciljno i jezički ako tumačimo ovu odredbu, onda ćemo videti da je to jedan apsurd. Zašto niste prihvatili ovaj amandman? To ste naveli u obrazloženju, pa ste rekli sledeće – amandman se ne prihvata zbog toga što nije u skladu sa pravnim standardima relevantne direktive EU koja se preuzima ovom odredbom i prirodom instituta. Tu su upravo apsurdi, što mi direktno inkorporiramo i harmonizujemo evropsko zakonodavstvo sa srpskim zakonodavstvom. Ne možemo na taj način. Prvo, pravnik uvek mora imati presudnu ulogu u odlučivanju logičke i jezičke konstrukcije svake rečenice. Ako direktno prevedemo ono što piše u direktivama EU, onda imamo ovakvu situaciju. To je apsurd i to morate otkloniti. To je uslov normalnog rada, normalnog tumačenja i normalnog normiranja u pravnom sistemu Republike Srbije. Ako budemo ovako radili kao što vi radite, prepisujete, prevodite i direktno prepisujete u pravni sistem sve ono što piše u EU, onda vas pitam – šta će vam onda u ovoj skupštini 350 radnika? Bar 60% su pravnici. Pravnici onda ne trebaju. Prepisujmo samo ono što piše u evropskim direktivama, evropskom zakonodavstvu, uporednom zakonodavstvu, pravnici nam ne trebaju. Pravnici u Vladi takođe ne trebaju, pravnici u ministarstvima ne trebaju. Prepolovimo administraciju, najbolji je to način. Šta ćemo dobiti u pravnom sistemu? Krnje zakone, nejasne zakone, nepotpune zakone, nepotpun pravni sistem. Pokušajmo razmatrajući reč po reč, slovo po slovo, odredbu po odredbu, da korigujemo kroz amandmane, da ispravimo sve ono što je jasno, što je vidljivo. Međutim, odbijate to sve. Iskoristiću ono vreme koje imam kao predstavnik poslaničke grupe. Ovako kako je koncipiran ovaj zakon, nećemo ostvariti ono što je stvarni smisao, stvarna potreba građana Srbije, a to je zaštita potrošača. Zašto nećemo? Zato što smo iz odredaba zakona izbacili ono što je ovog trenutka najbolnije. Najbolnije je većini građana Srbije poslovanje u bankarskom sistemu. Svako onaj ko je ušao u banku, a pozivali ste, molili ste, kumili ste, lobistički se postavljali u ime tih banaka, koje je nekolicina ljudi iz Vlade dovela na ovo tržište. Monopolizirali ste bankarski sistem. Građanin kada je ušao u banku, od tog trenutka je počela pljačka, to se drugačije ne može nazvati. To je prevara i pljačka. Ovoga trenutka građani Srbije plaćaju najveće kamate u Evropi, najveće marže i najveće naknade. SRS godinama ukazuje na ove društvene anomalije i probleme koje imaju građani Srbije. Zašto vi to ne otklanjate? Ne smete? Upravo ti lobistički bankarski krugovi su vas postavili. Ovu vladu su postavili upravo ti bankarski krugovi, ali ne iz Srbije, nego sa Zapada. Vi to jako dobro znate. Sada ću ovde da kažem nešto što je izjavio premijer ove države u najvišoj svetskoj instituciji, u OUN. Tamo je na jednom skupu rekao sledeće – Banke u Srbiji naplaćuju šest do sedam puta veće marže nego što to naplaćuju u matičnim državama. Žalio se svetu, on to ovde nije smeo da kaže, nego je tamo u uvijenoj formi rekao ono što boli svakog građanina. Rekao je istinu. Zašto Vlada, zašto ministarstva, zašto Narodna banka ne čine da smanje te marže, za koje je on rekao da su šest do sedam puta veće u Srbiji nego što su u matičnim državama odakle je došao taj kapital. Šta je napravila Narodna banka, šta je učinila Vlada? Ona je monetarni i finansijski nosilac nadležnosti u ovoj oblasti. Ništa. Ne sme ova vlast učiniti bankama ništa. Zašto? Zato što postoje određeni sporazumi, formalni i neformalni. Jedan od formalnih je onaj u Beču. Onog trenutka, a to su vam jasno tamo i rekli, ako bilo šta učinite u smislu korekcije rigidnijeg pristupa nastupa i normative, povući ćemo kapital, onaj koji smo uneli u Srbiju, izvući ćemo kapital, a vi kapitala nemate. To je naša žalosna stvarnost. Da li je to vama jasno? Jeste. I narod to mora znati. Uništili ste srpski bankarski sistem, dovukli ste banke sa zapada, od njih ste napravili monopoliste ovde, odnosno sami su oni ovde monopolizirali, nije ovde stvorena nikakva konkurencija. Da sam u pravu najbolje govori činjenica koju je izneo bivši guverner kada je rekao da moramo biti svesni toga da mi nemamo vlastiti kapital, to je jedna od rečenica guvernera pre dve godine. Na tržište su došli oni koji su bili najbliži. To nije tačno, oni koje ste vi doveli, oni su došli. Dalje, šta kaže guverner, onaj ko donosi kapital, on određuje uslove pod kojima će prodavati svoj kapital. To je činjenica. Zadatak guvernera Narodne banke, zadatak Vlade kao nosioca monetarne i finansijske vlasti jeste da stvori uslove ekonomske, monetarne i finansijske utakmice, da dovuče daleko više kapitala iz više bankarskih sistema. Zašto ovde nemamo kinesku banku? Zašto imamo rigidnu rusku banku koja se bavi jednim segmentićem bankarskog poslovanja? Zašto nemamo sa drugih bankarskih i finansijskih tržišta prisutne banke ovde? Zato je odgovorna vlast i Narodna banka. Još jedan segment o kome se mora govoriti, a njega nema u zakonu, ali to je bolna činjenica o kojoj se ovde mora razgovarati. To je crno tržište. Mi kažemo zaštitićemo potrošača kroz legalne tokove, trgovačke, finansijske, ekonomske, turističke. Šta je sa crnim tržištem? Šta nem kažu podaci o crnom tržištu? Institut koji je pre dve i po godine radio istraživanja došao je do podataka da je na crnom tržištu ukupno 2003. godine 26% roba i usluga. Dalje, 2008. godine kada su oni radili istraživanja, 32,8% je učešće crnog tržišta u odnosu na BDP. Znači, 6,8% je povećanje od 2003. na 2007/2008. godinu. Koliki je danas? Pojedini ekonomski analitičari kažu da je blizu 40%. Dakle, 30 i nešto milijardi evra, ono što je BDP ove države, pa pomnožimo sa četiri i to je 12 milijardi evra i toliko je u nekom crnom tržištu. Šta je to sve na crnom tržištu od roba i usluga? Imamo štošta, mi to vidimo na pijacama, na ulicama, trgovima, pored prodavnica, kafića, restorana i to crno tržište je svuda. Vi ste dozvolili crnom tržištu mogućnost da nadoknadi ono što nisu mogli nadoknaditi na svojim legalnim radnim mestima, jer nemaju više radnih mesta, otišli su na biroe za zapošljavanje. Njihove fabrike su prodate i ljudi se moraju snalaziti, ali je problem u tome što je to strahovito odlivanje BDP i što na tržištu danas imamo od igle do lokomotive. I ja sam kao i svi vi, kao i svi mi, svakodnevni kupac pojedinih roba tog tržišta. Najveći problem je kod onih roba koje izađu na crno tržište, a nemaju kontrola, ni higijensku, ni zdravstvenu, ni sanitarnu ni bilo koju drugu, ni sve ono što drugi proizvodi imaju. Trujemo sebe, trujemo generacije koje dolaze. Sve mi to znamo, a ništa ne činimo. Gde su tu inspekcije, gde je tu odgovoran rad vlasti da zaštiti građane, da zaštiti potrošača? Svakodnevno imamo na stotine i hiljade prevara upravo tih uličnih prodavaca, ljudi se snalaze. Država je ta koja mora zaštititi potrošače. Ovaj zakon i sam naslov ovog zakona je zaštita potrošača, ali zaštite potrošača. S obzirom da mi ističe vreme i još samo dve rečenice. Dokle smo mi doveli ovu skupštinu i koja je to apsurdnost našeg zasedanja, evo to nam je pokazao današnji dan. Ministar koji je trebalo da bude ovde, jer ovo je jedan od najvažnijih zakona, on je morao biti prisutan i nema važnije stvari nego njegova prisutnost. Izbegao je dolazak, nema ništa važnije, ali nije došao. Ovde smo imali ministra zdravlja, ali ministar zdravlja s obzirom na probleme u zdravstvenim sistemu ne sme izgubiti jedan minut ovde. On ne može braniti ovaj zakon. Njegovo prisustvo je nepotrebno. Da sedi ovde, da gubi vreme, to je apsurd. Uz to, ovde su stalno prisutni predstavnici Ministarstva, u ovom slučaju Ministarstva trgovine i usluga, i oni također gube vreme, oni se ne mogu uključivati u raspravu, oni sede strpljivo, a imaju stotine obaveza, došli su ovde, gube vreme zajedno s nama. Sve ovo što smo govorili i što smo ukazivali to je samo jedan vetar, jedna magla koja će pasti i koja će nas ošinuti, a posebno generacije koje dolaze iza nas. Predsednice Skupštine, povedite računa, pogledajte poslovnik o radu, jer ova apsurdnost se mora otkloniti. Znači, ili ministar ili nema zasedanja. Ja sam se našalio neki dan kada smo rekli da je dnevni red najbolje čuvana državna tajna. To ne sme da bude, tačno se mora znati do kraja godine koje ćemo zakone raspravljati, tačna satnica. Možemo prekoračiti dva sata, možemo pet sati, ali se ne može znati sada koje će tačke dnevnog reda biti u utorak, sredu itd.. Ministri, Vlada, oni moraju imati raspored našeg zasedanja da se prilagode da tog dana nema odgovornijeg posla nego taj posao da dođu ovde i da brane ono što je predloženo. Razmislite o tome, menjajte Poslovnik, ali za SRS ovo je apsurd. Menjajte ga.
Na naslov iznad člana 143. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Reč ima gospodin ministar dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja i predstavnik Vlade.
Gospođo predsednice Skupštine, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zaštita potrošača je multidimenzijalna oblast i ukršta i horizontalno i vertikalno različite sektore, i ima dimenziju zaštite na tržištu, dakle, ekonomsku dimenziju koja je neosporno najvidljivija, ali takođe ima dimenziju zaštite bezbednosti i zdravlja potrošača, kao i zaštitu održive životne sredine. To su sve različiti aspekti zaštite potrošača. Nije slučajno da u Evropskoj uniji i Evropskoj komisiji sektor zdravlja i sektor zaštite potrošača je jedan. Komesar u EU je za zdravlje i za zaštitu potrošača. Dakle, ako bi ste postavilo pitanje da li postoji kvalifikovanost članova parlamenta bilo koje zemlje na ovoj planeti da raspravlja o različitim zakonima bez obzira na profesiju, naravno da je odgovor da. Tako isto ako bi se postavilo pitanje – da li članovi jedne vlade u sistemu parlamentarne demokratije, koje je neosporno najmanje nesavršen sistem da jedno društvo bude organizovano, da li stoje iza Predloga zakona kao članovi Vlade, naravno da je odgovor pozitivan. Nije neophodno biti ekonomista ili pravnik pa razumeti duh, srž zakona, njegovu osnovnu poruku, njegovu svrhu i njegovo mesto u nacionalnoj legislativi. Dakle, to što samdobio zadatak koji mi je Vlada dala da budem sa vama kada se govori o zaštititi potrošača jedan od prirodnih poteza koji izvršna vlast u ovoj zemlji ima. Čini mi se da sam naveo dovoljno argumenata u prolog tome da zaštitu potrošača sagledate iz svih različitih uglova kao veoma složenu oblast. Kamo sreće da Srbija ima višedecenijsku tradiciju zaštite potrošača kao temelja države. Mi uopšte danas ne bi smo na ovaj način razgovarali o zaštiti potrošača. Mi svo danas imali prilike da naučimo mnoge lekcije iz oblasti zaštite potrošača, da otvorimo različite teme i činjenica da diskusija o ovome propisu traje u javnosti Srbije već više od dve i po godine pokazuje koliko nam je značajno. Svako od nas je potrošač. Svakoga dana na različite načine. Pre svega želim da vam zahvalim da čitavog ovog dana uopšte nisam doživeo kao gubitka vremena, naprotiv. Doživeo sam kao vrlo dobru priliku da čujem različite uglove gledanja na zaštitu potrošača, čak i onda kada je bilo uvredljivih strelica, otrovnih, koje se ponekad u parlamentu moraju da podrazumevaju. Bilo bi dobro da je kritika bila konstruktivna i da je opozicija bila konstruktivna, i da je razumela da je u ovom trenutku zakon o zaštiti potrošača ovakav kakav je predložen rešenje za oktobar 2010. Moj kolega ministar Slobodan Milosavljević vam je krajnje iskreno, otvoreno i precizno predočio zbog čega je oblast potrošačkih kredita i oblast zaštite u finansijskom i bankarskom sektoru ne ostavljena za ne znam koja vremena, nego vrlo precizno sročena, i imate pravo da prozovete i njega i Vladu da do kraja ove godine propis koji definiše naša prava, kao potrošača u finansijskom tržištu, bude pred vama. Da li je bilo neophodno da pređete čitavu azbuku amandmana, ponavljajući ocene koje ćete verovatno još jednom ponavljati, nadam se konstruktivnije nego danas, u procesu izgradnje propisa koji će sve nas zaštititi od banaka. Čini mi se da je i to oblast koju smo jedno vreme bili zaboravili, pa na banke nismo mogli ni da računamo, ali to su bila vremena u kojima kao potrošači niste mogli na benzinskoj pumpi da kupite benzin neko iz kanti na ulici, a decu ste morali da učite 5-6 godina kako izgleda uopšte čokolada. Ta vremena su iza nas i mislim da je dobro što građani Srbije danas imaju priliku da čuju o zaštiti potrošača na jedan kvalitetan način, iz različitih uglova, različitih pogleda. Rekao bih da smo se mi u jednom saglasili da posle donošenja ovog zakona, zaštita potrošača u Srbiji sigurno je da će biti bolja nego što je bila pre donošenja ovog zakona. Navešću vam jedan primer, da će Vlada Srbije na osnovu ovog zakona, koji će početi da važi 8. januara 2011. godine, osnovati nacionalni savet za zaštitu potrošača, kao Vladino telo koje će okupljati pod obavezno različite sektore, uključujući nevladin sektor i udruženja koja se bave zaštitom potrošača. Ne bih vas zamarao nečim što nije direktno predmet ove rasprave, ali je ovde ponovo od pojedinih poslanika pomenuto nešto što se ticalo vakcinacije ineću ponavljati ono što sam govorio na početku ove rasprave, ali sam dužan da kažem da kada neko početkom 21. veka problematizuje vakcinaciju kao jedan javno-zdravstveni potez koji je čovečanstvu doneo spasenje od mnogih bolesti i kada ne razume zašto jedna odgovorna Vlada nabavlja vakcine, pri tom krajnje razložno, racionalno, štedljivo, oprezno i pažljivo, i onda naloži onome ko je po zakonu dužan da ih kupi po postupku predviđenom propisom, Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, a da se bude protiv toga na ovakav način kritike i da se kaže – šta će nam toliko i šta kad ostane, to pitanje liči na pitanje koje biste postavili – zašto se na aerodromima kupuju skupa vatrogasna vozila da stoje na pisti i da nikada ne budu upotrebljena ili skoro nikad? Zašto, to košta stotine hiljada evra, ona stoje na pisti, nikada se ne upotrebe, propadnu i na kraju kupite nova? Zato što je to odgovoran potez zaštite i prevencije, zato što ih kupite zbog toga što ste se unapred odlučili da će taj aerodrom da bude zaštićen i ako se nešto, ne daj bože, upali, imaćete najmodernije vozilo koje je testirano da u svakom trenutku može da reaguje ili, prosto, srpski rečeno, za ne daj bože. Kone razume suštinu značaja vakcinacija, ko to problematizuje uprkos sviargumentima, onda mi je zaista žao što poseduje diplomu škole zdravstvene struke. Toliko o tome. Narod će to mnogo bolje razumeti nego što umem da objasnim. Dakle, na jednostavno pitanje – da li će svi poslanici u ovoj časnoj zgradi, kad usvoje zakon o zaštiti potrošača, moći da tvrde – posle ovog zakona napravili smo još jedan korak napred u zaštiti potrošača, na putu koji nas čeka, koji nije lak, i nije brzo i lako preći ga, na tom putu nam treba do nove godine predlog koji će NBS, zajedno sa Ministarstvom trgovine i usluga, predložiti Vladi i Vlada ga usvojiti i poslati ga vama, koji će nas potrošače zaštititi na finansijskom tržištu, i onda se boriti da ta rešenja budu sve bolja. Ministar Slobodan Milosavljević, ponavljam, obrazložio je na početku razloge zbog čega se ovakav zakon nalazi pred vama.. Zahvaljujem vam što smo svi zajedno građanima Srbije pokazali da je zaštita potrošača vrlo visoko i da ne postoji ni zanat, ni škola u kojoj se to uči. Ne, to se tiče i ekonomiste, pravnika, doktora, učitelja, nastavnika, radnika, i rudarai onoga ko nema posao i ko je ne zaposlen, i onog ko je uči, i onog ko je mlad i ko je star. Zaštita potrošača je civilizacijska stepenica. Hvala vam što ćemo tu stepenicu preći jasnom većinom glasova. Izviniteza dužinu.
Gospodine ministre, zahvaljujem. Nismo ni jednog momenta sumnjali u kompetentnost i hvala vam što ste danas radili s nama i sve vreme aktivno pratili naš rad. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Gospodo poslanici, zahvaljujem i vama. Sutra ćemo u 11.00 sati nastaviti rad. Zahvaljujem i saradnicima naših ministara.