Gospođo predsednice, predsedništvo, drage kolege, prvo želim da izrazim zadovoljstvo što već drugi dan radimo po dnevnom redu i bavimo se onim čime inače Skupština, po Ustavu, treba da se bavi – donošenjem zakona i ratifikacijom ugovora. Danas raspravljamo o jednom dokumentu koji je, rekao bih, ekonomsko-trgovinskog karaktera i, kao takav, trebalo bi da ima stručnu analizu, da se istaknu prednosti ili eventualne rezerve oko tog dokumenta. Međutim, svi znamo da on ima širi značaj, jer posle dugog naizgled kolebanja Srbije da li će u Evropu ili neće, kada će, da li će zaostajati ili ne, imam utisak da su i poslednji izbori i sve ovo što se događalo tu dilemu otklonili. Srbija se opredelila za evropske integracije na slobodnim izborima i u javnome mnjenju. Oko toga više nema kolebanja. Čak su, čuli smo, i stranke koje su dosta dugo imale velike rezerve, takođe spremne da podrže evropske integracije uz, naravno, određene rezerve, amandmane itd. Ali, ono što je bitno, što želim da konstatujem, to je, rekao bih, apsolutno shvatanje svih političkih faktora da naša integracija u EU nema alternativu. Sada nam preostaje da vidimo kako ćemo tome pristupiti. Naravno, problem je i u tome kako razumemo današnji svet. Odavno je poznato da ništa nije tako snažno kao ideje kad im dođe vreme. Ideja evropskog ujedinjenja veoma je stara. Javljala se još za vreme Francuske revolucije. Ali onda su bile nacionalne ekonomije te kojima je odgovarao jak državni okvir i Evropa je krenula putem nacionalnih država. Danas ujedinjena Evropa nije rezultat nekakve ideološke priče, nije rezultat nekog projekta koji bi imao isključivo ideološko-politički karakter. Ona je rezultat nužnosti ekonomskog razvitka, pre svega tehnologije. Evropa se udružila zbog toga što je poznato da danas niko ne može biti konkurentan na svetskom tržištu ukoliko je ono manje od sto miliona potrošača. To diktira ekonomija, to diktira tehnologija, to diktira moderni razvitak sveta. Zato se Evropa ujedinjuje. Sve evropske zemlje nisu slučajno to razumele i shvatile i uključuju se u taj projekat. Mi smo dosta vremena izgubili, da ne ulazimo u analize zašto se to tako dogodilo, ali najzad je taj deo završen i mi smo sada pred prvim koracima pristupanja EU. Neću govoriti o ekonomskim prednostima, o tome je govorio potpredsednik Đelić, o tome su govorili i drugi govornici. Hoću da govorim o nečem što se tiče kulturnog, političkog, društvenog razvitka zemlje. Ništa ne može da unazadi jedno društvo kao što to može izolacija. Drugim rečima, moramo znati da je razvoj kultura rezultat međusobnog dijaloga ljudi. To važi i za trgovinu, i za ekonomiju, važi, pre svega, i za kulturu i politiku. Ako mi razumemo da je jedino varvarstvo autohtono, kome ništa nije potrebno i nikakav kontakt sa drugima, onda moramo o tome povesti računa. Kultura nastaje kontaktima i uzajamnim uticajima. Ulazak u EU znači upravo to – otvorena vrata, kontakti sa različitim kulturama, različitim istorijama, različitim ekonomijama.To uzajamno obogaćuje svakoga. Od svega me najviše raduje to što ćemo ne samo ekonomske standarde, nego i političke, kulturne i socijalne standarde razvijenog sveta morati ovde da primenjujemo. Tu postoje tri elementa. Postoje građani koji su željni i posla, i slobode, i prava i bezbednosti. Postoji i društvo, koje takođe želi napredak, ali koje, takođe, ima i konzervativne institucije i elemente koji usporavaju njegov razvitak. I postoji država, koja je, po mom mišljenju, pružala najveće otpore i bojim se da ćemo upravo, bez obzira na političku volju i želje Vlade, kroz upravu i razne državne institucije, kroz njihovu inerciju, imati najveće otpore. To će sve biti savladavano našim priključivanjem EU. Naravno, mi možemo na ovo pitanje gledati i istorijski. Nema više nikakve iluzije o tome da Srbija pripada, po svom geopolitičkom položaju, po svom istorijsko-kulturnom položaju, zajednici evropskih naroda. Ali, to treba da učinimo iskreno i svesno, i da doprinesemo i sami, svojim kulturnim identitetom, svojim vrednostima, bogatstvu Evrope i ovog sveta sa kojim želimo da sarađujemo. Danas živimo u veoma ubrzanom vremenu. Nažalost, toga nismo uvek bili svesni. Vreme koje imamo nije naše, nego je vreme građana, pojedinaca, ljudi i svako ovde izgubljeno vreme upravo znači izgubljeno vreme za građane. Zbog toga je neophodan racionalni rad. Čuli smo ovde i predloge, da ćemo sve zakone koji su neophodni, koje od nas zahteva i Savet Evrope, koje od nas zahteva i pridruživanje EU, usvojiti u ubrzanom ritmu i da ćemo, uz veliku saglasnost, sarađivati. Naravno, da bi jedan projekat imao veliki uspeh, veoma je važno i da on ima široki konsenzus unutar našeg društva. Verujem da će čak i one političke grupacije koje su imale otpor prema udruživanju sa Evropom vremenom početi da vide blagodeti i prednosti takvog projekta i da će nailaziti na sve manje otpore. Svaka vlada, ako sebi misli dobro, mora da vodi dijalog s opozicijom, mora da neguje opoziciju. Zbog toga se zalažem da u svakom trenutku ovde sarađujemo potpuno ravnopravno i da uvažavamo prava i onih koji nemaju većinu da donesu određenu odluku. Svaka kritička primedba samo koristi jednom projektu. Verujem da ćemo, posle ratifikacije ovog sporazuma i onog o kojem ćemo razgovarati sutra, krenuti putem ubrzanog integrisanja naše zemlje ne samo u Evropu, nego naravno i u ostali svet i u bolju saradnju i sa drugim zemljama, kao što su Rusija i druge, a ne samo sa Evropom. To znači našu otvorenost prema svetu i to jeste izvor naše budućnost. To je što sam želeo o ovome da kažem, uz zadovoljstvo što se krećemo u pravom smeru, što smo pokrenuli naš vagon sa slepog koloseka na kojem smo se u jednom trenutku našli. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio gospodin Velimir Ilić.
Poštovani narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da slušamo profesora Mićunovića kako nam je lepu priču ispričao o Evropi i mi smo presrećni što će Evropa nas prihvatiti, i što će se kultura razvijati, i što ćemo ekonomiju srediti itd., ali, gospodine Mićunoviću, ta Evropa je jednoj suverenoj Srbiji uzela veliku cenu za ovo o čemu vi sada govorite – 15% teritorije. Niko u Evropi nije platio takvu ulaznicu i to je političko siledžijstvo, koje je napravljeno nad Srbijom. Zato vas molim, vi ste uticajan čovek, predsednik ste Političkog saveta DS koja je ovde nosilac vlasti, imate svakodnevne kontakte sa Evropskom zajednicom, zašto se ne izborite da nas cene, da nas poštuju, da nas shvate kao partnere a ne da nam otimaju deo teritorije? To je ponižavajuće za jedan narod. Lepo je to, i hoćemo mi u Evropu, i svi ćemo, nije ništa sporno, i opozicija i pozicija, ali shvatite, EU siledžijski uzima 15% teritorije suverene države Srbije bez blagoslova Saveta bezbednosti i radi šta hoće. Naši političari koji kontaktiraju s njima toliko su nas ponizili, omalovažili, potcenili, da to Srbija nikad u svojoj istoriji nije doživela. Naravno, sada nam postavljaju dodatne uslove i sada ćete vi toj predivnoj Evropi da priznate nezavisno Kosovo, da im isporučite koga god hoće. Što ih ne pitate, kada imate kontakte, kakav je to sud u Hagu kad je najvećegteroristu Haradinaja pustio, Orića pustio? Na šta to liči? Tamo sede naši generali koji su obavljali svoju dužnost, bili na radnom mestu i radili svoj posao. Prema tome, ja vas molim, nemojte tako euforično, ono o čemu smo juče razgovarali, pričati o Evropi. Budite ozbiljan političar. Mi dajemo 15% teritorije, mi dajemo naše svetinje. Vi dajete, gospodine Mićunoviću, jer prihvatate Evropu bez ikakvog uslova. Objasnite im o čemu se radi. Mi hoćemo u EU, ali dostojanstveno, uspravno i kao partneri Evropske unije.
Za reč se javio narodni poslanik profesor Žarko Korać. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, način kako mi vodimo razgovor o ovom sporazumu je mera racionalnosti koju danas imamo u Srbiji. Iako Sporazum sadrži u svojim uvodnim delovima osvrt na ljudska prava i demokratske institucije, to je u osnovi ekonomski sporazum i čovek bi očekivao da većina poslanika, ako ne svi, sa stanovišta interesa lokalnih sredina u kojima žive, regiona, odgovori da li smatra da je naša delegacija dobro vodila pregovore, da li je ovaj sporazum u ekonomskom interesu Srbije jer, kao i u svakom sporazumu, u njemu ima stvari koje su vrlo povoljne za nas, ima stvari koje su manje povoljne za nas, ima stvari gde su napravljeni određeni kompromisi. Veliki trud je uložen u ove pregovore koji su dugo trajali i rezultat tih pregovora je ovde – 139 članova, sedam aneksa, sedam protokola. Vrlo su specifični. Nažalost, jako mali broj poslanika u ovoj sali je (njihovo je suvereno pravo da govore kako hoće i šta hoće, to je nesumnjivo) konkretno rekao šta mu se ne dopada u tom sporazumu i šta nije dobro sa stanovišta interesa Srbije kao celine ili regiona u kome se oni nalaze. Na primer, ovde se govori o koncesijama za poljoprivredne proizvode. Ovde ima ljudi koji predstavljaju delove Srbije koji su izrazito poljoprivredno usmereni, privreda je zasnovana na poljoprivredi. Šta to znači za njihov region? Ništa od toga ovde nemamo i to je, nažalost, kažem, mera racionalnosti. Ono o čemu ja želim nešto malo da govorim je činjenica da postoje dve strane koje ovo ugovaraju. Jedna je EU i zemlje koje danas nju čine, a druga je sama Srbija. Činjenica je da su se ovde čuli hvalospevi o radu prethodnih vlada, međutim, možemo vrlo kritički da govorimo o tome šta je urađeno. Samo ću podsetiti da je prva odluka o usklađivanju domaćeg zakonodavstva sa evropskim donesena 2003. godine. Međutim, vlada formirana 2004. godine je taj proces usporila i nisu tačne ocene da je ta vlada ubrzala proces evropskih integracija. Činjenice su da je ona taj proces usporila. Mogao bih da navodim puno argumenata za to – povlačenje svih postojećih reformskih zakona iz skupštinske procedure 2004, sistematsko sklanjanje kadrova koji su na tome radili – tako da su pregovori sa Srbijom o potencijalnom zaključivanju ovog sporazuma otvoreni tek u oktobru 2005. godine, a tek u julu 2006. godine Vlada je usvojila Akcioni plan za jačanje institucionalne sposobnosti za preuzimanje obaveza u procesu evropskih integracija. Dakle, ako govorimo o učinku naše strane, činjenica je da je vlada koja je izabrana 2004. godine taj proces u suštini usporila i da je on išao mnogo sporije nego što je mogao. Tek Akcioni plan iz 2007. godine (samo činjenice da vam iznesem, poštovani narodni poslanici) navodi 44 zakona, koja su morala da se donesu 2007. godine da bi ovaj proces bio ubrzan. Od ta 44 zakona samo nekoliko je usvojeno. Može se reći da je učinak i vlade ali i ove skupštine u 2007. godini katastrofalan što se tiče evropskih integracija. Navešću samo jedan primer. I u Ustavu je to garantovano i, naravno, jedna od pretpostavki ovog sporazuma jeste sigurnost pravnog poretka i zaštita vlasništva. Ustav iz 2006. godine formalno garantuje pravnu sigurnost i neprikosnovenost privatnog vlasništva. Međutim, šta mi do dana-današnjeg nismo uradili? U tome smo jedinstveni, zaista, u svim postkomunističkim zemljama. Nije usvojen zakon o denacionalizaciji. Dakle, Srbija je jedina zemlja koja nije usvojila zakon o denacionalizaciji. Nije donet zakon niti drugi pravni propis koji omogućava da gradsko građevinsko zemljište bude u privatnom vlasništvu a ne u dugotrajnom zakupu i nisu izvršene promene u stvarnopravnom obligacionom zakonodavstvu u cilju bolje zaštite manjinskih prava. Navodim ove primere samo da bih pokazao da, kada se ovakav sporazum sklapa, onda se obe strane na nešto obavezuju i on pokazuje da ono što je sama Srbija uradila u procesu evropskih integracija u smislu harmonizacije zakonodavstva u velikoj meri zaostaje za onim što je realno moglo da se dogodi. Bojim se da će, ako nastavimo da koristimo raspravu o ovom veoma važnom ekonomskom sporazumu sa EU na način kako to sada činimo, iznoseći isključivo političke argumente, Srbija i dalje zaostajati u toj harmonizaciji i da će zaostajati, u suštini, za svojim priključenjem EU. Ako je većina građana opredeljena za članstvo u EU (jer mi nemamo nikakvo drugo okruženje, Srbija je evropska zemlja, mi smo evropski narod i to je najveće izvozno tržište na svetu, drugi najveći uvoznik u svetu je EU, to je jedan ekonomski džin), mi onda moramo drukčije da radimo u ovoj skupštini. To ne znači da se ne vode političke debate, ali kada je ovakav sporazum na dnevnom redu, čovek zaista racionalno očekuje da mu neko odgovori koji mu se član dopada, šta mu se ne dopada, šta misli eventualno da je moglo bolje da izgleda.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Smatram da ova tačka dnevnog reda gubi svaki smisao ukoliko se Vlada ne izjasni i kaže da je amandman SRS-a sastavni deo Predloga zakona. Pošto Vlada još to nije rekla, onda stičem utisak da se bavimo pogrešnim poslom. Zašto pogrešnim poslom? Zato što nas je neko namerno naterao da ulazimo u debatu o nečemu što je protiv Ustava Republike Srbije. Naravno, ne ulazim u emotivno stanje nekih ljudi (šta im se sviđa, šta im se ne sviđa), međutim, Ustav Republike Srbije obavezuje. E sad, ukratko bih da objasnim zašto Ustav Republike Srbije ne obavezuje Borisa Tadića, ne obavezuje gospodina Đelića i ne obavezuje ove evrofanatike. Evrofanatizam podrazumeva da postoje i evroskeptici. Evroskeptici postoje i u Evropskom parlamentu, ali je zabranjeno da postoje evroskeptici u Srbiji zbog evrofanatika. E sada, šta kaže evrofanatik u svojim sabranim delima? Evrofanatik kaže ovako - ovaj sporazum ili ova dva sporazuma treba da se prihvate jer, ako se ne prihvate, onda Srbija ne može da izvozi 15 tona pastrmke godišnje. Znači, Kosovo i Metohija za 15 tona pastrmke godišnje. Ili, da to pretvorim u ekonomski prepoznatljivije podatke, to je 60 tona šarana godišnje. Šezdeset tona šarana godišnje i izvoz prema Evropskoj uniji u zamenu za gubitak Kosova i Metohije. Juče je jedan mladi poslanik, vođa jedne poslaničke grupe, pričao o pozitivnim stvarima koje su se desile Mađarskoj i Poljskoj onog trenutka kada su ušle u Evropsku uniju. Zaboravio je samo jednu stvar da potencira ovde, da Mađarska nije ušla u Evropsku uniju bez dela teritorije i da Poljska nije ušla u Evropsku uniju bez dela svoje teritorije. Eto, to je ta mala razlika, oko koje se mi razlikujemo. Naravno, DS uopšte ne interesuje ni kolika je država, ni kolika će da izgleda, ni ko će ovde da živi, ni ko će da stanuje. Njima je bitno da potpredsednik može za dve godine u opoziciji da zaradi 11,5 miliona evra. To je američki san, vidite i sami da to može da se ostvari, to nije nikakav problem. Naravno, da malo defiluju, da preuzimaju obaveze, što reče gospodin Mićunović, u ime građana. Sve su obaveze preuzeli u ime građana i sve što je njihova obaveza, koju su glatko potpisali, osetiće građani Republike Srbije. Juče i danas se razgovara u Briselu, to je svojevrsna trgovina (ti meni, ja tebi), a 10. septembra dolazi Serž Bramerc i tada će ova demokratska proevropska vlada da postigne dogovor sa glavnim tužiocem oko toga kako da se efikasno ubije Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu. To je sastavni deo ovog paketa. E sad, pošto je gospodin Đelić bio izdašan i zahvalan kao sagovornik i saradnik, evo, bože sačuvaj šta je on napisao u svom podsetniku. Bože sačuvaj, gospodine Đeliću. Naravno, on je pravio ovde sinopsis i šta da mu novinari postave kao pitanje da bi on dao odgovor, a zna se već i odgovor. Recimo, na pitanje šta misli o tome da li se oseća kao izdajnik, pa on odgovara. Navešću samo nekoliko interesantnih pitanja i odgovora. Jedno od tih pitanja jeste: Da li ste pokušali da pregovarate promenu SSP kako bi EU potvrdila da je KiM sastavni deo Srbije? Šta je pripremio za odgovor gospodin Đelić? Kaže ovako: Takva odredba stoji u našem Ustavu i nema potrebe da nam bilo ko drugi potvrđuje najviši pravni akt naše zemlje. Evropska unija nema nadležnost da odlučuje o takvom pitanju. SSP sadrži odredbu koja jasno štiti teritorijalni integritet Srbije i sve drugo su zlonamerne političke manipulacije. To znači "ide maca oko tebe, pazi da te ne ogrebe". Zašto? Zato što postoji i još jedan vrlo važan deo o kome gospodin Đelić neće da priča, a taj deo se, recimo, zasniva na svojevrsnoj hronologiji. Samo ću da navedem neke datume. Recimo, 7. novembar 2007, 6. decembar 2007, 28. januar 2008, 16. februar 2008, 17. februar 2008, 28. februar 2008, 9. april 2008, 29. april 2008. i – najvažniji datum u celoj toj hronologiji – 11. maj 2008. godine. Sve je urađeno, i sa parafom, i sa potpisom, i sa pregovorima, i sa proevropskim snagama itd. da bi se instalisao izdajnički režim u Srbiji jer očigledno neki u zapadnoevropskoj uniji nisu završili prljav posao sa Republikom Srbijom. Sada nam se nudi sporazum. Države članice Evropske unije to potpisuju, Srbija potpisuje, još dve evropske agencije. Od 27 država Evropske unije njih 20 je priznalo nezavisno Kosovo i Metohiju. Šta njih obavezuje u ovom sporazumu? Ništa. Kad je ovaj sporazum stupio na snagu? Prvog jula, nezavisno od toga da li vi hoćete ili nećete. Šta se desilo 28. aprila? Oni dali saopštenje - ništa se ne priznaje u ovom sporazumu, još nije stupio na snagu, čeka ratifikaciju u ovim državama članicama Evropske unije. Kad će oni to da ratifikuju? Nikada. U međuvremenu Euleks ulazi. Piter Fejt daje neke izjave, neću da ih čitam pošto će verovatno neko iz SRS-a da pročita kakve su to izjave, da su poželjne države koje su prijatelji nezavisnog Kosova. Mi prijatelje nezavisnog Kosova imamo u Vladi. Ministar za Kosovo i Metohiju i njegov državni sekretar – to su bili funkcioneri kosovske vlade, Goran Bogdanović i ovaj Oliver Ivanović, on samo što još nije bio u SRS-u, u svim strankama je bio. Koja je to državna politika? Vi ste prodali Kosovo i Metohiju, samo je pitanje kako da se to prizna, kako da se to saopšti. Za šta ste prodali? Za 15 tona pastrmki i 60 tona šarana godišnje. E, to je vaša cena, tol'ko vi koštate. Dokle ćete da trajete? Do onog momenta dok neko u Evropskoj uniji ne proceni da treba da vas promeni. Zašto? Ni Amerika ni Evropska unija ne vole gubitnike. Vi ste gubitnici. Jeftini ste. Zbog sitnih stvari, sitnih pogodnosti za vas kao pojedince vi ste u stanju da prodate sve i svašta, ili da budem precizniji, da poklonite. Znači, ova vlast traži da narod puzi. Ovu vlast onda treba gurnuti. Ovo nije vlast ovog naroda. Vlast koja je formirana i koalicija koja je formirana je suprotno volji građana. Gde ste vi to izračunali da je većina građana za ovo što vi pričate? Na bazi dogovora dva lidera i jednog penzionera? Privatna kombinacija, privatna država. Sa tom privatnom bratijom mi nemamo potrebe da vodimo politički dijalog jer bi se svodio na koristoljublje. Mi se ne bavimo politikom radi toga. Čime vi ostvarujete vlast? Čime vi priznajete nekome vlast na Kosovu i Metohiji? Pozivate se na Rezoluciju 1244. U čemu ona i dalje važi na Kosovu i Metohiji? Verbalno se, navodno, protivite onima koji otimaju Kosovo i Metohiju, ali s njima srdačno razgovarate, s njima se ljubite. Bez podrške Solane, ta podrška je vama važna jer ona prouzrokuje strah kod građana i na bazi tog straha vi pravite neke kombinacije sa G17, sa SPS, sa drugima, sa levima, sa desnima, čak se javljaju i neki koji su politički odavno preminuli, poput SPO, ali svako je poželjan da se napravi tih 126, eventualno 128, ne daj bože da se neko razboli, da sve bude rezultat političkog procesa, dogovora, kako reče jedan pre nekoliko dana u nekoj emisiji, kaže - u Skupštini treba poslanici da razgovaraju sa argumentacijom, a ne da se obraćaju građanima. Građani, shvatite da imate vlast koja nema vozačku dozvolu. I zapamtite, što se tiče DS i Borisa Tadića, Kosovo i Metohija vredi 15 tona pastrmke, 60 tona šarana.
Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi potpredsedniče Vlade, da li bilo ko u ovoj sali može imati nešto protiv temelja EU? Ti temelji su definisani ciljevima EU, a to su mir, stabilnost, ekonomska dobit, političko jedinstvo i socijalna jednakost. To su temelji na kojima počiva EU, a to su osnove politike Vlade Republike Srbije. Evropa je, svakako, sećanje na naše poreklo i činjenica da je ulazak u EU spori povratak kući naše države. Da li bilo ko može da ima nešto protiv ukidanja monopola, pospešivanja konkurentnosti naših preduzeća, najvećeg mogućeg tržišta, najboljeg položaja naših ljudi i zaposlenih u inostranstvu i članove njihovih porodica, slobodnog kretanja ljudi, rada i kapitala? Da li neko može da ima nešto protiv jedne genijalne ideje koja je stvarana vekovima, ideje najhrabrijih ljudi tog vremena, Kalergija, Spinelija, Čerčila, De Gola? Protiv ovih ideja su danas oni koji su ostali na đubrištu istorije. Ovde danas, imajući u vidu tumačenja pojedinaca, slobodno mogu reći da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju postoji i da će Srbija vrlo brzo postati član EU. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju postoji u formalnopravnom smislu jer je zaključen između dve ugovorne strane, Srbije i Evropske zajednice i država članica na osnovu saglasnosti njihovih volja, što predstavlja temelj obligaciono-pravnih odnosa. Saglasnost ugovornih strana postoji i oko člana 135. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, koji definiše status Kosova po Rezoluciji 1244. Tačno je da će Sporazum proći ratifikaciju svih parlamenata država članica i mogu da garantujem da će isti biti ratifikovan, imajući u vidu da je čak i za one države koje su priznale nezavisnost Kosova, priznale je na nelegalan način, ta odredba člana 135. apsolutno prihvatljiva i one nisu bile u zabludi, kao što tvrde pojedini pravni analitičari i pravnici pojedinih političkih stranaka, da su one bile u zabludi oko tog člana Sporazuma, pa da je on zbog toga ništav. Taj član je prihvatljiv i za našu državu jer se poziva na Rezoluciju 1244. Nama ta rezolucija predstavlja komparativnu prednost u ostvarivanju svojih prava pred Savetom bezbednosti i Generalnom skupštinom Ujedinjenih nacija. Zašto je taj član prihvatljiv za obe ugovorne strane? Pa, zato što se tim članom definiše faktičko stanje, definiše se neprimenjivost Sporazuma na teritoriji na kojoj država, nažalost, nema kontrolu. Ponavljam: nažalost, nema kontrolu ni u formalnom ni u pravnom smislu. Zašto je ta odredba u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju? Iz jednog razloga, zato što je taj sporazum trgovinski i postavlja se jedno logičko pitanje - kako će Srbija preduzimati određene mere iz ovog sporazuma ukoliko to nije moguće na delu teritorije Republike Srbije? Ponavljam: nažalost, nije moguće. Zato je status Kosova definisan članom 135, jer bi Sporazum bio neprimenljiv, imajući u vidu da se radi o jednom trgovinskom sporazumu. Pa, zar mi da odgovaramo za kršenje ljudskih prava na Kosovu, za kriminal, za korupciju? Da li mi ubiramo poreze dole? Da li mi kontrolišemo carinu, policiju? Na kraju, da li mi otplaćujemo kosovski dug? Zar mi da ga otplaćujemo? To ne dolazi u obzir, to ne bi bilo realno. Na taj način posebno finansiramo albanske teroriste. Optimizam o ratifikaciji Sporazuma u parlamentima zemalja koje su priznale Kosovo crpim iz činjenice da su taj čin preduzele i vlade tih zemalja a da nisu svi parlamenti bili za nezavisnost Kosova, imajući u vidu stav parlamenata Italije i Češke, koji su iskazali stav protiv njegove nezavisnosti. U pogledu dela Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji definiše obavezu Srbije da sarađuje sa svim nezavisnim državama u regionu i tumačenja da se ta obaveza o saradnji odnosi na Kosovo, napominjem da Kosovo nije nezavisna država. To zapravo nije nikakva država. To što je 20 evropskih zemalja priznalo Kosovo ne znači da je Kosovo priznato od strane EU, imajući u vidu da EU nema formalnopravni legitimitet za priznavanje država. Savet ministara je telo koje je moglo da da preporuku članicama da pristupe priznanju Kosova, ali to nije uradila. Ne zaboravite da Savet ministara nije nikada naveo da treba priznati Kosovo. Za spoljnu politiku EU neophodan je konsenzus članica i o spoljnoj politici odlučuje se konsenzusom, a ne većinom. Podsećam vas da sedam država nije priznalo nezavisnost Kosova. Obavezujući su akti EU samo u prvom stubu EU, a to su evropske ekonomske zajednice, a to su upravo akti između kojih je jedan i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju nakon njegove ratifikacije. Dakle, priznanje nezavisnosti Kosova od strane pojedinih zemalja EU ne znači da je EU priznala Kosovo, niti je taj čin, koji su preduzele navedene države, obavezujući za državu Srbiju. To je volja njihovih vlada, koja u formalnopravnom smislu za nas ne predstavlja ništa do trenutka koji se nikada neće dogoditi, a taj trenutak je da Kosovo postane nezavisna država priznata od strane Generalne skupštine EU. Čin priznanja samozvane države ima formalnopravno dejstvo, ali samo za onu državu koja je to priznanje učinila, a međunarodnopravno nema nikakvo dejstvo. Međunarodnopravno gledano, Rezolucija 1244 je na snazi. Mi ćemo svoja prava braniti pred Međunarodnim sudom pravde, u Ujedinjenim nacijama, ali ne pred sporazumom koji nam je na dohvat ruke i koji nam daje velike mogućnosti. Naravno, to su samo velike mogućnosti, od nas zavisi da li ćemo benefite koje donosi ovaj sporazum realizovati. Raduje me i primer koji je juče naveden po pitanju Makedonije, da je prosečna plata manja od naše iako je Makedonija potpisala Sporazum o asocijaciji i stabilizaciji pre sedam godina. Upravo to govori o uspešnoj ekonomskoj politici koju smo mi vodili svih ovih godina. Imamo veću prosečnu platu u odnosu na Makedoniju, a garantujem da će ta prosečna plata biti veća nakon potpisivanja, nakon ratifikacije ovog sporazuma i nakon njegovog stupanja na snagu. Pored faktičkog i formalnopravnog, suštinski, stanje na Kosovu je nepromenjeno. Kosovo, kao samozvana, samoproklamovana država, nema nijedan benefit od jednostranog priznanja, tako da taj status ne može biti održiv na dugi rok. Kosovo je priznato od četvrtine ili petine članica UN a stanje ljudskih prava na teritoriji Kosova je, blago rečeno, katastrofalno. Korupcija je katastrofalna, od severa pa do juga Kosova. To je problem koji ne predstavlja element jednog trgovinskog sporazuma koji donosi benefit našoj zemlji. To je problem koji nije nov, to je problem pokidanih korena naše zaboravljene državnosti, koja nije bila ništa drugo nego temelj evropske civilizacije, kulture i tradicije na koju su naši preci bili toliko ponosni. Ko je pokidao te korene? – to je osnovno pitanje. To su oni koji su programski bili za Jugoslaviju, za Srbiju i Crnu Goru. Nama je Srbija na prvom mestu. Evropa se u svojoj istoriji najviše oslanjala upravo na taj svoj ekonomski stub, a to su svakako putevi, mostovi i raskršća različitih kultura na kojima su se ljudi sastajali i razmenjivali i dobra i iskustva. Evropa je i gorela, Evropa je i patila, uvek je bila između mita i stvarnosti, baš kao što je to bila i Srbija, bila je na velikim iskušenjima baš kao što je bila i Srbija, ali je uvek ostala Evropa, za razliku od Srbije, koja najzad ima svoju državnost nakon 80 godina. Izvesno je da je Srbija deo Evrope u svom suštinskom biću, a uskoro će postati deo Evrope i u svom formalnopravnom smislu.
Po Poslovniku se javila narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospođo predsedniče Narodne skupštine, uverena sam da biste reagovali malopre da ste slušali kolegu koji je ovde govorio, koji je povredio dostojanstvo Narodne skupštine i član 104. Poslovnika. Vi ste u to vreme razgovarali nešto s vašim saradnikom i pretpostavljam da vam je to promaklo. Zato sada podsećam i vas i narodne poslanike i javnost Srbije šta je to malopre kolega ovde rekao. To što je na početku svog izlaganja rekao da su danas protiv ovog sporazuma oni koji su otišli na đubrište istorije, ne može da uvredi SRS ako to kaže neko ko se ne usuđuje da izađe sam na izbore zato što zna da ne bi prešao cenzus. Da uvredi nekoga ko ima 82 narodna poslanika, naravno da ne može. Jednostavno želim da vam kažem (onaj je opet pregrizao lanac, izvedite ga) da bi trebalo da vodite računa kada opominjete poslanike, da opominjete sve koji se ponašaju i koji izgovaraju sa ovog mesta nešto što je u suprotnosti sa našim poslovnikom. Ovde je kolega čitao jednu, ne znam kako bih nazvala, nešto što mu je neko napisao (verovatno opet mama Mirosinka, pošto ona svima njima piše govore) i pričao je hvalospeve o Evropi, pričao je o tome koliko je njima stalo do Kosova i Metohije itd., ali je na početku svog izlaganja izgovorio nešto što je u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i što narodni poslanik ne bi smeo da kaže. Rekao je da, nažalost, Srbija nema kontrolu na Kosovu i Metohiji. On je doduše rekao na Kosovu i svi koji to tako kažu već podrazumevaju da je Kosovo samostalna država. Kaže – nema, nažalost, kontrolu ni u faktičkom, ni u pravnom smislu. To je trebalo da primetite. Dakle, G17 plus misli da Srbija nema kontrolu na Kosovu i Metohiji u pravnom smislu. Dokle god imamo ovaj Ustav, dame i gospodo, Kosovo i Metohija je u pravnom smislu sastavni deo Republike Srbije. U faktičkom smislu to jeste okupirana teritorija i, naravno, tu okupaciju podržavaju svi vaši prijatelji koje pokušavate da predstavite kao prijatelje Srbije. Želim još da podsetim na to kako vi vidite saradnju sa Haškim tribunalom. Pre tri dana sam čula gospodina Vuka Jeremića, koji kaže – eto, još samo da spakuju Mladića i Hadžića i Srbija je završila saradnju sa Haškim tribunalom. Dakle, evo vam u Hag svih koje tražite i mi smo saradnju završili, a to što ispod žita pregovaramo sa Seržom Bramercom i ostalima u Haškom tribunalu da za početak ubiju Vojislava Šešelja, a posle će verovatno praviti redosled i sa ostalima, to je saradnja o kojoj se javno ne govori, a za koju mi znamo da postoji. Upozoravamo vas i sada, i upozoravaćemo vas više puta svaki dan, da se ne igrate, da ćete imati ozbiljnih problema u Srbiji ako ubedite Serža Bramerca da on ubedi Žalbeno veće da nametne Vojislavu Šešelju advokata i da na taj način ubije predsednika SRS.
Nisam reagovala zato što ne tumačim konkretno stilske figure poslanika, ali još jednom molim sve poslanike da verbalizuju na pristojan način sadržaje svojih kazivanja. Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Željko Ivanji.
Dakle, da bih pojasnio, prvenstveno mogu da kažem da sam dobro i prošao, imajući u vidu da na mene nije bačena kletva. Podsetiću vas da su kletve bacane u srednjem veku u Evropi, ali je tada postojalo nešto što se zvalo inkvizicija. Inkvizicija je postojala u srednjem veku, ali ne želim danas da od kletvi stradam u Srbiji. I to je jedan od naših ciljeva, jednostavno da Evropa podrazumeva standarde, mir i stabilnost. Standardi su i oni protiv govora mržnje, i protiv nadrilekarstva i ostalih stvari. Dakle, dobro sam prošao. Što se tiče stanovišta da Srbija ni faktički ni pravno nema mogućnost kontrole na Kosovu, pravno je u smislu da se naši pravni akti, nažalost, ne primenjuju na Kosovu. Ponavljam – nažalost, zato što znate šta se dogodilo i u prethodnim godinama i 1999. godine. Prema tome, to je činjenica, to je faktičko stanje. Takođe sam čuo i to da SRS nije decidirano protiv onih elemenata koji su trgovinski, a ovaj sporazum je trgovinski. Nije protiv boljeg života građana. Jedini je problem što to niste razumeli, niste razumeli da se ovim sporazumom nama omogućava bolji život, omogućavaju nam se bolji standardi i omogućava nam se jedan potpuno normalan život koji, jednostavno, u Evropi neće biti ugrožen. Neće biti ugrožavan ni od kletvi i nadrilekarstva niti od ostalih stvari. Prema tome, nama trebaju standardi i mi se za te standarde zalažemo, a naš pravni sistem se,nažalost, ne primenjuje na Kosovu, ali to je tekovina jedne politike koja je za nama.
Reč ima gospodin Samardžić, po Poslovniku.
Veoma je interesantno da neko ko tvrdi da je SSP trgovinski sporazum posveti toliko pažnje članu 135. To je, dakle, jako čudno. Ako se pogleda sama struktura tog sporazuma, već se vidi da to nije samo trgovinski sporazum, da je to i politički sporazum i da on reguliše mnoge političke, spoljnopolitičke, međunarodnopravne, unutrašnjopravne, unutrašnjobezbednosne, institucionalne, zakonske i druge stvari. Trgovinski sporazumi to ne rade ili neke od ovih elemenata uzimaju u krajnje minimalnom vidu. Znači, to je prva greška. Druga greška je samo tumačenje tog člana 135. Pravni dokumenti i pravne norme imaju smisla jedino ako imaju neki odnos sa stvarnošću. Taj član 135. je do priznavanja Kosova i Metohije od strane 21 države članice EU imao jedno značenje, imao je jedan odnos prema stvarnosti, a od tada ima drugi odnos prema stvarnosti. Tumačiti član samog za sebe - to je čisti dogmatizam, najcrnji pravni dogmatizam. Dakle, od priznavanja Kosova i Metohije od strane 21 države članice ne može se reći da taj član jeste u skladu sa Rezolucijom 1244. Zašto? Zato što su te države direktno prekršile Rezoluciju 1244. To je, dakle, pitanje činjenica. Ako govorite o činjenicama u vezi sa primenom pravnog sistema Srbije na Kosovu i Metohiji, govorite i o činjenicama koje bodu oči, a to je da je 21 država članica EU priznala Kosovo i Metohiju kao nezavisnu državu i da će se od sada ili od tog trenutka tako ponašati, pre svega u odnosima sa Srbijom i pre svega u nekim stvarima koje Srbiju čekaju ako ikada bude sprovodila SSP. Netačna je stvar izrečena ovde, da EU ne priznaje nezavisnost država. Ona to formalno ne čini, razume se, ali Evropska zajednica, kao njen najvažniji deo, komunicira, zaključuje ugovore sa nezavisnim državama. To je, dakle, sasvim jasno. Da EU ne priznaje države, ne bi preuzela Euleks na KiM. Da vas podsetim još jednom, Euleks ima zadatak da sprovede nezavisnu državu KiM. Evropska unija to čini. Ne priznaje KiM, a to čini. Objasnite nam, molim vas, kako je to moguće. S druge strane, pre dva ili tri dana mogli ste čitati u novinama da se samit EU, sastanak šefova država i vlada, založio za teritorijalni integritet Gruzije. Da li je ona priznala Gruziju ili nije? Naravno da jeste. Dakle, ne dopušta da se remeti, krnji i krši teritorijalni integritet Gruzije ili međunarodno pravo. Sada ga se setila, a u slučaju Srbije ga se nije setila. Izvucite zaključak da li EU vrši priznanje nezavisnih država ili ne. Još samo jedna stvar. Zaista apelujem da se ovde govori o živim stvarima, dakle o političkim problemima, da ne idemo na one stvari oko kojih se slažemo. Sadržaj tog sporazuma ne može biti, bar što se DSS-a tiče, tačka velikog spora između DSS i vladine većine ovde. Reč je o tome šta se dogodilo poslednjih šest meseci u političkom životu, u političkim odnosima Srbije i EU, i to mora biti predmet ove rasprave. Sve ostalo je, zapravo, najcrnji konzervativizam, dakle raspravljanje o temama koje su već negde u istoriji. Savremena istorija, odnosno današnja situacija u Srbiji i EU, jeste ono što duboko dovodi u pitanje i taj sporazum i buduće odnose Srbije i EU. I neka to bude tema. Poslednje što ću reći jeste reagovanje na ovu strašnu selekciju činjenica koju je izvršio kolega Žarko Korać tumačeći skoru istoriju odnosa Srbije i EU. Ta strašna selekcija je što se biraju neke činjenice, a neke se prećutkuju. Srbija nije mogla da započne pregovore sa Evropskom komisijom o SSP pre oktobra 2005. budući da je Studiju o izvodljivosti dobila krajem aprila 2005. godine. To je sasvim jasno. Pre toga je pravila Nacionalnu strategiju o pridruživanju, pre toga je obavljala druge poslove. Naravno, tačno je da je krajem 2003. godine vlada Zorana Živkovića započela taj akcioni plan o primeni Evropskog partnerstva na osnovu Solunske agende, to je sasvim tačno, ali treba u tim činjenicama ići onako kako su se one zaista odvijale. Sasvim je normalno da se nije moglo brže ići u pregovorima o SSP imajući u vidu ponašanje EU. Zapostaviti u ovom ređanju činjenica jednu najstrašniju činjenicu, da je EU prekinula te pregovore za 13 meseci zbog nesaradnje sa Haškim tribunalom, a onda ih je nastavila posle 13 meseci iako Srbija u međuvremenu nije ništa učinila od onog što je ona od nje tražila, jeste zapravo traćenje vremena na račun Srbije. Sve su to činjenice i one se moraju pobrojati. Moramo biti fer prema skorašnjoj istoriji i prema vladama koje su taj posao pošteno radile. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Gospođa Vjerica Radeta, po Poslovniku, posle toga gospodin Krasić, pa Nataša Jovanović, pa gospođa Pop-Lazić.
Član 101. Poslovnika. To što vi, kolega, i ostale kolege pokušavate da ismevate kletve koje mi izgovaramo, govori samo o tome da vam ne omogućavaju miran san. Tako i treba. Vi ste prokleti još onog momenta kada ste puštali šarene balone na dan sahrane Slobodana Miloševića i to vam je ostalo za sva vremena. Gospođo Đukić-Dejanović, rekli ste da ne vodite računa kada narodni poslanici izgovaraju stilske figure. Ne znam šta je u onome što sam ja govorila, a što se odnosilo na ono što je pre toga rekao gospodin Ivanji, imalo smisao neke stilske figure. To što je on rekao, napomenula sam to kao uzgredno na samom početku, da su oni koji su protiv ovog sporazuma na smetlištu istorije, možda ste to tako razumeli. Evo sada poruka za tog kolegu, da će njegova celokupna kombi stranka direktno sa vlasti kompletno u Zabelu. Naravno, istorija će govoriti i o njima i o nama i mi nemamo sa tim nikakvih problema. Htela sam da vam skrenem pažnju da niste čuli jer ste, videla sam, razgovarali sa kolegom, pretpostavljam nešto se dogovarali, konsultovali, i nisam vam stavila tu primedbu mada je neophodno da u svakom momentu pratite narodne poslanike, skrenula sam vam pažnju da je gospodin Ivanji rekao da Srbija nema u pravnom smislu kontrolu na KiM. Da li je to za vas stilska figura? Ako jeste, onda je to zaista strašno, da i vi, kao predsednik parlamenta, to mislite. Mi mislimo i tvrdimo da je, na osnovu Ustava Republike Srbije, KiM u sastavu Republike Srbije, a ono što je Republika Srbija, nad tim Srbija ima, u pravnom smislu, kontrolu. U faktičkom smislu, ponavljam, nažalost nema, a ako prihvatite ovaj ovakav sporazum, onda ćete vi učiniti da Srbija više nema kontrolu na KiM ni u pravnom smislu. To jeste vaša namera, a naša namera je da vas u tome sprečimo, ili bar da građanima Srbije kažemo da vi prodajete KiM, da već unapred priznajete i prihvatate da Srbija nema pravnu kontrolu na KiM. Evo, završavam. Ponovo da vas vratim na ono što ste rekli da ste dobro prošli jer niste prokleti. Ne znam da li ste se nekada rugali Jevrejima koji su tri hiljade godina proklinjali svakog ko zaboravi Jerusalim. Proklinjaćemo do kraja života svakog Srbina koji zaboravi Kosovo i Metohiju, Republiku Srpsku Krajinu, Republiku Srpsku, onoga ko je prodao Radovana Karadžića, onoga ko je ubio Ranka Panića i onoga ko namerava da ubije Vojislava Šešelja u Hagu.
Gospodin Krasić.
Naravno, problemi nastaju onog momenta kada pojedini poslanici zaborave da se nalaze u Narodnoj skupštini, već misle da se nalaze u studiju B92 ili RTS i onda počnu da pričaju nešto što deca nazivaju šarenim lažama. Gospodine Ivanji, samo bih vas podsetio na nešto što su vaši mediji objavili, ali vodite računa, dok ovo pričam, da postoji amandman SRS. Pročitajte taj amandman, pa kažite šta ne valja u tom amandmanu. Samo da vas podsetim kakva je ta hronologija bila. Dana 28. januara 2008. godine, umesto da se potpiše taj SSP, kako kaže gospodin Đelić, EU je ponudila Srbiji politički sporazum o jačanju sveukupne saradnje u trgovini, ekonomiji, obrazovanju i potpunom ukidanju viza za srpske građane. Naravno, to je bilo sa ciljem da se pomogne proevropski kandidat na predsedničkim izborima. Sledeća stvar, 16. februara Savet ministara EU (uzdržan je bio samo Kipar) usvojio je pismenim postupkom dokument pod nazivom ''Misija vladavine prava EU na Kosovu - Euleks Kosovo''. Sledeći vrlo značajan datum je 17. februar 2008. godine – samoproglašenje nezavisnosti Kosova ili, da budem precizniji, pokušaj da se ozvaniči na neki način otimanje Kosova i Metohije. Šta je značajno? Od 27 država članica EU, 20 u tom trenutku priznaje nezavisno Kosovo.A šta se dešava i kakvo je stanje? KiM je pod međunarodnom civilnom i vojnom upravom UN. To znači da ono ni faktički ni pravno ne dozvoljava pobunjeničkoj vlasti da proglasi nezavisnost jer ta pobunjenička vlast na KiM nema efektivnu kontrolu nad teritorijom, niti nad samom sobom. Postoje međunarodni posmatrači. Da ne bih prekoračio vreme koje je propisano za javljanje, samo da vas podsetim kakva je bila državna politika od 21. januara 2001. godine. Narodna skupština kaže - nemojte da idete na izbore. Tadić kaže - idite na izbore. Na izborima se pojavi 0,06% građana Republike Srbije. Ko je potpisivao sporazume? Da vas podsetim na Čovića, ustavni okvir, regulacija odnosa između Civilne misije i Republike Srbije. Ko je dao punu podršku i saglasnost svemu što je rađeno na KiM? DOS, u bilo kom agregatnom stanju, a uvek je bio tu prisutan i Božidar Đelić. Evropska perspektiva, budući vođa Evrope. Bez KiM, naravno. Na kraju, da znate, svaki sporazum zahteva punu saglasnost strana ugovornica. Vi ovde demonstrirate da ne postoji saglasnost sa ove strane. Sporazum ne postoji.
Gospođica Nataša Jovanović ima reč.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ima narodnih poslanika iz vladajuće grupacije, iz tzv. grupacije ''Za evropsku Srbiju'', koju ja, doduše, ne poznajem i oni se još u pravom smislu reči nisu ni pokazali u svom ni retoričkom ni svakom drugom znanju, a za skupštinskom govornicom verovatno će biti prilike, ako nekada nešto progovore, ali kolega Ivanji svakako nije od tih. Da ga ne poznajem i da ne znam ono što on radi u Narodnoj skupštini Republike Srbije i kao člana Parlamentarne delegacije Saveta Evrope, u kojoj sam i ja, kao poslanik SRS, a inače, kolega Ivanji je, između ostalog, i član Pravnog komiteta Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, tako da vrlo dobro znam koje su njegove i pravničke i svake druge poslaničke, političke mogućnosti i kako je delovao tamo, a kako se predstavlja ovde. Kada vas posmatram, kolega Ivanji, a evo koliko je prošlo vremena, tek nekoliko meseci ili dva i po meseca od kada smo zajedno bili na poslednjem, letnjem zasedanju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, kao da gledam drugu osobu. Onda ja sada moram ovde da vas predstavim narodnim poslanicima, pre svega da kažem srpskim radikalima da ste vi tamo jedan tvrdi srpski nacionalista, kada nastupate u Savetu Evrope, isto tako i vaš kolega Miloljub Albijanić, koji, doduše iz sprečenosti, nije bio poslednji put na zasedanju, ali tamo, u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, apsolutno zastupate istovetne stavove SRS i DSS. Šta se to promeni u vašoj glavi, kolega Ivanji, ili vi mislite da je to sada moderno ili da ćete da ostvarite, vi, kao pojedinac, već rejting ili da se drugačije predstavite Božidaru Đeliću ili ovima iz DS ako nastupate ovde drugačije? U Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope nikada ne biste izgovorili ono što ste danas rekli. Vi tamo nikada ne biste rekli ono što ste malopre rekli, ne greškom i ne slučajno, kada vas Slavica Đukić-Dejanović nije opomenula, a to je da mi nemamo faktički, kao država, pravnu kontrolu na KiM. Vi se tamo u svim svojim govorima pozivate i na Završni helsinški dokument i na poštovanje međunarodnog prava i na Rezoluciju 1244 i, pre svega, na Ustav Srbije. Sada da donesem stenogram vašeg januarskog izlaganja, kada je onaj monstrum lord Rasel, koga vi ne znate, kada biste ga videli, kada bi ušao na ova vrata ovde, prevrnuli biste se zaista svi od reda, kao što sedite ovde, kao što se sada prevrće Albijanić jer ga vrlo dobro zna, i prijatelj je Dragoljuba Mićunovića, taj izvesni Rasel Džonston je najveći lobista za šiptarsku stvar u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, a vi ste se tamo borili protiv toga. Isto tako, kolega Ivanji, kada govorite o ovim opštim načelima koji su sadržani u članu 2, pre svega, Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, vidite kakvi su to uslovi koji se od nas traže, protiv kojih se vi takođe borite kao član Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Moram da vas podsetim na vaše vrlo zalaganje. Doduše, vi ste, gospodine Albijaniću, rekli - znate, mi to ne možemo da potpišemo jer nemamo saglasnost Mlađana Dinkića, jer on ne zna da ste vi tamo tvrdi srpski nacionalisti, kao što i treba da budete, i hvala bogu da nas je sve više i više, i tako Srbija, i više miliona građana Srbije, u najvećem broju, tako gleda i na odbranu KiM i prava onih koje goni antisrpski Haški tribunal, ali onda izađite, pa lepo recite da ste vi u stvari neko ko razmišlja kao srpski radikal ali ste slučajno u G17, ili ste promenili mišljenje pa ste sada neko ko se zalaže za šiptarsku stvar. Ili ste promenili mišljenje pa više niste onaj Željko Ivanji koji je pri dolasku drugog monstruma Karle del Ponte, bivšeg tužioca haškog kazamata, prošle godine u Parlamentarnu skupštinu Saveta Evrope digao svoj glas protiv onog izveštaja koji je ona dala. Gotovo ste bili spremni da zajedno sa nama i vi i gospodin Albijanić potpišete amandmane kojima se štite prava prof. dr Vojislava Šešelja jer vi, kao pravnik, znate da je on u pravu i da je u pravu i dr Radovan Karadžić i svaki Srbin koji se tamo brani od lažnih optužbi. Pošto je neko pominjao istraživanje javnog mnjenja, jeste li videli šta je juče rekao taj strateški marketing? Šezdeset tri posto građana Srbije u ovom trenutku ne zna za šta haški kazamat optužuje Ratka Mladića i Radovana Karadžića. Za šta je optužen dr Vojislav Šešelj? Za to što je branio srpske državne i nacionalne interese, i braniće ih kada se vrati u Srbiju isto tako istrajno i snažno, kao i dr Karadžić kada odbrani svoja prava. Ali, onda bi bilo dobro da vi razmislite, kao čovek koji treba da vaspitava i svoju decu i da utiče na buduće generacije, da se ipak preorijentišete na onu stranu i onog Željka Ivanjija koji tako odlučno brani prava i haških osuđenika i, pre svega, Srba na KiM u Savetu Evrope, da nam se ne predstavljate lažno. Inače, nema potrebe onda više bilo šta da govorite jer je vaša argumentacija, sada to treba da zna i Božidar Đelić, tamo sasvim drugačija od ovoga. Taj ekonomski aspekt, protok robe i kapitala, saradnja u oblasti turizma i sve to, mi to sve već znamo. Vi to radite osam godina unazad i gde je naša privreda, gde su radnici, gde su poljoprivrednici, gde su penzioneri? Hajde da pričamo o ovim krupnim državnim stvarima, o odbrani suvereniteta i o povratku srpskih junaka, onih koji su na pravdi boga, kao naš predsednik, koga žele tamo da ubiju, već šest godina u haškom kazamatu. Onda da vas vidim. Ako sada budete član delegacije, u oktobru mesecu, da li ćete tamo da branite Kosovo i Metohiju, da li ćete tamo da branite prava haških optuženika ili ćete da se ponašate ovako? A to je u pravom smislu reči izdaja, kao što ste malopre rekli za govornicom. Nažalost, kolega Ivanji, vreme inkvizicije nije prošlo. U haškom kazamatu je ubijen Slobodan Milošević i ubijeno je još 13 Srba, i nameravaju da ubiju, ali ja verujem da u tome neće uspeti, i mi ih upozoravamo, i vas Božidare Đeliću, koji učestvujete u tim prljavim rabotama, u pregovoru za isporučivanje srpskih glava, da se ne šalite sa tim jer ćemo prava našeg predsednika i svakog čoveka koji se nalazi tamo, svakog Srbina, da branimo do poslednjeg daha.
Gospođo Pop-Lazić, samo da odgovorim na sva pitanja koja su meni bila postavljena. Dakle, stepen pravne kontrole nad Kosovom je regulisan Ustavom i svim aktima. To kako se pojedini poslanici izjašnjavaju na tu temu, ako bih intervenisala, ja bih praktično uzurpirala njihovo pravo da iznesu svoj stav. Ne nalazim da je trebalo da intervenišem. Zahvaljujem na sugestiji. Što se tiče mog tumačenja stilskih figura i kletvi, samo sam rekla da ih tumačim apstraktno a ne konkretno. Konkretno tumačenje je svojstveno deci. Izvolite, gospođo Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, osnov za svoje javljanje našla sam u članu 104. Poslovnika Narodne skupštine. Zahvalna sam kolegi iz ove šifrovane političke partije koji je dao šlagvort i mojim kolegama i meni da izađemo za ovu govornicu što je na ovaj način diskutovao. Prisetio se vremena inkvizicije, a zaboravio na Lazarevu kletvu. Mora da je preskočio jedan ciklus, jedan istorijski period koji je veoma važan ne samo za srpsku istoriju nego i za istoriju Evrope. Ali, to je problem koji ja vidim ne samo ovde, u Narodnoj skupštini, nego u celoj Srbiji, jer sam prosto zapanjena činjenicom da razgovaramo o ovako važnoj, možda čak sudbinskoj temi, a da se u našem društvu nikada nije, sem u političkim raspravama, duelima, u predizbornoj kampanji na ozbiljan način govorilo o temi ulaska u EU i moram da kažem da sam vidno razočarana ekspozeom potpredsednika Vlade na ovu temu s obzirom da se od njega, kao od čoveka koji se predstavlja kao izuzetno stručan i kao ekspert, zaista očekivalo više. U svom izlaganju ću da se osvrnem na one druge uglove gledanja na ovu temu, pre svega kulturološke, moralne, teološke, ali to kada budem došla na red da izlažem o samom sporazumu, a sada bih samo htela da podsetim sve vas koji diskutujete, a ovde su diskutovali i neki profesori, od kojih sam očekivala da o tome nešto znaju i da smatraju da je dobro da se to kaže i da se na to upozore i kolege narodni poslanici a i celokupna javnost, a to je sistem javnog morala. Podsetiću sve da sistemi javnog morala i medija danas počivaju na egoizmu, ogoljenom materijalizmu i ateizmu i da su to, u stvari, tri načela koja postoje još od Francuske buržoaske revolucije. Ako mi hoćemo da to usvojimo u potpunosti, da to budu načela na kojima ćemo mi zasnivati sve svoje odluke, rezultat nametanja duha takve, po mom mišljenju, moralno posrnule i sekularizovane Evrope, jasno će biti vidljivi, kao i posledice svega toga. Takav će posthrišćanski Srbin, kakav je kolega koji je govorio, naravno pre odabrati Evropsku uniju nego Kosovo i Metohiju. Pre će odabrati šengen vizu da bi se slikao ispod Ajfelove kule, nego da dođe u posetu Srbima u kosovskomitrovičkom koncentracionom logoru. Pre ćemo našu decu voditi na ekskurzije po Italiji i Francuskoj, nego što ćemo ih odvesti da vide Dečane i Pećku patrijaršiju. To je ono što je Srbija danas, nažalost, zahvaljujući pre svega ''žutim'' medijima, nezrelim političarima, tj. ljudima koji nisu dorasli tome da u ovom istorijskom trenutku budu na visokim državničkim funkcijama, odnosno činjenici da mi prave državnike i nemamo. Zaista mi, verujte, postaje nepodnošljivo da sa pedeset i kusur godina sedim u društvu koje me podseća na jedno školsko odeljenje uzrasta, recimo, dece trećeg razreda. Pre svega, mislim na ovu meni desnu polovinu parlamenta jer u ovim klupama, verujte, niko ništa ozbiljno ne može da radi i ne radi ukoliko će klima i atmosfera da bude ovakva. Ovde su neki kojima zaista treba procena, ja mislim čak i radne sposobnosti, da ne govorim o nečemu drugom. Tako se ja osećam, ne znači da sam u pravu, ali vi ste stručniji i možete sigurno bolje da procenite. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Riza Halimi.
Poštovana predsednice, juče sam tražio repliku, ali evo, javljam se više po članu 226, prevashodno, i 201, pismeni odgovor ministra prosvete. Na početku želim da primetim da je ovo jedini parlament u okruženju koji još uvek vređa Albance koristeći naziv Šiptari. Jednom sam na to reagovao i vidim da nema efekta jer se to ponavlja. Mislim da je to u okviru vokabulara mržnje koji se još uvek, nažalost, i odavde širi. Mislim da treba reagovati, ali ipak na vama je da to procenite. Što se odgovora na pitanje ministra tiče, dobio sam ga nakon mesec i po dana, sa priličnim zakašnjenjem, a tiče se mog pitanja u vezi sa problematikom diploma koje se izdaju na Univerzitetu u Prištini a na obrascima i sa pečatom Unmika. Ove diplome su bile priznate na čitavoj teritoriji Republike Srbije na osnovu dokumenta potpisanog od strane ministra prosvete u maju 2001. godine. Krajem jula ove godine u dopisima dostavljenim opštinskim administracijama Bujanovca i Preševa aktuelni ministar prosvete je požurio da proglasi nevalidnim ove diplome navodeći pri tome kao osnovni argument mišljenje Ministarstva za Kosovo koje je izdato u dopisu od 13.09. prošle godine u kojem se Unmikove javne isprave za visoko školstvo proglašavaju ništavim. Pitanje je koliko je kompetentno to Ministarstvo za Preševo, Bujanovac i Medveđu, ali procenite. Poznato je da u Srbiji nisu do sad stvoreni uslovi za visokoškolsko obrazovanje Albanaca i da zbog toga mnogi Albanci iz preševske doline uglavnom studiraju upravo na Prištinskom univerzitetu. Nakon ogromnih i često nerešenih problema prilikom klasifikacije diploma stečenih na Univerzitetu u Tirani, ova drastična promena stava Ministarstva prosvete dovodi u veoma tešku i bezizlaznu situaciju i blokira započeti proces, da kažem, stidljivog integrisanja Albanaca u društveni, privredni i državni sistem Republike Srbije. Par puta sam rekao da se o integraciji Albanaca ovog područja više staraju Amerikanci, Nemci, Evropska unija nego što su se do sada starale državne institucije. U situaciji u kojoj se zbog ove nepromišljene interpretacije Ministarstva prosvete preti blokadom ionako krhkih institucija lokalne samouprave, a što bi izazvalo haos nepredvidivih razmera, ja sam se....
Vreme.
Imam pet minuta.
Nemate, imate tri minuta. Javili ste se po Poslovniku i imate tri minuta. Izvolite, nastavite misao, nije sporno, ali da znate.
Problematiku sam vam izneo. Pitanja su moja sledeća, jer se stvarno radi o ozbiljnom problemu koji hitno mora da se reši. Moja pitanja su upućena ministru Cvetkoviću, kome sam i 6.8. pisao, a nemam odgovor. Odgovor smo dobili preko konferencije za štampu ministra prosvete. Mislim da je i ovaj način neprikladan. Sad je pitanje: Kad je doneta odluka Vlade o nepriznavanju diploma Prištinskog univerziteta izdatih na Unmikovim obrascima i da li ovo ima retroaktivno dejstvo? Da li je odlukom Vlade prihvaćeno mišljenje Ministarstva za KiM da su ove diplome ništave ili stav ministra prosvete da su ove diplome nevalidne? Da li onda ova druga kvalifikacija dozvoljava postupak nostrifikacije? Da li Vlada ima formiran stav o diplomama koje će se tek izdavati na Prištinskom univerzitetu gde studira više od 90% naših mladih ljudi, a koje neće biti izdate na Unmikovim obrascima? Poslednje pitanje je: Da li su sagledane te dimenzije problema koji se izazivaju ovom odlukom i kakav je plan rešavanja ovog veoma osetljivog pitanja? Hvala.
Kada je tačka poslanička pitanja, onda imate pet minuta. Ovo je bilo reklamiranje Poslovnika. Svejedno, završili ste. Reč ima gospodin Pelević, replika.
Gospodin Riza Halimi i ja smo imali juče dva sučeljavanja povodom termina "preševska dolina", koji on zdušno upotrebljava. Rekao sam mu da takav pojam i takva teritorija u Srbiji ne postoji. Ta oblast Srbije se naziva Pčinjski okrug, glavni grad je Vranje, a Preševo, Bujanovac i Medveđa su u tom okrugu. Ne postoji nikakva preševska dolina osim u vašim separatističkim snovima. Jasno ste pokazali juče, kada ste prizivali NATO pakt, da ste stali uz onu vašu poraženu bivšu vojsku, oslobodilačku vojsku Preševa, Medveđe i Bujanovca. Još uvek ima korena toj vojsci u vašem kraju. Jasno ste se iskazali kao separatista kada su ti sukobi bili u pitanju. Dakle, ne postoji preševska dolina, postoji jugoistok Srbije. Moram još nešto da vam kažem. Sad ste upravo rekli da 90% omladine iz vašeg kraja studira u Prištini. Zašto? Pa, zar vam nije bliži Niški univerzitet? Gde je tu Beograd? Ali, to je problem vaše omladine, a rekao bih i vas koji je tako vaspitavate. Što se tiče istorije i vašeg istorijskog imena, reći ću vam jednu stvar pošto se u istoriju malo bolje razumem nego vi, jer se time i bavim. Turci su vas Šiptare, kao svoju udarnu pesnicu, nazivali Arnautima, a Grci, Srbi i ostali pravoslavci su vas nazivali Arbanasima. Lično mislim da je to istorijski najpravedniji, najbolji izraz za vas. Ljutite se kada vam kažem da ste vi Šiptar. Ne znam zašto. Ako se dobro sećate, vaša matica, kako je vi nazivate, Albanija, u svom nazivu ima ''Šćipnija''. Vi sebe međusobno zovete Šiptari. Niko od vas ne zove vas same Albanezi nego Šiptari. Ne znam zašto vas to vređa. Da sam vam juče rekao da ste vi Šiptarčina, to je uvreda, a kad vam kažem da ste vi Šiptar, kao što sam ja Srbin, to zaista nije uvreda. Samo vas zovem vašim imenom, imenom vaše nacije. Na to ime bi trebalo da budete ponosni, ne uvredljivi. Juče sam rekao da je SRS, ja takođe, za to da svi u toj oblasti koja se zove Pčinjski okrug, u Medveđi, Preševu i Bujanovcu, živimo potpuno jednako i potpuno ravnopravno, da se naša deca uzajamno poštuju i da sarađuju. Mi želimo saradnju, a vi želite da promenite geografske termine u političke kategorije, jer termin koji ste vi upotrebili (stalno ga upotrebljavate, i danas ste ga upotrebili) – ''preševska dolina'', u stvari je politička kategorija, separatističko-politička kategorija. Sutra ćete reći, a već mnogi od vas govore, da je to ''istočno Kosovo'' i jasna je vaša želja da se ta oblast pripoji tobožnjoj tzv. nezavisnoj republici Kosovo. Moram da vam kažem da se to nikada neće desiti, dokle god postoji SRS, a nadam se i dokle god postoje i leva i desna strana ovog parlamenta, da smo svi potpuno u tome saglasni. Hvala vam na pažnji.
Gospodin Riza Halimi, po Poslovniku.
Zahvaljujem. Juče nisam baš do kraja razjasnio gospodinu njegove dileme. Prvo, stvarno je neumesno da pripadnici jednog naroda pričaju šta bi trebalo da osećaju pripadnici drugog naroda. To nije dopušteno ni u ličnim odnosima, a kamoli da jedna grupacija propiše šta je uvredljivo a šta ne drugom narodu. Govorim o osećanjima koja mi imamo. Moji glasači i ja smo se juče osetili uvređenim. Dalja priča o tome je suvišna. Dajte, ispoštujte ovo, ne ulazimo u istoriju. Ne treba nam istorija u vezi s ovim pitanjem. Govorim vam da je to uvredljivo jer tako prihvatam. Na to sam jedanput reagovao i upravo je, mislim, gospodin u ime radikala rekao da više neće to da ponovi, ali vidim da, evo, nastavljate sa istom retorikom. Da je Vranje glavni grad Pčinjskog okruga, to je Vladina kategorija, znamo pitanje naših okruga, a o tome da ima specifičnosti na tom području koje ja ovde nazivam ''preševskom dolinom'', a tačno je da ima dosta onih koji ga nazivaju ''istočnim Kosovom'', ali oni nisu ni prihvatili da dođu ovde, da se sa vama politički bore da reše ove probleme. Pošteno sam na početku, kad sam izašao sa partijom, sa koalicijom, tačno rekao: ''preševska dolina''. Čim je to prihvaćeno, zbog čega sada ova suvišna priča? To je apsolutno naziv za karakteristike koje ima to područje i ova država treba da ga doživljava kao bogatstvo i mi moramo dalje napred da se razvijamo kao takvi, a ne eliminišući različitosti koje postoje u ovoj državi. Mislim da je apsolutno bez ikakve zdrave logike bilo koje nastojanje da se ove različitosti na ovako grub način ne ispoštuju i eliminišu. Po mom mišljenju je ovde osnovni problem etika. Nema spremnosti da se ozbiljno razgovara o jednom stvarno ozbiljnom i preosetljivom problemu - zašto mladi ljudi iz Preševa ne dolaze, kao što sam ja bio ovde 1968. godine da studiram. Trebalo bi i ova i prethodna vlada duboko da razmisle i da vide koji su razlozi za to. Nije bilo spremnosti do sada. Hajde da sednemo i da vidimo koji su to razlozi, a ne da se ovako bahato, na ovakav način, ponašamo. Mislim da je situacija veoma ozbiljna, veoma osetljiva. Nadam se da Vlada ipak nije donela tu odluku, da je ministar pogrešno prokomentarisao tu odluku. Inače, ako je doneta takva odluka, stvarno mi ne ostaje prostora za dalje delovanje u ovom parlamentu. Hvala.
Po Poslovniku, poslanik Petronijević.
Dame i gospodo, takođe se pozivam na članove 225. i 226. Nije moje da dam validan odgovor, to će učiniti Ministarstvo prosvete, ali želim, radi javnosti, bez politizacije, da dam još neke činjenice. Očekivao sam da će reagovati kolege iz DSS s obzirom na to da je ta odluka doneta 2007. godine. Samo nekoliko činjenica. Vlada Srbije je 2001. godine priznavala diplome koje je izdavao Unmik. Godine 2007. Vlada Srbije je promenila tu odluku. Zašto? Zato što je Unmik 2003. godine promenio sistem obrazovanja. Dakle, ovde treba doći samo još do tih nekoliko činjenica – da li je postupljeno po zakonu. Znajući i verujući gospodinu ministru, jeste postupljeno po zakonu. Da li je to za dalju priču, o tom potom. Dakle, zbog čega je tako? Iz prostog razloga, što ministarstvo ne može da nostrifikuje nešto što nije u skladu sa zakonom, što nije u skladu sa propisanim obrascima. Promenjen je sistem samostalnog obrazovanja 2003. godine i to je pravi razlog. Hvala lepo.
Reč ima gospodin Pelević, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pozivam se na član 104. Poslovnika o radu, stav 1. – ''narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine''. Gospođo predsedniče, vi ste dužni da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine, ali ste takođe, kao drugi čovek Srbije, dužni da poštujete dostojanstvo Republike Srbije. Ovde je jasno iskazan separatizam. Upotrebljavajući reči ''preševska dolina'', ali i priznajući da većina njih to naziva ''istočnim Kosovom'', jasan je znak separatizma i mislim da ste dužni da štitite sve nas i Republiku Srbiju od javno izraženog separatizma u ovom visokom domu. Gospodin Riza Halimi je, takođe, ponovo rekao da treba da se zapitamo zbog čega omladina iz Preševa ide da studira u Prištinu, a ne u Niš, ne u Beograd i ne u neki drugi grad. Jasno je zašto. Tako je sve počelo i na Kosovu i Metohiji, od obrazovanja, od njihovog univerziteta, pa vidimo kako se završilo. Zato vas molim da ovu diskusiju prekinemo, jer je očigledno da sam u svemu u pravu, a očigledno je da gospodin Halimi nije u pravu ni u čemu, pa vas molim da ovaj dom zaštitite od jasno izraženih separatističkih reči i težnji.
Molim da se vratimo dnevnom redu. Reč ima gospodin Nikolić. Vaša poslanička grupa ima još 15 minuta.
Dame i gospodo, poštovane kolege narodni poslanici, poštovano predsedništvo, više puta je ovde rečeno, ali želim da ponovim hronološki put naše države ka EU. Jasno je da taj formalni put počinje u septembru 2005. godine, kada je Vlada donela odluku da se krene u pregovore o zaključenju SSP, i ti pregovori su formalno otpočeli u oktobru mesecu te iste godine i trajali sve do septembra 2007. godine. Koliko je meni poznato, održano je desetak sastanaka sa predstavnicima EU i mi smo u novembru 2007. godine došli u priliku da konkretizujemo taj sporazum, odnosno da sve stvari koje su bitne u odnosu na EU da usaglasimo i da taj sporazum bude nesporan. Vlada Republike Srbije je donela odluku da se taj sporazum parafira. Želeo bih da vas podsetim da je to rađeno u dva mandata vlade Vojislava Koštunice i svi komentari, svi napadi na DSS da je ona tobož antievropska ili, kako čujem jednu blažu formulaciju poslednjih dana, neevropska stranka, apsolutno padaju u vodu. Naš doprinos je nedvosmislen i nalazi se u SSP, jer su i predstavnici naše stranke tada u Vladi Republike Srbije i u zvaničnim državnim organima učestvovali u pregovoru i usaglašavanju SSP. Ono što se ovde prećutkuje, a samo želim da skrenem pažnju na to da, kada nešto dugo stavljate pod tepih, to ne daje i neće dati rezultate, već će se kad-tad pojaviti u jednoj goroj i oštrijoj formi, jeste da su se u međuvremenu dogodile neke stvari i one se pre svega tiču jednog datuma, odnosno 14. decembra 2007. godine, kada je EU donela faktički odluku da formira misiju Euleks i da je pošalje na Kosovo. Ta odluka EU se poklapa s jednom odlukom tadašnjeg predsednika Skupštine, odnosno DS-a, da se krene u predsedničke izbore. Mi smo se tada već nalazili u jednom ozbiljnom procesu, u završnoj fazi da Kosovo proglasi lažnu nezavisnost i mi smo to maltene svi znali, odnosno tada se već znalo i jasno se nagoveštavalo. Tada je i gospodin Vlajko Senić to znao, mada je on to znao očigledno i 2005. godine, za razliku od nas. Naš stav je bio da ne treba ići na predsedničke izbore, da jednostavno moramo, i kao država i kao društvo, da se fokusiramo na onaj najvažniji problem, a to jeste odbrana državnog integriteta i da izbori mogu da destabilizuju političke odnose. To se, na kraju krajeva, pokazalo tačnim jer su posle tih predsedničkih izbora usledili parlamentarni izbori, Vlada više nije imala jedinstvenu politiku i ušli smo u parlamentarne izbore sa svim onim zavođenjem biračkog tela od strane proevropskih snaga i sa svim onim prećutkivanjem istine šta se zapravo Srbiji sprema i u čemu je ''kvaka'' kada je u pitanju SSP. Svi žele da čuju priče o lepšem životu i, prirodno, svako želi da bolje živi. Kada političari to govore, sa jedne strane to ima opravdanja, ali kada samo na tome zasnivaju svoju politiku, onda je to zavođenje biračkog tela, a to nije obaveza ozbiljnog političara i ozbiljne politike. Pogotovo u ozbiljnim momentima, odgovornost i obaveza odgovorne politike i odgovornih političara je da svom narodu kažu istinu. Istina je prećutana. Slušali smo velike priče o boljem životu i o pozitivnim aspektima koje evropske integracije imaju i koje, naravno, nisu ni sporne. One su, u krajnjoj liniji, u tom trgovinskom, privrednom i ekonomskom delu sadržane u SSP. Ono što je ključni momenat, jeste proglašenje nezavisnosti Kosova. Tada nastaje vododelnica i tada nastupa raskol. Različit pristup se u svojoj najsnažnijoj formi pokazao upravo tada kada su se, zapravo, po našem mišljenju, promenile okolnosti u odnosima sa EU koje su za svoju posledicu trebalo da imaju pre svega otvaranje tog jednog pitanja, a dozvolićete i valjda ćete priznati da to jeste problem naše države u odnosu sa EU, da se jednostavno ušlo u proces priznavanja nezavisnosti lažne države Kosovo. Ono što se dogodilo krajem aprila, odnosno usred predizborne kampanje, jeste potpisivanje tog sporazuma. Jasno je, želim ovde otvoreno da kažem, to potpisivanje je učinjeno zato što se procenilo da će se dobiti tri do četiri posto biračkog tela. Opet govorim o zavođenju biračkog tela. Neko je odlučio da će to zavesti dodatna tri do četiri posto biračkog tela i da će to biti dovoljno da se odnese pobeda na izborima. Nije ni to bilo dovoljno, ali je cena koja se plaćala i koja se plaća dosta visoka. Nisam srećan zbog činjenice što posle potpisivanja tog sporazuma, početkom maja, dakle pre 11. maja i pre izbora, u udarnom francuskom listu "Figaro" na strani 4. piše veliki naslov ''Spasavanje redova Tadića'', gde se na celoj strani objašnjava zbog čega se potpisao sporazum i koje su namere potpisivanja tog sporazuma, da se još više zavede srpski narod, odnosno da se dobije podrška tih neophodnih tri do četiri posto da bi se preuzela vlast. Mogu da se ne slažem sa predsednikom Republike, mogu i da se slažem, ali ćemo se svakako složiti da nije dobro da se o predsedniku naše republike na takav način piše u stranoj štampi. Ne može predsednik Republike biti redov. Postavlja se pitanje - čiji je on redov? Očigledno je, po pisanju francuskoj lista "Figaro", redov onih koji su imali interes da potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju zataškaju nešto mnogo važnije, što ovde deklarativno svi govorimo da to jeste najvažnije, a to je otimanje dela teritorije našoj državi. Ovde se pričalo o pozitivnim ekonomskim aspektima, to niko ne spori. Jasno je da SSP nama može doneti ekonomske, privredne i finansijske benefite i to apsolutno nije sporno. Ali, ovde se negira da taj sporazum ima i svoj politički aspekt i svoju političku dimenziju. U suštini, kad mi otvorimo tu političku dimenziju, vi od toga bežite. Sa jednom uprošćenom formulom da član 135. štiti naš državni integritet, da EU ne može da prizna republiku Kosovo, da to mogu samo zemlje članice i da član 135. nama garantuje državni integritet. To, jednostavno, nije tačno. Čak i da je tačno, evo da kažemo da ste vi tu apsolutno u pravu, a niste, nemoguće je, to nije ispravno. Ako hoćete, to je nemoralno. Imate 27 država u EU, 21 država je priznala KiM. Mi treba da ratifikujemo ovaj SSP, a to treba da učine i te države koje su priznale KiM. Postavljam jedno jednostavno pitanje, na koje bi trebalo dati jednostavan odgovor - da li će britanski parlament ratifikovati ovaj sporazum sa namerom da ga potpisuje sa Republikom Srbijom kao celovitom državom ili bez KiM i da li će to učiniti i drugi parlamenti koji su priznali nezavisnost Kosova? Jasno je da hoće. Ne odgovarate na ova politička pitanja jer ona u sebi sadrže moralnu dimenziju od koje vi bežite. Ne može se biti samo pragmatičan. Pragmatizam je dobar u politici, ali ne može pragmatizam biti lišen morala jer, kad je lišen morala, onda je to čist voluntarizam. Nemate odgovor na pitanje šta ako u jednom momentu, a to će se dogoditi, događaji vuku u tom pravcu, kao uslov za ulazak u EU bude postavljeno priznavanje KiM. Dobijamo jedan lak odgovor: mi na to nećemo pristati. Ali, šta ako do toga dođe? Šta ako se to dogodi za šest meseci, dve godine, četiri godine? Juče smo imali najvišu državnu delegaciju u Briselu. Nisam video konkretne datume i nisu se mogle čuti konkretne potvrde kada ćemo ostvariti naš cilj da uđemo u EU. Jezička analiza govori da će se možda to dogoditi i da će se možda ukinuti vizni režim u 2009. godini, da ćemo možda postati kandidat za članstvo u EU u 2009. godini. To izgovara gospodin Baroza koji nije ovlašćen za tu stvar. Savet ministara je ovlašćen, a 21 ministar u Savetu ministara EU je od onih oni koji su potpisali i priznali nezavisnost KiM. Hajde da sve bude lišeno marketinga, da se vratimo na suštinu problema, ono što je ključni problem jeste - da li mi imamo problem sa EU? Po gestikulaciji i onome što je izgovoreno sinoć u Briselu, ne vidim da naši najviši zvaničnici to potenciraju. Možda ne treba ni potencirati, ali bar treba reći da postoji problem sa EU, jer je 21 država od 27 priznala nezavisnost KiM i da je za nas najvažnije pitanje teritorijalni integritet. To sam očekivao i od predsednika Republike i od predsednika Vlade. Nisam to od njih čuo, odnosno, opet je to izrečeno u formi koja, upravo tako, zadovoljava samo formu, a ne pogađa suštinu. Da bismo imali jasnu svoju evropsku perspektivu, bolje je bilo ono što je trebalo da uradimo kao država i što biste vi, kao vladajuća koalicija, trebalo da uradite, ali očigledno nećete, jeste da upravo u ovom momentu raščistimo sve dileme sa EU, da vidimo u kom to pravcu EU ide kada je u pitanju nezavisnost KiM. Oni su je priznali. Da li EU ulazi u aranžman pridruživanja Kosova EU? Da li ova vlada ima odgovor na to pitanje? Mislim da nema. Mislim da EU ulazi u proces pridruživanja Kosova EU. Ovde je juče, u tom evropskom entuzijazmu, jedan poslanik G17 rekao da treba što pre da uđemo u EU kako bismo prvi ušli u EU i sprečili da Kosovo uđe u EU. Jedan poslanik vladajuće većine je ovde priznao da je proces pridruživanja Kosova EU otpočeo. Možemo da stavimo glavu u pesak, svu prljavštinu da stavimo pod tepih, ali ta prljavština će sve više rasti i sve će biti teže izaći s tim na kraj. Zato je država morala, upravo u momentu kada su države članice EU krenule u proces priznavanja KiM, da podvuče crtu i da vidimo sa EU šta nam valja zajedno činiti. Ta dva procesa nisu spojiva. Možda neko misli da jesu, ali taj spaja nespojivo jer kad-tad ćemo doći, vi ćete doći, pred tu dilemu – da vam uslov za EU bude priznavanje nezavisnosti KiM. Kažem, pragmatizam bez morala je čist voluntarizam. Plašim se i siguran sam u visokom procentu da narod, ovo društvo i ovu državu i dalje samo nastojite da zavodite, da im pričate jako lepe priče o boljem životu koji, naravno, svi mi ovde želimo, a da zapravo suštinu problema, onaj najveći izazov koji jeste pred nama, a to je naš odnos prema oduzimanju dela teritorije, imate nameru da prećutkujete sve do momenta dok ne lupite glavom o zid. Ja to vama ne želim, jer to ne želim svojoj državi i svom narodu, ali mislim da ste krenuli tim putem i da će se pokazati da, bez obzira na to što smo možda platili političku cenu na ovim izborima, bar nam je savest čista jer smo svom narodu i građanima rekli istinu. Hvala.
Gospođa Vjerica Radeta reklamira Poslovnik, a neka se pripremi gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi već skoro sat vremena radimo suprotno članu 194. Poslovnika Narodne skupštine, a gospođa predsednik Narodne skupštine ne reaguje. Ovim članom je regulisano da ovde mora da bude predstavnik Vlade. Gospodin Đelić je otišao, neznano kud. Trebalo je odmah, onog momenta kada je on otišao, da prekinete sednicu, da napravite pauzu i da obezbedite prisustvo ovlašćenog predstavnika Vlade u ovom parlamentu. Od onog 21. jula, kada ste prekinuli sednicu u dogovoru sa Borisom Tadićem, vi lično i ministri Vlade Republike Srbije i svi žuti mediji ste vrveli od toga kako opozicija opstruiše rad parlamenta, a pogotovo je to prisutno u poslednja tri dana, od kada smo nastavili rad ove sednice, a u stvari uporno dokazujete kako vi iz vladajuće koalicije kršite Poslovnik i vršite opstrukciju parlamenta. Juče je ovde bila jedna pauza, takođe na intervenciju poslanika SRS-a, zato što potpredsednik Vlade Božidar Đelić nije bio u sali kada se raspravljalo o dnevnom redu. On, kada je ovde, ne može da bira kada će da izađe akada će da bude u sali, ne može da procenjuje da li mu se dopada kada narodni poslanici govore po Poslovniku ili mu se to ne dopada. Sve što se danas govorilo po Poslovniku bila je tema koju je trebalo da čuje i potpredsednik Vlade, a to mu je obaveza, i tražim od vas, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, da obezbedite prisustvo ministra, a dok on ne dođe, da napravite pauzu. Ovaj narod mora da zna ko ovde radi u skladu sa Ustavom, zakonom, Poslovnikom, a ko to uporno krši, a pokušava da se predstavi kako to nije tako i kako to radi neko drugi. Uostalom, da je malopre ovde bio Božidar Đelić, ne bi morao da se pojavljuje gospodin Petronijević kao portparol ministra Žarka Obradovića i da nam pokaže da opet imamo feudalnu vladu i da svaki ministar ima ovde svog portparola. Na pitanje koje je bilo upućeno ministarstvu na čijem je čelu gospodin Obradović odgovor bi dao Božidar Đelić, jer pretpostavljam da zna, kao potpredsednik, šta se radi u svakom ministarstvu. Dakle, ponavljam, na osnovu člana 194. insistiramo da prekinete rad parlamenta dok ne obezbedite prisustvo Božidara Đelića. Jer, posle onolikog skakutanja i podvriskivanja juče "Hajde da usvojimo, hajde da raspravljamo, hajde da govorimo!" – gde je danas da raspravljamo, da govorimo, da nas čuje, da nam odgovori? E, dobrodošao, Đeliću!
Gospodin Đelić je bio u zgradi i čuo je vaš poziv, inače bih ja bila spremna da ga pozovem. Gospodine Markoviću, izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, Bog, kao glavni knjigovođa i evidentičar svega onoga što radimo, što činimo, što mislimo, jedini ima pravo da sudi o delima. Ono što plaši vas, gospodo iz žute, crveno-žute koalicije, (svejedno, sada vam se više boje ne znaju) jeste spoznanje da Bog ima pravo i da sprovede sankciju za prokletstvo. Da vas podsetim, vas su samo podsećali poslanici SRS da činjenjem, zlodelom, stičete prokletstvo. Da vas podsetim na to da porodice, familije, plemena Obrenovića više nema upravo zato što su Karađorđa isporučili, a vi ste jednog novog Karađorđa, odnosno nekoliko Srba, koji komotno mogu poneti epitet Karađorđa, već isporučili Haškom tribunalu. To što to traje do devetog ili trinaestog kolena, o tome razmišljajte, ali je činjenica da vas je pogodilo, da vam je otvorilo spoznaju da ste dužni pred Bogom, ne pred ljudima. Pred ljudima ćete pred ljudskim zakonima, a o vašim zlodelima neće raspravljati ni Dilparići, ni Vukčevići, nego isključivo Gospod bog, a vi koji sebe smatrate ateistima, ipak ste u duši bar malo verujući i znate da će vas to stići. Da tako zatvorimo ovu priču i da se vratimo na ono što se zove Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, na ono što, kako reče juče ministar i potpredsednik Vlade – ''Hajde da uradimo, hajde da usvojimo, hajde da omogućimo!'' – e, hajde da raspravljamo o tome. Hajde da raspravimo da je 6. novembra 2007. godine Vlada usvojila tekst Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i ovlastila vas, gospodine Đeliću, da odete da ga potpišete. Vi ste to uradili sedmog. Dana 16. februara Savet ministara EU (jedino se Kipar uzdržao) usvojio je pismenim postupkom dokument koji se zove: Zajednička akcija, Misija vladavine prava EU na Kosovu, odnosno Euleks Kosovo. Ovim su istisnuti i KFOR i Unmik, odnosno istisnute su Ujedinjene nacije, i Evropa preuzima, daje sebi za pravo da sprovede ono što je napisao Marti Ahtisari. Tog trenutka se znalo da će sledeće biti nezavisnost KiM i da će sledeći postupak biti priznavanje od država članica EU. Da vas podsetim da je 17. februara 2008. godine proglašeno otcepljenje i počelo pojedinačno priznavanje Kosova i Metohije kao nezavisne države. Od ukupno 27 država, 22 su priznale nezavisnost KiM. Te države, parlamenti tih država, vlade tih država će danas, sutra, preksutra, kada usvojimo (ako usvojimo) ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, morati da urade samo dve stvari. Ili da povuku svoju odluku o priznanju Kosova kao nezavisne države, ili da ne potpišu Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa Srbijom. Treće mogućnosti nema. A vas, gospodine ministre, da podsetim da je Ustav najstariji pravni akt u svakoj, pa i u našoj državi, bez obzira što našu državu vodi ovakva vlada i što joj je na čelu onakav predsednik. Supremacija Ustava nad ostalim zakonima je podrazumevajuća svuda u svetu i nema zakona koji može da bude stariji od Ustava. Sve što je starije od Ustava, mora da se prilagodi Ustavu. Ustav je okvir kroz koji možete da provučete sve zakone. Sve što štrči iznad tog okvira, mora da bude podrezano. Preambulom Ustava je jasno i nedvosmisleno rečeno da je Kosovo neotuđivi deo države Srbije. Citiraću, tako da mi to odbijete od vremena. Član 8. Ustava kaže: ''Teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava. Član 16: ''Spoljna politika Republike Srbije počiva na opštepriznatim principima i pravilima međunarodnog prava. Opšteprihvaćena pravila međunarodnog prava i potvrđeni međunarodni ugovori sastavni su deo pravnog poretka Republike Srbije i neposredno se primenjuju. Potvrđeni međunarodni ugovori moraju biti u skladu sa Ustavom''. Član 135. je do proglašenja republike Kosovo, odnosno nezavisne države Kosovo, do otcepljenja teritorije Srbije, imao sasvim drugačiji karakter. Kaže: ''Ovaj sporazum se primenjuje, s jedne strane, na teritorije na koje se primenjuju ugovori kojima se osnivaju Evropska zajednica i Evropska zajednica za atomsku energiju i u skladu sa uslovima utvrđenim tim ugovorima i na teritoriju Srbije, s druge strane. Ovaj sporazum se ne primenjuje na Kosovu, koje je trenutno pod međunarodnom upravom u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija 1244 od 10. juna 1999.godine. Ovo ne dovodi u pitanje sadašnji status Kosova...''. ''Sadašnji status Kosova'' u trenutku kada je parafiran Sporazum. To je 7. novembra 2007. godine. Tada je na KiM bio KFOR, tad je na KiM bio Unmik i tad je na KiM bila Rezolucija 1244. Pošto je 17. februara proglašeno Kosovo kao nezavisna država i pošto su 22 od 27 zemalja priznale nezavisno Kosovo, onda je ''sadašnji status Kosova'', što se Evropske unije tiče, u koju sad hrlimo uz pomoć ove knjižurine, Kosovo i Metohija kao nezavisna i posebna država. Zbog toga je SRS podnela amandman na član 135. koji će definisati upravo ono što sad ostaje nedorečeno u rešavanju statusa države Srbije, statusa KiM i svih mogućih statusa koji bi eventualno mogli sutra da prouzrokuju nerazumevanje. Mi amandmanom tražimo da se nedvosmisleno kaže – uključujući i KiM, shodno Rezoluciji 1244, kao sastavni deo Republike Srbije. Hajde odgovorite, ministre, da li prihvatate amandman. Prihvatite amandman SRS i odmah možemo da idemo na glasanje o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Mi imamo mnogo primedbi na ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, mnogo toga je moglo sasvim drugačije, lepše, jednostavnije i bolje po Srbiju da bude rešeno. Ali, ovo je uslov svih uslova. Ako ovo prihvatite, onda možemo razgovarati. Uostalom, predsednik poslaničke grupe SRS je rekao: usvojite ovaj amandman i onda ćemo ići na glasanje. Još jednu stvar samo, pre nego što završim. Hajde da idemo u Evropu. Hajde, evo novih ličnih karata i pasoša. Ali, gospodine ministre, vi uvedoste biometrijski čip i u ličnu kartu i u pasoš. Da vas pitam: po kom zakonu? Ne sećam se da je parlament ove države raspravljao o zakonu o biometrijskom čipu i da smo doneli odluku. Ako je i odluka Vlade, ni to ne može. Ne možete vi lično ili vaša vlada, onako skrpljena kako je skrpljena, da donosite odluke. Ovo je pitanje za referendum. Osamdeset posto građana Srbije vam sigurno neće prihvatiti biometrijski čip.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandra Jerkov.
Dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, poštovana predsednice, predsedništvo, pred nama se nalazi istorijski sporazum i ovo jeste jedna od onih sednica na kojima se odlučuje o toku kojim će ova zemlja krenuti u narednom vremenu i u godinama i decenijama koje dolaze. Zbog toga je zaista za žaljenje atmosfera u kojoj se ova rasprava odvija. Poražavajuće je to što u ovoj zemlji nema konsenzusa oko toga gde ova zemlja treba da ide. Poražavajuća je neozbiljnost pojedinih aktera i činjenica da je ova sednica prekidana na šest nedelja, da je nastavljena bez ikakve promene, da neki ne žele da shvate tokove kojima se zemlja mora kretati i kojima treba da se kreće i što je nekima uvek ispred svega interes njihove stranke a ne interes građana Republike Srbije, jer interes građana Republike Srbije jeste Evropska unija. Isto tako, iako sam članica vladajuće koalicije, moram da kažem da je poražavajuće i to što u ovom klupama danas ne sede svi ministri iz Vlade Republike Srbije mada smo imali prilike da na drugim sednicama često viđamo celu Vladu, da viđamo i druge državne zvaničnike i žao mi je što cela Vlada ne shvata ozbiljnost ovog trenutka. Ono što je, međutim, najžalosnije u ovom trenutnu, je to što se ovo dešava tek sada. Pre Republike Srbije ovo pred čim se mi danas nalazimo uradile su sve zemlje koje su bile u procesu stabilizacije i pridruživanja osim BiH. Albanija je, primera radi, ovaj sporazum ratifikovala pre dve i po godine. To je tragično zbog toga što je Srbija zaista imala šansu koju nije imala ni jedna druga zemlja na Balkanu, a to je da bude lider u evropskim integracijama. Od Srbije se to očekivalo jer je imala kapaciteta i mogućnosti resursa za tako nešto. Ona tu šansu nije iskoristila. Prethodne dve vlade Vojislava Koštunice nisu imale volje, ponašale su se licemerno u odnosu na evropske integracije i imali smo izostanak volje Vojislava Koštunice i izostanak odlučnosti onih koji su ga na to morali naterati, koji su morali insistirati na tome da se ovo desi ranije. Plašim se da su u ovoj zemlji građani pokazali veću odgovornost od političara. Oni su nas jasno, svojim odlukama na izborima, i predsedničkim i prethodnim parlamentarnim, obavezali na to da svi, kao politički akteri u ovoj zemlji, radimo na što bržem priključivanju zemlje Evropskoj uniji i zbog toga je veoma veliko zadovoljstvo Lige socijaldemokrata Vojvodine što može da podržava Vladu koja konačno ima snage, spremnosti, volje i kapaciteta da uvede Srbiju u Evropsku uniju. Razlozi za priključenje Srbije Evropskoj uniji su brojni. Iako ekonomski razlozi ovde nisu najvažniji, oni su za društvo kakvo je Srbija danas veoma bitni i zbog toga treba pobrojati neke. Evropska unija, pre svega, predstavlja tržište od 500 miliona ljudi. Evropska unija je, sa svojih 15 članica pre procesa ovog velikog pridruživanja, bila izvor 48% stranih direktnih investicija u svetu. Iz EU potiče, takođe, 18% svetske trgovine robom i 24% svetske trgovine uslugama. Nove članice Evropske unije imaju veći privredni rast od zemalja starih članica EU. Evropska unija je najveći donator u Srbiji. Do sada, od 2000. godine, EU je investirala dve milijarde evra u Srbiju, a još jedna milijarda je u planu do 2011. godine. Ovo je, treba reći, nepovratna pomoć, koja je namenjena stvaranju novih radnih mesta. EU je najveći direktni investitor u Srbiju. Sa 7,4 milijarde evra dve trećine svih stranih direktnih investicija koje dolaze u Srbiju dolaze iz zemalja EU. Ovo znači i nova radna mesta, nove tehnologije i taj tzv. know how koji će učiniti kompanije iz Srbije konkurentnim na evropskom i svetskom tržištu. EU je najveće tržište za izvoz iz Srbije jer se više od 55% izvoza iz Srbije vrši upravo u zemlje EU. Evropska unija je Srbiji dala velike zajmove pod najpovoljnijim uslovima. Tako je Evropska banka od 2001. do 2007. godine pozajmila Srbiji 1,3 milijarde evra. Ovi zajmovi su namenjeni infrastrukturi, rehabilitaciji puteva, mostova, pruga i za podršku i razvoj malih i srednjih preduzeća. Neki od ovih zajmova se nalaze danas pred ovom skupštinom na dnevnom redu i, nažalost, do sada, zbog neozbiljnosti onih političkih aktera o kojima sam govorila na početku svog govora, nisu bili usvojeni. Za industriju novih zemalja članica EU ovo znači pristup jedinstvenom tržištu, zajedničku trgovinsku politiku, regionalnu pomoć zasnovanu na solidarnosti, što znači ravnomeran regionalni razvoj. Ovo znači zajedničku politiku iz različitih oblasti, kao što su poljoprivreda, zaštita životne sredine, energetska politika i slično. Ovo znači - evro čim se za to steknu uslovi. Ovo znači politiku Evropske unije na polju pravde i unutrašnjih poslova i ono što je interesantno i posebno važno za mlade ljude - vizne olakšice, tako da oni mogu konačno da vide šta to postoji sa druge strane, zato što nisu imali priliku to da urade do sada. Međutim, za Ligu socijaldemokrata Vojvodine su možda čak i bitniji oni politički razlozi. To su te evropske vrednosti koje dolaze sa Evropskom unijom, zato što EU nije hrpa zakona koju treba usvojiti, to je, pre svega, poštovanje ljudskih prava, to su stabilne institucije, razvoj demokratije, princip supsidijarnosti, decentralizacija, regionalizacija. Ono što Srbija treba da shvati, to je da je politika uslovljavanja koju EU vodi - normalna. To je nešto što Evropska unija vodi prema svim zemljama u pristupnom i pretpristupnom periodu i to nije nešto što neko radi zato što mrzi Srbiju ili Srbe ili da bi napakostio bilo kome. Ti uslovi, koje Srbija na svom putu do Evropske unije treba da ispuni, zapravo nama pomažu da budemo bolje društvo. Sve i da Srbija ne ulazi u EU, ona bi trebalo da ispuni te uslove zato što to znači stabilne institucije, efikasnu i jeftinu administraciju koja neće predstavljati građanima dodatni trošak nego će im pomagati da žive u ovoj zemlji, to znači slobodno tržište, konkurenciju na tržištu, poštovanje ljudskih prava, bezbednost. Evropska unija nije uvek tvrda u svojim uslovima, što je Srbija, možda bolje od svih drugih zemalja, imala priliku da vidi. Srbija je do sada u nekoliko navrata, ne ispunjavajući uslove EU, nastavljala svoj proces evropskih integracija. Plašim se da je do sada Evropska unija učinila više nego Srbija u procesu evropskih integracija i na tom zadatku da Srbija uđe u EU. Prvi test za ovu skupštinu i za ovu skupštinsku većinu na tome da pokaže svoju evropsku opredeljenost biće onda kada se pred njom bude našao statut AP Vojvodine. Tada će ova skupština imati priliku da pokaže da li prihvata sve evropske vrednosti ili ih prihvata selektivno, zato što je decentralizacija jedna od osnovnih evropskih vrednosti, a princip supsidijarnosti postavljen kao jedan od osnovnih principa na kojima počiva Evropska unija. Princip supsidijarnosti znači da se sve ono što može da se rešava na lokalnom nivou i rešava na lokalnom nivou, da se sve ono što može da se reši na regionalnom nivou ne prenosi na nacionalni nivo, na nacionalnom nivou se rešava sve ono što ne može da se reši na druga dva niža nivoa, a na evropski nivo se prenose samo one teme i samo oni problemi koji same države članice ne mogu da reše. Koliko je princip supsidijarnosti dobar, možda pokazuju iskustva iz Vojvodine. Vojvodina je prošle godine iz Fonda Evropske unije ostvarila 40 projekata i na taj način dobila 90 miliona evra. Poražavajuće je što tu šansu nisu imali građani i Niša, građani Užica, građani Čačka ili građani bilo kog drugog dela Srbije zato što nemaju načina da pristupe tim fondovima. Međutim, treba reći da je Vojvodina mogla dobiti mnogo više zato što je imala kapaciteta za to, ali nije mogla sama da aplicira za fondove Evropske unije, nego je to morala da radi preko nekoga u Beogradu ko je tom prilikom odlučivao šta to građanima Vojvodine treba, koliko im treba i kada im treba. Treba pustiti građanima Vojvodine, ili građanima svih drugih delova Srbije, da sami određuju svoje prioritete i da sami apliciraju za fondove Evropske unije zbog toga što će na taj način poneti odgovornost za svoje živote i moći da uređuju okruženje u kojem žive. Vojvodina treba da bude primer i uzor drugima zato što svi građani Republike Srbije mogu da imaju pravo da utiču na kvalitet svog života i na poboljšanje svog života. Zato joj novim statutom Vojvodine mora biti zagarantovano pravo da aplicira za fondove Evropske unije, a taj primer treba da slede i drugi regioni zato što niko ne zna bolje od građana koji žive na određenoj teritoriji šta je to što je njima potrebno. Multijezična, multikonfesionalna i multinacionalna Vojvodina treba da bude most između Evropske unije i Srbije. Treba da bude onaj, kako to političari u Beogradu kada dolaze po glasove u Vojvodinu vole da kažu - najevropskiji deo Srbije, a ova skupština treba da nedvosmisleno pokaže svoju evropsku opredeljenost, treba da pokaže da prihvata sve evropske vrednosti a ne da ih prihvata selektivno i da na tom putu Srbije ka Evropskoj uniji neće biti izuzetaka. Zbog toga će poslanici LSV, naravno, podržati Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, zato što znamo da je to prvi korak ka evropeizaciji naše zemlje i stvaranju istinski demokratskog društva. Hvala vam.
Zahvaljujem. Poslovnik reklamira gospodin Krasić. Izvolite.
Na početku samo moram da vas obavestim da to kada se reklamira ili neko prigovara da je povređen Poslovnik neminovno proizvodi za posledicu da je predsedavajući napravio neku grešku. Dobar primer je prethodna diskusija. Niko na Planeti nije mogao da utiče na diskusiju prethodnog govornika. Zašto sam se javio? Javio sam se zato što smatram da je kompletno izlaganje započeto sa nepoštovanjem člana 104. našeg Poslovnika. O čemu se radi? Nemam ništa protiv što moj prethodnik izražava veliko zadovoljstvo što može da da podršku Vladi i što bi možda zbog toga mogao da ima posledice u svojoj stranci s obzirom na to da je predsednik te stranke rekao da je morao da pojede... a sada ga teraju da voli kuvara. Ali, to je njihova stvar i neka to oni rasprave u okviru svojih evrodunavskih integracija u kafiću na Spensu itd. Nije to bitno. Bitno je što se ovde promoviše jedna opasna teza. Teza se zasniva na tome da neko izražava veliko zadovoljstvo što smo napokon mogli da vidimo gospodina Đelića posle letovanja u Narodnoj skupštini i kako je navodno neko kriv što Narodna skupština nije radila već nekoliko nedelja. Podsećam vas na nešto što je opštepoznato i svima je jasno, do prekida rada Narodne skupštine je došlo povodom odluke predsednika Narodne skupštine. Ne znam da li vi sada nas prozivate što nismo u međuvremenu vukli predsednika i sekretara Narodne skupštine za rukav ili tražite od nas da ih jurimo ovih šest nedelja, da kažemo: dođite u Narodnu skupštinu, dođite u Narodnu skupštinu. Onda biste poslali policiju protiv nas. Vi, jednostavno, niti se terate, niti se vodite. Ne mogu nikako da utičem na to kada se pojavite na B92 ili na RTS i tamo razvijate svoje milozvučne ideje koje nemaju blage veze sa razumom, ali Narodna skupština mora da ima neko dostojanstvo. Uostalom, moram da vam skrenem pažnju, do prekida rada Narodne skupštine je došlo zbog toga da bi se sprečila diskusija o tome kako je neko kidnapovan i isporučen tamo gde se ne poštuju ljudska prava. Drugi razlog jeste da ne bi javnost znala ko je ubio Ranka Panića. Imali ste prilike pre nekoliko dana da čujete ovde odredbe zakona za koje ste vi glasali, koji kaže: upotreba palica - izveštaj, upotreba gumenih metaka - zabranjeno, vatreno oružje - zna se kako može da se upotrebi. Mora izveštaj. Nama ministar kaže da nema izveštaja i onda vi sve to okrećete – kao, neko drugi je kriv. Ko je kriv? Prvi potpredsednik, zamenik predsednika. Ovo je verovatno drugi potpredsednik, mada ni ovaj ni onaj nisu ustavna kategorija. O čemu vi pričate ovde? Naravno, neću da pričam o onome što mislim da nije povreda Poslovnika, ali jeste odsustvo zdravorazumskog zaključivanja, one nebuloze o statutu AP Vojvodine i dobar primer za sve druge, da i oni krenu sa statutima, ili ono o supsidijarnosti. Sa onim kod nas ne biste mogli da budete ni član Izvršnog odbora SRS, a kamoli magistar za evropske integracije - magistrirao kod Nenada Čanka.
Reč ima gospođa Radeta.
Pravni osnov javljanja je član 104. Poslovnika, a zaista je teško slušati predstavnike ove NATO pešadije kako nas ovde zatrpavaju neistinama, kako provlače vrlo opasne protivustavne teze, a da čovek ne reaguje na to. Znate, rekao je kolega Krasić, vi opet pokušavate, gospođa Jerkov je to malopre uradila, vrlo često poneko od vas pokušava ovde, a pogotovo u medijima, da ubedite građane Srbije kako to neko ovde opstruiše rad parlamenta. Kada god takvu neku insinuaciju ovde budete izneli, javljaćemo se i podsećati građane Srbije na to da vladajuća koalicija opstruiše rad parlamenta. Vi to radite vrlo svesno i zbog vas parlament nije radio ovoliko dugo, zato što vi zapravo odugovlačite što je više moguće, nećete da se na dnevnom redu nađe sledeća tačka, a to je gasni sporazum koji je problem u velikom delu vladajuće koalicije, odnosno Vlade Republike Srbije. Ali, o tome ćemo kada to dođe na red. I Nemojte više da nam objašnjavate, da nam hvalite te evropske vrednosti, da nam hvalite evropske zemlje koje su priznale nezavisnost Kosova. Pogledajte, otvorite zvanični sajt Velike Britanije i videćete tamo veliku kartu Srbije bez Kosova i Metohije. Da li mi treba da ostvarujemo neku blisku saradnju sa tom državom? Mi srpski radikali mislimo da je to nedopustivo. Kažete da je strašno što nema konsenzusa oko usvajanja ovog sporazuma. Najstrašnije je, koleginice, što nema konsenzusa kada je u pitanju teritorijalni integritet Srbije. Ne samo kada je u pitanju Kosovo i Metohija, nego ovo što ste pokušali da proturite kao priču o nekom novom statutu Vojvodine, o pozivanju ostalih, kako kažete, regiona. Odakle vam regioni u Srbiji, gospođo Jerkov? Nema toga u Ustavu, nemate pravo da, kao narodni poslanik, sa ovog mesta širite protivustavne nekakve vaše fantazije i teze. Govorite ovde o evropskim vrednostima. Da li su evropske vrednosti poštovanje ljudskih prava, ono što ste pre dva dana izjavili u jednim novinama? Trebalo je, kaže gospođa Jerkov, koja se zalaže za evropske vrednosti, lepo da ukinemo SRS i danas ne bismo imali problema u parlamentu. E pa neće moći, gospođo Jerkov.
Reč ima gospodin Šormaz.
Takođe član 104. Poslovnika. Mlada damo, i Hitler je uzleteo na propagandi, postao je veoma popularan u svom narodu, ali zna se kako je završio. Propaganda nije sve što će vam pomoći. Jednog dana će vas koštati to što radite i što rade vaši propagandni timovi. Verujte da će doći dan za naplatu toga. To što ste rekli sada je sramno, laž. Ova vlada nije donela nijedan evropski zakon. Je l' tako, gospodine potpredsedniče? Još nijedan nije donela Skupština, skupštinska većina, Vlada (vi vladate, gospodo). Preko 250 je donela prva Vlada Vojislava Koštunice, svi su pohvaljeni od Evropske unije. Svetska banka je rekla da je Srbija u to vreme prva zemlja po reformama u ovom regionu. MMF nas je takođe hvalio. Prva Vlada Vojislava Koštunice, ne pričam o drugoj, gde je bio Božidar Đelić. Najveći privredni rast je bio u to vreme - 7,6% na godišnjem nivou. Ali, propaganda je propaganda. To sam čuo od predsednika Borisa Tadića, a bogami i od Božidara Đelića, da je u svemu ovome što piše u SSP učestvovao DSS, da je učestvovao Vojislav Koštunica. Tačno, izglasali su na sednici Vlade. Šta se posle toga dogodilo? Juče je Boris Tadić od Solane izašao siv, a Solana nije hteo da da izjavu. Ne znate šta se desilo? Desilo se da je proglašena jednostrana nezavisnost Kosova, da vas obavestim, pošto ne znate, predsedniče poslaničke grupe ZES. Znači, proglašena je jednostrana nezavisnost Kosova, 21 država Evropske unije je priznala Kosovo. Juče je od Borisa Tadića traženo da na Skupštini UN ne tražimo mišljenje, a kamoli da tužimo zemlje koje su priznale ono što mi tražimo. Traženo je da priznamo Euleks koji treba da napravi državu Kosovo. Jer, kriminalci su nesposobni dole da naprave sudove i policiju, potreban je Euleks, potrebna je Evropska unija, potrebne su njihove donacije, donatorske konferencije, potreban je novac koji im daje. Kome pričate šarene laže? Ubrzana integracija u EU? Nema ništa od toga. Lažete građane Srbije. Dok ne bude Kosovo kao nezavisna država spremno da uđe, neće nas EU primiti nikada. Upravo zbog onoga što je juče naivno govorio poslanik G17 plus. Pa, zašto bi odvajali novac, zašto bi priznavali, zašto implementirali Euleks dole i zašto bi sve to radili i zašto bi uostalom javno govorili da oni vide evropsku perspektivu Kosova? Možete da pričate šarene laže, ali će doći naplata, verujte da će doći naplata. Pričate o ljudskim pravima, da je to Evropska unija. Gde je pravo na život Panića? Ko mu je oduzeo život? Koja ga je čizma policijska ubila? Kada ćemo to da znamo? Gledate, širite oči. Podsetiću vas, Dragan Jočić je bio četiri godine ministar policije i niko na demonstracijama nije poginuo, a bilo je daleko opasnijih demonstracija. Da li je od policije neko ubijen za vreme Dragana Jočića? Izađite i recite pa ćete dobiti odgovor. Znači, niko nije nastradao. A podsetiću vas da smo imali 17. mart, podsetiću vas da smo imali sahranu Miloševića, daleko su veće tenzije bile nego ovaj miting SRS-a. Koliko utakmica je bilo visokog rizika i da li je neko ubijen od policije? Niko. U Srbiji se očigledno gine od policije samo kada je ministar policije iz SPS. Vi ste ga izglasali. Nikada se nije ginulo u Srbiji od policije nego samo kada je on ministar. Vi ste obećali da se Srbija neće vratiti u devedesete. Šta je ovo ako nije povratak u devedesete? Šta je ovo ako nije nepoštovanje ljudskih prava? Doći će dan za naplatu, propaganda ne može sve. Postoji nešto što su činjenice.
Reč ima gospođa Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, pravni osnov po kome se javljam je član 104. i osvrnula bih se kratko na diskusiju gospođe Jerkov. Ona je negde na kraju svoje diskusije rekla da dolazi iz dela Srbije, odnosno iz severne srpske pokrajine, koja važi za najevropskiji deo Srbije. Mislim da jezički tu nešto ne valja, ali ona je tako rekla. Ja sam iz Dimitrovgrada. Dimitrovgrad se nalazi u Pirotskom okrugu. Pirotski okrug je jugoistočni deo Srbije i onda valjda mogu da kažem da dolazim iz okruga koji važi za najmanje evropski deo Srbije. Tako da ubuduće, kada budete spominjali svoj okrug, molim vas kažete koliki je stepen evropeizacije u tom vašem okrugu. Gospođica Jerkov je takođe rekla da u ovoj sali vlada poražavajuća atmosfera a raspravljamo o tako važnom dokumentu. Ja bih rekla da je poražavajuća činjenica da gospođica Jerkov ne shvata ovaj visoki dom kao mesto gde se razgovara, pre svega, o zakonima koji su na dnevnom redu. Tačno je, ovaj sporazum je značajan zakon, a naša je dužnost i dužnost je svih narodnih poslanika i poslaničkih grupa da kažu šta oni misle o predloženom zakonu. Dakle, molim gospođicu Jerkov da shvati da, kada razgovaramo i ukazujemo jedni drugima na određene članove nekih zakona, to nije poražavajuća atmosfera. Poražavajuća atmosfera bi bila da svih 250 poslanika misle jedno te isto o nekoj stvari. Pretpostavljam da bi to njima najviše odgovaralo. Ono što jeste poražavajuće jeste to što mi dugo govorimo o tome i pokušavamo da vam ukažemo na član 135. koji će, kada ratifikujete ovaj sporazum, značiti da Srbija indirektno priznaje nezavisno Kosovo. To je poražavajuće. Poražavajuće je što vi to nećete da shvatite, što ne razumete šta će doći kasnije. Kasnije će se pojaviti to da će se od Srbije tražiti da prizna to nezavisno Kosovo kako bi postala i kandidat za ulazak u EU, kako će vam se servirati priča o tome da Srbija ne razvija dobrosusedske odnose, pa ćemo ovde opet razgovarati, ali neće biti nikakve satisfakcije jer ćete vi proćerdati prilike, koje su postojale ranije, da razgovarate sa partnerima. Kaže gospođica Jerkov da je odličan ovaj pritisak iz EU, da je ta politika uslovljavanja nešto najbolje što se Srbiji dogodilo, kako je EU mnogo više učinila na evropeizaciji Srbije i našem putu evrointegracija. (Predsednik: Vreme.) Odmah ću da završim. Molim vas, ni od jedne zemlje EU nije tražila da se odrekne svoje pokrajine. Gospođica Jerkov smatra da je to odlično, što je 21 zemlja priznala nezavisno Kosovo i rešila Srbiju tog balasta, a dok mi ovo govorimo, EU instalira misiju Euleks i radi na izgradnji nezavisnog Kosova.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. U ova dva dana, kada slušamo diskusije o ovim važnim tačkama dnevnog reda gospode iz pozicije, preovladava mišljenje da li oni ne znaju, ne razumeju ili pokušavaju sve vreme da nam objašnjavaju nekim literarnim govorima, kao konkretno gospođica Jerkov, kao da je ovde pismeni zadatak iz srpskog jezika, pa je nastavnik dao temu ''Kako vidim put u EU''. Sve mi se čini da se radi o potiskivanju straha od onoga kako i na koji način mi želimo da uđemo u EU. Međutim, ja nisam stručnjak za to. Gospođa predsednik parlamenta je stručna, ona će vam objasniti šta znači potiskivanje straha. Počeću redom, od potpredsednika Vlade, koji je juče onako zdušno, kao da je na nekoj fudbalskoj utakmici (gospodine Đeliću, za neki dan igramo sa Farskim ostrvima na stadionu), uzviknuo onako: hajdemo u pobede itd. Mislim da se više puta ovde izgovara - hajde, hajde - kao da se radi o dečijem romanu "Hajdi", a meni se čini da nam predstavnici pozicije ovde objašnjavaju neke stvari koje nemaju nikakvog suštinskog, pravnog ni političkog osnova. Neki poslanici su danas ovde govorili o periodu inkvizicije, kada su neki delovi Evrope, u koju zdušno hoćemo da uđemo na način koji nije dostojan srpskog naroda. Srbija je u tom periodu pravila svoje manastire. Milutin 1282. godine Gračanicu na Kosovu, Pećku patrijaršiju, Žiču, Sopoćane. Mi smo se tada bavili time. Dakle, ne može biti, kako profesor Mićunović danas objašnjava, da mi u kulturološkom smislu treba nekog da stižemo. Mi smo zaista davno dokazali da smo u Evropi i tu nema nikakve dileme. Naše razlike su samo u tome na koji način želimo da uđemo u Evropu. Više puta pokušavamo da vam kažemo da je to samo na onaj način na koji treba da se svaki građanin Srbije ponaša, poštujući svoj Ustav, a to je zajedno sa našom teritorijom, celoviti, sa Kosovom. Vi uporno nekim pričama, hvalospevima o Evropi, što nije sporno, pokušavate da prikrijete tu temu koju mi pokušavamo da vam objasnimo, šta je suština i kako se ulazi u Evropu. Morate uvažiti činjenicu da su se 17. februara desile te promenjene okolnosti. U pitanju je pravno nasilje, ne poštuje se međunarodno pravo. Uvažite tu činjenicu i priznajte da je to tako. Neće to puno da boli. Mislim da biste na taj način zaista pokazali minimum tolerancije prema Ustavu, prema našoj državi, prema potomcima i sve ono što sam juče izložio. Nemojte nam samo pričati da treba da uđemo u Evropu. U Evropu se ulazi, gospodine Đeliću, evropski. Moramo da shvatimo da neke stvari. Kao što pričate o fabrici ... (Predsednik: Vreme.) ... "Fijat", pa ste rekli da treba to u junu da uradimo, pa u julu, pa krajem ovog meseca. Slažem se sa odličnim socijalnim programima koje ste predvideli u Kragujevcu, ali vas molim da takve socijalne programe ponudite i "Prvoj petoljeci" u Trsteniku i radnicima "Magnohroma" u Kraljevu. Nemojte samo parcijalno da nudite tamo gde trenutno imate politički interes. Ovde su iznošene i neke stvari, da je prvi azil za pse napravljen u Kragujevcu – to nije tačno, pre godinu i po dana je napravljen azil za pse u Kraljevu. Prema tome, nemojte se hvaliti nekim stvarima koje nisu toliko bitne.
Narodni poslanik Zlata Đerić, izvolite.
Javljam se po Poslovniku, član 104. Želim samo kratko da kažem. Dolazim iz te najevropskije regije ili pokrajine, najsevernijeg dela Srbije, i nije baš slika tako ružičasta. Nije baš da iz tih fondova teče med i mleko u Vojvodini. Mi u Vojvodini delimo sudbinu ostalih delova Srbije i isto tako teško živimo. Jedna od stvari, koja je u Vojvodini u ovom momentu vrlo aktuelna, rekli smo da je poljoprivreda strateška grana, jeste da su seljaci prošle godine kukuruz sa njiva prodavali po 16 dinara, a sada taj kukuruz, koji su godinu dana čuvali, prodaju po devet. Izračunajte koliko gube po hektaru i izračunajte kada će se od toga oporaviti. Interesuje me koliko će oni iz tih evropskih fondova videti i da li će videti, jer po rezonovanju običnog čoveka, građanina, pre svega, besplatan sir postoji samo u mišolovci Ali, nešto drugo sam htela da kažem. Nije dobro da se sa ove govornice šire bilo kakve antiustavne ideje ili antiustavni stavovi. Ono što moramo znati i što je dobro da je poslanica Jerkov rekla, jeste da je politika Evrope politika uslovljavanja. Jasno smo rekli da smo za ulazak u EU. Pozdravljam ono što je potpredsednik Vlade rekao, da ulazimo kao ravnopravni, samo što to ne vidimo. To mora da se dokaže. Mi nismo ravnopravni jer nam Evropa nudi sporazum u kome flagrantno krši naš Ustav i traži od nas da ga i mi prekršimo, traži da to prihvatimo. Gospodin Solana je rekao da će nas primiti u EU pod jednim uslovom, a onda navodi čak tri - delujuća demokratija (pod tim može da se podrazumeva milijardu različitih pojmova, ucena i uslova), efikasna tržišna privreda (tu će moći nešto manje, ali je opet mnogo uslova) i jedan konkretan, saradnja sa Haškim tribunalom. Dakle, može tu da se izrodi još jako mnogo uslova. Ono što mi očekujemo jeste da se konkretizuje, da se ne krši Ustav Republike Srbije, da se uđe u EU, ali da se uđe ravnopravno, a ne da se upuzi. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija.
Javljam se po čl. 101, 103. i 104. Zaista neću polemisati sa onim što narodni poslanici govore. Postoje očigledne razlike u našem viđenju ovog važnog pitanja i mi zaista smatramo da nije umesno da polemišemo sa svakim od argumenata koje iznose oni koji smatraju da ovo nije dobar aranžman za Srbiju. Prosto, mislimo da je to pravo svakog poslanika i da nije čak ni pristojno komentarisati svačiji stav o tome. Razlog zbog kog sam izašla je nešto što je izrečeno i što je, osim što je neistina, u suštini vrlo opasno. Dakle, izašla sam da reagujem na činjenicu da je neko optužio nas, da je naša policija ubila čoveka. Hoću da kažem da smo mi tu policiju nasledili i da ćemo upravo zbog toga vršiti reformu policije kako nikada nikoga policija ne bi povredila, a naročito ne ljude koji demonstriraju i iskazuju svoje stavove, da smo upravo zbog toga insistirali na tome da se dobije pun izveštaj o odgovornosti svakog policajca, da se utvrde krivci i da se izreknu najoštrije mere. Ne kažem da je bilo ko kriv, da je bilo ko odgovoran za to što se desilo, mi samo tražimo da policija više nikada ne bude takva da može da zloupotrebi ili prekorači silu ili povredi bilo kog građanina koji ispoljava svoje stavove.
Gospodin Todorović.
Gospođo Kolundžija, istine radi, vi niste tražili taj izveštaj. Vi ste imali mesec i nešto dana da već dođete sa gotovim izveštajem i da ga prezentujete poslanicima Skupštine Republike Srbije. Izveštaj smo tražili mi. Ne mislim da je to bilo kakva prednost, ali to su nesporne činjenice. Ono što ste vi imali nameru, što mi pokušavamo da vam kažemo i što ćemo dokazati, jeste da je neko organizovao nemire u Beogradu za vreme mitinga SRS-a unapred planirajući da se izazovu neredi, da se ruši Beograd, bez obzira na posledice i po učesnike mitinga i po Beograd, a želeći da to iskoristi da optuži SRS. To možete najbolje da vidite odmah posle mitinga, kako su svi oni eksperti koji su došli na raznorazne televizije da likuju, oni koji su se 20 godina navodno borili protiv diktatorskog režima, bili oduševljeni što je policija za 10-20 minuta ispraznila trg na kome je bilo dvadeset, trideset ili bilo koliko hiljada ljudi. Prema tome, to je ono što je nesporno. Još jedna stvar, gospođo Kolundžija, ne možete da kažete da li je neko kriv ili nije kriv. Neko je sigurno kriv. Onog momenta kada je čovek umro, poginuo, kada je ubijen, nazovite to kako hoćete, neko za to mora da odgovara. Onoga momenta kada je poslanik dobio gumeni metak zbog toga neko mora da odgovara. Za premlaćivanje poslanika neko je kriv. Ili vi mislite da su se učesnici mitinga između sebe bili? Ne, to su sve povrede koje su zadobijene od strane policije. A što se tiče vaših reformi, nemojte, molim vas, više da nas reformišete. Vi nas reformišete već osam godina i pogledajte dokle je država došla. Pružiću vam nesporne činjenice, ima vremena, da vi ne samo da nemate nameru da se reformišete, nego ste još rigidniji i u mnogo većoj meri zloupotrebljavate policiju, a posebno zloupotrebljavate službe bezbednosti. Da vas obavestim, gospodo poslanici. Ima više od dva meseca kako sam tražio izveštaj od BIA, Vrhovnog suda i MUP za neke akcije, za koje imam informacije da su vršene 2001. godine. Radi se o prisluškivanju jednog većeg broja ljudi, koje je sprovela tadašnja Služba državne bezbednosti (po Zakonu o BIA, sve što je radila SDB prešlo je sada u nadležnost BIA) i, evo, već više od dva meseca ne dobijam čak ni odgovor da li su te akcije bile ili nisu. Vrhovni sud je poslao odgovor u roku od sedam dana da oni nisu odobrili prisluškivanje tih lica, MUP nema nikakvu dokumentaciju s obzirom na to da je na osnovu Zakona o BIA prešla u njihovu nadležnost. Tako da iz svega toga zaključujem da vi ne samo da nemate nameru da se reformišete, nego ste zloupotrebljavali i imate nameru da zloupotrebljavate. Da bi vam bilo jasnije ovo što pričam, na osnovu ovih akcija koje su sprovedene od strane tadašnje SDB može se posredno doći do nekih podataka. Ima možda nekih koji i sada sede u Skupštini Srbije koji znaju za te akcije, jer se postavlja pitanje - ako su te akcije bile odobrene, od koga su bile odobrene? Postavlja se još jedno ozbiljnije pitanje - ko je koristio informacije iz tih akcija? Reći ću vam da bismo, ukoliko bismo dobili te informacije (a mislim da su one važne posebno za DS), na neki način mogli da dođemo do nekih činjenica vezanih za ubistvo Zorana Đinđića. Nemojte da čitate novine i da dolazite do nekih navodnih transkripata raznoraznih razgovora samog Zorana Đinđića i njegovog okruženja itd. Zašto da to radimo? Hajde da probamo da dođemo do činjenica. Neka kažu da te akcije nisu sprovođene, a ja vam unapred kažem da mi možemo to da eliminišemo. Možda postoje ljudi koji su učestvovali u tim akcijama. Osnovaćemo anketni odbor pa ćemo zvati (oni po samoj činjenici mogu da budu oslobođeni čuvanja tajne) jednog čoveka iz tadašnje SDB koji bi potvrdio to. Otvorili biste izuzetno ozbiljnu temu. Kada to budete uradili, ne morate uopšte da nam ovde govorite da ste rešili da se reformišete. Mi ćemo to znati. Kada budemo sutra dobili odgovor od strane ministra policije, mi ćemo to znati. Znaćete i vi. Mi smo uradili sve što je do nas, sada čekamo vaš potpis. Ukoliko ne budete iskreno ušli u dijalog i rešavanje ovih problema, sami preuzimate odgovornost za sve ono što će se dešavati posle toga.
Reč ima Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i pridružujem se gospođi Kolundžiji. Treba da se reformišu i policija i sve službe bezbednosti. U tom cilju želim i ja da dam svoj skromni doprinos, tako što ću postaviti pitanje koje sam postavio i u prošlom mandatu. Uputio sam ga ministru Jočiću, kome želim sve najbolje i brz oporavak. Nije čovek odgovorio, ali sada želim i vama to pitanje da uputim, pa ćemo videti u sklopu reformi policije i BIA kako ćete to vi uraditi, jer ovo pitanje je aktuelno iz vašeg perioda, kada je premijer bio Zoran Đinđić, a ministar policije onaj Dušan Mihajlović, kada je mafija najviše vladala u Srbiji. Dragoljub Marković, Čeda Jovanović i Ljubiša Buha – Čume su nakon Petog oktobra, gospođo Kolundžija, već u decembru, počeli sa poslovima trgovine na Istok (Turska, Sirija, Pakistan, Avganistan) hemikalijama koje su sastavni deo heroina i sintetičkih droga. (Da li vi, gospođice Jerkov, hoćete da se zabrani stranka zato što pokrećemo ovako osetljiva pitanja?) Radi se o anhidridu sirćetne kiseline i (moram priznati, ne znam ni šta je ovo) BNK. Kanali za snabdevanje su bili iz Holandije, a čitav posao je već ranije bio razrađen jer se Čume time bavio i pre promene vlasti. Prema raspoloživim podacima, odrađene su oko 42 cisterne navedenih hemikalija. Čeda Jovanović je osmislio da se tako stečen milionski kapital uloži u legalne tokove i opere preko firme "Difens roud". Od tako stečenog kapitala Čeda Jovanović je privatizovao firmu "Madera", koja ima 27 lokala širom Beograda, na ime svog tasta Mijata Savića. Za direktora "Difens rouda" Čeda je predložio Sašu Aleksa, koji sada živi u SAD. Mašine za asfaltiranje su kupljene od tog kapitala. (Zato će ovaj nezavisni kandidat za puteve da asfaltira, preko ove firme, vanstranačka ličnost, koji je u gradu dobio na predlog LDP-a.) Mašine za asfaltiranje su kupljene od tog kapitala, a paravan je bila druga firma koja ih je navodno uzela preko "Komercijalne banke". Kada je u Okružnom tužilaštvu pokrenut postupaku vezi sa kupovinom mašina, tada je okružni tužilac bio Rade Terzić, koji je direktno bio pod uticajem Čede Jovanovića, navedeni predmet je došao na obradu kod tadašnjeg Terzićevog zamenika. Jovanović je dva puta direktno vršio pritisak na navedenu osobu preteći mračnim silama Surčina ukoliko se ne odbaci optužni predlog i time zloupotrebljavao svoj položaj. Pretnje nisu uspele, ali su treći put intervencija i pritisak išli preko Radeta Terzića (a vi znate kako je uhapšen, kako je pušten), koji je preuzeo predmet i obustavio postupak. Može li Nada Kolundžija da tvrdi da ćete vršiti reformu policije kada se ovo dešavalo dok ste vi bili na vlasti i kada je kriminal najviše cvetao? Ovo pitanje postavljam ministru policije i ostalim nadležnim organima u Vladi Srbije, kao i ministru pravde pošto se tiče i pravosudnih organa. Hvala.
Reč ima gospodin Šormaz.
Pobeže Nada Kolundžija, ali nema veze, može da pročita u stenografskim beleškama. Prvo, policija je u Srbiji dobra, ako verujemo Evropskoj uniji. Najbolja je u regionu jugoistočne Evrope, što je takođe ocena Evropske unije. Reforma je izvršena. Preuzete su granice od Vojske, napravljena je granična policija, donet je zakon o policiji, evropski, kako kaže Evropska unija. Ovo su reforme. Ono što vi nazivate reformama su smene. Znate šta? Smenjujte, vi ste vlast. Ko vam brani? Samo vas čekamo na rezultatima. Mi rezultate imamo, postoje izveštaji u Odboru za odbranu i bezbednost, zna se u celoj državi kakav je bio stepen kriminala, koliko je rešavan i sve ostalo. Čekamo vas na rezultatima, a već ih vidimo. Prve demonstracije – poginuo čovek. Ne krivim ja za to policiju, krivim vas koji ste na vlasti, koji ste stavili za ministra čoveka iz SPS koji je potpuno nesposoban to da radi i koji ne zna to da radi. I uvek se tako nešto dešava kada su oni na vlasti. Nema Veljka da ga pitam, potvrdio bi mi čovek. Ima neke gospode iz SPO-a, neka kažu da li je tako bilo uvek. Simptomatično je da se to ponovo dešava. Pričali ste da se nećemo vratiti u devedesete samo ako vi pobedite. Šta se dešava? Ubistva svakog dana na ulici. Da li je toga bilo za vreme Dragana Jočića? Koliko se to kriminalci plaše Ivice Dačića i vas kao vlasti? Što bi vas se i plašili? Sa nekima su prijatelji. Ne da se dešavaju ubistva, nego se seku glave. I ne samo to. Jedan kriminalac u novinama, na naslovnoj strani, najavljuje da će srpsku mafiju uvesti u Evropsku uniju pre nego što će u nju ući država. Da li ga je neko priveo? Da li je neko s njim razgovarao? O čemu vi pričate? Kome vi da držite predavanje? Doći će dan naplate, džabe vam je propaganda.
Reč ima gospodin Ostojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika po članu 104 - dostojanstvo Skupštine. Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, nije prvi put da dozvolite vređanje i pokojnog Zorana Đinđića i šefa naše poslaničke grupe. Apelujem na vas da svojim ponašanjem i bar delimičnom primenom Poslovnika, ako niste u stanju da poštujete Poslovnik, omogućite rad Narodnoj skupštini. Veoma važna tema je na dnevnom redu, to je ratifikacija Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Apelujem na vladajuću većinu da proba da učini napor da SRS i DSS privede ovom sporazumu jer se iz njihovih diskusija, ili bar većine njihovih poslanika, da zaključiti da su oni proevropski orijentisani, da bi oni možda i glasali pod nekim uslovima. Uslovi su sadržani u amandmanu SRS-a, može to da bude i nekakva izjava Skupštine, rekao je to juče naš šef poslaničke grupe, ali da se vratimo dnevnom redu. Jer, očigledno među njima ima i onih koji bi glasali, računam i slušao sam pažljivo šefa poslaničke grupe juče, kod vaših dojučerašnjih partnera iz vlasti, DSS-a, takođe ima nekakvih proevropskih naznaka da su oni svi za Evropu. Mali napor bi doveo do toga da Sporazum dobije zaista preko 200 glasova u ovoj skupštini, što je dobro za zemlju i treba iskoristiti to njihovo raspoloženje ili pojedinačno raspoloženje među njima. Neću odgovarati na optužbe koje se ovde čuju, očigledno od onih koji ne bi želeli da se ovo ratifikuje, ali držim da su u manjini i da je kod njih disciplina jača strana i da će poslušati svoje šefove ili šefa svoje poslaničke grupe. Dakle, od vas, gospođo predsednice, tražim da poštujete minimum Poslovnika i da onemogućite vređanje drugih poslanika i dostojanstvo ovog parlamenta. Od vas iz vladajuće većine tražim da učinite mali napor, izgleda da ima šanse da se prizovu glasanju za Sporazum i to će biti dobro za Srbiju. Ne bi bilo dobro za Srbiju da recimo gasni sporazum dobije više glasova nego ovaj istorijski sporazum koji faktički završava sa totalitarnom prošlošću Srbije. Na kraju krajeva, oni žele da glasaju, tako kažu. Omogućimo im i videćemo ko to među njima želi, ko ne želi i da li će ovaj način opstrukcije, koji sada vidimo od pojedinačnih poslanika, dati rezultate. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Hvala vam, gospođo predsedniče. Možda u trenutku niste obratili pažnju, ali svakako sam tražila reč pre kolege Maraša, s tim što ja ne moram da podižem ruku već samo diskretno i fino kažem gospođi i ona mi da reč kada dođem na red. Gospodine Ostojiću, zaista sam se uplašila za vas kad ste krenuli odozgo da idete. Ovo je neki nagib, znate, ne znam pod kojim je uglom i koliko stepeni ima ovde, ali ste uspeli da dođete do skupštinske govornice, a kad ste već došli, onda moram da vas obavestim o nečemu za šta sam čula da ste prilično zainteresovani. Ne znam da li je kolega Krasić uspeo da vam dostavi, možda vam pokloni ili za simboličnih 600 dinara proda knjigu ''Ubistvo mafijaškog premijera Zorana Đinđića''. Čujem da ste tražili da kupite knjigu. Svako ...
Gospođice Nataša, molim vas da vodite računa o terminima koje koristite.
Ne znam o čemu vi pričate, gospođo Slavice. Zaista vas ne razumem. Vi ste iz Kragujevca, živite u centru grada. Prošle nedelje je u našem Kragujevcu, mom i vašem, sasvim regularno (skup je prijavljen policiji) održana u prepunoj dvorani Gradske dvorane Šumadija, uz prisustvo, pozvala sam i pojedine kolege članove SPS i odazvali su se da dođu, 1200 ljudi je bilo u dvorani Šumadija, prodali smo, jer smo u tom trenutku imali samo 90 knjiga ''Ubistvo mafijaškog premijera Zorana Đinđića''. Obećala sam mnogim Kragujevčanima da ću, koliko moje mogućnosti dozvoljavaju, da im poklonim tu knjigu. Gospodine Ostojiću, evo, vama obećavam, ako niste kupili, nastojaću u toku sutrašnjeg dana, a pošto imam to simbolično ovlašćenje, potpisaću vam, staviću vam posvetu, a konačno će vam dati profesor Šešelj kada se vrati. Kada se vrati iz haškog kazamata, gde ste ga vi poslali, vi, Čedomir Jovanović, tadašnji premijer, ministar policije, Vladan Batić, Nebojša Čović i ostali, koji ste tražili od Karle del Ponte krajem 2002. godine i vukli je za rukav da napiše optužnicu i da ga odvede u Hag i, kako reče Đinđić, da ga nikada ne vrati. A zbog čega? Pa, zbog činjenice da je on 2001. godine, gospodin Jadranko je imao samo malo vremena, a na toj promociji smo nadugačko i naširoko govorili o tome, on je samo jedan deo povezanosti direktnog kriminala iz vrha vlasti sa surčinskom mafijom, kasnije zemunskim i surčinskim klanom, izneo čitajući ove podatke. To su činjenice koje su nedvosmisleno utvrđene. Vi sad možete da pričate šta god hoćete. Točak istorije se okreće, znate, i pre ili kasnije će i generacije iza nas o toj bruci i sramoti, u kojoj se Srbija našla za vreme vanrednog stanja, da čitaju. Moram da podsetim kolegu Šormaza da je odavde, iz poslaničke klupe, tada vrh DSS-a krenuo, na čelu sa Dejanom Mihajlovim, da traži i Radeta Bulatovića i gospodina Acu Tomića. Je l' tako bilo? Za vreme vanrednog stanja oni 24 sata nisu znali gde im se nalazi tada stranački kolega, kasnije direktor BIA i direktor Vojne obaveštajne službe. Gde su bili ti ljudi? Zakopavani na dva metra ispod zemlje, spuštali im pijavice i stavljali im plastične kese na glave. O čemu vi pričate? Vi pričate o ulasku i o integracijama i o tome da kod nas ima, eto tako, pojedinačnih slučajeva, pa vi tako ''pikirate'' sa ovog mesta. Ne znam šta vi uopšte možete i da vidite, možda bele miševe u ovom trenutku, a ne ko je za Evropsku uniju a ko nije. Molim vas, nemojte nas da učite tome. Neko reče da biste se vi slikali, pojedini, ispod Ajfelovog tornja. Ja sam se tamo slikala sa svojih 10 ili 15 godina. Ovaj je rođen tamo pa mu ništa ne pomaže, je l' tako? Pa, nisi, Đeliću, ali tamo gde si boravio ... (Predsednik: Vreme.) ... Dobro. Ako ste rođeni, gospodine ministre, u Beogradu, a kasnije otišli u Pariz, to ne znači da vi više znate, iako ste neki njihov đak, od nas koji smo živeli čitav život ovde. Je l' tako? U svakom slučaju, ne možete da govorite - radikali su neke retrogradne snage, oni razmišljaju na način koji nije dobar za Srbiju. Mi rezervnu državu nemamo, za razliku od svih vas. Lako je Đeliću, on ima tri pasoša u džepu. U ovom trenutku, sad, može da razmišlja gde će, samo ne znam da li možete više u Rusiju ili u Češku, pošto su vam crveni pečat stavili, gospodine Đeliću, kad su vas deportovali krajem 90-ih godina. Mi rezervnu otadžbinu nemamo i hoćemo Srbiju da čuvamo kao oko u glavi i da se borimo za njeno očuvanje. U tome je razlika između nas i vas, gospodine Ostojiću, između činjenice da su samo novac i zgrtanje bogatstva, pljačka i otimačina bile važne za režim kome ste pripadali i koji sada podržavate, a za nas je najvažnija čast, istina, poštenje i, pre svega, ideologija stranke koja nas vodi 18 godina.
Gospodin Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se zbog povrede člana 104. koji je učinjen i prilikom obraćanja gospodina Jadranka a, isto tako, i malopre kada je potpredsednica Skupštine iznela repertoar koji smo navikli poslednjih dana da slušamo iz njenih usta. Ono što je rekao gospodin Jadranko Vuković, naravno, nije tačno. Bilo bi vrlo interesantno da saznamo odakle mu to što je malopre čitao, ko mu je to dao itd. Ono što je malopre gospođica Jovanović iznela, da je to nedvosmisleno utvrđeno, to je najveća moguća laž. Navikli smo da to slušamo od vas, tako da je završetak vašeg govora, da se pozivate na istinu, pravdu i sve ostalo, šarena laža za sve građane Srbije. Nego, mene interesuje nešto drugo, pa se nadam da će neko iz redova SRS moći ovde da mi odgovori. Koja je to struja u okviru vaše stranke govorila iz usta gospodina Jadranka Vukovića, odnosno gospođice Nataše Jovanović. Da li je to struja Vojislava Šešelja, da li je to struja Vojislava Koštunice, da li je to struja službe državne bezbednosti, odnosno BIA? Da li je to neka služba za koju mi ne znamo da legitimno u ovoj državi postoji? Kada gospodin Nikolić, koji je predsednik vaše poslaničke grupe, nije u ovoj sali, u tom slučaju dolazi do ovakvih ispada. Znači, em ne govorite istinu, em vređate ne samo narodne poslanike nego i sve one koji gledaju. Molim vas, predsednice Skupštine, da povedete računa. Vi ste to učinili malopre u jednom mahu, ali imali ste zaista prilike da to uradite i kada je gospodin Vuković, pre Nataše Jovanović, iznosio sve te neistine i lažne optužbe. Hvala vam.
Reč ima gospodin Ružić.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 101. Poslovnika i želim da iskoristim poslaničko pravo na repliku, s obzirom na to da je u više navrata u poslednjih sat vremena SPS stavljana u negativan kontekst. Bez obzira na lucidnost,visprenost i akademsku elokvenciju gospodina Šormaza i još nekih, molim vas da se vratimo ipak, ako je moguće, na dnevni red o kome smo započeli raspravu, na tačku dnevnog reda na kojoj treba zaista da ukrstimo koplja i argumente, da ukažemo i na manjkavosti i na prednosti Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, da ukažemo građanima Srbije na to šta nam je činiti, šta oni mogu da očekuju nakon usvajanja ovih tačaka dnevnog reda, a ne da se bavimo demagogijom, populizmom i zgrtanjem nekih političkih poena. Naravno, taj manir jeste legitiman i imanentan nekim od poslaničkih grupa, ali u svakom slučaju ne proizvodi neki veliki politički efekat. Zato zaista koristim priliku da apelujem na vas da ne pominjete sposobnost ili nesposobnost nekog od ministara, pa ni ministra unutrašnjih poslova. Prihvatili smo činjenicu, svi zajedno, da ćemo dobiti iscrpan izveštaj od MUP zbog onih događaja vezanih za 29. jul, kao što smo primili k znanju i da će svi oni koji su, i ukoliko se utvrdi da su, prekoračili ovlašćenja biti najstrože sankcionisani. Mislim da je gospodin Šormaz, koji je takođe imao problema sa saobraćajnim propisima, poslednji koji može da govori o resoru unutrašnjih poslova. Takođe vas molim, jer želim da podignemo nivo diskusije ovde na jedan zaista civilizacijski viši nivo, da izađemo sa argumentima i ne pričamo o temama koje nisu na dnevnom redu. Ukoliko želite da nastavite, to je vaše pravo, ali mislim da ima mnogo važnijih tema o kojima treba danas ovde raspravljati.
Gospodin Ostojić se javio po Poslovniku.
Nisam upotrebio nijednu ružnu reč, ništa nisam uvredljivo rekao, a izazvah ovakvu reakciju gospođe Jovanović. Očigledno je da ta struja, kojoj gospođa pripada, nije navikla na pristojne reči, nego na one druge. Gospođo Jovanović, nabavio sam knjigu, ne od vas, nego od nekog drugog iz SRS (od druge struje, verovatno) i moram da vam kažem iskreno: i kada biste mi ponudili nešto drugo osim knjige, teško da bih od vas prihvatio, mada vam štikle dobro stoje. Što se tiče Šešelja, mi iz LDP nikada nećemo prizivati njegovu smrt, kao što vi to radite već nekoliko nedelja ovde. Jer, na kraju krajeva, moram da vam kažem, kada bolje razmislim, vidim neku sličnost između Nasera Orića, Haradinaja i Šešelja. Znate koja je sličnost? Sva trojica su dobrovoljno otišla tamo, niko ih nije poslao, otišli su sami. Ova dvojica izađoše, pa tu vidim možda i šansu za Šešelja, a ne smrt koju vi prizivate. Molim vas da bar tog vašeg lidera prestanete da terate u smrt sa ove govornice. Pustite sud da radi svoj posao. Šešelj je časno i pošteno otišao, sam, kao ova dvojica. Ako su ova dvojica puštena, mislim da je skandalozno što su puštena i da bi bilo skandalozno da se to desi i Šešelju, ali ima šanse za Šešelja. Prema tome, apelujem da se vratimo Sporazumu. Vi imate amandman. Šef vaše poslaničke grupe je rekao da biste vi glasali za Sporazum ukoliko se taj amandman prihvati, na vladajućoj većini je da to sa vama završi. Na kraju krajeva, isto mislite o Kosovu, zajedno ste donosili Ustav i čemu sada oko ovog istorijskog zakona i ratifikacije toliko zle krvi samo zbog toga što je jedna devojka mladoženju ostavila i otišla s drugim? Molim vas, država zaslužuje više. Ova jadna Srbija zaslužuje konsenzus oko evropskih integracija. Prema tome, apelovao bih da nastavimo raspravu. Ako smo umori, pa će brzo ručak, onda bar posle ručka da se vratimo evropskim integracijama za koje smo svi, pa izgleda i struja gospođe Jovanović.
Reč ima Dragan Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, hteo bih jedan konstruktivni predlog da dam kako bi se olakšao rad ove skupštine i nekim poslanicima omogućilo bar da dođu do ove govornice. Predlažem da predložite službama da ovde ''udare'' belu liniju i na klupama postave neke držače jer, ipak, možemo da dođemo u situaciju da usput padnu, da se povrede i pretpostavljam da bi za to bila odgovorna Skupština Srbije.
Reč ima gospodin Jadranko Vuković, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku. Gospodin Ostojić me nije prozvao, ali je rekao da ne iznosimo ove podatke za govornicom. Gospodin Maraš je rekao da su ovo neistine. Samo želim kolegi Marašu da kažem: ovo sam dobio, ima još toga, neću da iznosim dok ne dobijem odgovor. Tražim, kao poslanik, da se ovo utvrdi u interesu istine i pravde, znači da se na ovo pitanje dostavi odgovor. Da li je ovo tačno? Gospodine Maraš, ako ovo ne bude tačno, Jadranko Vuković obećava ovde pred svima da ću izaći da izvinim javno. Ovo je tačno, gospodine Maraš. Ima još i crnjih stvari. A što se tiče struja, a vaš problem i jeste što vas udara Šešeljeva struja, jedna je jedina Šešeljeva struja, nema više.
Reč ima gospodin Šormaz, ponovo po Poslovniku.
Član 101. i član 104. Gospodine Ružiću, da li ste vi to možda meni pretili? Znate šta ću da vam kažem? Ja možda ne znam da vozim, ali u kolima nisam imao koferče. Znate šta ću još da vam kažem? Ivica Dačić ne zna da vodi policiju i to je moje pravo, kao narodnog poslanika, da kažem. Da li vi to razumete? Da li vi znate šta su prava narodnih poslanika? Da li vi to uopšte možete da shvatite? Osam godina pokušavamo... pa, mi iz DSS smo vam prvi pružili ruku, da naučite šta je demokratija. Evo, nećemo da pričamo o sposobnostima, hajde da pričamo o moralu. Mogli ste od vaših starijih kolega da naučite, mogli ste malo da budete moralniji. Radmilo Bogdanović je podneo ostavku kada su 9. marta poginuli jedan student i jedan policajac, a vi mesec dana zamajavate Srbiju sa nekom radnom grupom. Kakva radna grupa? Postoje zakoni, postoji unutrašnja policija (policija za policiju, da bi narod razumeo). Ko tu radi svoj posao? Postoje snimci, postoje svedoci, postoje valjda tužioci u ovoj zemlji. Kakve radne grupe, koga vi zamajavate? Vi ćete da vršite reformu policije?! Četiri posto vam je, prema ''stratedžiku'', naklonjeno, vama i ''žutima''. Ništa od vas neće da ostane na kraju, zato što niste učili od Radmila Bogdanovića i zato što imate nesposobnog Ivicu Dačića.
Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da već drugi dan slušam pojedine narodne poslanike koji zdušno podržavaju ovaj sporazum sa EU. Što je najgore, ne samo da daju tu podršku, nego izmišljaju, sanjaju, stvaraju neku utopiju u Srbiji koja više ne postoji. Evo, jedna naša koleginica izađe za ovu govornicu pa kaže da otkad su došle na vlast demokratske stranke 5. oktobra koristimo fondove EU, da smo dobili neke milijarde evra, da smanjujemo nezaposlenost, a dovoljno je samo da odete na sajt Republičkog zavoda za statistiku i utvrdite koliko ima stvarno nezaposlenih i da li je to manje ili više nego 5. oktobra 2000. godine. Kažu da dobijamo strašno povoljne kredite i zajmove od EU. A to kaže neko ko se u kredite, bankarstvo i finansije uopšte ne razume. Pošto znam da često putuju po inostranstvu, neka pogledaju izloge banaka pa će u tim izlozima da vide da su krediti koje dobijaju građani EU, investicioni krediti, daleko povoljniji nego ovi koje dobija država, koja ima daleko čvršće obezbeđenje da će vratiti taj kredit. Pošto znam da su i to videli, sigurno mogu sa ove govornice da kažem da lažu za sve što kažu kada je u pitanju hvala za Evropsku uniju. Kažete - pravo, reforme pravosuđa, hoćemo njihove standarde. Neki od poslanika ovde izađe i kaže da je inkvizicija bila i ukinuta u srednjem veku. Ko to izmisli? Evo vam inkvizicije u Hagu. Šta je to ako nije inkvizicija? Je l' takav sistem prava i vrednosti hoćete da donesete u Srbiju vi iz ''evropskog bloka'', kako sebe nazivate, a mi dodajemo ''lopovskog''? Kažete - administracija. Hajde da pogledamo tu administraciju, koja je od 5. oktobra toliko narasla, da je veća od administracije SFRJ, a morate da se složite da je to bila daleko ozbiljnija država nego što je sada Srbija koju vi vodite. Napunili ste sve zgrade, nemate više gde da sedite u administraciji. Napunili ste i Palatu federacije, i zgrade u Nemanjinoj, uzimate i zakupljujete zgrade iz lokalnih samouprava da biste svoje tetke, stričeve i koga sve već pozapošljavali, izmišljate i otvarate agencije na sve strane. Je l' to smanjenje administracije, smanjenje troškova koje nam nudi EU? Osnovali ste agenciju za osnivanje agencija. Sramota. Za ovaj napaćeni i osiromašeni narod, sramota. Ali, o tim ekonomskim stvarima i sporazumu pričaćemo kad budu u pitanju ove kontragarancije i međunarodni sporazumi koji se ne tiču ove tačke dnevnog reda. Da počnemo iz početka, kada je ovo sada po meni mnogo važnije nego taj finansijski pogled na ovaj sporazum, a to je KiM. Mnogo je ovde govornika izašlo i čudilo se kako to da su neki promenili svoj politički stav pa smatraju da sporazum sa EU, ovakav kakav jeste, ne treba potpisati a učestvovali su u izradi tog sporazuma. Ne mogu da kažem da nije tačno da su učestvovali, ali tada nije bila proglašena samostalna država Kosovo i Metohija. Tada EU nije priznala samoprozvanu, jednostrano proglašenu državu Kosovo, lažnu državu. To je taj razlog. I zašto, kada izađete za ovu govornicu, ne pođete od te pretpostavke? Ili vas je strah pred građanima Srbije za ono što radite, pa iz tog straha nastavljate da lažete? Isto tako mogu da kažem da je laž da EU nije priznala KiM. Možda sa pravno-formalne strane nije, ali sa one suštinske i te kako jeste. Jer, ko je osnovao Euleks? Evropska unija. Gde je Euleks? Na Kosovu. Je l' suprotno Povelji UN i Rezoluciji UN preuzima nadležnosti administracije UN? Preuzima. Sa kojim ciljem? Sprovođenje plana Martija Ahtisarija. Koji je cilj plana Martija Ahtisarija? Nezavisnost Kosova. Ko to daje nezavisnost Kosovu ako ne EU zajedno sa SAD? Što zabijate glavu u pesak kao noj kod te činjenice? Ali, hajde da kažemo jaka je Evropska unija, jake su i SAD, teško je boriti se protiv njih, mada vi to i ne pokušavate, ali ne mogu da se ne zapitam i ne načudim zašto makar jednom, dok je pripremana nezavisnost Kosova i dok ste pravili ovaj sporazum, bar neko od vas iz DS nije rekao, makar i lagao Evropsku uniju - ukoliko priznate KiM zahladneće odnosi između Srbije i EU. Vama to nije padalo na pamet. Vi ste trgovali, gospodo. Samo, umesto da kupujete, vi ste prodavali. Umesto da kažete - koliko košta da KiM ostane u sastavu Republike Srbije?, vi ste rekli - koliko dajete da se odreknemo KiM? To je vaš problem, gospodo iz demokratskog, lopovskog, evropskog bloka. Kada je u pitanju EU, pitam ja vas - šta smo mi to dobili od njih za sve ove godine? Novac? Ne sećam se, osim ovih čudnih kredita. Bombe? Da, jer je većina članova EU učestvovala u NATO agresiji na Srbiju 1999. godine. Otimanje Kosova? Naravno. Sankcije devedesetih, čak i kad nisu postojale sankcije UN, opet od strane EU. Dobili smo ubijanje Srba u Haškom tribunalu. Prvo ste zajedno sa tom istom EU, sa Tužilaštvom Haškog tribunala, napisali optužnicu protiv predsednika SRS prof. dr Vojislava Šešelja, a sada vam smeta kako se brani, sada zajedno sa njima pokušavate da mu nametnete branioca, tako da u ovom trenutku u Hagu, zajedno sa vama, Tužilaštvo vrši pokušaj ubistva predsednika SRS. I zato zabijate glavu u pesak. Ljudi, koliko god da nekog ne volite, koliko god da vam je vlast slatka, nemate pravo, samo zato što neko misli drugačije od vas ili zato što je opasan po vašu vlast, da ga ubijate. Ali, to je vama svojstveno. Vi vlast volite više nego išta, verovatno zbog novca i privilegija koje ta vlast donosi. Šta još imamo od EU? Evo, izađe ovde koleginica koja je, kaže, iz najevropskijeg dela Srbije. Taj najevropskiji deo Srbije treba da proglasi neki nov statut, pa da dobije svoju vladu, pa treba da dobije svoje ministre u vladi, pa će imati pravo da ih neko predstavlja i zastupa u svetu, pa kaže - to je decentralizacija. Što takva decentralizacija nije u Americi? Što takva decentralizacija nije u Nemačkoj, što nije u Austriji? Decentralizacija nije to što pričate i što piše u tom statutu. Dobijate obeležja države. I nije tačno da neki drugi nisu mogli i nisu konkurisali kod raznih fondova. Nije to privilegija regija i pokrajina, nego sposobnih ili nesposobnih, lepih i onih drugih. Kad pogledamo šta se sve sa nama dešavalo u ovih 15 i više godina,mi EU nećemo da vidimo onako kako nam je vi predstavljate. Jer, rasparčavanje Srbije se nastavlja, prvo kroz KiM, statut Vojvodine koja već dobija oblike državnosti, evo neke kolege ovde već predstavljaju nekakvo ''istočno Kosovo'', mislim na južni deo Srbije, ima problema u Raškoj oblasti i, ako stignemo neke godine do EU, bojim se da ćemo biti svedeni na ''beogradski pašaluk'', ako i to ostane od Srbije. Ono što još znam je da će primenom ovog sporazuma mnogi radnici ostati bez posla, jer ono malo fabrika koje su uspele da prežive krizne štabove ''žutog preduzeća'' i haotičnu privatizaciju izgubiće tržištekoje kako-tako uspevamo da odbranimo raznim carinama. Doći će ovde jeftinija roba sa Zapada. Neko kaže to je dobro, ja kažem da nije jer mi našu robu nećemo više da proizvodimo, nećemo da prodajemo. To što, kako kaže gospodin ministar Božidar Đelić... Gospodine ministre, je l' vama danas dobro? Juče sam se stvarno zabrinuo za vaše zdravlje ovde. Znam, da nas nema, vama bi mnogo bolje bilo, ali je nažalost drugačije. Čuo sam od gospodina ministra nešto, stvarno sam se iznenadio kad je rekao - hoće li naša građevinska preduzeća da učestvuju na međunarodnim tenderima. A znamo, kada je ovde bilo priče o izgradnji autoputa, da ćemo mi tu učestvovati samo nekih dvadesetak, trideset posto jer za tol'ko imamo građevinsku efektivu. Ili je možda mislio na ''Difens roud'', zaštićenog svedoka Čumeta i ovo drugo društvo, da će oni možda po svetu da učestvuju, verovatno jeste. Znači, bojim se da ćemo u EU stići kao ''beogradski pašaluk'', ako i to sačuvamo, a izgubićemo naše fabrike, izgubićemo naše njive, izgubićemo naše šume. U EU ćemo verovatno moći da idemo samo kao turisti, i to mali broj vas iz ''žutog preduzeća''. Ostatak Srbije niti će moći da ide tamo, ni da traži posao, ni kao turisti, jer ste sve čega ste se uhvatili, upropastili. Još jednom vas molim da dobro razmislite o amandmanu koji je podneo gospodin Tomislav Nikolić na ovaj sporazum. Kada sve ovo što se nama sada dešava, ako počne i krene po lošem, da vam bar savest bude čista, da ste uradili sve što je u vašoj moći, da nas nažalost jedan ovakav scenario ne zadesi.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, evropske integracije i evropske vrijednosti za LDP, naše članstvo i brojne simpatizere uistinu predstavljaju suštinski smisao političkog djelovanja. Evropski vrijednosni sistem, ili bolje rečeno evropski poslovi, za moje sugrađane u Priboju i većinu građana u Sandžaku predstavljaju možda i poslednju nadu da se na ovim prostorima može normalno živjeti. Ukoliko evropski put u budućnost ne bude iskren, brz i efikasan, bojim se da će uskoro svi putevi voditi iz devastiranih sandžačkih opština, bez obzira na nacionalnu ili vjersku pripadnost građana. Građani sa ovih multikulturalnih, multietničkih prostora su već odavno izgubili strpljenje, razočarani što su ideje Petog oktobra ostale u glibu Srbije koja se veoma sporo mijenja. Sandžak sve više podseća na modernu "prokletu avliju" u kojoj budućnost vide samo lokalni politički oligarsi koji žive udobno na državnim jaslama, dok većina građana gubi nadu da će ikada biti član države članice EU. Stanje o kojem govorim ću samo sa nekoliko činjenica da potkrepim. Priboj ima više od 6.000 nezaposlenih, preko 6.000 penzionera i samo nešto oko 4.000 stvarno zaposlenih građana. Zbog toga, i mnogih drugih razloga koje nisam spomenuo, izuzetno je važno da Srbija postane članica evropskih naroda i država što prije. U evropskoj budućnosti i evropskim vrijednostima LDP vidi izlaz iz sumorne svakodnevice koja odista dugo traje. LDP će, kao moto promjena i kao istinski nosilac evropskih vrijednosti, podržati evropski put Srbije. LDP će glasati ovde, u Skupštini Srbije, za ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. LDP će istovremeno insistirati da se usvoji plan, agenda i program evropskih poslova. LDP će biti najoštriji kritičar nosilaca vlasti ukoliko evropska budućnost ostane samo najobičnija frazai predizborna prevara. LDP već sada javno zahtijeva da se u zajedničkim tijelima, koja će se formirati prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, važnu ulogu imaju naši članovi. Na kraju, još jednom ću da se osvrnem na želje i nadanja građanki i građana sa područja jugozapadne Srbije da će se i na ovim pograničnim prostorima desiti život, a ne očaj i beznađe. LDP je garant evropske budućnosti Srbije, ali kormilo te evropske vrijednosti trenutno se nalazi u rukama Vlade Srbije pred kojom je velika odgovornost.
Reč ima Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, nas ovde u parlamentu ali i sve druge državne organe obavezuju sve do sada usvojene rezolucije i deklaracije vezane za KiM, pa je tako za mene gotovo nesporna činjenica da je Vlada, a i poslanička većina, u obavezi da prihvati amandman SRS-a. Ukoliko bi predstavnik Vlade za ovom govornicom to izgovorio odmah, mogli bismo ovu raspravu i te kako da skratimo. Dok se to ne desi, osećam obavezu da još jednom skrenem pažnju na neke veoma važne činjenice vezane za potpisivanje ovog sporazuma, ne ulazeći, naravno, u to da gospodin Đelić ni formalno nije mogao u tom trenutku da parafira taj sporazum jer nije imao ovlašćenje prethodnog premijera, odnosno to ovlašćenje je bilo povučeno. Želim da skrenem pažnju i javnosti i vama na činjenicu da je ovaj trgovinski sporazum, u stvari, već stupio na snagu i da taj paraf ima konstitutivno dejstvo, s obzirom na to da u njemu piše da će on stupiti na snagu prvog dana drugog meseca od dana kada ga Skupština verifikuje, a ukoliko se to ne desi do 1. jula ove godine, onda se smatra da je on već stupio na snagu. Tako da treba svi da znamo da to, u stvari, u pravnom saobraćaju već postoji i da se smatra ratifikovanim iako mi o tome razgovaramo post festum, što ne znači da ne treba da govorimo o tome kakve sve posledice to može da ima. Možda ću se malo ponoviti, ali gledaću da to bude sasvim kratko. Mislim da je potpisivanjem ovog sporazuma Srbija ipak upala u zamku (koju možemo, evo,da ispravimo) i naknadno odobrila Sporazum sa neprimenjivanjem i nepriznatim od druge ugovorne strane (stavom 2. člana 135) i jasno stavila do znanja ostalim državama da njihovo priznanje KiM nije prepreka za normalnu saradnju i potpisivanje međunarodnih ugovora u kojima se Srbija tretira bez dela teritorije, Kosova. Time se stvara mogućnost i ostalim državama članicama, i UN i EU koje to do sada nisu učinile, da to naknadno, bez ikakvih posledica, učine. Treba imati u vidu i obavezu prihvaćenu ovim sporazumom o svestranoj saradnji sa svim državama u regionu, i onih obuhvaćenih procesom integracija u EU, pri čemu je kosovska državnost priznata od strane članica EU, a izgradnja institucija i pridruživanje EU pod budnim okom Euleksa i same EU, pa se, shodno tome, ta obaveza odnosi i na dobrosusedske odnose kandidata Srbije sa Kosovom. To je opasnost o kojoj bi trebalo da vodimo računa i ne bi trebalo da tek tako lako pristupamo potpisivanju bilo kakvih međunarodnih ugovora i sporazuma ukoliko stvari nisu potpuno jasne. Dakle, naše je da o svemu razgovaramo, da sve imamo u vidu, pa da onda odlučimo. Sporazum kao ekonomsko-politički akt, po mom a i po mišljenju mnogih koji se time zaista ozbiljno bave imajući pre svega kritički stav, a smatram da mi ovde treba da zauzmemo upravo kritički stav, predstavlja osnov kolonizacije Srbije kroz stvaranje uslova adaptacije i uprave, i prostora, i infrastrukture i ljudi na standard pre svega metropola i multinacionalnih kompanija radi nesmetane eksploatacije i ubiranja profita. To je valjda svima jasno i svi smo kroz istoriju naučili šta znači bilo kakvo ujedinjenje. Nije prvi put da se Evropa ujedinjuje, to se dešava od srednjeg veka pa naovamo. Članom 32, tu se malo osvrćem na ekspoze potpredsednika Vlade, predviđa se neograničeni uvoz poljoprivrednih proizvoda u Srbiju sa ovlašćenjem Evropske unije (tzv. povlašćen položaj) da jednostrano suspenduje izvoz iz Srbije u slučaju prelaza limita koji utiče na stabilnost tržišta. Članom 55. se vazduhoplovni prostor Srbije deli na zajednički evropski, to jeste spomenuli, ali ste zaboravili unutrašnji, i sve bez Kosova i Metohije. Dakle, i tu smo videli njihovu skrivenu nameru i zbog toga je naše insistiranje na onom amandmanu. Cilj uspostavljanja zone slobodne trgovine Srbije i Evropske unije sa obavezom ukidanja carine na uvoz robe poreklom iz EU ide, naravno, u prilog pre svega EU. Rekli ste - odvijala bi se u periodu od dve i po do šest godina, to je kao vreme za prilagođavanje slobodnoj trgovini za pojedine sektore domaće industrije i poljoprivrede, uz obezbeđenje stranaca, usklađivanjem domaćeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, i deklarativnim otvaranjem EU za robu iz Srbije, koje, moramo da priznamo, realno nema ili je neznatna, a ako je bude, biće opet limitirana, što znači da nismo baš u ravnopravnim odnosima i verovatno ne možemo ni da budemo, uvek jači nameću slabijima. Ovo može da bude, po nekom tumačenju, i ugovor po pristupu pa, prema tome, one tvrdnje ''isposlovali smo'', ''istrgovali smo'', ''izdejstvovali smo'' – nismo baš izgleda mnogo dobro trgovali. Nama je bilo ponuđeno nešto što je Vlada očigledno želela i morala da prihvati. Bez vlastitog predmeta i sredstava rada, ovo kažu ekonomisti, a ja sam se potrudila da malo sa više strana posmatram ovaj ugovor i da pročitam šta misle oni koji, nažalost, do medija ili do naše štampe ne mogu da dođu. Ne bih se pozivala na poznata imena, srpske intelektualce koji su pokušali da ukažu na štetne posledice i ovog sporazuma. Dakle, bez vlastitog predmeta i sredstava rada, Srbi postaju samo gola radna snaga, oruđe koje govori u rukama tuđinskih gospodara. Navedeni gubitak ekonomske slobode, jer ekonomske slobode neće biti, vidite kako se to u Evropi dešava, kako reaguju i Irci, na neki način i Englezi reaguju na to, kako su Šveđani reagovali, kako je Holandija svojevremeno reagovala na Ustav EU, navedeni gubitak ekonomskih sloboda predstavlja realnu osnovu potpune političke zavisnosti i instaliranja marionetskog lokalnog režima ili nastavka uslovljavanja i diskreditacije protivnika do njegovog uspostavljanja, odnosno, u krajnjem slučaju, gubitka državnog subjektiviteta, kao i kulturno-religiozne zamene identiteta. Narod ostvaruje prava preko otuđenih predstavnika i evrobirokratije – to kažu oni koji su već u EU. Oni se bune protiv te birokratske centralizacije, Brisela, i kažu da je on nešto što bi moglo da se nazove i centralnim komitetom ili slično centralnom komitetu nekadašnje komunističke partije. Dakle, nije ovo ništa novo. Kroz istoriju smo imali priliku da se upoznamo sa svešću o neophodnosti jedinstva u Evropi, zasnovane pre svega na veri, na hrišćanstvu, pa je došlo do podele i okupljanja oko Katoličke i Pravoslavne crkve i napravljen je razdor između Istoka i Zapada za svagda, pa se nakon toga pojavila i Protestantska crkva i želja Francuske da dominira u svetu i Evropi, pre svega, i onda pokušaj, opet, da se okupe protestantske države oko nje i da ona još dodatno vrši kontrolu nad Austrijom. To je sve dovelo, znate i sami, pretpostavljam, do krvavih ratova u novijoj istoriji, da ne spominjem sve ono što se u međuvremenu dešavalo, ali tu je i Francuska buržoaska revolucija i mnoge vrednosti koje smo nasledili od tada, koje se nisu baš opravdale i koje se danas preispituju čak i u Evropi, a ne samo kod nas. Došli smo da fašizma i nacizma, i komunizma, koji je opet imao jednu te istu želju, okupljanje evropskih država iz različitih razloga, nekada kao protivteže SAD-u, nekad zbog hladnog rata između nekadašnjeg SSSR-a i SAD, a ovo novije, od Saveta Evrope pa nadalje, okupljanje evropskih država jeste, pre svega, na ekonomskim osnovama, ali nemojte da zaboravite ni one političke i geopolitičke, i opet uticaj SAD na tu istu Evropu. Na ovo opominjem samo zbog toga što smatram da uvek moramo da budemo veoma oprezni jer je istorija trebalo da nas nauči da je oprez neophodan, da smo više puta bili izigrani i da smo više puta u odbrani te Evrope upravo mi stradali. Htela bih da dodam samo još nešto vezano za izlaganje nekih mojih prethodnika koji su o tome da treba braniti evropske vrednosti govorili, mislim, na neprimeren način, gotovo šizofreno. Nemojte da se ljutite, nemojte da se vređate zbog toga što to tako nazivam. Iza mene je predsednik Skupštine, koja bimogla da potvrdi da sam potpuno u pravu, jer se u stručnoj terminologiji ovaj simptom naziva poremećaj ega, odnosno rascep ličnosti. Imamo različite aršine za mnoge stvari i, dok Solanu svi okrivljujemo, svi podjednako mrzimo, ili jednako etiketiramo, svi podjednako etiketiramo Karlu del Ponte, verujem i ova strana i ona, i svi građani Srbije, dakle niko ne može da kaže da su to neke svetle ličnosti i da nam oni nešto žele dobro, ti ljudi su upravo eksponenti te EU i tog novog svetskog poretka, s druge strane, govorim o narodu, o svima nama, na tu Evropu gledamo kao na nekog ko će nam doneti zlatno kokino jaje. Dakle, da li tu nešto fali u našem rasuđivanju? Fali. Oni su nam doneli bombardovanje, oni su nam doneli sankcije, oni su formirali Haški tribunal, oni nas uslovljavaju da isporučujemo naše građane, naš celokupan vojni i politički vrh, našeg bivšeg predsednika. Kakav god da je on bio, to nijedna država ne bi uradila. Mi dozvoljavamo da nam tamo ljude ubijaju, ne dižemo svoj glas protiv kršenja ljudskih prava. Ovde u zemlji nam ubijaju ljude na mirnim protestima. Kad pokušamo da dignemo glas protiv toga, kažu to je govor mržnje, to su raznorazne kletve, ne znam ni ja šta. Treba li samo da ćutimo? Treba li potpuno da se povinujemo onome što nam ta Evropa na tacni daje, da ne podignemo glas čak ni protiv TV programa ili američkih filmova koje nam TV neprestano pušta, gde krvi ima do kolena? Da ne kažem da deci do 20 godina čak ne bi trebalo ni dozvoliti da to gledaju. Ja, pravo da vam kažem, odmah promenim kanal ili bih morala da popijem neki od sedativa, za umirenje, da bih takav film mogla da pogledam, a deca sede i gledaju. Zato danas čitamo u novinama, "RRA" kaže - možda bi trebalo skupštinske sednice odloženo prenositi (samo, nemamo tehničkih sredstava) da to ide 30 sekundi kasnije, da bismo mogli da secnemo ako nam se ne sviđa šta neko od gospode radikala kaže. Znate šta, evo, tu je predsednik Skupštine, neka potvrdi, kao stručnjak, jesam li ja u pravu, ima li tu neke naše šizofrenije ipak.
Pošto je vreme za pauzu, da se dogovorimo. Pauza će danas trajati do 15.30 časova zato što ću u 15.00 časova imati sastanak sa šefovima poslaničkih grupa, a i neki odbori su već zakazani za vreme pauze. Koristim priliku da vas obavestim da je predsednik Odbora za finansije gospođa Jorgovanka Tabaković zakazala za 14.00 časova sednicu Odbora u Plavom salonu. [[Posle pauze – 15.45]] Poštovani narodni poslanici, pošto se još uvek obavljaju konsultacije i traže rešenja da se analiziraju neki amandmani koji bi popravili kvalitet našeg rada, produžiću pauzu još deset minuta.
Dame i gospodo, bez obzira na to kako mi glasali, da bi ovaj sporazum postao punovažan, Srbija mora da počini zločin, da uhapsi i Haškom tribunalu izruči Ratka Mladića, da ispuni sve ostale uslove, postavljene i nepostavljene, prihvatljive i neprihvatljive, koje pred nju postave Haški tribunal i njegovi vlasnici iz Vašingtona i Brisela. Vladajuća većina, na čelu sa DS, tvrdi da je ispunjavanje tih uslova i saradnja sa Haškim tribunalom prvorazredni državni i nacionalni interes. Činjenice, međutim, govore da je u pitanju prvorazredna nacionalna i državna sramota. Evo zbog čega. Od ukupnog broja optužnica Haškog tribunala, tri četvrtine su podignute protiv Srba. Optužnice su podignute protiv kompletnog političkog, vojnog i policijskog vođstva Srbije, Republike Srpske i Republike Srpske Krajine. Od devet predsednika koje je srpski narod birao od 1991. godine, haška optužnica je podignuta protiv njih sedam, a samo se jedan od njih, Goran Hadžić, još uvek nalazi na slobodi. Dvojica, Slobodan Milošević i Milan Babić, ubijeni su. Nisu optuženi jedino Dobrica Ćosić i Zoran Lilić. Gospodin Ćosić vjerovatno zbog godina, a Zoran Lilić što se nije mnogo miješao u svoj posao. Haški tribunal je direktno ili posredno ubio ukupno 12 Srba. Praktično, ubijen je svaki šesti Srbin protiv kojeg je podignuta haška optužnica. Da li je neko od vas čuo da je u novijoj istoriji civilizacije jedan sud ubio svakog šestog osumnjičenog prije nego što je završen sudski proces? Takva revnost vjerovatno nije zabilježena ni u vreme inkvizicije. Broj Srba koji su ubijeni od strane Haškog tribunala podjednak je ukupnom broju optuženih Hrvata, dva puta je veći od ukupnog broja optuženih Muslimana i tri puta je veći od ukupnog broja optuženih Albanaca. Broj Srba koji je ubijen u Haškom tribunalu podjednak je ukupnom broju pripadnika hrvatskog, muslimanskog i šiptarskog naroda protiv kojih su izrečene pravosnažne sudske presude. Ima ih desetak. Od toga se tri odnose na zločin nad Srbima i one su simbolične, od po nekoliko godina zatvora. Srbin iz Prijedora Duško Tadić je za nedokazano ubistvo osuđen na tri decenije zatvora. Hrvat Dražen Erdemović, koji je priznao ubistvo 125 ljudi, a sudski mu je dokazano ubistvo 70 ljudi, osuđen je na pet godina zatvora zbog toga što je srpska vojska Krajine 1. maja 1995. godine u danu kada je Hrvatska izvršila agresiju na Republiku Srpsku Krajinu ispalila pet granata na Zagreb i ubila sedam civila. Predsednik Republike Srpske Krajine Milan Martić osuđen je na 35 godina zatvora. Istog dana u zapadnoj Slavoniji ubijeno je 283 Srba, 500 ranjeno, 20.000 protjerano iz svojih domova iz zapadne Slavonije. Za te zločine Haški tribunal nije podigao nijednu optužnicu. Odbio je da sudi i hrvatskom generalu Mirku Norcu, koji je u samo jednoj noći, u avgustu 1991. godine, organizovao ubistvo 150 srpskih civila iz Gospića. Srpski general Stanislav Galić osuđen na tri decenije zatvora zato što je Vojska Republike Srpske granatirala Sarajevo, garnizon u kojem se u tom trenutku nalazilo 40.000 muslimanskih vojnika koji su svakodnevno vršili ofanzivna dejstva na položaju Vojske Republike Srpske i svakodnevno granatirali civilna naselja u Srpskom Sarajevu. U tim granatiranjima poginulo je više od 1.000 srpskih civila. Haški tribunal zbog toga nije podigao nijednu optužnicu. Svi znate za slučaj Nasera Orića, komandanta Srebrenice, koji je odgovoran za smrt preko 3.200 ljudi. Haški tribunal je presudio da on ne treba da snosi nikakvu odgovornost i izrekao mu je oslobađajuću presudu. Predsjednik parlamenta Republike Srpske Momčilo Krajišnik, čovjek koji nije pušku uzeo u ruku, nije izdao nijednu komandu, parlament koji je on vodio nije donio nijednu odluku koja je u suprotnosti sa međunarodnim pravom, osuđen je na 28 godina zatvora. Ali je zato načelnik Generalštaba Muslimanske vojske general Sefer Halilović oslobođen bilo kakve odgovornosti za strašne zločine koje je Muslimanska vojska na teritoriji cijele Bosne počinila nad srpskim narodom i nad Hrvatima u srednjoj Bosni. Podsjetiću, u samo jednom danu u naselju Grabovica u dolini Neretve snage pod njegovom kontrolom su masakrirale nekoliko desetina hrvatskih civila. Muslimanski istražni organi su utvrdili da su, samo na lokalitetu Kazani u Sarajevu, pripadnici Desete brdske brigade pod vrhovnom komandom Sefera Halilovića ubili oko 700 srpskih civila. Haški tribunal je protiv Sefera Halilovića podigao optužnicu samo za zločine nad Hrvatima i na kraju mu izrekao oslobađajuću presudu. Predsjednica Republike Srpske Biljana Plavšić, koja takođe nije imala nikakve veze sa ratnim dejstvima Vojske Republike Srpske, bez obzira na to što je sarađivala sa Haškim tribunalom i optuživala neke druge lidere srpskog naroda, osuđena je na 11 godina zatvora. Nedavno je Haški tribunal doneo oslobađajuću presudu za Ramuša Haradinaja, dokazanog teroristu čiji su borci odgovorni za smrt oko 400 pripadnika srpskog naroda, ali i pripadnika albanskog naroda. Postoje nesumnjivi dokazi, postoje živi svjedoci da su njegovi vojnici pobili nekoliko desetina pripadnika albanskog naroda koji su želeli da se očuva država Jugoslavija. Na kraju postavljam pitanje šta još treba da se dogodi da vladajuća većina, DS i Boris Tadić, država Srbija, na kraju krajeva svi mi kažemo: dosta je, nećemo više da sarađujemo sa tom zločinačkom institucijom. Odnosno, da li postoji i koji je to minimum odbrane srpskih nacionalnih i državnih interesa u ovoj haškoj epizodi satanizacije i kažnjavanja srpskog naroda koji vladajuća Demokratska stranka i Boris Tadić nisu spremni da pređu da bi se dodvorili Zapadu zbog toga da bi sačuvali vlast u Srbiji? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Kad čovek prilazi govornici, mora da pazi da ne ugazi u neki od kontinuiteta široko razastrte našom javnom scenom. E, pa, evo diskontinuiteta i upravo zbog toga nastavljam juče započetu diskusiju. Programski, svojom političkom praksom i poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije Zajedno za Kragujevac podržava Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Istovremeno, žao mi je što nije prisutan potpredsednik Vlade gospodinĐelić. Želim izričito da pohvalim juče pominjan ekspoze na ovu temu, koji ne samo što je retorski interesantna bravura, već je uspeo, i oko toga se negde i argumenti napinju, trude i lome, da jedno sadržinski informativno izlaganje na teme koje baš i nisu popularne i široko dostupne poveže sa jednom himničkom intonacijom, koja bi u izrazu trebalo da poruči ono što je za javnost najznačajnije – da je usvajanje ovog sporazuma od posebnog značaja za državu i društvo, da je to jedan evolutivni skok na krivoj koja treba da predstavlja naš planirani razvoj jer je, pored ekonomske i tržišne sadržine ovog ugovora, uslov pomenutog diskontinuiteta koji ima i kulturnoistorijski, civilizacijski pa, svakako, i ekonomski smisao. Ta tema, izvantržišna, jeste ono čemu ću verovatno najviše vremena u ovom izlaganju posvetiti, koja je u ovom društvu priželjkivana i slućena u dugom vremenskom periodu, naročito nakon 2000. godine, kada je najpregnantnije izražena u mitu o Šestom oktobru. Kažem ''mitu'' jer to nikada nije dosledno diskurzivno, pojmovno, otvoreno kritički mišljeno. Prenaglašena je ona komponenta lustracionog zahteva u grubom predstavljanju, koja je samo spoljni, periferni odsjaj suštine koja leži u ideji diskontinuiteta. Ovo je Šesti oktobar našeg društva. Ratifikacijom ovog ugovora taj dan počinje da sviće u Srbiji. S izuzetkomčasnih starina, koje se baš ne mogu ubrajati u najproduktivnije snage društva, u Srbiji nema ljudi niti rođenih a kamoli onih koji su produktivno živeli u nezavisnoj, suverenoj srpskoj državi. Naše građanstvo je jugoslovenske provenijencije i najvećim delom je vaspitavano i stasavalo u doba Brozove Jugoslavije. Mi nemamo delatnih ljudi sa iskustvom građanske, demokratske, a u tome je suština, evropske Srbije. Zabluda je da je identitet nacionalnog i evropskog u našoj kulturi faktički potekao iz jugoslovenskih težnji srpskog naroda. Nije mogao iz takvih težnji poteći naprosto zato što je identitet nacionalnog i evropskog u Srba stariji od Jugoslavije i jugoslovenskih težnji. On pripada nacionalno-oslobodilačkom devetnaestovekovlju, kada je s posebnim ponosom, to naglašavam, moderna srpska država nastala i obnovljena kao lokalna samouprava u Kragujevcu. Tada knez Miloš ne pravi tursko kupatilo, ne pravi knjaževsko-srpski harem u Kragujevcu, a beogradskom paši to nikako ne bi moglo smetati, nego pravi prvi srpski licej, prvu skupštinu, prvi evropski ustav Srbije, prvu gimnaziju, Knjaževsko-srpski teatar, Knjaževsko-srpsku bandu, kao početak moderne muzike u Srba, i postavlja svojim arsenalom temelje metalske industrije na Balkanu. Taj evropski identitet Srbije je nešto sa čime mi, makar kulturalno (da upotrebim danas možda angažovaniji izraz - makar virtualno), uspostavljamo kontinuitet, ali suština je u diskontinuitetu koji time pravimo sa avnojevskim nasleđem vladavine neprava, uspostavljenog revolucionarnimnasiljem. Otuda je to, kao što je rekao danas gospodin Ivanji, povratak kući. Povratak u sopstvene civilizacijske koordinate, u sopstveni istorijski koridor. Naravno, to može da se govori i na konkretnijim vrednostima. Konkretne vrednosti su zapravo i ključne reči kojima se tumači sadržina ovog sporazuma.To su, pre svega, liberalizacija i harmonizacija. Kada govorimo o liberalizaciji, pri tome mislimo na liberalizaciju carinsko-trgovinskog režima, kada govorimo o harmonizaciji, govorimo o usklađivanju zakonodavne prakse sa zakonodavnom praksom Evropske unije, što se već popularno zove integrisanjem vrednosti standarda i normi EU u naše zakonodavstvo i našu društvenu i političku praksu. Ali, obe ove vrednosti imaju, zapravo, zajednički imenitelj. Iako je u češćoj upotrebi reč evropeizacija, složiću se da je to ideologen i da ne moramo uvek govoriti papagajski, suština onog što se tom reči želi izraziti jeste modernizacija Srbije. Naše društvo je arhaično, nedopustivo arhaično, da evo i na sednicama Narodne skupštine može da regredira do nivoa neolitske konstelacije svesti, kada su u praksi bili rituali agrarne mađije, kletve i slični oblici ispoljavanja duhovnosti. Ta neophodna modernizacija našeg društva je ono što Zajedno za Kragujevac programski podržava jer ona, između ostalog, podrazumeva i decentralizaciju države i društva i, svakako, privredni preporod kao uslov realizacije ovih viših vrednosti. Nama čini čast da te vrednosti možemo da razvijamo, kao istomišljenici, u poslaničkom klubu G17 plus i zadovoljstvo nam je da na tim vrednostima možemo graditi strategiju ne samo sopstvenog političkog razvoja, nego i utirati put razvoja ove zajednice, da prestanemo sa mitološkim koordinatama: vatra - voda - zemlja - Srbija na zemlji -nebesi - raskrsnice - putevi - Evropa - Azija, da se manemo takvih mistifikacija i da stvar svedemo u realne paradokse kojima je ovo društvo opterećeno. Kako to da u Srbiji mladi odmah posle studija odlaze na biro, potom u nezaposlenost, pa potom u produženu adolescenciju, a Srbiji nedostaju visokoobrazovani ljudi? Kako to da svako srpsko preduzeće ima viška zaposlenih, a Srbija nema dovoljno radne snage da ostvari projektovani nacionalni dohodak? Odgovori su jednostavni.Naša je privreda zakržljala. Da bi apsorbovala i ono kadrova koje imamo, mi moramo da pokrećemo preduzeća. A ko će ih pokretati? Pa, ko drugi nego preduzetnici. I hajde da jednom, pre nego što apriori, bez ikakvih kvalifikacija i argumenata, taj duh osudimo kao tajkunski, hajde da stvorimo politiku i ambijent koji će biti njihovi i raditi za produktivni motor ove zajednice, jedino kadar da poveća produktivnost, uposli stanovništvo i privuče dodatno potrebnu radnu snagu. Kako to možda najjezgrovitije kaže jedan od često čitanih mislilaca evropskog puta svog naroda Vaclav Klaus, za kojeg gospođa Grubješić kaže da je u stvari mentalna supstanca češke reforme, što je tačno, naši su ciljevi visoki, a zadaci sasvim prizemni. Mi moramo mnogo da radimo. To je diskontinuitet koji unosi ovaj dokument. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javila gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas sam baš izuzetno dobre volje i rešila sam da podelim još jedan poklon (znate, kao kviz ili nagradna igra). Gospodine Mileniću, ili Danijele Šiferu, kako vas već popularno zovu u Kragujevcu, javno se izvinjavam što vam nisam poklonila knjigu koju ste mi tražili na poklon, čini mi se još pre dve godine. To je knjiga "Ideologija srpskog nacionalizma" prof. dr Vojislava Šešelja. Evo, javno vam obećavam, koliko sutra ili u ponedeljak pokloniću vam ono što ste mi tražili. Da sam to uradila na vreme (a nisam, evo, opet se izvinjavam), vi biste mogli u jednom od poglavlja da pronađete nešto što bi vam dodatno objasnilo ovaj nedostatak vašeg znanja kada je u pitanju diskontinuitet jedne politike, o bližoj ili daljoj prošlosti, kako se već uzme, o kojoj ste vi govorili. Mislim da je moja obaveza, pre svega, u odsustvu prof. Šešelja da vam objasnim kako ste vi pobrkali neke pojmove. Rekli ste da je ovo prilika da se danas, 4. septembra 2008. godine, desi 6. oktobar, koji su neki priželjkivali na drugi način (znamo da je kolega, odnosno predsednik partije gospođice Jerkov, priželjkivao da veša na bandere, da maltene strelja, zabranjuje političke stranke, da ukida demokratiju...) i pošto se to nije desilo, vi sada nama govorite da ljudi koji su vaspitavani i, kako vi kažete, većina nas, sad sve zavisi, možda ste vi, možda je Veroljub Stevanović, ja sam i u Brozovo komunističko vreme, uz poštovanje onih koji jesu u tom duhu vaspitavani, ja sam vaspitavana u srpskom nacionalnom i radikalskom duhu. Takva mi je porodica i takvi su mi koreni, ali ima ljudi koji su i na drugačiji način vaspitavani. Međutim, morate da shvatite da ovo vreme u kome mi živimo i vrednosti za koje kažete da su sjajne i da su one kojima Srbija treba da hrli sa svim tim mladim ljudima u budućnost, upravo ono što potire naše nacionalne vrednosti. Jer, EU u svom kulturnom, naučnom i svakom drugom poimanju ne poznaje nacionalne vrednosti i identitet jedne države i društva. Mi hoćemo da se integrišemo i svakako nismo protiv toga, ali vidite da hoće da nam uzmu dušu uzimajući nam, to je već i uradila 21 zemlja članicaEU, naš nacionalni identitet. Pa, kako da se vratimo kući, kao što nas pozivate vi, gospodine Ivanji, kada gospodin Pelević ne može u svoj rodni grad Peć? Kako da se vratimo kada gospođa Tabaković ne može u Vučitrn? Kako da se vratimo kada gospodin Filip Stojanović ne može u svoje Šilovo nadomak Gnjilana? To nisu vrednosti za koje treba da se zalažu iskreni i časni Srbi, u koje vi verovatno sebe uvrštavate (je l' tako?). Ako jedan sporazum kaže i eksplicitno se izjašnjavaju parlamenti tih zemalja da nam se otima ono što je naša duša, kolevka srpstva, Kosovo i Metohija, onda, kako god da počnu da funkcionišu mala i velika preduzeća i giganti, a sve su to, naravno, priče koje slušamo osam godina od Đelića i Dinkića, koga ste nekako nesrećno umetnuli u ovu priču o srpskim vrednostima, pošto smo i vi i ja rođeni Kragujevčani, jer on sa tim nema ništa, da može da zgrabi i stavi u džep onu zgradu Knjaževsko-srpskog teatra ili staru srpsku skupštinu, budite sigurni da bi je strpao . Prema tome, moramo ipak da usmerimo stvari u pravom smeru, da kažemo da mi hoćemo da prihvatimo ovaj sporazum kada se prihvati amandman SRS-a (ako se bude prihvatio), i samo pod tim uslovom, koji će da znači jedan dug i trnovit put za nešto što je u izmaglici. Ili, što bi predsednik Ruske Federacije gospodin Medvedev rekao, EU je, sada je već očigledno, jedna troma politička tvorevina. Zašto je rekao politička? Pa, zbog toga što nama upravo predstavnici Saveta ministara EU naglašavaju da moramo da ostvarimo taj politički uslov. Niko od njih, pa čak i juče pred Tadićem, koji je naslednik onog totalitarnog vremena za koje vi kažete da je odavno prošlo, ovo je sada gore, u to budite sigurni gospodine Mijeniću, jer i vi i ja smo bili tada izuzetno mladi da možemo zbog svog izraženog političkog mišljenja da osetimo kako je to bilo u Brozovo komunističko vreme, ali ovo je sada mnogo gore, jer se ubijaju srpske patriote na ulicama zbog izraženog mišljenja i zbog odbrane srpskih junaka. Ako je već tako i ako su to već sada potpuno, pod režimom Borisa Tadića, Demokratske stranke i G17, izvitoperene vrednosti u našem društvu, onda nemojte kao čovek koji dolazi iz jedne sredine u kojoj je istina u vreme komunista na drugačiji način predstavljena, ta akcija, odnosno taj zaista izuzetno važan dan u našoj istoriji, a to su rame uz rame radikali i socijalisti, dakle Pašićevi radikali i Svetozar Marković, podigli barjak samouprave, ali nemojte to da koristite kao priliku da govorite o vrednostima koje vaši koalicioni partneri i ljudi sa kojima ste na listi potiru. Pogledajte kakvo je školstvo. Vi ste profesor prve kragujevačke gimnazije koja nosi svoje slavno ime. Vi ste čovek koji sada predsedava Skupštinom grada Kragujevca koji ima prvu srpsku skupštinu i gde je donet prvi srpski ustav. Pogledajte društvo oko vas. Da li tim ljudima, koji sede oko vas u klupama, iz vaše poslaničke grupe, uopšte znače te naše nacionalne vrednosti? Ne znače. Ali znače ovoj srpskoj omladini koja će da se vrati dolaskom zaista pravih i iskrenih rodoljuba i patriota iz zemalja u koje su otišli za vreme vladavine DOS-a. Statistika je neumoljiva i ona govori da je mnogo više mladih i pametnih ljudi otišlo van zemlje od 5. oktobra do današnjeg dana, ma koliko vi to želeli da predstavite na drugi način. U maniru dobrih Kragujevčana i komšija, ili već poznanika, pošto smo vi i ja čak i ista generacija, poznajemo se dugo godina, hoću ovo da završim kao izlaganje i kao poziv svim ljudima kojima je zaista Srbija na srcu, a nisu uz nas srpske radikale i ljudima koji su nam opozicija, narodni predstavnici, da učine dodatni napor, da učine sve što mogu na svojim radnim mestima, tamo gde studiraju, na njivi na kojoj teško rade, da imaju još malo strpljenja, da izdrže još malo. Mi, nažalost, u 21. veku u Evropi imamo totalitarni režim na čijem čelu je ''Boris Broz'', Boris Tadić, i učinićemo sve sa svoje strane, većina poslanika koji nisu samo iz SRS, da takvom režimu uskoro dođe kraj i da se zaista poštuju ne samo te vrednosti koje su ponikle iz Kragujevca, nego pre svega one koje su ponikle i koje nas opominju, kao što nas stalno opominje naša Gračanica, sa Kosova i Metohije. Hvala.
Reč ima Aleksandra Janković.
Javljam se po Poslovniku, po članu 226, ali bih najpre da repliciram koleginici potpredsednici Skupštine. Mislim da nije lepo da diskutujemo o prethodnim govornicima zato što postoje ljudi čije su ambicije iznad kapaciteta i sasvim je evidentno da ne može svaki filozof da bude i premijer. Što se mlade gospođice Aleksandre Jerkov tiče, potpuno je razumljivo da ona ističe proevropske vrednosti jer ona je, za informaciju građanima Srbije, magistar evropskih nauka, šta god to zapravo značilo. Ja ću gledati da doktoriram, recimo, azijske nauke. Poslovnik, član 226. Tražim informaciju od vas, gospođo Đukić-Dejanović, informaciju koja je od značaja za sve građane Srbije s obzirom na Ustavom garantovana prava. Gotovo sam uverena da vi lično, a i jedan broj ovih poslanika ''semafor koalicije'' koji nisu programirani čipom sjedinjene evropske države, nemate informaciju koja i nama manjka, a u poziciji ste da je pribavite. O čemu se radi? Ako pogledate zvanični sajt britanske ambasade u Beogradu i kliknete na "Srbija", pojaviće se mapa koja naivnom subjektu na prvi pogled izgleda kao mapa Srbije. No, kada tu mapu malo bolje pogledate i eventualno uveličate i uporedite sa zvaničnom mapom Srbije, gle čuda, ispostaviće se da se radi o nepostojećem Kosovu, odnosno Englezi Srbiju na zvaničnom sajtu svoje ambasade u Beogradu prikazuju bez Kosova i Metohije. To znači da ne samo da su priznali tzv. Kosovo, nego nami dodatno demonstriraju moć uz odsustvo diplomatske taktike. Lepo juče reče prof. Samardžić, očigledno je da Srbija i Evropska unija imaju duboko poremećene odnose, pa čak i ako se ovaj SSP ratifikuje, poremećeni odnosi Srbije i Evropske unije će se nastaviti. O kakvom sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju se radi kada oni Srbiju tretiraju kao trećerazrednu državu, koja ne samo da nije partner, nego je moguće stalno na njoj trenirati strogoću mešajući se u pitanja državnih granica, uređenja, identiteta? O kakvom SSP-u sa Britancima govorimo kada su oni zapravo počeli proces stabilizacije i pridruživanja Kosova? Pošto je ova vlada pojurila da vrati naše ambasadore u zemlje Evropske unije koje su priznale nezavisnost Kosova, kako bi bilo, recimo, da se na sajtu srpske ambasade u Londonu pojavi karta Velike Britanije bez Škotske? Da li su naši ambasadori uložili protest i šta je uradio ministar inostranih poslova i nadležni državni organi po ovom pitanju? Nedovoljno je dizati kao na sletu tri prsta na Olimpijadi, nedovoljno je davati časnu Titovu pionirsku reč, to je uradio gospodin Boža (kako ga od milja zovu, ''kanabis''), da bi Kosovo ostalo u Srbiji. Jevanđelje kaže - blaženi niste ako znate, blaženi ste ako znate i činite. A kako je juče rekao Velimir Ilić, mnogo je bilo tog duplog knjigovodstva na međunarodnim sastancima aktuelnog ministra inostranih poslova i dragog mu profesora i idola u čijem je kabinetu čak odslužio i civilni vojni rok. Za spoljnu upotrebu - zeleno svetlo, za unutrašnju, navodno, crveno, a zapravo - namigujuće žuto. Nije čudo da se među klincima, koji sve duhovito komentarišu, već pojavila šaljiva kletva - dabogda te čuvali kao Tadić Kosovo. Kako da osobi u ulozi predsednika mladi ljudi poveruju kada ih tretira kao zečeve koji, vođeni primerom brzopotpisnog ministra nalik električnom zecu, moraju da prihvate slogan - život SSP-a ne može da čeka? Napravimo diskontinuitet i ostavimo prošlost po strani - kažu oni koji su famozni SSP, naravno uz malu pomoć prijatelja, trošili u predizbornoj kampanji, a posle pokušali da ga nasilno ratifikuju, zbog čega je premijer Koštunica i vratio mandat narodu, javno uskraćujući podršku ''slobodnim zidarima totalitarne sjedinjene evropske države''. Ostaviti prošlost po strani za ''evropski semafor'' zapravo znači ostaviti ljude, imovinu, kulturna dobra, teritorijalni integritet i suverenitet. Građani Srbije u tom scenariju postaju zaboravljeni. To je, u stvari, serija napravljena u koprodukciji Vašingtona, Brisela i onog dela Beograda koji veruje da je dovoljna Srbija u okvirima telefonske govornice. No, ni to nije dovoljno ''uvlačenje'' evropskim prijateljima. Razni ministri, koji možda nisu rođeni ispod Ajfelove kule, već su prosto pali odozgo kao nosioci raznih stranih diploma, kursisti Cijinih programa u Garmišpartenkirhenu i kojegde, uz pomoć ovih ''nastranačkih ličnosti'' koje preuzimaju upravne odbore i savete i žele da što pre amnestiraju one koji su nas uništavali i bombardovali. Ko mari za žene u porodilištima, stare, nemoćne, decu koje aktuelna vlast tretira kao kolateralnu štetu, kada može da se odradi dobra trgovina? Prekosutra je koncert ''Partibrejkersa''. Verujem da ste nekada čuli za Caneta, pa ne bi bilo loše da poslušate ''Gramzivost i pohlepu'' i stihove: "Prodali bi ćaleta i kevu za cipelu levu". Vi amnestirate agresore, tražite mišljenje od njih, umesto da podnosite tužbe protiv onih zemalja koje su priznale nezavisnost Kosova. A za vašu informaciju, draga gospodo, Berluskoni je 30. avgusta ove godine napravio sporazum po kojem će Italija Libiji platiti odštetu od pet milijardi dolara u narednih 25 godina za štetu nanetu tokom kolonizacije Libije od 1912. do 1943. godine. Dvesta miliona dolara godišnje u narednih 25 godina u vidu investicija u infrastrukturne objekte u Libiji – e, to jeste pravi odnos. Dakle, gospođo predsednice Skupštine, molim vas da saznate šta je povodom ovog slučaja mape Srbije bez Kosova na sajtu britanske ambasade u Beogradu urađeno u Ministarstvu spoljnih poslova i nadležnim državnim organima. Da informišem narodne poslanike: danas u 17.00 časova je na Trgu Republike 46. dan protesta srpskih nevladinih organizacija i, kasnije, šetnja do Ministarstva kulture. Naziv akcije je ''Štitimo ćirilicu''. Pošto je gospodin primerak Milivojević izrazio želju da vidi kako izgleda ova ćirilična nalepnica, daću mu je.
Zahvaljujem. Kompletne stenografske beleške vašeg kazivanja biće prosleđene Vladi i resorna ministarstva će vam dati odgovor. Reč ima Paja Momčilov, po Poslovniku.
Pokušao sam da se javim za repliku. Ako je to moguće, voleo bih da to ipak bude replika. Čuli smo izlaganje gospodina Saše Milenića, filozofa po obrazovanju. Nije prvi put da ga slušamo ovde i slobodan sam da kažem da je moja prethodnica rekla da ne bi trebalo da se bavimo onim ljudima koji izlaze ovde za govornicu i govore. Neću se ja baviti njime, baviću se onim što je on rekao i što je ipak malo zaparalo uši meni, kao poslaniku opozicione SRS. Doduše, sva izlaganja gospodina Milenića mene podsećaju na ona izlaganja gospodina Ružičića, imate ga kod Sterije – to su visokoparna izlaganja koja običan svet ne može da razume. Ja sebe računam u prosečno inteligentnog čoveka i stvarno nisam mogao da shvatim sve šta je uvaženi kolega želeo da kaže, ali sam shvatio da postoji papagajski govor. Verovatno taj papagajski govor, to papagajisanje o nekim profanim stvarima pripada nama opozicionarima i ne verujem da se odnosi i na levi deo ove sale. Dobro sam pazio i zapisao sam da se po nekim odnosima mi nalazimo u neolitu i dobro sam shvatio da uvaženi gospodin govori, tri puta je ponovio: diskontinuitet, diskontinuitet, diskontinuitet, pozivajući se opet na Miloša koji je ljubio skute sultanu kada je odlazio u Stambol i koji je nosio fes na glavi čitavog života. Gospodine, ako ste za diskontinuitet, to znači da ste revolucionar. Poštujem i to opredeljenje. Revolucija se najviše vezuje za crveni deo i tamo je dala najveće produkte. Nemam ništa protiv toga, ali kažite da ste revolucionar. Zna se šta je kontinualni razvoj, evolucija, zna se šta je diskontinualni i šta je revolucija. To se zna. Ali, da ne polemišem s vama, da vam dam dva citata. Postoji jedno delo nobelovca Tomasa Eliota, zove se "Četiri kvarteta" i počinje otprilike ovako: Vreme sadašnje sadržano je u vremenu prošlom, a vreme prošlo u vremenu budućem. Gde je tu vaš diskontinuitet? Vi ste filozof i trebalo bi da razmišljate o opštijim kategorijama, a ne na ovako prizeman način. Ima jedna druga stvar, Vinston Čerčil je lepo kazao: Ukoliko se više okreneš unazad, moći ćeš daleko više da sagledaš u budućnost. To isto nešto znači nekome ko će da promisli i ko nema mali mozak, kao što ste vi kazali, i ne znam kome ste to namenili. Ali, najžešće nezadovoljstvo kod mene je izazvalo vaše divljenje izlaganju gospodina ministra. Gospodin ministar je sluga neoliberalista, multinacionalnih kompanija, neću vam govoriti koje su one. Čitajte Noama Čomskog, čitajte druge nobelovce, recimo Štiglica, da vam ne nabrajam koga sve da čitate. Ako ste raspoloženi, čitajte i feministkinje, pa ćete videti šta one govore o toj globalizaciji čiji je sluga, lakej, gospodin Đelić. Ali, ako je neko lakej, onda mu ne odgovara da se služi vašarskim metodama - vikom, lupom, drekom. Iza onog izlaganja falio je samo još vatromet, konfete, da skočimo, da se izljubimo, zagrlimo i – u Evropu. A šta smo očekivali od gospodina Đelića? Znamo već za priče o tetkinom kauču, o žutom kabrioletu iz ''Zastave'' (ne viđamo ga da se vozi njime), znamo za te marifetluke. Ovo mu je vrhunac marifetluka, to je vašarenje, šibicarenje, mešetarenje. To nije ekspoze jednog srpskog ministra. Da budem slobodan da završim. Šta smo od vas očekivali? Ekonomsku analizu, da jasno kažete šta nas čeka, koja odricanja. Vi ste dobili, kažete u vašim lažnim anketama, 60% poverenja naroda da se uđe u EU. Ali, da li ste tražili od naroda da istrpi ono što nas čeka, a neće biti lak taj put. Očekivali smo da nam kažete projekcije, kako sad stojiekonomska situacija. Bili ste na Ekonomskom forumu u Petersburgu. Je l' tamo sklopljeno 16,4 milijardi dolara biznisa i posla, jeste li tamo tražili specijalne uslove od Rusa i kredite, je l' vam tamo rekao jedan ministar...? (Predsednik: Vreme.) Ako bi mene pitao preduzetnik i mudar čovek šta da radi u budućnosti, rekao bih mu: sarađuj sa Rusima. To vi treba da kažete nama ovde, da nam date analize, koliko će to koštati. Zašto je Švajcarska odbila da uđe u EU i zašto jedna bogata zemlja kaže: ne isplati se građanima Švajcarske da uđu u EU? Zato što je bogata. Zašto vi nas terate u tu asocijaciju gde građani neće da glasaju za ustav te asocijacije, kada je to toliko dobro? Da ne ulazimo u dalju polemiku, ono što je bio ekspoze, čime ste vi prezadovoljni, to je žalosno, a još je žalosnije što nam ovakvi ministri ovakve ekspozee drže. Hvala.
Gospodin Milenić. Replika, izvolite.
Neće biti ništa naročito atraktivno jer sam pominjanja shvatio kao dobronamerna i time dao svoj prilog ovoj diskusiji, pa ću samo dati neke informacije. Gospodin Momčilov pominje isto što sam ja rekao kada sam pohvalio diskusiju ministra. Vi ste rekli da toj diskusiji nedostaju samo vatromet i violine, znači vi ste osetili potrebu za tim slušajući tu diskusiju. To je tačno ono što sam pohvalio, ako pogledate šta sam rekao. O T. S. Eliotu – vreme prošlo, vreme buduće ili još davnije, ako ćemo Knjigu propovednikovu – što je bilo, to će biti, što se činilo... to su misli koje su upravo bile predmet onoga što sam kritikovao kao zastarele političke koordinate. U tim mislima se može mudrovati, može se osamiti u keliju, ali ne može se sa tih misaonih pozicija preuzeti odgovornost za vođenje države i sudbine građana. Misao koja hoće politički da se angažuje sa ovom vrstom odgovornosti mora biti mnogo savremenija. Uz sve poštovanje, mnogo se toga na području mišljenja izdešavalo u poslednjim decenijama 20. i u prvoj deceniji 21. veka. Misao revolucije je konzervativna misao. Danas ja ne govorim o revolucionarnoj misli, nego o mišljenju razlike, što je potpuno drugikulturni milje i, gospođice Jovanović, potpuno druga slika Evrope. Ne kao hegemona, ne kao države u imperijalnom rimskom smislu, u nekim ranijim vrednosnim i pojmovnim koordinatama, već kao države koja je, između ostalog, otvoren civilizacijski i kulturni projekat, koji ne mora, čak, biti posmatran ni u koordinatama te mete, logike koja neke mnogo finije strukture otvaranja za različite interese i uglove posmatranja može da otvori, ako iskalibrišemo sopstvenu percepciju za tu vrstu komunikacije. Da bih bio razumljiviji i jednostavniji, preneću vam poruku jednog mog druga, da se pohvalim, inače živog klasika srpske književnosti Vidosava Stevanovića, koji je, po dolasku iz Pariza, u polemikama o identitetu Evropske unije i o tome: Evropa - da ili ne, ovako ponavljao po Kragujevcu: Nemoj mi ti pričati šta su sve nedostaci EU. Ja tebi o tome mogu pričati danima, ali postoji jedna prednost koja se ne sme prenebregnuti, da nikada nigde u istoriji čovečanstva čovek nije mogao živeti dostojanstvenije nego što to čine danas građani u EU.
Pre ostalih se javila gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gotovo da sam bila spremna, kolega Mileniću, da jedan deo vaše replike prihvatim i shvatim da smo imali neku vrstu nerazumevanja ali da se u osnovi slažemo i gledamo na drugačiji način, vi sa pobrkanim pojmovima (o čemu sam govorila malopre), a ja sa ispravnim razmišljanjem i sa jasno utemeljenom ideologijom SRS kojoj pripadam, ali na kraju, i to je jedini povod da se ponovo javim, i time ću završiti ovaj dijalog (uslovno rečeno) sa vama, jeste vaše pominjanje nekoga ko, u pravom smislu reči, predstavlja bruku za srpsku ''kvaziknjiževnost'' (ja to tako nazivam) i za grad Kragujevac. Rekli ste da vam je taj pomenuti srbomrzac, izvesni Vidosav Stevanović, koji vam se vratio iz Pariza, govorio o vrednostima i nedostacima EU i sada će da se učini nekom našem građaninu koji živi u Pirotu, Vranju, Subotici, Novom Sadu ili bilo gde, a ne zna ništa (jer taj nikada ništa vredno nije napisao niti objavio) o osobi koju pominjete, koja je vaš vrli prijatelj. Mene biste zaista zadivili da ste rekli da je vaš prijatelj Peter Handke, koji takođe živi u Parizu, ali koji nije, za razliku od tog Stevanovića (Vidosava, da ne bude da je Veroljub) srbomrzac i izraziti antisrbin. Gospodin Peter Handke nažalost nije vaš prijatelj, ali je prijatelj nas srpskih radikala. On je podržao borbu profesora Šešelja da istraje u svojoj nameri da se bori za svoja prava, prijatelj je Emira Kusturice i drugih srpskih patriota i rodoljuba, za razliku od tog Stevanovića, koji je pobegao iz Srbije i otišao zbog toga što je, u najmanju ruku, bio ne samo antisrpski nastrojen, to mogu da nazovem i dezerterstvom u svakom smislu, jer taj se nije stavio ni kao intelektualac, jer on to nije, jer je kvaziintelektualac, u odbranu Srbije u trenutku kada su nas bombardovali, kada su nam uvodili sankcije. Najgore moguće stvari, svuda i na svakom mestu, a naročito tamo gde je privremeno izbegao, on je govorio o Srbiji i srpskom narodu kada smo mi stradali i kada je zapadno od Drine i Dunava svaki Srbin gubio glavu. Prema tome, očigledno je da ipak nije bio nesporazum. Ipak smo vi i ja sasvim drugačije i ideološki utemeljeni i vaspitani. Šta ja mogu da vam kažem? Da žalim zbog toga što ste podlegli takvom jednom uticaju koji je zaista pogrešan. A što se tiče života ljudi koji žive u zemljama koje su dostigle te tzv. evropske standarde, za razliku od tog Stevanovića i drugih srpskih izdajnika, koji su uvek na budžetu nekog Soroša ili nekoga ko plaća njih i njihove projekte, pošten narod, pošten Francuz, prosečan čovek u Parizu, u bilo kom gradu u Nemačkoj, u Austriji, u Italiji, strepi nad svojom sudbinom narednih godinu, dve ili tri, zbog toga što je tamo velika recesija, ljudi gube posao, kako naši gastarbajteri, tako i oni koji su tamo rođeni, njihova industrija, njihova proizvodnja je u krizi. I mi svakako treba da se borimo da nam ne otimaju, kao što su to radili osam godina pod dosovskom vlašću, za dva-tri evra naše fabrike, da dalje ne otpuštaju naše radnike, već da prihvatimo, kao otvorena zemlja, spremna sa svima da sarađuje, jer vi vidite šta oni ovde kažu - preporučuju nam da, prihvatajući ovaj sporazum, mi imamo mogućnost da sarađujemo sa zemljama tzv. trećeg sveta. Niko to od vas nije pomenuo danas u diskusiji. Tomislav Nikolić, predsednik naše poslaničke grupe, razgovarao je pre dve godine sa svim akreditovanim ambasadorima tzv. trećeg sveta u zgradi bivše Savezne skupštine danima i danima o našim integracijama, o kulturnoj, ekonomskoj, svakoj drugoj saradnji sa njima kada to nije uradio nijedan zvanični državni organ. Vi ste videli da tek sada pada na pamet KondoliziRajs da otputuje u jednu od tih zemalja trećeg sveta. Mi treba da se okrenemo takvoj budućnosti, da se integrišemo sa svima onima koji su nam prijatelji i da imamo otvoreno srce samo za one zemlje i narode koji su miroljubivi, koji nam ne prete (kao što to radi Amerika preko svojih NATO saveznika) i ne zveckaju oružjem, jer mi ne možemo više i ne treba ni da gubimo glave, niti da ratujemo. Mi smo zemlja koja želi da očuva svoj teritorijalni integritet, ali budite sigurni da sa takvim kvaziprijateljima i borcima za vaša prava kao što je antisrbin Vidosav Stevanović mi ne možemo nigde da doguramo, već sa pravim prijateljima u svetu i sa onima koji su spremni svuda i na svakom mestu, kao što su zaista velike države i zemlje, poput Kine, Indije, Indonezije i ostalih, da brane prava Srbije da očuva KiM u svom sastavu.
Pošto smo šefovi poslaničkih grupa i ja imali konsultacije do posle 16.00 časova, dogovorili smo se da radimo do završetka ove tačke dnevnog reda. Takođe bih htela da obavestim članove Zakonodavnog odbora i Odbora za evropske integracije da će sednica Zakonodavnog odbora biti u 17.00 časovau Plavom salonu, a Odbor za evropske integracije u 17.10 časova u pres-sali. Molim članove ovih odbora da prisustvuju sednicama. Po Poslovniku se javio najpre gospodin Martinović, pa gospodin Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja skromna pamet ne može da se uzdigne do tih filozofskih visina do kojih, očigledno, može da se uzdigne pamet gospodina Milenića iz G17 plus, ali ceo dan slušam predavanja koja nam drže gospoda iz vladajuće koalicije o Evropi i evropejstvu, pa sam ponukan i ja nešto da kažem na tu temu. Osnivač Narodne radikalne stranke Nikola Pašić studirao je u Švajcarskoj i ideju političkog radikalizma preneo je u Srbiju iz francuske i švajcarske političke baštine. Vođa srpskih radikala u Vojvodini Jaša Tomić bio je jedan od najsjajnijih intelektualaca toga doba. Ministar finansija Lazar Paču govorio je nekoliko svetskih jezika. Čak i u vreme Prvog svetskog rata uspeo je da očuva političku komunikaciju sa, recimo, ministrom finansija nemačke carevine. Predsednik jugoslovenske vlade između dva svetska rata dr Milan Stojadinović doktorirao je na Pravnom fakultetu u Minhenu. Da vas podsetim, osamdesetih godina jedan od retkih intelektualaca u ondašnjoj Jugoslaviji koji je imao hrabrosti da progovori o tim autentičnim političkim vrednostima kao što su demokratija i parlamentarizam bio je baš predsednik SRS dr Vojislav Šešelj. Toplo vam preporučujem, gospodine Mileniću, da pročitate otvorena pisma Hamdiji Pozdercu i Branku Mikuliću kada je pola vaših političkih lidera sedelo u redovima ondašnjeg Saveza komunista Jugoslavije o tome da se Vojislav Šešelj još osamdesetih godina kao otvoreni politički opozicionar zalagao za političke vrednosti Velike Britanije, Francuske, SAD i tako dalje. Ne radi se ovde o tome da je SRS protiv političkih vrednosti Zapada. Ne radi se ovde o tome da mi negiramo bogatu evropsku kulturu. Mi smo njihov sastavni deo. Mi ovde ukazujemo na jednu činjenicu, na koju su ukazali vodeći političkiteoretičari baš liberalnog Zapada, da se demokratske države, nažalost, kod svoje kuće ponašaju na jedan način, a u odnosu prema malim narodima i malim državama na drugi način. Nije SRS protiv politike saradnje sa bilo kojom državom i bilo kojom međunarodnom organizacijom. Mi smo samo protiv toga da u EU ulazimo pod nekim drugim uslovima u odnosu na druge evropske narode i države. Kao što niko nije postavljao uslov Slovačkoj, Sloveniji, Poljskoj, Rumuniji, Bugarskoj itd. da se odreknu jednog dela svoje državne teritorije, takav uslov ne treba da se postavlja ni Srbiji. Iza cele te priče o Evropi i evropejstvu kriju se, u stvari, evrofoliranti, a jedina evropska vrednost koju oni uistinu priznaju jeste evro. Budući da ste pomenuli Karađorđa, jedan Karađorđev biograf zapisao je – kada su mu doveli nekoliko Srba koji su pobegli na stranu Turaka i borili se protiv srpskih ustanika, Karađorđe je rekao: posecite ih jer više vole Turcima nego svojoj braći Srbima. Da je Karađorđe danas živ, mislim da bi i vama rekao to isto.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Reklamiram član 101. Poslovnika gde se govori da ukoliko neko nije dobro shvaćen, može da se pozove i na repliku. Gospodin Milenić je, eto, možda okarakterisao ono šta ja verujem da je konzervativno i da nije napredno, savremeno – da izazovi ovog našeg novog vremena zahtevaju drugačije maksime kojih treba da se držimo. Nemam ja ništa protiv. Evo, rizikujem sada da možda budem i politički nihilista, da budem evroskeptik, da budem bogzna šta, ali da ne bih bio konzervativan, prihvatam odmah na svoja pleća dve karakteristike iza kojih stojim. Prvo, ja sam rusofil, da se odmah razume. Pod dva, pošto je bilo priča onih dušebrižnika da postoje struje u SRS , ja sam i ''šešeljevac''. Znači, ne treba da se oko toga preganjamo. Ne znam da li je tu gospodin Milenić. Pazite ovako: diskontinuitet. Zajedničko evropsko tržište je nešto što je proisteklo od Hitlerove ideologije. Hitler se zalagao za zajedničko tržište i nadnacionalnu vladu. Doduše, Napoleon se pre njega zalagao za nadnacionalnu vladu. To treba da bude jasno i to nije nešto novo izmišljeno, to je kontinuitet. Družina Bilderberg je 1954. godine (ne znam da li gospodin ministar ima neke kontakte s tom družinom, možda ima, možda i nema) osnovana od princa Bernarda, pripadnika SS trupa, koji je i te kako dao veliki doprinos osnivanju zajedničkog evropskog tržišta. Ako je gospodin Buš proklamovao novi svetski poredak i globalizaciju, ona se temelji na onom što nama običnim ljudima pričaju: sloboda protoka robe, kapitala, ideja ljudi, i mnoge nadnacionalne organizacije su u službi te ideje, naravno i Evropska unija, tu nema spora, bilo bi interesantno videti neke od bitnih karakteristika neoliberalizma – mi radikali smo za liberalnu privredu, ali, da se razumemo, nismo neoliberali i nismo globalisti – vladavina tržišta, da treba državu uništiti. Zato mi imamo državu gde su u Vladi danas četiri moje kolege ministri, od kojih se samo jedan bavi zdravstvom, da ne govorim o kvalifikacijama drugih, neću da govorim uvredljivo o ljudima, gde nam je ministar spoljnih poslova mlad čovek, pun iskustva, koji je završio fiziku i koji je dresiran, školovan na jednogodišnjem kursu u Americi, da bi bio ministar u jednoj banana-državi, da ne govorim dalje. Smanjenje javnih izdataka, deregulacija, ne sme se ugroziti profit, privatizacija. Gledajte šta se događa u privatizaciji. Tu se lepo koncentriše bogatstvo kod jednog malog broja ljudi. Imate u Srbiji neku gospodu koja su gospodari već mnogo čega. Vi iz takozvane opozicije, pa onda pozicije, G17 plus, napadali ste jednog vrhovnika koji izgleda i te kako uspeva da kumuliše sva ta dobra. To je neoliberalizam dao. Multinacionalne kompanije, nadnacionalne kompanije, 500 njih u svetu danas poseduje 42% svetskog bogatstva. Ako izuzmemo devet najrazvijenijih država sveta, onda 200 najvećih korporacija ima veće bogatstvo nego sve ostale države sveta. ''Šel'', koji se i ovde muva (treba istisnuti Ruse), ima 40% površina hrvatske zemlje u vlasništvu, najvažnije grane industrije, ako gledate televiziju, avio industrija, pet firmi u svakoj grani poseduje preko 40% bogatstva u toj oblasti. E, to je ono čemu služi Evropska unija, to je ono čemu služe sluge i lakeji globalizma – uvođenju nas u ovakve integracije. Srpski radikali apsolutno nisu za to. Zašto postoji sukob Sever-Jug? Zašto se na velikim demonstracijama, na svim skupovima najbogatijih zemalja i eksploatatora, oličenih u neoliberalistima i globalistima, događaju masovne demonstracije, gde se i puca? Sigurno ne džabe. O tome mi treba da pričamo. Nema gospodina filozofa. U tome se mi razlikujemo. Ne govori gospodin istinu. Kontinuitet onoga što Evropska unija čini, nedemokratska Evropska unija, ona više ne poštuje odluke donete na referendumu, ona parlamente sluša, a parlamenti treba da budu produžena vladina ruka i sluga, to se i od ovog parlamenta 'oće. To neće srpski radikali. I ne radimo opstrukciju, nego se borimo za istinsku slobodu, borimo se za bogatstvo većine ljudi, a ne malog broja. Naravno, svim dopustivim sredstvima. Tu je razlika između kragujevačkog filozofa lokalnog značajai nas, srpskih radikala.
Gospodin Ostojić ima reč, po Poslovniku.
Prigovaram povredu Poslovnika, čl. 103. i 104, jer su narodni poslanici dužni da govore o pitanjima na dnevnom redu, a ne da slušamo istorijske reminiscencije i ideološke kvalifikacije već pola sata. U svakom slučaju, ponoviću jedno veliko zadovoljstvo što predlog šefa moje poslaničke grupe da se postigne dogovor između vladajuće većine i SRS, koja je uslovno pristala da glasa za Sporazum ako se postigne dogovor o njihovom amandmanu, možda ima šansi da uspe i da Sporazum dobije preko 200 glasova, što je izuzetno važno. Nijedna zemlja, koja je kroz tranziciju iz totalitarizma prelazila u društvo slobode, demokratije i ljudskih prava, nije imala ovako podeljeno društvo kao Srbija. U svim zemljama o ovom pitanju postoji konsenzus. Biće vremena, gospodo, da se delimo. Biće vremena za levicu da svojom levičarskom demagogijom juri birače. Biće vremena, takođe, za desnicu da svojom desničarskom demagogijom, kolektivizmom, juri birače. Biće mesta i za komuniste, i za ljotićevce, biće mesta i za liberale da se zalažu za individualna prava i ljudske slobode, ali ovo nije partijsko pitanje. Zbog toga, ako LDP ne vidi problem u sadržini dokumenta koji je predložila SRS, ne vidim kako bi mogao da izostane kompromis da ovaj sporazum dobije preko 200 glasova. Vi ste dužni da postignete, gospodine Đeliću, taj dogovor. Nadam se da ćete ga postići. Za birače LDP nije problem da Sporazum dobije takvu većinu. Sporazum i ono što sledi će omogućiti normalno političko delovanje u ovoj zemlji. To normalno političko delovanje i te evropske vrednosti znači da će biti mnogo manje ili uopšte neće biti diskusija kakvih smo se naslušali u protekla dva ili tri dana. Zbog toga, još jednom, zadovoljstvo mi je što se pregovara o ovome, da završimo ovaj posao i da nastavimo da radimo. Na kraju krajeva, svi smo valjda za to da ostavimo totalitarnu prošlost za sobom, svi smo valjda za privatizaciju i denacionalizaciju, svi smo valjda za lustraciju i rehabilitaciju. To ćemo moći kada završimo ovaj posao. Hvala.
Po Poslovniku se javila doktorka Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104 Poslovnika. Mislim da o prethodnom govorniku, gospodinu filozofu, više ne bi trebalo da govorimo jer tema njegovog govora, u stvari, nije bio Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, već njegova lična promocija. Zbog toga smatram da o njemu više ne treba uopšte da se izjašnjavamo, o njegovom govoru koji je potpuno dizartričan. Ovde nećemo da ističemo ko je filozof, ko je psihijatar, ko je pravnik, ko ekonomista. Ovde treba da se govori ono što je tačka dnevnog reda. Prilikom njegovog govora povređeno je dostojanstvo ove skupštine zato što je samo tri puta pomenuo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a ostalo je bilo vređanje i ponižavanje ne samo poslanika nego i građana Srbije. Svima nama je jasno, nismo mi ovde ni glupi, ni neobrazovani (ne znam koju drugu reč da upotrebim), mi sasvim dobro razumemo da je ono što je on hteo da kaže bilo ponižavanje jer je jednom prilikom rekao da je srpsko društvo arhaično. Srpsko društvo uopšte nije arhaično. Svi mi ovde težimo, a ne samo poslanici koji sede sa moje leve strane, da idemo u Evropsku uniju. Opozicija nije arhaična, ona samo teži da u Evropsku uniju Srbija ide sa Kosovom i Metohijom, odnosno da prihvatimo amandman zamenika predsednika SRS gde se jasno govori na koji način želimo da uđemo u Evropsku uniju. Znači, ovo bi bilo moje obraćanje kao psihijatra, a ne bih želela da se ovde svi deklarišemo ko je psiholog, ko je psihijatar i da imamo svoju ličnu promociju. Težila bih da ovde govorimo po tačkama dnevnog reda i da se to završi na jedan brz način. Hvala.
Gospodin Samardžić, po Poslovniku.
Poštovani narodni poslanici, imam utisak da se polako razbistrava ova situacija u našem parlamentu u vezi s nekim stvarima. Juče je gospodin poslanik Petronijević dao jedan predlog o tzv. interpretativnoj deklaraciji ili interpretativnoj izjavi. On se tu založio da se određenim izrazima i rečenicama dodatno garantuje u okviru ove države i ovih državnih organa to da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije, pa da, prema tome, postoje garancije da državni organi neće izlaziti iz te interpretacije kada budu primenjivali Sporazum. Takođe, imamo prvu verziju amandmana SRS i sada drugu verziju. Tim povodom bih hteo da izložim stav poslaničke grupe DSS, zato što je, čini mi se, krajnje vreme da se to učini. Naime, ceo problem je u tome što, po našem čvrstom uverenju, ne mogu nikakve deklaracije ili delovi zakona o potvrđivanju Sporazuma da daju dovoljne, pa makar i minimalne garancije za ono što je ovoj državi potrebno u konkretnoj situaciji. Jedini koji može da garantuje u našem ugovornom odnosu sa EU u ovom trenutku to da je KiM sastavni deo Srbije, jeste zapravo sama EU. Zato je bilo potrebno, i to smo više puta naglašavali, da se u samom Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju EU obaveže o statusu KiM u okviru Srbije. To je onaj dodatak koji smo tražili više puta javno, u komunikaciji sa EU itd. Ovakva vrsta garancija nalazi se već u Ustavu Srbije. U preambuli Ustava jasno se govori da je Kosovo sastavni deo Srbije. U deklaracijama i rezolucijama koje je Skupština usvajala u više navrata to se sasvim jasno kaže i iz toga proizilaze unutrašnje garancije za državne organe da se u vezi sa time ponašaju. Problem, dakle, nije u tome. Problem je u tome što ne ugrožava sam sporazum teritorijalni integritet i suverenitet Srbije, ugrožavaju ga oni koji ga potpisuju kao druga ugovorna strana. Teritorijalni integritet i suverenitet Srbije u ovom trenutku ugrožava EU, sa svojom politikom Euleksa, dakle uspostavljanjem nezavisnosti Kosova, i 21 država članica koje su već priznale nezavisnost KiM. Prema tome, mi sa njima moramo da raspravimo tu stvar i da u vezi s tim unesemo potrebne garancije, zajedno, da bismo imali onu neophodnu saglasnost volja o kojoj govori Bečka konvencija. O tome je ovde takođe bilo reči. Znači, tu za nas ne postoje ni minimalne, a kamoli potrebne garancije da će naš ugovorni partner poštovati ono do čega je nama najviše stalo, a to je suverenitet i teritorijalni integritet Srbije. Uostalom, ako bi se i usvojila ovakva jedna interpretativna deklaracija, bilo kao poseban tekst, bilo kao deo zakona o potvrđivanju, u šta sada ne ulazim jer to je sama tehnika, pitanje je da li bi to bila dovoljna garancija ili dovoljna obaveza za ovu vladu da tako i postupa. To bi, razume se, obavezivalo Vladu, ali Vlada je već, ako hoćete, unapred, anticipativno prekršila ovakav jedan predlog. U nekoliko primera to lako mogu da pokažem. Vlada je manje-više prihvatila Euleks, kao način kako će se EU instalirati na Kosovu, Vlada i predsednik Republike, razume se, razgovaraju o tome na koji način Euleks da se prihvati i, najzad, imate i taj intervju predsednika Vlade gospodina Cvetkovića od 28. avgusta u "Politici", gde imate doslovno rečeno (za ovu potrebu sam izveo) da, mada on nije saglasan sa rekonfiguracijom UNMIKA, želi da u njoj učestvuje da bi mogao zaštititi naše ljude koji na Kosovu žive. ''Zato moramo'', citiram, ''da učestvujemo u rekonfiguraciji UNMIKA, odnosno postavljanju Euleksa'', mi da učestvujemo, Srbija, ''jer želimo da budemo deo zajedničke priče''. Vidite, ako je Vlada već to učinila, ako je on to rekao, a to je rekao kompetentno, kao predsednik Vlade, i ako se o tome vode danas pregovori, što svi znamo, sasvim je jasno da ovakva jedna deklaracija, izjava ili bilo šta drugo ne bi obavezivalo ovu vladu. Ona je već ušla u taj proces i mene zaista čudi da neko sada ima poverenja da bi se politika Vlade volšebno, zbog ovakvog jednog teksta, promenila. Glavni razlog jeste onaj prvi koji sam rekao, da garancije nisu dovoljne zato što samo partner, EU i države članice sa kojima se potpisuje, može to da garantuje u dodatnoj rečenici samog sporazuma. Takvu jednu garanciju mora da sadrži sam Sporazum, a ne naš interni tekst, koji uopšte ne obavezuje ni EU niti bilo koju državu članicu od onih 21 koje su priznale nezavisnost Kosova. U krajnjoj liniji, mnoge od tih država, kada budu ratifikovale ovaj sporazum, mogu doneti iste takve deklaracije u kojima će potvrditi svoj stav prema Kosovu. Dakle, potvrdiće akt o priznanju nezavisnosti Kosova, a mi ćemo tu ostati kratkih rukava. To su razlozi, mislim dovoljno jasno izneti, zbog kojih DSS ne može da prihvati ovakav jedan predlog, koji je u nekoliko navrata, na bilo koji način, od strane gospodina Petronijevića, SPS i od strane ovog predloga amandmana SRS, bio dat ovoj skupštini. Hvala.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Kao predlagač amandmana, moram da odgovorim na izraženu nevericu. Nisam ja pisao amandman ubeđen u to da će Vlada da se ponaša kako treba. Ja nemam poverenja u Vladu, ne verujem ni da će da poštuju Ustav Republike Srbije, ne verujem da će da poštuju bilo koji zakon, ali to znači da ujutru ne ustajemo iz kreveta uopšte. Šta ćemo mi onda ovde u Skupštini ako nećemo da usvajamo čak ni ono što je dobro zato što ne verujemo da će Vlada to da sprovede? Ovaj amandman je pokušao da se popravi ponašanje prema sporazumu koji su uveli DSS i DS. Dakle, ovaj sporazum je vaše delo, parafirano pre nekoliko meseci, kada se znalo da države članice EU priznaju nezavisnost Kosova i Metohije. Nisu još bile proglasile nezavisnost, ali ste svi znali da će za Nemačku, Francusku, Englesku KiM biti nezavisno. Ponašali ste se kao da to nikad neće da se desi i evo dobrog sporazuma koji mi sad moramo da popravljamo svojim tumačenjem koji obavezuje našu Vladu. Mi ne možemo da menjamo sporazum koji ste vi parafirali, ali možemo da donesemo zakon koji obavezuje Vladu, pa da vidimo da li je ovo država u kojoj se ne poštuje zakon ili je ovo država u kojoj se zakon poštuje. Zbog toga razmislite malo, ima vremena. Pokušavao sam već dva meseca da vas ubedim da je ovo trebalo da prihvatite, imate još uvek malo vremena. Ovi bi usvojili i bez nas ovaj sporazum, ali nam ništa ne bi vredeo bez ove interpretativne deklaracije. Zaista, ne bih mogao da izdržim da se sa 70 glasova donese ovaj sporazum, niti bi to nešto značilo Vladi Srbije, ni Evropskoj uniji, niti nama radikalima koji kao opozicija moramo da posmatramo šta vi radite. Ovo je prilika da cela Srbija kaže: da, hoćemo u Evropu i evo pod kojim uslovima obavezujemo sve vlade koje ikada budu formirane u Srbiji da nas zastupaju u toj EU. Ovaj sporazum nije ni rat, ni pakt, ovaj sporazum je naš ponos, naše dostojanstvo. Znači, namećete nam sporazume, izgleda da moramo da ih prihvatimo, ali kada nam kažete ''Srbija'', mi Srbiju tretiramo u granicama u kojima je član UN. Zbog toga vas molim, ako imate primedbi na Sporazum, tu malo i sebe korite, ali nemojte da dajete primedbe na amandman kojim se, u stvari, sve ovo dovodi u sklad, rešava, poboljšava i čini prihvatljivim čini mi se za sve poslanike u ovoj sali.
Reč ima gospodin Dušan Bajatović, po Poslovniku.
Poštovane kolege poslanici, moram da kažem da sam veoma zadovoljan popodnevnim delom sednice, iz prostog razloga što uz određene političke kompromise, neka ih shvati ko kako hoće, ponovo uspostavljamo jednu snagu srpskog parlamenta. O jednom delu te snage govorio je kolega Tomislav Nikolić, koji je, možda iz jednog drugog ugla, ali sasvim ispravno, konstatovao da se ovom interpretativnom izjavom, za koju su se zalagali i poslanici SPS, ali i druge poslaničke grupe, jednostavno vraćamo, evo, radikalskim rečnikom rečeno – da ne sme da se nađe nijedna ruka koja će to da potpiše. I hvala, gospodo radikali ... (Dobro, gospodine Todoroviću, ako bih baš hteo da dam neku reformu na to, ja bih se založio za uvođenje ministarstva za magiju, ali Vladu smo već izabrali. Ništa ružno. Naravno, vi imate pravo na sve to.) Hoću da kažem, jedna od osnovnih primedbi koju sam imao kao učesnik na javnoj sceni i koja je loša poruka svetu jeste što je srpski parlament nejedinstven. Ukoliko ovo zaista izglasamo, pomoći ćemo i Vladi (ako je ona dobronamerna, a ja se iskreno nadam da jeste i lično verujemu to) da brani tu poziciju da je KiM deo Republike Srbije i da će to tako i ostati. Time, naravno, obavezujemo ovu vladu, ne samo Ustavom, mada je po mom mišljenju Ustav uvek dovoljna garancija. S druge strane, ne mogu da razumem svoje prijatelje iz DSS. Zar je trebalo da se desi da ostanete na političkoj ledini, pa da izađete da nam objašnjavate svoje stavove? Pričam o gospodinu Samardžiću. Ovaj sporazum ste vi radili, vi ste pregovarali i nemojte da se ljutite ni na kolege iz SPS ili kolege iz SRS što sada to spočitavaju. Učestvovale su i kolege iz DS. Ono što je meni kao učesniku u ovoj debati interesantno, jeste da smo mi imali dva pristupa. Jedan kaže: ''ne'' saradnja sa EU ukoliko nam otimaju KiM, a sa druge strane: ''da'' saradnja, jer ćemo ga tako bolje braniti. Ja sam pristalica ovog drugog. Znate zašto? Zato što ono ''ne'' ne nudi alternativu ni u jednom smislu, ni u nacionalnom, ni u državnom, ni u političkom, a naročito ne u ekonomskom, ili je barem ja od vas nisam čuo. Bilo bi lepo da ovaj naftni i gasni aranžman donese boljitak Srbiji. I doneće. Ruska banka doneće konkurenciju austrijskom kapitalu koji ovde neki zastupaju. Ali, to nije dovoljno. Srbija mora da ima neselektivan priliv investicija jer, očigledno, patriotizam više nije moguće svesti na pušku, mora sa svesti na kvalitet života, i na ćirilicu, i na kompjuter i na posao. Ja tako gledam ove probleme. Uostalom, kad neko hoće da napadne vaš identitet, najlakše će vam oteti ako vi pristanete na to. I Kosovo će nam oteti ako mi pristanemo na to. Jedina mogućnost u ovom momentu da branimo KiM jeste da taj proces otimanja KiM - za nas to nije završeno pitanje i zato to zovem procesom - zaista pretvorimo u proces sa onom snagom, onim saveznicima i onim mogućnostima koje imamo. Napašću svaku vladu Republike Srbije koja maksimalno ne koristi mogućnosti za odbranu KiM, ali isto tako bi bilo neozbiljno da ne shvatimo da kriza u našem društvu dugo traje, da bi nam se zbog jednog takvog ''ne'' ne samo zatvorila evropska vrata, nego otvorili drugi politički procesi - u Vojvodini, neki ovde vole da pominju rašku oblast i slične stvari. Kao odgovorna politička elita, moramo da shvatimo da proces ulaska u EU ima svoje izazove, da već konstantno imamo neprijatelje u okviru međunarodne zajednice, dakle i dalje pričamo istu priču, ali da se način na koji ćemo braniti KiM više ne može svesti na pušku. Mora se svesti na političko jedinstvo u Srbiji, na dobro razrađene mogućnosti, na dobro sagledavanje saveznika i da se cela priča, koliko god je to moguće, drži u Savetu bezbednosti, da probamo da (zaista verujem u to) ulaskom u EU ne samo rešimo ove naše ekonomske i socijalne probleme koje imamo, naravno, zajedno sa Rusijom, za koju i dalje mislim da će nam pomagati, ili možda sa zemljama Šangajske inicijative, nadam se da to nikome nije sporno. U političkom smislu, da što pre uđemo u EU, a da pri tom ne uđe KiM, možda čak ni BiH, pitanje je šta nam odgovara i šta će biti naša državna strategija kada je u pitanju Republika Srpska, koju takođe treba da branimo, da iz te pozicije probamo da na bolji način zaštitimo svoje interese. Delom sam govorio u svoje lično ime, delom znam da zastupam stavove SPS. Prema tome, biću veoma zadovoljan ukoliko i naše kolege i prijatelji radikali i sve ostale poslaničke grupe - DS, G17, pripadnici manjina, PUPS i sve ostale, izvinjavam se ako sam nekoga preskočio, glasaju za ovaj sporazum jer će on pokazati snagu i odgovornost srpske političke elite.
Reč ima gospodin Jojić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, koristim odredbe čl. 225. i 226. i želim da potpredsedniku Vlade Đeliću postavim nekoliko pitanja. Da li ste, gospodine Đeliću, čuli i da li vam je poznato da je u toku suđenje Vojislavu Šešelju pred sudom u Hagu i da je on u pritvoru skoro šest godina, čime je prekršena odredba Evropske konvencije o pravu na brzo suđenje? Taj sud očigledno krši ne samo svoj statut i pravila, već i sve međunarodne konvencije i ponovo nastoji da dr Vojislavu Šešelju nametne branioca, koji njemu nije potreban. Poštujući princip prezumpcije nevinosti, Vlada Republike Srbije mora dići svoj glas u zaštitu prava svih njenih građana koji se nalaze u Haškom tribunalu, pa čak i pred takvim sudom kakav je Haški tribunal. Mnogim međunarodnim dokumentima propisano je pravo da optuženi može sam da se brani i to pravo se mora poštovati u svim slučajevima, pa i u slučaju dr Vojislava Šešelja. Nametanje branioca prof. dr Vojislavu Šešelju očigledno predstavlja flagrantno kršenje prava na odbranu osumnjičenog, odnosno optuženog. Gospodine Đeliću, da li znate kakva je razlika između Haga i Nirnberga? Razlika je ta što se u Hagu nalazi zatočenik prof. dr Vojislav Šešelj, najveći srpski patriota, rodoljub, junak, intelektualac, najveći borac za srpski narod i srpsku državu, kao i najveća srpska žrtva, a u Nirnbergu je suđeno najvećim ratnim zločincima Drugog svetskog rata. Da li vam je poznato ili nije da je podignuta optužnica protiv dr Vojislava Šešelja, da li je podneta jedna ili tri, četiri i da li su menjane ili ne? Ona je sklepana od pretpostavki i izmišljotina, bez ijedne reči o elementima bića krivičnog dela. Za svako krivično delo koje se optuženom stavlja na teret moraju se u optužnici izneti elementi krivičnog dela i činjenično stanje, odnosno dokazi koji postoje i koji terete optuženog. To se mora poštovati. Optužnica protiv dr Vojislava Šešelja nema ni jednog jedinog preciznog datuma i nijednog elementa krivičnog dela, a isto tako nema nijednog dokaza. Ova optužnica izgleda kao da su je pisali Alija Izetbegović ili Franjo Tuđman. Optužnica protiv prof. dr Vojislava Šešelja je pamflet iz koga plamti mržnja prema Srbima i Srbiji. Ta optužnica je samo parafraziranje lažnih navoda od strane samozvanog tzv. zločinačkog Haškog tribunala i njegovih lažnih svedoka. Od početka rada Haškog tribunala najviše optužnica je podignuto protiv pripadnika srpske nacionalnosti. Tužilaštvo se stavilo na stranu Muslimana, Hrvata i šiptarskih terorista, koje ne tereti, nego čak i oslobađa najvećih ratnih zločina - Hašim Tači, Agim Čeku, Haradinaj, Naser Orić itd. U prilog tome idu sledeće činjenice, gospodine Đeliću. Prisutna je izrazita diskriminacija prilikom podizanja optužnica, kako po broju, tako i po funkcijama optuženih. Haški tribunal nema takav stav i odnos prema Muslimanima i Hrvatima. Niko iz najvišeg rukovodstva Hrvatsko-muslimanske federacije nije optužen za ratne zločine. Kada u izuzetnim prilikama i slučajevima podignu poneku optužnicu protiv nesrba, pravna kvalifikacija nije ista kao za Srbe, već je veoma blaga i služi samo za obmanjivanje javnosti. Navešću samo jedan primer. Silovanje Srpkinja u logoru Čelebić od strane Muslimana tužilac je okvalifikovao kao povredu običaja ratovanja, a ne kao silovanje, što inače čini kada je u pitanju neko od navodnih izvršilaca Srba. Ovakvo postupanje tužioca bilo je prisutno od samog početka rada Tribunala. Tako se od prvih 18 optužnica protiv osumnjičenih za navedene navodne ratne zločine sa prostora bivše SFRJ 17 optužnica odnosilo na Srbe, a samo jedna na Muslimana. Je l' to selektivna primena pravde? Jeste. Ovo je jedini slučaj i on je trebalo da stvori utisak da će Tribunal imati ista merila za sve osumnjičene, što je bila samo obmana javnosti. Postavljam Vladi pitanje – da li će haškom tužiocu Seržu Bramercu, koji uskoro navodno dolazi u Beograd, predočiti ove činjenice i da li će tražiti da Haški tribunal prekine diskriminaciju prema Srbima koji se neosnovano sumnjiče za navodne ratne zločine? Drugo pitanje za Vladu Srbije – da li će oštro osuditi pokušaj nametanja branioca... (Predsednik: Vreme.) ... advokata prof. dr Vojislavu Šešelju koji, kao profesor prava i doktor pravnih nauka, sa visokom stručnošću i pravničkim znanjem, može sam da se brani i njemu branilac nije potreban? Nametnuti branilac dr Vojislavu Šešelju može samo smetati, ometati njegovu uspešnu odbranu, jer je dr Vojislav Šešelj u toku ovog procesa dokazao stručnoj domaćoj i stranoj javnosti da ume i da može uspešno da se brani protiv lažne i iskonstruisane optužnice. Odredbama člana 14. Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima normirano je da se optuženi može braniti sam ili uz pomoć branioca koga sam izabere. Kada je u pitanju KiM, i to kao strateško, državno i nacionalno pitanje, demokrate i vaša koalicijo, ne smete koketirati sa otmičarima Kosmeta i njega se odricati - nemate pravo. Hvala vam.
Gospodine Samardžiću, imate reč, replika.
Potrebna je replika i pojašnjenje, s obzirom na ono što je govorio gospodin Nikolić i s obzirom na ono što je govorio gospodin Bajatović. Krenuću od ovog drugog. On je rekao da se DSS našao iznenada na ledini. To ne može biti tačno jer je opštepoznato da je DSS izašao iz prošle vlade upravo zbog sporova, strateških i političkih, sa koalicionim partnerom oko ovih stvari o kojima razgovaramo danas u Skupštini. Taj stav je poznat već mesecima. Otkad je EU priznala KiM, od kad su države EU priznale KiM, tu je došlo do razdora u Vladi oko odnosa Vlade ili delova Vlade prema toj stvari. Prema tome, ni na kakvoj se ledini mi nismo iznenada našli. Možda smo se našli na ledini, ali ne iznenada. Javnost je jako dobro upoznata sa politikom DSS oko nacionalnog i državnog pitanja i tu nema nikakvih razlika. Potrebno je jedno malo pojašnjenje oko samog sporazuma i oko garancija koje mi tražimo. Dakle, što se tiče DSS-a, problem nije u sadržaju teksta Sporazuma. Ako ste primetili u ovim diskusijama koje smo imali već dva dana, mi nismo kritikovali Sporazum, nismo ga dovodili u pitanje, nismo dovodili u pitanje njegove pozitivne odredbe. Razume se, učestvovali smo u pregovorima i bilo bi protivrečno da smo to učinili. Dakle, problem nije u tekstu Sporazuma, nego u novonastaloj situaciji. Onaj sa kojim ga mi potpisujemo, ili danas ratifikujemo, on ga je prekršio, on je prekršio sve one odredbe koje se inače pominju u ovom amandmanu SRS-a. Dakle, i paragraf 7 preambule i član 2. i član 4. i član 135. je prekršio međunarodno pravo. U tome je problem. I mi nemamo sa tim našim partnerima garancije da će ga on sprovoditi onako kako smo ga mi ispregovarali, kako smo ga završili, jer dok smo pregovarali, postojale su međunarodne garancije na osnovu Rezolucije 1244 da je Kosovo sastavni deo Srbije. Rezolucija 1244 je važila u punoj meri. Ona je prekršena od strane EU i od strane država članica. Znači, potpuno suprotno onome što sada čine radikali. Dakle, nismo kritikovali odredbe Sporazuma, ali smo doveli u pitanje njegovu ratifikaciju i prethodno potpisivanje, jer se situacija izmenila. Radikali su veoma kritički govorili o odredbama Sporazuma. Gotovo da nije ostao kamen na kamenu od tog sporazuma, a sada će da prihvate jednu interpretativnu deklaraciju kojom ga prihvataju. Nisam siguran, čak i ako se stavi u stranu ovaj naš glavni argument, da naš partner ne daje nama garancije za uzajamna prava i obaveze, da ne poštuje naš suverenitet i teritorijalni integritet. Ako se to i stavi po strani, nije jasno da li će i kako Vlada da sledi ovu interpretativnu deklaraciju. Nije jasno, ne zato što mi unapred sumnjamo u Vladu, već zato što imamo dovoljno empirijskih pokazatelja da je ona ušla u kombinaciju sa EU oko Euleksa. Ko to ne vidi, taj ne vidi šta se politički događa. Dakle, DSS nema nikakav problem što je ostao na ledini, kako je izvoleo izraziti se gospodin Bajatović. DSS, prosto, sprovodi svoju politiku kako je to činio i do sada i misli da jedini način da se ova stvar stavi na zdrave noge jeste uporno insistiranje sa tim nesuđenim partnerom, Evropskom unijom, da se takve garancije daju u samom Sporazumu. Ako se ne daju, onda je jasno da mi ulazimo u evropske integracije bez KiM, a to je ono što DSS ne može da prihvati.
Zahvaljujem. Gospodin Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih želeo da ovo ispadne kao polemika sa DSS kada je u pitanju Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, ali sećam se, gospodine Samardžiću, da sam lično vama postavljao pitanje kada je na dnevnom redu bio SSP, vezano za član 135, da li se taj sporazum odnosi na Srbiju sa KiM. Izašli ste za govornicu i rekli da se Sporazum odnosi na Srbiju računajući KiM koje je po Rezoluciji 1244 u sastavu Srbije, odnosno priznaje se suverenitet Srbije. Vi sada ovde unapred izražavate sumnju da će nešto biti, da će ova sadašnja vlada, kojoj vi ne verujete ... Da se razumemo, oko toga nema dileme, mi ništa ne verujemo (što kaže naš narod, da sede na vreloj plotni i da ispuštaju paru na usta, mi im ne bismo verovali), ali verujemo nekim stvarima koje su napisane. Ako ste već imali sumnju, a bili ste nekoliko puta u koaliciji sa skoro svim sadašnjim učesnicima u vlasti, trebalo je onda unapred, prilikom pregovora, prilikom sastavljanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, već tada, bez ikakve dileme, da ne ostavite ni jednu jedinu mogućnost tumačenja ili bilo kakvog drugog pristupa kada je u pitanju Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i da već tada u Sporazum precizno, čvrsto ugradite članove koji podrazumevaju samo i isključivo sporazum koji Srbiju uvažava u njenim granicama u kojima je u Ujedinjenim nacijama. I mi taj problem sada uopšte ne bismo imali. Šta je cilj ovog amandmana? Mogućnost, koju ova većina već predstavlja, da na neki način uslovimo, da kažemo da mi ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju podrazumevamo i razumemo jedino sa Kosovom i Metohijom, onako kako je Srbija priznata u UN, odnosno u njenim granicama. Mi smo prvi na potezu, druga je EU. Ona ovaj zakon, sa ovim amandmanom, treba da prihvati ili ne. Ako ga ona prihvati, a tu precizno piše šta mi podrazumevamo, ne sumnjam ja da će i oni pokušati da prevare kao što su varali i ranije, ali piše - ako to ne prihvate, ako prevare, iznevere, nas ne obavezuje da mi ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju prihvatimo.
Gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dok sam prilazila, čujem ovde da dobacuju: opet je Milica. Jeste, opet je Milica. Ne mogu da se otmem jednom strašno dubokom utisku, koji uporno u toku ovog popodneva pokušavaju da nametnu poslanici SRS i SPS. Sve se svodi na jednu jednostavnu rečenicu iz crtanih filmova - ako ne možeš da ga pobediš, a ti mu se pridruži. Uporno pokušavamo da kažemo da politika ove zemlje ne može biti kratkovida i da mora da se vodi vrlo odgovorno, naročito u ovom trenutku. Svi smo beskrajno svesni težine ovog trenutka i težine ovoga zbog čega smo danas ovde. Hoću da kažem da je u toku kampanje, koja je očigledno bila jako davno pa se neki sada ne sećaju šta su govorili u njoj, bila jedna politička poruka da se nikada neće potpisati SSP. Sada njihov predstavnik ovde izlazi i proziva DSS da je ostao na ledini. Nema problema DSS što je na ledini. Gospodin Samardžić je rekao pre mene skoro 90% onoga što sam ja želela da kažem i ne želim da ponavljam. Ono što ja ovde imam kao utisak, to je da vi pokušavate da nagovorite DSS da potpiše i to, da podelite odgovornost. Možda smo mi potpuno pogrešno shvatili ono što vi danas pokušavate (naročito ja), ali ono što jeste suština ovoga što hoću da kažem, mi smo rekli svoj stav o svemu ovome, okolnosti su se promenile. Uporno se pokušava jedna jedina stvar. Šta je to zbog čega vi to sada nećete? Zamislite situaciju u kojoj se nalazila Srbija u novembru 2007. godine. Da li je EU tvrdila da priznaje Srbiju u međunarodno priznatim granicama, da važi Rezolucija 1244? Šta je bilo u decembru? Jesu li oni nametnuli promenu tog stava? Jesu li u februaru oni priznali Kosovo kao nezavisnu državu? Da li sada mi treba da verujemo da će oni sa kojima mi hoćemo da napravimo dogovor, koji su nas u toku pravljenja tog dogovora varali, taj dogovor poštovati? Prosto, ja ne mogu da verujem u to. Okolnosti su bile potpuno drugačije u momentu kada se ovaj sporazum pravio. Danas su one potpuno drugačije.
Reč ima gospodin Samardžić, po Poslovniku.
Samo replika na ovo što je gospodin Todorović govorio. Naravno, sećam se dobro te diskusije 26. decembra. To je bilo vreme kada je Sporazum bio ispregovaran, parafiran i kada je važila Rezolucija 1244 i za EU. Ono što piše u tom sporazumu, u članu 135, u drugoj rečenici drugog stava, odnosi se na sadašnje stanje KiM. Sadašnje stanje u to vreme je bilo u skladu sa Rezolucijom 1244 i za EU i za države članice EU. Tada sam napravio jednu paralelu sa Kiprom, pa sam rekao: Sporazum se analogno odnosi na Srbiju, ali se ne odnosi na jedan njen deo koji je pod međunarodnom upravom. Imajte u vidu da se stvar toliko izmenila, da je u međuvremenu KiM priznat kao nezavisna država Kosovo, a da Severni Kipar niko nikad nije priznao kao nezavisnu državu. To je ta velika razlika. Uzgred, samo bih vas podsetio na rezoluciju koju smo tada usvojili u Skupštini i na delove rezolucija o Euleksu. Uporedite taj deo rezolucije o Euleksu i ono što Vlada čini već mesec dana u vezi sa Euleksom, za šta imate jako puno činjenica. Samo to uporedite i vidite s kim zapravo pravite ovu interpretativnu deklaraciju i s kim zapravo usvajate SSP, makar zajedno i sa interpretativnom deklaracijom.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Prihvatanjem ovog amandmana ostvaruje se načelo SRS-a: ''Uspravno u Evropu''. To je i bio naš motiv. Da nije prihvaćen amandman, sigurno bismo bili protiv. Vas podsećam da osam godina vladate Srbijom, da ste vladali Srbijom tog dana kada je proglašena nezavisnost KiM. Šta ste preduzeli tog dana? Imali ste predsednika Vlade, imali ste svu moć. Šta ste preduzeli tog dana? Ništa. Jeste li na bilo koji način nastupali kao sada, kada ste u opoziciji? Pa, ne preokreće se Zemlja za noć u odnosu na to da li ste na vlasti ili u opoziciji. Sa vama sam imao, gospodine Samardžiću, polemiku jer ste, kao ministar, potcenjivali narodne poslanike na sednici u Domu Narodne skupštine i na kraju ste rekli da mi ništa ne znamo, da ništa ne razumemo, da samo vi znate šta je KiM, da samo vi znate dokle se stiglo u odbrani KiM. Evo dokle se stiglo. Ovo je presek stanja Vlade u kojoj ste učestvovali. Ova vlada kreće sa te pozicije, pokušala je da krene jako loše, mi smo delimično ispravili taj kurs. Znači, nema ponižavanja. Meni nije bilo dovoljno da predsednik Skupštine kaže: neprihvatljiva mi je nezavisnost KiM, da Vlada kaže: nećemo nikada priznati... Ne, meni treba zakon koji će da obavezuje Vladu, kada sprovodi Sporazum, da ga sprovodi sa Srbijom u čijem sastavu je KiM. Situacija je izuzetno teška. Meni bi bilo najlakše, kao čoveku, da ova vlada padne, da nemamo ni hleba da jedemo, ali kao građanin Srbije, kao čovek koji želi da i njegovi unuci žive u nekoj bogatoj zemlji, osećam nekakvu odgovornost. Želeo bih da spotaknem ovu vladu kad god čini loš potez, a želeo bih da joj pomognem da ne načini loš potez. I nikada nismo pisali amandmane zato da bi bili napisani pa da se bace, nego da se vidi naš stav o svakom problemu. Kad pišete amandman, šta ćete kad vam prihvate? Znači, neki tekst vam nije bio prihvatljiv, ideološki ili bilo kako, imate amandman kojim kažete da se to popravlja i oni ga prihvate. Šta sad treba da uradimo? Vašeg predsednika sam dva meseca ubeđivao da ovo treba prihvatiti. Ni danas ne razumem zašto vi ovo ne prihvatate. U čemu je razlika iz vremena kada ste parafirali Sporazum i znali da će svi da priznaju nezavisnost jer ste osam godina bežali od problema Kosova i Metohije? Sve vlade, od Zorana Đinđića do danas, bežale suod Kosova i Metohije. Nije ih interesovalo šta se dešava. Vi ste imali svoje zaposlene tamo, oni svoje, G17 plus svoje. Ko je bio u vašim strankama, taj je mogao da živi na Kosovu i Metohiji. Ona druga sirotinja je čuvala Kosovo i Metohiju. Hajde sada svi da se upregnemo u odbranu Kosova i Metohije. Hoće li to da sruši SRS? Neka je sruši, ali će da brani Kosovo i Metohiju. Kad sam rekao da treba da izvršite mobilizaciju, onda kada je popaljeno sve živo srpsko po Kosovu i Metohiji, vi ste rekli da želim rat u kome će ginuti tuđa deca. Evo, ja sad želim da branimo Kosovo na drugi način. Ne može ratom, upropastili ste vojsku, više uopšte nema načina da mi to vojnički branimo. Hajde onda na drugi način. Hajde spremnošću ove skupštine da glasa jedinstveno o Kosovu i Metohiji. Lako je za rezoluciju o Kosovu i Metohiji. Zaklinjemo se – čuvaćemo Kosovo i Metohiju – ko je za? – svi smo za. Mislite li da je lako ovima sad da pođu na neke pregovore a znaju da je ih čeka Skupština koja im je naredila da uvek govore o Kosovu i Metohiji? Neka izdaju samo, neka probaju, da vidimo šta će biti u zemlji. Ali, ne razumem taj otpor. U situaciji smo u koju ste nas vi doveli, svi zajedno, za ovih osam godina. Mi smo vama ostavili jednu nepovoljnu situaciju, a vi ste to sad doveli do minimuma ispod kojeg nema opstanka države. Možemo li da krenemo da podižemo polako prisustvo Srbije na Kosovu i Metohiji? Ja mislim da možemo. Da li treba da se ide u EU? Treba, ali ne po svaku cenu, nego ovako kako smo napisali i to mora da poštuje svaki vladin činovnik i ovi što osam godina primaju plate džabe jer su oni u nekim evropskim integracijama. Još 20 godina bi bili u tim evropskim integracijama, hvalili bi se na televiziji, a ne krećemo nigde. Hajde sada da vas vidim, kada dobijete ovo. Hajde da vidim taj boljitak u Srbiji, da vidim te investicije, da vidim taj progres i da više nikad ne smete da priznate da Kosovo i Metohija nije naša teritorija. A bože zdravlja, ako se socijalisti opet opamete, neko će od njih reći: ratovaćemo za Kosovo i Metohiju. Takav je stav bio pre dva-tri meseca. Samo da vam kažem, nije lako SRS-u da glasa kao bilo koja vlast kad smo u opoziciji, jer od nas nema bolje vlasti, ali, hajde, kad je Srbija u pitanju... evo, Rusija, sporazum, u ponedeljak, utorak, kad će biti na dnevnom redu, bićemo ''za''. Valjda će biti i svi predstavnici vlasti za taj sporazum. Ne verujem da će neko biti protiv. Nemojte, gospodine Samardžiću. Ne bih želeo sa vama da pravim bilo kakav sukob. Mi ćemo vama trebati, vi ćete nama trebati. Ovo je jako loša vlada. Ovu vladu treba da srušimo što pre. Samo, ne treba da joj dozvolimo da načini bilo koji loš potez kojim bi nas uplela u nešto što mi nećemo moći da ispravimo. Znam da ćemo mi formirati novu vladu Srbije i zato vas molim – nemojte vi da ulazite u sukob sa nama. Ako treba da dođe do sukoba, neka to uradi Vojislav Koštunica.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa članom 100. Manje ili više verujem da je svima vama u sali jasno da je rasprava koja je sada pokrenuta u parlamentu, u atmosferi koja priliči parlamentu, možda nešto najozbiljnije što smo slušali u poslednjih nekoliko godina u ovoj našoj skupštini. Razlike koje su postojale i koje trenutno postoje među nama su ozbiljne, velike, i meni je drago što smo svojom jučerašnjom inicijativom i diskusijom, koja je pre svega bila usmerena ka vladajućoj koaliciji, doprineli da te razlike makar u jednom segmentu umanjimo, i to u onom segmentu kojem nas obavezuju interesi naših građana. Svi oni koji usvajanje ovog amandmana tumače kao izdaju nacionalnih interesa treba da znaju ono što je juče toliko puta rečeno i ono što je rečeno tokom današnje diskusije. Prvo, nikada nije kasno za preispitivanje politike. Drugo, nije tačno da je ovakvim glasanjem promenjen odnos srpske države prema Kosovu. Gospodine Samardžiću, verujem da je vama kao i svakom poslaniku jasno da odnos srpskog parlamenta prema Kosovu proizilazi iz Ustava Republike Srbije. Vi ste taj ustav podržali. Mi smo vodili antireferendumsku kampanju zbog toga što se sa tim ustavom nismo slagali. Kada budemo želeli da menjamo odnos Srbije prema Kosovu, mi ćemo izaći pred građane Srbije i tražiti od njih podršku za neku novu politiku. U ovom trenutku nas evropske integracije obavezuju na prevazilaženje onih razlika koje se mogu prevazići. Dobro je što je Vlada to razumela, nadam se da će i potpredsednik Vlade, kao predstavnik Vlade, zapravo tu formu, o kojoj se tako puno danas govori, gurnuti u stranu i pred nas staviti činjenice, koje su zaista ohrabrujuće. Ako želimo da menjamo zemlju, moramo menjati svoje međusobne odnose. Ako se ti odnosi menjaju, oni se moraju menjati pre svega vodeći računa o onim vitalnim interesima našeg društva, o onim interesima koji su trenutno tako izraženi i živi, ne zapostavljajući ona pitanja koja su ozbiljna, koja su nasleđena, na koja moramo dati ponovo odgovor. Mi ne vidimo smisao u evropskim integracijama koje podržava 142 narodnih poslanika, ali vidimo smisao u onim evropskim integracijama koje svojom širinom nadilaze svaki partijski kontekst. Ne bi bilo ove rasprave da SRS to juče nije omogućila. Pre dva dana ovde smo proklinjali decu, okretali glavu od činjenice da je jedan stranački simpatizer poginuo u demonstracijama, a danas razgovaramo o temama i pitanjima od kojih će korist imati velika većina građana ove zemlje. Mi glasanje za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju doživljavamo kao korak u onom pravcu u kojem je, makar formalno, toliko puta Srbiju pokušao da vodi i Koštunica. Nismo mogli da se složimo sa vašom kosovskom politikom, ali smo vrlo jasno govorili o tom neslaganju u onim trenucima u kojima je ta kosovska politika bila prioritet našeg parlamenta. Promenjen je amandman. Taj promenjeni amandman ničim ne dovodi u pitanje status Kosova u okviru Srbije i ne vidim zašto srpska skupština ne bi mogla da kaže ono što govori svaki zvaničnik Brisela, da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ne može biti posmatran i doživljen kao davanje saglasnosti za ono što se na Kosovu desilo 17. februara 2008. godine. Nijedna od stranaka u srpskoj skupštini se s tim nije složila. Neko se nije složio sa načinom, a neko uopšte ne misli da se treba pomiriti sa tom realnom slikom. Mi ćemo još dosta razgovarati o Kosovu, ali bilo bi dobro kada bi nam se pružila prilika da živimo i nešto više od te kosovske stvarnosti, da posvetimo više pažnje, između ostalog, i interesima srpske zajednice na Kosovu, koja je i te kako zapostavljena i koja je velika žrtva pogrešne politike koja se godinama ovde vodila. Ne bi bilo dobro da ovu raspravu pretvorimo u odmeravanje našeg patriotizma i ljubavi prema zemlji, ali bi bilo dobro da ovu raspravu doživimo kao prvi pozitivan pomak u višegodišnjoj istoriji našeg parlamentarizma koju smo živeli u rovovima, ne vodeći računa o činjenici da smo iznad tih rovova tako slični jedni drugima. Mene raduje i spremnost Vlade da ponovo razmotri amandman i spremnost SRS-a da pokaže javnosti ono što smo tako često videli u njoj samoj. Dobro je što će za ovaj sporazum glasati više od 200 poslanika srpske skupštine i nadam se da ćete se pre ili kasnije pridružiti toj politici koja ničim ne smanjuje sve one druge razlike koje su tako izražene među nama. Po narednoj tački dnevnog reda složićete se sa DS i SRS, pa ako postoji takvo razumevanje u odnosu prema Rusiji, hajde onda da uspostavimo ravnotežu i pokažemo isto tako razumevanje i u odnosu prema Evropi, a da i u prvom i u drugom slučaju vodimo, pre svega, računa o interesima ove zemlje, našeg društva i svakog čoveka za kojeg smo preuzeli odgovornost. Hvala vam.
Reč ima gospodin Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li da se branim od ovih Čedinih pohvala, ali da se vratim na gospodina Samardžića. Gospodine Samardžiću, prosto je neverovatno da danas govorite neke činjenice koje smo mi vama govorili u decembru 2007. godine. Vi ste i tada znali situaciju sa Kiprom, način kako je primljen u Evropsku uniju, i mi smo vam to spočitavali i upozoravali vas da niste uradili ništa da Srbija u Evropsku uniju bude primljena na isti način kao što je primljenKipar. Vi kažete da Rezolucija 1244 više ne važi. Nije tačno. Ona važi, ali su je pogazile 21 država Evropske unije. Jedan broj država nije. Ogroman broj država u svetu ne priznaje nezavisnost Kosova i Metohije. Znate šta je sada problem? Da vi sad izražavate strah i bojazan da će nas prevariti. Od oktobra 2000. godine, gospodine Samardžiću, koliko su vas puta prevarili do 2007. godine, pa ste ušli u pisanje ovog sporazuma? Da li se sećate ko je SRJ posle 50 godina uveo u Ujedinjene nacije kao potpuno novu državu? Ko je tu SRJ pretvorio u Državnu zajednicu Srbije i Crne Gore? Pa, ko je, gospodine Samardžiću, omogućio i priznao rezultate referenduma u Crnoj Gori koji je, očito, prvo, bio pokraden, a drugo, pitanja i način kako je odlučeno da će se prihvatiti brojanje glasova u Crnoj Gori je unapred stavljalo do znanja da je sve namešteno i da će se Crna Gora odvojiti od Državne zajednice Srbije i Crne Gore i da će defakto i dejure Evropska unija i Amerika učiniti ono što pokušavaju od 1990. godine. Nas uopšte nisu prevarili. Mi smo učinili sve koliko je bilo u našoj moći da se odbranimo svim mogućim i raspoloživim sredstvima. Koliko smo uspeli, uspeli smo, o tome će govoriti istorija, ali ste vi krenuli potpuno drugim pravcem, drugim putem, i došli u istu situaciju kao što smo došli i mi, s tom razlikom što smo se mi branili, a vi ste mislili da ćete pregovorima, ustupcima, uspeti eventualno da sačuvate to što ste mislili da sačuvate. Uopšte ne mogu da budem protiv toga da ste želeli da to sačuvate na način kako ste mislili da će biti najbolje, ali se on pokazao bezuspešnim. Sada nam ta jedna jedina rečenica ili pasus daje mogućnost da kažemo Evropskoj uniji ono što je SRS sve vreme govorila - hoćemo u Evropsku uniju, ali pod jednim uslovom, da u Evropsku uniju uđe Srbija sa Kosovom i Metohijom. Imaće ovaj predlog. Ako ga ne prihvate, za nas to ne važi. Za nas, srpske radikale, to apsolutno ne važi i to je nešto što je potpuno jasno. Da li će oni prevariti? Moguće je– zar nisu prevarili toliko puta do sada? – ali imamo bar ono što je za nas važno, napismeno da mi ovaj sporazum prihvatamo jedino ukoliko se prihvati Kosovo i Metohija u sastavu Srbije.
Reč ima gospodin Samardžić.
Mislim da ne treba da se ubeđujemo više u bilo šta. Moja namera nije ni bila da nekog ubedim u ispravnost politike DSS-a, daleko od toga. Samo hoću neke stvari da razjasnim. Nisam pomenuo reč ''prevara'' u našim odnosima sa bivšim koalicionim partnerom. Jednostavno, politike su se izmenile dovoljno da mi izađemo iz te vlade i da više ne sledimo tu politiku koja je bila zajednička. To je jedna stvar. Drugo, ne treba mešati uzroke i posledice. Ovo je na račun onoga što je rekao Tomislav Nikolić za politiku DSS-a. Naime, nije DSS danas promenio svoju politiku o Kosovu i Metohiji zato što je u opoziciji, nego je u opoziciji zato što je vodio politiku o Kosovu i Metohiji onako kako je vodio. To je, dakle, potpuno jasno. Nemam nameru da nastavljam polemiku ili ovaj dijalog, pošto se sve zna i pozicije su potpuno čiste i jasne. Jedino hoću da, u nekoliko rečenica, branim onu politiku koju je ta stranka vodila dok je bila na vlasti. Ona je, dakle, insistirala na pregovorima, pregovarala je, pokušala je tim legitimnim metodom da sačuva državu. Sve dok je država imala jedinstvenu politiku (to je moje čvrsto mišljenje) na osnovu najjasnijeg i najčvršćeg stava DSS u toj vladi, ona je branila to Kosovo i Metohiju u međunarodnoj zajednici kako je znala i umela. Kada je politika našeg koalicionog partnera poklekla pod pritiskom realnosti, pod pritiskom priznanja, pod pritiskom raznih pretnji iz Evropske unije itd., mi smo jednostavno iz toga izašli i tu nema nikakvih dilema. Hoću da se ta činjenica još jednom potvrdi u ovoj skupštini, makar i ja govorio o tome. Inače, nema nikakvih suštinskih problema. Svi povlačimo poteze za koje smo sigurni da su ispravni. Praksa će uskoro pokazati, ili neko kasnije vreme, ko je gde bio i kakve su posledice njegovih odluka. Mislim da je to nešto što je krajnje legitimno u ovoj skupštini. Samo toliko.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Velimir Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno mi je žao što je došlo do ovih nesporazuma, replika i ovih diskusija na kraju rasprave. Mislio sam da smo shvatili nešto što je trebalo da shvatimo, da oni koji misle dobro Srbiji učine sve da uđemo u Evropsku uniju dostojanstveno, uspravno i kao partneri Evropske unije. Ja ne verujem nikome (to me je život naučio), a najmanje Evropskoj uniji jer smo mi više puta doneli odluku u našem parlamentu da donosimo deklaracije, rezolucije, da ih opominjemo da se krše ljudska prava, da se događa to što se događa, da se protivpravno uzima Kosovo itd., a oni rade svoj posao. Ahtisarijev plan je, pored svih naših primedbi, prihvaćen do poslednjeg slova. Amandman SRS-a, dobar amandman, govori o našem Ustavu. Mi poštujemo Ustav i tražimo da se ugradi u Sporazum. Prema tome, budimo ozbiljni. Ne možemo prihvatiti Sporazum a oni će mahati sporazumom koji je ratifikovan u srpskom parlamentu ogromnom većinom, pa kažu - ne interesuje nas vaš amandman i vaša odluka, bilo kakva, vašeg parlamenta, jer ste vi potpisani sporazum ratifikovali. Zamolio bih naše vođe, premijera, predsednika, gospodina Đelića koji se aktivno ovim bavio i potpisnike ovog sporazuma da razgovaraju ovih dana, do glasanja, sa Evropskom unijom, da se oni izjasne da li prihvataju ovu našu primedbu, ovaj naš amandman koji je u skladu sa Ustavom Srbije, sa Rezolucijom i Deklaracijom, naravno sa odlukom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, da Srbija, kao jedna suverena država, želi da zaštiti svoj suverenitet na čitavoj teritoriji. Inače, ako se izjasne protiv toga, nema smisla ratifikovati ugovor i imati neki naš interni dogovor koji niko u svetu neće prihvatiti. Zato vas molim da budemo ozbiljni ljudi, da veoma ozbiljno ovo sagledamo. Isto to sam i na Vladi tražio i nisam bio za to da se potpiše Sporazum ovakav kakav je dok se ne ubaci u njega ovo o čemu smo razgovarali i o čemu smo ovih dana vodili raspravu. Srbija je jedinstvena, sa Kosovom – da se to ugradi. To su dve rečenice i sve će biti u najboljem redu, otpoštovaćemo naš Ustav. Gospodo, ako mislite da naš Ustav nije dobar, uđite u proceduru njegove promene. Dok se to ne završi, mi ga moramo poštovati. Ne poštujemo li naš Ustav, kršimo li ga i dozvolimo li da ratifikovanim sporazumom maše čitav svet i da kaže - evo, oni su prihvatili, a to interno što su doneli, to nas ne interesuje – onda smo ponizili, potcenili, omalovažili sopstvenu državu. Hvala vam.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Ne želim da proširujem sukob i neću više niti će bilo koji radikal da polemiše sa predstavnicima DSS, sa ovima nas tek čeka rat, ali moram nešto da vam kažem, gospodine Samardžiću. Niste vi otišli u opoziciju zato što ste bili dosledni u politici prema KiM ili bilo kojoj drugoj politici. Otišli ste u opoziciju zato što niste imali mudrosti ili ste bežali od odgovornosti. Istorija će to pokazati. Imali ste vi partnere da uopšte ne idemo na izbore, ali ste se poneli nekom svojom veličinom. Kao što je Milošević 2000. godine mislio da sigurno dobija izbore, tako ste i vi, izgleda, bili ubeđeni da ćete dobiti ove izbore. Nisam primetio previše iskrenosti ni u pregovorima o sastavu vlade. Sve mi se nekako čini da je taj krompir bio prevruć za vas i da vam se jednog dana učinilo da je prevruć. Zbog toga, da vidimo kako će to da ide, ali je u sporazum koji ste sami zaključivali sa njima, sami parafirali sa njima, nemoguće unositi bilo šta i vi to jako dobro znate. Dakle, ili će biti sporazuma ili ga neće biti. Od vas sam čuo da je nemoguće da se menja sporazum. Ovo su obaveze za nas. Pitanje je hoće li ovo ovako ratifikovati bilo koja država koja je priznala nezavisnost KiM (ja sam ubeđen da neće) i pitanje je da li će Skupština EU da ratifikuje sporazum u kome mi kažemo da ne priznajemo njihovo prihvatanje nezavisnosti KiM. Znači, nas tekčeka velika borba u kojoj bi parlament morao da bude složan oko sudbine KiM, ali ne želim da polemišem sa vama. Nekoliko godina unazad već govorimo da smo spremni da Srbija uđe u EU, ali pod uslovima da nas tretiraju kao ljude koji su uspravni, ponosni i čuvaju svoju zemlju. Ovaj zakon o ratifikaciji tera sve vladine činovnike, predsednika Vlade, države, Skupštinu - da čuvaju svoju zemlju. Znači, prozovite nas onog dana kada budemo dozvolili da Vlada načini bilo koji potez kojim se gazi naša osnovna ideja iz ovog amandmana da je Srbija jedinstvena i da u svom sastavu ima KiM. Vi znate koliko je to težak i odgovoran zadatak, i sami ste učestvovali u odbrani KiM. Nekih velikih pozitivnih koraka nije moglo da bude, ja vas ne optužujem da ih nije bilo, nije moglo ni da ih bude, ali sada treba ići dalje. Ili mislite da ne treba da idemo nigde dalje zato što smo sami sebe doveli u situaciju da smo udarili glavom u zid? Što se SRS-a tiče, kad god je neko hteo da brani zemlju, pa makar nam bio i najljući politički suparnik, od Miloševića do današnjeg dana, imao je našu podršku. Nikada nismo bili opozicija onome ko brani zemlju, zbog toga smo gubili izbore posle toga, ali jednostavno, to nam je ideologija, tome nas je naučio Vojislav Šešelj. Ko zemlju brani, njemu treba pomoći. Ako nisi u situaciji da sam odlučuješ kako će da se brani, pomozi onome ko je brani. To nas odvaja od ostalih političkih stranaka, koje izgleda još uvek nisu uspele da odrede meru kada su na vlasti i meru kada su u opoziciji.
Uvaženi narodni poslanici, dobili ste izveštaje Zakonodavnog i Odbora za evropske integracije. Da li izvestioci ovih odbora žele reč? (Ne.) Da li predstavnik predlagača gospodin Đelić, potpredsednik Vlade i ministar za nauku i tehnološki razvoj, želi da da završnu reč, odnosno da se izjasni o amandmanu? (Da.) SRS je ostalo još 10 minuta. Obaveštena sam da su ostali odustali ili im je vreme isteklo. Znači, SRS ima još 10 minuta. Reč ima gospodin prof. Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, juče je, u toku obrazlaganja SSP-a i Prelaznog sporazuma gospodin Đelić, kao potpredsednik Vlade, ovde posebno istakao i apostrofirao da ova dva značajna dokumenta, koja naša Skupština treba da ratifikuje, treba da imaju uticaja na jednu značajnu privrednu oblast, a to je poljoprivreda. Iz tih razloga mi je potpuno nejasno da u ova dva dana diskusije niko od članova i predstavnika vladajuće koalicije, pre svega narodnih poslanika, ali i samog gospodina Đelića, nije shvatio da treba detaljnije obrazložiti na koji način ova dva dokumenta koja ratifikujemo narednih dana utiču i šta će dobrog ili eventualno lošeg doneti našoj poljoprivrednoj proizvodnji. Iskustvo zemalja koje su u proteklim godinama pristupile Evropskoj uniji jeste da je tim zemljama pristupanje EU omogućilo da značajnije unaprede i razviju poljoprivrednu proizvodnju. Apsolutno se nadam da će se to ostvariti u našoj zemlji, ali mislim da su naši poljoprivredni proizvođači, koji svih ovih godina veoma teško žive i teško privređuju, zaslužili da im se da jedna šira elaboracija o tome šta u narednim godinama očekuje našu poljoprivrednu proizvodnju i naše poljoprivredne proizvođače. U vremenu koje je na raspolaganju pokušaću, kao predstavnik opozicione SRS, da iznesem neke činjenice koje su vezane za oblast poljoprivredne proizvodnje, za naš trenutni status u oblasti međunarodne trgovine i šta će eventualno pristupanje EU doneti toj poljoprivrednoj proizvodnji. Ovde je izneto da u periodu implementacije ovih sporazuma, znači u narednih šest godina, treba da se potpuno ukinu carinske dažbine na negde oko 85% proizvoda koji su u međusobnoj razmeni naše zemlje sa EU. Kako smo do sada štitili našu poljoprivrednu proizvodnju od uticaja konkurencije pre svega iz ekonomski i poljoprivredno mnogo razvijenih zemalja? To su, pre svega, carine. U našoj zemlji su do sada postojala tri osnovna carinska instrumenta. To su, prvo, tzv. ad valorem carine, zatim tzv. sezonske carine i specijalne dažbine koje smo najčešće u narodu nazivali prelevmani. Prosečan nivo carinske zaštite poljoprivrednih proizvodau našoj zemlji, i to meren ad valorem tarifama, trenutno je negde na nivou 21%. Carinjenjem poljoprivrednih proizvoda sa ovolikim procentualnim iznosom štićeni su naši poljoprivredni proizvođači i naša poljoprivredna proizvodnja. U narednih šest godina ovih 21% carina, ne računajući sezonske carine koje se uvode sezonski, prelevmani će manje-više ostati samo za 15% naših poljoprivrednih proizvoda, a za većinu drugih će biti ukinuti. Trenutno najveći stepen zaštite od strane konkurencije uživaju rafinisani šećer, meso, mleko i proizvodi od mleka, zatim razna pića, prehrambeni proizvodi od žita i brašna i povrće. Šta je naše trenutno stanje u oblasti izvoza poljoprivrednih proizvoda? Prema podacima Privredne komore Srbije, mi smo u 2007. godini izvezli poljoprivrednih proizvoda u iznosu od 1.690.000.000 i uvezli oko 1.116.000.000. Najveći deo izvoza odnosi se na voće i povrće sa 28%, zatim žitarice 22%, šećer 10%, alkohol 9%, meso 6%, duvan 2% i ostali poljoprivredni proizvodi oko 23%. Gde su ovi proizvodi u najvećem obimu izvoženi? Ovde je gospodin Đelić rekao da je najviše izvoženo u EU. Međutim, mislim da je to ili moje pogrešno registrovanje ili pogrešno izneta činjenica. Najveći deo naših poljoprivrednih proizvoda je tokom prošle godine izvožen u BiH. Od ukupnog izvoza 25% je izvezeno u BiH, 12% u Makedoniju, od zemalja EU najviše je izvezeno u Nemačku, oko 13%, zatim u Italiju i Francusku, oko 15%. Od zemalja u okruženju to su još Hrvatska, Rumunija i Bugarska koje su, istina, u EU ali je tu skroman obim izvoza. Koliki je naš izvoz u odnosu na razvijene zemlje Evrope? Naš izvoz u oblasti poljoprivrede čini po stanovniku oko 160 dolara ili, prema tzv. aktivnom poljoprivredniku, 305 dolara. Prema podacima FAO za 2005. godinu, prosečan izvoz agroindustrijskih proizvoda po aktivnom poljoprivredniku u Holandiji je 60.000 dolara, u Danskoj 35.000 dolara, u Francuskoj 15.000 dolara. Neka naši poljoprivredni proizvođači procene šta će značiti za našu poljoprivrednu proizvodnju da zemlje koje imaju ovoliki nivo izvoza poljoprivrednih proizvoda po aktivnom poljoprivrednom stanovniku, kada budu ovde njihovi proizvodi mogli ulaziti bez carina, koliko će to biti konkurentno našoj poljoprivrednoj proizvodnji, ili bolje rečeno, koliko ćemo mi biti konkurentni na tim tržištima. Ono što će doneti koristi našoj poljoprivrednoj proizvodnji je korišćenje tzv. IPA fondova ili pretpristupnih fondova. Za oblast poljoprivredne proizvodnje mogućnost korišćenja tih fondova će biti tek onda kada naša država dobije status kandidata. Juče smo mogli čuti u razgovorima sa predstavnicima EU da se to očekuje 2009. godine, s tim da nije precizirano da li će to biti početkom, sredinom ili krajem godine. Znači, tek tada će naša država moći koristiti ona tri pretpristupna fonda koja trenutno ne možemo da koristimo, a to je podrška politikama regionalnog razvoja, podrška razvoju ljudskih resursai podrška ruralnom razvoju gde će najveći deo tih sredstava EU upravo ići za razvoj poljoprivredne proizvodnje. Naša država je agrarna i sigurno će sve politike, i ove i nekih budućih vlada, biti u smislu razvoja poljoprivredne proizvodnje i mi sigurno moramo mnogo više učiniti da naša poljoprivredna proizvodnja bude konkurentna ne evropskom i svetskom tržištu. Ali, da bi se to ostvarilo, prvo ova vlada i ovaj parlament mora usvojiti mnogo veći agrarni budžet. Nadam se, kod rebalansa budžeta, da će se izdvojiti mnogo više sredstava nego što je izdvojeno ove godine. Svakako moramo da stabilizujemo primarnu poljoprivrednu proizvodnju jer imamo strašne oscilacije upravo u osnovnoj, primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji. Moramo da poboljšamo kvalitet naše poljoprivredne proizvodnje, moramo da izvršimo usaglašavanje standarda, a i mnogo veći broj zakonskih propisa da donesemo iz oblasti poljoprivredne proizvodnje koji će biti usaglašeni sa propisima EU. Dalje, da se promeni struktura poljoprivredne proizvodnje, da se mnogo više orijentišemo na gajenje industrijskog bilja, povrća, voća i prerađevina od voća, zatim žitarica, pre svega kukuruz i pšenicu, lekovito bilje, organsku proizvodnju (mi smo zemlja koji ima mnogo čistih prostora gde se može organizovati mnogo veći obim organske proizvodnje), zatim proizvodnju mesa, pre svega tovne junadi i jagnjadi ... (Predsednik: Vreme.) ... onda, značajno poboljšanje marketinga i definisanje proizvoda sa robnom markom i mnogo većeg broja proizvoda sa definisanim geografskim poreklom. To su sve poslovi koje naša vlada, Ministarstvo poljoprivrede, na kraju i svi mi moramo učiniti donošenjem ovog sporazuma da pomognemo i unapredimo oblast poljoprivredne proizvodnje. Na kraju, moram sa žaljenjem da konstatujem da sam očekivao da upravo vi, predstavnici vladajuće koalicije, iznesete ovo što sam ja rekao, ali iskreno se nadam da veliki broj građana u našoj državi veruje predstavnicima opozicionih stranaka, pogotovo predstavnicima SRS. U ovom vremenu sam samo u malom obimu izneo ono što će biti pozitivno, ali i negativno za našu poljoprivrednu proizvodnju, ali i kod donošenja rebalansa budžeta ili novog budžeta biće prilike da mnogo više i detaljnije razgovaramo. Hvala na strpljenju.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio gospodin Božidar Delić, izvolite.
Član 226. Iskoristio bih priliku, pošto je ovde gospodin Đelić, da mu postavim dva pitanja koja su za mene jako bitna. Gospodine Đeliću, da li je ovo tipski sporazum koji su potpisale i druge zemlje, recimo Hrvatska, Albanija, Makedonija, Crna Gora... (da ne idem dalje)? U načelu, da li je ovo tipski sporazum? Možete samo klimanjem glave da mi odgovorite, da bih prešao na drugo pitanje. (Božidar Đelić, sa mesta: Malo jeste, malo nije.) Znači, u načelu, ovo je tipski sporazum. Pošto ste vi, gospodine Đeliću, pripremali penkalo da potpišete, moje drugo pitanje na koje treba da mi odgovorite danas ili sutra je: zašto smo mi potpisali najgoru varijantu sporazuma? Sada ću to da vam pročitam, jer ste vi ovde posebno imenovali Hrvatsku. Želeli ste da nam pokažete da smo mi potpisali bolji sporazum od Hrvata. Član 49. tačka 5. b) hrvatskog dokumenta, ili neka to bude član 53. stav 5. tačka b) našeg sporazuma - nakon stupanja na snagu ovog sporazuma, društva kćeri privrednih društava zajednice imaće pravo sticanja i uživanja svojinskih prava na nepokretnostima kao i srpska privredna društva, a u pogledu javnih dobara, dobara od opšteg interesa, ista prava koja uživaju srpska privredna društva kada su ova prava potrebna za obavljanje privrednih delatnosti radi kojih su osnovana. Isto ovo piše i kod nas i kod Hrvata. Ali, Hrvati, za koje vi kažete da su lošiji od nas, stavili su sledeću klauzulu - isključujući prirodna bogatstva, poljoprivredno zemljište, šume i šumsko zemljište. Gospodo, ove četiri reči su ključne. Možete vi u 860 stranica da pišete šta god hoćete, vi niste zaštitili prirodna bogatstva i niste uopšte zaštitili svoju zemlju. Ovako nešto loše potpisali su samo Crnogorci i Makedonci, a znate inače kakve su to države. Češka, Slovačka, Litvanija, Letonija, Estonija, Mađarska, Rumunija, Bugarska – imaju zaštitne mere najmanje sedam godina. Dalje, u ovom članu se govori o četiri godine. Poljska je zadržala ove mere 15 godina. Znači, 15 godina ne dozvoljava nikome da kupi njezino nešto što se zove prirodno bogatstvo, nešto što se zove poljoprivredno zemljište, što se zove šume i šumsko zemljište. Zbog ovoga ja smatram da smo mi potpisali jedan izuzetno loš sporazum. Gospodine Đeliću, vi morate objasniti, pošto kažete da ste čitali od reči do reči - zašto niste potpisali nešto kao Albanija, Hrvatska, Slovenija, Poljska i ostale zemlje? Za mene su ove četiri obične reči koje nedostaju u ovom sporazumu ključne. Mi nismo zaštitili prirodna bogatstva, poljoprivredno zemljište, šume i šumsko zemljište. To što smo mi u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu iz 2006. godine napisali da vlasnik poljoprivrednog zemljišta ne može biti strano fizičko lice, odnosno pravno lice, kada je u pitanju međunarodni sporazum, mislim da ne važi. Ovo objašnjenje od vas očekujem ja ali isto tako mislim da očekuju i građani Srbije. Mislim da je izuzetno loše da imamo sporazum bez zaštitnih klauzula. Druge zemlje su zadržale te zaštitne klauzule 15 godina. Vidite u novinama povremeno kako se EU ljuti na Sloveniju zašto posle toliko godina ne dozvoljava da vlasništvo nad njezinim bogatstvima, nad njezinom zemljištu mogu da imaju i strana fizička, odnosno pravna lica.
Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, a poslaničke grupe su iskoristile svoje vreme za raspravu po ovoj tački dnevnog reda, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa koje još uvek nisu iskoristile ovo svoje pravo iz člana 93. Poslovnika, a to su DSS, G 17 plus, Za evropsku Srbiju i PUPS? (Ne.) Da li predstavnik, odnosno predlagač mr Božidar Đelić, potpredsednik Vlade i ministar za nauku i tehnološki razvoj, želi da da završnu reč? Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, nalik onome što je rečeno danas posle podne, verujem da je danas bila jedna od najkvalitetnijih rasprava koju sam, barem od kada učestvujem u javnom životu Srbije, čuo, zato što se razgovaralo o veoma važnom sporazumu i o veoma važnom momentu za našu zemlju. Neke pozicije su se iskristalisale i čini mi se da sada, na kraju ove rasprave, možemo i ovu diskusiju dovesti do logičnog kraja i veoma kvalitetnog zaključka za građane naše zemlje, nezavisno od toga za koju političku partiju su se opredelili. Pokušaću da odgovorim, naravno ne na sva pitanja koja su bila pokrenuta tokom ove diskusije, to iziskiva mnogo vremena, ali u svakom slučaju želim da kažem da ovaj sporazum predviđa i seriju institucionalnih mehanizama koji će se brinuti o njegovoj valjanoj primeni. Još jedna stvar, a to je da se radi o živoj materiji gde, primera radi, ukoliko jedna od dve ugovorne strane konstatuje da joj neka odredba ovog ugovora na bilo koji način može ugroziti vitalne interese, naravno da može pokrenuti, kroz mehanizme koji su predviđeni ovim sporazumom, i dodatnu diskusiju, pa i, ukoliko dođe do saglasja obe strane, promene u ovom ugovoru. Isto tako, želim da kažem da ovaj ugovor nije poslednji ugovorni odnos koji ćemo imati ukoliko ovaj cenjeni dom odluči da ratifikuje ovaj sporazum. Imaćemo jedan ugovor koji će nam omogućiti i sam ulazak u EU. Jedan broj pitanja koji su danas izloženi biće razjašnjen. To se, moram da kažem, naročito odnosi na veoma važna pitanja koja je moj skoro imenjak gospodin Božidar Delić pokrenuo u svom izlaganju, ali dozvolite mi da odgovorim u najkraćim crtama na pitanja o najvažnijim temama koje su ovde pokrenute. Što se tiče samog pitanja da li smo mi ovo dobro ili loše ispregovarali, istina je u tome da se, sa jedne strane, svaka zemlja koja želi da pristupi EU grčevito bori za sopstvene interese. Istina je, isto tako, da što je klub veći i širi, utoliko je situacija za novog, potencionalnog, kandidata donekle teža. Ne treba imati bilo kakvu iluziju ili romantizam oko ovih evropskih integracija. O tome se nije pričalo, a ja želim samo da dam primer za to šta je bila evropska integracija, primera radi, za jednu Španiju ili Portugaliju, pa šta je onda ona bila za one zemlje koje su ušle u EU 2004. godine i šta je to potencijalno za nas. Tačno je da su, dok je EU imala manji broj članica i dok je bila u većoj ekonomskoj ekspanziji, i evropski fondovi i način na koji se vršilo to proširenje EU bili velikodušniji. To je istina, to je jednostavno tačno. Španija je, primera radi, dobijala svake godine i nekoliko procenata svog bruto domaćeg proizvoda u vidu direktne evropske pomoći. To su cifre koje, primera radi, omogućavaju Grčkoj, koja je, sa nekih jedanaest miliona stanovnika, na nivou razvoja koji je osam do deset puta bolji od Srbije, da svake godine prima 6,5 milijardi evra direktno iz evropskog budžeta. Tačno je da neke zemlje imaju neku formu rente što su ušle ranije u taj klub bogatih zemalja i tačno je da nije sve pravično u ovom procesu. Ako bismo sagledali u potpunosti i taj evropski budžet i uslove koji su ponuđeni onima koji žele da se pridruže EU, mogli bismo mnogo dugo da razgovaramo sa zemljama članicama. Mi to radimo, ali u suštini i među postojećim članicama stalno traje ta debata u vidu pravičnosti, ne samo u rasporedu sredstava, nego i u načinu i mehanizmima koji su institucionalni u odlučivanju. Zapravo, to je dovelo i do krize koja je na momente zahvatila EU. Imamo jednu danas, a ona će biti rešena, u to sam duboko uveren, kao što je bio slučaj svaki put u poslednjih 50 godina evropskih integracija, ali to sigurno neće biti ni poslednja kriza koju će poznavati ta jedinstvena kreacija EU. S druge strane, mi, kao Srbija, uz sve probleme koje smo imali, moramo se odrediti ne prema tome da li EU nama daje iste šanse i mogućnosti kao što je dala Španiji pre više od 20 godina, kada je ona ušla u EU, ili pak, kao što smo čuli, nekim zemljama koje su imale mogućnosti da potpišu slične sporazume pre nekoliko godina. Naravno, to jeste pitanje etike, ali se istovremeno moramo, kao odgovorni ljudi, postaviti prema realnosti i onim alternativama koje imamo kao zemlja. U tom smislu želim da kažem nedvosmisleno za strateške grane naše industrije da smo uložili veliki napor i naišli na dozu razumevanja, naravno, ne na onom nivou koji smo mi svi želeli da postignemo, to je pitanje pregovora, ali u veoma značajnoj meri za ono što je poljoprivreda. Za ovo što se tiče naših nacionalnih dobara, moram da kažem, pre svega za ono što su strateški resursi određene zemlje, da postoje dva načina na koja se to tretira, nezavisno od evropskih integracija. Sa jedne strane, to znači da se one ne prodaju nego se daju u koncesiju, a drugi način je da, ako je nešto apsolutno strateško, onda ga ne treba ni prodavati. Tu je poznato nekoliko načina. Javna preduzeća su jedna stvar. Ima mnogo drugih mehanizama i, naravno, jedan od veoma važnih poslova koji očekuju našu Vladu, ovaj naš cenjeni dom, jeste da definišemo te pravce i da donesemo odgovarajuće zakone. Razgovora je bilo mnogo o gradskom građevinskom zemljištu. Imamo veliki broj problema sa poljoprivrednim zemljištem. Došlo je do privatizacija gde jedan broj privatizovanih objekata, primera radi, ima upotrebu državnog zemljišta, dolazi do velikih tenzija na lokalu jer lokalne samouprave moraju odlučiti svake godine na licitaciji ko će eksploatisati ta dobra. Očigledno nemamo dobro rešenje, ali u svakom slučaju, ono što je sigurno, to je da, kada sagledamo ovaj sporazum, mi vidimo da on otvara veliki broj mogućnosti za našu zemlju, otvara nam na stabilan način vrata najvećeg tržišta na svetu od pola milijarde potrošača. Isto tako, bilo je reči o jednom, da kažem, tržištu koje omogućava da naši proizvođači nađu mesto na njemu, blisko je, potrošačke navike nisu toliko daleke od naših u smislu onih proizvoda koji se traže. Naravno, razlika u nivou života je i dalje velika. Ali, bilo kako bilo, za poljoprivredu, industriju i mogućnosti za naša preduzeća ovo je sporazum koji je u dubokom nacionalnom interesu naše zemlje. Mi kroz ovaj sporazum omogućavamo domaćim i inostranim ulagačima da veoma jasno vide u kom pravcu ide naša zemlja, koji je stepen zaštite i još više od toga, da znamo da li je određena carina veća ili niža za jedan ili dva odsto. Veoma često naši privrednici će reći: za nas je važno da znamo kolika će biti i danas i sutra i za tri i za pet i za sedam i za osam godina. To je ona velika vrlina jednog ovakvog ugovornog odnosa, jer donosi predvidivost u uslovima poslovanja i omogućava da se svi odrede prema njima. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju je najbolji saveznik Srbije u borbi protiv nezaposlenosti. Sve zemlje EU koje su ušle u nju u proteklih 25 godina su jednoznačno imale veliki pad stope nezaposlenosti. To se naročito videlo u onima koje su ušle u EU u proteklih nekoliko godina, mislim na onih sedam zemlja istočne Evrope koje su ušle 2004. godine, pa i naše susede iz Rumunije i Bugarske. Mada, kao što svi dobro znamo, ima i kod njih i dalje velikih teškoća. Evropske integracije ne idu bez problema, kao što svi dobro znamo. U Bugarskoj i u Rumuniji je stopa nezaposlenosti prepolovljena i ona je danas veoma niska, do te mere da je debatau tim zemljama više oko pitanja kako obezbediti dovoljno radne snage nego kako obezbediti dovoljno radnih mesta za one koji tamo žive i rade. Želim istovremeno da kažem, što se tiče ovog sporazuma, da on suštinski jeste trgovinski sporazum, ali isto tako je tačno, kao što je nekoliko puta rečeno tokom ove debate, da on ima i nekoliko elemenata koji su veoma važni i koji se tiču institutivnih reformi. Tačno je da se ovim sporazumom Srbija obavezuje da unapredi svoje zakonodavstvo u domenu zaštite konkurencije. Tačno je da se Srbija ovim sporazumom angažuje da obezbedi iste uslove za poslovanje, s tim što, naravno, primera radi, oko javnih nabavki imamo prelazni period od pet godina, tokom kojih ćemo imati vremena da uskladimo iste uslove za strana i domaća preduzeća. Kao što znate, po našem zakonu o javnim nabavkama, primera radi, domaća preduzeća imaju prednost od 20% u ceni. To je nešto što, nadam se, potpisujući i ratifikujući sada ovaj sporazum, neće nestati, već će u roku od pet godina biti usklađeno. Od momenta ratifikacije ovog sporazuma naša preduzeća će biti tretirana kao domaća preduzeća na svim tržištima zemalja članica EU i, što nije nebitno, u svim onim elementima evropskog budžeta koji budu trošeni bilo gde, tako da će moći da konkurišu. Danas to možda izgleda teško, ali verujte, sa ovim će našim privrednicima posao biti veoma olakšan. Mnogo je bilo priče o tome da li se naša zemlja, ratifikujući ovaj sporazum, na bilo koji način odriče Kosova. Odgovor je ''ne''. Odgovor je da naša zemlja nikada neće pristati da se odrekne Kosova. I u predizbornoj kampanji a i danas se stvari pokušavaju prikazatikakve nisu, da je Srbija naivna naspram nekih lukavih Evropejaca, da na ovaj način, očekujući neke ekonomske prednosti putem ovog sporazuma o stabilizaciji, može da izgubi ono što joj je najdraže, a to je njena celovitost i državni integritet. To, jednostavno, nije tačno. EU niti je vlasna da odlučuje o tom pitanju, niti je jedinstvena po tom pitanju. Nekoliko poslanika je tokom debate govorilo o tome - hajde da čujemo šta nam kažu oni koji nas podržavaju u borbi za naš teritorijalni integritet. Kada čujemo predsednika Rumunije, zemlje koja je rekla da neće priznati nezavisnost KiM, kada slušamo ono što nam kažu naše kolege sa Kipra, a da ne govorim o tome koji su bili tonovi i preporuke naših saveznika iz Ruske Federacije, nedvosmisleno je rečeno da je u najboljem interesu Srbije, pa i u borbi za njenu celovitost i teritorijalni integritet, da nastavi putem evropskih integracija. Srbiji je učinjena velika nepravda i ona mora danas da se pita koji je najbolji mogući način da se nosi sa tom nepravdom. Nije prvi put u našoj istoriji, ali oni koji stvarno poznaju našu istoriju znaju da nam nikada nije uspela samoizolacija, da nikada nije bila uspešna politika prazne stolice, politika vakuuma, već Srbija koja se hrabro suočava sa problemima, sa onima koji su vršili nepravdu, ona koja je jača, ona koja je u stanju da odbrani svoje interese. U tom smislu, gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, tokom ove debate mi smo imali mogućnost i da dodatno unapredimo ovaj tekst. Ako je već bilo pitanje da li je stvarno i zakonski uređeno da je Srbija spremna da uđe u EU, ali da neće prihvatiti da bude ucenjena na bilo koji način, ni da popusti u vezi sa KiM da bi ušla u EU, mislim da smo tokom ove diskusije veoma jasno videli da postoji izuzetno široki konsenzus oko jedne takve pozicije. Samim tim, imam zadovoljstvo da kažem da u ime Vlade Republike Srbije prihvatam amandman koji je predložio gospodin Tomislav Nikolić jer ćemo na taj način, sa tri ključna strateška pravca, a to su odbrana našeg teritorijalnih integriteta, s jedne strane, naš ulazak u EU što pre ali ne po cenu gubitka našeg teritorijalnog integriteta, i pod tri, nadam se kao sledeća tačka dnevnog reda ove sednice Narodne skupštine, potvrđivanje naše želje da gradimo privilegovane odnose sa Ruskom Federacijom, pokazati da smo jedna ozbiljna zemlja koja veoma jasno stavlja do znanja celom svetu, našim saveznicima i onima koji možda danas oko nekih važnijih pitanja ne gledaju u istom pravcu kao i mi, da imamo oko onoga što je najvažnije nacionalno jedinstvo. To ni na koji način ne znači da se slažemo, pozicija i opozicija, oko svega. Daleko od toga. To, naravno, ne znači da borba neće biti žustra u nedeljama, mesecima, godinama koje dolaze. Borba za vlast je normalna stvar, ali ja, nalik onome što su neki već rekli, verujem da današnja sednica i ova tačka dnevnog reda imaju veoma važnu ulogu. Na momente, kada se stvari dešavaju, možda ne vidimo njihovu važnost, ali verujem da su, nalik onome što se desilo pre nekoliko godina, kada je formiran konsenzus o našoj državnoj politici, o Kosovu i Metohiji, današnja sednica i ova tačka koja formira na jasan način i pod jasnim uslovima šta je konsenzus za ulazak u EU, od prvoklasnog značaja za našu državu. Političari dolaze i odlaze, vlade dolaze i odlaze, država iznad nas i Srbija danas, 2008. godine, veoma jasno kaže: da, želimo što pre u EU, ali nikada nećemo priznati nezavisnost Kosova i Metohije, i gradićemo privilegovane odnose sa Ruskom Federacijom. Tu je, čini mi se, urađeno nešto što se retko dešava u našem političkom životu. Iz ovoga svi izlazimo ojačani. Ono što je veoma važno, u tehničkom smislu, želim da prihvatimo amandman sa ispravkom. Da budemo veoma jasni, to je nešto što stručne službe znaju, u formalnom smislu, i da to tako bude rečeno na sednici. Neki bi mogli da kažu da je vlast ovim ojačana, ali mislim da će i oni iz opozicije koji budu glasali za ovaj sporazum izaći ojačani. Ali, to nije tako važno. Na ovaj način i ratifikacijom ovog sporazuma Srbija će biti ojačana i to je jedino što je važno. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između evropskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Republike Srbije, s druge strane, i Predlogu zakona o potvrđivanju Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između Evropske zajednice, s jedne strane, i Republike Srbije, s druge strane. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Tačka dnevnog reda je, kao što znate, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti naftne i gasne privrede. Zahvaljujem na radu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 137 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 99 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, na osnovu člana 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, pozvala da sednici prisustvuje Tatjana Jovanović, šef Kabineta ministra rudarstva i energetike. Nastavljamorad prema dnevnom redu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE RUSKE FEDERACIJE O SARADNjI U OBLASTI NAFTNE I GASNE PRIVREDE Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, dr Vladan Batić i zajedno Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Daniel Petrović. Primili ste izveštaje Odbora za industriju i Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Podsećam vas da, prema članu 149a stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 15 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde; i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa po ovoj tački dnevnog reda predsednici poslaničkih grupa, izuzev DSS, gde je Nenad Popović. Po Poslovniku se javio gospodin Čedomir Jovanović.