Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Ne dnevnom redu je - Prijedlog Zakona o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije – Predlagatelj Klub zastupnika HSP-a, prvo čitanje P.Z. br. 369. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika HSP-a. Raspravu su proveli Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Vlade Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Predstavnik predlagatelja Kluba zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Molim vas, na trenutak zatvorite oče te u sebi izgovorite riječi: "privatizacija i pretvorba". Vjerujem da vam je prva asocijacija na pominjanje riječi: "privatizacija i pretvorba" pljačka, grabež, krađa. Odmah se sjetite članova svoje obitelji, prijatelja, susjeda i poznanika koji su nekad radili i završili na cesti. Svatko od vas će znati pobrojati bar 4, 5 slučajeva ili više, iz vaše sredine, trgovačkih društava, institucija pravnih osoba koje su na taj način privatizirani, pretvoreni, znači putem pljačke, grabeži i krađe. Istu asocijaciju na pomen riječi: "privatizacije i pretvorbe" ima sigurno i preko 95% hrvatskih građana. Rekao sam zatvorite oči, jer upravo nas tako doživljavaju hrvatski građani, da smo zatvorenih očiju, ili žmireći, sve vrijeme gledali na provedbu pretvorbe i privatizacije u Hrvatskoj, a to i dan danas činimo. Pretvorba i privatizacija je najveći krimen, najveća rak rana, najveći promašaj u novijoj hrvatskoj državi. Od trena započete, odnosno provođenja pretvorbe i privatizacije bujala je i korupcija. Radnici i hrvatski branitelji, umirovljenici i seljaci su tim činom bili obespravljeni. A kako je sve počelo? Krenuli smo u pretvorbu i privatizaciju u vrijeme Domovinskog rata. Hrvatski branitelji su branili Hrvatsku, a tajkuni, tajkunčići i podobnici su pljačkali Hrvatsku. Kad su se branitelji vratili sa bojišnice nisu imali gdje raditi jer je njihovo radno mjesto bilo ukinuto. Od početka se znalo kako će pretvorba i privatizacija biti ozakonjena pljačka i grabež. Recimo da je vrijednost svega što je prvo pretvoreno iz tzv. društvene imovine u državnu, a nakon toga krenuto u privatizaciju iznosila recimo 100 indeksnih bodova. Koliko je kapitala u Hrvatskoj u to vrijeme bilo? Jedva za 20 do 30% indeksnih bodova, svega onoga što je procijenjeno i što je krenulo u pretvorbu i privatizaciju. I već je iz tog podatka vidljivo da pretvorba i privatizacije nije mogla završiti nego, odnosno nije mogla krenuti i nije mogla ići tijekom zakonitosti i tijekom u interesu hrvatskih radnika, hrvatskih umirovljenika, hrvatskih branitelja, hrvatskih građana, nego je išla samo u interes 1% onih koji su se na taj način obogatili. Pretvorba i privatizacije je ličila na cassino u koji su samo mogli ući podobni. Čim su ušli unutra dobitak im je bio zagarantiran. Ostalima nije bilo mjesto i nisu mogli uči u taj cassino. Samo je bilo pitanje koliko će dobiti. Čim su ušli, kažem, bilo je jasno da će oni dobiti, da će uspjeti u svojoj nakani. Nisu platili ništa, a to su onda preprodavali. A danas oni dijele milodare, oni čine elitu hrvatsku, mediji su ih puni, a danas oni obespravljene radnike hoće dodatno obespraviti vazalskim feudalnim odnosom, i kažu, ne treba njima više ni pola sada odmora tijekom radnog vremena, ne treba im ništa. A zašto su tako bešćutni? Jednostavno, sve su dobili na pladnju, nikad ništa nisu radili i stvarali, pa prema tome tako se odnose danas prema hrvatskome radništvu. Sad su oni glavni borci za uspostavu pravne države. Traže načelo provedbe u dijelu načelo vladavine prava, jer jamljeno hoće zaštiti. Kupiti u dobroj, recimo primjer jedan banalan, kupite u dobroj vjeri, znači ukradeni auto, niste znali kad ga kupujete da je ukradeni auto, znači nakon određenog vremena doći će vam policija pokucati na vrata i oduzeti taj auto. Zašto? Zato što što nešto ukradeno, što nije bilo vlasništvo onoga koji vam je pod navodnicima "prodao", a vi ste mislili da je to u dobroj vjeri, da je sve čisto, oduzet ćete. Što je privatizacija prema zakonu? Privatizacija je ugovorni odnos stranaka kojim pravne i fizičke osobe kupuju dionice, odnosno udjele od Hrvatskog fonda za privatizaciju i drugih subjekata, mirovinskih fondova. Znači, tako je trebalo biti. A nije tako bilo. Znači, lijepo se kaže u definiciji da je riječ da kupuju. A kako su kupovali? Bez lipe su dobili tzv. managerske kredite od banaka. Te banke su mahom poslije išle u sanaciju. I to kako u sanaciju? Na teret poreznih obveznika. A i same banke su koji i ranije, recimo Zagrebačka banka je još pretvorena po tzv. Markovićevom zakonu. I onda su sklopili ugovor i otplaćivali su to iz dobiti. Ili još druga varijanta, oko procjena recimo kakve su sve procjene u to doba bile, kupuje se pilana, procijenjena je vrijednost recimo milijun eura, ali na lageru je 2 milijuna eura, što u trupcima, što u građi. I onda čak ni taj milijun nije uplaćen već je ta dva milijuna normalno odmah prodano i onda ide sad taj tijek preprodaje i svega ostaloga što je u svim takvim situacijama bilo vidljivo. Koji su bili glavni ciljevi pretvorbe i privatizacije? Kazano je, postići pozitivni utjecaj na kvantitativni i kvalitativni ukupni gospodarski razvoj. Puka fraza. Niti se jedni od najvažniji stajališta, niti sa moralnog stajališta, zakonitog, političkog, ekonomskog i socijalnog taj cilj nije ostvaren. Šta je utvrdila revizija, kako i na koji način je u Hrvatskoj provedena pretvorba i privatizacija? Utvrđeno je da je u 1556 izvršenih revizija nezakonito postupljeno, znači nezakonito je postupljeno od 1556 u 95,17%. Samo za 75 slučajeva je utvrđeno da je pretvorba, odnosno privatizacija provedena na zakonit način. Znači na 75 subjekata je utvrđeno da je pretvorba, odnosno privatizacija provedena na zakonit način, a u svim ostalim, znači 95,17% nesporno je utvrđeno da je nezakonito provedena. Posljedica toga je normalno bilo i gubitak 400 tisuća radnih mjesta. Posljedica toga je bilo obespravljivanje umirovljenika. Znamo i sami da je odnos broja osiguranika na prema broju umirovljenika iznosio 3,3:1 a sada je taj odnos 1,37:1. Znamo i sami koliko je radnika ostalo na cesti, znamo i sami koliko još traje razno-raznih stečajnih postupaka gdje radnici uopće nemaju šanse se namiriti. I znači pravno je utvrđeno činjenično stanje, znači činjenično stanje je utvrdilo revizijsko tijelo koje je za to zakonom bilo ovlašteno. Ono je utvrdilo da je od 1556 slučajeva koje je revizijom nadziralo, samo za 75 utvrđeno da su zakonito provedeni. I šta je sada tu bitno napraviti? Bitno je u pravu primijeniti na tako utvrđeno činjenično stanje sankcije. Kako primijeniti sankcije uporabom već poznatih pravnih instituta u našoj pravnoj teoriji i praksi i zbog toga mi predlažemo da se na utvrđeno činjenično stanje provedu sankcije. Kako provesti sankcije kroz dva bitna modela, a to je oglašavanjem ništavnih svih ugovora u kojima je utvrđeno da je pretvorba, odnosno privatizacija provedena na zakonit način. Drugi model je uz poništavanje ugovora i treći je ovjera vlasništva. Znači kroz ta tri pravna instituta možemo stvari staviti na čistac, jer se ima snage, jer se ima volje, to je vidite jedna od bitnih razlika između Hrvatske stranke prava i svih ostalih. Danas to nije pitanje koje je riješeno, danas to i dalje ostaje pitanje koje treba rješavati. U ovome predmetu nas ne interesira toliko pitanje kaznene odgovornosti, a bilo je i iluzorno očekivati da će netko iz Hrvatskog fonda za privatizaciju podnijeti kaznenu prijavu protiv sebe ili nekoga koji radi u fondu koji je na taj način omogućio grabež, pljačku, odnosno pod navodnicima pretvorbu i privatizaciju. Znamo da je došlo do zastara u smislu kaznene odgovornosti, ali nije došlo do zastara u smislu oglašavanja ništavnim i u smislu ovjere vlasništva, znači utvrđivanjem kako i na koji način, koliko je od onoga što je ugovorom kazneno trebalo uplatiti, koliko je uplaćeno. I taj isti Fond za privatizaciju dapače još je i dopuštao prijenos vlasništva iako nije provedena bila ugovorna obveza, bilo da je riječ o cijeni koju je trebao uplatiti kupac, bilo da je riječ o tome da je on trebao izvršiti dokapitalizaciju, da je trebao čak u nekim slučajevima i zaposliti nove radnike. Ništa tu nije bilo napravljeno i od donošenja zakona o pretvorbi i privatizaciji jedini pomak je bio što je donesen Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, ali veliki trud Državnog ureda za reviziju ukoliko mi ne smognemo snage i da ovaj saziv Hrvatskoga sabora napravi nešto pametno, napravi nešto konkretno za hrvatske građane, bit će po onome pojeo vuk magarca. Ali ne, budite sigurni da ćemo stalno inzistirati i predlagati da ono što je jamljeno, što je nezakonito stečeno ne može nikada postati zakonito. Nikada ne može postati zakonito. Ovdje nije riječ o nacionalizaciji. Nacionalizacija znači oduzeti od vlasnika, ali oni nisu vlasnici. Znači u ovih 1556 slučajeva znači osim onih 75, sve ostalo nije stečeno vlasništvo. Kako je moglo biti stečeno vlasništvo kada nije plaćeno ono što je ugovorom bilo predviđeno. Kako se to moglo dalje prenositi vlasništvo kada nije, ne možete vi prodati nešto što nije vaše. Kako ja mogu sada recimo kupiti pod navodnicima, ne platiti ugovornu cijenu i dalje preprodavati To u stvarnom pravu ne postoji taj institut da možete prodavati tuđe vlasništvo. To samo postoji u Hrvatskoj. Samo postoji u Hrvatskoj. I sada kada znači 98% hrvatski građana s pravom smatra da mi cijelo vrijeme žmirimo, da imamo zatvorene oči prema ovome problemu, a i znamo sami kakva je socijalna situacija, možemo napraviti ono što propisi, pravni instituti Hrvatskoj već dopuštaju i kažimo popu pop, bobu bob i kažimo ovima što su jamili, e nije to tako oduzet ćemo vam. Prema tome, smatram da ćete o ovoj problematici razgovarati sa stajališta hrvatskih građana koji su nas sve birali u Hrvatski sabor. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kolega Kovačević, citirat ću vas. Molim vas na trenutak zatvorite oči i izgovorite pretvorba i privatizacija. Nije točno da smo svi sudjelovali u pretvorbi i privatizaciji i nije točno da mi moramo svi zatvoriti oči kada se izgovara riječ pretvorba i privatizacija. U pretvorbi i privatizaciji …
Hvala lijepo. To nije ispravak netočnog navoda. Hvala lijepa. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, poštovani zastupnik Dragutin Pukleš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani zastupnici. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskoga sabora na 39. sjednici održanoj 31. siječnja 2006. godine, razmotrio je Prijedlog zakona o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavio Klub zastupnika HSP-a aktom od 17. listopada 2005. godine. Odbor je temeljem članka 67. Poslovnika Hrvatskog sabora o navedenom prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je razloge podnošenja ovog zakonskog prijedloga, posebno ističući obavezu Vlade Republike Hrvatske na pokretanje postupka proglašavanja pravno ništavnim svakog pojedinačnog slučaja pretvorbe i privatizacije provedene na nezakonit način. U raspravi Odbor je raspolagao u mišljenjem Vlade Republike Hrvatske. U raspravi koja je uslijedila istaknuto je da je u svim zaključcima Hrvatskoga sabora koji se odnose na izvješća vezana za pretvorbu i privatizaciju nužno poništenje učinjenih nezakonitih radnji. Što se tiče zastare za kaznena djela nije sporno da to nije intencija podnošenja ovog zakonskog Prijedloga. U raspravi je istaknuto da Upravni odbor Hrvatskog fonda za privatizaciju nije raspravljao o izvješćima tijela koja su nadležna za reviziju pretvorbe i privatizacije. Istaknuto je i da nomotehnički ovaj Prijedlog zakona treba urediti što bi se moglo provesti u drugom čitanju. Postavljeno je i pitanje zašto nikad nije provedena revizija sklopljenih ugovora te slijedom navedenoga sankcionirani oni kupci koji nisu poštovali ugovorne odredbe. Predloženo je i da Hrvatski fond za privatizaciju podnese izvješće Saboru o svome radu. Predstavnik resornog ministarstva je u razloge iznesene u mišljenju Vlade Republike Hrvatske istaknuo da su svi razlozi za eventualnu ništavnost ugovora kao i procedura za utvrđivanje te ništavnosti propisani drugim zakonima. Ako se pak radi o neosnovanom bogaćenju tijelo nadležno za pokretanje postupka njegova sankcioniranje je državnog odvjetništvo. Predstavnik ministarstva je također ukazao na činjenicu da rokovi za reviziju pretvorbe i privatizacije nisu propisani te da se revizija može izvršiti uvijek. Većina članova Odbora složila se sa gore navedenim mišljenjem Vlade Republike Hrvatske kao i odgovorima predstavnika ministarstva zauzevši stajalište da Vlada Republike Hrvatske sukladno ustavnom i zakonskom uređenju njene nadležnosti nije nadležna za pokretanje postupka proglašavanja pravno ništavnim svakog pojedinačnog slučaja pretvorbe i privatizacije jer su za navedeno nadležna druga državna tijela, kao državno odvjetništvo, Državni ured za reviziju, ugovorna strana HEP. Nakon rasprave Odbor je sa 5 glasova za i 4 glasa protiv odlučio Hrvatskom saboru predložiti sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa tema revizije pretvorbe i privatizacije bila je i na 17. sjednici našeg Sabora u prosincu prošle godine i doista vodila se jedna vrlo žustra, jedna vrlo iscrpna rasprava vezano za tu temu. Mi ne sumnjamo uopće u dobru namjeru predlagatelja kolega iz Kluba HSP-a da se određenim izmjenama zakona uvedu instituti kako bi se sankcionirale one nepravilnosti koji su u privatizaciji i pretvorbi učinjene. Međutim, smatramo da postoji i normativni institut putem koga se to i u okviru postojećih normi da učiniti. Ovo što je kolega Kovačević u svom uvodnom izlaganju rekao doista postoji jedna vrlo isključiva, ja bih rekao, slika u jednom velikom dijelu javnosti da je privatizacija zapravo jednako pljačka, otimačina, grabež, nepravilnost. Međutim, mi ipak mislim da ne bismo smjeli slati takve poruke jer ništa u svijetu nije crno i bijelo, ništa nije isključivo i od isključivosti se uvijek treba odmicati i stvari gledati onako u njihovoj punini i u njihovom pravom sadržaju. Ja vjerujem ovo što je kolega rekao da na trenutak sklopimo oči i da vidimo šta nam se nameću kao prve misli. Ali znate, nepravedno je prema svim onim sudionicima privatizacije i pretvorbe koji su taj postupak proveli na jedan dobar i kvalitetan način da mi šaljemo ovakve poruke. Ja vjerujem kada bi radnici "Lure", "Dukata", "Jamnice", "Leda", "Kraša", "Podravke", "Vindije", pa sada "Pika Vrbovca", "Belja", "Kutjevačkih podruma" i "Iloških podruma", kad bi zaklopili oči da ne bi im takve misli došle jer to su firme zapravo koje u pretvorbi i privatizaciji su zaista, ja bih rekao, profitirali. Kada vidimo kako je provedba privatizacije u takvim tvrtkama, ja sam samo pobrojao neke primjere koji su nam svima očiti, vidimo da je ta pretvorba provedena sasvim korektno i dobro. Posljedica te pretvorbe i zapošljavanje ljudi, posljedica te pretvorbe i razvijanje naših "brandova" u tim firmama koji se zaista mogu u jednom tržišnom gospodarstvu nositi sa svim onim što je uslijedilo nakon otvaranja našeg tržišta. Stoga mislim da ovakve isključive zaključke ne bi trebalo postavljati i ne bi trebalo nametati nego treba afirmirati sve ono što je u toj privatizaciji i dobro učinjeno. Naravno, ja ću reći mi kao Klub HDZ-a vrlo žustro također inzistiramo i tražimo, zahtijevamo zapravo od svih državnih tijela koja su za to nadležna da u legalnim postupcima se sankcionira sve ono što je nelegalno, sve ono što je bilo nezakonito. I stoga ja ipak podsjećam da smo mi u prosincu prošle godine donijeli zaključke i to ne deklaratorne zaključke vezano za privatizaciju i pretvorbu nego smo donijeli zapravo zaključke u formi naloga. U formi naloga koji dajemo državnim tijelima što sve trebaju poduzeti i stvar je zapravo da pratimo što se u toj priči dešava. Jedan od zaključaka je, obvezali smo i državno odvjetništvo i Hrvatski fond za privatizaciju da u skladu s odredbama Zakona o općem upravnom postupku pokrenu postupak poništenja pretvorbe u društvima u kojima postoji osnova za pokretanju ništavosti rješenja o pretvorbi. Odnosno da pokrenu kod nadležnih sudova u skladu s odredbama Zakona o obveznim odnosima, Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, Zakona o ništavosti određenih vrsta ugovora o osiguranju i ugovora o kreditu, postupke radi utvrđivanje ništavnosti ugovora zaključenih u procesu pretvorbe i privatizacije. Kod imenovanja državnog odvjetnika Republike Hrvatske kojem smo u većini dali ovdje potporu gospodina Bajića i čiji smo rad u proteklom mandatu ocijenili vrlo dobrim i vrlo kvalitetnim u ime kluba sam također tada govorio i rekao da je zapravo veliki prostor koji je ostao za napredak jer u kaznenim postupcima smo ocijenili i ažurnost i postupaka da je dovedena na jednu pristojnu razinu, ali smo upravo ovaj segment ocijenili kao segment u kojem Državno odvjetništvo u budućem razdoblju može polučiti bitno bolje rezultate i u kojima može napraviti značajne iskorake. Dakle, ovdje u ovim zaključcima smo ga i konkretno obvezali. Također smo rekli da se obvezuje i Hrvatski fond za privatizaciju da na temelju svih izvješća Državnog ureda za reviziju kojima su utvrđene nepravilnosti i nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji i izvješća Državnog odvjetništva pokrene kao ovlaštena pravna osoba postupke i to sudske, upravne radi povrata protupravno stečene imovinske koristi od strane fizičkih i pravnih osoba u postupku pretvorbe i privatizacije. Pretvorba i privatizacija ima svoja dva segmenta, ima onaj upravni segment koji se pokriva vezano rješenjima koja donosi Hrvatski fond za privatizaciju i ima onaj drugi imovinsko-pravni građanski aspekt, a to su oni ugovori o kupnji, o prodaji dionica ili udjela u društvu. Dakle, to je jedan vrlo složeni proces i naravno da u okviru Zakona o upravnom postupku imamo mehanizme i imamo ugrađene institute kako poništiti, kako glasiti rješenje ništavim, a nakon toga opet kako pred nadležnim sudovima pokrenuti postupke utvrđivanja ništavosti takvih ugovora, a nakon toga i povrata stečene imovine. Također dakle ovim zaključkom smo dali navod i Državnom odvjetništvu i Fondu za privatizaciju. Pored ovoga rekli smo da Hrvatski sabor obvezuje Državno odvjetništvo da pojača rad na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije i sukladno svojim zakonskim ovlastima pokrene postupke utvrđenja ništavosti pravnih poslova u svezi pretvorbe i privatizacije u slučajevima kada su za to ispunjeni uvjeti te poduzme potrebne mjere i pravne radnje u civilnim postupcima u cilju naknade štete nastale u pretvorbi i privatizaciji. Dakle, nismo zadovoljni naravno niti sa kaznenim sankcioniranjem koje je provedeno do sada od strane državnih tijela, jer od svih ovih nezakonitosti za koje je kolega Kovačević iznio konkretne brojke proizlazi zaista da je vrlo malo predmeta u privatizaciji prošlo sukladno zakonu, najveći dio je zapravo utvrđena je nezakonitost, međutim i tu moramo napraviti jednu distinkciju, svaka nezakonitost nije i kaznena, postoje određene koje su vezane za upravni postupak, a one kaznene, one moraju imati posebnu težinu da bi bile u kvalificirane kao kaznene. Ali ovim zaključkom iz prosinca prošle godine mi smo dali znači nalog Državnom odvjetništvu da se i tu pojača rad i da se i tu zapravo učine određeni pomaci. Također postoji jedan zaključak kojim smo tražili da Hrvatski fond za privatizaciju da za imovinu koja nije uključena u procjenu vrijednosti poduzeća provede postupak u skladu s odredbama članka 47. Zakona o privatizaciji kojim je propisano da se dionice, udjeli, stvari i prava koji nisu procijenjeni u vrijednost društvenog kapitala pravne osobe na temelju Zakona o pretvorbi prenesu Fondu ako ne postoje razlozi za obnovu postupka. Dakle, postoji u praksi i takva situacija da neke dionice je potrebno prenesti fondu i ovdje smo to nedvojbeno u ovom zaključku također rekli. I jedan vrlo bitan koji se odnosi na Vladu, to je zaključak koji kaže: "Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da osigura sve potrebne uvjete za rad nadležnih državnih tijela, posebno Državnog odvjetništva i Hrvatskog fonda za privatizaciju radi učinkovitog poduzimanja potrebnih mjera i aktivnosti glede kaznenog, prekršajnog, građanskog i imovinskog sankcioniranja nezakonitosti i nepravilnosti u postupcima pretvorbe i privatizacije, utvrđivanja ništavosti ili poništenja pravnih poslova sklopljenim u postupcima pretvorbe i privatizacije koji su suprotni Ustavu i zakonima, povrata nezakonito stečene imovine tijekom pretvorbe i privatizacije, naknade štete učinjene tijekom pretvorbe i privatizacije, zaštite imovine i interesa građana Republike Hrvatske." Dakle, mislim većinu i one glavne zaključke koje smo donijeli u prosincu prošle godine sam ovdje ponovio i to iz razloga jer smatram da su vrlo kvalitetni i da oni nisu obična i puka deklaracija onoga što se dogodilo, nego da su oni vrlo jasan i konkretan nalog i Državnom odvjetništvu i Hrvatskom fondu za privatizaciju i Vladi Republike Hrvatske. Stoga želim ponoviti da je klub Hrvatske demokratske zajednice vrlo odlučan da se sve nepravilnosti sankcioniraju, da se sve nepravilnosti koje su u pretvorbi i privatizaciji počinjenje podvedu pod zakon, da se zaštiti državna imovina, da se gdje god je to moguće kroz nadležne postupke ponište doista pretvorbe koje su nezakonite, međutim ovaj Zakon zaista spustio bi Vladu Republike Hrvatske na ono puko operativno tijelo koje donosi takve zaključke, a već po zakonima i imamo za to zadužene Hrvatski fond za privatizaciju i imamo i Državno odvjetništvo kome se time treba baviti. Sukladno ovim zaključcima Vlada je ta koja treba stvoriti uvjete da ta državna tijela sve to provedu, stoga klub Hrvatske demokratske zajednice nema ništa protiv ovog cilja, međutim smatramo da zakonodavni i normativni okvir u potpunosti zadovoljava da se sve ovo provede. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Branimir Glavaš.
Kolega Bošnjaković je u navođenju, taksativnom navođenju tvrtki kao primjer pozitivne privatizacije između ostalih spomenuo recimo i "PPK Kutjevo". "PPK Kutjevo" je primjer privatizacije na hrvatski način u prvom desetljeću postojanja hrvatske države, dakle primjer devastacije gospodarstva, primjer grabeži, primjer pljačke, gospodarskih vrijednosti u novo stvorenoj hrvatskoj državi, a ne primjer zakonite privatizacije. "PPK Kutjevo" danas vegetira u odnosu na ono stanje u kojem je proces privatizacije provođen, u kojem je provođena najveća pljačka za vrijeme dok je dobar dio Hrvatske ratovao, jedan dio Hrvatske je pljačkao. Hvala lijepa.
Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Ovaj Zakon kojega predlaže klub HSP ima svega četiri članka, znači obvezuje se Vlada Republike Hrvatske na pokretanje postupka proglašenja pravno ništavnim svakog pojedinačnog slučaja pretvorbe i privatizacije provedena na nezakonit način. Postupak iz stavka 1. ovog članka Vlada Republike Hrvatske pokreće po službenoj dužnosti, nema zastare za pokretanje postupka iz stavka 1. Zatim, u članku 20b. obvezuje se Vlada Republike Hrvatske na pokretanje postupka ovjere vlasništva u svakom pojedinom slučaju, obvezuje se Vlada da u roku od devedeset dana od dana stupanja na snagu ovog zakona propiše postupak ovjere vlasništva uz suglasnost Hrvatskoga sabora. Članak 2. "Zahtjev za pokretanje postupka revizije pretvorbe i privatizacije podnosi se u roku od 180 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona." I članak 3. "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama"." Istina je kao što kaže i gospodin Kovačević kao što je nota bene utvrdila i Državna revizija da je 95% slučajeva od onih tisuću 556 bilo nezakonito. Istina je da tijela državne vlasti po tom pitanju nisu poduzela ništa. Istina je kao što je rekao ne znam gospodin Glavaš da je to bila najveća pljačka u povijesti ovog naroda. Istina je da je pretvorba kao ništa drugo dovela do raslojavanja u ovom društvu. I istina je vjerojatno da su i zbog nje mnoge tvrtke propale iako ne samo zbog nje jasno jer je od 91. do 95. bio rat pa je onda izgubljeno tržište ne znam ex Jugoslavije, Bosna, Srbija itd. Paralelno je izgubljeno klirinško tržište ali bez obzira na to pretvorba je, svi ćemo se složiti, prije svega dovela do moralnog kraha nacije u trenucima kada su jedni ratovali a drugi grabili. Danas nažalost revizija pretvorbe, privatizacije nije moguća. Nažalost, nije moguće. Tko je jamio jamio je. To je ona antologijska od generala Rojsa i oko toga ja mislim sa njime sud dijeli i hrvatska javnost. Dovoljno je da naši građani samo pogledaju što su njihovi susjedi koji su se omrsili na pretvorbi imali 90. a što posjeduju danas. Jasno da to što vidimo vrijeđa, da to boli. Ali šta ćemo, prošla baba s kolačima. Prvo, mi gospodo nemamo danas niti saveznika za jednu takvu "radikalnu" reformu ni u medijima, ni u reviziji, ni u tužilaštvu, ni na sudovima a bojim se da nemamo niti među zaposlenicima u tim tvrtkama. Da nemamo saveznika recimo u pravosuđu znamo. Evo, neću spominjati neke primjere koje danas bivši predsjednik Visokog trgovačkog suda gospodin Šepić otvara, od toga kako su banke utjecale na sudske odluke, velike tvrtke, pa onda između ostalog spominje privatizaciju Liburnije itd. Ako to nije relevantan podatak onda je zasigurno relevantno to da su do sada zbog revizije pretvorbe i privatizacije prema izvješću državnog odvjetnika za 2004. svega dvije osobe u ovoj zemlji uvjetno kažnjene a dvije svega novčano kažnjene. Znači, nakon ovog saznanja tko će sprovoditi reviziju ili točnije kako u članku 1. navode predlagači pokretati postupak proglašenja pravno ništavnim svakog pojedinog slučaja. Sumnjam da imamo takvoga. Nitko to neće napraviti. Ja sam apsolutno za. Ali znam da je to nemoguće, da je to upitno. Zastara je učinila svoje. Od toga je gospodo proteklo trinaest, četrnaest, petnaest pa i više godina, šesnaest godina jer su se dio tih tvrtki privatizirale i po Markovićevom zakonu. Znači, tko jamio jamio. Mislite li da se mi možemo uzdati u pomoć medija. Ne, varamo se. Mediji više ne ovise o nama ili politici kao što su ovisili početkom devedesetih. Mediji danas gospodo ovise o kapitalu. Što mislite na primjer da će Hrvatska radio-televizija, ajde najblaži primjer da kažem, nešto reći o Croatia osiguranju od koje godišnje recimo dobija 10 ili 15 milijuna kuna sponzorskih ugovora. Pa neće. Zar mislite da će ijedan pisani medij ići protiv svog sponzora. Neće. Mi imamo samo javnost. Javnost je za akciju, ja se tu slažem. Ali nisam siguran da bi na primjer zaposlenici danas u tim sustavima pazite jer znamo koliko bi oni trajali i znamo da bi gotovo svaki razorio svako takvo poduzeće bili za jedan ovakav prijedlog. Bojim se da ne bi. Na primjer, zar mislite da bi mogli revidirati pretvorbu onim tvrtkama gdje recimo država jamči neke obveze ili tamo gdje se poslovi sklapaju na temelju povjerenja vodećih ljudi itd. Kada bi u to krenuli bojim se da bi jedan dobar dio hrvatskog gospodarstva stao. Tko bi htio recimo iz inozemstva raditi sa takvim tvrtkama. Bojim se da nitko. Pa nismo gospodo u ovome času dostigli niti predratnu industrijsku proizvodnju niti smo dostigli predratni bruto društveni proizvod per capita. Evo, pogledajmo jedan najbolji primjer. Zašto se Uljanik izvukao iz krize još sredinom devedesetih godina? Pa zato jer je imao postojanu upravu. Ova druga brodogradilišta još danas grcaju u dubiozama koje se procjenjuju na milijarde i milijarde kuna. Stoga, ja jesam apsolutno za ovaj zakon, nema nikakvog problema, jesmo za zakon. Ali bojimo se da je gospodo on nesprovediv. I s druge strane, mi moramo računati da li bi učinio štetu hrvatskom gospodarstvu, možda čak i istu u ovom trenutku kao i sama pretvorba. To je gospodo hrvatski paradoks. To je apsurd nad apsurdima. Ti ljudi iz devedesetih godina koji su sudjelovali u ovoj pretvorbi danas su, slobodno se to može reći, stupovi ovoga društva karijative u pravom smislu te riječi, financiraju kampanje o više čak neovisnim nego nama. Od njih ovise mediji, ovisi tko će voditi pojedinu lokalnu zajednicu. Pa da li će neki predsjednički kandidat imati ili neće imati novaca. Ja znam da bi trebalo nogom u tu trulu tikvu ali Hrvatska 2006. nije ona iz 1946. kada su takve eksproprijacije, nacionalizacije, ne znam "konfiskacije" bile moguće. Kako bi gospodo recimo na to gledala Europa. Ja se bojim da bi imali ogromnih problema. Hrvatska s druge strane nema ni Putina iako su za naše prilike neki sustavi ovdje i moćniji recimo od ruskog … [[Govornik se ne razumije.]] Ali ako Vlada 2000. koja je dobila izbore na tim programima nije imala hrabrosti u sve to ući bojim se da ima ova a bojim se da bi u to ušla i ona gdje bi bio recimo neki od ministara Božo Kovačević. Pero pogledajmo samo ovaj zadnji zakon kojega smo imali, nogomet. Što radimo sa zakonom o tom sportu? Pa rehabilitiramo naprosto sve tamo što se dešavalo. Znači ni tu nemamo hrabrosti zagristi u tu trulu jabuku, a gdje ćemo kod pretvorbe? To žalosti, ali revizija ili proglašenjem kako se ovdje kaže ništavnim svakog takvog slučaja bojim se da u ovom trenutku je naprosto nemoguće. Konačno država je tu danas da otvoreno pomaže tim pojedincima. Mi to vidimo. Kao što je recimo Pero KOvačević na primjer pomagao isto tako nekim poslodavcima. Lokalna samouprava je tu da pomaže tim pojedincima jer sudbina pojedinog kraja ovisi od opstanka njihovog poduzeća. Ne znam, "Rovinja" od strane TDR-a, "Lure" tamo gdje oni jesu prisutni. U Osijeku od "Pivovare", ne znam, u Rijeci od "Lenca", "TEhnomont" u Puli, "Agrokor" cijela Hrvatska i tako dalje i tako dalje. To, to je zapravo gospodo u ovom trenutku naša sudbina. Samo je potrebno to na takav jedan način reći, a znam da to vjerojatno nije popularno tako govoriti. Slažem se da bi trebalo nogom razbiti tu trulu tikvu, ali to je nemoguće. Moguće je, moguće je, ali koje bi posljedice bile? E to u ovom trenutku također treba predvidjeti i također treba dati i na to pitanje odgovor. Što tamo gdje je recimo neka tvrtka prešla u ruke trećeg? Što tamo gdje su banke preuzele na primjer neki hotel ili hotelski sustav, a znamo da su danas sve banke u rukama stranaca. Pa jasno da se tu ništa neće dogoditi. Kad bi mi u to krenuli Hrvatska bi bila u roku od, neću reći 24 sata, ali nekoliko dana naprosto izolirana. U roku od mjesec dana bojim se i gladna jer više ni jedan zajam ne bi išao prema ovoj zemlji. Znači što nam predstoji? Kada sudovi nisu nikoga procesuirali. Kada državno odvjetništvo znamo da neće ništa učiniti. Kada ne postoji konsenzus prije svega u javnosti, medijima i tako dalje. Kada znamo da niti jedna pretvorba nije poništena. Znači da poreskom politikom pratimo njihov rad i da na taj način, na neki način barem tu ekstra dobit na pravičniji način raspodjelimo na masu pauperiziranog hrvatskog građanstva. Ništa više, ali nažalost u ovom trenutku nije moguće ni ništa, ni ništa manje ne bi trebalo učiniti. IDS je bio prva stranka koja je još 1997. uputio Zakon u saborsku proceduru o reviziji pretvorbe. Znači da parafraziram gospodina Kovačevića mi nismo zatvarali oči. Tada sam ja govorio na isti način kao što je govorio danas gospodin Kovačević citirajući članak 1. Zakon o pretvorbi i privatizaciji gdje se je navodilo 10-tak svetih ciljeva koje bi trebalo nakon pretvorbe postići i hrvatsko društvo i Hrvatska u cjelini. Što se dogodilo? Ništa se nije dogodilo niti je tada bilo spremnosti da se u to ide, a tvrdim da je danas to još mane moguće nego tada. To stanje frustrira. Na neki način vrijeđa, to boli, ali nažalost tome je tako, a ja bih bio osobno najsretniji da se nešto promijeni. Jer znam neki su dobili tvornicu, neki su dobili menadžerski kredit, neki su dobili stan, neki će dobiti zemlju. Neki nisu od nas nažalost dobili ništa. A tvrdim da oni prvi koji su sve to dobili pogotovo oni koji su najviše dobili, tvornicu, banku, hotel i tako dalje danas neusporedivo mirnije spavaju od onih koji nemaju ništa iako bi trebalo biti obrnuto. Zapravo bit je u sljedećem. Pretvorba je mogla biti sprovedena, pretvorba, tamo negdje 1995., 1996., 1997. Već nakon 1998., 1999. počelo se ajde uvoditi malo reda u to. Danas više, … [[Govornik se ne razumije.]] pretvorba, revizija, na reviziju sam mislio. Danas više nažalost ta revizija po mom sudu teško, teško da je moguća osim što će se društvo i ubuduće sve više i više raslojavati, a zajednica pomagati pod navodnicima onima koji imaju najviše da sutra imaju još i više bez obzira što devedesetih godina nisu imali ništa. Pa tako na primjer danas se vode razgovori u Vladi da se DDR-u, Plivi, Agrocoru omogući ili dodijeli, proda zapravo Croatia osiguranje što će samo značiti da će te tvrtke od sutra i njihovi vlasnici da ne navodim sada imena koji su na onoj jučerašnjoj Nacionalovoj listi od 1. do 10. mjesta imati još i više. Šta je tragedija ali tu smo gdje smo i iz te kože više ne možemo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Slaven Letica.
Više da bi pripomogao zastupniku Kajinu da prevlada ovo malodušje. Nije točan njegov navod koji glasi: "Revizija pretvorbe i privatizacije nije moguća". Aboridžini su dobili svoju zemlju nakon 270 godina. Američki indijanci nakon 220 godina. Žrtve privatizacije, komunizma, nakon 70 i 80 godina. Mi samo trebamo promijeniti sistem zastara koji je osnovna brana lopovluka u privatizaciji i trebamo održavati duh nade da je to moguće ispraviti.
I poštovani zastupnik Pero Kovačević. Ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče ispravljam dva netočna navoda uvaženog kolege Kajina. Prvo vezano za zastaru kod ništavosti. Kod ništavosti nema zastare. I drugo, ovo nije nacionalizacija jer nacionalizirati znači uzeti vlasniku, a mi uzimamo onome tko je jamio. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Tonči Tadić. Klub zastupnika HSP-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Poštovani gospodine iz hrvatske Vlade. Slušajući svoje prethodnike čovjek se zapita od kud toliko malodušje da se radi o bilo kojoj drugoj nezakonito stečenoj imovini dakle da se radi o tome da je, da je netko iz nekog dućana automobila ukrao automobil sigurno bi ga sustav progonio. Sigurno bi se nadoknađivala šteta. Ne samo da bi se dakle radilo o kaznenom progonu nego bi se radilo i o nadoknadi štete. Ovdje međutim se sve čini toliko logično da ništa ne treba dirati. Ako dovedemo u pitanje nečiju nezakonito stečenu imovinu mi automatski ispada kao da podrivamo kompletno hrvatsko gospodarstvo. Ja to tako ne doživljavam niti to tako doživljava Klub HSP-a niti to tako doživljava većina Hrvata. O čemu se dakle radi? Ovaj prijedlog zakona kojeg je podnio Klub zastupnika HSP-a bavi se jednom temeljnom postavkom, jednim temeljnim pitanjem, možemo li mi kao nacija tolerirati to da netko raspolaže nezakonito stečenom imovinom. Dakle, možemo li mi kao nacija tolerirati da je netko imovinu stekao nelegalnim putem i da se njome i dalje mirno služi. Ako to možemo tolerirati, ako je to prihvatljiv način funkcioniranja hrvatske države, onda raspustimo odmah sve pravosudne organe, raspustimo policiju i povucimo se doma tu iz Hrvatskog sabora. Onda kompletan pravosudni sustav u Hrvatskoj ne treba. Onda to dovodi u pitanje vjerodostojnosti države kao države koja štiti Ustavna načela zaštite vlasništva. Mi samo o tome govorimo. Također, čitajući očitovanje hrvatske Vlade o našem zakonu, nisam se mogao načuditi razini nerazumijevanja sa kojom hrvatska Vlada pristupa ovom problemu. Možemo se samo pitati je li to stvar stvarnog nerazumijevanja ili je stvar hinjenog nerazumijevanja u kojem se želi zapravo izbjeći jedan za njih težak i nadasve neugodan posao. Ali posao kojeg po našem sudu treba napraviti. Dakle, ne radi se ni o kakvoj zastari. Mi ne ukidamo nikakvu zastaru. O zastari se govori u smislu kaznenopravne odgovornosti. Mi ovdje ne govorimo o kaznenopravnoj odgovornosti. S tim neka se bavi državno odvjetništvo. Za kazne vremenske postoji naravno i odgovarajuća dakle jednako duga zastara. Ali mi ovdje ne govorimo o kaznenopravnoj odgovornosti. Mi govorimo o tome da se državi vrati imovina koja je nezakonito oduzeta tijekom privatizacije. Samo o tome govorimo. Za to nema zastare. Ima zastare za samo kazneno djelo, nažalost. Ali ne može biti govora o zastari za oduzimanje imovine, odnosno za proglašavanje ništavnim nečijeg čina koji je tu imovinu na jedan nelegalan način stekao. S tim se bavi HSP u ovom svojem prijedlogu zakona. A ja bih ovdje pročitao zaključke koje smo mi svi Saboru usvojili praktično jednoglasno. Dakle, zaključak 8., usvojen je 14. travnja 2005., dakle prije skoro godinu dana, kaže da će Hrvatski sabor u, će nakon isteka rokova iz prethodnih točaka razmotriti sva dostavljena izvješća i na temelju provedene rasprave utvrditi poduzimanje potrebitih mjera u roku od 90 dana, radi otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti i mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji. O tome se radi. Mi ovim našim zakonom želimo pokrenuti postupke otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti i obeštećenja Republike Hrvatske. Dakle, ako je netko sklopio sa državom ugovor o privatizaciji, ako je kršio taj ugovor, ako je kršenjem tog ugovora nezakonito stekao imovinu onda ta imovina nije njegova. I to treba naprosto zakonski konstatirati i to treba kao takvo, kao vir stjecanja imovine poništiti. Samo se o tome radi. Pitanje je dakle ima li Hrvatski sabor i hrvatska Vlada snage za takav korak? Jedno posve načelno pitanje koje se ujedno bavi jednim vrlo konkretnim problemom. A tih primjera u privatizaciji nažalost ima more. Dakle, imamo situaciju recimo na području Dubrovnika, kod privatizacije "Dubrovačkog primorja" iz Slanog. Kaže, zemljišta u Stonu, u Brocama i Šipanu su bila bez razriješenih imovinskopravnih odnosa. A ova zemljišta su procijenjena u vrijednost poduzeća, a protuvrijednost je rezervirana na temelju rješenja fonda. Dakle, imamo situacije da su zemljišta krivo procjenjivanja, da su temeljem krive procjene vrijednosti zemljišta stjecane dionice, odnosno da se manipuliralo sa dionicama malih dioničara. Imamo tisuće i tisuće primjera koje navodi Izvješće Državne revizije. Ono što je zastrašujuće je to da od osim pozivanja da će odgovorni biti kažnjeni se ništa nije dogodilo. Jer ja doista ne znam zašto, ako je u tisuću 556 poduzeća obuhvaćenih revizijom, ako njih 75 je ocijenjeno da su pretvorba i privatizacije provedene posve u skladu sa odredbama članka 1. i članka 8. Zakona o revizije pretvorbe i privatizacije, zašto se kod onog ostatka ne može pristupiti ovakvog postupku poništavanja nezakonitog stjecanja imovine. Ako tako ne učinimo, ako se ne odlučimo za takav korak, mi zapravo priznajemo da smo nemoći pred onima koji žele nezakonito stjecati imovinu. I to je najveća poruka zapravo. Zato vas pozivam da podržite inicijativu Kluba zastupnika HSP-a. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Gospodin Tonči Tadić … [[Govornik se ne razumije.]] da smo malodušni. Nismo malodušni već smo rezignirani, obeshrabreni i nadasve svjesni da od toga neće biti ništa. A neće biti ništa jer ni nemamo nažalost saveznika. Ni u sudstvu, ni u medijima, ni u tužilaštvu, a bojim se …
Hvala lijepa. Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, ovo sve što danas se predlaže sa ovim zakonom djeluje mi kao predizborni trik ili ponovo šaka prašine građanima, opljačkanim građanima Hrvatske u oči. Jer, nije bilo političke volje ni 2000., nema političke volje ni sada da se uopće krene u bilo kakvu raspravu, u bilo kakvu ozbiljniju raspravu o zastari, o poništenju nekih privatizacija, o sankcioniranju nekih. Elaborirat ću to našim zaključcima koje smo donijeli u dva navrata. A htio bih ne vraćati na pljačku, ne vraćati na ono što sam već ovdje u sabornici govorio, htio bih samo neke stvari iznijeti šta je pretvorba i privatizacija u Hrvatskoj donijela. Donijela je 450 tisuća nezaposlenih, 45 tisuća prijevremeno otjeranih u invalidsku mirovinu, 1% nenormalno bogatih i 80% građana koji se smatraju siromašnima. To je ono što je donijela pretvorba i privatizacija. Da bi mi stali na kraj tome, trebalo bi u prvom redu političke volje, a mi ju nismo pokazali jer zaključke koje smo mi donijeli 14. travnja su predloženi, a nakon rasprave o Izvješću o reviziji, o pretvorbi, o provedbi revizije, pretvorbe i privatizacije za razdoblje od prosinca 2003. do 2004. mi smo tada donijeli osam zaključaka i između ostalog donijeli smo i osmi kojeg nikada nismo stavili van snage, a nismo ga ni proveli. Taj zaključak broj osam, usput budi rečeno te zaključke nije potpisao HSP i HNS, svi drugi su te zaključke potpisali, mi ih nismo htjeli tada potpisati jer smo smatrali da je to ponavljam, bacanje prašine u oči opljačkanim građanima. A u tom zaključku broj osam se kaže: Hrvatski sabor će nakon isteka rokova iz prethodnih točaka razmotriti sva dostavljena izvješća i na temelju provedene rasprave utvrditi poduzimanje potrebnih mjera u roku 90 dana radi otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti i mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji i uključujući i ono što do dana današnjeg nismo dobili, novi zakon o privatizaciji i između ostalog definiranje … [[Ne razumije se.]] Do dana današnjeg to nismo dobili, a tada smo mi iz kluba HNS-a, ustvari kolega Lesar je pitao tko će to napraviti, tko će to u ime Hrvatskog sabora napraviti taj prijedlog. Nitko do dana današnjeg, 90 dana je odavno prošlo, nitko do dana današnjeg nije napravio ni novi prijedlog zakona o privatizaciji, ni definiranje … [[Ne razumije se.]] Nakon toga neke od zaključaka, prvih pet zaključaka koje smo mi dali, ustvari prve obveze koje smo mi dali Državnom odvjetništvu, Hrvatskoj narodnoj banci, Državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka i Hrvatskom fondu za privatizaciju, ta izvješća su došla na Sabor i mi smo ponovo raspravljali o tim izvješćima i ponovo smo krenuli sa novim zaključcima i tada u tim zaključcima sve ovo što je definirano ovim prijedlogom zakona kojeg sada daje u proceduru HSP, sve to što je u tome definirano, sve to smo mi definirali ovi zaključcima. Između ostalog, broj tri zaključak kaže: Hrvatski fond za privatizaciju će na temelju tih izvješća i ostalog, pokrenuti kao ovlaštena pravna osoba odgovarajuće postupke sudske, upravne radi povrata protupravno stečene imovinske koristi od strane fizičkih i pravnih osoba u postupku pretvorbe i privatizacije. To ispada naš zaključak kojeg se trebao držati Hrvatski fond za privatizaciju, trebao je to odraditi, sudovi su to trebali napraviti. Međutim kada pogledamo novine i kada pogledamo ove novinske članke gdje se priča, gdje suci pričaju svoju priču, pitam se koji suci su to trebali odraditi. Neovisni suci? Čitavo vrijeme pričamo kad god netko nešto spomene sud, govorimo o neovisnom sudstvu, a rečenica jednog od sudaca kaže ovako: Nismo neovisni, straše nas, suci dobivaju prijetnje. I da ne govorim dalje o ZABI i svim onim stvarima koje su izašle u novinama ovih dana gdje se točno vidi da ona priča o neovisnom sudstvu je za objesiti mački o rep, nema veze sa istinom. Tu su se dobivale nekakve ceduljice, pa se dobivalo naloge kog se smije, kog se ne smije, na koji način koji predmet treba riješiti i mi očekujemo od takvog sudstva da nešto napravi i obvezali smo sami sebe da ćemo Hrvatskom fondu za privatizaciju narediti da takvom sucu nešto, da takvi sudovi nešto naprave. Smiješno! Obvezuje se, zaključak četiri. Obvezuje se Državno odvjetništvo da pojača rad na kaznenim predmetima te da pokrene postupke utvrđivanja ništavosti pravnih poslova u svezi pretvorbe i privatizacije u slučajevima kada su za to ispunjeni uvjeti te poduzmu potrebne mjere i pravne radnje u civilnim i građanskim postupcima i tako redom. Šta smo mi od tog zaključka proveli? Ništa. Zaključak pet. Državno odvjetništvo i Hrvatski fond za privatizaciju trebao je pokrenuti stečajeve u slučajevima gdje su trgovačka društva neosnovano i pogrešno uknjižila kao vlasnici državne imovine ili imovine Hrvatskog fonda za privatizaciju, pokrenuti određene postupke da se ta imovina vrati i da se izradi naplata na toj imovini, znači da država dobije nekakvu korist od te imovine. Ništa od toga mi nismo proveli. Zaključak broj sedam govori o toj visini naknade za korištenje imovine, a znamo koliko kamenoloma imamo koji rade protuzakonito, znamo koliko kamenoloma ne plaća koncesiju, a očekujemo da nešto što se dešavalo prije 10, 12, 13 godina, sada na taj način riješimo, a svi pričamo o zastari, svi pričamo o tome kako je prošla baka s kolačima ili uzalud vam trud svirači i nema, gospodo nema političke volje. Dokaz da nema političke volje naš zaključak ponovo broj osam kojeg smo mi donijeli tada, a to je bilo 17. prosinca, kaže zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da osigura sve potrebne uvjete za rad nadležnih državnih tijela posebno Državnog odvjetništva i Hrvatskog fonda za privatizaciju radi učinkovitog poduzimanja potrebnih mjera i aktivnosti glede. Prvo o ovome, a onda o aktivnostima. Što to Vlada treba osigurati nekome tko postoji, radi već toliko godina? Zar to Vlada nije imala obvezu i bez nekakvog takvog zaključka? I onda aktivnosti koje oni trebaju napraviti, to je kazneno-prekršajno i građansko-imovinsko sankcioniranje, nezakonitosti i nepravilnosti u postupcima pretvorbe i privatizacije. Jesmo li išta u ovom roku od tih 90 dana otkako je prošlo od tih zaključaka, jesmo li vidjeli dobru volju da se krene u tom smjeru? U medijima ne, a ni neslužbeno ne. Utvrđivanje ništavnosti ili poništavanja pravnih poslova sklopljenih u postupcima pretvorbe i privatizacije koji su suprotni Ustavu i zakonima. U izvješću kad smo imali završno izvješće Revizije, Državnog ureda za reviziju rečeno je od tisuću 556 tvrtki 95% je napravljeno protuzakonito ili nije napravljeno u skladu sa zakonom. Ne kažem da su sve kaznena djela, ne kažem da je to sve teški kriminal, ali kud je zakon bio pljačkaški, još ni tog zakona se nisu pridržavali. Zatim povrata nezakonito stečene imovine tijekom pretvorbe i privatizacije. Ništa, ništa povodom toga napravljeno nije. Naknada štete učinjene tijekom pretvorbe i privatizacije. Ne, dapače, imali smo ovdje jedan prijedlog koji je trebalo legalizirati i svu onu imovinu koja nije ušla u stečajnu masu da i to još bude opljačkano, a radi se o 2 milijuna i 920 tisuća kvadratnih metara površine i 89 tisuća kvadratnih metara natkrivenih objekata. Čak i taj dio još treba ući u ovo da i to legaliziramo. I još zaštita imovine i interesa građana Republike Hrvatske, vjerojatno ćemo zaštititi i onu imovinu naših građana koja je na Kajmanskim otocima i ne znam kako se sve zove, po razno raznim bankama gdje su naši građani spasili našu imovinu i odnijeli tamo naše novce. I najgora stvar od svega ovoga, zato i dolazi HSP sa ovakvim prijedlogom, postoji točka broj 9., a to je "obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 90 dana predloži Hrvatskom saboru novi Zakon o privatizaciji i novi Zakon o javno-privatnom partnerstvu". Ni jedan ni drugi zakon, 90 dana je prošlo, ni jedan ni drugi zakon nisu došli u saborsku proceduru. Raspravljamo o ovom, ali Vlada je imala obvezu prema našim zaključcima koje smo mi donijeli, dali smo joj rok 90 dana da dođe sa Zakonom o privatizaciji i da dođe sa Zakonom o javno-privatnom partnerstvu. Nije došla. A imali smo mi rok, Sabor je imao rok koji smo sami sebi dali da u roku od 90 dana napravimo Zakon o privatizaciji i definiramo ESOP model. To smo sami sebi definirali, a od ovoga je prošlo, to smo zaključili 14. travnja 2005. godine. Ne samo da je jednom prošlo 90 dana nego puno puta je prošlo 90 dana. Ni mi svoju obvezu nismo izvršili ni Vlada svoju obvezu nije izvršila. Znači li to i da li to može pokazati da postoji politička volja da se uđe u obračun sa ovim. Ne, ne postoji, gospodo, politička volja i ne vidim ju. I zbog toga HNS nije sudjelovao u potpisivanjima, nismo ni glasovali za ovakve zaključke jer smo znali da to nema nikakve veze sa stvarnošću. Da nitko ništa neće pokrenuti. Dapače, baca se prašina da se lijepo zagladi put i da se može voziti dalje. Mi nismo za takav princip međutim vidimo da nema dovoljno političke volje da se konačno raščisti pitanje ili da se pohapse lopovi ili da se kaže lopova nema, idemo dalje. Ali mislimo i smatramo da već jednom treba podvući crtu i reći gotovo je s tim ili nije gotovo. Ako imamo hrabrosti reći da je gotovo, onda gospodo, podvucimo crtu, recimo ukrali ste, to je vaše i završena priča. Ali nemojmo čitavo vrijeme obećavati građanima, davati im nadu, ulijevati nekakvo povjerenje u institucije koje uopće ne funkcioniraju i koje po pitanju toga neće napraviti ništa.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pejo Trgovčević.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod gospodina Kapraljevića kada je rekao da je ovaj naš Prijedlog izmjena i dopuna Zakona bacanje prašine u oči opljačkanim građanima i da je to predizborni trik. Moram napomenuti da ovaj Prijedlog izmjena i dopuna ovoga Zakona HSP je uputio još prošle godine u listopadu, dakle, kada nije bilo riječi ni o kakvim izborima. I nemojte se gospodine Kapraljeviću samo baviti demagogijom jer ne mogu vjerovati da sve što mi pošteno i pravedno uputimo u proceduru, u ovaj Sabor vi okvalificirate nekakvim predizbornim trikom i bacanjem prašine u oči.
U ime predlagatelja, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa moram se osvrnuti na ovaj prvi dio izlaganja u ime klubova. Stvar je jasna i nedvojbena. Državna revizija je nesporno utvrdila da je od tisuću 556 slučajeva koje je nadzirala, znači provela reviziju pretvorbe i privatizacije utvrđeno da je samo 75 slučajeva provedeno na zakonit način. Znači samo 75 slučajeva je provedeno na zakoniti način. I onda gospodin Bošnjaković ističe primjere. Gospodine Bošnjakoviću, znači od tisuću 556 samo 75 je provedeno zakonito, a tisuću 481 je nezakonit. Znači, utvrđeno je činjenično stanje i nitko ništa nije poduzeo niti poduzima. A u pravu se uvijek na utvrđeno činjenično stanje primjenjuju sankcije. I zbog toga sam ja bio podnio i kad smo u 9. mjesecu prošle godine razgovarali da jel znamo da je bila, ovaj Zakon je bio o reviziji pretvorbe i privatizacije, bila je Vladina uredba sa zakonskom snagom i onda smo morali donijeti novi zakon, odnosno utvrditi tu uredbu. Ja sam onda predlagao da ove odredbe koje su sad u ovome Zakonu, znači vezano za ništavnost, vezano za ovjeru vlasništva da uđu u taj zakon. Nije prihvaćeno i još onda sam napravio izmjene i dopune, odnosno Zakon o dopunama i uputili smo ga kao Klub HSP-a u proceduru. Znali smo da zaključci ne znače ništa. Znamo šta zaključci znače. Koliko smo zaključaka u ovom Hrvatskom saboru do sada donijeli, koji je proveden i u kome obliku, jako malo. Evo tu je ta bitna razlika. Znači za mene, za nas u klubu Hrvatske stranke prava to pitanje nije riješeno, nikad nećemo staviti točku, jer nešto što je jamljeno, nešto što je ukradeno nikad ne možemo priznati nekome da je vlasnik. Rekao sam vam da hrvatski narod, hrvatski građani predmnijevaju da mi cijelo ovo vrijeme, znači ne samo mi ovdje koji smo ovdje u ovom petome sazivu Hrvatskog sabora, da su to i raniji zastupnici Vlade žmirile, imale zatvorene oči na ovaj problem. Ako kažemo u dobroj vjeri kupite auto, kad ga kupujete ne znate da je ukraden, pokucat će vam kad-tad policija i oduzeti taj auto i mi samo tražimo da se svi ti pravni instituti koja već postoje, a to je ništavost ugovora, poništavanje i uvodimo novi pravni institut ovjere vlasništva. Znači da se samo primjene, ali … [[Govornik se ne razumije.]] ovdje u Zakonu. Druga je pravna snaga kad je to u zakonu. Ako mi ovdje počnemo govoriti da nema se volje tko će to provoditi, pa onda normalno, pa što će nam uopće izbori? Zašto hrvatski građani nas biraju? Pa biraju jer ih 98% predmnijeva, kao što i mi predmnijevamo da je kad kažete pretvorba i privatizacije odmah je asocijacija pljačka, grabež, krađa. Ogroman, preko 400 tisuća ljudi je izgubilo radna mjesta, imamo 315 tisuća nezaposlenih i sad oni koji su na taj način, znači negdje je riječ o eklatantnom primjeru nezakonitosti ako nešto kažem vrijedi, uzet ću slučaj jedne obične pilane, ako je ona procijenjena na milijun eura, a na lageru je u to doba imala građevine, znači drva i proizvode u vrijednosti 2 milijuna eura, a taj što je kupio tu pod navodnicima "kupio" jer nikad nije uplatio onih milijun eura, prodao sve to odmah, strpao u džep 2 milijuna eura i onda je krenuo u poštenu pretvorbu i privatizaciju. Znači stvar je jednostavna, u pravilu jednostavna stvar. Nema za ništavost zastare. Ako si ti kupio, onda moraš i platiti ono što piše u ugovoru o privatizaciji. Znači to je temelj. Ako nisi platio ne možeš dalje prodavati jer ne možeš nešto prodati što nije tvoje vlasništvo. Prema tome, za ništavost nema zastare nikad. A drugi model koji idemo to je ovjera vlasništva. To je za one slučajeve koji nisu eklatantan primjer gdje će se primijeniti sama ništavost, nego nije postupljeno prema ugovoru o privatizaciji, odnosno nije izašla dokapitalizacija, ono sve što je stavljeno u ugovoru i onda idemo na ovjeru vlasništva. To znači procjena je i bila je takva, Državna revizija je utvrdila da to vrijedi recimo 10 milijuna eura, platio si milijun, prema tome nisi vlasnik većinski nego će ti se priznati taj dio koji će se točno utvrditi da je to recimo 10% od vlasništva i ne mijenja se ništa gospodine Kajin u tome dijelu. Nema situacije da će nam stati gospodarstvo. Sve i dalje radi normalno, ali nije Marko vlasnik, nego je Marko vlasnik samo 10%, a 90% ulazi u Fond za privatizaciju. Znači vraća se državi, je li tako? Prema tome, ništa se tu ne mijenja, nego se samo primjenjuje pravo na utvrđeno činjenično stanje. E tu tome je razlika između nas i ostalih koji to pokušaju sa stajališta malodušnosti. Ne, to pitanje nikad nije riješeno, evo ja ću ga svakih 6 mjeseci ovaj Zakon upućivati u proceduru. Svakih 6 mjeseci i svakih 6 mjeseci ćemo raspravljati, a vjerujem da to hrvatski narod od nas očekuje. Očekuje da napravimo i da spasimo ono što se spasiti može, a može se puno toga spasiti jer ja bih bio ovdje najsretniji danas da mogu reći da je 75 firmi nezakonito provedena pretvorba i privatizacija, a da je za ovih ostalih tisuću 400 i nešto provedena zakonita, e onda bih bio veseo, a ne znam zašto se bojite otvoreno raspravljati i ajmo poduzeti ono što nam je mandat dao, dao hrvatski narod, hrvatski građani. Zašto smo stavili da Vlada to radi? Iz jednostavnoga razloga, zato što je znači nešto bilo pretvoreno iz društveno u državno vlasništvo i Vlada tu daje nalog Državnom odvjetništvu, jer Državno odvjetništvo u takvim slučajevima zastupa Vladu, a da bi radilo mora Vlada dati nalog. Bilo je iluzorno očekivati da netko iz Fonda za privatizaciju pokreće pitanje kaznene odgovornosti, pokreće ovo, pokreće ono. Kako će pokretati kad je on u tome svemu sudjelovao? Znači pravni model je vrlo jasan, postoje pravni instituti i samo te pravne institute treba primijeniti u praksu, a onaj koga ne bude, ako suci, odvjetnici bilo tko drugi, ako neće primjenjivati zakone koje donosi ovaj Hrvatski sabor pa normalno da mu onda tamo nije mjesto. Ajmo mi stvoriti to jezgro koje će cijeli taj postupak pokrenuti, ali u smislu da stvarno na kraju možemo reći da je pretvorba napravljena tako da se dođe do gospodarskog zamašnjaka koji je bitan za razvoj Hrvatske, jer sama činjenica da u vrijeme kad se krenulo u pretvorbu i privatizaciju, znači hrvatski branitelji su branili hrvatsku državu, a tajkuni su pljačkali hrvatsku državu. Dovoljno govori o svemu tome. Dovoljno govori i sama činjenica da u vrijeme kad se krenulo sa privatizacijom računano u indeksima bodovima recimo da je ukupna imovina koja je trebala, jedan dio je znači privatiziran, iznosila 100 indeksnih bodova, kapitala u to vrijeme u državi je bilo za 20 do 25%. Sve o svemu govori da … [[Govornik se ne razumije.]] nije došao kapital izvana. Prema tome, usmjerimo raspravu i to tako da vratimo povjerenje hrvatskim građanima i u Hrvatski sabor i institucije države, napravimo ono što netko nije ranije napravio, ali to nas ne škulpira da mi to ne pokrenemo i da mi to napravimo. Prema tome, tu je stvar jasna, nije riječ o nikakvom bacanju prašine u oči, taj prijedlog smo dali daleko prije i ponavljat ćemo ga dok god ne prođe u Hrvatskom saboru. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo ja ispravljam netočan navod kolege Kovačevića da će se o ovom Zakonu raspravljati svakih 6 mjeseci. Vi gospodine Kovačeviću ne možete znati da li ćete raspravljati o nekom zakonu svakih 6 mjeseci ili ne jer imate primjer IDS-ovog zakona koji stoji na dnevnom redu godinu i pol dana.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodin Pero Kovačević kaže: "Bilo je iluzorno očekivati da netko iz Hrvatskog fonda za privatizaciju pokreće kaznenu prijavu." To uopće nije iluzorno, to je njihova obveza. Oni po zakonu ako naiđu na bilo koju sumnju za…
Hvala. To nije ispravak netočnog navoda. Drugi ispravak, treći, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa. Ispravljam navod kolege Kovačevića da ne postoji nalog da se protuzakonita pretvorba poništi, a imovina vrati. 16. prosinca je predsjednik Sabora Vladi Republike Hrvatske dostavio zaključke Sabora od 15. prosinca u kojem izrijekom piše da Hrvatski sabor zadužuje Vladu da stvori uvjete Državnom odvjetništvu i Fondu za privatizaciju između ostalog za pokretanje postupka poništenja protuzakonitih privatizacija i povrat nezakonito stečene imovine tijekom pretvorbe i privatizacije. Sabor je Vladi dao nalog da to izvrši.
I poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod uvaženog kolege Kovačevića koji je rekao da se gospodin Kajin pomirio s pretvorbom i privatizacijom u tom smislu. Gospodin Kajin sigurno se nije pomirio s pretvorbom i privatizacijom onakvom kakva je ona bila ali je rekao otprilike ovako, da ne postoji volja onih koji bi mogli to učiniti.
To je komentar mišljenja na prijedlog zastupnika Kajina. Nemojte ići na ispravak netočnog navoda. U 10,49 sati isteklo je vrijeme za pojedinačnu raspravu u trajanju od deset minuta po ovoj točci dnevnog reda. Imamo još šest klubova i 11 zastupnika. Na redu je za Klub nezavisnih zastupnika poštovani zastupnik Branimir Glavaš i Vladimir Šišljagić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici! Evo, ja ću u ime Kluba nezavisnih reći nešto o ovom prijedlogu zakona, o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koju je inicirao Klub HSP-a. Za razliku od gospodina Kapraljevića ja ne mislim da ovdje ima nekakve politikantske pozadine u ovoj inicijativi. Dapače, i do sada smo bili svjedoci da su takve inicijative išle i bivale pokrenute od različitih klubova, no u pravilu one u biti nisu bile prihvaćene i nisu nailazile na potporu barem u ovim strateškim odrednicama iz čega se jasno može zaključiti da ni u prošlom vremenu prošli mandatima nije bilo političke volje da se dotakne u srž problema privatizacije odnosno same mogućnosti procesa revizije pretvorbe i privatizacije. Da nije bilo političke volje ja ću vam spomenuti jedan slučaj iz vlastitog iskustva. Ne samo dakle sada da nema političke volje, nemojte mi zamjeriti što prejudiciram dakle i budućnost odnosno konačnu odluku o ovom prijedlogu ovog zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije izmjena i dopuna. 1997. godine u siječnju mjesecu, dakle čini mi se dva, tri mjeseca uoči lokalnih izbora i izbora za Županijski dom Sabora bio sam nazočan na zasjedanju Visokog tijela Hrvatske demokratske zajednice na Pantovčaku kojim je predsjedavao prvi hrvatski predsjednik doktor Franjo Tuđman. Bio je to početak siječnja mjeseca 97. godine. Dobio sam poziv kao predsjednik Županijskog odbora HDZ-a tada u to vrijeme da nazočim tom tijelu. Čini mi se da je to bio Središnji odbor HDZ-a. Tema sazvane sjednice bila je "Nezakonita pretvorba i privatizacija, kriminal u privatizaciji" ili tako nešto slično, nemojte me sada hvatati za riječ ali postoje sigurno u arhivama HDZ-a zapisnici sa te sjednice. Dakle, jedna jedina točka dnevnog reda. Bilo je to u ranim jutarnjim satima, sjednica je počela u 9,00 sati. Održana je na Pantovčaku, dnevni red poznat, odaziv praktički maksimalan 100% svojih 80 do 100 ljudi u dvorani predsjedničkih dvora. Na početku sjednice ulazi pedesetak kojekakovih foto reportera, novinara, snimatelja, foto aparati blicaju, kamere zuje. Šuti se, čeka se dok se odradi taj dio posla medijskog da se zabilježi sastao se državni vrh, državna elita, HDZ-ovsko vodstvo iz cijele države sa jednom vrlo važnom točkom dnevnog reda "Kriminal u pretvorbi i privatizaciji" siječanj 97. godine. Normalno da je to izazvalo veliki interes javnosti i da bi to izazvalo veliki interes javnosti toga dana ili tog hladnog siječanjskog mjeseca 97. godine obzirom da tada još uvijek nije bio završen rat jer smatram da rat nije bio završen do 15. siječnja 98. godine dok nije okončan proces mirne reintegracije u istočnoj Hrvatskoj. Dakle, nije bilo vraćeno Hrvatsko Podunavlje u sastav Hrvatske države. Dakle, ratno stanje. Činjenica pri kraju tog ratnog stanja ali ratno stanje za nas Slavonce i Baranjce. No, sjednica ne počinje dok ne odrade novinari svoj dio posla. Dakle, kada je to sve skupa snimljeno, kamerama dobro zabilježeno prepuna dvorana HDZ-ovih dužnosnika, šuti se i čeka se dok straža udalji predstavnike medija. Predstavnici medija izlaze van, dvorana se zatvara, vrata se zatvaraju i kreće sjednica. Ona traje ravno deset do jedan, od 9 sati i nekoliko minuta nakon što su mediji odradili svoj dio posla vodi se jedna žučna rasprava. Prvo predsjednik Tuđman održava uvodnu riječ gdje ukazuje na probleme privatizacije, na probleme kriminala u toj privatizaciji koja se vodi već praktično pet, šest godina dok rat bjesni u Hrvatskoj. Bilo je još nekoliko izvjestitelja, nemojte me sada hvatati za riječ, ne bih želio, već je prošlo sedam, osam godina od tada, čak evo devet godina. Ne bih želio dakle nikoga spominjati pa da mi replicira da nije nazočio toj sjednici ali iz zapisnika se može vidjeti tko su bili izvjestitelji u toj sjednici i na toj sjednici. Javljaju se govornici, iznose svoja mišljenja, svoje stavove. Manje-više vi svi znate kako se to u strankama radi, ništa se ne prepušta slučaju. Svatko odrađuje svoj dobiveni partijski zadatak i elaborira i iznosi ono što mu je naloženo od strane stranačke ili partijske vrhuške. Šutim, slušam, gledam i javljam se deset minuta do jedan. Predsjednik Tuđman kaže: "Ne može, gotovo je.". Ja kažem: "Molim vas lijepo neću biti dug, samo dvije minute." I predsjednik Tuđman kaže tada: "Dobro, evo još Glavaš i gotovo. Idemo na ručak." Deset, pet do 1 dobijem ja riječ i kažem: "Predsjedniče jutros kada je počeo sastanak", ja ponovim sad tu priču "ušli su fotoreporteri, novinari, bljeskaju blicevi, kamere zuje. Očekuju, obzirom da je sjednica zatvorena za javnost ja očekujem da slijedi s ove sjednice priopćenje za javnost." Dakle kako je to bilo onda pa i danas se ponekad dogodi na Hrvatskoj televiziji, Dnevnik počinje sa najvažnijom viješću. A vijest je, molim vas lijepo, vrlo interesantna za cijelu hrvatsku javnost. Državno vodstvo, vladajuća stranka sastala se i napokon odlučila krenuti u obračun sa kriminalom u privatizaciji i pretvorbi. To bi bila vijest i veliki interes hrvatskih medija, dakle državne televizije u pola 8 toga dana. I ja kažem: "Očekujem dakle Predsjedniče da će slijediti priopćenje sa ove sjednice. Što smo mi ovdje raspravljali, o čemu smo mi ovdje zaključili i koje smo mi konkretne zadatke i zadaće zacrtali, odluke donijeli i državno vodstvo preko institucija hrvatske Vlade dati će zasigurno određene naloge, naputke državnim institucijama." Tu prvenstveno mislim na Ministarstvo unutarnjih poslova i ostale državne institucije koje nemaju visok stupanj samostalnosti, neovisnosti u smislu utjecaja politike na rad tih državnih organa. I kažem ovako:"Predsjedniče ako iz tog priopćenja za koje procjenjujem da će danas biti izdano nakon ove sjednice ne bude nekoliko rečenica navedeno da je odmah po završetku ove sjednice Ministarstvo unutarnjih poslova privelo nekolicinu ovdje nazočnih iz ove dvorane to će biti najobičnija demagogija, gospodine Predsjedniče. To će biti pucanj u prazno. To će biti prevara. Najobičnija prevara." Isto tako kao što sada stojim prema vama i gledam tako sam isto stajao za govornicom i gledao u dvoranu gdje je sjedilo 70, 80 ljudi. Dobar dio, ja ću vam reći, 95% ljudi je klimalo glavom u znak odobravanja onoga što govorim. Nekoliko njih u koje sam gledao i fiksirao spustili su nos dole. Njuška im se smrkla i nisu bili sretni što čuju što ja govorim pred tim visokim tijelom HDZ-a i pred prvim hrvatskim predsjednikom doktorom Franjom Tuđmanom. Predsjednik Tuđman je tada kad sam ja završio svoje dvije minute uzeo riječ i došao za govornicu i udario šakom u govornicu, rekao: "Glavaš, neće biti pucanj u prazno. Ja ti to obećajem!" Sjednica je završila. Žurio sam kući poslije podne ne bi li vidio kakvo će priopćenje izići u hrvatskom Dnevniku toga dana. Baš me zanimalo što će službe za kontakte s javnošću s javnosti sročiti i pretočiti u priopćenje sa te sjednice i žurio sam kući da ne zakasnim na Dnevnik. Upalio sam televizor kod kuće, pola 8. Ni riječi da je održana sjednica vodstva HDZa-a, najvišeg središneg tijela HDZ-a u Predsjedničkim dvorima na temu. "Borba protiv kriminala u privatizaciji i pretvorbi." Što se je dogodilo? Nikad nisam dobio odgovor. Nikad nisam dobio odgovor. To se sve može provjeriti iz arhive Hrvatske televizije. Bio je siječanj, početkom siječnja 1997. godine. Slijedili su izbori. Slijedili su izbori dakle mislim u ožujku za Županijski dom Sabora i lokalni izbori. Iz ovoga dozvolite kao prosječno informiran građanin i političar da zaključim: Nije bilo dobre volje. Nije bilo iskrene namjere da se zagrize u taj tvrdi orah. Ne sumnjam u dobru namjeru i odlučnost prvog hrvatskog predsjednika kada je udario šakom o stol jer je to udario na zatvorenom sastanku. Stisnuo zube i rekao: "Glavaš neće biti pucanj u prazno. Ja ti to jamčim i obećajem." Ali što se je događalo? Što sam čuo poslije. Događalo se da je prvi hrvatski predsjednik bio tada dovođen u situaciju da su ga pojedinci iz hrvatske Vlade, iz drugih državnih institucija ucjenjivali. "Ako se dirne u ovo, mi ćemo podnijeti ostavku, past će Vlada. Ako se dirne u ono, mi ćemo ovo, mi ćemo ono, otvorit će se veliki državni problem." A proces mirne reintegracije još nije bio okončan. Dakle nije bilo mogućnosti, nije bilo ni volje da se zagrize u taj tvrdi orah. Ponekad iz ovih opravdanja ili onih opravdanja, ponekad su ta opravdanja gledajući sa visine, sa državnog vrha i držala vodu. Imala svoju utemeljenost. Ali odgovorno tvrdim: U većini slučajeva nije bilo opravdanja da se u to nije krenulo. Nije bilo opravdanja da se sa tim stvarima nije raščišćavalo. Već dapače evo obzirom da i jučer i danas su puni mediji izjava bivšeg predsjednika Visokog trgovačkog suda. Ma problem je u tim sustavima i u tim institucijama koje su radile i djelovale u prvih 8 godina dok su po Hrvatskoj tutnjali topovi. Dok se trećina hrvatskog teritorija nalazila pod okupacijom. Drugi su miševi glodali, krali, pljačkali, zloupotrebljavali zakon, kršili zakon, a da bi ostvarili svoje osobne interese. Pa i ona čuvena izjava kada se spominjalo, a i jučer se spominjalo kroz novine, doduše u netočnom kontekstu da sam ja pretrgao, potrgao presudu. Povezalo se vezano uz događanja uz Valpovo d.d. što jednostavno nije istina. To nije istina bila. Činjenica je da sam potrgao presudu. Kada? Ja ću vam to sada reći. Kada je ozakonjena pljačka i grabež imovine na području grada Osijeka. Radilo se o imovini iz Vojvodine za vrijeme rata. Na osnovu krivotvorenih, falsificiranih dokumenata da bi došla u privatne ruke i da bi postala vlasništvo PIK-a Vrbovec. I pitao sam: "A zašto ta imovina ne ostaje Belju koje je kompatibilno u smislu proizvodnje? Koje je bilo u progonstvu tih ratnih godina, a ne kršeći zakon, falsificirajući dokumente, a što je sud znao imovina se krala i pljačkala a Visoki trgovački sud je to svojim presuda blagoslivljao." Dakle preko tih institucija i preko tih mehanizama je vršena pljačka, ozakonjena pljačka kroz sve ove godine. A nije bilo dobre volje ni u prvih deset godina. Nije bilo dobre volje da se zagrize u taj tvrdi orah ni za vrijeme vaše koalicijske vlasti kolege s lijeve strane s moje govornice. Već ono što se pokušalo rješavati uglavnom se odnosilo na sitne ribe. Sitnim ribama su se skidale glave, a krupnim ribama su se skidali šeširi. Tima su, tim krupnim ribama su bili tada otvoreni putevi do najviših državnih institucija. Tim krupnim ribama su otvoreni putevi i otvorena vrata do najviših institucija i danas. Dakle, to su te stvari koje su uzrok ovih naših problema. I danas telefoni zvone i prošle godine su telefoni zvonili kada je trebalo nešto privatizirati sa najviših državnih razina. I tipovalo se i tipuje se u ovoga ili onoga koji će ući u vlasničku strukturu onih gospodarskih subjekata koji su još preživjeli do danas i gdje ni taj proces nije završen. Tako će se događaji vjerojatno i u naredno vrijeme i u narednim mandatima. Da ne ispadne da samo ciljam na aktualnu Vladu. To je jednostavno linija manjeg otpora. Hvala.
Hvala. Ispravci netočnih navoda, poštovani zastupnik Branimir Pasecky.
Gospodine predsjedniče, slušajući ovaj dramatična govor moram reći da je od prvoga do zadnjega ne da nije istina, nego je notorna laž. Jer nikada predsjednik Tuđman nije bio kukavica i kolebljivac. A ovo su dizidenti svi jednaki koji su uopće ne razlikuju, ni Pašalić, ni moj Glavaš, ni Canjuga i ostali pajdaši.
Povreda Poslovnika, Branimir Glavaš.
Povreda Poslovnika u članku 209. Vi gospodine Pasecky nemate blage veze što se je događalo tada u to vrijeme i zloupotrebljavate Poslovnik da bi vrijeđali mene kao zastupnika. Vi ste jedan obični ishlapjeli starac.
Prvo, nije povreda Poslovnika jer je bilo utvrđeno, zastupnik Pasecky je utvrdio da vi gospodine Glavaš govorite neistinu. A ova vaša uvreda zastupnika Paseckoga doista zaslužuje jednu primjerenu opomenu pa vam je i izričem. Hvala. Poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić, povreda Poslovnika.
Povreda članka 209. Gospodin Pasecky je ispravio netočan navod i u toj ispravci je ispravljao nešto što uopće nije rečeno za ovom govornicom. Osim toga, gospodin Pasecky je upotrijebio izraze koji zapravo vrijeđaju, nekakvi dicidenti, ali ne vrijeđaju u smislu ukoliko on misli da smo mi otišli iz HDZ-a. Ali ukoliko on misli dicidentni na državnoj razini onda je to apsolutno uvreda. I mislim da ste mu trebali izreći opomenu.
Ne radi se o povredi Poslovnika. Zastupnik Pasecky je ustvrdio da navodi prethodnog govornika nisu istiniti. Jesu li ili nisu istiniti to je druga stvar. Ali ne radi se o povredi Poslovnika. Drugi ispravak, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Štovani gospodin zastupnik je rekao, citiram: "Nije bilo političke volje da se sankcioniraju nepravilnosti u privatizaciji.", u uvodnom dijelu svog govora. To nije točno. Proizlazi iz podatka koji smo dobili nedavno od Državne revizije državnog odvjetništva. Od 1991. godine, dakle prije državne revizije, od 1991. godine podnesena je zbog nepravilnosti u privatizaciji tisuću 48 kaznenih prijava. Podignuta je na temelju njih 41 optužnica. Od '91. godine tisuću 48 kaznenih prijava. Dakle dobre volje je bilo. Osobno sam kao zastupnik 1993. u ovom Domu predložio, bila je prihvaćena revizija managerskih kredita. Provedena je i nekoliko stotina managerskih kredita je na temelju te odluke Sabora razvrgnuto. Prema tome, bilo je dobre volje koja je i provedena i to nam služi na čast. Hvala.
Povreda Poslovnika, zastupnik Rožić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, nemoguće je da zastupnik u ispravci netočnog navoda iznosi netočne podatke. Podignuto je 18 optužnica, a ne 43 za privatizaciju.
Vi ste sad povrijedili Poslovnik jer se ne radi o povredi Poslovnika. Zastupnik Hebrang je iznosio podnijete kaznene … … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? Pa da. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa ne možete vi verificirati ovdje nitko … Ako zastupnik tvrdi da je nešto netočno onda je to njegova tvrdnja, to je ispravak netočnog navoda. A ne možemo provoditi dokazni postupak je li to točno ili netočno. To je institut netočnoga navoda. Poštovani zastupnik Vilim Herman, ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, dakle, ispravak je to netočnog navoda u dijelu kada je kolega Glavaš rekao da je, da nije dobio odgovor. Nije ga dobio vjerojatno na toj povijesnoj i presudnoj sjednici kako je i sam izlagao, ali se odgovori pojavljuju na različite načine. Dobio ga je izravno u Osijeku i o tome puno zna. Dobio ga je sudbine "Analita", dobio ga je preko sudbine "Svilane", preko sudbine "Lija" i nekih drugih važnih …
To nisu ispravci netočnih navoda. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] nešta drugo.
I nemojte na ovaj način intervenirati, jer to naprosto nije pravilnički korektno. Prema tome, kolega Glavaš je dobio odgovor. O tome se radi.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Franjo Arapović, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa ispravio bih samo jedan navod koji mi je jako čudno zvučao. Kad je rekao gospodin Glavaš da se ta sjednica, može naći sve zapisano u arhivima HDZ-a. Onda poslije kaže da je ta sjednica bila u Uredu predsjednika države. Znači da se to može, a iz Ureda predsjednika je sve javno. Znači, to je se moglo na drugi način potražiti. Ne može tu HDZ ako je rađeno …
Dobro. To nije ispravak netočnog navoda. To nije ispravak netočnog navoda! To nije.
… [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepa kolega Arapović.
Hvala.
To nije ispravak netočnog navoda. Nema više [[Upadica: Ispravili ste.]] Klub zastupnika HSS-a, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Nakon što je Hrvatski sabor u provedenoj raspravi o Izvješću o provedenoj reviziji i pretvorbe i privatizacije, a posebice Izvješću Državnog odvjetništva, predugo razmišljao o zaključcima koje smo trebali donijeti odmah po završenoj raspravi, bilo je evidentno da se vjerojatno isti neće ispoštivati. Što je normalno za očekivati da bi se zapravo najbitniji zaključak trebao pretočiti u prijedlog Izmjene i dopune Zakona o reviziji, pretvorbe i privatizacije. Upravo u tom smislu i promatramo ovaj prijedlog Kluba zastupnika HSP-a. Cilj je ovih izmjena zakonom obvezati Vladu na pokretanje postupka proglašenja pravno ništavnim svakog pojedinačnog slučaja pretvorbe i privatizacije provedene na nezakonit način te pokretanje postupka ovjere vlasništva u svakom pojedinom slučaju. Mi u klubu Hrvatske seljačke stranke podržavamo ovaj prijedlog izmjena i dopuna i to iz sljedećih razloga. U postupku revizije nedvojbeno je utvrđeno da se privatizacijom nisu postigli ciljevi zbog kojih se ušlo u taj postupak. Ciljevi su bili zacrtani zakonom i to brži gospodarski rast, očuvanje produktivne zaposlenosti, tehnološka modernizacija, unošenje novih modernih i učinkovitih metoda i vještina menadžmenta. Umjesto gospodarskog rasta dobili smo strmoglavi pad, umjesto očuvanja produktivne zaposlenosti dobili smo nakon pretvorbe i privatizacije 60% nezaposlenih, doduše dobili smo nove moderne i samo za njih učinkovite vještine menadžmenta. Uistinu se dogodilo nešto novo i nepoznato. Nedvojbeno je utvrđeno da su u procesu privatizacije nastale ogromne štete i da je najmanje 60% do dana zaposlenih ostalo bez posla, a krivaca za sve to nema. Utvrđeno je tko je i kako sudjelovao u prvobitnoj akumulaciji kapitala, a odgovornosti za to nema. Za neostvarivanje ciljeva privatizacije ne mogu se pronaći ispričivi razlozi samo u Domovinskom ratu. Točno je da je privatizacija započela početkom 90-tih godina, a Domovinski rat 91. godine. Bila je potpuno loša i pogrešna politička odluka da se privatizacija odvija tijekom rata. No kada sagledamo što se i kako tijekom privatizacije događalo, a sve je vidljivo iz izvješća Ureda za reviziju, za zaključiti je da to nije bilo ni slučajno, a nije to bila ni nenamjerna greška. To razgradnje tzv. društvenog vlasništva moralo je doći, ali je očito da nije postojala namjera da do razgradnje dođe na način kako je društveno vlasništvo i nastajalo, a kako je nastajalo nije nikakva nepoznanica. Postojali su bivši vlasnici i postojali su radnici koji su u sustavu samoupravljanja poduzeća doživljavali svojim i nije bilo ništa čudno odreći se plaće ili dijela plaće za saniranje stanja ili neko drugo investiranje. No takav način razgradnje društvenog vlasništva nije se uklapao u filozofiju 200 bogatih obitelji. Prema toj filozofiji kapital koji je do tada bio u društvenom vlasništvu morao se akumulirati u rukama malobrojnih, a ne u rukama mnogobrojnog radništva. Da bi do toga došlo na što mirniji način odgovarajuće je vrijeme, vrijeme rata u kojem je većina zaokupljena problemom preživljavanja. Za realizaciju filozofije 200 bogatih obitelji stvoren je i zakonski okvir. Da nije tako ne bi se moglo dogoditi da od 1936 nepravilnosti za čak 1215 nema obilježja kaznenog djela, odnosno zakonom nisu propisane sankcije. Direktna šteta nastala u privatizaciji sasvim je sigurno veća od prikazanih 4 milijarde maraka, smanjenja temeljnog kapitala. Podsjećamo da je od ukupno nešto manje od 3 tisuće privatiziranih poduzeća revizija privatizacije provedena od 1556 društava kapitala što čini 51% privatiziranih poduzeća. No kod tih 51 ukupno privatiziranih, 51% ukupno privatiziranih društava, kroz proces privatizacije došlo je do smanjenja temeljnog kapitala za 4 milijarde maraka. Došlo je do smanjenja broja zaposlenih za 400 tisuća što čini 60% ukupno zaposlenih u poduzećima u vrijeme pretvorbe. Treba imati na umu da do revizije nad 345 društava ili je u tijeku ili je otvoren stečajni postupak. Mnoga društva su u vrijeme revizije bila pred stečajem i danas su u stečaju i u tim društvima došlo je do smanjenja temeljnog kapitala i do nove nezaposlenosti do stečaja zaposlenih. Dakle, štete su mnogo veće od onoga kako nam je govorilo izvješće revizije. U svibnju 2001. godine kada je započet proces revizije očekivanja javnosti bila su da će se razotkriti počinitelji, da će krivci biti kažnjeni u provedenim kaznenim postupcima. Međutim, čak 1215 nepravilnosti nema obilježja kaznenog djela, odnosno zakonima nisu propisane sankcije, a od 721 neutvrđene nepravilnosti osnovano se sumnja kako od 271 nepravilnost ima obilježja kaznenog djela. Podnesena je 71 kaznena prijava, no ako se uzmu u obzir zastarni rokovi, tada za svu štetu nastalu u privatizaciji nema odgovornih i neće biti kažnjenih. Iako je evidentno da je političkom voljom stvoren zakonski okvir za privatizaciju kako se ona dogodila, mišljenja smo da ovaj Sabor nema pravo to pasivno primiti na znanje i bespomoćno konstatirati da se tu ništa ne može napraviti. Šteta je nanešena ne izvanzemaljcima nego radnicima, građanima ove države. Zadržati se samo na konstataciji i prihvatiti nemoć znači da će ovaj saziv Sabora ući u povijest po tome što je svojom nemoći legalizirao najveću pljačku u novijoj hrvatskoj povijesti. Stoga smo mi u klubu Hrvatske seljačke stranke nakon završene rasprave predlagali određene zaključke koji bi obvezivali Vladu Republike Hrvatske na poduzimanje mjera kojima bi se djelomično nadoknadila šteta koja je u privatizaciji nastala. Prijedlog tih zaključaka temelji se na izvješću Državnog odvjetništva koje je jasno ukazalo da je obeštećenje moguće. Nakon dugotrajnog usaglašavanja ovaj Sabor je donio zaključke na svojoj 17. sjednici dana 15. prosinca 2005. godine. Zaključcima se obvezuje i Državno odvjetništvo i Hrvatski fond za privatizaciju da pokrenu postupak poništenja pretvorbe u društvima u kojima postoji osnova za pokretanje ništavosti rješenja o pretvorbi, odnosno da pokrenu kod nadležnih sudova odgovarajuće postupke radi utvrđivanja ništetnosti ugovora zaključenih u procesu pretvorbe i privatizacije te oduzimanja nezakonito stečene imovine. Obvezali smo i Hrvatski fond za privatizaciju da pokrene odgovarajuće postupke radi povrata protupravno stečene imovinske koristi od strane fizičkih i pravnih osoba u postupku pretvorbe i privatizacije. Donijeli smo zapravo cijeli niz zaključaka, ali po svemu sudeći, gotovo već uobičajeno zaključci Hrvatskog sabora se ne poštuju. Pa ako se ne poštuju zaključci tada je potrebno donijeti izmjene i dopune Zakona iako se niti sa provedbom zakona također mi u Hrvatskoj baš ne možemo pohvaliti. Da li će ovaj Zakon biti prihvaćen dakako da ovisi o političkoj volji, prije svega parlamentarne većine. Stoga nam je on i određena vrsta testa. Koliko smo spremni i odlučni ispraviti greške koje su počinjene početkom i sredinom 90-ih, a čiji je početak rješavanja započet donošenjem Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije i obavljenom revizijom. Netko zakonom nadležan morao je utvrditi činjenično stanje. Zakon je rekao da je to Državna revizija. I mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke smo bili nestrpljivi i postupak revizije nam je dugo trajao. Međutim, sada je utvrđeno tko je što i kako učinio, došlo je vrijeme da dođe naplata računa. Ovaj Prijedlog zakona upravo tako i gledamo i sudeći po mišljenju onih koje još uvijek zanima da li će biti odgovornih, a to su prije svega oni koji su ostali bez svojih radnih mjesta, predstavljat će zadovoljštinu za sve što su do danas pretrpjeli. Hvala.
Hvala. Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Ivan Čehok. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Nema nijednoga zakonskoga prijedloga, ni jedne društvene i političke teme o kojoj se više raspravljalo u ovome Saboru, u ovoj sabornici, o kojoj su se lomila koplja manje žešće ili žešće, o kojoj se licitiralo u predizbornim kampanja, gotovo svim od teme privatizacije. Hrvatska je do 90. godine bila u tehnološkom, industrijom, financijskom ukupnom gospodarskom pogledu daleko ispred svih tranzicijskih zemalja. Gledali smo doduše nešto o leđa Slovencima ali smo još uvijek imali daha da im dišemo za vrat i trsili smo se, nadali smo se da ćemo ih dostići. Bili smo tehnološki dosta investirani, bili smo i otvoreni svijetu. Danas nažalost su sve tranzicijske države po stopi gospodarskog rasta ili većina njih po stopi industrijske proizvodnje, po stopi novih proizvodnih ulaganja daleko ispred nas. Slovenci pak s kojima smo gotovo trčali rame uz rame danas su barem nekoliko kruga na tom zamišljenom trkalištu ispred nas. Trebat će nam 10-ak godina da dostignemo njihov standard. Prema tome, prokockali smo i profućkali smo uzalud sve ono što su generacije stvarale i danas imamo otprilike ovakvo stanje. Ljudi koji su se okoristili položajem, političkim ponajviše u pretvorbi, oni koji su najviše zapravo i pokrali i popljačkali u pretvorbi danas su ugledni poslovni ljudi. Naši sudovi i pravosuđe bavi se pogrešnim parkiranjem ispred industrijskih kompleksa dok su cijeli ti industrijski kompleksi odlazili. A mi, gospođe i gospodo, htjeli to priznati ili ne, mi zabavljamo narod i mi zapravo ulijevamo narodu lažnu nadu da će se nešto tu promijeniti. Ili da postoje načini, da postoje pravni mehanizmi kojim će se to stanje prebrisati i kojim će se sve vratiti tamo negdje na početak 90-ih. Nema tih pravnih instrumenata i mehanizama. Ono što smo možda i mogli još iskoristiti nismo iskoristili. I mi praktično ovome narodu taj duh utopije koji je zapravo svojstven čovjeku bilo kao pojedincu bilo kao zajednici pokušavamo na neki način vratiti, pobuditi duh nade. Međutim, mislim da i naši građani znaju da od toga nema velike koristi i da zapravo su sve ove naše rasprave, sav ovaj naš administrativni zakonodavni optimizam obrnuto raspirni i zapravo našoj moći da kao saborski zastupnici nešto učinimo. Svi rokovi ili većina rokova za 80% evidentiranih anomalija ili nezakonitosti ili pogrešno provedenih privatizacija su već zapravo prošli. Ima još nekoliko pravnih mehanizama gdje se možda u manjem broju slučajeva još može intervenirati. Međutim, nažalost, većina toga, o tome vam govori evo i u intervjuu i novi šef USKOK-a, većina tih pravnih mehanizama praktično je zastarjela, odnosno posve paralizirana. Ono što je najvažnije pri tom reći da smo mi izvrsno uočili, detektirali, utvrdili stanje. Međutim, nitko nije imao snage ni volje da se s tim stanjem pozabavi. Mi smo kao oni koji spoznaju stvarnost, ali zapravo ih stvarnost ne zanima odviše. I tu bez obzira koja Vlada bila, bez obzira hoćemo li se vratiti u 90. ili u 2001., nijedna Vlada zapravo nije imala snage, nije imala volje pozabaviti se tom stvarnošću, spoznati, detektirati, revizijski utvrditi ne zato da bi se utvrdilo i da bi to negdje stajalo u nekim arhivima nego zato da bi se djelovalo. Pa spoznaja je zapravo uvjet akcije, koliko god da smo pragmatični ili pozitivistički, ali spoznaja iza koje ne slijedi akcija i djelovanje zapravo je spoznaja koja nas samo opterećuje, koja nas samo frustrira. I zato jest narod ovoliko frustriran. Prema tome, dok s jedne strane imate danas one koji su se okoristili, koji su popljačkali kao ugledne građane dok s druge strane imate pravosudni sustav koji se bavi pogrešnim parkiranjem, da to tako nazovem, dok cijele tvornice iza tih parkirališnih mjesta nestaju. S treće strane imate nažalost 300 i nešto tisuća nezaposlenih i činjenicu da je Hrvatska danas na 65% predradne industrijske proizvodnje. I to je nešto što mi više ne možemo promijeniti, nema takvog načina redistribucijske pravde i pravednosti koja bi danas bilo kakvom redistribucijom, bilo dobra, bilo financija, bilo društvene pravde mogla na neki način stvari vratiti na početak, odnosno ponovno utvrditi i provesti određena načela pravde jednakosti i pravednosti u ovome društvu. I zato nemojmo buditi lažne nade, zato nemojmo uvjeravati građane u nešto što nećemo moći učiniti. Mi bismo se kao klub pri tom i složili da se zastara na neki način ukine za ovakve delikte, nije moguće potpuno ukinuti, svi znamo iz pravnoga sustava, dakle trebalo bi tu možda na nekakav drukčiji način utvrditi za koja točno djela se ukida zastara, dakle složili bismo se s time, međutim činjenica da ni taj pravni mehanizam i njegovo ukinuće neće zapravo djelovati da se deparalizira ili da se ponovno stavi u funkciju svi oni ostali drugi paralizirani mehanizmi. Većina te dokumentacije više ne postoji jer vi svi znate da po zakonu se u arhivima, u pismohranama ne čuva dokumentacija ili veliki dio dokumentacije, ali na žalost i to želim reći posve otvoreno većina te privatizacije koja je nama sumnjiva je zapravo bila provedena u skladu s nekim od tadašnjih zakona, zapravo su tadašnji zakoni omogućavali nemoralnu privatizaciju. Tada su zakoni bili iznad morala i to mi moramo danas priznati i nema toga premda su se svi junačili, premda su svi busali u prsa sjećam se samo kampanje sadašnjega predsjednika, gospodina Mesića koji je u Varaždinu izjavljivao "zatvori u Lepoglavi bit će puni kad mi provedemo reviziju", nije se na žalost dogodilo ništa. Koalicija od 2000. godine također vikala i junačila se kako će na 1. sjednici Sabora donijeti zakone o reviziji, kako će se sve podvrgnuti nadzoru, međutim i to se nije dogodilo i to je jedan od razloga zbog čega smo i mi sjećate se kao stranka izašli iz te koalicije. Sada u ovoj izbornoj kampanji se također govorilo o reviziji, opet zapravo pokušavamo na neki način zamazati oči javnosti, budimo jednom toliko otvoreni i recimo ovome narodu da nema više ispravljanja nepravde koja će tako ispraviti nepravdu da neće napraviti i nove nepravde i da zapravo su većina pravnih mehanizama koje smo mogli potegnuti, kojima smo se mogli poslužiti zapravo danas posve paralizirani. Prema tome, mi nismo protiv revizije svega onoga što je moguće revidirati, mi jesmo za to da Državno odvjetništvo, da revizija, Državna revizija koristi svoje zakonske ovlasti, mislimo da ne treba više još i Vladi davati te ovlasti, ali još jednom ponavljam mislim da već naši građani to znaju, od toga velike koristi i veće društvene pravde na žalost više biti neće. Tome nismo mi krivi kao zastupnici, nego više izvršna vlast koja je imala mehanizme, koja ih je trebala koristiti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče. Ispravljam više netočnih navoda uvaženog kolege Čehoka. Kaže gospodin Mesić je govorio da će se vratiti novac, da će se napuniti zatvori i gospodin Čehok je to govorio jer je on bio u koaliciji koja je baš na pretvorbi i privatizaciji dobila izbore 2000. godine, a nije čak ni Zakon o privatizaciji promijenila. Drugi netočan navod da se daju lažne nade. Ne daju se lažne nade, nego samo u zakon stavljamo pravne institute koji jesu da se uporabe na utvrđeno činjenično stanje, a tome i jest problem što nitko do sad nije imao snage sankcionirati utvrđeno činjenično stanje. Prema tome, postoji mogućnost, postoje pravni instituti i može se provesti. Mi ćemo provesti, Čehok sigurno neće. Hvala.
Poštovani zastupnik Miroslav Rožić, ispravak netočnog navoda.
Dakle, gospodin Čehok je u ime, doduše govorio u ime svoga kluba i spominjao lažne nade i zamazivanje očiju narodu, ali moglo bi se zaključiti da je mislio i na predlagača pa onda ispravljam netočni navod. Prije svega nije točno da je nastupila zastara za 80% kao što je on rekao, nego za više od 90% kaznena, zastara za kazneni progon, međutim protuzakonito stjecanje imovine se još uvijek zove i u ovoj državi pljačka i iako je kazneno zastarjelo rezultate te pljačke se može i mora sankcionirati.
Klub zastupnika HSU. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, sad samo da počne klub. Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Mora jedan klub, mora gospodine Rožić, mora jedan klub imati nakon ispravka da, sad je nakon ispravka. Tko je bio prije sada vas? Tko je u ime kluba? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] A gospodin Čehok je bio u ime kluba HSLS-a? … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro. Znači vi ćete u ime predlagatelja onda? Dobro. Izvolite.
Hvala lijepo. Mislim da je kolegi Čehoku ostao govor ovdje, dat ću ga ja predsjedniku. Dopustite mi gospođe i gospodo doista, javio sam se u ime predlagatelja zato što mi se čini da se pomalo rasprava skreće u jednom posve drugom pravcu. Mi ovdje ne razgovaramo o pretvorbi i privatizaciji jer su tu mnoge stvari doista neupitne i već je ovdje potrošeno strahovito puno vremena u ovome Saboru da bi se dale ocjene o pretvorbi i privatizaciji iako je i pretvorba i privatizacija, a kasnije i njihova revizija pokazala da su izvršena zapravo jedna prvobitna akumulacija kapitala i to na nemoralan, ali što je mnogo važnije za pravnu državu na protuzakonit način. Dakle, mi više ovdje doista ne trebamo spominjati moralnost pretvorbe i privatizacije i sve implikacije koje nosi sa sobom takva jedna ocjena, nego želimo i zato smo dali prijedlog ovog Zakona raspravljati o onim privatizacijskim, onim privatizacijama koje su izvršene protuzakonito s obzirom da zakon kakav god on bio ili jest. Dakle, možemo ga ocjenjivati moralnim, nemoralnim, efikasnim, neefikasnim, ovakvim i onakvim i te su ocjene već čute tisuću puta ali je nepobitna činjenica da je revizija, Državna revizija utvrdila da je i uz takav zakon kojeg nazivate i nemoralnim i ovakvim i onakvim 95,18% privatizacija izvršeno protuzakonito, protiv takvog zakona kakav god on bio. I to je naprosto nepobitna činjenica utvrđena državnom revizijom. I nad tim se jednostavno ne mogu zatvarati oči i reći eto pojeo vuk magare. Nastupile su zastare itd. jer to zapravo znači legalizaciju pljačke u ovoj državi. Prema tome, znači dok su jedni ljudi u ovoj državi Domovinski rat doživljavali kao priliku za konačno stvaranje Hrvatske države drugi su ga doživjeli također vrlo revolucionarno. Otvorila im se mogućnost da se dočepaju najvećeg tada postojećeg bogatstva onog u društvenom vlasništvu i to protuzakonito i nikome ništa. Nužno je to dakle uzrokovalo jasno i mnoge podjele u našem društvu koje se danas odražavaju na gotovo svim područjima života i to je naprosto činjenica. Vidljivo je da su se dosadašnje državne političke elite svrstale na stranu manjine koja raspolaže sa upitno stečenim bogatstvom, sa upitno stečenim dobrima. I to ne upitno stečeno po mojoj ocjeni ili Kluba HSP-a nego po ocjeni državne revizije. Naravno, to je sve na štetu hrvatskih građana imajući u vidu jasno takvo stanje onda nam postaje jasno zašto je u ovoj državi više postupaka pokrenuto protiv hrvatskih branitelja nego protiv hrvatskih tajkuna ili ljudi koji su na nezakonit način stekli svoje vlasništvo. To je naprosto činjenica. I kada smo govorili o broju kaznenih prijava podnesenih Državnom odvjetništvu mi smo ovdje vrlo nedavno imali izvješće o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije, nije tome prošlo niti dva mjeseca, to smo izvješće imali ovdje. I u tom izvješću doista piše ono što kaže kolega Hebrang da je podneseno tisuću 400 i ne znam koliko prijava kaznenih. Da, ali je po tih tisuću i 400 i nekoliko kaznenih prijava pokrenuto samo 18, slovima i brojkama 18 kaznenih postupaka od strane Državnog odvjetništva. I to je ono što je zapravo zaključak. Iz toga se nameće zaključak da mi zapravo želimo zaboraviti to što se dogodilo ali ne sa pozicije moralnosti, ne sa pozicije kaznene odgovornosti nego sa pozicije jedne eklatantne pljačke koju mi navodno ne možemo a zapravo ne želimo sankcionirati, ne kazneno nego oduzimanjem nezakonito stečenim dobrima. Prema tome, da je tada na sceni doista jedno slijeganje ramenima u vezi pretvorbe i privatizacije relativiziranje svih nepravilnosti i pokušaja podmetanja najvećeg stvarnog problema u hrvatskom društvu pokazuje i objedinjavanje tih izvješća koje smo imali u jednu točku. Ja ću vas podsjetiti, to su bila očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju na Izvješće Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije, Izvješće o pokrenutim postupcima i poduzetim radnjama, podaci o gotovinskim plaćanjima za kupnju dionica, udjela i izdavanje suglasnosti za zalaganje imovine, Izvješće o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije, Izvješće Hrvatske narodne banke o procesu osnivanja odnosno preoblikovanja banaka i dionička društva ili društva s ograničenom odgovornošću koje je provedeno na temelju Zakona o bankama i drugim financijskim organizacijama, Izvješće Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka u svezi sa izvješćem Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije. Sva četiri izvješća pod a, b, c i d. u jednoj točki dnevnog reda i nakon što se to odradilo negdje oko 9 sati navečer bez prisustva javnosti ništa od toga. I mi kao klub doista ne mislimo nikome zamazivati oči, doista ne mislimo nikome ulagati bilo kakve lažne nade nego doista najiskrenije želimo postaviti pitanje vama i hrvatskoj javnosti da li se pljačka koja je izvršena ako je nastupila zastara za kaznenu odgovornost može ipak ispraviti na neki način. Ja sam osobno uvjeren da može. Jer, gospodine Čehok ako netko ukrade auto, prekuca mu brojeve i vozi se s njim nekoliko godina pa otkriju njegovu krađu nakon što je nastupila zastara za to kazneno djelo hoće li mu oduzeti auto ili će mu ga ostaviti. Naravno da će mu ga oduzeti. A mi ovdje sada tvrdimo da ne postoji mogućnost i da ne postoji način da to isto učinimo sa onim što je zapravo ovu državu dovelo na praktički u jednu totalnu dešperaciju i cijelo gospodarstvo. Naime, nalazi Državnog ureda za reviziju u proteklih nekoliko godina jasno i nedvojbeno pokazuju da je privatizacija izvršena u 95,18% protuzakonito ili uz nezakonite radnje. I ovo opće prihvaćeno mišljenje o nepravednosti tog zakona mi možemo o tome raspravljati koliko god hoćemo ali i o nemoralnosti. Međutim, treba sankcionirati tu nezakonitost. I za kraj, dopustite mi. Posve je nedvojbeno i mislim da tu nitko ne može dignuti pločicu ispravka netočnog navoda da ako za nešto ima volje tada ima i načina. I ne prihvaćamo kao klub argument nema načina jer to zapravo ništa drugo ne znači nego nema volje. Bivša i sadašnja vlast očito nije imala volje, snage, želje ni znanja rješavati i sankcionirati pustoš i pretvorbe i privatizacije. Naravno, mi smo uvjereni da se u ovakvom okruženju da se sve gura pod tepih neće dogoditi nikakav gospodarski uzlet te da će se nesposobnost i nadalje još neko vrijeme prikrivati prodajom i pretvorbom preostalog državnog vlasništva. Ali pitanje je do kada. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak gospodin zastupnik Ivan Čehok. Izvolite!
Ispravio bih navod poštovanog kolege Rožića. Točno je ako se ima volje ima se i načina, ali poteškoća je u tome s vašim prijedlogom što vi taj način niste predložili. Dakle, vi predlažete da na temelju nečega što se zove Nalaz Državne revizije netko nekome oduzme imovinu. To je nemoguće u pravnoj državi. Još jednom ponavljam da i ja smatram da je bilo pljačke ali je se treba ispraviti na zakoniti način jer ako ispravljamo nešto što je nezakonito na nezakonit način onda i mi činimo nezakonitu radnju. Prema tome, niste predložili način što pokazuje da možda i vi nemate volje.
Hvala. Povreda Poslovnika gospodin Pero Kovačević.
Pa poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Čehok je povrijedio Poslovnik i, jer je prekršio članak 209. ispravljajući netočan navod, a nije ni pročitao zakon i zato može tako i govoriti. Hvala lijepa.
Ne znam da li je pročitao ili nije pročitao, ali kad klubovi govore onda jedini način kako se može reagirati je ispravak netočnog navoda jer nema replike. Pa kako je to bilo onako više-manje je li do sada takva praksa koju ja ne odobravam, ali je podnosim onda šta ću sad je li? Idemo dalje. U ime Kluba Hrvatske stranke umirovljenika gospodin zastupnik Josip Sudec. Izvolite.
Dame i gospodo ljuta rana liječi se ljutom travom. Kaže narod. Mi umirovljenici smo posebno osjetljivi na proces pretvorbe i privatizacije. To je naš minuli rad. On je u velikom dijelu preminuo. Mi bi željeli da ga na određeni način oživimo. Jedan od tog ili od tih načina je i prijedlog koji je predložio Klub Hrvatske stranke prava. Međutim on predlaže izmjene i dopune. Ja otvaram novu mogućnost. Mi bi morali ili mogli, ako ima volje, mi bi mogli donijeti i novi zakon o privatizaciji i u taj zakon ugraditi i druge institute koji se nisu u praksi pokazali najučinkovitijim. Sve dosadašnje rasprave koje smo vodili oko državne revizije, državnog odvjetništva posebno pučkog pravobranioca isticali smo nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji. Donijeli smo zaključke, prijedloge. Ostalo se na tome. Da li treba učiniti novi korak? Mislim da je potrebno da učinimo novi korak. Mi ćemo dati podršku ovom Prijedlogu. Željeli bi ga imati u drugom čitanju sa još prijedloga koji u međuvremenu će se izdiskutirati. Mi očekujemo učinkovite akcije državnih institucija jer dosadašnji rezultati, nasljeđivanju stanja u privatizaciju nisu ispunili naša očekivanja. U narodu ostaje uvjerenje da je loša privatizacija, nije događaj slučaja. Već da se u svemu našla spregu politike. Kažemo da smo nemoćni. Pa mi smo najvažniji organ u Republici Hrvatskoj. Mi smo politički najodgovorniji. Mi donosimo zakonske propise. Zašto da ne donesemo zakon koji će privatizaciju i čitava, čitav postupak učiniti transparentnim i efikasnijim, učinkovitijim. Ako Vlada Republike Hrvatske je osigurala uvjete državnih organa i državnih institucija onda se postavlja pitanje: A zašto one ne rade svoj posao? Izgleda da je netko ovdje zatajio. Preko 1400 imamo nezakonitosti, podnosimo 40, svega 40 optužnica i svega 18 je prihvaćeno. Prema tome nesrazmjer je između onog što se u praksi dešavalo i onog što je u stvarnom sudskom postupku. Nepojmljivo je da država svoju imovinu brani slabije nego što brani privatnik svoju. Ako netko želi uzurpacijom doći u posjed moje privatne imovine onda to mora nesmetano koristiti 30 godina. Ako je taj rok na privatnom planu tako dugačak zašto i država sebi ne daje duži rok s time da ovo što je učinjeno u pljački nema roka zastare. Pljačka je pljačka. Nešto što je ogavno u ovom društvu, čega se, čega se naš narod ježi. Bilo bi dobro da ovu materiju sankcioniramo na način kako je predložen ili još kvalitetnije i da skinemo jedanput onaj loš okus gorčine da narod opet ne kaže: Diskutirali ste u Saoboru, slažemo se s vama ali izgleda da je maca popapala. Trebalo bi tu macu, toj maci stati na kraj. Ne trebamo ići za time da sve bude onako kako ne želimo. Još jednu primjedbu. Što radi Hrvatski fond za privatizaciju? Saborski odbor koji bi trebao da vrši nadzor ili nadzorni odbor održao je samo konstituirajuću sjednicu u dvije godine. Zar nema posla za nas ako kažemo da se tamo vrše neke radnje koje su na rubu zakona ili koje su nezakonite? Ajde pokušajmo na tom planu učiniti više. Hvala.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik, a da u ime kluba. U ime Kluba je gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite. SDSS-a.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Klub SDSS-a će podržati ovaj prijedlog za izmjenu odnosno za dopunu Zakona o reviziji i pretvorbi privatizacije od strane Hrvatske stranke prava. Ujedno moramo kazati da nam je žao što ova dimenzija nije došla i od stranke koja barem nominalno treba imati veću socijalnu osjetljivost nego što je to Hrvatska stranka prava. Ovo naime nije samo pitanje pravne države. Niti samo pitanje zakonitosti. Ovo je prije svega socijalno i razvojno pitanje. Da li se naime na osnovi ovako provedene pretvorbe i privatizacije može graditi socijalno osjetljiva država? Da li se na osnovi ovako provedene pretvorbe i privatizacije može imati vlasnike koji će respektirati minimalne elemente socijalne osjetljivosti? I u tom smislu ono što je obaveza države respektirati barem elementarne stvari kao što su porezi, kao što su plaće, kao što je radni staž, kao što je reguliran status zaposlenika i sl. jer onaj tko je to uzeo na ovaj način na koji je uzeo sasvim je sigurno da neće imati nikakvu socijalnu osjetljivost prema onima koji su još eventualno ostali raditi za njega. U tom smislu to doista nije samo pitanje zakonitosti ili nezakonitosti. To je doista pitanje da li mi u državi možemo imati elementaran mentalitet socijalne pravde i socijalnih prava. Drugu stvar koju bih htio kazati jeste da li se ovako na ovaj način provedene pretvorbe i privatizacije u kojem nije bilo kriterija da li netko doista ima neku vrstu razvojnih programa, da li netko doista ima potrebna i neophodna sredstva da bi mogao ili oživjeti ili dalje razvijati proizvodnju ili usluge ili bilo šta drugo što je posredstvom firme koju je u procesu pretvorbe i privatizacije stekla ili stekao, da li doista to može upregnuti u neophodne razvojne programe ili to može naprosto pretvoriti u sredstvo za dodatno zarađivanje i prihodovanje novca od kojega niti jedinice lokalne samouprave i županije, niti država, a niti zaposlenici niti država u cijelosti neće imati nikakve koristi. I budući da oba ova pitanja vise kao namakli mačevi nad glavama nas ovdje i države, onda se dosita postavlja pitanje ovo koje je pokrenuto ovdje o pravdanosti još jedanputa toga da se vidi gdje su stvarni limiti i gdje su stvarni uzorci u pogledu onoga što blokira bilo razvojnu, bilo socijalnu dimenziju unutar ovoga društva. I iz toga razloga, odnosno iz ta dva razloga klub SDSS-a će podržati, podržava ovu raspravu i podržava to da se ova rasprava provede u još jednom čitanju. Naime, sasvim je sigurno da ni ono elementarno što u ovom trenutku mi postavljamo pred sebe, a to je vladavina prava, zakonitost, neće moći biti osigurana samo tako što ćemo … [[Govornik se ne razumije.]] podvlačimo crtu pa od danas ćemo imati pravnu državu. A to što smo do jučer imali, kako je bilo tako je bilo. Tako nažalost, i kad bismo doista htjeli i kad bismo imali doista takve snage, to nije moguće uraditi. Nije moguće uraditi naprosto zato što se akteri, mentalitet i ponašanje onih koji su stekli na nezakonit način neće moći promijeniti. Niti se može promijeniti. A to je važno i zbog toga, zbog onoga što nam zapravo još uvijek predstoji. A na mnogim područjima, u mnogim segmentima, a ja ću sad govoriti o područjima od posebne državne skrbi. Još uvijek imamo kakve takve, doduše sirotinjske državne imovine o kojoj država još uvijek skrbi, čiji je vlasnik, ali koja još uvijek na ovaj ili onaj način ili u rukama ili u dispozitivu ljudi koji ne mogu i ne žele napraviti s time ama baš ništa, podignu kredit od Hrvatske banke za obnovu i razvoj za razvijanje stočarskog fonda i stočarske proizvodnje npr. u Goričevcu, na području Općine Donji Lapac, a novac umjesto da završi na tom području od posebne državne skrbi završi u Međimurju. A projekt koji se trebao razvijati tamo, umjesto da ide u pravcu stočarstva razvija se u pravcu ograničenoga, ne ograničenog simboličkog tek toliko da se vidi kao da je nekakav novac utrošen peradarstva koje nakon dva tjedna također prestane i od kojega također nema ništa. A država ulaže novac, osigurava novac, najprije posredstvom kredita, poslije posredstvom kamata. Na kraju posredstvom oslobađanja od određenih davanja s obzirom da je riječ o području od posebne državne skrbi, brdsko-planinskom području, područje koje je pogranično. I na kraju, novac ode negdje drugdje. Ima li država voditi u takvim slučajevima istragu o zakonitosti takvih postupanja? Ne da ima, nego mora. E sad ću reći zašto mora. Ako u takvim segmentima država nije vjerodostojna, ako u takvim segmentima država nije država pa kako onda od običnih ljudi možemo očekivati da ima snažan, kredibilan odnos prema svojoj državi. Pa ne možemo. Ne možemo. Prema tome, ako hoćemo doista učvrstiti povjerenje u odnosu između građana i države, državnih institucija i građana, onda država u ovakvim segmentima mora djelovati kao ona koja štiti opći interes, koja štiti zakonitost i koja štiti ono što je posebno ovdje netko istakao neke temeljne vrijednosti ljudi. Ljudi doista misle da je država uzela na privremeno raspolaganje nečiju imovinu zato da bi ju dala lopovima i podijelila ljudima koji će ovako ili onako bez ikakvih kriterija moći s time raspolagati. I u tom smislu stvar doista ne bi trebala završiti na način na koji izgleda kao da će završiti. Da ne bi izgledalo kao da smo u vrijeme socijalizma u Sovjetskom savezu u prvim decenijama imali junaka socijalističkog rada Stahonova i da smo imali razdoblje stahanovštine u kojima su, koji je on bio uzor socijalističkog rada i prikupio stotine ordenja za najbrže zidanje ciglama u postupcima podizanja tvornica ili kuća ili naselja. A s druge strane da imamo kod nas jednu vrstu kutlovštine, a to znači imamo čovjeka kojem je određeno da bude ova ili ona vrsta pedra kojeg treba objesiti i kojem će se vidjeti da je stvar sa privatizacijom i pretvorbom zapravo razriješena. Država je funkcionirala, sankcionirala je one koje je trebala sankcionirati i to je sve. A mi znamo da to nije tako. I mi znamo da se takvim simboličkim gestama naprosto ne zavodi niti mehanizam vladavine prava, niti se stvara socijalna osjetljivost, niti se stvaraju uvjeti za ono što nazivamo razvojni potencijal i razvojne mogućnosti. U tom smislu sasvim je jasno da oni koji su uspjeli stvoriti, oni koji su uspjeli razviti, oni koji su uspjeli na osnovi i ovako provedene privatizacije stvoriti nešto za opću korist da takvi ljudi naravno mogu biti predmet različitih istraga, s obzirom na zakonitost aktualnih radnji. Ali sasvim je sigurno da nitko ne ide i ne zahtijeva i to nisam ni shvatio iz ovoga zahtjeva koji ide iz kluba HSP-a za nekom vrstom novog jakubinizma. Ne. Nego naprosto jačanje mehanizama osjetljivosti prema zakonitom radu, zakonitom postupanju, a ne da se mentalitet iz pretvorbe i privatizacije prenosi i na upravljanje, da se pretvori i na rukovođenje i da se pretvori na način odnosa prema radnicima i prema državi, prema tome da se ne daje ni državi, da se ne daje ni radnicima. Jer onako kako je stečeno, tako se dalje treba i gospodariti s time. Tome treba stati na kraj. To, ne znam gdje je kolega Čehok, ali to nije nešto što je prošlo. To je još uvijek živo i to je još uvijek tu. I iz toga razloga ovaj zahtjev ima smisla. Ne zato što mi možemo proliveno mlijeko kao što je netko nekada jedan od ministara u nekoj bivšoj Vladi rekao, ne možemo ga skupiti pa ga vratiti u razbijenu čašu ili u razbijeni vrč, ali je sasvim sigurno da možemo učiniti sve da se vrčevi dalje ne razbijaju i da ljudi nemaju osjećaj da na jednoj strani imamo bahate i bogate, a na drugoj strani cijelu naciju koja je zapravo siromašna i to je naša obaveza. Zahvaljujem. Kažem još jedanputa, klub SDSS-a će podržati ovaj prijedlog, posebno da ide u pravcu drugog čitanja kako bismo doista učinili sve, da oni nalazi i Državne revizije i oni nalazi Državnoga odvjetništva mogu dobiti podršku ovoga Sabora i mogu biti ohrabreni kako u pogledu zakonitosti, a tako što se mene tiče još više socijalne osjetljivosti i razvojne osjetljivosti kojoj ovaj Sabor također treba voditi računa. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja nakon što su klubovi iznijeli svoja stajališta, će se obratiti predstavnik predlagatelja, gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo nakon izlaganja predstavnika klubova, svih osim kluba SDP-a neznam zašto oni šute, volio bih čuti i njihovo stajalište. Naime kažem to zbog toga ako se svi sjetimo izborne kampanje za parlamentarne izbore 2000. godine u kojoj je bio i Čehok u toj koaliciji, onda je bila poruka sljedeća, napunit ćemo zatvore, sav novac koji je iz Hrvatske izašao van, a spomenuli su se tu iznosi 8-9 milijardi kuna, možda je bilo i dolara, vratit ćemo natrag. Na žalost ta vlast, kao ni ova sadašnja nije imala snage čak promijeniti Zakon o reviziji, ne o reviziji nego o pretvorbi i privatizaciji. Istina za volju donesen je Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Tim zakonom o kojem mi sada i raspravljamo, o njegovoj dopuni, omogućeno je bar nešto to je istina. Omogućeno je da Državna revizija u ovih 1556 slučajeva u nadzoru utvrdi je li nešto zakonito ili nezakonito privatizirano i utvrđeno je da je od 1556 slučajeva nezakonito, riječ o nezakonitoj pretvorbi, odnosno privatizaciji, u 1481 slučaj i samo 75 je zakonito provedeno. Prema tome što je manjkavost toga zakona? Manjkavost toga zakona je ono šta je tu predloženo, da se na utvrđeno činjenično stanje primijene sankcije. Evo to je bit ovoga zakona. Ako nešto smo već utvrdili, a jesmo utvrdili, onda ajmo primijeniti sankcije na tako utvrđeno činjenično stanje. Ne radi se ovdje o nacionalizaciji, nacionalizirati znači oduzeti od vlasnika, konfiscirati i sve drugi instituti. Ovdje se radi samo o tome da je nešto nezakonito stečeno, da nešto jamljeno nikada ne može postati zakonito i znači onome koji to ima u posjedu, a nije ni dobar posjednik, nije platio ništa, država uzima natrag svoj dio i ništa se tu ne događa osim da ovih 1% koje je jamio, koje je dok su hrvatski branitelji branili Hrvatsku državu, oni su pljačkali Hrvatsku državu i samo se uvodi tu reda, znači nema više, oni sada glume mecene, oni imaju elitizam, ovo-ono, oni sada na sve stvari se pozivaju, dalje obespravljuju radnike, kažu što će radnicima pola sata odmora, neka rade. Što će radnicima ugovor na neodređeno vrijeme, daj mu to svakih 4-5 mjeseci mijenjajmo. Zašto radnici ne bi radili nedjeljom, neka rade, nećemo ih platiti. Prema tome evo, to je sad taj, oni moral promiču u Hrvatskoj i mi samo tražimo ono što već u pravu postoji, postoji znači institut ništavosti i uvodimo još novi institut ovjere vlasništva. Ako si platio ovih 75 o.k. ovima drugima, ako si platio milijun kuna, a trebao si 20 milijuna kuna, pa nisi vlasnik, ali taj dio što si platio ti se prizna vlasništvo. Prema tome ovo je, pazite svojevremeno je to se mora priznati, klub SDP-a je dao jedan svoj prijedlog u smislu sankcioniranja svega toga, ali je bitna razlika između našeg i njihovog prijedloga. Znate zbog čega je bitna, oni idu na institut bogaćenja bez pravnog osnova, to znači priznaju vlasništvo i onda platiš kaznu. E mi ne idemo, mi ne priznajemo vlasništvo. Pa ne možemo nekome priznati vlasništvo ako ništa nje platio, ako je uzeo. Prema tome, znači da ne bi dalje govorio, stvar je tu jasna. Hrvatski ljudi od nas traže da ovaj saziv Sabora kaže, mi imamo volje, mi hoćemo, prisilit ćemo sve i u Vladi i u sudstvu i u Državnom odvjetništvu, svim strukturama da konačno počnu primjenjivati zakon. Znači prisilit ćemo. Prisilit ćemo ih, mi smo ti koji imamo na to pravo, ako je parlamentaran sustav onda krenimo od nas i nemojmo žmiriti i imati zatvorene oči na ovo sve što nam se događa. Prema tome drago mi je znači da su svi klubovi osim kluba HDZ-a koji je za to, ali smatra da su dovoljni zaključci. Nisu dovoljni, na žalost bilo bi dobro da su dovoljni zaključci i Čehoka, ali on je slučaj za sebe tako da ga ne bi ni komentirao. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Riječ ima gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Odmah na početku reći ću glasno i jasno da oko toga ne bi bilo nikakve dvojbe. Snažno podržavam ovaj zakonski prijedlog koji upućuju u saborsku proceduru kolege pravaši. Raduje me isto tako kada vidim da on nema protivnike u ovom Parlamentu, protive se jedino Vlada i gospodin Čehok. Nema teme u Hrvatskoj koja pobuđuje veći interes javnosti od teme pretvorbe i privatizacije. Zbog čega? Zbog toga što svi znaju, što to apsolutno nikome ne treba dokazivati da je ta pretvorba i privatizacija kako je provedena u Hrvatskoj bila originalna pljačka. E nije ona je bila osmišljena, planirana, pripremljena i provedena. Od onog momenta kada je predsjednik Tuđman rekao naš je program, državni program 200 bogatih obitelji počela je priprema. Izmijenjeni su zakoni, doneseni su zakoni, smanjeni su zastarni rokovi, sve se pripremilo da ta pljačka, da se ona nikada više ne može sankcionirati i ona je tako i provedena. Potpuno se slažem sa ocjenom stanja koju predlagatelji ovdje iznose u Prijedlogu zakona. Pretvorba i privatizacija nije niti s jednog od najvažnijih stajališta, moralnog, zakonitog, političkog, ekonomskog i socijalnog postigla očekivani pozitivni utjecaj na kvantitativni i kvalitativni ukupni gospodarski razvoj. Upravo suprotno, postignut je potpuno negativan utjecaj, počev od pljačke i grabeža do gubitka preko 400 tisuća radnih mjesta i osiromašenih radnika, seljaka i 99% građana Hrvatske. To što su ovdje predlagatelji napisali u ocjeni stanja, to o pretvorbi i privatizaciji misle svi u Hrvatskoj. O tome, ako i o čemu drugom postoji konsenzus. Naravno, od tog konsenzusa, kao što vidimo odudara Vlada, odudara HDZ i to nije prvi put. To nije prvi put. Nakon 2000. godine HDZ je rekao tadašnjoj Vladi Ivice Račana, dajte, dajte taj popis od tih 200 bogatih obitelji. Naravno, postavili su pred Vladu zahtjev koji se nije dao tako jednostavno ispuniti. Jer 200 bogatih obitelji, to je simboličan poziv predsjednika Tuđmana kako treba izgledati privatizacija i pretvorba i kako ona mora završiti. Što sad? Bila su tu i predizborna obećanja. Bila su. SDP je dao predizborno obećanje prije 2000. godine, napravit ćemo reviziju pretvorbe i privatizacije i donesen je Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije i revizija pretvorbe i privatizacije je obavljena a posljednji izvještaj revizorice smo dobili u ovom mandatu Sabora. Posljednji. I sad, gospodinu Kovačeviću, koji s pravom priznaje Vladi što je sve napravila. Nema ovog Prijedloga zakona bez revizije pretvorbe i privatizacije jer bi ovakav Prijedlog zakona bio besmislen. Na koga bi se on odnosio? Pa najprije se mora utvrditi gdje u kojim slučajevima je to nezakonito napravljeno da bismo mogli ići u sankcije toga. Ta revizija pretvorbe i privatizacije, vrijedno ju je radila Šima Krasić i njezina ekipa, radila je dugo. Jer je radila temeljito i kvalitetno i tek nakon posljednjeg izvještaja kojeg smo dobili u ovom mandatu može se ići korak dalje. Prije toga bi to bilo obično politikantstvo. Ajmo nekoga kazniti a da ne znamo ni koga ni zašto? Nakon revizije pretvorbe i privatizacije zna se i koga i zašto. Više načina postoji. SDP je nastojao u mandatu Vlade premijera Račana sankcionirati to prijedlogom posebnom jednokratnog poreza na tu pretvorbenu imovinu. Je li to dobar način, nije dobar način, svakako je pokušaj ajmo im uzeti novac koji im ne pripada. Kad su već kazneno otišli u zastaru, kad ih se već kazneno ne može goniti ajmo im uzeti novac. Nije taj prijedlog SDP-a prihvaćen od svih koalicijskih partnera tada. I to je razlog zašto ta mjera nije dobila podršku parlamentarne većine. HSP sada nudi drugačiji prijedlog, i ukidanje zastarnoga roka i oduzimanje. Slažem se. Napominjem samo da ovakav Prijedlog, i ponavljam, se nije mogao dati, nije ga mogao dati ni SDP ni bilo tko drugi jer bi bio potpuna besmislica prije završetka procesa revizije pretvorbe i privatizacije. Šansa da ovo Vlada prihvati je dakako nikakva. To vidimo u mišljenju Vlade. Pardon, prije toga, SDP je uputio tada i ovdje proveo raspravu i provedeno je i glasanje, izmjene Kaznenog zakona. Po tim izmjenama Kaznenog zakona one bi omogućile kažnjavanje između ostalog i pretvorbenog kriminala. Nije Kazneni zakon dobio potrebnu većinu. Zašto? HDZ je bio protiv i dao ustavnu tužbu iz ustavno-formalnih razloga srušio taj zakon. Pa jasno, pa HDZ od početka tvrdi da pljačke u privatizaciji bilo nije, da predsjednikova rečenica od 200 obitelji nije bila plan, da tu nitko ništa nije ukrao i da je to sve izmišljotina SDP-a. I kad se htjelo to kažnjavati normalno da su glasali protiv takvih izmjena Kaznenog zakona i normalno da je takav HDZ dao i ustavnu tužbu i srušio taj Kazneni zakon. I normalno je da nikada nije dao u proceduru svoju varijantu Kaznenog zakona po kojem bi to bilo kažnjivo. I normalno je da je danas protiv Prijedloga HSP-a. I normalno je da ova Vlada, nemojmo od nje očekivati da svoju varijantu ovakvog Prijedloga zakona. Što Vlada kaže? Vlada pilatovski pere ruke i kaže da nema potrebe za ovakvim Zakonom jer već postoji optimalna pravna struktura po kojoj se vrši revizija pretvorbe i privatizacije, a to je važeći Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Pa nije u tom stvar. Pa normalno, pa i taj postupak revizije pretvorbe i privatizacije je završen. Revizorica je svoje rekla, ali taj Zakon ako ga ne izmijenimo ne omogućuje ono što svi hoće. Da se pljačkašima uzme opljačkani novac. I ovakvo obrazloženje je oprostite, ali besramno. Jer ono ne znači ništa, ono ne nudi rješenje. A rješenje koje nudi HSP se ne prihvaća. O čemu mi ovdje danas odlučujemo? O čemu mi razgovaramo. Mi razgovaramo o tome da li ćemo prihvatiti Rojsovu rečenicu "tko je jamio, jamio". Hoćemo li to prihvatiti ili nećemo? E pa ja mislim da mi na to nemamo prava. Tu rečenicu prihvatiti i reći, a moj Bože, šta se može? Šta? Ukrali, ukrali, šta im mi možemo. Ne, mi na to jednostavno kao izabrani predstavnici građana ove zemlje nemamo prava. I zato podržavam ovaj Prijedlog zakona. Nadam se da kad budemo o njemu glasali u petak da ćemo svi biti u sabornici jer kako je najavio HSS i kako je najavio HSP koji inače obično podržavaju mišljenja Vlade, ovaj puta idu u suprot, pardon i SDSS kako je najavio, ovaj zakonski prijedlog moga bi dobiti potrebnu većinu, mogao bi dobiti potrebnu većinu pa ga pustimo u drugo čitanje, jel' to baš sve nomotehnički dobro riješeno ili nije, nije bitno, ispravit će se do drugog čitanja, ali ako ovaj Zakon dobije potrebnu većinu u ovom Parlamentu mimo volje HDZ-a bit će to snažna podrška ovog saziva Parlamenta da se ovo pitanje konačno riješi, da se pljačkašima uzme opljačkano. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo pet replika i četiri ispravka. Idemo prvo na replike. Prvi se javio gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče. Kolega Staziću vi ste govorili o problemu pljačke i to je istina da naše društvo treba proći kroz određenu moralnu renovaciju, da je ovo moralno i etičko pitanje kao pretpostaka za sve nas skupa da krenemo dalje, ali ono što sam htio kazati u odnosu na ovo što ste vi govorili ovdje se radi ustvari o ratnom profiterstvu. Nema sumnje, jer se to dešavalo za vrijeme rata, nema sumnje da je ratno profiterstvo zločin prema svom narodu, prema građanima naše države i nema sumnje da je to jedan od najvećih zločina za vrijeme rata. Dakle, mi smo u Hrvatskoj, ljudi su u Hrvatskoj bili dvostruke žrtve, žrtve oružane agresije i žrtve pljačkaške agresije. Ako ratni zločin ne zastarijeva, a ne zastarijeva i nikada ne može zastarjeti onda sam uvjeren da ne može ni pljačka za vrijeme rata koja se zove ratno profiterstvo također nikada zastarjeti i bez obzira na sve finese, nomotehničke greške ili ne greške apsolutno podržavam ovaj prijedlog HSP-a i jedan sam od onih koji misli ukoliko budemo moralno postupili ovdje, a to je samo da glasujemo u skladu s onim šta smo govorili, ovaj će Zakon proći, tako da ćemo u petak svi biti na testu. Hvala.
Odgovor, gospodin Stazić.
Kolega Jurjeviću, ratno profiterstvo je nezakonito, a ovo, ova pljačka je bila zakonita. U tom i jest sav cinizam. U pretvorbu se išlo u vrijeme rata kad je pažnja javnosti bila usmjerena na obranu zemlje i dok se druge u rat slalo sebe su vodili u privatizaciju. Tada su osmislili plan, tada su donijeli zakone i tada su ih počeli provoditi. Tada, u vrijeme rata javnost nije mogla biti senzibilizirana još na ovu temu, ginulo se, zemlju se branilo, u tom je najveći cinizam ovoga što se u Hrvatskoj dogodilo, dok se pozivalo na ljubav prema domovini, na obranu te domovine ta se domovina istovremeno bezočno pljačkala.
Replika, gospodin Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa mi kao saborski zastupnici, nas su birali građani ove države i kada smo prisezali obećali smo da ćemo se držati Ustava, zakona i za razliku od kolege Stazića koji je vrlo klasično govorio o svim aspektima donošenja ovoga Zakona ja nisam optimist. Sjećam se kad se vodila rasprava i o SDP-ovom zakonu i o Kaznenom zakonu kad je postojala mogućnost da se kazne financijski, oni koji su opljačkali Hrvatsku sve je bilo često puta verbalno. Meni se čini kolega Staziću da i ovaj puta jedan dobar dio onih koji možda zbog medija, zbog saborske sjednice i prijenosa daju verbalnu podršku donošenju ovoga Zakona, kada budu trebali dati stvarnu podršku dizanjem ruku ili stiskanjem ovih tipki za pozitivno donošenje zakona da će zaboraviti što su pričali za vrijeme ove sjednice, što su eventualno govorili u ime svojih klubova, što su eventualno govorili u pojedinačnoj raspravi. Prema tome, kod nas najčešće kao što i javnost očekuje od nas da donesemo ovaj Zakon, ankete govore da najveći dio građana smatra da je pretvorba i privatizacija bila velika pljačka, međutim obrnuto proporcionalno mišljenje građana Republike Hrvatske imat ćemo verbalnu podršku ovom Visokom domu kada u petak ili neki drugi puta bude izjašnjavanje o ovom Zakonu, bojim se da će ostati na toj verbalnoj podršci i da će biti tko je jamio jamio.
Odgovor, zastupnik Stazić.
Pa ja se ipak nadam da će u ovom slučaju građani osim zastupnika imati još jednog saveznika, medije koji će u petak prenositi rad ovoga Sabora i pojedinačno za svakog zastupnika napisati je li podržao ovaj zakonski prijedlog ili ne.
Replika, gospodin Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić je pročitao ili prepričao jednu rečenicu iz obrazloženja mišljenja Vlade zašto ne prihvaća ovaj prijedlog kluba HSP-a. Ima još jedno koja je mene više zgrozila na članak 1. predloženog Zakona prijedlog da se proglasi ništavnim svaka protuzakonita pretvorba i privatizacija, Vlada je napisala da to ne treba novim zakonom regulirati pozivajući se na Zakon o općem i upravnom postupku članke 267. do 269. 15. prosinca prošle godine u ovoj sabornici Sabor je donio zaključak, ja vas molim da citirati ga moram: "Obavezuje se Državno odvjetništvo i Hrvatski fond za privatizaciju da u skladu s odredbama Zakona o općem upravnom postupku pokrene postupak poništenja pretvorbe, privatizacije…" bla, bla, bla i "te oduzimanja nezakonito stečene imovine stečene u takovim postupcima". Na čiji prijedlog je Sabor usvojio ovaj po redu drugi zaključak? To je bio prijedlog Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Klub HDZ-a je ponudio Saboru te zaključke, a 16. prosinca je te parlamentarne zaključke predsjednik Sabora proslijedio Fondu za privatizaciju, Državnom odvjetništvu, Hrvatskoj narodnoj banci, Državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i Vladi Republike Hrvatske. Vlada bi bila vjerodostojnija da je u obrazloženju odbijanja prijedloga HSP-a napisala da imovinu ne može vratiti u vlasništvo Republike Hrvatske zato što je ona završila na kajmanskom, zmijskom, havajskom, krokodilskom i majmunskom otočju, onda bi to bilo vjerodostojnije.
Replika gospodin Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepa. Kolega Stazić, u vašoj tvrdnji da je to bilo možda u skladu sa zakonom a nemoralno zaboravljate na jednu činjenicu koja se zvala ugovor o kupovini jer svaki tajkun koji je kupovao dionice sklapao je ugovor sa fondom a u tom ugovoru je sastavni dio ponude bilo kako se ne smiju radnici otpuštati, kako se mora ispuniti razvojni program, znači dodatno zaposliti i uložiti nešto u poduzeće. Bilo je kako se ne smije plaćati iz dobiti društva, bilo je kako se ne mogu menadžerski krediti koristiti i stavljati hipoteka na imovinu itd. Ti ugovori nisu raskinuti ama baš niti jedan. To ne vidimo nigdje pa ni u mišljenju revizije a sve to se događalo. Znači, institut raskida ugovora možemo koristiti i danas. Jednako se događalo u mirovinskom fondu jer smo mijenjali vrijedne dionice za bezvrijedne naravno na štetu fonda a u korist tajkuna. Jedino su nastradali mali dioničari i penzioneri. Interesantno je, mali dioničari su plaćali punu cijenu. Njima je fond vidite raskinuo ugovor o kupovini zato jer su kasnili sa plaćanjem a tajkunima koji nisu niti plaćali i koji su otpuštali radnike makar to nisu smjeli u skladu sa ugovorom je i dan danas na snazi taj ugovor. Radi se negdje o 600 tisuća malih dioničara koji su odustali od ugovora. I sad interesantno je i pitanje kako ćemo to regulirati. Da li ti ljudi koji očito ne svojom krivicom su nešto plaćali vjerujući da je to dobro hoćemo li vratiti novac i hoćemo li vratiti novac mirovinskom fondu koji je na osnovu isto takvih ugovora koji još uvijek vrijede opljačkan.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Kolega Stazić je opetovano spomenuo izjavu pokojnog predsjednika Tuđmana o 200 obitelji koje bi trebale biti vlasnikom većine Hrvatske. On je bio nerealan, pretjerivao je u svojim prosudbama. Ako vidite, zadnji "Nacional" ima 50 takvih ljudi od kojih je otprilike 20 stvoreno do 2000. godine a 30 poslije 2000. godine tako da tu nema velikih ideoloških i političkih razlika kad su u pitanju novci. Oni se dobro prepoznaju i o tome ću govoriti u pojedinačnoj raspravi.
Hvala lijepa. Ispravak gospodin Ivan Bagarić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, Stazić je još jedanput iskazujući krajnju netrpeljivost i nepoštivanje prvo hrvatskog predsjednika što je nedopustivo u ovom Domu jer ja mislim da nigdje nitko a osobito Amerikanci ne bi mogli trpjeti nekoga tko bi stalno i uporno govorio ovako kao vi što govorite o Tuđmanu o njihovom Washingtonu na primjer. Onda bi rekli ovo je prvo uvreda sve što ste vi izgovorili. A ja bih ispravio netočan navod i koji je na tragu replike kolege Letice kad je kazao kako je Tuđman osmislio pljačku. Netočno, posve netočno kolega Staziću. Tuđman je stvarao Hrvatsku u teškom i krvavom ratu a ako je bilo organizirane pljačke kako vi kažete onda je sigurno provedena i ja se protivim tome prvenstveno od bivših komunističkih direktora poduzeća bez obzira sa kojom iskaznicom u đepu. Hvala lijepa.
Ispravak gospodin Ivo Lončar. Izvolite!
Odmah moram reći da sam protiv svake pljačke i reći ću da ću glasovati za ovaj zakon. Ali, kolega Stazić kao i obično govoreći o ovih 200 obitelji, o tome je rekao i kolega Letica nešto, pretjeruje. Ali mi vidimo da su sve to ljudi bili komunisti. Pogledajte ovih pedeset. Svi su bili komunisti koje vi danas baštinite a prva pljačka je nastala kad ste se vi vratili iz šume, a druga velika pljačka je nastala za vrijeme Ante Markovića gdje su opet bili komunisti jer nitko nije mogao biti direktor nego komunisti.
Kolega Lončar, nemojte spominjati šumu u kontekstu sadašnjeg Sabora.
Pa gospodine potpredsjedniče, vi slabo znadete povijest. Tko se 45. godine vratio iz šume i na nož uzeo demokraciju. Molim vas, ovo mi uračunajte u vrijeme, jer nemojte, ja govorim o komunistima. Dakle, ja sam protiv svake pljačke, ja ću glasovati za ovaj zakon ali kad pogledamo tko je opljačkao Hrvatsku, Hrvatsku su opljačkali komunisti jer oni ne znaju nego u mutnom. Oni su prešli u druge stranke, iskoristili su te zakone Markovićeve i ove komunističke i dočepali su se vlasti. I danas mi u Hrvatskoj de facto i de jure imademo vlasnike Hrvatske najrigidnije komuniste. Hvala lijepo.
Nisam vas prekinuo zbog toga što vi govorite nego sam vas prekinuo što ne bi trebalo se vrijeđati i upirati prstom vi ste došli otale. … [[Upadica se ne čuje.]] Nijedan od ovih otale nije došao. To je broj jedan. Broj dva, mislim da oni koji su se, to je moje objašnjenje kao predsjedatelja da oni koji su se okoristili pretvorbom i privatizacijom imaju ime i prezime a pritom je sporedna oznaka stranke kojoj pripadaju. Idemo dalje. Javio se za ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Branimir Pasecky. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, vi sada ste ovdje upozorili ali ja moram to reći, da se proziva. Pa koga proziva gospodin Stazić? Pa to su stalni prozivi koje on ovdje koristi. Ja bi ispravio jedan netočni navod. Nije istina da taj prijedlog zakona ili te promjene nisu se mogle izvršiti u roku četiri godine dokle su bili na vlasti jer su cijelo vrijeme prije toga govorili da im je to prvi zadatak a četiri godine je dugačak rok da se to može. I sljedeće, propast nije nastala u HDZ-u nego se sjetite što je bilo prije 90. Propast je već bila onda kada smo bili u redovima za benzin.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Marko Širac. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnik Stazić u svojoj raspravi je naveo slijedeće. Prošla Vlada tj. Vlada gospodina Račana nije mogla napraviti popis 200 bogatih obitelji u Republici Hrvatskoj. To naravno nije ispravan navod. Istina je da ta Vlada nije htjela napraviti taj popis jer su firme privatizirali uglavnom tadašnji direktori a najveći broj njih je bio članova bivše Komunističke partije i dobar dio sada članova naše stranke SDP. Naravno, to je njihovo pravo.
Gospodo ova rasprava je izazvala 9 ispravaka što, 9 što ispravaka što replika. Ja vas molim da, ovdje se prijavilo prvog, pojedinačnoj raspravi je gospodin Stazić i još imamo 14 pojedinačnih rasprava s time da će se predlagatelj se vjerojatno javljati u međuvremenu [[Upadice se ne razumiju.]] Možemo svako malo ovako kad, kad nam ne ostane, pretekne, nema tema pa onda možemo uvijek je li, ali nemojmo se ponavljati, nemojmo trošiti vrijeme u ponavljanju. Ako je nešto rečeno rečeno je, zabilježeno je. Nema potrebe da se po meni javlja 9 replika i ispravaka netočnih navoda. Tobožnjih replika jer replike, replika ovdje u Poslovniku kaže da se javlja za repliku da bi se osvrnuo na navod prethodnika. A ovdje je bilo replika u koje se uopće nisu osvrtale na navod nego su govorili ono što su inače mislili reći. Ali kako ja mislim da to, ja samo molim da se to izbjegava. Inače ja nikoga neću prekinuti. Neka govori svak u skladu sa one dvije minute ili jedne minute koliko ima pravo. Idemo dalje. Na redu je zastupnik Jure Bitunjac. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege, poštovani predlagatelji. Za razliku od prethodnika koji su govorili prije mene ja ću reći da hrvatska javnost, hrvatski građani ne posvećuju veliku pozornost današnjoj našoj raspravi jer mislim da je hrvatskim građanima i ukupnom hrvatskom društvu puna kapa rasprava u Hrvatskom saboru pa i u tisku, u tisku ne bi toliko više kad je riječ o pretvorbi i privatizaciji. Bit ću slobodan pa reći da je ovo jedan obični politički panflet, a u smislu koji ide zagovaranja pravde. O pravdi kao o nekom idealu to je lijepo govoriti. Ja sam za to prvi. A osobno nemam dionica niti moja bliža i daljnja rodbina. Prema tome mogu o ovom problemu govoriti bez kompleksa i bez zadrške. Sam Zakon o pretvorbi i privatizaciji znamo da je donesen tisuću devetsto, čini mi se, devedeset i, ispravite me, devedeset i druge godine. I bilo je nekih analiza da je on sam po sebi taj koji generira kriminal i tako dalje a vidimo da je taj zakon opstao do danas. Smatram da je to jedan neutralan zakon bio, a druga je stvar kada, gdje i koji pojedinci su sudjelovali u nečasnim radnjama? Govoriti o 400 tisuća radnih mjesta koje je ugašeno tijekom pretvorbe i privatizacije devedesetih godina, devedesetih godina mislim da je apsurdno ako pođemo od činjenice da je hrvatska, hrvatsko gospodarstvo, hrvatska ekonomija bila orijentirana prema istočnoeuropskom tržištu odnosno tržištu socijalističkog lagera i jednostavno u jednoj otvorenoj tržišnoj utakmici nije bilo šanse da mnoge, šanse da mnoga naša poduzeća bilo veća ili manja opstanu. Također moramo znati da osim privatizacije koja se provodila temeljem zakona kojeg sam spomenuo imamo također i privatizaciju kroz stečajeve. Da li ćemo temeljem ovog prijedloga HSP-a preispitivati stečajeve i same stečajeve poništavati jer vjerojatno i tamo je nešto bilo što nije u redu. S druge strane želim naglasiti da svi zajedno odašiljemo jednu netočnu informaciju, netočnu poruku prema hrvatskoj javnosti, a radi se o trgovačkim društvima koja su revidirana. Naime od 1556 stoji da je 75 društava da je pretvorba obavljena bez primjedbi. Međutim same nepravilnosti, ponavljam same nepravilnosti ne moraju značiti automatski kaznenu odgovornost ili nešto radi čega bi pretvorba u određenim trgovačkim društvima trebala biti poništena. Bilo je također vremena i u bivšoj koalicijskoj vlasti, Vladi da se postojeći zakon i Zakon o pretvorbi i privatizaciji promijeni. Od 3. siječnja pa do kraja mandata on nije ostao isti. Donesen je Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Rezultate znamo. Ja vjerujem da postoje pravni mehanizmi da se sve nepravilnosti preispitaju, a s druge strane moram naglasiti ja nisam pravnik po struci, da ovo što su kolege iz HSP-a predložili da stvara, ispričavam se na izrazu, stanovitu pravnu zbrku i da dolazi do, na neki način miješanja i zadiranja u zakonodavnu, sudbenu i izvršnu vlast. De facto Vlada je bila u … [[Govornik se ne razumije.]] poziciji da je i tužitelj, ali ujedno i sudac. Prema tome ovaj pristup ovom problemu na ovaj način ima neku po meni komitensku dimenziju i mislim da je, da, on je, donosit ga danas, danas o njemu raspravljati da je i deplasirano, a mogu reći da hrvatski građani su okrenuti prema budućnosti. Čekaju da im bude bolje temeljem programa hrvatske Vlade. Temeljem zakona koje trebamo donijeti, a osobno sam za sve pravne sankcije, za pravnu proceduru i poštivanje pravne države kad je riječ o sankcioniranju bilo kojeg kriminala. U tom pravcu ja osobno a nadam se većina saborskih zastupnika ne mogu podržati ovakav prijedlog jer on po meni ima jednu drugu dimenziju. To je borba za neke ideale, pravdu kroz jedan zakon koji je, dopunu zakona koja je populistička a de facto nema neko pravno i materijalno utemeljenje. Hvala lijepo.
Replika, gospodin Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine Bitunjac ja sam doista zaprepašten sa tezom da je ovaj naš Prijedlog zakona obični pamflet. Onda je po tome pamflet i prijedlog zaključaka koji je podnio Klub zastupnika HDZ-a u kojem se traži upravo to, dakle da se pokrenu postupci sudski, upravni radi povreda protupravno stečene imovinske koristi. Ja ne vjerujem da je taj Prijedlog zaključaka od strane HDZ-a a potpisao ga je časni potpredsjednik Doma, gospodin Luka Bebić, da je on dan Saboru kao pamflet nego da je iza toga stajala jasna politička volja HDZ-a i želja da se to riješi. Prema tome molim vas nemojte naše pokušaje da zakonom riješimo ono što zaključcima nije realizirano jer Vlada nije imala sluha nazivati pamfletima. Mi naprosto radimo ono što Vlada nije učinila, a obvezali smo je zaključcima u ovom Visokom domu. O tome se radi. Ako je u 1461-oj firmi prilikom privatizacije došlo do nezakonitih stjecanja vlasništva onda mi govorimo o tome da ta nezakonito stečena vlasništva treba vratiti Hrvatskoj državi. Samo se o tome radi. Molim vas pazite što govorite. Hvala.
Odgovor, gospodin Bitunjac. Izvolite.
Kolega Tadić, pa ja nastojim paziti što govorim u Hrvatskom saboru, ne samo u Hrvatskom saboru nego i inače. Ja smatram da ovo što je Vladino mišljenje i prijedlog kluba HDZ-a koji je bio da on ide u okviru postojećeg zakonodavstva i postojeće zakonske regulative koja regulira ovo područje i da se u tom smislu i u duhu zadanih zakonskih okvira ovo pitanje može riješiti. A da li sam i ja sada vas na neki način uvrijedio nazivom, koristeći ovaj termin, mislim da je to … [[Govornik se ne razumije.]] stvar i nije mi to bila, uopće mi to nije bila nakana. A u svakom slučaju smatram da prema hrvatskoj javnosti ne trebamo ići sa prijedlozima koji su populistički intonirani, a ne donose nikakav rezultat. To je moje mišljenje. To je moj stav.
Replika, gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Bitunjac je prijedlog jednog zakona nazvao političkim pamfletom. Ali zašto smo onda prije tri mjeseca donijeli zaključke da obavezujemo Vladu, državno odvjetništvo i Fond za privatizaciju da pokrene kazneni, prekršajne postupke, građansku i imovinska sankcioniranja nezakonitosti i nepravilnosti povrata nezakonito stečene imovine tijekom pretvorbe i privatizacije za zahtjevom za naknadu štete tijekom pretvorbe i privatizacije i u cilju zaštite imovine i interesa građana Republike Hrvatske? Ja vas podsjećam u Saboru smo ovo izglasali na prijedlog kluba HDZ-a. I kolega Tadić, nije potpisao gospodin Bebić ovaj prijedlog zakona, gospođa U.Z. Marija Bajt, da budemo korektni. … [[Upadica se ne čuje.]] Prijedlog kluba HDZ-a je u potpisu gospođa Marija Bajt, ne uvaženi potpredsjednik.
Odgovor, gospodin Bitunjac.
Pa ja mislim da kolega Tadić ovdje i Saboru i hrvatskoj javnosti uživa ugled i kompetentu saborskog zastupnika i mislim da ova vaša intervencija u njegovu korist nije mu dobro došla.
Replika, gospodin Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, kolega Bitunjac kaže da te firme ustvari i nisu radile, koje su otišle u pretvorbu i privatizaciju, jer one su uglavnom poslovale sa onim bivšim republikama koje su bile dio Jugoslavije. Međutim, vlast koja je tada bila, HDZ-ova vlast je tu imovinu procijenila na 24 milijarde maraka. Ako to nije nikakva imovina i ako su to firme koje su bile beznačajne, kako onda mi danas uopće, o čemu mi danas uopće raspravljamo? O čemu građani, po čemu građani smatraju da je to bila pljačka? Samo da vas podsjetim, sanacija banaka i pretvorba banaka gdje smo mi 15 milijardi uložili u sanaciju prodali smo ih za 4 do 5 milijardu. To je ravno veleizdaji.
Hvala lijepa.
Kolega Kapraljević.
Molim vas.
Najbolje ništa ne reći. Hvala.
Nisam dao riječ. Gospodine Kapraljević, izbjegavajte takve dramatične riječi: "veleizdaja", jer onda je to, znate, to može izazivati tko zna kakva veleizdaja, čija veleizdaja, uglavnom krupna je riječ ne treba je u ovom. Ja vas molim da … Sad izvolite vi, odgovor na repliku. Izvolite.
Pa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, teško je uopće replicirati na ovakvu vrstu kvalifikacija. A govoriti o bankama, sanaciji banaka, imali ste vi dosta iskustava, počevši od Riječke i nekih drugih banaka. A malo pogledajte vaše redove. Pa to bi bilo sve s moje strane.
Idemo dalje u raspravu. Na redu je gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, mislim da ipak ovaj mali prijedlog zakona će ući u neku skromnu internu saborsku povijest, barem, ili korisnu povijest po tome što se eto SDSS i HSP se našli napokon na jednom programskom istom položaju. To pokazuje da kad je u pitanju privatizacija da bi bilo dobro da i HDZ napravi jedan mali korak i da se ovaj zakon prepusti u drugo čitanje. Meni je krivo da tu nema nekih viđenijih ljudi iz redova vladajuće koalicije iz doba 2000./2003. godina koji su uoči onih izbora doista stvarali mit o otetom i zakopanom blagu, davali izjave. Primjerice gospodin Slavko Linić bio je višekratno citiran u "Financial Times-u" i "New York Times-u" o tome kako će nova koalicijska vlada pronaći to oteto blago. Spominjali su se iznosi do 2 milijarde u to doba dolara. Čak se razmišljalo o angažiranju lovaca na oteto blago. Međutim, pokazalo se je da na tom području nije bilo političke volje. Ovaj zakon ima nekoliko bitnih svrha. Jedna je preventivne naravi. Mi smo uoči, ili na početku procesa stvaranja braniteljskog fonda koji će u krajnjoj konsekvenci imati nominalnu vrijednost od oko 2 milijarde eura. I dok mi razmišljamo o prošlosti, predatori već razmišljaju o budućnosti. Kako taj fond dobiti u privatne džepove ne za 2 milijarde eura, nego možda za 400 milijuna eura. Prema tome, ova rasprava ima i pedagoški smisao. Što se samog prijedloga tiče on je doista nesavršen kad se kaže da bi Vlada trebala pokrenuti postupak proglašavanja nevažnim svih ugovora ili procesa privatizacije i pretvorbe koji su protuzakoniti. Taj pojam protuzakonitosti je doista malo preširok, ali kolege iz HSP-a će sasvim sigurno prihvatiti svaku dobru inicijativu koja bi se temeljila na Rezoluciji Ujedinjenih Nacija iz '66. godine koja proglašava zločinima oštećivanja narodne i društvene imovine u ratnim uvjetima, praktično istovjetnim ratnim zločinima koji ne zastarijevaju. I u tom smislu bi malo selektivniji trebali biti u odnosu na samu definiciju pojma protuzakonitosti. Kad je u pitanju sama tehnologija privatizacije na protuzakoniti način, ili na način koji je protivan onome što je kolega Pejo Trgovčević nazvao "elementarnim religijskim osjećajima građana". Ja ovdje imam jednu knjigu od Gordana Družića "Hrvatska obratnica" gdje se u poglavlju o pretvorbi i privatizaciji navodi 5 osnovnih mehanizama, ako hoćete koristiti pojam pljačka iako je on uvijek povezan uz oružje i nekakve čarape preko lica. On spominje pet osnovnih mehanizama. Prvi mehanizam su bili menadžerski krediti, drugi mehanizam su bili stečajni postupci, na to ću se vratiti jer je to bio osnovni mehanizam preraspodjele u doba koalicijske Vlade, zatim pretvaranje potraživanja ulog, stara devizna štednja i najpopularniji metoda privatizacija bez kune sredstava. To je vrlo zgodno. Što se tiče same tehnologije otimačine i mita o otetom i zakopanom blagu poznato je, to je jedan od vodećih teoretičara tranzicijskih pljački, zove se Helman, u velikoj analizi zločina zarobljavanja države dokazao da predatori postaju vrlo brzo glavni borci za pravnu državu i to se događa u Hrvatskoj. Znači ono što je zgodno u vezi sa ovim prijedlogom zakona je time ing. On je došao u ovaj Visoki dom, kolega Peronja, došao u ovaj Visoki dom u doba izbijanja afere oko Nenada Šepića i mislim da je apstinencija kolega iz SDP-a vezana uz nešto što bih ja zvao slučaj Šepić ili možda čak slučaj šepajuće privatizacije u razdoblju 2000. do današnjih dana. Oživljeni u to doba stečaj ili ideologija stečaja kao ideologija spasa i ozdravljenja hrvatske privrede, međutim ako čitate pažljivo već nekoliko izjava, ja sam jučer zvao kolegu Šepića i zamolio ga da mi pošalje preko e-maila taj osnovni dokument, bez obzira kako se politički gleda na taj slučaj šta će kazati tko o tuđem prljavom ili čistom rublju, ovdje se da iščitati jedan zanimljivi mehanizam sprege između državne vlasti, pravosuđa, odvjetništva, pranja novca i jednog specifičnog dijela stečajne filozofije. Zato bih vam savjetovao da nekoliko puta vrlo pažljivo pročitate taj model slučaja Šepić ili šepajuće privatizacije da bi se izgubio jedan osjećaj više vrijednosti kada je u pitanju dešnji ili lijevi dio ovoga Visokoga doma, da bi se vidjelo da tu nema velikih razlika. Ja sam često govorio da bi trebalo u Hrvatskoj inkriminirati kazneno djelo zarobljavanja države na nekoliko primjera ću pokazati kako je u pravu kolega Damir Kajin kada kaže da su oni ljudi koje sam ja nazvao javno euronima, dakle to su ljudi koji su nacionalno i dalje ili još neko vrijeme Hrvati, ali po svom mentalnom sklopu, po svojim privatnim interesima, po svom načinu razmišljanja i odlučivanja su stranci jer su u funkciji stranog kapitala, na čelu su tih velikih tvrtki. Oni su zavladali između ostaloga i medijskim prostorom. Ja sam počeo pisati neke male kolumnice u jednom dnevnom listu i sve je zgodno išlo dok nisam napisao jednu kolumnicu o istočnom grijehu pljačke u Hrvatskoj. Taj istočni grijeh se odnosi na izgradnju staračkog doma u Dubrovniku, o tome sam govorio u ovom Visokom domu. Taj tekst je bio nevelik i nepretenciozan kao što su i moji tekstovi u ovoj staroj dobi, znači da se lako čitaju, lako razumiju i da ih mogu razumjeti čak i čitatelji "Večernjeg lista" i oni ljudi koji prate sa Hrvatske televizije rad ovoga Visokoga doma. Međutim taj na kojeg se odnosi taj članak, je otkupio tu šutnju i ja sam u znak protesta prestao pisati te male kolumnice. Ja bih zato zamolio kolege, jer očekujem da će imati veliki otpor svi i na ovoj i ovoj strani da se usvoji, da se još uvijek vidi podnaslov u knjizi kolege Družića koji kaže ovako: Banke kao glavni instrument pljačke i devastacije hrvatskog gospodarstva upravo o tome govori slučaj Šepić ili slučaj šepajuće demokracije, a zamolio bih kolege iz HDZ-a da popijemo kavu možda i sa našim premijerom i da on prepusti u drugo čitanje ovaj modificirani tekst HSP-ovog prijedloga, jer ako se možemo udružiti Damir Kajin, Milorad Pupovac, Nenad Stazić i veliki ljudi u srcu oko toga da ne smijemo imati malodušni stav o tome i da moramo imati uvijek u glavi aboriđine koji su 250 godina čekali da i sami povjerujemo da je moguće nešto napraviti da ti pljačkaši ne postanu glavni borci za pravnu državu. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Imamo dvije replike. Prva je gospodin Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, evo ja se zahvaljujem uvaženom kolegi Letici što daje podršku ovom našem prijedlogu zakona. Moram samo ponoviti i radi javnosti. Naime, prijedlog Zakona o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije uputio sam još u rujnu prošle godine, evo sad je došlo na dnevni red današnje plenarne sjednice. Također moram isto kazati da je Vlada svoje mišljenje na naš prijedlog zakona dala 24. studenoga 2005. godine, znači prije nego što su doneseni zaključci u Hrvatskome saboru i dobro je zamijetio gospodin Letica, pitanje banaka. Rečeno nam je iz MMF-a ili Svjetske banke, neznate vi upravljati bankama i mi smo banke dali strancima u ruke, nismo privatizirali jer 15 milijardi je uloženo u sanacije i sada se događa ona varijanta da te banke, negdje 70 milijardi i nešto više su hrvatski građani dužni bankama, ali hrvatski građani imaju daleko veću štednju nego što imaju drugdje, negdje 80, 90 milijardi kuna i sada te banke vrte novac hrvatskih građana, dajući kredite hrvatskim građanima od novca koji opet je hrvatskih građana i tu fino zarađuju i još dobe iznose van. E u tome je taj problem, a mnoge banke su počele privatizaciju po modelu redimo Markovićevog zakona, mislim da je tako Zagrebačka banka išla i druge banke. Prema tome mi ovdje tražimo i banke da stave sve na vidjelo, a i sami znamo koliki je otpor u državi i od Narodne banke i svih drugih, da se to konačno dozna. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor gospodin zastupnik Letica. Izvolite.
Iskoristit ću repliku da podržim još jedan elementa ovog prijedloga zakona, a to je ovjera vlasništva i da citiram kolika je prosudba kolege Družića u ukupnom troškovima sanacije Hrvatskih banaka. Ona je, njegova je procjena 13 milijardi dolara. 13 milijardi dolara su troškovi sanacija hrvatskih banaka, a ostali prihodi od privatizacije svih banaka su manji od 700 milijuna dolara. Znači izgubili smo 10 milijardi dolara u procesu privatizacije.
Replika, gospodin Krunosalv Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa evo složio bih se s kolegom da su banke sigurno imale prste u privatizaciji, ali to nije samo naš model. To je opjevani ruski model gdje zapravo se novac izvlačio iz banaka putem hipotekarnih kredita i slično. Što se tiče samo privatizacije, teško je reći da li je nestranačka ili svestranačka. Mislim da jedno i drugo tumačenje da bi bilo dobro. A što je sve bilo u privatizaciji mogu dati jednim primjerom jer i gospodin se poslužio s primjerom našeg jednog privrednika. Sigurno da malo nas ili gotovo nitko ne zna da je u vrijeme privatizacije jedna zajednička firma oformljena od 3 firme. Vlasnici su bili Marčinko, jedan je bio Marčinko, drugi je bio Kutle i treći Radimir Čačić. Firma se zvala mislim TCA ili ATC, ovako nešto, a poslužila je otkupu dionica iz kuponske privatizacije. Angažirani su brojni studenti od kojih mi neki vrlo rado hoće svjedočiti ukoliko bude trebalo. Da je bilo, obilazili su okolo sve one koji su, sve one jadne koji su zapravo dobili kao naknadu za ovo ili ono dionice. Obilazili su ih sa kešem i prikupljali dionice. Jasno i Marčenko i Kutle završili su u zatvoru jer nisu imali stranačku potporu. Dalje ne moram govoriti. Hvala.
Odgovor, gospodin zastupnik Slaven Letica.
Htio bih samo kao, to se zove u društvenim znanostima, svjedočenje preživjelih, pošto se često napada pokojnog predsjednika Tuđmana. Između ostalog, on i ja smo naručili model privatizacije od Normana Baileya koji je išao na vaučersku privatizaciju. Znači, čak i liberalno, demokratski osnovna ideja je bila privatizacija u Hrvatskoj, a kasnije su instrumentalizacije i nepristojno je mrtve ljude optuživati kad se ne mogu braniti, pogotovo na … [[Govornik se ne razumije.]] način od ljudi koji su privatno uzeli jedno 10, 15, 50 puta više i pripadaju strankama o kojima će vrijeme tek nešto kazati.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa ja ću uvodno istaknuti da se po mom mišljenju uistinu ne mogu prihvatiti dakle predložena konkretna zakonska rješenja koja se u biti svode na dvije stvari. Dakle, prva stvar je proglašavanje ugovora ništavnim i drugo je ovjera vlasništva. I to kroz obvezu Vlade Republike Hrvatske na pokretanje po predlagatelju definiranog postupka ovjere vlasništva i to u svakom pojedinačnom slučaju pretvorbe i privatizacije. I nadalje u svom izlaganju koncentrirat ću se samo na ponuđena zakonska rješenja. Dakle, sve to ili ovo što je predloženo, što imamo ispred sebe, po navodima predlagatelja treba sagledavati kao sustavno poduzimanje aktivnosti za učinkovito sankcioniranje svih nezakonito provedenih slučajeva pretvorbe i privatizacije. Naime, ne samo da navedena zakonska rješenja ne bi polučila samu svrhu zbog koje se predlažu već su ona u direktnoj koliziji i ne mogu se uklopiti u sustav. Pod a), normi upravnog prava. I to kako materijalne tako i postupovne prirode. Pod b), odredbi obveznog prava koje reguliraju ugovorne odnose i mogućnosti i način poništavanja sklopljenih pravnih poslova. I pod c) u potpunosti koncept odudara u odnosu na odredbe stvarnog prava vezane za način stjecanja prava vlasništva kao i zemljišnoknjižnog prava koje reguliraju način uknjižbe prava vlasništva na nekretninama. Naime, proglašenje rješenja ništavnim koje je dakako doneseno u upravnom postupku uistinu je detaljno regulirano Zakonom o općem upravnom postupku, člancima 268. i 269. I to rješenje se u provođenju upravnog postupka može, ponavljam, u svako doba, dakle, u svako doba proglasiti ništavnim. Bilo po službenoj dužnosti, dakle … [[Govornik se ne razumije.]] na prijedlog stranke ili na prijedlog državnog odvjetnika. Slijedom tih, dakle, važećih odredbi ili propisa poništavanjem rješenja i proglašavanjem rješenja ništavim poništavaju se dakako i sve pravne posljedice koje takvog rješenje proizvodi pa naravno i sve one situacije protupravnog disponiranja pravima i obvezama ili pak stjecanja određenih prava pa tako i prava vlasništva. Krug subjekata ili aktivno legitimiranih za podnošenje zahtjeva za poništenjem kao i neograničenost rokovima predstavljaju zapravo zakonsku osnovu mogućnosti isticanja zahtjeva za poništenje u svim onim situacijama kada je došlo do donošenja rješenja koje treba proglasiti ništavnim. Nadalje, stvarno pravni, odnosno vlasnički koncept treba biti utemeljen na definiciji prava vlasništva i načinu stjecanja vlasništva u prvom redu na nekretninama. Naime, vlasništvo nekretnine stječe se zakonom predviđenim upisom stjecatelja vlasništva u zemljišnoj knjizi na temelju valjano očitovane volje dotadašnjeg vlasnika, usmjerena na to da njegovo vlasništvo pređe na stjecatelje. Dakle, govorim o tabularnoj ispravi. Međutim, vlasništvo se može steći i na temelju pravnog posla, odlukom suda i drugih tijela vlasti, nasljeđivanjem i na temelju zakona. Ali uvijek ga sagledavajući, vlasništvo kao stvarno pravo na određenoj stvari koja ovlašćuje svojeg nositelja da s tom stvari koristi i od nje čini što ga je volje, te da svakog drugog od toga isključi. Ako to nije protivno tuđim pravima i zakonskim ograničenjima. Što želim kazati? U izloženom smislu ne samo da bi predloženi postupak ovjere vlasništva u svakom pojedinom slučaju bio novi pravni institut, u pravnoj praksi i teoriji uistinu jedna novina, već i obveza Vlade Republike Hrvatske koja bi se svela na zakonsku obvezu pokretanja takvog postupka ovjere vlasništva je neprihvatljiva, pa kazao bih i sa ustavnopravnog aspekta. I treće, privatizaciju u izvjesnom smislu možemo i trebamo sagledavati kao poseban ugovorni odnos stranaka, a koji odnos je dakako reguliran odredbama obveznog prava. S tog stanovištva ovdje valjda govorimo o apsolutnoj ništavosti ili ništetnosti pravnih poslova, a razlozi naravno za takvu ništavost svode se na situacije kada je pravni posao sklopljen i u suprotnosti je sa Ustavom utvrđenim načelima. Ako je pravni posao protivan prinudnim propisima ili ako je u suprotnosti sa moralnom društva. Međutim, pravo na isticanje ništavosti ne gasi se. Ništavi su oni pravni poslovi koji ne proizvode pravne učinke koje bi, da su valjani, trebali proizvesti. S njima se postupa kao da nisu zaključeni, kao da pravno ne postoje i sud na njih pazi po službenoj dužnosti. Ništavost nastup ex lege a nastaje od samog trenutka zaključenja takvog posla koji se i definira kao suglasje, očitovanje volja i uvijek usmjerenih na postizavanje dozvoljenih pravnih učinaka. Dakle, zaključno, uistinu predložena zakonska rješenja ili ponuđeni novi članci nisu u suglasju sa gore navedenim pravilima i teško bi ih se moglo suvislo sistematizirati bilo u odredbe upravnog, bilo u odredbe obveznog, stvarnog ili pak zemljišnoknjižnog prava. Hvala.
Replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa kažem kolega da bi ovo bio jedan novi institut i to je točno i s njim se treba složiti. Međutim upravo u rješenju ovog problema nama su i potrebni novi instituti i zato mislim da su sve ove spolastične rasprave o tome analize što je bilo. Dakle, ako zaista postoji zbiljska volja onda moramo ovdje zajednički to manifestirati prema građanima što se dade još spasiti. Prema tome, sasvim je, zašto ne i ovaj Prijedlog zakona je na tom tragu, pa i dalje ja bih posjetila još uvijek ima vremena o izmjenama Kaznenog zakona da se produlje zastarni rokovi za ovu vrst inkriminacije, o tome upravo govori i novoimenovani šef USKOK-a upravo da privatizacijskim zločinima prijeti zastara. Dakle, čemu opiranje SDP-ovom prijedlogu, a taj Zakon smo imali dok smo, dok za vrijeme ove vlasti, ali odlukom Ustavnog suda taj Prijedlog zakona nije ukinut. I dakle evo možda još jedna rečenica na ovu repliku da zaključim, postoje dakle kod nas jedna uzrečica da kod nekih stvari koje zapanjuju naš narod, pa se često kaže ostali smo bez riječi. Čini mi se da kod ovih stvari, najkrupnijih stvari koje tište naš narod na žalost nismo ostali bez riječi, ali ostali smo bez dijela.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa uopće je i pitanje, ja ću odgovoriti na repliku na način da li ovo i predstavlja repliku jer ste se vi u prvom dijelu složili sa mojim izlaganjem, a drugim dijelom ste replicirali, odnosno na odredbe kaznenog prava o kaznenom zakonodavstvu, ja nisam kazao niti jedne jedine riječi ponovno stavljajući pred javnost i pred nas ovdje zastupnike tu problematiku na koji način, iz kojih razloga nije kad je bilo glasovanje prošao Kazneni zakon kojeg ste vi kao ministrica, bivša ministrica predlagali i uistinu mi je drago što ste primijetili da je ovo novi bi bio, dakle građansko-pravni institut ovjere vlasništva kada se dakle bi se Vlada obvezala zakonom da provodi nekakve zemljišno-knjižne valjda postupke gdje bi se očitovanjem Vlade, dakle Vlade predstavljalo upis prava vlasništva u zemljišnim knjigama. Pa sa ustavnog, stvarno-pravnog, građanskog koncepta ja sam govorio o konceptu jer je takvo rješenje apsolutno po mom mišljenju neprihvatljivo, a neprihvatljivo je i možemo se i na taj segment rasprave osvrnuti i na odnos onih zaključaka koji je ovaj Visoki dom donio u mjesecu prosincu prošle godine i na ustavnu poziciju Vlade što Vlada dakle u ovakvim situacijama ili očitovanjem na problem pretvorbe i privatizacije treba činiti. Sve što sam kazao u svojoj raspravi bilo je osvrt na ponuđena zakonska rješenja. Ja nisam o pretvorbi i privatizaciji govorio sa bilo kakvog aspekta, nego na taj način u smislu ponuđenih rješenja što će se dogovoriti provođenje konkretnih pravnih instituta. S obzirom da je moje mišljenje da tu ne vidim nekakvih revolucionarnih otklona od ponuđenih zakonskih rješenja, čak ima i ponavljanja, ponavljanja pravnih instituta moje mišljenje je da ove dopune zakona, ne izmjene nego dopune zakona u tom smislu nisu prihvatljive.
Druga replika, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo htio sam samo reći kolegi da taj mogući institut kako ga, evo kako čujem sad smo već počeli tako zvati i ne bi imao toliko posla, zapravo koliko svi smo danas čuli ovdje, jer od cjelokupnog gospodarstva privatizirano je negdje oko 10% vrijednosti. Od tih 10% vrijednosti, a to nitko neće ponoviti riječi od gospođe Šime Krasić, rečeno je tamo da su to beznačajne greške u privatizaciji koje nisu utjecale uopće na privatizaciju. Sjetimo se da je imovina nekretnine posebno, da su bile društveno vlasništvo, da su bile na ne znam kom sve ne mjesnim zajednicama, a da je već godinama na tom prostoru bila sagrađena tvornica i slično. Dakle, možda je trebalo čekati jedno vrijeme da se utvrdi pravi vlasnik, a pravi vlasnik se je znao jer onim zapravo zakonom da svaka firma postaje vlasnik firme na kojoj se nalazi zgrada, to tako i napravljeno. Prema tome, ono malo grešaka što je ostalo su poznate, pa nema tog što nije već poznato u privatizaciji, pa ako tako dobro poznamo to sve skupa, pa nabrojimo te firme, napravimo tužbe, mislim da ćete tek onda imati podršku, a ne na ovaj način i uopće galami. Hvala.
Odgovor na repliku, Emil Tomljanović. Izvolite.
Pa odgovorit ću uvaženom kolegi na način da bi to uistinu, on je spomenuo institut ovjere vlasništva, ovjere vlasništva od strane Vlade po svakom konkretnom pojedinačnom slučaju predstavljalo jednu novinu i uistinu je moje mišljenje da ta novina ne bi polučila u pravnom smislu i u smislu provođenja Zakona o pretvorbe i privatizacije nikakvu u suštinu, ajmo reći to tako, tako poboljšicu. Dakle, to ste uistinu dobro primijetili i osvrćući se na konkretno predložena zakonska rješenja, ali s obzirom evo iskoristit ću ovu prigodu da vam repliciram i na način i vezano zbog toga što se 90% ovih rasprava zapravo rasplinjuje na teme koje su davno raspravljene u ovoj sabornici i po mom mišljenju u tom smislu dakle nisu predmet raspravljanja jer mi ovdje raspravljamo o konkretnom prijedlogu dopuna zakona ocrtavaju zapravo jednu, pa usudio bih se reći političku pozadinu stavljanju na dnevni red ponovno opetovano i opet problem pretvorbe i privatizacije kako bi se zapravo političke poruke već izlizane slale hrvatskoj javnosti, a u suštini problema, odnosno konkretnih zakonskim rješenjima malo tko da je rekao bilo kakav suvisli komentar ili zaključak. Hvala.
Predlagatelj, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo samo kratko ću nastojati dalje usmjeriti raspravu. Znači Zakonom o reviziji pretvorbe i privatizacije ovlašten je bilo Državni ured za reviziju da utvrdi kako i na koji način, odnosno je li zakonito ili nezakonito provedena privatizacija i Državni ured za reviziju i privatizaciju je to utvrdio tisuću 556 slučajeva i samo je za 75 utvrdio da je bilo zakonito. Prema tome, pravno vrlo jasno i jednostavno imamo utvrđeno činjenično stanje i na tako utvrđeno činjenično stanje trebamo primijeniti sankcije. Važeći Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije nema sankcije u ovom djelu, mi govorimo ovdje o kaznenoj odgovornosti i mi predlažemo sankcije kroz dva pravna instituta. Prvo, da se popravi ono što je dosad napravljeno i drugo da ubuduće spriječi takav postupak, ako ne promijenimo sad i dalje će se to tako odvijati. Znači dva su pravna instituta, ništavost. Pa kad je ništavost primijenjena? Primijenjena kad sam ja dao prijedlog zakona na "Liburniji" jedino, ali prije toga sam dao prijedlog zakona. To je prvi put da je primijenjena ništavost nekakvog ugovora, znači za slučaj "Liburnije". Nitko do sad ništa sustavno nije radio i stvar je jednostavna, idemo tim kombinacijama. I druga je kombinacija ovjera vlasništva. Ovjera vlasništva vam nije zemljišne knjige gospodine, nisu vam zemljišne knjige. Ovjera je vlasništva kaže se privatizacija je ugovorni odnos stranaka koji pravne i fizičke osobe kupuju dionice, odnosno udjele od Hrvatskog fonda za privatizaciju i drugih subjekata mirovinskih i drugih fondova. Situacija je jasna, procijenjena je vrijednost i ugovorno utvrđena 10 milijuna eura, recimo, slučaj pilane te i te. Nije plaćeno ništa. Pa kakav je on vlasnik onda? Koga vi štitite? Koga štitite, recimo? Dokažite mi koga štitite? Drugi slučaj, 10 milijuna treba platiti, platio milijun eura. Koga sad štitimo? Štitimo valjda radnike, hrvatske građane, hrvatske branitelje, umirovljenike. Je li to njima oteto? To je njima oteto, a mi smo tu njihovi zastupnici. Znači, to je njima oteto, mi smo njihovi zastupnici. Stvar je vrlo jednostavna. Znači, kolegama iz HDZ-a. Glasovali ste za zaključke. Ok. Naše zaključke ste pretvorili u svoje. Ok. Mi smo ih podržali, rekli smo, cijenimo taj dio. Pa smognite snage, ajmo zajedno regulirati sad kako to provesti, ali ne zaključcima. Pazite, znamo šta su zaključci. Oni se donesu eto da se odaje lažni dojam kako će se nešto riješiti. Pa tražimo korak dalje. A mi smo to, kažem, zatražili u 9. mjesecu prošle godine. Ajmo to pravno provesti. Ajmo to pravno provesti. Pazite, koga štitimo? 1% tih koji su jamili? Nemate vjerojatno nitko od vas ovdje nazočnih konkretan interes? Nema. Pa ajmo onda krenuti i riješiti ovaj slučaj. Riješiti na zakonit način, a zašto Vlada zbog toga, pa trebate znati zašto Vlada. Jer državno odvjetništvo u imovinskopravnim odnosima gdje Vlada štiti državni interes zastupa samo po nalogu Vlade. Zbog toga je stavljena ta odredba. Može se ona staviti i preciznije. Ali je to pravno tako. Državno odvjetništvo ima izravnu ulogu vezano za, recimo, kaznena, dio na temelju kaznene prijave. Ali bilo bi, kažem, … [[Govornik se ne razumije.]] očekivati da će Hrvatski fond za privatizaciju, odnosno ljudi koji su u tome sudjelovali podnositi sad kaznenu prijavu, je li tako. Prema tome, nije riječ ovdje o kaznenoj odgovornosti. Nemojmo se sad samo osvrtati na kaznenu odgovornost. Mi ovdje govorimo o tome, nešto što je nezakonito stečeno ne može nikad postati zakonito. Ako to ne učinimo sad, mi ćemo to stalno predlagati. Ali nemojmo uputiti poruku, eto ima problema, ima ovoga. Kažite, imate li volje ili nemate volje da bi ovo proveli do kraja. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Pa netočan je navod uvaženog kolege Kovačevića koji je doslovce kazao, citiram: "Mi predlažemo sankcije". Vi s ovim Prijedlogom ne predlažete nikakve sankcije, a ako ste moje izlaganje prethodno shvatili da ja sa svojim izlaganjem nekoga štitim, ne. Moj osnovni princip i stav je da svatko onaj koji se ogriješio o zakon, pogotovo i u pretvorbi i privatizaciji treba za to i odgovarati. Međutim, vi ovdje ne predlažete nikakve sankcije.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Kovačević je rekao da po nalazu Državne revizije imamo utvrđeno činjenično stanje. 75 društava je pretvorba izvršena u skladu sa zakonom, a u tisuću 470 i jedno društvo protuzakonito, tako ste rekli? Protuzakonito? To nije točno. U tisuću 471 slučaj radi se o nepravilnostima a tek bi trebalo definirati koja od tih trgovačkih društva i gdje su počinjena kaznena djela da bi imali činjenično stanje u duhu u kojem ste vi govorili. Evo, hvala.
Treći, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine predsjedniče, pa evo moram ispraviti kolegu. Opet on netočno navodi da zapravo zemljišne knjige nemaju nikakve veze sa vlasništvom. A istovremeno tvrdi da u ovim svim nepravilnostima, da ne znam, da tisuću 471 nezakonito stjecanje što nije točno. Jer zapravo većina od ovih nezakonitih stjecanja kako on to navodi upravo je zbog greške u knjiženju. Naime, zemljišne knjige ove gotovo propale privrede stvarno su bile izuzetno jadne.
Poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Pred nama je po ne znam koji puta rasprava o privatizaciji i ona ima dobrih, ali i nekih primisli koje nisu dobre. Ovdje se nekoliko puta čulo stranačka privatizacija. Ja bih zato malo o tome htio da vidimo što se dogodilo 90. godine i što smo mi privatizirali. Prije nego pređem na povijest treba reći. Stranka i ja osobno i svaki pošteni građanin ove zemlje apsolutno zagovara kažnjavanje svake zloupotrebe u privatizaciji. Ali da nam se ne bi dogodilo da sa prljavom vodom bacimo i dijete, moramo biti objektivni i reći, a što smo mi to zatekli kada smo 90. krenuli u privatizaciju. Ja ne bi volio da se dogodi s privatizacijom ono što se dogodilo sa ratnim zločinima u Domovinskom ratu pa su pojedinačni ratni zločini prerasli u udruženi zločinački pothvat. Da nam se ne bi pojedinačne zločeste radnje, blago da kažem, u privatizaciji pretvorile u osudu stranke, a neki su to nazivom stranačka privatizacija već učinili. Želimo podsjetiti što smo to privatizirali. 1990., citiram ondašnje gospodarske pokazatelje, gubitci svih subjekata koje smo privatizirali bili su 5 i pol puta veći od svih njihovih prihoda. Inflacija je bila, sjećamo se, preko 600% godišnje, u nekim mjesecima i 30% pa i procjena i inače rasprava o bilo kakvoj vrijednosti bila apsolutno nemoguća. 50% poduzeća 1990. na početku privatizacije je imalo blokiran račun. U tih 50% poduzeća sa blokiranim računom radilo je 813 tisuća zaposlenih. To smo mi privatizirali. U 50% poduzeća dugovi poduzeća su bili veći od imovine. I još da se podsjetimo kad se kaže privatizacija je 400 tisuća ljudi ostavila bez radnih mjesta. Moramo posegnuti za podacima. 1990. kad je počela privatizacija bilo je 200 tisuća registriranih nezaposlenih i još 400 tisuća zaposlenih koji su primali plaću isključivo na račun novih kredita poduzeća. To je, dakle, bilo 600 tisuća nezaposlenih s tim da ovih 400 tisuća koji su plaće dobivali na teret novih kredita poduzeća bilo prividno zaposleno jer kada je došla tržišna privreda, kada se raspao sustav hiperinflacija, kada se raspao sustav tržišta bivše Jugoslavije, naravno da su ti ljudi ostali na ulici. To je tih 400 tisuća koji su primali plaću isključivo na teret novih kredita svojih poduzeća. Da li je tada trebalo donijeti odluku o privatizaciji? To je pitanje za raspravu. U ono vrijeme imao sam prilike sudjelovati u odgovoru na to pitanje i izrijekom sam bio za to i rekao, da, treba početi privatizaciju. Srpska agresija koja je počela u isto vrijeme onemogućila nam je pravu kontrolu nad privatizacijom jer smo se bavili obranom zemlje, spašavanjem svakog kvadratnog metra njezinog i spašavanjem ljudskih života. Ali da tada nismo počeli privatizaciju, kraj rata, 15. siječanj 1998, dočekao bi nas sa društvenim ili državnim vlasništvom. Gdje bi onda bili u konkurenciji sa Europom i sa ostalim svijetom? Morali smo ići u privatizaciju da bi na kraju rata imali poduzeća koja mogu ulaziti u gospodarske odnose već svih privatiziranih imovina u drugim državama. I na kraju, što se dogodilo tijekom srpske agresije sa tim gospodarstvom? Sa tim tako vrijednim stvarima koje smo mi tobože oduzeli narodu i bacili narod na ulicu? 30 milijardi dolara ratne štete je rezultat srpske agresije za hrvatsko gospodarstvo i podsjetit ću još na dva podatka iz tog doba srpske agresije, 30% gospodarskih subjekata je prestalo funkcionirati, prestalo je postojati, prestalo je proizvoditi, prestalo je trgovati, prestalo je egzistirati sa svim svojim zaposlenicima, sa svojim tržištima, sa svojim repromaterijalom, sa svojom pameću. Ukinuto je 180 tisuća radnih mjesta samo direktnim rušenjem gospodarskih subjekata, a da ne zanemarimo i drugi dio gospodarstva također jednako važan, to je poljoprivreda. 40% poljoprivrednih površina je bilo izvan upotrebe kroz sve te ratne godine, pa sad pitajmo se tko je 400 tisuća ljudi bacio na ulicu? Prelazak sa socijalističkog na kapitalističko gospodarenje, srpska agresija ili privatizacija toga što sam sada i … [[Govornik se ne razumije.]] što sam sada opisao. Naravno, treba dodati i turizam netko me sad podsjetio. Pa naravno turizma nije bilo 8 godina. Sjetimo se kada je nakon porasta bruto nacionalnog dohotka nakon završetka "Oluje" počeo je rasti bruto nacionalni dohodak, kada je opet bio negativan? One godine kad je NATO nadlijetao Hrvatsku da bi riješio pitanje Srbije. Te godine nismo imali ni jednog turista, pa naravno da je naš bruto nacionalni dohodak postao negativan te godine i to ide u ukupne rezultate novije hrvatske povijesti što se gospodarstva tiče. Kao rezultat ovoga što sam rekao dolazi i vrlo objektivno izvješće Državne revizije i ne samo Državne revizije nego i Državnog odvjetnika i točno je što kaže kolega Kovačević 95% je bilo prekršaja u privatizaciji, znači od tisuću 556 revizija, kao što je točno citirao, samo 75 je bilo bez prekršaja. Ogroman broj je imao prekršaja, ali to su sada prekršaji takve razine da nisu bila kaznena djela, to su prekršaji razine krivog knjigovodstva, krive evidencije imovine, krive procjene imovine itd., ali ne na razini kaznenog djela nego na razini neraspolaganja podacima, pa je zbog toga Državni odvjetnik ovdje prije 2 mjeseca podnio i svoje izvješće pa je rekao od svih revizija, od svih tih pretvorbi i kasnije privatizacija podneseno je samo 4,6% kaznenih prijava i o tih 4,6% treba razgovarati, to su kaznena djela i njih treba istjerati na čistac bez zastare, bez ikakvih olakotnih okolnosti, prozvati ih i po zakonu ih kazniti, ali onda to, tih 4,6% nije više stranačka privatizacija, to je privatizacija kakva se odvijala u ratnim teškim gospodarskim uvjetima. Još bih nešto rekao o procjeni štete u privatizaciji. Čuli smo u predizbornoj kampanji predsjednika Mesića da će vratiti pokradene, u privatizaciji pokradene milijarde natrag u Hrvatsku. Govorio je čini mi se o milijardama maraka u to vrijeme. Iz Državnog odvjetništva dolazi nam izvješće prije nekoliko mjeseci ovdje za ovom govornicom, ukupna šteta na temelju počinjenih kaznenih djela u privatizaciji je bila 940 milijuna maraka. Dakle, to je objektivna šteta o kojoj govorimo i zato predsjednik Mesić nije mogao izvršiti predizborno obećanje i vratiti te … [[Govornik se ne razumije.]] milijarde iz inozemstva jer ih na žalost tamo i nema, kažem na žalost jer da ih ima vratili bi ih natrag i svi bi bolje živjeli. Što sam želio reći ovim svojim prikazom? Da je od 1991. pokrenuto tisuću 48 prijava, dakle nije se spavalo nego se na tome radilo. Želio sam podsjetiti da sam kao zastupnik ovog Doma 1993. tražio reviziju menadžerskih kredita, ona je izvedena i nekoliko stotina tih kredita je poništeno. Dakle nismo kao tada vodeća stranka koja je odgovornost za državu preuzela spavali nego smo itekako radili. I što danas sa ovim prijedlogom naših kolega iz HSP-a? prijedlog je apsolutno iskren, dobronamjeran, no pitanje je da li nam još jedan zakon treba? Mi imamo toliko zakona i toliko odluka ovog Visokog doma da na temelju njih možemo apsolutno kazniti sve krivce. Ja ću samo podsjetiti 2001. je donesen Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije koji je u svom članku 11. rekao da zahtjev za reviziju mogu podnijeti svaki dioničar, sindikat, bivših ili sada zaposlenih, uprave, nadzorni odbori i još je nabrojao 15 subjekata. Zašto mi saborski zastupnici ne bi počeli sa tim prijavama? Idemo svaki podnijeti prijavu za zločin u privatizaciji koji sami znamo, a tada će nastupiti na snagu već postojeći članak 17. istog Zakona koji je rekao da po reviziji pretvorbe nadležni organ mora podnijeti kaznenu prijavu Državnom odvjetništvu ili kako kaže drugom nadležnom tijelu. Dakle, imamo zakona, imamo odluka ovog Sabora, oni se ne provode, ja predlažem da umjesto još jednog zakona jednostavno privedemo kraju sve ono što smo već izglasali i u tom slučaju ćemo izbrisati jednu crnu stranicu hrvatske povijesti koja se zove privatizacija, a koju još nismo sveli u svoje okvire. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod uvaženog kolege Hebranga. Nemoguće je da sad bilo tko od nas podnese novi zahtjev za reviziju pretvorbe i privatizacije, jer taj rok je protekao, zbog toga sam i predložio novih 6 mjeseci dodatno da bi mi to mogli napraviti. Hvala lijepo.
To nije ispravak netočnog navoda, to je ispravak, vi držite da je neprihvatljivo ovaj prijedlog, a ne. … [[Upadica se ne razumije.]] Nemojte, molim vas. … [[Upadica se ne razumije.]] Znam je što ste rekli, jako dobro znam što ste rekli, ali to nije ispravak navoda. Evo nekoliko replika, poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče. Kolega Hebrang je već sličnu raspravu o ovoj problematici imao ovdje u Saboru i on zapravo počinje tu raspravu o tome što se zateklo, kako je to zapravo bilo loše gospodarstvo. Ja se u jednom dijelu mogu složiti s njim, međutim on je kontradiktoran kad dalje govori o ogromnim ratnim štetama, o gubitku radnih mjesta jer je došlo do rušenja kako kaže gospodarskih subjekata. Prema tome, nije to bilo baš tako kako se želi prikazati, jer recimo od tih tisuću i nešto revizija, dakle tisuću 6 društvenih poduzeća u kojima je vršena revizija procijenjeni kapital je gotovo 24 i pol milijarde maraka i u njima je radilo 535 tisuća zaposlenih. Revizija konstatira da je za 16% umanjen temeljni kapital, a čak za 386 tisuća radnih mjesta je nestalo putem pretvorbe i privatizacije. Da to baš nije bilo tako može se iščitati iz izvješća revizije, dakle da su ugovorima koji su sklapani sa Hrvatskim fondom za privatizaciju i programima razvoja nisu konstatirani tako veliki viškovi zaposlenih. Eto kolega Hebrang revizija kaže, ja ću citirati prema podacima iz razvojnih programa za tisuću 556 revidiranih subjekata, 106 društvenih poduzeća iskazalo je višak od 23 tisuće 882 zaposlena. Podsjetimo se, nestalo je 386 tisuća 675 radnih mjesta a kaže a 307 društvenih poduzeća imalo je zastarjelu opremu i tehnologiju i predlagalo je dokapitalizaciju. Dakle, govorite i o prekršajima koji nisu kaznena djela. Nažalost, nisu kaznena djela. Od tih gotovo 2 tisuće nepravilnosti koje su utvrđene za najveći broj nema uopće propisane sankcije u zakonima i to je najveće zapravo zlo ovog našeg … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]]
Odgovor na repliku. Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Štovana kolegica je zapravo potvrdila moje navode jer ovo što je citirala Državna revizija jest konstatirala ali nakon što je ovakav preobražaj iz socijalističkog u kapitalističku privredu napravljen i nakon što je srpska agresija poharala hrvatsko gospodarstvo. Prema tome, slika revizije jest nakon ovoga što sam ja rekao i apsolutno se slažem da je tako. Ja ću samo spomenuti da su i veliki gubici banaka, čuli smo 17 milijardi dolara je investirano u njih a 700 milijuna izvučeno, također jednim velikim djelom uzrokovani ratom. Naime, te su banke velikim dijelom financirale nabavku oružja pod embargom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, obzirom na jedno veliko obilje dnevnog reda i obzirom na vrlo opsežnu raspravu i ovu i po drugim točkama koje slijede i onima koje će doći ja ću ovu sjednicu produžiti i nastaviti je za dane 29., 30. i 31. ožujka i 11. i 12. travnja. 12. travnja bit će jedna sjednica Hrvatskoga sabora na kojoj će se Hrvatskom saboru obratiti predsjednik Europskog parlamenta gospodin Boreo. A ovo vrijeme nakon početka, nakon isteka ožujka će zastupnici moći iskoristiti za izborne kampanje i nećemo s time opterećivati Sabor u ove dvije županije i gradu. Sada prekidamo sjednicu. Imamo dvije replike poštovani zastupnik Marko Širac i poštovani zastupnik Antun Kapraljević na izlaganje zastupnika Hebranga. Nastavak u 15 sati. Replika, poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolega zastupnik Hebrang je u svom izlaganju obrazložio vrijeme i uvjete koji su bili u Republici Hrvatskoj kada je započeta i provedena privatizacija hrvatskog gospodarstva. Po mojoj ocjeni mislim da bi bilo dobro da se osvrnuo i na onaj dio privatizacije koji je započeo i djelomično proveden po Zakonu o privatizaciji, tzv. "Markovićevom" zakonu. Samo jedan mali primjer, početka i provođenja te privatizacije po Markovićem zakonu je na industriji stakla, tvornici, industriji stakla u Lipiku koja je bila jedna izvanredna firma profitabilna i to ne u hrvatskim razmjerima nego i u jugoslavenskim razmjerima, koja je jednostavno preko noći nekoliko milijuna dolara otišlo sa njenoga računa na račun poslovnog udruženja u Pančevu radi pripreme za tzv. Markovićevu privatizaciju. I drugo s čime ću i završiti, čelništvo te firme kad su počela sukobljavanja, odnijeli su ovakve debele štoseve bariranih čekova s kojima su dizali gotovinu diljem bivše države i evo tako od jedne krasne, lijepe firme, profitabilne firme, Hrvatska je naslijedila jednu firmu još u ratu razrušenu, ali financijski u totalnoj propasti. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Štovani gospodine predsjedniče, zahvaljujem se kolegi zastupniku što je nadopunio ono što ja nisam stigao zbog vremena izlaganja, a to je nastavak onoga što sam i rekao u svom izlaganju. To nije bila stranačka privatizacija. Naime privatizacija je počela puno prije nego što je HDZ došao na vlast, to je upravo Markovićev zakon. I sada ću povuć paralelu. Ista stvar se dogodila u bivšem Sovjetskom Savezu. Tko je tamo vodio privatizaciju? U doba Sovjetskog Saveza u svakom poduzeću je bio jedan KGB-ovac, dakle jedan član njihove KGB obavještajne službe koji je bio zadužen za tu tvornicu za sve zaposlenike. Kada je došlo do privatizacije upravo taj KGB-ovac koji je poznavao srž poslovanja je postao glavni pljačkaš u njihovoj privatizaciji. Povlačim tu paralelu zbog toga jer se nešto slično dogodilo i kod nas po Markovićevom zakonu. Hvala.
Poštovani zastupnik Antun Kapraljević, druga replika. Nema ga, pa ju on neće onda replicirati. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, predstavnik Vlade. Pa više od jednu deceniju u ovom našem Parlamentu najčešća tema rasprave je pretvorba, privatizacija, potreba revizije pa onda i izvješća o reviziji pa i kada smo raspravili posljednje izvješće o reviziji u nekoliko navrata ponovo raspravljamo o ovom problemu i javnosti bi se činilo, u javnosti bi se moglo reći kada se toliko raspravlja u jednom Parlamentu o jednom problemu onda je on i goruć, ali i postoji volja da ga se razriješi. Međutim tijekom svih ovih godina, svih rasprava imamo samo jaku retoriku, ali imamo malo volje da riješimo sve ove posljedice koje je donijela pretvorba i privatizacija. I kada bi hrvatske građane netko pitao na što ih asociraju riječi koje su i danas ovdje gotovo u svakom izlaganju pljačka, grabež, otimačina, prva asocijacija će vam biti pretvorba i privatizacija. I osobno mislim da je Zakon o pretvorbi i privatizaciji bio nepravedan upravo prema onima koji su stvarali vrijednosti koje su ulazile u pretvorbu i privatizaciju, prvenstveno radnici i bivši radnici koji su trebali biti jedan od nositelja pretvorbe i privatizacije i po tom zakonu, ali je to bilo u doba rata i to je bilo u vrijeme kada su njihova primanja bila takva da se oni nisu usudili ići u takvu pod navodnicima avanturu. Najbolnije za građane jeste upravo to što su najviše opljačkani u vremenu kada su imali svoju državu i u vremenu kada su tu državu branili svojim životima. Zašto se to radilo u toku rata? Stalno si to postavljamo pitanje, ali oni koji bi mogli dati odgovor na to pitanje, čitavo ovo vrijeme šute. I eto kada imamo još jednu inicijativu kolega iz HSP-a kako riješiti ove nagomilane probleme, odnosno utvrđene nepravilnosti u privatizaciji prvenstveno, ja ću to podržati. Podržati ću to i unatoč tome što je vidljivo da ni ta inicijativa ne može dobiti većinu u našem Parlamentu, jer mi je drago da i među nama još uvijek ima onih koji se ne mire sa posljedicama pretvorbe i privatizacije pa na oko eto bore se s vjetrenjačama i čitav taj zapravo posao se čini uzaludnim i stvarno jest uzaludan, jer u čitavom ovom razdoblju mi ne možemo skupiti većinu u ovom Parlamentu da barem donesemo jedan od zakona kojim bi mogli riješiti ove posljedice. Teško smo donijeli i Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. O tome se raspravlja još od sredine 90-tih godina i svaki odgovor na svako takvo pitanje bilo je i po postojećem zakonu, postoje mehanizmi kako se može vršiti revizija, odnosno kontrola i nadzor. To je točno. Međutim postavlja se pitanje zašto se to i po Zakonu o pretvorbi i privatizaciji nije radilo. Zašto se sve do 2001. godine odupiralo svakoj inicijativi da se donese posebni zakon koji bi vršio reviziju pretvorbe i privatizacije. Ako se ja dobro sjećam, krajem mandata 95., 99. mi smo imali u proceduri Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Klub SDP-a je o tome govorio više godina. Klub SDP-a bio je jedini klub u Hrvatskom saboru koji nije glasao prilikom donošenja Zakona o pretvorbi i privatizaciji. Dakle, kad kolega Kovačević pita zašto mi danas nismo kao klub istupili i da se ne zna naš stav. Naš stav se zna od početka donošenja Zakona o pretvorbi i privatizaciji. Donosili smo mnoge zaključke, pokušali smo u ovom Parlamentu i sa određenim zakonskim inicijativama koje bi u jednom barem segmentu riješila ili kaznila, sankcionirala one koji su radili nepodopštine u pretvorbi i privatizaciji. I ja ću se pozvati na onaj zaključak Sabora, ne znam točno je li to bila 93. ili 94. godina o kojemu je govorio kolega Hebrang. Mislim da se on zvao tada Zaključak Hrvatskog sabora o proglašenju ništavnosti menadžerskih ugovora, ne znam točno naslov. Menadžerskih ugovora i ugovora o osiguranju. Tada se vršila takva kontrola. Nekolicina ili jedan broj ugovora je i poništen. Međutim, tu se stalo. To je bila jednokratna kontrola, dalje se to nije kontroliralo. Nisu se kontrolirali izvršenje ugovora koje je Fond sklapao sa kupcima. Ne u onoj prvoj fazi privatizacije jer su u njem u najvećem broju sudjelovali samo zaposleni. Najveći problemi u privatizaciji su se desili zapravo u drugoj fazi privatizacije kada su se raskidali ugovori sa malim dioničarima i prodavali ili davali u, na upravljanje dionički paketi ili ulozi tada prema odabiru samog fonda. Od više desetaka tisuća stranica koje je ispisala Državna revizija baveći se ovim problemom, sve su uspjeli staviti na, eto, nepune tri stranice šta su utvrdili. Utvrdili su da je po tom zakonu bilo prijava za reviziju u tisuću i 6 društvenih poduzeća, da se u 471 društvu vršila revizija kuponske privatizacije koja je zapravo idejni začetnik problema u privatizaciji. Da je 770 društava revidirano u kojima je došlo do procesa zamjene dionica i udjela između fonda i mirovinskih fondova i drugih pravnih i fizičkih osoba. I da se u, za 491 društvo vodila revizija prodaje dionica i udjela iz portfelja Hrvatskog fonda za privatizaciju. Ili ukupno tisuću 556 društvenih poduzeća. Ona su imale temeljni kapital gotovo 24 milijardi maraka. O tome smo već govorili kako su neslavno završile mnoge od tih firmi. Naime, smanjen je temeljni kapital za 16% u vrijeme kad je vršena revizija. Nestalo je 386 tisuća radnih mjesta u tim tvrtkama. 345 ili 22% društava bilo je u tijeku stečaja ili je stečaj već na njima završen. Zanimljivi su i podaci koje je revizija utvrdila da nije sve što je, s čim je društveno poduzeće raspolagalo, nije sve uneseno u temeljni kapital. I to nitko nije kontrolirao kako se je tim sredstvima raspolagalo, jesu li se one prodavale, tko ih je prodavao, itd. Kolege ovdje govore i o tome da bi trebalo utvrđivati sa … [[Govornik se ne razumije.]] vlasništvo. Pa zapravo, znate kako se upisivala tvrtka koja je bila u pretvorbi i privatizaciji u zemljišne knjige. Tako da je fond na temelju elaborata koji je predočen izdavao rješenje, naplatio određenu cijenu za to rješenje i onaj tko je gospodario tvrtkom mogao je upisati sve njezine nekretnine koje su bile u elaboratu u zemljišne knjige. Dakle, čini mi se da i unatoč tome što eto kod manjeg dijela nas ovdje postoji volja da se taj problem na neki način razriješi, očito da niti ova inicijativa neće dobiti dovoljnu podršku. Samo ću pokušati podsjetiti što se do sada radilo. Dakle, 10-ci zaključaka, nekoliko zakonskih inicijativa, između ostaloga i Zakon o jednokratnom porezu koji je bio u prošlom mandatu i nije dobio dovoljan broj glasova. Mi smo ga pokušali involvirati u ovom mandatu, nije dobio dovoljan broj glasova. Već je bilo rečeno kako je prošao izmjene Kaznenog zakona koje su htjele riješiti jedan dio ovoga problema. Imali smo inicijativu o izmjeni Zakona o PIF-ovima, također nije dobio podršku ovdje u Parlamentu. Zato mislim da je možda bolje i poštenije reći građanima Hrvatski sabor ni u ovome mandatu nema političke volje da razriješi sve probleme koji su se javili kao posljedica pretvorbe i privatizacije. A mislim, kolege, da bi ukoliko ipak dođe do drugog čitanja trebali malo i nomotehnički urediti tekst ovoga Zakona jer on više zapravo u nekim segmentima sliči na zaključak nego na zakon. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Ovaj i ovakav Prijedlog zakona koji je podnio klub HSP-a o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije kao što je netom napomenula naša kolegica Dragica Zgrebec ponovo otvara raspravu o ovom pitanju koje je toliko dugo vremena mučilo i još uvijek muči naše građane. Međutim, ja mislim da su besplodne rasprave koje se vraćaju na teren analize, evo mogu dodati čak i medicinski pojam dijalize, što se to sve dogodilo i događalo tijekom pretvorbe i privatizacije. Zašto? Zato što koliko god mi o tome pričali i dokazivali, na kraju krajeva čak i objektivno i mjerodavno na temelju nalaza revizije, koja je provedena tijekom prošlogodišnje koalicijske vlasti, a evo, sad je još također u tom smislu i produljeno vrijeme djelovanja, ustvari neće uroditi plodom. Zašto? Zato što naši građani najbolje i upravo iskustveno znaju, čak bolje od nas ovdje, što se to dogodilo. Oni se još nisu oporavili, ni materijalno ni duševno od toga. E sada, što se dade, ja mislim da bi ovdje, da je konačno više sazrjelo vrijeme da mi kažemo što ovdje još možemo napraviti, što ne možemo napraviti. Na tom tragu idu prijedlozi, odnosno zaključci koje je Hrvatski sabor donio prije nekoliko mjeseci. I ovdje sada Vlada u mišljenju kojim se ne slaže, kojim ne podržava ovaj Prijedlog zakona kluba HSP-a govori kako svako postojeće našem zakonskom redu i poretku je to moguće učiniti. Jeste, ali taj dio ne funkcionira, ne djeluje. Sve ono što ne djeluje nije dobro i treba mijenjati i ne treba se bojati inovacija i novih instituta. Da bi kroz nove institute ponukali konačno državna tijela i pomogli im naravno, jer jako je važno da li državna tijela osjećaju jednu političku poruku koja se šalje upravo i iz ovog Doma imaju i kako im olakšati posao. Dakle, kao prvo osim ovih stvari koje se predlažu u ovom Zakonu nama ostaje pitanje Kaznenog zakona. Nije ovdje pitanje i da se sada prebrojavamo, dakle nema dvojbe da su dobra rješenja bila ponuđena, da su bila i donesena, da je stvar propala, zato mi se čini bespredmetnim reći zašto vi niste osigurali većinu. Ako ćemo tako raspravljati … [[Govornik se ne razumije.]] točno osigurali većinu, to je rekao Ustavni sud, zato je taj Zakon pao, ali svatko ima svoj dio odgovornosti i oporba i vlast. Prema tome, čini mi se ako zaista postoji zbiljska volja zašto ne udovoljiti upravo tomu da upravo na tom tragu omogući se našim pravosudnim tijelima da posao u jednom dijelu dovrše. Evo, o tome govori upravo i novoimenovani šef USKOK-a koji govori o privatizacijskim zločinima, kako im prijeti zastara, da je veći dio pao u zastaru kaže, ali još eto mogu se spasiti neki slučajevi, ali kaže i tu prijeti zastara. Vidjeli smo upravo i izvješća Državnog odvjetnika, državnih odvjetništava u dva navrata, dakle u dva zadnja izvješća gdje oni upravo govore o ovom problemu i što bi trebala druga grana vlasti upućujući upravo na izvršnu, a na vlastitu, na zakonodavnu u ovom smislu učiniti. I zašto se tomu opirati? Nema ni jednog valjanog razloga. Dakle ne možemo poći od one situacije, za vrijeme prvobitne HDZ-ove vlasti ovo se dogodilo, za vrijeme koalicijske vlasti nije se sankcioniralo iako je, i tu smo svio jednaki. Pa ne radi se o tome. Radi se o tome kako izaći iz ove situacije. Sigurno je da je tu imao svak svoj dio odgovornosti i da su građani to znali lijepo i reći što misle o tome, odnosno takvom ponašanju ili pak ne ponašanju, odnosno ne djelovanju. Prema tome, ono što se konkretno može učiniti osim podržavanja ovog Zakona jeste izmjena na onom tragu kao što smo bili učinili i izmjena kaznenog zakonodavstva u dijelu gospodarskih inkriminacija, dakle ne samo u izmjena gospodarskih inkriminacija jer znamo da ovdje, pogotovo u kaznenom zakonodavstvu vrijedi vrhunski princip načela zakonitosti i da se zakoni ne mogu retroaktivno primjenjivati, ali u svakom slučaju pitanje produljenja rokova, teorija je riješila i tu bi itekako olakšali rad našim pravosudnim tijelima. Jer zašto? Čemu onda produljivati rok vremena i djelovanja Državnoj reviziji? Pa ne radi ona to za arhiv, ona to radi upravo jer opslužuje time i takvim materijalima, opslužuje državna tijela zadužena za … [[Govornik se ne razumije.]] kako bi mogli procesuirati one nepravilnosti, one nezakonitosti koje imaju težinu, takav stupanj društvene opasnosti da predstavljaju kaznena djela i koja se po službenoj dužnosti gone. Ukoliko će nastupiti zastara, o tome upravo novoimenovani šef USKOK-a i govori, onda je sve besmisleno. Na kraju krajeva on govori također ne samo o ovome nego i o nekim drugim popratnim propisima, pa govori o tome upravo kako se po zakonu može uništiti dokumentacija nakon proteka roka. Prema tome, mi ovdje moramo biti i povodom ovog Prijedloga zakona pozvani na čistac što to hoćemo, a što to nećemo učiniti. Kažem pustimo sada sve ono, to smo toliko puta rekli da to narod stvarno nervira i time nitko ne profitira. Profitirat će onaj koji pokaže zbiljsku volju da hoće problem riješiti i što se ubuduće može riješiti. Dakle, to je naš jedan prijedlog. Dakle, prva izmjena Kaznenog zakona za vrijeme ove vlasti išla je da se zakreće, odnosno inkriminira kazneno djelo kloniranja kao da prijeti opasnost da se klonira u Hrvatskoj čovjek, pa to je kod nas čak i nemoguće učiniti, a ovo što nam se valja ulicom, što evo govori da će i ovaj zadnji pokušaj i zadnji predmeti krenuti u zastaru to prepuštamo praveći se da smo nemoćni, a na ovakav način ne djelujući time upravo smo svi sudionici i suučesnici da se to i dogodi. I drugo je ovo što je također kolegica Zgrebec i napomenula, to je zakon o tzv. jednokratnom kaznenom porezu gdje se može ispraviti kakva takva nepravda. On je apsolutno na tragu zakonitosti i u skladu je sa kompletnim našim zakonodavstvom. Ovdje se također postavilo pitanje upisa, vjerodostojnosti upisa u zemljišnu knjigu, nepovredivosti vlasništva. To je točno, ali ako imate kaznenu presudu gdje se netko proglašava krivim i po općem načelu i posebnim propisima da nitko ne može sačuvati imovinu koju je stekao kaznenim djelom onda evo i sa samih zakonom se sve ovo poništava, prema tome nemamo tu nikakvih pravnih prepreka niti zavrzlama. Osim toga i izvješća Državnog odvjetništva u pogledu procesuiranja kaznenih djela sačinjenih, počinjenih u vrijeme pretvorbe i privatizacije vidimo da je su tu naša državna tijela bila najneefikasnija. Mi sad nećemo govoriti o njihovim, niti prebacivati teret odgovornosti koji su dužni sami snositi, ali još jednom ponavljam što mi možemo učiniti da se u tom smislu stvari poboljšaju i olakšaju. Naše kazneno zakonodavstvo, odnosno kaznena djela, dio sudovanja više i nema zaostataka, osim u ovom djelu i ovdje ukoliko se ne produlje zastarni rokovi, a njih je moguće produljiti jedino ako zastara još nije nastupila onda zaista ovo je sve bespredmetno i zato mislim da pokažemo tu jednu odlučnost da ono što je podneseno već, što se nalazi pred našim sudovima koji imaju silnih poteškoća i objektivne i subjektivne naravi, ali ako mi predložimo zastarni rok što je bio 30 godina onda je to poruka i pravosuđu ako nećeš riješiti ti taj predmet će se riješiti dok god smo mi, odnosno većina od nas živi. A mislim da je to jako važno za uspostavu trajnog mira na ovim prostorima, jer kao što su ratni zločini, već ih je netko napomenuo, ono što nam je neprijatelj učinio to smo sami … [[Govornik se ne razumije.]] što nije uspio uništiti, to smo sami sebi krivi. E vidite, da mi se čini da upravo radi uspostave, to je jako važno za zdravlje jedne nacije, za zdravlje vlastitih građana da te najgore primjere neće tolerirati, odnosno da će ih pokušati i da će ih zajedničkom snagom i sankcionirati. Kažem puno je toga propalo, ne može se uspostaviti apsolutna pravda, ali od nje ni u kom slučaju kad još imamo vremena ne treba odustati. I zato na vlastito, u to ime kao jedna podrška podržavam osobno ovaj Prijedlog zakona.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Tomljanović replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa, replicirao bi kolegici u onom dijelu u kome se ona ponovno vraća na segment kaznenog zakonodavstva osvrčući se na sadržaj rasprava nekih zastupnika koji su o tome nešto kazali u pojedinačnoj raspravi. Naime, što želim kazati? Želim kazati da mi možemo naravno govoreći o pretvorbi i privatizaciji govoriti sa aspekta i materijalno-kaznenog zakona i procesnog kaznenog zakona i sa aspekta USKOK-a. Međutim, to nije ono što se kaže na dnevnom redu odnosno radi se ovdje o dopuni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koji u svojim ni u predloženim rješenjima ni u kom drugom smislu direktno ne otvara raspravu vezano za striktno kazneno materijalno pravo. I u mojoj raspravi sam se upravo u tom kontekstu dotakao onog vremenskog perioda obnašanja vlasti jedne političke opcije kada je bio u postupku donošenja kazneni materijalni zakon sa zastarnim rokovima koji su uistinu bili takvi kakvi su bili odnosno predloženi u većoj toj granici u smislu i izricanja kaznenih sankcija a samim tim i mogućnostima većeg roka vezano za zastarne rokove. Ali napominjem i ovom prigodom i s time ću zaključiti ovu repliku da mi nije jasno kako se u okviru jedne političke opcije, jednog vremenskog perioda obnašanja vlasti smogne političke snage u svakom smislu da se dva puta mijenja Ustav a ne smogne se ili prebacuje se odgovornost na ovu ili onu političku opciju da se ne mogu napraviti izmjene i to ne puno članaka kaznenog materijalnog zakona odnosno Kaznenog zakona koji se odnosio na sankcioniranje počinjenih kaznenih djela u okviru gospodarskog kriminaliteta.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Antičević.
Pa točno je što kažete kolega da se ovdje sada radi o izmjenama i dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije ali ako ozbiljno želimo a kažem da se ja čudim i meni se čudi prije svega i ovakvo mišljenje Vlade. Ako želimo na tom planu nešto učiniti, ako je produljen rok djelovanja samoj državnoj reviziji onda se ja čudim zašto ne omogućimo pravosudnim tijelima jedan primjereni rok od kojeg oni sami neće moći pobjeći. Prema tome, o tome se radi. Ja vas neću sada uopće niti prozivati zašto se tri puta mijenjao Kazneni zakon a da ove stvari nisu promijenjeni. Mi i dan danas imamo i uskoro će doći na dnevni red nova izmjena Kaznenog zakona. Prema tome, još uvijek nije kasno. Dakle, pustimo što je bilo, što je htio, tko je mogao, zašto nije. Ajmo pokazati sada jednu volju da to želimo učiniti a tim prije što sama pravosudna tijela kažu kad nas optužujete od strane zakonodavne i izvršne vlasti da tu nismo efikasni molim vas zbog upravo problema koji se tu susrećemo, zbog kompliciranosti slučajeva, zbog nedostatka i vještaka i specifičnih za ovu struku suglasni su i pozivaju da se produlje zastarni rokovi.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Peronja.
[[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] dobro čulo. Upravo nomotehnički predloženi ovaj Prijedlog zakona o dopunama Zakona o reviziji trpi ozbiljne kritike jer ne može se propisivati kao što to se u članku 20a. stavku 3. propisuje nema zastare za pokretanje postupka iz stavka 1. ovog članka u niti jednom slučaju ako je ocjena ne može se retroaktivno propisivati zastara za nešto što u momentu ako je izvršeno kazneno djelo nije postojalo. Između ostalog, zaključcima koje smo izglasovali 15. prosinca 2005. jasno su se obvezali postojeće institucije od Državnog odvjetništva, Hrvatskog fonda za privatizaciju, hrvatske Vlade i dali smo rok 90 dana koji samo što nije izminuo da se doista pokrenu svi postupci koji su sada mogući i bez izmjene i dopuna Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Ovo isključivo govorim o onim nomotehničkim stvarima kako se može donijeti određeni zakon, pojedina odredba da ne gomilamo samo nove prijedloge zakona, izmjene i dopune a već postojeći zakoni i propisi omogućavaju da se sankcionira sve ono što je napravljeno protuzakonito, protupropisno u ono vrijeme. U tom slučaju bi mnoge vremenske sate ove rasprave prištedjeli a ukazali bismo javnosti da znamo stručno, profesionalno i moderno uređivati svoje zakone i propise.
Odgovor na repliku.
Vi kažete kolega pa onda dalje obrazlažete ne može se. Ma briga građane što se ne može. Građani traže da se napravi nešto što se može, što se još uvijek može. Prema tome, mi ovdje pa i vi kao vlast pa mi kao oporba dužni smo upravo ponuditi ljudima i građanima rješenja a ne opravdanja. A niste konkretno uopće u pravu kad kažete što se tiče materijalnog prava inkriminacija to uopće nije sporno. Međutim, naša pravna teorija apsolutno je stala na stajalište da se rokovi zastarni mogu produljiti i produljiti vrijeme zastarijevanja pojedinačnog kaznenog djela za slučaj da još uvijek zastara u konkretnom slučaju nije nastupila po postojećem a neizmijenjenom zakonu. Prema tome, to je već riješeno.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici! IDS je prva parlamentarna stranka koja je u saborsku proceduru podnijela Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Bilo je to još davne 1997., međutim to su sada tempi pasati i nitko sretniji od mene kada bi se recimo to danas dogodilo o kondicijama ovoga članka 1. kako se ovdje navodi: "Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske na pokretanje postupka proglašavanja pravno ništavnim svakog pojedinačnog slučaja pretvorbe i privatizacije provedene na nezakonit način" itd. Nažalost, ta revizija, nazovimo je to tako, ili to poništenje teško da je moguće. Nije moguće pa i stoga što to nitko usuđujem se reći ne želi. Ne želi vlast ni bivša ni sadašnja, ni ona buduća. Ne žele suci, ne žele državni odvjetnici, ne žele mediji koji su također gospodo privatizirani 1991., 1992., najkasnije 1993. i koji da budemo ajde na čisto žive de facto od sponzorstva isto tako privatiziranih tvrtki. Konačno, usuđujem se reći da tu reviziju pretvorbe i privatizacije bez obzira što će to zazvučati kao gotovo bogohulno ne očekuju ni zaposlenici u tim tvrtkama iz razloga što znaju da se poduzeća u kojima rade kada bi došlo do pokretanja pretvorbe, privatizacije naprosto bi se raspala kao kula od karata. Jasno ljude ne treba podcjenjivati. Nismo djeca. Znaju oni jako dobro kako su njihove gazde došli do tvrtki. Međutim kod tih ljudi ti zaposlenici dobivaju plaću koja je takva kakva je ali od te plaće ipak mogu preživjeti 30-tak dana, a što im s druge strane može nuditi predlagač ovoga Zakona ili država? Može im jamčiti samo da odu na Zavod za zapošljavanje, a tamo će dobiti 900 kuna, a to nije dosta niti za golo vegetiranje. Stoga nama ne preostaje drugo doli da zaključimo da su oni koji su sudjelovali u pretvorbi, to je cinizam "par exelance" naprosto danas postali karijatide ovoga društva. To je žalosno, to je tragično, to gospodo vrijeđa, ali nažalost danas je tome hjteli to mi sebi priznati ili ne naprosto tako. Da li ima ikoga u ovome Saboru, a jednako tako usuđujem se reći i izvan ove … [[Govornik se ne razumije.]] koji recimo vjeruje o poništenje pretvorbe i privatizacije? Ja mislim da više takvih nema. 2000. godine još se je gospodo i moglo na toj paroli na neki način dobiti izbore, ali danas se sa tom parolom naprosto ne može pred birače. Pogotovo nakon saznanja da je to 2004. gospodine Kovačeviću naše dično sudstvo za nepravilnosti u pretvorbi i privatizaciji izreklo svega dvije uvjetne kazne odnosno svega dvije novčane kazne. Zemlja je, svi su ovdje rekli pokradena, a izrečene su druge strane dvije novčane kazne, dvije uvjetne kazne i sada netko prijeti poništenjem pretvorbe. Ja mislim da u to više ne može povjerovati niti retardirani pojedinac. To je grubo, ali to naprosto tome je tako. Kao što je pretvorba gospodo bila moguća samo u jeku rata tako i revizija pretvorbe bila je moguća samo tamo negdje 1997., 1998., 1999. godine međutim zato tada nije postojalo volje kao što nažalost ne postoji ni danas a boga mi neće ni sutra u onoj vladi u kojoj će recimo sjediti Pero Kovačević. Što bi bilo kada bi na primjer netko u ovoj zemlji revidirao stjecanje banaka? Svi smo pričali, svi su govorili o tome. S jedne strane se u sanaciju bankarskog sustava unijelo 14, 15 milijardi dolara. Prodane su za 4 ili 5 milijardi dolara. Pa u roku od 24 sata Hrvatska bi ostala bez ijednoga zajma. U roku od mjesec dana mi bi gospodo bili gladni kao zemlja. Što bi bilo na primjer gospodo poništiti način stjecanja nekih tvrtki Agrocoru u kojemu je nota bene država sada involvirana kao jamac za neke kreditne linije? Znači bivši ministri su sa direktorom Agrocora bili u Londonu. Gospodin Crkvenac toga se sjeća i zna da su bili, da je država tada bila jamac ako se ne varam nekih 250 milijuna dolara ili EUR-a ili nečega slično Agrocoru. Nikad? Dobro. Onda ja griješim [[Upadice se ne razumiju.]] Što bi, da, što bi bilo kada bi, ne znam, jednome Štroku se nacionalizirala pod navodnicima imovina koji nota bene nije ni sudjelovao u pretvorbi ali je opet došao do hotela koji su bili renovirani što možda je i bolje od onoga da je sudjelovao u pretvorbi. Pa u Hrvatsku više nitko ne bi došao sa jednim dolarom stranog ulaganja. Što bi bilo gospodo kada bi netko, pod navodnicima podržavao Plivu, a 55% Plive u ovome času drže stranci. Pa Hrvatska više niti jedan lijek ne bi prodala u inozemstvu. Što bi bilo sa TDR-om i tako dalje? Predsjednik Vlade gospodin Sanader kaže: "Nećemo prodati Plivu". Ma gospodine predsjedniče, pa 55% Plive preko londonske burze već drže točno poznati i Vladi i Plivi i hrvatskoj javnosti strani dioničari. Znači, ma to je paradoks. Zajednica koju su neki, neću reći ovaj, pod navodnicima pokrali već iskoristili danas, znači ta zajednica koju su ti neki iskoristili mora brinuti čak o tim istim sustavima da se ne bi ne daj Bože nešto njima dogodilo, da ne bi propali i tome slično. Čitava zajednica je u ovom trenutku na neki način u funkciji tog kapitala od kojih je 90% ljudi do tog kapitala došlo na jedan krajnje amoralan način. Lokalna samouprava u njemu mora biti. Ministarstva moraju osiguravati tomu kapitalu određene akvizicije. Na primjer prije sam spomenuo Croatia osiguranje ili danas predsjednik Vlade ili ministar turizma more hrvatske ulagače da preuzmu ovaj turistički sektor u Dalmaciji. Znači mole one iste za koje gospodin Pero Kovačević i ja znamo da su na jedan krajnje amoralan način došli do tog novca početkom 1991. ili 1992. godine. To je naprosto danas tako. Tko ima novaca u ovoj zemlji? Ima samo tih 0,5 ili 1%. Sve ostalo rekli bi Istrijani, Primorci naprosto je mižerija. Da je netko rekao da će se to dogoditi, znači 2006. da će ti isti ljudi koji su u tome sudjelovali kako elegantno legalizirati svoj portfelj ja mislim da u to tamo 1996. još nitko u to ne bi povjerovao. Mi smo naprosto na neki način žrtve onoga što se događalo početkom devedesete godine, devedesetih godina kada je riječ o pretvorbi odnosno privatizacije. Žrtve su i političari, o radništvu u cjelokupnom građanstvu iluzorno je trošiti riječi. I žao mi je da ovdje nema gospodina Letice ali on je apsolutno u pravu. I sada ti ljudi koji su u tome sudjelovali, koji imaju moć, koji imaju novac pazite odjedanput postaju i glavni borci za pravnu državu. Oni sada počinju govoriti o demokraciji, o slobodama, o poduzetništvu i tako dalje. Paradoks nad paradoksima ali naprosto je tome tako. Tim ljudima ne da se više ništa neće dogoditi već će ti ljudi gospodo ući u politiku ako već preko sponzorstva nisu i dominantno prisutni. Na lokalnoj razini ulaze još izražajniji, mediji, izražajnije, mediji ih sponzoriraju zato jer oni plaćaju i sponzoriraju medije. A daleko od toga nije ni ova najnovija ideja, usuđujem se reći Predsjednika Republike o njegovoj listi za predstojeće izbore. Zašto ne? Neka ide i na taj način. Međutim sada će cjelokupna odgovornost, usuđujem se reći biti na njemu i jednu relativno komotnu poziciju neprikosnovenog autoriteta kako ga ja doživljavam može dovesti u pitane. Za kraj IDS će jasno podržati ovaj Zakon, HSP-ov zakon iako u njega baš ne vjerujemo, to moram priznati. Iako znam da na kraju se to neće moći sprovesti. No kad je bal neka je bal i volio bih doista da oni koji su u svemu tome sudjelovali početkom 1991., 1992. na kraju se ne pretvore u glavne borce za pravnu državu, demokraciju, slobode i tome slično u ovoj zemlji.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi kolega Kajin. Da ne vjerujem da je to moguće provesti ne bi ni pisali ovaj zakon. Da mi iz kluba HSP-a ne vjerujemo da je to moguće provesti ne bi ga ni uputili u proceduru. Prema tome, stvar je tu jasna. Utvrđeno je činjenično stanje i na utvrđeno činjenično stanje tražimo primjenu sankcija. Sa dva modela, modelom ništavosti i drugim modelom ovjere vlasništva. Ništa se tu ne događa da će stati gospodarstvom, da će radnici ostati bez radnih mjesta. Dapače, dapače onaj koji je sklopio ugovor sa fondom, a nije platio ono što je trebao platiti, ugovor je ugovor, i ne može on dalje prenositi nešto što nije njegovo jer ga nije platio, on će dobiti recimo 10 ako je cijena procijenjena bila 10 milijuna eura. On je uplatio milijun eura, neće biti većinski vlasnik i sve se dalje odvija bez problema. Nema ni problema recimo slučajem ovo što vi kažete "Agrokora" da je država dala jamstva. Pa dapače, država je dala jamstva na nešto ako je to tako što više kažete, na ono što će sutra postati njezino. To znači, utvrđeno je, 10% je o.k. ovjerom vlasništva platio se iznos to je tvoje, a 90% se vraća u fond. To je državno vlasništvo. Prema tome, ništa se tu ne remeti nego se samo na utvrđeno činjenično stanje primjenjuju sankcije. I točno je ovo što vi kažete sad ti koji su jamili oni su najveći borci za uspostavu načela vladavine prava, … [[Govornik se ne razumije.]] pravne države. Jer žele to što su jamili zaštiti da im se ne oduzme, a nezakonito stekli. … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, to je samo vraćanje onoga što nije njihovo u vlasništvo države. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Ja sam i prije rekao da je IDS prvo parlamentarna stranka koja još 1997. podnesao u saborsku proceduru Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Nitko sretniji od mene ne bi bio kada bi se dogodilo kao što ovdje naglašavate da se ovakvi pravni poslovi proglase ništavim. Ja vama gospodine Kovačeviću i svima želim puno sreće glede sprovedbe ovog zakonskog prijedloga. Međutim, svima nama, međutim, isto tako vas samo podsjećam da su i radnici do zadnjeg daha podržavali recimo gospodina Vrhovnika u "Viktoru Lencu". Kao što su i radnici "Agrolagune" u stečaju molili da ih preuzme "Agrokor" odnosno gospodin Todorić. Sve u svemu situaciju nad provedbu ovakvoga zakona za kojega ja jesam svim srcem je ipak malo kompleksnija, pa bi trebali sa ove druge strane vidjeti što primjena istoga može donijeti hrvatskom gospodarstvu, a preko njega i hrvatskoj državi, da ne kažem svima nama.
Replika, uvaženi zastupnik Zubović.
Gospodine potpredsjedniče, ja moram reći da se moram složiti u mnogočemu sa time što je rekao gospodin Kajin i dijelim isto mišljenje da su neke stvari otišle predaleko i da će ih biti vrlo teško vratiti natrag. I, ali to ne znači da one stvari koje postoje, na koje se može reagirati i na koje pravosuđe može reagirati da ne bi trebalo reagirati. Ali ovo što je gospodin Kajin rekao na banke, velike naše firme, npr. na kupovinu hotela u Dubrovniku, što je spomenuo Štroka, to će biti vrlo teško ili nemoguće. Na koncu će samo ispasti da se s ovim zakonom hoće politika dobiti nekakve poene, da želi nešto napraviti, ali u biti neće moći puno napraviti. Tako da mislim da je gospodin Kajin, osim nekih malih, malih stvari da se možemo složiti ovo što je on rekao.
Odgovor na repliku.
Još jedanput, nitko sretniji od mene kada bi ovaj zakon zaživio, odnosno kada bi bio sprovediv i kada ne bi došlo do štete po širu zajednicu. Međutim, ovdje se postavlja i pitanje da li mi gospodo uopće glede sprovedbe ovoga zakona imamo saveznika, npr. u sudstvu, u državnom odvjetništvu, pa i samim medijima. Ja vas uvjeravam, nemamo gospodo. Jer nemojte zaboraviti da su i mnogi od tih medija isto tako privatizirani '91., nije bitno da li po Markovićevom zakonu ili po zakonu Republike Hrvatske '92. odnosno '93. godine. Pa neće ni oni ići protiv svojih sponzora. Pa u igri je ogroman novac. Pa oni žive naprosto od tih reklama i nemojte misliti da sutradan kada se budu opredjeljivali između ovog zakonskog rješenja i novaca neće se opredijeliti za ono drugo.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kolar.
Hvala lijepa uvaženi gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo, gospodine Kajin, ja se zapravo slažem apsolutno s vašom diskusijom. Naime, samo nemrem dopustiti da jednu konstataciju koju ste izrekli da bi mi mogli znači građani ostati gladni. Ja vas uvjeravam da ovi procesi nemaju nikakve veze s tom kaj se tiče gladi. Naime, ako se malo podsjetimo od negdje 88 do 90 posto vlasništva je gruntovno i katastralno u rukama i sada privatnih osoba seljaka za proizvodnju. Govorim o hrani. Mi sada negdje proizvodimo dostatne 2, 3 ili 5 kultura, ali smo spremni nahraniti ne jednu Hrvatsku nego više od 4 i pol milijuna stanovnika. Tak da svi ovi procesi mogu se izdvojeno gledati i nismo mi ovisni o njima, ali se slažem da je kapital taj koji zapravo, gdje smo svi skupa ovisni, pa i politika podliježe tomu. I to je zapravo nesprovođenje postojećih zakona gdje mi imamo problema. Ovaj pokušaj naših kolega je tek jedan komadić da se to sve skupa ubrza ili bolje rečeno da sve ne ode u zastaru. Ali nikako u slučaju ne stoji konstatacija da bi mogli ostati bilo radi Todorića, bilo radi ne znam koga, imena nisu jasno bitna, ali ja to tek simbolično spominjem. Jer gladi se ne moramo bojati. Postoje zdravo tkivo koje nas je spremno nahraniti u bilo kojem momentu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Živi se razumljivo od mlijeka, mesa, vrhnja, sira, kruha itd., krumpira, rajčica, ne znam čega, vina, ali bez posla, a ovaj zakon može nas ostaviti i bez poslova. Indirektno bi gospodo ostali i bez kruha, jer i seljaku valja platiti ono što vam ponudi, odnosno proda. I treći puta ili četvrti, peti puta danas, ja sam 100% za ovaj zakonski prijedlog, ali na žalost ne vjerujem da je on kao takav u ovome trenutku sprovediv tim više što znam da mi ovdje u ovoj sabornici nemamo danas saveznika izvan sabornice.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Peronja.
Gospodine potpredsjedniče upravo je kolega Kajin kazao da glasovati za ovakav zakon mnogi bi ostali bez posla. No ono prije što je kazao vrlo analitički govori o stanju koje mi danas ne možemo popraviti ovakvim prijedlogom zakona iz jednostavnog razloga, jer bi se time unijela i pravna nesigurnost među pravnim osobama koje su nešto stekli pa su otuđili što ona treća osoba bi mogla misliti. Vjerujem da je najbolji put upravo oni zaključci koje smo donijeli, gdje između ostalog smo i zadužili Vladu Republike Hrvatske da osigura sve potrebne uvjete za rad mjerodavnih državnih tijela, Državnog odvjetništva, Hrvatskog fonda za privatizaciju te radi učinkovitog poduzimanja potrebitih radnji i aktivnosti glede kaznenog, prekršajnog, imovinskog sankcioniranja u svezi nezakonitosti i nepravilnosti u postupcima pretvorbe i privatizacije, utvrđivanju ništavosti ili poništavanja pravnih poslova sklopljenih u postupcima pretvorbe i privatizacije koji su suprotni Ustavu, zakonima i propisima, povrat nezakonito stečene imovine tijekom pretvorbe i privatizacije, naknade štete učinjene tijekom pretvorbe i privatizacije, uglavnom zaštita interesa imovine svekolikog građanstva Republike Hrvatske. Na nama je da tu postignemo jedinstveni konsenzus i da upravo u tome pravcu hrvatska Vlada u skladu s našim zaključkom to zaduženje i ispuni u roku kako je to već i kazano i zasigurno da ovakve stvari predloži u novom Zakonu o privatizaciji ili/i Zakonom o javnom privatnom partnerstvu.
Odgovor na repliku.
Evo ja ću se složiti u cijelost s kolegom da bi posao za najširu zajednicu trebalo odraditi sudstvo, Državno odvjetništvo a ne politika. Ako je ovaj zakonski prijedlog poticaj Državnom odvjetništvu i sudstvu onda ga sigurno u jednom deklarativnom smislu treba 100% podržati.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Pejo Trgovčević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo saborski zastupnici u ovoj raspravi zapravo došao sam do zaključka da postoji kod nekih saborskih zastupnika zapravo i strah od rasprave o reviziji pretvorbe i privatizacije pa se pitam zašto. Da li smo možda neki od nas mi sudjelovali u tome pa nas je strah da ne bi bili razotkriveni. Posredno ili neposredno možda omogućavali ili kao utjecajni političari ili kao dužnosnici možda lobirali za pojedine tvrtke, što je još gore možda, uzimali postotke dobiti, dakle imali materijalnu, odnosno neku novčanu korist od pojedine pretvorbe i privatizacije državnog u privatno vlasništvo. Ako je dosadašnja revizija pokazala da je od 1556 privatiziranih tvrtki u kojima je provedena privatizacija, u kojima je sudjelovala revizija, samo u 75 njih koji su privatizirani po vrijedećem Zakonu o privatizaciji, a svi znamo da je i tadašnji zakon zapravo nije bio dobar, nije bio kvalitetan, a niti pravedan pa je radi toga stanje u gospodarstvu takovo kakvo je, a svi znamo da nije dobro, a još je i gore radi toga što je nepravedna i nezakonita privatizacija provedena. Ne slažem se kada neki od kolega kažu i kada gledaju na ovo u crno-bijeloj tehnici, da je cjelokupna pretvorba i privatizacija jednako pljačka i grabež. To nije točno, jer je točno revizija pokazala tko je do sada protuzakonito stekao imovinu i mi u klubu HSP-a tražimo za takove samo sankcije. Dakle mi ne gledamo na cjelokupnu pretvorbu i privatizaciju kao nešto nezakonito. Postavlja se najvažnije pitanje, želimo li mi kao narod, kao nacija, pa konačno kao Sabor i država prihvatiti protuzakonito provedenu privatizaciju. A ako je tomu tako, onda šaljemo jasnu i nedvosmislenu poruku našoj i europskoj i svjetskoj javnosti, da je kod nas u našoj državi sve moguće, tj. možemo kršiti zakone, možemo se na pljački obogatiti a za to ne odgovarati, a uz to još i postati uzorni građani. Zašto ne sankcionirati sve one koji nisu poštovali ugovorne odnose. Zato i pozivamo Vladu da bi Vlada trebala tu odigrati glavnu ulogu zajedno sa Fondom za privatizaciju i sve što je protuzakonito stečeno dati na Državno odvjetništvo kako bi se sankcioniralo sve bespravno i protuzakonito stečeno. Zašto bi bilo kakova nelegalna i protuzakonita pretvorba mogla otići u zastoru? Ja sam protiv abolicije bilo koga tko je iskoristio trenutak i u vremenu stvaranja i oslobađanja Republike Hrvatske protuzakonito i nepravedno rekao bih bez novca, stekao veliko bogatstvo. Naime, pretvorba i privatizacija nije niti s jednog, odnosno najvažnijih stajališta tog moralnog, zakonitog, političkog, ekonomskog pa i socijalnog, nije postigla očekivani rezultat. Naime rezultat je to gubitka preko 400 tisuća radnih mjesta, puno osiromašenih radnika. Unatoč činjenici da je preko 95% slučajeva što sam već napomenuo, 1526 izvršenih revizija, utvrđeno nezakonito postupanje, na žalost nije ništa sustavno do sada poduzeto. Nešto nezakonito stečeno ne može postati zakonito, te da je utvrđeno činjenično stanje, to utvrđeno činjenično stanje treba adekvatno sankcionirati. Krajnje je vrijeme da izvršna vlast, Državno odvjetništvo Republike Hrvatske i druga tijela vlasti počnu poduzimati i zakonske mjere u sankcioniranju pljačke i grabeža pretvorbi i privatizaciji. Ne podržavam i ne slažem se sa onim zastupnicima koji kažu da se tu više ništa ne može učiniti. Ne mogu vjerovati i pozivam ih da podrže ovaj Prijedlog našega Zakona u drugom čitanju i da rade i oni na tome da predlože ovom našem Prijedlogu neke možda bolje i kvalitetnije stvari kako bi došlo do provedbe ovoga Zakona. A nikako ne pozivam nas sve ovdje zastupnike na šutnju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Kajin.
Kaže gospodin Pejo da je neke od nas strah od ovog Zakona da se ne bi nešto razotkrilo. Damira Kajin nije strah od ovoga Zakona jer on nije sudjelovao u nikakvoj pretvorbi i privatizaciji. Zato što nisam u tome sudjelovao, da budem ciničan, danas iskreno žalim. Zašto? Jer oni koji jesu u tome sudjelovali danas spavaju neusporedivo mirnije od mene. Oni misle samo o sebi, a ja nažalost moram razmišljati i o njima. Da im se ne daj Bože ne bi njihovom gospodarskom subjektu nešto zlo dogodilo, da ne bi krahirali jer tek tada bi to postao naš problem. Pogotovo na toj lokalnoj razini, vis a vis osiguranja posla tim ljudima i tome slično [[Upadica: Replika.]] Replika, pardon, da.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Korenika.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa na tragu kojim je počeo kolega Kajin. Kolega Trgovčević je rekao da ima nekih među nama koji se boje rasprave o pretvorbi i privatizaciji i da su to neki. Ja bih vas molio, kolega Trgovčeviću, s obzirom da izraz neki može asocirati, može ukazivati da smo svi jednaki, pa konkretizirate koji su to neki među nama. Mislim da bi to bilo vrlo korektno s vaše strane. Primjerice, evo ja ću krenuti od sebe, da pometem pred svojim pragom. Niti sam mogao dobiti … [[Govornik se ne razumije.]] nekakav dobar ili povoljan menadžerski kredit niti nekakve atraktivne dionice. I ja vas molim, nemojte sve nas svrstavati pod izrazom neki. Budite konkretni, pretpostavljam da imate podatke i zbog javnosti i zbog nas kolega saborskih zastupnika, koji su to?
Zahvaljujem. Ja mislim da uvaženi zastupnik … Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Ma evo ovako, ja sam rekao ovako. Neki možda od nas, aludirajući na to da je ovo prevažna tema, puno važnija od nekih nevažnih tema pa je se javilo 50 zastupnika za raspravu. A za ovako važnu temu javilo se samo 10-ak zastupnika. U tom pogledu osjećam ili je to strah ili nezainteresiranost za ovu temu. Dakle, jednostavna je to stvar. A oprostite ako ste se vi neki našli uvrijeđeni, ja se ispričavam. Nisam mislio na sve ljude nego sam mislio na može biti neke od nas.
Replika, uvaženi zastupnik Nenadić.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Očito da u ovom Saboru postoje razno razne definicije straha. Nedavno sam bio optužen da me strah podići žutu pločicu umjesto bijele prilikom rasprave. Pa evo, sad sam dignuo žutu, više bijelu neću ni dotaknuti da ne bi ispalo da je mene strah u Saboru. Sad je, ponovno nas je strah i dignuti ili žutu ili bijelu da ne bi ispalo da smo mi nešto zgriješili u procesu privatizacije. Mislim da su to tako jedne političke floskule kojima se razbacujemo koje ničim ne možemo dokazati ni pokazati. A ja i gospodin Trgovčević se jako dobro znamo i znamo da ni jedan ni drugi nismo učestvovali u privatizaciji. I što je moja kolegica Babić rekla, bilo bi u redu da se gospodin Trgovčević ispriča svima onima koji nemaju dionice, nisu učestvovali u privatizaciji. A kad razgovaramo već o tome, čini mi se da štovani kolega Trgovčević nije bio ovdje u sabornici kada je govorio kolega Andrija Hebrang pa je rekao, između ostalog, uz puno brojaka koje su demistificirale privatizaciju da je svega 4,6% onih koji su krivično prijavljeni nakon revizijskog nalaza. Prema tome, možemo govoriti ne o 70, 80 ili 90% onih koji su krivo zgriješili u privatizaciji nego svega 4,6. Ili koji je to očekivani rezultat da očekujem da mi kolega Trgovčević odgovori, koji je to očekivani rezultat od privatizacije, da zadržimo sva radna mjesta koja smo imali 89., 90. godine. Nemoguće, gospodo. Tko imalo poznaje ekonomiju i gospodarstvo zna da je to bilo nemoguće. Pa bih volio vidjeti koji su to bili očekivani rezultati privatizacije koje mi nismo dosegli. To me neobično interesira, nadam se da ću dobiti odgovor. Hvala.
Zahvaljujem. Evo na vašu hrabrost što ste digli žutu pločicu, odgovor gospodin Trgovčević.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Ma evo, kolega Nenadiću, ja sam mislio da ste svi stvarno razumjeli što sam ja mislio reći na samom početku. Da postoji kod nas neki strah od ove rasprave. A reći ću vam a čemu onda toliko protivljenje upućivanju u drugo čitanje ovoga Prijedloga zakona. Da li je netko od vas ovdje rekao, ovo je dobar prijedlog, trebamo ga dati u proceduru, trebamo ga popraviti, trebamo predložiti još nešto ili dopuniti što fali ovomu Prijedlogu zakona. Zašto odmah toliki jaz na to da možda aludiram na nekoga od nas ovdje u Saboru. Mislio sam ne samo na nas zastupnike nego na i šire ljude izvan ove sabornice. To znači da bi želio da se i svi mi ovdje u Saboru uključimo kvalitetnu u ovu raspravu. Misleći na to zašto o nekom nevažnom prijedlogu zakona javi se 15 zastupnika i ovdje raspravljamo 3 dana, a o ovako važnome jednome Prijedlogu zakona pretvorbe i privatizacije razgovara 10 zastupnika pola dana. Znači, htio sam time dati samo na vrijednosti ovoga Prijedloga zakona. I gospodine Nenadiću, bio sam ovdje u sabornici kada je vodio raspravu doktor Hebrang i sve sam razumio.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Riječ ima uvaženi zastupnik Antun Kapraljević. Nema ga u dvorani, gubi pravo na raspravu. Riječ ima uvažena zastupnica Vesna Škare Ožbolt. … [[Upadica se ne razumije.]] Nije, ona je došla, a ne otišla. Riječ ima uvaženi zastupnik, dakle, gospođa Vesna Škare Ožbolt gubi pravo na raspravu, nije u dvorani. Riječ ima uvaženi zastupnik Miljenko Dorić.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Najprije o interesu zastupnika jer mislim da je kolega Trgovčević povukao jednu dobru temu i ja se mogu složiti kolega s vama da je ovo možda premalen broj ljudi koji se javio, ali ipak su se javili svi klubovi i javilo se 15-tak zastupnika u pojedinačnoj raspravi. Prije 3 mjeseca kada je hrvatska Vlada uzela kredit od milijardu kuna da bi proveli reformu srednjeg školstva temelja na kojem bazira i ovisi razvoj ove zemlje u sljedećih nekoliko desetljeća javila su se dva kluba i jedna pojedinačna rasprava, nitko više. Druga priča je jedna mala europska priča, a ta je iz Velike Britanije prije 25 godina kada je Vlada Margaret Tatcher odlučila privatizirati jednu tvrtku koja se zove … [[Govornik se ne razumije.]] koja se bavi proizvodnjom radiozotopa, tvrtka je jako dobro stajala, oni su ju procijenili, kad je došla na londonsku burzu dionice su klonule unutar 15, 20 minuta. Očito su dionice bile podcijenjene. Prvi utorak, jer tako premijer svaki utorak odgovora na pitanja opozicije, prvi utorak je predstavnik opozicije se digao i rekao gospođa Tatcher recite nam koliko ste vi zaradili u tom transferu i što namjeravate učiniti nakon te blamaže? Ona je rekla ja nisam ništa zaradila, ali gospodin taj i taj imenom i prezimenom i gospodin taj i taj imenom i prezimenom, dvojicu imenovala, rekla je prije četiri dana su više, prestali su biti savjetnici Vlade, od sada su na birou rada. Prema tome, uvijek se zna krivac imenom i prezimenom za svaku pogrešku koja se čini. Na žalost u nas je sve samo ne tako, a to nije dobro. Imam osjećaj da ni nakon tri milenija čak, tri milenija od kad je taj tekst ugledao svijetlo dana, a to su deset zapovijedi Božjih neki hrvatski političari još nisu ni otkrili taj tekst da bi se barem u okviru toga ponašali, pljačka i amoralno ponašanje je dio našeg svakidašnjeg života, što je na žalost kolega, na žalost. Na žalost, privatizacija je samo u biti jedan prototip takvog ponašanja, na žalost jedan prototip koji je doveo do gubitka radnih mjesta, ogromnog broja naših građana i unazadio ja bih rekao gospodarski i našu zemlju za nekoliko desetljeća. Ja mislim da se tu možemo složiti bez obzira koliko mi i što branili, ali to je tako. Žalosno, uistinu žalosno za jednu državu koja se poziva na europske tradicije, a time jasno onda i na kršćanske vrijednosti koje se ovdje u ovom Saboru vrlo često spominju. Koliko smo za to mi političari krivi? Možda bi bilo dobro razmisliti da pored onih deset Božjih zapovijedi dodamo i nekoliko izvornih hrvatskih zapovijedi ili neohrvatskih zapovijedi. Ja ću vam ovdje izreći neke mogućnosti, a svatko od vas će vjerojatno u vrlo kratkom vremenu doći do niza svojih prijedloga. Evo npr. ne utječi na pravosudne organe kako bi sudski postupci protiv tebe ušli u zastaru, ne prepisuj kvalifikacijske radove, ne tješi one koji su jamili i kuće u parkovima prirode izgradili, ne krivotvori ostavke vijećnika, ne sprječavaj lokalne i regionalne vijećnike u obnašanju svojih dužnosti, ne štiti pojedince koji su neposredno sudjelovali u gospodarskom kriminalu itd., itd., itd., itd. Kolege, ovakvih primjera samo čitajući naslove naših novina ćete izvesti stotinu. Ja mislim da smo za puno toga mi koji sjedimo ovdje krivi, uistinu krivi. Kolega Kapraljević je prije nekoliko sati nabrojio, jer smo se tako dogovorili ispred kluba sve one zakone i sve zaključke koje je ovaj Sabor donio, a koje su mrtvo slovo na papiru, ne provodi ih izvršna vlast, ne provodi ih predstavnička vlast, ne provodi ih sudska vlast, nitko ih ne provodi. Kada bi mi stvarno dobro radili onda bi temeljem onog primjera iz Engleske stotine ljudi uistinu moralo otići iz državne službe, moralo bi otići jer ne zaslužuju biti tamo, oni su dio tog sustava, iz pravosuđa također. Ja sam duboko uvjeren da je to jedini način. A u biti što se događa? Malo pratite sudbinu tih ljudi. Govorili smo o njima i kolega Letica je govorio i maloprije kolega Kajin, jedan dio tih ljudi za koje znamo kako su funkcionirali mediji ih … [[Govornik se ne razumije.]] , pozivaju, sudjeluju u središnjim emisijama na televiziji i radiju, postaju nacionalni junaci. Koji je to moral? Šta se to događa s nama kolege? Hrvatska je po meni u ovom trenutku u jednoj vrlo ozbiljnoj gospodarskoj, političkoj i moralnoj krizi i mi snosimo svoj dio odgovornosti, bez daljnjega. Ono što sam ja očekivao kad sam dolazio u ove klupe očekivao sam barem da ćemo svi se složiti oko tri stvari. Prvo, da svatko od nas ima pravo reći što misli i na najbolji način zastupa one koji su nas ovdje jasno poslali. Drugo, da ćemo biti u stanju prepoznati one najbolje prijedloge, najbolje inicijative, njih podržati i na taj način osigurati razvoj ove zemlje. I treće, da ćemo nakon četiri godine ostaviti jasan trag na koji ćemo se ponositi i vi u poziciji i mi u opoziciji. Na žalost čini mi se da od toga neće biti ništa. Da li postoji mogućnost da se nešto promijeni, da bolje radimo? Ja moram priznati da nisam optimist niti će ovaj Zakon, koji je dobar Zakon, dobar prijedlog kolege, priznajmo dobar prijedlog, ali od njega biti neće ništa. Nije dovoljno čak ovdje ni politička volja koja je spominjana. Imam osjećaj da nama može samo pomoći u biti jedna bitna smjena kadrovska, novi ljudi, pošteniji ljudi, sposobniji ljudi. Ja druge formule nemam. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika, izvolite. Uvaženi zastupnik Pejo Trgovčević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega DOriću, ja se uvelike slažem s vašom raspravom, samo bih napomenuo još jedanputa oko pominjanja ovoga straha. Naime, kad sam govorio o strahu pojedinaca nisam mislio da su oni neposredno sudjelovali u nekim malverzacijama i protuzakonitoj privatizaciji. Naime, čuo sam danas puno zastupnika koji izražavaju strah od možebitnog gubljenja radnih mjesta kada bi došlo do revizije pretvorbe i privatizacije pojedinih firmi. Dakle, o tom strahu sam govorio i još bih samo napomenuo jednu stvar koju ste vi podržali, a koju je kolega Kapraljević u svojoj raspravi napomenuo, a što ne stoji, a to je da je ovaj Prijedlog zakona, a vi ste rekli da je dobar, a kolega Kapraljević je rekao da je to bacanje prašine u oči opljačkanim građanima i da je predizborni trik što uvelike nije jer ovaj Prijedlog zakona je iskren, pošten i mislim da samo može dobro donijeti našemu narodu a nikakav predizborni trik jer ja osobno mislim kada bi ovaj prijedlog zakona zaživio i proveo se pod cijenu da mi više ne budemo u parlamentu.
Odgovor na repliku. Izvolite!
Naime, kolega ja mislim da smo mi ozbiljni ljudi. Znate, kada bi se napravila stvarna revizija privatizacije i kada bi sve nakon toga krenulo pravim putem to što bi možda privremeno ostalo određeni broj ljudi bez posla ali kad bi počeli stvarno sa zdrave osnove tada bi se vrlo brzo nadoknadio taj deficit. Nemam šta drugo reći. Samo treba početi pošteno raditi.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Zapravo, čovjek htio ne htio kad se otvara ova rasprava ovako o ovom prijedlogu zakona postavljam sam sebi pitanje zašto mi uopće donosili Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, da li radi toga da bismo samo utvrdili nezakonitosti, s time se zadovoljili i eventualno konstatirali da ništa ne možemo učiniti ili da utvrdimo činjenice pa ako ima nezakonitosti da pokrenemo mjere da se nezakonitosti isprave. To je prvo. Drugo, imamo li mi uopće pravo kao zakonodavno tijelo reći da ne možemo ništa učiniti ako smo utvrdili da je u pretvorbi i privatizaciji 95% pretvorbe i privatizacije učinjeno na nezakoniti način. Neću govoriti o stupnjevanju nezakonitosti, mogućih povreda … [[Govornik se ne razumije.]] Ja osobno mislim da mi na to nemamo ni pravo niti mogućnost da šutimo. Treće, mislim da ovdje je vrlo ozbiljna stvar i u tom kontekstu sasvim sigurno rasprava o tome da li glasovati za ovaj ili neki drugi zakon da bi on mogao izazvati pravnu nesigurnost uopće ne stoji. Ispravak nezakonitosti samo doprinosi pravnoj sigurnosti a ne pravnoj nesigurnosti. Drugo što je veoma važno ovdje učiniti jeste i primijetiti je pitanje da li bi ovaj zakon ako se za njega glasa mogao dovesti do kraha gospodarskih subjekata kako neki kažu ili bi mogao dovesti do ostavka bez posla. Pa gospodo, svaki dan se mijenja vlasnička struktura pojedinih poduzeća i nema krahova trgovačkih društava. Do nikakvih krahova zbog toga neće doći i neće ljudi ostati bez posla, pravi subjekti će i dalje nastaviti raditi. Ovdje se otvara nešto drugo kao pitanje, jesmo li se mi spremni suočiti sa ovim problemom ili mi hoćemo sami sebe dovesti u političku poziciju da se suglasimo i da zapravo prihvatimo nezakonito stanje koje je proizašlo iz pretvorbe i privatizacije kao učinjeno stanje, kao konačno stanje koje je dovelo do zapravo na nezakoniti način su osigurane prvobitne akumulacije kapitala u našim prilikama. Ja osobno mislim da to ne smijemo, ne možemo i ne bi imali pravo učiniti. Ja u tom kontekstu sam spreman podržati i ovu ideju iako smatram da ova izmjena odnosno dopuna zakona nije dostatna, nije dovoljna i da ona nije do kraja dorečena. Do drugog čitanja se ovaj dio nedorečenosti može uraditi a ovaj dio nedostatan bi se trebalo zapravo donijeti novi zakon i ja to mislim. Ja mislim da Hrvatska treba donijeti Ustavni zakon u kojem treba utvrditi kako ispraviti nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji i tko provesti te postupke treba, i s druge strane kako obeštetiti i državnu i društvenu zajednicu, i u tom segmentu nema nikakve rasprave oko toga ako mi ne dovršimo to ova generacija ovog sada saborskog saziva ili neki drugi na osnovu Zakona o pretvorbi i privatizaciji i utvrđenjem činjeničnog stanja mi sami sebi priznajemo da se nismo u stanju nositi sa najvećim oblikom kolektivne korupcije koja se dogodila u Hrvatskoj jer ona pretvorba i privatizacija koja je podišla ljudima na zakoniti način da se može sa povlaštenim prilikama doći u posjed velike imovine pa još kad je to na nezakoniti način učinjeno a mi tu nezakonitost ne želimo ispraviti mi zapravo podilazimo jednom sloju novih bogatuna koji više nisu … [[Govornik se ne razumije.]] nositeljima političke moći nego nositelji političke moći postaju njihove sluge ali nasuprot interesa naroda ili interesa ove države. I u takvoj situaciji ja se zalažem da donesemo novi Ustavni zakon kojim ćemo urediti ovo pitanje od pitanja postupka do pitanja povratka, do pitanja obeštećenja ili eventualno dodatne isplate onoga što je pokupljeno a ispod procijenjene vrijednosti itd. učinjeno. Naime, poštovane kolege i kolegice, kada o tome raspravljamo mi moramo zapravo voditi računa o našoj generaciji. Mi smo generacija građana koja s ovim pitanjem nosi kolektivnu generacijsku odgovornost pred budućim generacijama u odnosu na nacionalno bogatstvo koje je privatizirano u našim uvjetima pod nezakonitim načinom. Ne govorim o onih 5% zakonito privatiziranim i pretvorenim, govorim o onih 95% za koje je Državna revizija utvrdila da je na nezakonit način izvršeno bez obzira da li se radilo o prekršaju, prijestupima ili se radilo o kaznenim djelima itd. O nemoralu ne govorim uopće a kada bi se to proširilo na nemoral na moguće aspekte onda bismo tek vidjeli šta se iza svega toga krije. Neki spominju ovakve, onakve oblike izigravanja zakona u to vrijeme. Znate, ja sam to analizirao. Nema tri, pet. Dvadeset i dva oblika sam našao kako su se izigravali zakoni na najperfidniji način koji ljudski um može smisliti. To je strašno. E sada dopustite, zašto mislim da ovu ideju kao prvo čitanje eventualno može se podržati, s tim da unaprijed znamo da nije dostatna. Nije dostatna, treba donijeti Ustavni zakon. Dakle, ona bi bila prijelazno razdoblje. A drugo, … [[Govornik se ne razumije.]] treba do drugog čitanja popraviti. Prvo, ne možemo se nositi mi da Vladu treba obvezati da će ona poništiti pojedinačne slučajeve. Ne, to mora raditi sudbena vlast i mi, i zato treba biti posebni zakon. To nije vlast i nadležnost državne vlasti. Sudbena vlast mora utvrditi na osnovu nalaza Državne revizije vezano za pojedinačne slučajeve … [[Govornik se ne razumije.]] elemente, ništa osim donijeti odgovarajući akt i poništiti takav dio. To u svakom slučaju omogućuje eventualno u posebnom postupku, naravno u onom i drugom da se žale, vode sporovi itd. Drugo što je važno ovdje uočiti ne može se Vladu ovlastiti da će ona propisati postupak ovjere vlasništva. To je suprotno Ustavu. U članku 116. Ustava izričito se kaže: "Ustrojstvo i poslovi državne uprave i način njihovog obavljanja uređuje se zakonom." Nema Vlada to šta raditi. Osim toga, u samom članku 112. Ustava se kaže da Vlada između ostaloga donosi i uredbe za izvršavanje zakona, ne za propisivanje uvjeta i načina ostvarivanja prava za građane … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, u tom segmentu ova pitanja treba doraditi, i zbog toga. Ali ima jedna pozitivna stvar. Ovaj zakon otvara dvije mogućnosti dodatno. A) prvo da nema … [[Govornik se ne razumije.]] zastare, i drugo da se može još uz to 80 dana dodatno pokrenuti pitanje revizije. Ja osobno mislim ako se radi o sumnji ne nezakonitost pretvorbe da rokovi za reviziju ne bi trebali uopće biti propisani da se to može trajno učiniti. Jer ako je nešto nezakonito učinjeno ono nikad zakonito ne može postati. I drugo što ponovo ponavljam zbog svega toga ovdje je veoma važno učiniti i pokušati postići dogovor među svim strankama. Drugo je pitanje sada kako ćemo se mi nadmetati oko uvjeta, načina reguliranja zakonom, ali oko toga da li je potrebno nezakonito stanje kod nas ispraviti, a ja mislim da je mislim da bi trebali postići svi dogovori i donijeti Ustavni zakon kojim će to pitanje urediti. Nema druge. Mi nosimo kolektivnu odgovornost pred našim građanima sadašnjim i budućim za stanje koje proizlazi od ovakve pretvorbe i privatizacije. I ne, dok se to ne napravi vi nemate ni jednog poslovnog čovjeka novog vlasnika koji nije pod nekakvom sumnjom i upitnošću. Znate to mora se učiniti i zbog vlasnika i zbog vlasništva. I zbog menadžera i zbog radnika i zbog svih nas. I da oni koji su na pošteni i zakonit da budem još precizniji, zakonit način došli do imovine to ostanu. Da oni koji nisu svojom krivnjom povrijedili Zakon o pretvorbi i privatizaciji da im se da šansa da to isprave i plate, i plate državi i narodu. Da obeštete narod i državu. I da oni koji su svjesno to … [[Govornik se ne razumije.]] kršili i tako dalje, odgovaraju za taj postupak ne samo materijalno nego eventualno i po nekim drugim osnovama ako u tom segmentu ima recimo krivične odgovornosti i tako dalje i tako dalje. Ali zato ja se smatram da ovo pitanje treba urediti posebnim zakonom i to ne bilo kojim, Ustavnim zakonom. Zašto? Zato što se radi o gospodarskim pitanjima za koje Ustav naravno u članku 2. izričito kaže da uređuje gospodarska, pravna i politička pitanja, ali ovo su gospodarska pitanja od posebnog interesa za cijelu naciju i za cijelu državu. Ako su od posebnog interesa jer se toliko, jer je to tako veliki opseg i doseg interesa i povrijeđenih interesa izazvalo onda moramo ići na Ustavni zakon i definitivno zapravo na taj način podvući crtu. I još nešto. Iza tog Ustavnog zakona vjerojatno ćemo morati donijeti neke zakone koji bi trebali osigurati ako ništa drugo plaćanje poreza i drugih odgovarajućih dadžbina koje se nisu u pretvorbi i privatizaciji niti naplaćivali, a ako gdje su bili zakonom oslobođeni još to ne možemo razumjeti nego tamo i gdje su bili propisani nisu nego su se izigravali jer je svjesno išlo se na to da recimo se ne radi. Primjera radi ja znam sasvim slučajno slučaj koji je revizija utvrdila također kao nezakonit. U kojem je preko noći se raspisao kredit, za nekoliko dana omogućio nekolicini ljudi da dođu do menadžerskog kredita. Kupili su poduzeće, založili za to kredit, dionice tog istog poduzeća koje su kupili a onda su sa tim kreditom kupovali imovinu tog poduzeća. Poslovne zgrade i tako dalje i tako dalje i naravno istekao je rok, nisu mogli vratiti kredite. … [[Govornik se ne razumije.]] dobilo je, dobila je banka tog, ta banka je dobila dionice tog poduzeća koje je ostalo zapravo u vrijednosti samo upravna zgrada, sav ostala imovine i poslovni prostor je prodan i istodobno, istodobno poslije toga je došlo do stečaja i te banke pa je i ona propala. Naravno postavlja se pitanje u tom segmentu zapravo šta je odradio bankarski sustav? Pa zaštitio takvu i takav oblik pretvorbe i privatizacije da neke stvari ne možemo poduzeti. Zato nije bilo moguće, učinili su se svi mogući napori da se ne otvori revizija pretvorbe i privatizacije. Zbog toga, da završim s time, oprostite, ispričavam se što ću minutu duže. Ja sam ponosan na sve nas u bivšim sazivima Sabora neovisno o stranačkoj pripadnosti, neovisno o argumentaciji za i protiv, ali ipak sam ponosan da smo donijeli Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, da je po Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije državna revizija postupila, utvrdila nezakonitosti i ako nitko ne može ispraviti te nezakonitosti mi se ne možemo osloboditi odgovornosti od toga i zato predlažem [[Upadica: Zahvaljujem.]] da stvarno razmotrimo mogućnost i donesemo novi ustavni zakon kojim ćemo ispraviti ove nezakonitosti. Hvala lijepo.
Replika uvaženi zastupnik Arapović.
Zahvaljujem lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo replicirat ću uvaženom potpredsjedniku Sabora ovo zadnje što je rekao za, jednu firmu je naveo koja je napravila to što je ajmo reći 90% firmi isto tako napravilo u ono vrijeme. I mi se ovdje, mislim da sam, da se vrtimo u krug. Dok su neki naši braća i roditelji ratovali neki su to radili. Isto ćemo se vratiti u športu. Dok sam ja igrao i moji prijatelji igrali neki su zasjeli na pozicije športskih klubova, udruga i tako i ostat će dan danas. Mislim da ovaj Visoki dom može samo ovdje ajmo reći razgovarati, što je rekao gospodin Trgovčević, jedan dan, dva dana, tri dana ali šta će biti sutra? Da li mi imamo tu snagu da kažemo tko je kupio hrvatske medije? Tko formira javno mišljenje u Republici Hrvatskoj? Pogledajmo državnu televiziju, tko je glavni sponzor? Ti ljudi koji se sumnjiče u privatizaciji. Njihove firme su na udarnim terminima na televiziji. U bilo kojem segmentu društva ti isti ljudi formiraju mišljenje. Tako smo mi dirnuli u jednu temu prije mjesec dana pa smo 7, 8 dana bili svi na stupu srama kolika imamo primanja da smo povlašteni, da imamo neke povlaštene mirovine, samo smo jednu točku dirnuli. A zamislite da idemo dirnuti sve te velike ajmo reći tajkune od 2000, od 1990. kako bi, tko bi tu imao hrabrost te dirnuti pošto znamo da oni, jedan veći broj njih ima po 10 do 15 tisuća zaposlenika. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Ja sam naveo jedan primjer. Slažem se da je vjerojatno i u drugim slučajevima bilo sličnih oblika izigravanja zakona pa i same zloupotrebe zakona. Ali sam ja se bavio proučavanjem problema izigravanja i zloupotrebe zakona i ovaj primjer koji sam naveo kao, sam naveo kao jedan od primjera izigravanja. Ne slučajeva koliko, u kojim se mogao pojavljivati jer o svim slučajevima ni ne znam. Ono što je važno, znate niste mogli pisati, a ja sam jedan od autora Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Niste to mogli pisati a da ne proučite slučajeve kako je to izigrano. I znate to kada, kada čovjek prouči i kada to vidi onda ga stvarno uhvati mučnina u želucu da ljudi mogu do te razine se spustiti u moralnom dignitetu, u svom vlastitom moralnom dignitetu, a ne, kamoli još u odnosu na svoju kolektivnu, individualnu odgovornost pred društvenom zajednicom. Hvala lijepo. Jer samo misle na sebe znate. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Ovdje se već satima raspravlja o tome koja je svrha zakona? Ima onih koji kažu da je ovo zapravo nastavak revizije odnosno da uz postojeći Zakon o državnoj reviziji privatizacije ovakav zakon ne treba. Svrha je ovdje zapravo zaštita nacionalnih interesa u gospodarstvu odnosno svrha ovog Zakona je naknada štete hrvatskom narodu i Hrvatskoj državi počinjene sa nezakonito obavljenom privatizacijom. Da budemo na čisto s jednom činjenicom. Proces privatizacije bio je politički motiviran kako u Hrvatskoj tako i u drugim tranzicijskim zemljama. Radilo se naprosto o političkoj odluci Parlamenta i Vlade da promijene vlasničku strukturu i da ono što je bilo državno ili društveno vlasništvo dobije drugog titulara. Mi smo imali tisuće varijanti kako to provesti. Na kraju krajeva privatizacija je provedena i u Sloveniji, ali nije završila na ovakav način kao ovdje, jer tamo su u startu bili uključeni u privatizaciju mirovinski fondovi, investicijski fondovi, banke, a svuda je slovenska država imala svoj udio. Toga svega ovdje nije bilo i mi doista ako želimo odgovorno postupati sa državnom imovinom moramo i ovdje pokazati adekvatnu odgovornost. Ako ne donesemo ovakav zakon onda se postavlja temeljno pitanje čemu je uopće služila revizija privatizacije, pogotovo uzme li se u obzir da je jedan veliki dio slučajeva otišao u zastaru, dakle da praktično neće biti kod većine slučajeva progona po kaznenopravnoj osnovi. Ali nas ništa ne košta da pokrenemo makar ovo za što se klub HSP-a zalaže, a to je poništenje i povrat nezakonito stečene imovine. … [[Govornik se ne razumije.]] zakonito stečena imovina u ovom slučaju riječ je o dionicama može imati vlasnika tog koji ih je nezakonito stekao, a može imati i vlasnika onoga koji ih je imao prije toga, a to je Hrvatski fond za privatizaciju. Ništa se neće dogoditi tim firmama radi toga što će im se promijeniti vlasnička struktura u onom dijelu u kojem su dionice nezakonito stečene. Firme danas u svijetu posluju ovisno, posve neovisno o tome tko im je vlasnik, dakle u kojem postotku su podijeljene dionice. I ne vidim razloga da mi transferom dijela nezakonito stečenih dionica natrag u portfelj Fonda za privatizaciju išta možemo promijeniti kod funkcioniranja pojedinih firmi. Da budem do kraja ciničan. Kod nekih nećemo promijeniti apsolutno ništa upravo zato što novo stečeni vlasnici nisu napravili apsolutno ništa. A pazite, u 70% firmi u kojima je provedena revizija privatizacije, to se vidi u ovom izvješću, 70% firmi nije došlo do investicija koje su bile obećavane i najavljivane. Dakle, ako je tomu tako, a da ne govorimo da je u svega 75 firmi u odnosu tisuću 460 sve bilo čisto. Dakle potpuno jasno se za te firme neće promijeniti zapravo ništa ili skoro ništa. To dovodi do još jednog pitanja, a to je tko je uopće i je li itko od strane Fonda nadzirao provedbu ugovora o privatizaciji. Ne govorim to samo za vrijeme '90.-ih godina nego i za vrijeme od 2000. do danas. Tko uopće u ime Fonda, u ime hrvatske države dakle nadzire provedbu ugovora o privatizaciji sa pojedinom firmom, recimo sa privatizacijom "Primoštena" u, "Primoštena" dakle hotelskog poduzeća ili hotelskog poduzeća "Jelsa" u Jelsi? Tko to nadzire? Odgovorno tvrdim nitko od strane Fonda. Mi smo dakle u situaciji da se ovaj naš zakon osporava zato jer se ionako zakoni ne provode, pa što će nam još jedan zakon. Kad bi tako postupali onda bi mogli odmah raspustiti kompletni Hrvatski sabor. Jer mi zapravo donosimo zakone za koje predmnijevamo da ih se ionako neće nitko pridržavati, odnosno da su ionako nepotrebni. To nije dobar pristup. Ovaj Sabor, ova Vlada imaju povijesnu odgovornost da ne dopuste da greške u privatizaciji, da propuste u privatizaciji, da očiti kriminal u privatizaciji ne prekrije povijesni zaborav. Odnosno da se danas sutra počme govoriti da je postojalo jedno vrijeme prvobitne akumulacije kapitala u doba koje su postojali baruni lopovi, da su ti prisvojili najveći dio društvenog kapitala, da je jedan veliki dio njih učini posve nezakonito, ali da je to ipak prošlo svršeno vrijeme i da se tu ništa ne može. Mi sebi ne smijemo takvo nešto dopustiti jer sa time zapravo šaljemo dvije poruke. Jedna je poruka o potpunoj pravnoj nesigurnosti države koja dopušta takvo stjecanje imovine, a druga poruka je to da je zapravo sama revizija tog razdoblja bila potpuno besmislena. Dakle, kada govorim o reviziji privatizacije ja podsjećam na činjenicu da je Klub zastupnika HSP-a kad je donošen zakon upozoravao na dva propusta tog zakona. Jedno je da su rokovi prekratki i da bi bilo bolje da neprekidno teče proces revizije i privatizacije jer naprosto za neke od tih firmi nismo u određenom trenutku stekli odgovarajuću informaciju. A drugo je sam model aktiviranja revizije privatizacije. U zakonu je dakle bilo navedeno da se to čini onda i samo onda ako netko to prijavi. Umjesto da se išlo po definiciji u svaku firmu. To bi možda trajalo duže, ali ne bi postojala nikakva nejednakost među firmama. Doslovce, sve firme u Hrvatskoj bi bile obuhvaćene sa revizijom privatizacije. Nažalost, ponavljam, to se nije dogodilo. I sad tu dolazimo zapravo do jednog temeljnog pitanja što sa tom imovinom koja je nezakonito stečena. Ima cijeli niz primjera koje možete iz nalaza Državne revizije iznači i koje zapravo nad doista dovode do tog pitanja je li moguće da ćemo mi na sve to ostati slijepi i gluhi i da na to nećemo reagirati. Primjer, privatizacija hotela "Libertas" u Dubrovniku. Kaže Državna revizija: "U zemljišnim knjigama u nadležnom sudu nije izvršen prijenos prava vlasništva na nekretnini. Čestica zgrade 1462 sa dubrovačke banke na Agenciju, iako je potraživanje Dubrovačke banke podmirila Agencija.". Dakle definitivno jasno ta čestica je i dalje vlasništvo onoga kojeg ne bi smjela biti. Također, imamo čitav niz primjera, kako s područja Dubrovnika, tako i sa ostalih područja gdje se na posve čudan način procjenjivala imovina, gdje su se na vrlo proizvoljan način preračunavali krediti i dugovi u vlasničke udjele. Imamo brojne situacije gdje se na vrlo čudan način stjecao kapital tih firmi. Mi na to ne smijemo ostati ravnodušni, ne smijemo ostati slijepi i gluhi. I zato želimo li se odrediti prema tom razdoblju moramo donijeti ovakav zakon. Moramo dakle reći da za Hrvatski sabor nije prihvatljivo raspolaganje nezakonito stečenom imovinom. Moramo obeštetiti hrvatsku državu i vratiti joj imovinu koja joj je nezakonito oduzeta. Opet ponavljam, nije riječ o kaznenom progonu koje se naprosto u ugovornom odnosu. Ako netko s nekim sklopi ugovor i taj ga prevari i prekrši ugovor, onda je netko kriv i taj koji je kriv je obično tužen od strane koja je prevarena. U ovom slučaju Hrvatska država je prevarena za jedan značajan iznos dionica i normalno je da država na to mora reagirati. Na žalost i danas čitav dan slušamo ovdje argumentacije da se to ne može učiniti, odnosno svi imamo jako dobru volju, ali najbolje da se u to ne upuštamo jer od toga svega neće biti ništa. To nije dobro stajalište i želimo li dobro Hrvatskoj na takvo stajalište ne smijemo pripasti jer sa time šaljemo vrlo lošu političku poruku. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Tadić je sve to lijepo rekao i sve je to u redu, međutim zašto sam ja rekao da je ovo bacanje prašine u oči, htio bih nadovezati se na ono što je on govorio. Iz jednostavnog razloga što iz ove današnje rasprave se vidi da taj prijedlog neće ući u drugo čitanje, da ćemo mi ovdje raspravljati dugo, na široko, ponavljati priču koja se ovdje čula i prije dva-tri dana kada smo raspravljali o Mirovinskom fondu, kada je utvrđena evidentna pljačka između Hrvatskog fonda za privatizaciju i Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje onog portfelja kojeg je bio vlasnik Mirovinski fond ništa nije napravljeno. Mene zanima u ovom slučaju se govori samo o imovini, mene zanima tko je ikad nakon revizije po Zakonu o kaznenom postupku prijavio bilo koga, a ima obvezu po Zakonu o kaznenom postupku ako vidi da se nešto radi protuzakonito i da je to kazneno djelo prijaviti to kazneno djelo, jer ako ne prijavi čini sam kazneno djelo. Nikada nitko nije to napravio. Da li će i jedan od ovih koji su vodili Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje ili Hrvatski fond za privatizaciju, da li će itko ikad od njih odgovarati zato što je to omogućio? Neće. A građani i to očekuju i zato smatram da je ovo bacanje prašine u oči, jer neće odgovarati oni koji su stvarno počinili to sve što su počinili.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Kolega Kapraljeviću nije riječ o bacanju prašine u oči. Klub HSP-a ima najbolju volju da se ovaj problem riješi. Naša je dužnost da pokrenemo ovo pitanje i pokretat ćemo ga. Pero je dobro rekao, svakih šest mjeseci će Sabor o tome raspravljati, od današnjeg dana dok ovo pitanje ne riješimo. A stvar je savjesti i svijesti i Vlade i vladajuće koalicije pa uostalom i svih zastupnika u ovom Saboru, hoće li podržati ovakvu inicijativu. Nitko ne kaže da je naš zakon savršen, to … [[Ne razumije se.]] ali Vladi je na volju da u drugom čitanju napravi savršen zakon temeljem političke volje hrvatskog naroda iskazane kroz volju zastupnika u Hrvatskom saboru. Ja ne vjerujem da je volja hrvatskog naroda da se prešuti ono što se događalo u privatizaciji. Za ovo, za povrat nezakonito stečene imovine nema zastare i dokle god budemo mogli pokretat ćemo ovu temu iznova. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Leko.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Tadiću vrlo dobro tvrdite da nešto treba učiniti. 15 godina traje privatizacija na hrvatski način. 15 godina. I za razliku od tradicionalnih podjela u društvu na zakonodavnu, izvršnu vlast i sudsku kod nas djeluje ekonomska vlast i to ona tajna i to ona tajna. Pa čak i sudac proziva hrvatske banke da im sudovi ne mogu ništa, a mi na to se oglušujemo. Dakle kome odgovara ova ekonomska politika. Imamo 13 godina stabilizacijskog programa koji nije polučio svoje rezultate. Još uvijek imamo 300 tisuća nezaposlenih, neznamo tko je vlasnik dionica, neznamo tko je vlasnik firmi niti imamo ustrojene te evidencije i mi se možemo miriti s time. Naravno nešto treba učiniti, da li treba naložiti da se konkretni slučajevi nezakonite privatizacije konkretno i rješavaju. Možda je to najbolje ili možda najbezbolnije rješenje, ali očito da nismo moćni za takvu akciju. Prema tome, problem hrvatske privatizacije i ovakve politike se ne može riješiti sam od sebe i on odgovara samo onima koji su postali moćni u privatizaciji i ovakva situacija betonira odnose u društvu. Prema tome dobro je došla vaša inicijativa, naravno da nije cjelokupno obrađena, nije sveobuhvatno obradila problem. Ja se zalažem da se konkretni slučajevi nezakonite privatizacije konkretno i rješavaju. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, izvolite.
Slažem se kolega Leko da je jedan veliki problem naravno i sudstvo, posebno trgovačko sudstvo koje je potpuno nesposobno, a da je tako vidi se iz istupa predsjednika Visokog trgovačkog suda. Ali stvar je u tome da za sve te procese u društvu i za sustavnu borbu protiv korupcije i za sustavnu borbu protiv nezakonitog bogaćenja mora postojati politička volja, kao što je svojedobno postala politička volja da se ide na privatizaciju, ali uz nedostatak političke volje da se privatizacija prati i da se kazne na vrijeme sankcioniraju. A kazna za one koji su nezakonito stekli imovinu čak i ako uđemo u kaznenopravnu zastaru će biti velika, jer da Bog da imali pa nemali kad im se oduzme ono što su nezakonito stekli.
Zahvaljujem. Prelazimo dakle na 5-minutnu raspravu po klubovima. U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. … [[Upadica se ne čuje.]] Zahvaljujem. Gubi pravo na raspravu. U ime kluba HSLS-a, uvaženi zastupnik Kramarić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče hrvatskog Parlamenta, štovane kolegice i kolege. Kolega Kapraljević je dvije i nešto godine ovdje u Saboru pa mu se čini da je puno prašine u očima, a šta bi se reklo netko tko ovako od 92. godine zapravo dijeli ovu sudbinu saborskoga zastupnika, koliko to zapravo prašine u očima ima pa da se zapravo više i ništa ne vidi. Ja se sjećam da je ovdje 98., 99. godine zapravo parola pod kojom smo dobili ondašnje izvore je bila revizija pretvorbe i privatizacije. Bilo je ljudi koji su sjedili u ovome Saboru i koji su lupali šakom o stol i rekli su da na konstituirajućoj sjednici Hrvatskoga sabora koja znači se negdje u veljači 2000. godine da će na dnevnom redu biti revizija pretvorbe i privatizacije. Prolazilo je vrijeme a od te revizije privatizacije ne samo na konstituirajućoj sjednici koja ipak je protokolarna, nije se, prošao je i ožujak, i travanj pa su došle neke važnije teme. I ja ovako naivan kao kolege iz HSP-a sam predložio svoj prijedlog revizije pretvorbe i privatizacije. Vjerujući upravo u to da nešto na što ste dobili izbore i nešto što očito predstavlja istočni grijeh naše politike od 90-ih godina da bi bilo korektno to ponuditi. Nažalost, stižu uvijek objašnjenja koja su krajnje jednostavna i ubojita, a to je da prijedlog nije cjelovit, da je manjkav. A ja doista ne mislim da bi jedan saborski zastupnik ili njegov klub ili stranka mogla imati onakav uvid kakav imaju institucije, državne institucije. Ja sam upravo očekivao da će Vlada konačno to, ako je to jako dobro, jako mudro i jako pametno, da zaboravio sam reći radi korektnosti, kolega Kajin je bio također dio toga tima i nas dvojica smo, kažem, podnijeli taj prijedlog i nažalost, eto on je završio kao što će očito završiti i prijedlog kolega iz HSP-a. I to, ja sad ne znam jesmo li mi mazohisti, kad zapravo sami sebe zavaravamo ili doista pristajemo da živimo u ovoj iluziji, a čini mi se da doista, da kažemo, bitka za bolju prošlost da bi trebalo na neki način, moguće je zaustaviti jer očito je da ne postoji politička volja. I zanimljivo je da na izborima bolje prolaze oni koji nemaju političku volju pa dobivaju veću potporu građana ove zemlje nego oni koji pokazuju permanentnu političku volju da bi promijenili ovo doista, istočni grijeh naše politike. A to je da se u vrijeme Domovinskoga rata doista netko dok je branio Hrvatsku netko drugi je to koristio, političku, rođačku, plemensku, i inu podobnost i doista stjecao velika bogatstva. Ja moram priznati da sam u Gradu Osijeku o privatizaciji uglavnom saznavao drugi dan iz novina, da je neko poduzeće privatizirano. Najčešće od doista ljudi bez ikakvoga biografije, backgrounda, nego jednostavno samo je rečeno da je stigao Befel i da je ne znam, jedno, drugo, peto, deseto poduzeće prodato. A na kraju ste kasnije vi morali ispali ste krivi što se to događalo. I s te strane doista i sebe doživljavam krivcem. Ovdje smo danas imali prilike slušati jedan arheologiju, jedno sjećanje šta je bilo na nekoj sjednici. I sve je to vjerojatno točno jer na kraju ne mogu, nisam tamo bio, ali kada bi se zapravo svatko od nas i priznao i svoj dio grijeha i koji su to bili naši prilozi toj doista veličajnoj privatizaciji da eto, to je, koliko je koštalo Hrvatsku nekih 400 tisuća mjesta. A o tom dvostrukom moralu koji je toliko nazočan na ovom našem društvu možemo čitati jučer u novinama da tek kada prestanete nešto biti, kad više niste predsjednik toga i toga suda, onda najedanputa postanete jako hrabri i onda zapravo govorite otprilike ono što se manje-više ipak negdje, svi to mi manje-više znamo. To je nešto što doista pokazuje kolika je ta razina morala, digniteta, vjerodostojnosti u našem javnome životu prisutna. Ja ću se uvijek sjetiti i sjećam se našeg nesuđenog nobelovca Branka Horvata koji u jednoj od svojih lucidnijih opservacija je rekao da nema procvata privatnoga vlasništva bez pljačke društvenoga vlasništva. I to smo mi doista pokazali da smo majstori i da smo to društveno vlasništvo vrlo brzo pretočili u nešto sasvim drugo. Nažalost, to pretakanje vrlo često nije bilo praćeno i tim nekim gospodarskim interesom i vrijednostima koje su zapravo privatizacija trebala ostvariti. A opet čini mi se da je i ona sama kao takva, krenula je sa potpuno krive premise. Svi su na nju računali da će biti dobitak, a zapravo iskustva recimo u bogatoj Njemačkoj su pokazali da je privatizacija u istočnoj Njemačkoj prije svega bila veliki trošak. Ja sam ovdje, sjećam se, prošli puta govorio o toj, kompleksu Glembajevih. To je bilo vrijeme prvobitne akumulacije i Glembajevi su počeli, vjerujem da je tamo netko nekoga mesara, trgovca zatukao u šumi, a poslije toga su postali viđeni članovi ondašnjega društva. I tako otprilike se i to događa i to je ta neka sad situacija. Da li tu treba upotrijebiti Putinov aksiom pa podvući crtu pa reći da je to to. Ostaviti ovo što je čini mi se dobro u ovom Prijedlogu zakona da zastare nema pa barem da postoji taj određeni grč svih onih koji su na takav način stekli, ja ne znam, ali bi ipak kao političar pledirao da se okrenemo budućnosti i sadašnjosti, a ove … [[Govornik se ne razumije.]] naše Drine u privatizaciji nažalost ne možemo ispraviti.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSU-a uvaženi zastupnik Dragutin Pukleš.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani zastupnici. Slobodan sam nas podsjetiti da smo za ovom istom govornicom puno puta već ispred našeg kluba govorili o problemu pretvorbe, privatizacije s jednom konstatacijom da se malo, malo pa vraćamo na tu temu. I rekli smo da ćemo se vrlo brzo opet vraćati. Evo to se dogodilo, a dogodit će se i ubuduće. Naime, ono sve što se u Hrvatskoj događalo vezano za pretvorbu, privatizaciju mi smo okarakterizirali kao nečim nemoralnim, kao pljačkom, da kažemo zločinom, a nismo nikada dali decidirani odgovor je li to jeste to ili to nije to. Nitko to do sada nije rekao. Danas kada govorimo o tome da treba donijeti jedan zakon da se neki odgovori na ova pitanja daju i da se stvari riješe, da se ljudima i našim građanima daje odgovor šta se je dogodilo. Mi danas izmišljamo okolnosti da se nešto ne može. Pa gospodo, nema to što se ne može i ja bi molio da bi jedanput prestanemo govoriti kako se nešto ne može, a da počnemo govoriti kako se nešto može. To je to. Ja bi jedan mali primjer još, ne o samoj privatizaciji i pretvorbi ali da vas podsjetim kako je jedna generacija koju mi na neki način predstavljamo oštećena. Vi znate u kojoj su poziciji ljudi koji danas su u mirovini i oni koji će doći. Mi smo u pretvorbi 30% društvenog kapitala kanalizirali mirovinskom sustavu. Pa smo onda lijepo to eksproprirali i jednostavno rasprodali ili podijelili i toga nema. A ono malo što je danas ostalo i danas to isto radimo što smo činili i prije. Pa zar nismo mi mogli stvoriti jedan fond kao što imamo mirovinske fondove danas koje su obavezni mirovinski fondovi. Zašto nismo mogli osnovati jedan obavezni fond međugeneracijske solidarnosti iz kojega bi mogli, iz tog ogromnog kapitala od jedne trećine koja je evidentno bila tako raspoređena. Zašto nisu mogli iz prihoda od toga kapitala financirati naš mirovinski sustav. Jesmo, ali nekom nije bilo u interesu da se to tako čini i vjerujte da ćemo podržati ovaj prijedlog iako smatramo da bi njega još daleko, daleko toga trebalo dodati, ali bolje i da podržimo nešto, da od nečega krenemo i da nadograđujemo ono što je moguće. Naime, kad govorimo o sankcijama, kad ma nas uopće ne zanima hoće li netko sankcioniran biti ili neće, to je stvar tužilaštva i neka ono radi svoj posao, ali ćemo tražiti da svaka kuna koja je uzeta ne samo nezakonit nego i nemoralno da se vrati na ono mjesto kojem je to prvobitno i trebala pripasti i zato kažem naš klub podržat će ovaj Zakon.
Zahvaljujem. U ime kluba HSP-a, uvaženi zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz hrvatske Vlade. Cijeli današnji dan raspravljamo o jednom zakonu koji bi zapravo trebao dati smisao do sada provođenoj reviziji i privatizaciji. Ne usvojimo li ovaj Zakon revizija privatizacije ostaje zapravo mrtvo slovo na papiru. Uzmemo li obzir činjenicu da je dio tih kaznenih djela otišao u zastaru bez ovog pomaka mi zapravo svima njima koji su se nezakonito domogli svoje imovine tijekom privatizacije dajemo priliku da mirno i dalje u miru žive i posluju i da posjeduju i koriste državno vlasništvo koje su nezakonito stekli. Cijela dakle dvojba u tome ima li Hrvatski sabor snage, jer hrvatska Vlada uz ovakvo obrazloženje očito nema snage, dakle ima li Hrvatski sabor snage da se obračuna sa tim problemom i da kažemo da mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru koji je ovdje izabrao hrvatski narod ne želimo više u ime hrvatskog naroda tolerirati nezakonito raspolaganje nezakonito stečenom imovinom. Ako na to nemamo snage, onda zaboravimo sve priče o pravnoj državi i o ulasku u Europsku uniju. Samo se o tome radi. Izbor modela privatizacije bila je politička odluka. Izbor modela praćenja privatizacije bila je politička odluka, izbor modela kako ćemo sanirati propuste, štete i kriminal o privatizaciji treba biti politička odluka ovog Visokog doma i u ime kluba HSP-a pozivam vas da imate snage i hrabrosti donijeti takvu političku odluku. To je stvar povijesne odgovornosti ovog Visokog doma i nemojmo se zaprimati iza potpuno besmislenih teza o tome kako je riječ o zastari ili kako ćemo s ovim povećati stupanj nezakonitosti i pravne nesigurnosti u hrvatskom društvu. Pravna nesigurnost i nezakonitost postaje i počinje od onog trenutka kad netko nezakonito stekne imovinu i kada mu se za to ništa ne dogodi ili preciznije kada mu se ne dogodi ništa loše. Dopustimo li takav način poslovanja onda se dovodi u pitanje svaki onaj koji želi investirati u ovu zemlju jer je svjestan toga da mu danas sutra opet netko može na vrlo čudan način oduzeti imovinu i nikom ništa. Mi želimo dakle da sve što se događalo u privatizaciji, onaj loš i nezakoniti dio nek' bude prekriven zaboravom. Mi ne želimo da se govori da je postojalo vrijeme prvobitne akumulacije kapitala u privatizaciji, ali da je to prošlo svršeno vrijeme i da se tu na žalost ništa ne može učiniti i mi ne želimo da oni koji su to činili nekažnjeno prođu. Stvar je dakle političke volje da se realiziraju kroz ovo zaključci koje je ovaj Visoki dom donio, osim ako ti zaključci onda nisu bili samo na razini dnevno političke parole. Ovakav Zakon je zapravo jamstvo da se Sabor oduži hrvatskom narodu, hrvatskim građanima koji od nas očekuju upravo ovo. Očekuju da Sabor i Vlada zaustave nezakonito raspolaganje nezakonito stečenom imovinom. Ponavljam, bez ovakvog Zakona koji predlaže Klub zastupnika HSP-a cijeli postupak revizije privatizacije visi u zraku zato pozdravljam sve klubove koji su dali punu potporu našem Zakonu, a pozivam ujedno i sve klubove u Hrvatskom saboru i sve zastupnike da glasuju za ovaj Zakon u prvom čitanju. U drugom čitanju ćemo ako Bog da zajedno sa Vladom zajedno napisati Konačni prijedlog zakona, ali podržite molim vas Zakon u prvom čitanju. Ne kažem da je savršen, ali uvažit ćemo sve vaše primjedbe kako bismo doista donijeli zakon koji je pravi odgovor na ovakav problem sa kojim je suočena hrvatska nacija. Hvala.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja, uvaženi zastupnik Pero Kovačević, završno.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Bit ću kratak. Ova današnja rasprava je pokazala da se i u Hrvatskom saboru javlja jezgro bitno koje će biti zamršnjak, koje će konačno krenuti u obračun sa pretvorbom i privatizacijom, odnosno sa pljačkom, grabeži i krađom koja se odigrala znači u vrijeme dok su hrvatski branitelji branili hrvatski suverenitet i hrvatsku državu, drugi su pljačkali. Vidljivo je da u biti svi klubovi osim kluba HDZ-a podržavaju da se konačno na utvrđeno činjenično stanje primijene sankcije jer je i gospodin Kramarić na kraju izmijenio mišljenje kluba HSLS-a, odnosno ono što je Čehok govorio. Prema tome, tražimo samo da od glasovanja svi slijedite volju biračkog tijela koje vas je izabralo u Hrvatski sabor i to je jedini put da konačno uputimo dvije poruke, poruku prvu da krađa je krađa i nezakonito stečeno nikad neće postati zakonito. Druga je poruka da se to ubuduće više neće moći napraviti ni u jednom slučaju, ni u jednome primjeru. Znači ovaj saziv Sabora, peti saziv Sabora može ostati zapisan u male povijesti Hrvatske države i hrvatskoga naroda i u pozitivnom smislu jer znači zakon su podržali svi klubovi osim Klub HDZ-a da su dovoljni zaključci. Nisu dovoljni zaključci. Zaključci služe radi toga da se oda dojam kao da se nešto radi a na kraju se ništa ne napravi. I sami znamo da je ono što smo donijeli u prosincu zaključke rok je već istekao. Vlada nije uputila ni Zakon o privatizaciji novi kao što je obećala, nije uputila ni o javno privatnom partnerstvu. Prema tome, moramo imati toliko snage da to pretvorimo u zakon i kako stvoriti. Ovdje smo mi jezgro koje je bitno a ostali napravit ćemo to milom ili silom. To im treba poručiti. Milom ili silom da rade ono što su trebali ranije raditi i nisu radili. To je jedini način da se uvede reda i da konačno profunkcionira pravna država i to će nam biti najbolji program u borbi protiv korupcije, najbolji program jer ćemo udariti tamo gdje je korupcija nastala u Hrvatskoj. Krenula je od pretvorbe i privatizacije, nije se ništa poduzimalo i zato je bujala, bujala, bujala. Neće to riješiti nikakve razno razne strategije, programi, riješit će ovo. Prema tome, možemo kažem izgubiti bitku ali rat nećemo izgubiti. Rat nećemo izgubiti jer hrvatski birači to očekuju od nas i ako bude trebalo svakih šest mjeseci ćemo podnositi ovaj prijedlog zakona pa ćemo valjda konačno ga i donijeti a imamo sada mogućnost da to donesemo. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S ovim smo iscrpili raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Prijedlog zakona o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Predlagatelj je Klub HSP-a. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu kao matičnog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješću radnih tijela. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 70 glasova za, 5 suzdržanih i 29 protiv. Sa tom većinom je prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na slijedeću točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj – Predlagatelj: zastupnik Dragutin Lesar, prvo čitanje, P.Z. br. 416 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona članak 144. do 150. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav i Odbor za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite!
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege! Kratko. Prvo zašto sam dao prijedlog ove intervencije u zakon koji je još 1997. godine donijet. Prvi povod su mi bile odredbe članka 29. i 35. U članku 29. postojećeg zakona stoji odredba da ukoliko dođe do spora između jedinica lokalne samouprave o granicama i ukoliko one u propisanom roku ne postignu dogovor o rješavanju spornih pitanja da o tome odlučuje povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske a da prije toga mora pribaviti, citiram, mišljenje pučanstva područja na koje se promjene odnose. Nadalje, taj isti članak 29. upućuje na to da će se formirati posebno povjerenstvo, da će to povjerenstvo imati svoj poslovnik u radu, da će Vlada povjerenstvo imenovati u roku od 30 dana a da se protiv odluke povjerenstva može izjaviti prigovor Vladi u roku od 30 dana. Ali u toj odredbi članka 29. ne piše rok u kojemu to povjerenstvo mora riješiti predmet koji dođe pred njega. U članku 35. na sličan način govori o mogućim sporovima u podjelu imovina prava i obaveza onih lokalnih zajednica koje se dijele, spajaju ili recimo neko naselje iz područja jedne općine prelazi u drugo. Dakle, ne nužno onda kada nastaju nove općine, novi gradovi ili kada općina dobiva status grada ili grad status velikog grada pa opet postojeći zakon upućuje na dogovor. Ako dogovora nema opet je nadležna Vlada odnosno komisija Vlade koja će to riješiti opet bez odredbe roka u kojem predmet mora biti riješen. Drugi moj povod je bio ožujak prošle godine kada smo raspravljali o izmjenama tog zakona na prijedlog Vlade, dakle Vladin prijedlog zakona je bio u proceduri uoči lokalnih izbora ako se sjećate. Tada sam intervenirao amandmanom kratkim, samo predložio da se ove članke 29. i 35. ugrade odredba da Vladino povjerenstvo ili Vladina komisija odluku o sporu mora donijeti u roku od 60 ili 90 dana. Predstavnik Vlade odbio je moje amandmane uz obrazloženje da je to prekratki rok. Nije bilo rečeno koji bi bio primjereni rok ako je 90 dana prekratki. Ja sam bio spreman prihvatiti 180 dana, 360 dana, sasvim svejedno. Ali Vlada je rekla kratki je rok, neka ostane bez rokova. I treći moj povod je situacija koju Vlada navodi u svoje mišljenju o ovom prijedlogu zakona za koju sam unaprijed znao. Vlada normalno ne podržava donošenje ovog zakona i kaže da oni predmeti koji se odnose na imovinu, prava i obveze, citiram, dakle uglavnom da je Vlada riješila, uglavnom sve predmete o razdiobi imovine bivših općina nakon toga pristizali su pojedinačni predmeti koji se odnose na pitanje razdiobe, primjerice naknadno pronađenih nekretnina ili pitanje vlasništva pojedinog trgovačkog društva a čije je rješavanje u toku. Koliko je takvih naknadnih predmeta došlo pred nadležno tijelo i ako je ono od 93., 94., 95. kada smo formirali sadašnji teritorijalni ustroj uglavnom sve riješeno znači nešto nije riješeno jer piše da je uglavnom sve riješeno. Koliko je dakle predmeta pred Vladinom komisijom iz tih 93., 94., 95., 96.? Koliko je predmeta naknadno došlo koji nisu riješeni? I kako dugo čekaju na rješavanje? Ja osobno znam za četiri predmeta koji su podnijeti nadležnom povjerenstvu i komisiji Vlade 1996. godine i 1997. godine koji nisu riješeni, koji nisu do današnjeg dana riješeni. Što se tiče onog u granicama dakle kada se općine ne mogu dogovoriti o granicama Vlada u svojem mišljenju iskazuje da je neriješenih 24 predmeta s tim Vlada naglašava da od ukupno 20 županija u 8 županija nema ni jednog spora dok u 7 županija od preostalih 12 tek po jedan spor. Tek po jedan spor u granicama. Tih samo 24 predmeta u granicama je čak 24 slučajeva problema donošenja prostornih planova i njihovog usvajanja. To je čak 24 slučajeva koji godinama čekaju na rješavanje a koji nisu riješeni i to je čak 24 predmeta za koje se ne zna kada budu riješeni ako budu riješeni. Drugog pravorijeka nema. Dakle oni moraju sačekati pravorijek ovog Povjerenstva ili komisije i drugoj instituciji se ne mogu obratiti. Ni pravosuđu ni nikom drugom. Predloženim izmjenama išao sam cilju toga da arbitriranje u sporovima u granicama imovine unutar jedne županije rješava arbitrarno tijelo županije. A u slučaju sporova dviju županija ili više da onda ostaje vladino tijelo povjerenstvo odnosno komisija. Uz napomenu da sama činjenica da smo 1993. završili teritorijalni ustroj i da je većina graničnih sporova riješeno ne znači da neće biti novih jer i mi danas imamo na dnevnom redu, a u međuvremenu su došla još 2, 3 prijedloga u zadiranju u teritorijalni ustroj koji nisu prijedlozi formiranju novih općina. Nego selidbe jednog naselja u područje druge gdje se opet otvara pitanje granice i raspodjele imovine. I završno. U velikom broju slučajeva a po zakonu slijedi privatizacija komunalnih tvrtki čiji su dioničari i suvlasnici jedinice lokalne samouprave te će ponovno doći do sporenja u suvlasničkim dijelovima i suvlasništvo upravo na tim i takvim tvrtkama. I umjesto da Vlada odbijanjem mog prijedloga što je pravo Vlade u mišljenju izrazi spremnost da u postojeći zakon uvede rokove u kojem će ona riješiti taj problem u prvom stupnju kaže da nema potrebe za ove promjene u zakonu. Ostavimo onda situaciju da možda 2017. Sabor, tadašnji saziv dobije izvještaj da oni predmeti koji su u Zagreb došli 1997. jesu konačno riješeni. Želio sam olakšati i opterećenje Središnjeg ureda državne uprave. Omogućiti im da se ne bave nužno stvarima koji nisu njihovi ako ih regionalno možemo riješiti. Želio sam im pomoći da ne moraju oni u Zagrebu crtati granice sporova koje su posljedica lokalnih antagonizama, nasljeđa, frustracija, problema, inata. Čega sve ima u ovim sporovima. Želio sam da to rješavaju regije odnosno županije. Da time dodamo i značaj njima i obavezu da na svojem teritoriju najprije pokušaju dogovorno a onda prvostupanjskom odlukom riješiti taj problem. Vlada veli da ne treba. Bilo bi interesantno dobiti popis tih predmeta kada su došli u Središnji ured pred komisiju i povjerenstvo, u čemu je spor i u kojoj fazi su rješavanja. I na kraju da li općine koje ne mogu i nisu usvojile svoje prostorne planove zbog nedefiniranja granica podliježu odredbi po zakonu i da li će biti raspuštena predstavnička tijela odnosno da li Vlada primijeniti zakon i raspustiti jer na vrijeme nisu prostorni dokumente usvojili. Ja znam da se radi o temi koja nema veliki interes ni ovdje u dvorani niti šire. Zato što ovdje ne sjede ljudi iz općina i gradova gdje sporovi postoje. Zato što nismo mi ti koji smo tamo svakodnevno da bi vidjeli do kakvih sve sukoba dolazi zbog takvih stvari i u koliko slučajeva jesu zbog toga dolazili do izvanrednih izbora u lokalnim sredinama. Samo je dakle pitanje selidbe na regionalni nivo i utvrđivanje rokova a ponavljam da se radi o jednom od rijetkih zakona u Hrvatskoj koji nema rok u kojem tijelo koje, državne vlasti koje ima te ovlasti nema propisani rok u kojem roku mora riješiti spor. To je bio jedini, jedina nit vodilja, jedini motiv ovog kratkog prijedloga. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li izvjestitelj Odbora uzeti riječ? Predstavnik Vlade? Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Velimir Pleša.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče. Evo za razliku od kolege Lesara koji je rekao da će kratko obrazložiti ali nije baš bilo tako kratko ja ću zaista biti kratak. Pa Klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina predlagatelja gospodina Lesara. Ne možemo ga podržati obzirom na činjenicu kako smatramo da nije potrebno zbog pojedinačnih sporadičnih predmeta razdiobe imovine bivših općina, zbog nekih neriješenih međusobnih kao što je rekao sam predlagatelj sad u ovom pojašnjenju odnosa između pojedinog sela i sela osnivati u svim županijama pojedina povjerenstva, komisije, nazvati ih uopće nije bitno na koji način jer zbog dileme čak ili tek 24 slučajeva koji se moraju još riješiti ili koji su u tijeku rješavanja nema zaista svrhe jednim "an ženeral" zakonom ići mijenjati nešto i reći da u jednoj ne znam Međimurskoj županiji ili Istarskoj županiji gdje nema tih i takvih problema. Ja ću reći za Međimursku da ih nema zato što jer svi oni koji su bili ili eventualno jesu jesu riješeni sporazumom. Jest doduše dugačkim i dugotrajnim sporazumijevanjem, ali su ipak riješeni. Konkretno zadnji slučaj je općina Mala Subotica i općina Orehovica gdje se rješavalo puno stvari jako dugo i gdje je vjerojatno zbog toga jer su konačno došli razumni ljudi u jednoj i drugoj općini u situaciju sjesti, porazgovoriti, dogovoriti. Uz pomoć županije riješeno bez bilo kakvog zakonskog normiranja do takvog tipa kakav je ovdje predloženi. I zaista mislim da je ovo kao jedan od razloga što se spominje opterećenje Središnjeg ureda od toga da moraju crtati granice oni ili presuđivati u pojedinim situacijama. Također je za nas u klubu HDZ-a nedovoljan razlog da bi podržali ovakvu inicijativu koja ima svoje, odnosno koje je možda imala svoje opravdanje i svoje pravo da se nađe pred ovim Saborom u vremenu kad su općine bile nakon osnivanja '93. i kasnije onim silnim novim općinama koje su se javljale tamo do '97., '98. mogle pojaviti kao nekakvi nepremostivi problemi za Vladu. Ali uvjerenja smo da kako Središnji ured može u budućnosti rješavati sve ove probleme koji će se eventualno pojaviti. I mislim koliko ja imam saznanja u razgovoru sa državnim tajnikom da je upravo i u proteklim mjesecima dosta slučajeva od ovih koji su ovdje napomenuti da su u tijeku njihova rješavanje i riješeno, odnosno u tijeku je upravo stvarno u tijeku znači u ovom trenutku njihovo rješavanje. Zaključno, još jednom, klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati ovaj prijedlog zakona.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Lesar.
Kolega Pleša reče da su svi sporovi oko granica u Međimurju riješeni. Nisu. Jedan jedini uspjeh nakon 8 godina sporenja jeste Mala Subotica Orehovica. Ali su ostala još tri granična spora, ali ću ti kasnije reći koja a ne sad za ovom govornicom. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. Riječ ima uvaženi zastupnik Peronja. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. S ovim smo zaključili raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Želi li predstavnik predlagatelja zaključno? Zahvaljujem.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina. Predlagatelj Zakona je zastupnik Dragutin Lesar. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o području županija, gradova i općina zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 74 glasa za, 5 suzdržanih i 21 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 430 – Predlagatelj zastupnik Valter Poropat. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovog zakona. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješće ste primili na sjednici Vlade, na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, uvaženi državni tajniče. Člankom 30. Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj propisan je postupak za promjenu područja ili sjedišta jedinica lokalne samouprave, te za osnivanje novih jedinica lokalne samouprave. Slijed navedenog, stavkom 3. članka 30. istog Zakona predlagatelj promjene obvezuje se pribaviti mišljenje županijske skupštine na čijem se području nalazi jedinica lokalne samouprave za koju se promjena traži. Člancima 36. i 76., te 59. i 77. Statuta Istarske županije propisana je nadležnost skupštine i poglavarstva za odlučivanje o određenim pitanjima, kao i akti koje u svojem radu donose. Zaključkom Skupštine Istarske županije 21. veljače 2005. godine dato je pozitivno mišljenje na odluku Općinskog vijeća Općine Kršan u postupku promjene područja jedinica lokalne samouprave u dijelu koji se odnosi na naselje Eržišće. Zakon o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj naselje pod nazivom: "Ržišće", ispravan naziv je: "Eržišće" nalazi se u sastavu Općine Kršan. Budući da je Sporazum o preuzimanju nekretnina, pokretnina, financijskih sredstava, te prava i obaveze bivše Općine Labin od 8. listopada 1993. godine odlukom Općinskog vijeća Općine Kršan, te Sporazumom o granici između Općine Kršan i Općine Sveta Nedelja nesporno utvrđeno da naselje Eržišće u cijelosti ulazi u sastav Općine Sveta Nedelja davanjem pozitivnog mišljenja od strane Županijske skupštine Istarske županije omogućuju se i formalnopravno pokretanje postupka za izmjenu Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj na način da se iz sastava Općine Kršan briše naselje Ržišće, te se isto uključuje u sastav Općine Sveta Nedelja. Ujedno da se i obavi ispravak naziva naselja iz "Ržišće" u ispravan naziv "Eržišće". U naravni se radi samo o usklađivanju pravnog stanja sa faktičnim stanjem, budući da čitavo vrijeme građani sa tog područja sva prava ostvaruju na području Općine Sveta Nedelja. Ako pogledamo zakon kakav je dat, prijedlog kakav je dat u zakonskom prijedlogu vidimo da su ustvari samo dva članka. Dakle, u članku 1. govori se da se naselje Ržišće briše i da se u članku 2. to isto naselje koje nije Ržišće nego Eržišće pripadne od Općine Kršan Općini Sveta Nedelja. U konačnom prijedlogu Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj u članku 21. u opisu općina 12. Kršan navedeno je ime naselje Ržišće. Točno ime naselja je Eržišće. Pored ispravke u imenu naselja koje treba provesti naselje i u stvarnosti nalazi na Općini Sveta Nedelja, što svojim aktima i u ovom prijedloga zakonu i potvrđujem. A to je odluka Općinskog vijeća Općine Kršan, odluka Općinskog vijeća Općine Sveta Nedelja, Sporazum o granici između Općine Kršan i Općine Sveta Nedelja, Zaključak Skupštine Istarske županije, mišljenje Državne geodetske uprave, Područni ured za katastar Pazin i karta katastra. Napominjem posebno, poštovane kolegice i kolege, da su amandmani koje sam podnio na prijedlog Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj s Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 3. ožujka 2005. godine bili prihvaćeni od Hrvatskog sabora moji amandmani, ali zakon u cjelini nije dobio potrebnu većinu. Poštovane kolegice zastupnice i kolege zastupnici, očekujem da ovaj Visoki dom prihvati ovaj prijedlog zakona s obzirom na argumente i samim time i zakonski potvrdi život na terenu. I zahvaljujem se svim zastupnicama i zastupnicima koji su potpisali ovaj prijedlog zakona, između ostalih i klubovi zastupnika, pa čak i njihovi predsjednici. Mogu posebno reći da su stvarno učestvovali praktični svi klubovi zastupnika pa tako i gospodin predsjednik Luka Bebić, predsjednik Kluba zastupnika HDZ-a. Očekujem gospodine državni tajniče da se ovaj zakon stvarno i zakonski pretoči u život na terenu. Hvala lijepo.
Hvala. Izvjestitelji odbora? Ne. Vlada? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Anton Peruško. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa vrlo kratko, nekoliko rečenica u ime kluba SDP-a. Kao što je rekao i kolega Poropat u ime predlagača, radi se ovdje o jednoj situaciji gdje formalnopravno treba samo potvrditi stanje koje stvarno na terenu postoji, a da je to tako govori sama činjenica što smo kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili hitni postupak, znači bili smo suglasni i pozicija i opozicija da ovaj zakon ide po hitnom postupku i u najmanju ruku je čudno i meni potpuno neobjašnjivo na koji način je onda došlo onda negativno mišljenje Vlade Republike Hrvatske ako se i većinski klub suglasio i na neki način i u međusobnim kontaktima dao ovu potporu, jer se radi zaista o jednom zakonu kažem, koji formalno treba potvrditi ono stanje koje stvarno je život na … [[Ne razumije se.]] i koje stvarno na terenu egzistira. Tumačenje Vlade da je prihvatila amandmane kolege Poropata i mene lani u ožujku mjesecu koliko se sjećam, ali se tada radilo o jednoj ja bih rekao temeljitijoj izmjeni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj i normalno da jedan takav prijedlog koji stavlja u istu ravan, u isti koš da pučkim rječnikom kažem i ono što je jasno i svima i nedvojbeno što ima potporu sa nečim što je sporno i što nisu pretpostavke koje je zakon propisao ispunjene i sada stavljati sve to u istu ravan, normalno je da je teško dobiti onu većinu koja je potrebita. Jer koliko me pamćenje ne vara, u ožujku prošle godine mi smo u istom paketu raspravljali primjerice o općini Tar Vabriga, općini koja je imala i pozitivno mišljenje Gradskog vijeća grada Porča i pozitivno mišljenje skupštine Istarske županije i pozitivno mišljenje Ministarstva financija i projekciju proračuna od 7 milijuna kuna i stavljali smo recimo u istu ravan sa prijedlogom za odvajanje dijela Slavonskog Broda u Općinu Podvinje, stavljali smo u isti ravan sa prijedlogom da se Općina Vinodolska, ona naselja i sela Bribir, Grižane odvoje od Vinodola što je potpuno nelogično, a nije bila ni poštivana cjelokupna procedura, a da ne kažem o području Lopara koji također nije zahtjev za osnivanje nove općine Lopar izdvajanje dijela otoka Raba iz sastava grada Raba gdje nisu bile također ispunjene određene zakonske pretpostavke i sada stavljati u istu ravan ovaj prijedlog koji je toliko jasan i toliko prihvatljiv sa svima, sa ovim prijedlozima koji nisu bili ni utemeljeni, a nije bila ishodovana cjelokupna dokumentacija, odnosno nije se, predlagači nisu prošli proceduru koju je zakonodavac potpisao. Ja se bojim i gotovo sam siguran ukoliko to ne idemo ovako na usvajanje ja bih rekao dio po dio, da ćemo mi teško moći prilikom izmjene zakona kao što je Vlada rekla, sankcionirati zapravo potvrditi ovo stvarno faktično stanje koje na terenu postoji. Da ne duljim, klub SDP-a će glasati za ovaj prijedlog zakona kojega je uputio kolega Poropat. Prihvatili smo da ide po hitnom postupku i ne vidim razloga da to danas, odnosno u petak ne izglasamo. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Poštovani gospodine predsjedniče, upravo nekoliko prijedloga zakona koji se ponavljaju govori u prilog da se cjelovito riješe na način da se … gleda upravo kao što hrvatska Vlada to ističe, a ne sporadičnim prijedlozima zakona. Sada ih je pet ili šest u proceduri. Primjerice i ovaj sad pred nama gdje bi se složio sa kolegom Poropatom malo prije je upravo govorio, međutim u samom prilogu ovog prijedloga zakona pogrešno se i navode npr. općina, odnosno naselje dotične općine fali uvijek taj "e", stoga cjelovito i temeljito uređenje ovih zakona najbolje je napraviti upravo na način da se cjelovito sve sagleda, ne da se od slučaja do slučaja traže izmjene i dopune, onda ćemo ih imati 500, nećemo se moći ni snaći u tome, a za dnevnu upotrebu pravnicima, onima kojima služe takvi zakoni nećemo moći ništa više napraviti nego se izgubiti u moru zakona. Primjerice isto što i kolega je i prije spomenuo, jeste pogrešno navođenje prostornih planova da neće moći biti doneseni na vrijeme ako se to ne uskladi, međutim prostorni planovi su uvijek neovisno od toga donosi se za područje … onako kako jest grada ili županije i to nije nikakva isprika niti razlog da se takvi zakoni mijenjaju. Ono što bi trebali naglasiti jest da sve više i odlučnu važnost imaju upravo općine, gradovi i županije koje bi trebale uvijek u svakom slučaju rješavati ove stvari na jedan moderni nomotehnički način, a ne samo u slučajevima kada se to traži jer treba u određenom slučaju udovoljiti baš određenoj općini, gradu, odnosno naselju. Stoga sam uvijek za ono mišljenje koje je Vlada i predložila, da se u ovom trenutku ne bi moglo to donijeti takve prijedloge zakona već se to mora urediti cjelovitim sustavom, a vjerujem da će onda biti temeljitijih izmjena i dopuna ne samo ovima koje predlagatelji traže.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Zdenko Antešić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Eto ja bih uvaženom kolegi Peronji replicirao na način sljedeći. Naime, vi, kolega Peronja i ja isto tako jednako dobro znamo da je svaka jedinica lokalne samouprave specifična na svoj način. Dakle, mi ne možemo u istu ravan staviti, evo općina o kojoj je govorio tu kolega Poropat. Da li stavimo Grad Slavonski Brod, da li stavimo općinu Vinodolsku ili ne znam Zaton ili možda naselje Lopar na otoku Rabu. Dakle, mi ne možemo to razmatrati u paketu da bi bili objektivni, da bi donijeli Zakon koji će objektivno artikulirati interese svih tih lokalnih jedinica na jedan pravedan i pravičan način. već zapravo intencija, odbijanjem ovakvog Prijedloga koji je očigledan, logičan, prošao je cijelu zakonsku proceduru i najavom pisanja nekog cjelovitog zakona kojim će se obuhvatiti one općine koje nisu dobile prolaz prošle godine u ovom Saboru je zapravo pogodovanje kao što smo već i inače svjedoci toga. Raznim političkim strukturama i interesnim skupinama na terenu prvenstveno, prvenstveno naglašavam iz miljea HDZ-a.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Evo, upravo neposredno se kolega i bavio, ja bih rekao, čarima lokalne samouprave kao bivši gradonačelnik no upravo to zahtijeva unatoč tome što je kolega Poropat naglasio, to jedno naselje bi trebalo iz jedne općine doći u drugu, a prijašnji prijedlog zakona u kojem nisam mogao sudjelovati zbog više sile kaže: "I povjerenstva, i komisije, a još drugih 4, 5 isto takve stvari zahtijevaju". Bolje na cjelovit način kompletno riješiti i zasigurno nije to zbog ničega nego zbog moderne, nomotehničke prirode da se cjelovitim sustavom urede sva ova pitanja koja praktično donose dnevne probleme. A ne zbog toga što bi druge općine nastajale. Nisam za stvaranje novih općina, to je moje stajalište od prije jer često te novostvorene općine nemaju ne sredstava, najmanje je za sredstva. Nego nemaju ljude koji će biti odgovorni kao načelnici i koji će voditi računa o razvitku tih novostvorenih općina i gradova. Poglavito ne samo od tisuću stanovnika nego od dvije, nemaju osnovne pretpostavke u kadrovima, educiranim kadrovima. Barem da nešto znaju u bilo kojem pogledu. Ili dobar vinar, dobar ribar, ali nemamo niti to.
Hvala. Predlagatelj Zakona poštovani zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Eto, ja vjerujem da s obzirom da se Klub HDZ-a nije oglasio, vjerujem da je ovo što je govorio gospodin zastupnik uvaženi Kruno Peronja, njegovo osobno mišljenje. Naime, govorim to iz razloga toga jer ne bih volio da općina Sveta Nedjelja, odnosno općina Kršan, budu žrtve nekih drugih upitnih, pod navodnicima, sutra novih općina ili prekrajanja granica nekih općina ili gradova. A to govorim iz vrlo argumentiranih razloga, koji su prošli sve instance. Dakle, jedna općina na čijem se teritoriju zakonski danas nalazi naselje Eržišće prva je donijela odluku na svome vijeću da je pravilno da naselje Eržišće pripadne susjednoj općini jer i život teče tako. Dakle, ta općina koja je prihvatila to naselje, koja njoj pripada, isto tako ima svoju odluku općinskog vijeća. Da se to potvrdi još jednom, te dvije općine imaju sporazum koji je u prilogu da se to naselje upravo tim odlukama vijeća jedne i druge općine stvarno pripada općini Sveta Nedjelja što je u svom zaključku donesla i skupština Istarske županije. I ono što još jednom moram napomenuti, da s obzirom da sam razgovarao sa zastupnicima HDZ-a i sa predsjednikom kluba HDZ-a, gospodinom Bebićem koji mi i supotpisao ovaj Prijedlog zakona zajedno sa kolegicom, mislim da je tu nastao problem između središnjeg ureda za upravu i kluba HDZ-a. Zbog čega? Ne bih volio da upravo općina Sveta Nedjelja i općina Kršan budu žrtva jedne možda nedovoljne komunikacije između ove dvije institucije koje sam spomenuo. Razlog, stvarno je razlog i na terenu, a i u dokumentaciji i u proceduri koja je prošla da bi se ovaj zakon izglasao. Nema apsolutno nikakovih konsekvenci u ničiju korist. Dapače, donošenjem ovog Zakona samo bi se rasteretilo donošenje sutra eventualno zakona kojeg će u zakonsku proceduru uputiti Vlada Republike Hrvatske koji će sutra biti u nekom općem obliku. Ali smatram da ovdje gdje je potpuno jasno ili potpuno sve usklađeno, evo drago mi je da ušao i gospodin potpredsjednik Bebić. Vjerujem da će se upravo ovaj Prijedlog zakona prihvatiti ovako kako je dato u Prijedlogu. A da se ozakoni ono što ustvari život na terenu i znači. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakon o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina. Predlagatelj Zakona je zastupnik Valter Poropat. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Za donošenje Zakona potrebna je većina glasova svih zastupnika. Najmanje 77 glasova za. Molim uključimo se. Glasovati. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Neka gospoda pitaju kojeg zakona, jel? Krasno, krasno. Neki će glasovati o tome pa će doći do toga da je izglasano da mu je odrubljena glava koje nije ni imao. Rezultat? 35 glasova za, 7 suzdržanih, 60 protiv. Nije donijeta potrebna većina glasova za ovaj Zakon.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Dozvolite mi da u kratkim crtama obrazložim Prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti uporabe prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera iz 1992. godine. Republika Hrvatska je kao punopravna stranka Konvencije o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera iz 1992. godine prihvatila aktivnosti utvrđene na 1. Konferenciji stranaka koja je održana 1997. godine u Helsinkiju. I u skladu s navedenim potpisala Protokol o vodi i zdravlju 17. lipnja 1999. godine u Londonu. Republika Hrvatska je ratificirala Konvenciju o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera iz 1992. godine koja je i stupila na snagu 1998. godine. Republika Hrvatska svjesna je da voda predstavlja osnovni element i uvjet za održavanje života te da je osiguranje vode u dovoljnoj količini i kakvoći za zadovoljavanje osnovnih ljudskih potreba preduvjet za osiguranje i poboljšanje zdravlja ljudi i za ispunjenje održivog razvoja. Ovim protokolom proširuje se i dopunjuje odredbe konvencije dodatnim mjerama u svrhu osiguranja kvalitetne i higijenski ispravne vode za piće, poboljšanje sanitarnih mjera, zaštita voda od onečišćenja i jačanje javnog zdravstva. Cilj ovog Protokola je poticanje i osiguranje u nacionalnim prekograničnim međunarodnim okvirima, zaštita ljudskog zdravlja kroz poboljšanje gospodarenja vodama, zaštitom vodnih sustava, prevencijom te suzbijanjem i smanjivanjem bolesti vezanih uz vodu. Stranke Protokola obvezat će se na poduzimanje potrebitih mjera i aktivnosti u svrhu ispunjenja navedenog cilja primjenom najboljih metoda u gospodarenju svim vodama te poduzimanjem sanitarnih mjera i zaštitu svih voda koje se koriste za piće, proizvodnju hrane i u svrhu rekreacije. Aktivnosti koje proizlaze iz Protokola u skladu su za postavkama i strategije upravljanja vodama u pogledu upravljanja i gospodarenja vodama kao i očuvanja i zaštite vodnih resursa. Iz svih navedenih razloga predlažem Hrvatskom saboru i zastupnicima da prihvate ovaj Prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelj odbora riječ? Ne. Otvaram raspravu. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice zastupnici. Danas je Svjetski dan voda kojeg je Skupština Ujedinjenih naroda prije 10 godina proglasila sa željom da ukaže na probleme opskrbe stanovništva sa vodom na cijeloj zemaljskoj kugli gdje preko 40% stanovnika ili nema osiguranu vodu ili ima ozbiljnih problema sa vodom. Pa evo i mi se, ja se nadam svi skupa pridružujemo radno obilježavanju toga dana raspravljajući o prijedlogu ovoga Zakona o potvrđivanju Protokola o zdravlju i vodi. … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Konvencija o zaštiti i uporabi prekograničnih voda i međunarodnih jezera među nama stručnjacima nazvana tzv. Helsinška konvencija usvojena je 1992. godine od strane većine europskih zemalja, a kao što je evo gospodin ministar istakao i Republika Hrvatska prihvatila je Helsinšku konvenciju početkom 1996. godine i naravno potpisala ovaj Protokol o vodi 17. lipnja 1999. godine u Londonu. Obzirom na specifičan geografski i hidrografski položaj naše domovine u odnosu na susjedne zemlje Helsinška konvencija iz 1992. za nas je vrlo važan međunarodni ugovor. Njegovom dosljednom provedbom unaprijedili smo našu zakonodavnu regulativu i poboljšali gospodarenje vodama. Zdravstvena briga o kvaliteti voda za piće radi zaštite zdravlja u Hrvatskoj organizirano se provodi već 60 godina. Dr. Andrija Štrampar osnovao je školu narodnog zdravlja u Zagrebu koja i danas školuje kadrove za potrebe javnog zdravstva. Organizacija službe javnog zdravstva u Hrvatskoj poslužila je Skupštini Ujedinjenih naroda kao uzor za osnivanje Svjetske zdravstvene organizacije, a dr. Andrija Štrampar imenovan prvim predsjednikom te organizacije. Dana u Republici Hrvatskoj brigu o kvaliteti vode radi zaštite zdravlja provodi vrlo uspješno Hrvatski zavod za javno zdravstvo putem centralne službe u Zagrebu i ispostava diljem Republike Hrvatske. Pored toga svega dužan sam podsjetiti da povremeno ipak imamo problema sa kvalitetom vode jer se na pojedinim mjestima učestalo javlja problem žutice, a još uvijek u području Slavonskog Broda jedan dio stanovništva radi nedostatka kvalitetne vode ima ozbiljnih problema sa bubrežnim bolestima. Naš Zakon o vodama iz 1996. godine usklađen je sa Helsinškom konvencijom. Ovim Protokolom proširuju se i dopunjuju odredbe Helsinške konvencije dodatnim mjerama u svrhu osiguranja i jačanja javnog zdravstva kroz poboljšanje gospodarenja vodama, zaštitom vodnih sustava, prevencijom te suzbijanjem i smanjenjem bolesti vezanih uz vodu u nacionalnim i međunarodnim okvirima. Sve stranke ovoga Protokola obavezale su se na sljedeće. Osigurati pristup vodi za sve i osigurati sanitarne mjere za sve. Pri tome u svrhu ispunjenja navedenih ciljeva primijeniti najbolje metode u gospodarenju svim vodama te poduzeti sanitarne mjere i zaštititi zaštitu svih vrsta voda koje se koriste za piće, proizvodnju hrane i u svrhu rekreacije. Odredbe ovog Protokola obavezno se primjenjuju na sve površinske vode, rijeke, jezera i bare, podzemne vode, riječna ušća, priobalne vode koje se rabe za rekreaciju ili za uzgoj riba u akvakulturi ili za uzgoj ili ubiranje školjki, ograđene vode koje se općenito namijenjene za kupanje, vode tijekom zahvaćanja, pročišćavanja, transporta ili isporuke ili kako ih mi zovemo već pitke vode, otpadne vode prilikom prikupljanja transporta, pročišćavanja, ispuštanja ili ponovne uporabe. Poduzimajući mjere za provedbu ovoga Pravilnika stranke moraju poštivati poznata načela upravljanja vodama i zaštiti zdravlja od kojih bih istakao samo njih nekoliko. Prvo, načelo predostrožnosti u suzbijanju i smanjenju bolesti vezane za vodu, načelo zagađivač plaća po kojem troškove preventive kontrole i smanjenja zagađenja snosi zagađivač. Načelo održivog razvitka. Sukladno povelji Ujedinjenih naroda i načelima međunarodnog prava, države imaju suvereno pravo iskorištavanje svojih vlastitih resursa prema svojoj vlastitoj politici okoliša i razvoja te odgovornost za aktivnosti koje se odvijaju unutar njihove jurisdikcije ili kontrole ne izazivaju štete u okolišu drugih država ili područja koja se nalaze izvan granice njihove jurisdikcije. To je za nas posebno važno jer nijedan naš veliki vodotok nema izvorište na području Republike Hrvatske, svi su u nama susjednim zemljama. Sve stranke protokola dužne su putem lokalnih državnih i nadzornih sustava poduzimati mjere da se pravovremeno identificiraju značajne prijetnje epidemije i bolesti vezanih za vodu ili ekstremne vremenske prilike te u tom cilju osnovati sustav za rano uzbunjivanje i sastaviti planove za izvanredne situacije i osigurati kapacitete za reagiranje. Stranke su dužne uzajamno se pomagati na graničnim i prekograničnim vodama radi sprječavanja, suzbijanja i smanjenja prekograničnih posljedica i bolesti vezanih uz vodu. Rješavanje sporova između stranaka uređeno je člankom 20. ovoga protokola. Sporovi se prvenstveno trebaju rješavati putem pregovora ili bilo kojim drugim načinom za rješavanje sporova prihvatljiv za obe stranke uključujući i međunarodni sud. Ovaj protokol stupio je na snagu jer ga je ratificiralo 16 stranaka a isprave o ratifikaciji deponirane su kod glavnog tajnika Ujedinjenih naroda. I na kraju bih istakao sljedeće. Potpisivanjem protokola i njegovim potvrđivanjem Republika Hrvatska iskazuje svoju odlučnost za očuvanje vlastitih prirodnih resursa i provedbu ustavnog načela o pravu svih njenih građana na zdrav život. Stoga smatram da je potvrđivanje Protokola o vodi i zdravlju od interesa za našu domovinu. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite!
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana potpredsjednice i ministrice, kolegice i kolege! Mi ćemo dakako u Klubu Hrvatske narodne stranke podržati ovaj protokol jer je on nužan, potreban a i kao članica Ujedinjenih naroda želim vjerovati da je netko u ime Republike Hrvatske sudjelovao u pripremi i radu ovog protokola kao što je to slučaj kod svih međunarodnih dokumenata. Članice a posebice one koje su pristupile ili ratificirale pojedinu konvenciju imaju mogućnost sudjelovati u njegovoj izradi. U obrazloženju nisam našao podatak tko je dakle u ime Republike Hrvatske sudjelovao u radu protokola, to bi uvijek bio nužan po meni i koristan podatak. Ali ja sam pogledao malo i konvenciju na koju se odnosi ovaj protokol i ono što mi je posebice bitno a to su članci 12. i 13. protokola i članak 9. same konvencije govori o dvostranoj ili mnogostranoj suradnji provedbe i konvencije i protokola. Dakle, kada više država imaju zajedničke vodotoke bez obzira da li se radi o jezerima, podzemnim vodama ili rijekama kako oni trebaju surađivati, koje su obaveze jednog partnera spram drugog partnera i što je cilj svega ovoga. Tekst u parlamentima je ratifikacija. Dakle, rasprava o sadržaju je bespotrebna ali sam se javio iz dva razloga. Prvo dakle da pozdravim činjenicu da Hrvatska prati i pratit će protokole o ovoj konvenciji kao i drugima što je dobro. I drugo, da upozorim da nas sama ratifikacija odnosno donošenje Zakona o prihvaćanju pratećeg protokola za državu nema nikakve vrijednosti, apsolutno nikakve vrijednosti ako ne pratimo provedbu. Ali ne samo u Hrvatskoj nego i onih država koje prema Hrvatskoj imaju određene obaveze po ovoj konvenciji odnosno protokolu. Dakle, radi se o dokumentu čija provedba i kvaliteta provedbe nije samo i nužno u Hrvatskoj a mi možemo imati posljedica jer neki drugi to ne rade kako treba. Isto kao što mi na našim vodotocima nešto možemo napraviti a što bi moglo ili će, ili ne mora smetati one države koje su na kraju tih vodotoka. Dakle, mi ovim protokolom preuzimamo dio obaveza, međunarodnih obaveza ponašanja u gospodarenju vodama. Ja sam siguran da se i ova konvencija i ovaj protokol zasigurno odnosi i na Muru i na Dravu, i na Savu. Spomenuo sam ove tri rijeke jer im je zajedničko jedno, dolaze iz susjedne Slovenije a Drava i Sava idu i dalje. Ima jedna stvar koja je mene osobno dovela u veliku zebnju, u neizvjesnost i prije dvadeset dana postavio sam to pitanje premijeru, još nisam dobio odgovor a očito da sam pitao ministra poljoprivrede, sad shvaćam da je to njegov resor, možda bih već dobio odgovor pa mi možda on može odgovoriti. Radi se o sljedećem. Vlada Republike Slovenije 29. prosinca donijela je i objavila je Uredbu o davanju koncesija za izgradnju osam hidroelektrana na rijeci Muri, osam. Prva je na, oni ju zovu Šentilj. Nije vjerojatno u gradu Šentilju ili na graničnom prijelazu a zadnja se zove Veržej. To … [[Govornik se ne razumije.]] je po rijeci Muri od Hrvatske udaljeno 6,5 kilometara. Na rijeci Muri, po rijeci Muri 6,5 kilometara je zadnja lokacija osme hidroelektrane. U toj uredbi i prilozima tehničkih karakteristika, dakle daju se koncesije. Ne zna se tko će biti koncesionar. Da li slovenska Elektroprivreda ili neka druga? Ne nužno iz Slovenije, ne nužno iz Slovenije. Ima tehnički zahtjeve i postavke sa minimalnim i maksimalnim protokom vode rijekom nakon izgradnje toga. Da bi me razumjeli razloge zabrinutosti ovo je karta Međimurske županije i južno vidite tri umjetna jezera koja već postoje. To su Hidroelektrana Varaždin, Čakovec i Dubrava. Lokacija ove slovenske osme je ova ljubičasta traka. A granica između Hrvatske i Slovenije je odmah ispod nje. Ove ostale 4 ljubičaste točkice su moguće lokacije hidroelektrana na rijeci Muri iz prostornog plana Republike Hrvatske i programa energetskog razvoja Republike Hrvatske do 2015. godine. Kako će ako se ostvare slovenska uredba i gradnja hidrocentrala na Muri i ako Hrvatska ove 4 izgradi do 2015. dokle vrijedi ovaj prostorni plan izgledati Međimurje? Pitam … [[Govornik se ne razumije.]] Pitam dakle da li hrvatska Vlada zna, da li je Vlada Slovenije hrvatsku Vladu obavijestila u Uredbi o davanju koncesije i priprema za početak ovih 8 hidroelektrana na rijeci koja je granična rijeka između Hrvatske i Slovenije i koja svojim vodotokom itekako utječe na kvalitetu življenja u Međimurju. Da li imamo mogućnosti i po ovoj Konvenciji i Protokolu reći svoje mišljenje, zatražiti očitovanje i pokušati spriječiti takvu devastaciju na vodotoku. I završno. Da li je Republika Hrvatska počela raditi studiju utjecaja na okoliš nakon što Republika Slovenija napravi 8 hidrocentrala na Muri od Šentilja do Veržeja? Ovo se vama sada čini smiješnim. Ovo se vama čini zastrašivanjem daleke budućnosti. Ali je živjeti u prostoru gdje je na svakih 10 kilometara umjetno jezero a jezero hidroelektrane Dubrava peto je po veličini u Hrvatskoj od prirodnih i umjetnih jezera, peto po veličini. Oko jezera i kanala što su umjetni zahvati u prostor gdje obitava 120 tisuća ljudi a da do današnjeg dana službenih informacija niti odnosa naročito na slovenskoj strani nitko nema. I vraćam se na svoju rečenicu potvrda protokola, formalna stvar. Da li nam i ovaj protokol omogućava, da li Vlada Republike Hrvatske planira ili već možda je samo što mi to ne znamo učinila bilo što da vodotok Mure može koristiti Republika Hrvatska vodu takva kakva je. Na način kakav je. Ili se radi o nečem drugom. Ja bih jako volio da su svi moji strahovi potpuno bez temelja. Da će prostornog plana Republike Hrvatske ove 4 lokacije biti izbrisane i da nikad neće biti izgrađene. A to su lokacije Mursko Središće, Poturen, Goričan i Kotoriba. Ja bih volio da sam u krivu da taj Verežej kao osma slovenska centrala neće doći u dvorišta kuća naših ljudi na području općine Sveti Martin na Muri. Mursko Središće, Selnica. I da neće imati nikakav utjecaj na kvalitetu života s ovu stranu granice. Ali ne mogu prihvatiti činjenicu da međunarodni ugovori postoje, a Slovenija ih je ratificirala. I da se na pitanje slovenskih novinara, na pitanje slovenskih novinara što kaže Hrvatska na izgradnju ovih 8 hidroelektrana. Odgovorna osoba sa slovenske strane je rekla: "Nič ne bo, a za kaj bi mi prašali južne sosede". Ništa neće biti, za što bi mi piali južne susjede. To su objavili slovenski mediji, taj citat te rečenice. Rok za prijavu na, za ove koncesije je istekao. Slovenska Vlada je već možda dodijelila koncesije, ja ne znam. Ljubazno molim ako netko zna odgovor i ako nam možete dati informaciju o sudbini po meni, dozvolite, nemojte mi zamjeriti ali jednog bezobraznog poteza da se ide ... [[Govornik se ne razumije.]] u Sloveniji bez razgovora sa našom državom, bez ikakvih informiranja. Bez ikakvih prethodnih informacija. I prijedloga da zajedničkim studijama utvrdimo moguće posljedice na teritoriju Hrvatske na zahvate međugranične rijeke koje zajedno bi trebali koristiti. Onda ja to drugačije ne mogu nazvati. Duguju nam odgovore. Duguju nam odgovore oni iz Ljubljane, a nama u Međimurju odgovore duguje hrvatska Vlada. I ovo nije politikanstvo niti politička igra. Hidroelektrane nisu politikanstvo. Ali pravilne informacije, točne informacije i preventiva vjerujte mi, nadam se da se sa mnom slažete jeste ono što građani Hrvatske imaju pravo. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Vladimir Štengl.
Hvala gospodine predsjedniče. Netočan je navod uvaženi kolega da Sava i Drava idu i dalje. Sava da, ali Drava se ulijeva u Dunav na području Republike Hrvatske. Ja nažalost nemam kartu da vam to sad pokažem. … [[Upadica se ne razumije.]] [[Govornik se ne razumije.]]
Klub zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Ivan Kolar … [[Govornik se ne razumije.]] /Upadice se ne razumiju./
Hvala lijepa uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodo iz Vlade, potpredsjednici i ministri. Dopustite u ime kluba HSS-a da iznesem par naših obzervacija. Kak je gospodin Lesar rekel ja bih isto svoje strahove i frustracije mogel iznositi glede Drave, ali ga upućujem na onu našu da javnost zapravo sve već zna, javnost mora biti informirana i sudjelovati u toj javnosti moguće je puno toga sprečiti i bar kanalizirati u određenom smjeru da se ne pojave neke može bitne nejasnoće. Dakle, klub HSS-a bude podržal potpisivanje ovoga protokola. V konačnici moramo priznati on je na snazi jer već ratificiran od 16 država i samim time stupio na snagu. Međutim dopustite da neke naše stavove iznesem. Znamo da je voda osnovni elemenat i uvjet za održanje živote, te osiguranje vode u dovoljnoj količini i kakvoći preduvjet za osiguranje i poboljšanje kako zdravlja ljudi tako i za ispunjenje održivog razvoja općenito. Već je danas spomenuto kad obilježavamo znači 22. ožujka Svjetski dan voda treba reći da smo o vodi u ovom Saboru, njenom značaju, gospodarenju i očuvanju u zadnje vrijeme puno govorili i raspravljali. Podsjećam krajem prošle godine donijeli smo dva značajna dokumenta iz ovog područja, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o vodama i Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju vodnog gospodarstva. Na prošloj sjednici Sabora smo raspravljali o Strategiji upravljanja vodama. Doduše nismo donijeli, već je prihvaćeno u prvom čitanju. Danas raspravljamo o ovom protokolu. Ne slučajno jer je ovo bil preduvjet, ovi zakoni, da opće mogli raspravljati o ovom protokolu jer se moramo prilagođavati. Sve to govori o vodi kao resursu koji za svaku državu, pa tako i za našu, u našem Ustavu samo podsjećam ona ima status nacionalnog blaga. Dakle, ima presuda strateški značaj. I kako je već navedeno u prijedlogu navedene strategije o kojoj ćemo u drugom čitanju ja vjerujem uskoro raspravljati, voda je jedinstven i nezamjenjiv prirodni resurs ograničenih količina i neravnomjerne prostorne vremenske raspodjele. Iz činjenice da su svi oblici života i sve ljudske aktivnosti više ili manje vezane uz vodu jasno proizlazi važnost odnosa prema vodi i značenje dokumenata kojima se taj odnos uređuje. Gospodarski razvoj i urbanizacije dovode s jedne strane do velikog porasta potreba za vodom, a s druge do ugrožavanja vodnih resursa i vodnog okoliša. Voda tako može postati ograničavajući čimbenik razvitka i prijetnja ljudskom zdravlju i održivosti prirodnih ekosustava. Ukupna međunarodna suradnja Republike Hrvatske o sektoru voda regulirana Konvencijom o zaštiti i uporabi prekograničnih tokova i međunarodnih jezera iz '92. godine, ili bolje rečeno Haškom konvencijom. Inače je RH ratificirala navedenu Konvenciju i stupila na snagu '98. godine, te je kao punopravna stranka potpisala Protokol o vodi i zdravlju '99. godine u Londonu, te se time obvezala, to je važno da će poduzimati mjere i aktivnosti iz Protokola. Dakle ovo nije samo protokolarno, nego se prihvaća i obaveze i prava i mjere koje se moraju poduzimati. Te mjere se prije svega odnose na prevenciju, suzbijanje i smanjivanje bolesti vezanih u vodu u okviru integriranih sustava vodnog gospodarstva kojima je cilj održivo korištenje vodnih resursa, kakvoće vode u okolišu koja ne ugrožava ljudsko zdravlje, te zaštita vodnih ekosustava. I da podsjetim, ovaj protokol se odnosi na površinske, slatke vode, podzemne vode, riječne ušća, priobalne vode koje se rabe za rekreaciju ili uzgoj ribe, ograđene vode, na vodu tijekom zahvaćanja, transporta, pročišćavanja, ili isporuke na otpadne vode. Ovaj protokol koji imamo pred sobom i koji trebamo potvrditi postavlja pred našu zemlju kao potpisnicu određena načela i pristupe koji se moraju poštivani. Načelo predostrožnosti po kojem se akcija za prevenciju suzbijanja i smanjivanje bolesti vezano uz vodu ne smije odgađati. Dakle, mi sada prihvaćamo u konačnici i moramo provoditi određena, prvo načelo predostrožnosti, dalje načelo zagađivač … [[Govornik se ne razumije.]] koje smo ugradili prethodne zakone sukladno Povelji Ujedinjenih naroda i načelima međunarodnoga prava države imaju suvremeno pravo iskorištavanja svojih vlastitih resursa prema svojoj vlastitoj politici. Politici okoliša i razvoja sa vodnim resursima što je jako važno. Mora se raspravljati na način da se zadovoljavaju potrebe sadašnje generacije ne dovodeći u pitanje mogućnost zadovoljanja potreba budućih generacija. Dakle, mi nemremo iskoristiti jedan resurs nego ga moramo čuvati za buduće generacije. Treba poduzimati preventivne akcije da bi se izbjegle epidemije. Pojedini slučajevi već je spominjano vezanih u vodu i zaštiti vodne resurse koji se koriste kao izvori vode za piće. Inače pristup vodnim resursima treba gospodariti cjelovito na osnovu vodnih područja u cilju vezanja društvenog gospodarskog razvoja na zaštiti prirodnih ekosustava, te usklađivanja gospodarenja vodnim resursima za zakonskim mjerama koja se odnose na ostale medije okoliša. Takav integralni pristup treba vrijediti na cijelom vodnom području. Ne vrijedi jedno područje zaštiti, drugo devastirati, bilo ono prekogranično ili ne, a tu kao stranka u ovom protokolu država i naša ministarstva itekak imaju značajni udjel. A sve to mora biti usklađeno gospodarenjem sa zakonskim mjerama i praćeno zakonskim mjerama koje se odnose na ostale medije okoliša. Inače, protokolom se određuju ciljevi da pristupa vodi za piće za svakoga i osigurati, znači da bude pristupana za svakoga i osiguranje sanitarnih mjera za sve u okviru integralnog vodnogospodarskih sustava usmjerenih na održivu upotrebu vodnih resursa, usmjerenih na kakvoću vode u okolišu koja ne ugrožava ljudsko zdravlje i zaštitu vodnih ekosustava. Stranka ili država mora postaviti i objaviti nacionalne i lokalne ciljeve, jer protokol direktno nameće zadaću državi kao stranci jer je ona ravnopravni partner. Znači, nacionalne lokalne ciljeve koji se odnose na kakvoću isporučene vode za piće, smanjenje opsega epidemija i slučajeva bolesti vezanih uz vodu, veličinu teritoriju, veličinu udjela stanovništva koja treba opsluživati, zajednički sanitarni sustavi, nivo učinkovitosti sustava, primjenu prepoznate dobre prakse na gospodarenje vodnom opskrbom i što je važno odvodnjom, ispuštanje u okoliš otpadnih voda, a posebno kontroliranje kakvoće ispušnih otpadnih voda iz uređaja za pročišćavanje koje usput samo da spomenem ima v jednom jako malom udjelu našoj, i mogu naši stanovnici koristiti, a to nam je sada imperativ, uklanjanje ili ponovna upotreba kanalizacijskog mulja iz zajedničkih sustava saniranih uređaja, učinkovitost sustava za gospodarenje, razvoj, zaštitu i korištenje vodnih resursa, učestalost objavljivanja informacija o kakvoću isporučene vode za piće što nam više puta nedostaje i zapravo nemamo uvid u to. Radi poticanja ostvarenja ciljeva stranka ili država treba uspostaviti nacionalne ili lokalne dogovore, te razviti vodnogospodarske planove koje očekujemo nakon strategije. Stranka ili država treba utvrditi i održavati pravni institucionalni okvir za praćenje i prisilnu provedbu standarda za kakvoću vode za piće. Znači nije dosta donijeti samo propis nego ga treba i prisilno održavati, znači da se svi pridržavaju tih standarda. Protokolom se nadalje određuje da stranka treba prikupljati i ocijeniti podatke ostvarenju navedenih ciljeva. Znači očekuje se u trogodišnjem razdoblju da se prati ostvarenje protokolom predviđenih ciljeva i ovih naših projekata koji budu predmet razgovora, dogovora, jer na razgovore kao stranka ići a nemati ciljeve mislim da nema potrebe. Na osnovu ovog prikupljanja i ocjenjivanja podataka svaka stranka povremeno mora revidirati postignuti napredak na ostvarenju ciljeva. Određuje se da svaka stranka u roku od tri godine od dobivanja statusa stranke treba osigurati osnivanje, poboljšavanje ili održavanje, takvih sveobuhvatnih državnih ili lokalnih nadzornih sustava i sustava za rano uzbunjivanje da se omogući identificiranje možebitne epidemije, pojave bolesti vezanih uz vodu i davanje hitnih i jasnih prijava o takvim epidemijama. Određuju se mjere metode promicanja informiranja javnosti koje do sada znate kakvo i koliko je dostupno, obrazovanja, stručne izobrazbe, znanstvenog istraživanja, razvoja i informiranja. Ovo stvarno nije protokol radi protokolarnosti nego ovaj protokol nameće obaveze, puno programa i jasno ciljeve koje mora država ili lokalna zajednica određivati. Na kraju treba reći uz obilježavanje svjetskog Dana voda da će HSS podržati donošenje ovog zakona, jer se potvrđivanjem ovog protokola omogućava poduzimanje svih mjera i aktivnosti istog, a sve u cilju zaštite ljudskog zdravlja kroz adekvatno gospodarenje vodama. Hvala vam lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo potpredsjednice Vlade. S vodnim resursima mora se upravljati na način da se zadovoljavaju potrebe sadašnje generacije ne dovodeći u pitanje mogućnost zadovoljavanja potreba budućih generacija. Ovaj stavak iz načela i pristupa ovog protokola možda najbolje ocrtava i objašnjava uopće cilj ovog protokola, a to je poticati na svim prikladnim razinama u nacionalnom kao i u prekograničnom i međunarodnom kontekstu zaštitu zdravlja i dobrobiti i pojedinačne i zajedničke u okviru održivog razvoja kroz poboljšavanje vodnog gospodarstva što uključuje vodene eko sustave te putem prevencije suzbijanja i smanjivanja prisutnosti bolesti vezanih uz vodu. Ovaj Visoki dom je zadnjih mjeseci u nekoliko navrata raspravljao o temama vezanim za ovu ili sličnu problematiku što samo potvrđuje odlučnost Republike Hrvatske da se i ovim itekako značajnim i važnim pitanjima posveti maksimalna pažnja i da ih rješava sa svim i u skladu sa svim međunarodnim obvezama koje iz toga proizlaze. Točno je da su vodni resursi obnovljivi, ali često puta možda uvjetno rečeno vremenski je faktor tu itekako prisutan ili kako je u protokolu rečeno, da je za zadovoljenje ljudskih potreba i za zaštitu okoliša od bitne važnosti održivo gospodarenje hidrološkim ciklusom. Značajan čimbenik kod ovih pitanja je stalni monitoring količina i kakvoće površinskih slatkih voda, podzemne vode, riječnih ušća, priobalne vode pa i ograđenih voda za kupanje. Pojam prekograničnih voda se ne odnosi samo na površinske vode što bi se po inerciji moglo zaključiti nego i na podzemne vode. Primjer Zagreba, tzv. prateće rijeke u odnosu na Savu u plićim slojevima to potvrđuje kao i dublji slojevi u jednome dijelu Slavonije. Tamo naime dublji vodonosni slojevi koji prelaze granicu država su česta pojava, ne samo na području Slavonije, na području cijele panonske nizine. Kada je u pitanju Republika Hrvatska ne može se izbjeći ni pitanje eventualne potencijalne opasnosti od strane nuklearnih elektrana koje su locirane uzvodno u susjednim državama, Sloveniji i Mađarskoj. Zato moraju funkcionirati uspješne mreže za praćenje i ocjenjivanje kakvoće usluga vezanih za vodu, razvoj baze podataka i sl. i svakako uz to je važan faktor međunarodna i međulaboratorijska usporedivost. Možda još samo nešto za kraj. U našoj himni su opjevane tri naše rijeke, Drava, Sava i Dunav, naravno i naše more. Sve te tri rijeke dolaze iz susjednih ili još dalje drugih zemalja, pa evo nam i tog osim praktičnog i sentimentalnog razloga da nam te rijeke budu uzorno uređene na sliku i priliku sa svom brigom koju zaslužnu. O moru ne treba posebno ni govoriti nego samo paziti i dogovoriti sa susjedima o izbjegavanju svih mogućih rizika za opće dobro poglavito zaštitu i zdravlja. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, uvaženi članovi Vlade, kolegice i kolege. Ja ću biti vrlo kratak i rekao bih na početku samo dvije informacije koje vjerojatno svi znate, da je Hrvatska u Europi glede količine i bogatstva vode na trećem mjestu. Da je Hrvatska među 30 najbogatijih zemalja na ovoj Planeti o količini vode što su izuzetno značajni podaci i podaci koji govore o tome da na vodi možemo i trebamo planirati strategiju kojekakvih dijelova našeg razvoja. Veliki dio građana Republike Hrvatske pije izuzetno zdravu vodu, to je tako već desetljećima. Doduše spomenuto je danas ovdje da ima i nekoliko punktova gdje ta voda nije posebne kakvoće. To se posebno događa ljeti i čini mi se da hrvatske vode čine zaista sve zajedno sa lokalnom i regionalnom samoupravom da se saniraju ta još ja bih rekao rijetka mjesta gdje voda nije odgovarajuće kakvoće. Prema tome za svaku pohvalu, Hrvatska spada u red zemalja sa najkvalitetnijom vodom i naši građani uistinu piju najkvalitetniju vodu u ovom dijelu svijeta. Međutim da li ima i nekih problema koje treba reći i izgovoriti ovom prilikom? Ima. Ima i ja bih ovdje spomenuo šest područja za koje smatram da vodu neadekvatno koristimo a sigurno bi trebali to činiti puno više i puno efikasnije. O čemu se radi? Evo jedno područje je turizam, drugo poljoprivreda, treće zdravstvo, četvrto izvoz, energetika, koncesioniranje. Samo po par rečenica o svakoj od tih mogućnosti gdje ja kao građanin ove zemlje vidim da treba puno više i može se puno više učiniti. Turizam. Da li ste kada bili, kolegice i kolege, na nekom sajmu, turističkom sajmu u Europi gdje je turistička zajednica Hrvatske rekla turisti dođite u Hrvatsku, u Hrvatskoj ćete moći iz svake slavine piti vodu. To je naše najveće bogatstvo. Nitko to nikad izgovorio nije u turističkoj promidžbi naše zemlje, a to bi trebalo biti jedan od udarnih momenata naše turističke promidžbe. Jel mi vjerujete kolege? Gdje god dođete u svijetu vi morate ući u trgovinu, kupiti bocu vode i piti ju u tijeku vašeg posjeta. Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja gdje se možete bitno drugačije ponašati a mi to nažalost ne znamo iskoristiti. O navodnjavanju je bilo dovoljno riječi. I prošle godine je ministar o tome govorio, što se poduzima i tu treba sigurno puno, puno više poduzeti. Zemlja koja je toliko bogata vodom, koja leži na toliko rijeka, a nažalost kada kiša ne padne imamo velikih poteškoća. To je sramno, to je neobično, to je nepotrebno i tu sigurno možemo i trebamo učiniti puno, puno više. Što se zdravlja tiče i zdravstvenog problema moram reći da postoji jedan problem o kojem nedovoljno govorimo, a to je pitanje salonitnih cijevi koje još uvijek postoje u mnogim dijelovima naše zemlje i služe kao cijevi za dovod pitke vode. Isto tako salonitni krovovi koji skupljaju vodu iz kojih voda odlazi u cisternu. Salonit je izuzetno bogat azbestom, azbestom je kancerogen, a poduzimamo što? Gotovo ništa da zamijenimo te cijevi, gotovo ništa da pomognemo građanima da ih upozorimo i pomognemo da zamijene te krovove, posebno ako koriste vodu za piće. Prema tome, tu u tom segmentu ministarstvo nadležno mora učiniti puno, puno više da pomogne građanima da se pokuša prevazići taj vrlo ozbiljan zdravstveni problem. Četvrto, izvoz. Francuska zarađuje milijarde i milijarde kuna izvozeći svoje vode. Svi znamo za Evijan, svi znamo za niz njihovih voda, svi znamo za Radensku, a Hrvatska treća po bogatstvu vodom u Europi, nitko ne znam nijednu vodu. Koliko mi zaradimo izvozom vode, ja bih rekao apsolutno nedovoljno. Nedovoljno činimo da ju izvezemo, da proizvedemo, da ju jasno plasiramo na svjetska tržišta jer ona zaslužuje da apsolutno uđe u red najkvalitetnijih voda koje se nude na svjetskom tržištu vode. Energetika. O tome je dovoljno govorio moj kolega Drago Lesar. Ja mogu samo dodati da u mnogim zemljama, posebno kad se radi o manjim rijekama u gorskim područjima, tada mini elektrane, posebno u jednoj Švicarskoj i u drugim zemljama su vrlo popularne. One zadovoljavaju veliki dio energetskih potreba tamošnjeg stanovništva. I jasno da postoji energetska politika, postoji poticaj, postoji pomaganje tim građanima, tim lokalnim zajednicama da se takve mini elektrane montiraju i koriste. U nas nažalost taj dio sigurno nije energetski dovoljno iskorišten. I konačno, koncesioniranje. Sigurno da treba biti po meni puno više i organizacije i koordinacije između državnih tijela i regionalne zajednice kada su u pitanju koncesije. Voda ne smije, kolegice i kolege, biti ni vaša ni moja. Voda mora zauvijek ostati našom. Hvala lijepo. Ne želim dalje elaborirati. Mislim da sam bio potpuno jasan da u ovih 6 područja imamo još puno posla i molim ministra i Vladu da svakako razmišljaju i o tim mogućnostima korištenja vode. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HDZ-a, 5-minuta rasprava. Poštovani zastupnik Marko Širac.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice zastupnici. Evo na temelju rasprave koja je vodita ovdje u našem Saboru o Zakonu o potvrđivanju Protokola, želio bi još neke stvari pojasniti i iznijeti stajališta nas iz kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Zabrinutost koju je iskazao naš kolega Lesar iz Međimurja, dobrim dijelom je opravdana u odnosu na ponašanje naših sjevernih susjeda. Ali ona se ne očituje samo na tome vodotoku nego ona se očituje i na rijeci Savi, a isto tako i kod održavanja graničnih vodotoka od rijeke Dragonje preko Sutle, Kupe i evo i na Muri. Na Muri, što kolega nije naveo a ja jako dobro znadem da slovenski gospodarstvenici vrše eksploataciju šljunka sa naše strane da naša policija non-stop ureduje, ali evo, gospoda to i tako dalje rade i plaćaju kazne. Znači da će se neke stvari na Muri i oko graničnih vodotoka morati rješavati na drugačiji način. Ono što želim posebno naglasiti a to je da se uzvodno od, recimo Grada Zagreba, nalazi nuklearna naša zajednička nuklearna elektrana Krško na rijeci Savi. Da se nalazi u Mađarskoj na rijeci Dunavu 60 kilometara Dunavom, a 40 kilometara zračne linije od Osijeka također nuklearna elektrana u Pakšu. I da odredbe ovoga Protokola zapravo pojašnjavaju odredbe Helšinske konvencije i obvezuju države članice i stranke u tome Protokolu na vrlo ozbiljno ponašanje. Jer posljedice evo kod nuklearne energije, a ako se nešto desi u bilo kojoj od te dvije elektrane prvenstveno će osjetiti ta zemlja kod koje se desi, ali će osjetiti u oni koji se nalaze uzvodno. Evo, recimo da se desi havarija u Krškom Zagreb je završio sa pitkom vodom jer nemamo i ne poznamo tehnološke procese kojim bi pročišćavali radioaktivno zagađenu vodu da ju dovedemo na nivo pitke i kvalitetne vode. Evo, radi toga mi iz kluba HDZ-a smatramo da je ovo za nas vrlo važan Protokol, da ga treba potpisati. Da treba poštivati preuzete odredbe jer sutra ćemo se naći u zajednici sa državama kod koje se zakoni kod kojih se zakoni poštuju, a i mi se tako onda moramo ponašati i radi toga je jako bitno stvoriti zakonsku nacionalnu regulativu, a prihvatiti i ovu međunarodnu regulativu kako bi i mi od naših susjeda, odnosno i mi prema našim susjedima u gospodarenju vodama u osiguranju zdrave i pitke vode za ljude, ali i predaji tih voda našim susjedima u takvoj kvaliteti da i ona za njih bude upotrebljiva i da može zadovoljiti njihove potrebe. Mi stojimo na stanovištu da je potpisivanje ove Konvencije u interesu ovoga Protokola, odnosno donošenje zakona kojim se potvrđuje Protokol u interesu Republike Hrvatske i zato ćemo ga i podržati da se taj zakon donese. Hvala lijepo gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Završni osvrt, ministar Petar Čobanković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa evo dozvolite mi u završnom osvrtu prije svega da se zahvalim svim zastupnicima koji su sudjelovali u ovoj raspravi. Jeste, danas je malo i simbolično da upravo na Dan voda raspravljamo o potvrđivanju ovoga Protokola što držim da je jedna, rekao bih jako dobra stvar i rasprava koja je tekla u svakom slučaju je bila izuzetno dobra, konstruktivna i rekao bih dobronamjerna u pravcu činjenja određenih napora kako bi sačuvali ono što držimo da je vrlo bitno, a to je kako bi sačuvali naše vode. Jeste, jedna od glavnih zadaća svih nas upravo mora biti da radimo i činimo i da činimo maksimalne napore kako bi to naše prirodno bogatstvo, a koje nije malo, s čime Hrvatska u svakom slučaju itekako obiluje, da ga sačuvamo da ne bi došlo do ne daj Bože nekog zagađenja. Upravo u tom kontekstu i jeste i pristupanje određenim konvencijama i potpisivanje određenih protokola koje to reguliraju na jednom rekao bih međunarodnom planu. To nije problem koji se može rješavati u okviru naših granica jer je činjenica, o tom je bilo dosta govora da naši glavni vodotoci praktično svi veći vodotoci oni ne izviru u Hrvatskoj, oni dolaze u Hrvatsku, a sticajem okolnosti dobar dio njih i odlazi i Hrvatske. Znači, ne može se gledati niti jedna država, niti jedan dio neke države kao izdvojeni segment, nego dapače mora se raditi koordinirano. I kažem u tom kontekstu i zbog toga i Republika Hrvatska i potpisuje ove konvencije, postaje članicom međunarodnih institucija koje zajedničkim snagama žele učiniti da se sačuva voda kao osnov rekao bih svekolikog razvoja i života na određenim prostorima. Točno je ovo što je gospodin zastupnik naglasio da ponekad i mi ne govorimo dovoljno afirmativno o onome i o kvaliteti i o zaštiti vode koje su učinjene u Republici Hrvatskoj. Pa slažem se da bi to trebali u turističkoj ponudi naznačiti da je Hrvatska zemlja gdje se voda može piti iz kažem slavine ili pipe kako mi to kažemo što sigurno da bi itekako značilo onima koji dolaze ovdje u rekao bih promidžbi i o drukčijem razmišljanju o Republici Hrvatskoj. I evo u sklopu toga ja kažem još jednom se zahvaljujem svim zastupnicima koji su sudjelovali u raspravi, ja raspravu doživljavam maksimalno afirmativnom. Isto tako želim naglasiti da u sklopu naše Uprave za vodno gospodarstvo itekako vodimo računa o očuvanju voda i zaštiti voda i također želim naglasiti da je i pristupanje međunarodnim institucijama i potpisivanje konvencija upravo u kontekstu jednog međunarodnog, međunarodne zaštite voda. Što još kazati vezano i za upite gospodina Lesara? Mogu samo kazati da je normalan odgovor upit došao u naše ministarstvo, stigao je u Upravu za vodno gospodarstvo i da je odgovor sačinjen, napisan, proslijeđen u Vladu i da očekuje da će ovih dana dobiti gospodin Lesar odgovor. Ja ovdje mogu kazati da se ovdje isto tako radi o jednoj konvenciji, okvirnoj Konvenciji o vodama koja je nadležna za razmatranje ove problematike i u svakom slučaju da mi itekako vodimo računa ne samo o prostoru u Republici Hrvatskoj nego što se dešava i što može imati utjecaj, imati posljedice na Republiku Hrvatsku. I stoga još jednom se svima zahvaljujem i molim saborske zastupnike da prihvate ovaj Prijedlog Zakona o potvrđivanju protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera iz 1992. godine. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici, sada je na dnevnom redu trebao biti rasprava o Konačnom prijedlogu Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Danas je odbor zauzeo svoje mišljenje, ali to je Zakon od iznimno velike važnosti i značaja tako da ja ne bih sada počinjao raspravu sa tim Zakonom pa bi nastavili sutra u 9 i 30 sa tom raspravom i sa onda ostalim svim točkama dnevnog reda, ali s time da sutra imamo produženo vrijeme do 22 sata jer imamo priličnih tema. … [[Upadica se ne razumije.]] Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, sutra počinjemo s time u 9 i 30, pa Izvješće o traženju, dalje sve po dnevnom redu. Nastavak sutra u 9 i 30. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Protokola o vodi i zdravlju uz Konvenciju o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera iz 92. godine. Amandman je podnio zastupnik Marko Širac. Državni tajnik Herman Sušnik. Izvolite.
Vlada prihvaća amandman.
Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? 102 glasa za. Jednoglasno usvojen predloženi Zakon. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu je - Konačni prijedlog Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, drugo čitanje, P.Z. br. 363 Predlagatelj zakona je Vlada. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja državni tajnik Nevio Šetić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite!