Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Evo sa zadovoljstvom vam predstavljam još jedan od zakona koji je jedan od onih koji označavamo sa E.U., dakle jedan od zakona kojima se zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje sa propisima Europske unije. Moram reći naravno činjenicu koju vi dobro znate, ali ću ponoviti da mi do sada nismo imali doduše ovako jedan krovni zakon koji govori o suzbijanju diskriminacije, međutim u našem temeljnom zakonu, u Ustavu Republike Hrvatske naravno da su kroz temeljne vrednote koje su ugrađene u Ustav Republike Hrvatske ugrađene i antidiskriminacijske odredbe. Isto tako u Zakonu o radu, Zakonu o ravnopravnosti spolova, Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina, zatim u Kaznenom zakonu. Primjerice u Zakonu o Oružanim snagama, Zakonu o državnim službenicima i namještenicima, ugrađene su antidiskriminacijske mjere za pojedina područja odnosno uređena su specifična pitanja diskriminacije. Mi smo to naravno sve naveli u našim razgovorima sa predstavnicima Europske komisije. Izreći ću jednu malu kronologiju tako da imate potpuni okvir zašto, kako je donesen ovaj zakon, odnosno zašto ga predlažemo. I u Europskoj komisiji su međutim tražili da se pripremi i jedan ovakav krovni zakon. Sljedeće pitanje je bilo tko će pripremiti takav zakon i tko će ga prezentirati Vladi, a onda u konačnici u Hrvatskom saboru. Mi smo smatrali primjerice da bi bilo dobro da to učini Ured za ljudska prava, međutim Europska komisija osobno mislim s pravom, je tražila da nositelj toga cijelog posla bude netko od ministarstava. Dogovorili smo se da to bude Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti zbog toga što se upravo u tom ministarstvu na različite načine bavimo zapravo pitanjima borbe protiv diskriminacije zato što radimo, brinemo se za određene sasvim specifične i osjetljive skupine u hrvatskome društvu. Eto tako je onda Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i premilo ovaj zakon i naravno činjenica je da se ja kao potpredsjednica Vlade u Vladi među ostalim brinem i za ljudska prava i eto zakon koji smo radili dugo, vrlo vrlo temeljito, konzultirajući svu stručnu ali i svu zainteresiranu javnost je danas pred vama. Moram još reći da je kada je zakon pripremljen, održana javna rasprava, dakle jedan veliki okrugli stol u Centru za ljudska prava gdje smo pozvali i sve one koji su radili na zakonu, ali isto tako i sve one za koje smo smatrali da su zainteresirani, prije svega sve one udruge, sve predstavnike civilnog društva u Hrvatskoj koji se dugi niz godina na različite načine bave zaštitom ljudskih prava i promicanjem ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. Želim još reći da su u izradi ovog zakona sudjelovali stručnjaci s Pravnog fakulteta u Zagrebu, zatim predstavnici svih relevantnih tijela državne uprave, predstavnici Ureda pučkog pravobranitelja kao i predstavnici Centra za ljudska prava. Ono što smatram također u uvodu važno reći, jeste da smo na tom okruglom stolu, dakle u toj javnoj raspravi o ovom zakonu, o odredbama ovoga zakona dobili bezrezervnu potporu. Isto tako i potporu na sjednici Gospodarsko-socijalnog vijeća, dakle potporu od predstavnika šest sindikalnih središnjica i predstavnika Hrvatske udruge poslodavaca. Nacrt prijedloga Zakona o suzbijanju diskriminacije kao što ste vidjeli, određuje osnove diskriminacije i sve u cilju da svakoj potencijalnoj marginaliziranoj i diskriminiranoj društvenoj skupini osiguramo pravo na jednako postupanje i naravno maksimalnu i potpunu zaštitu. Kao što ste vidjeli sukladno odredbama ovoga nacrta prijedloga zakona, diskriminatorne osnove su rasa, etnička pripadnost, boja kože, spol, jezik, vjera, političko ili drugo uvjerenje, nacionalno ili socijalno podrijetlo, imovno stanje, članstvo u sindikatu, obrazovanje, društveni položaj, bračni ili obiteljski status, dob, zdravstveno stanje, invaliditet i naravno rodni identitet ili izražavanje ili genetsko nasljeđe. Ono što također smatram važnim istaknuti su područja u kojima će se ovaj zakon primjenjivati. Istaknuti ću ona za koja mi se čini da su najvažnija, prije svega rad i radni uvjeti, mogućnost obavljanja samostalne ili nesamostalne djelatnosti, uključujući i kriterije za odabir i uvjete pri zapošljavanju, odnosno napredovanju. Tu ću naravno istaknuti i vjerujem da će o tome biti govora i tijekom rasprave, da što se tiče radno pravnih odnosa, radnih uvjeta rada, položaja na tržištu rada sasvim sigurno da su žene još uvijek na žalost u onoj skupini koja je diskriminirana vrlo često. Moram to reći naravno zbog toga što sam i sama žena i zbog toga što mi se žene vrlo često žale, žene koje žele imati obitelj, ali i žele imati karijeru. Žene su jedine te koje se pitaju kod zapošljavanja vrlo često na žalost, što je naravno apsolutno diskriminirajuće, jesu li udane, imaju li djecu, jesu li djeca mala, hoće li imati djecu, hoće li imati još djece, jesu li trudne, na žalost dobivaju i otkaze u vrijeme trudnoće itd. itd. Žene na žalost često skrivaju trudnoću upravo zbog straha zbog egzistencije i o tome kakva će im biti budućnost. Jedno od tih područja je svakako obrazovanje, znanost, ali i šport, socijalna sigurnost koja uključuje socijalnu skrb, mirovinsko i zdravstveno osiguranje, osiguranje za slučaj nezaposlenosti, zdravstvena zaštita, pravosuđe, uprava, stanovanje, javno informiranje, mediji, pristup dobrima i uslugama, članstvo i djelovanje u sindikatima, organizacijama civilnog društva, političkim strankama ili bilo kojim drugim organizacijama, kao i sudjelovanje u kulturnom i umjetničkom stvaralaštvu. Ovaj zakon, dame i gospodo zastupnici, donosi još jednu novinu koja nije osobiti poznata do sada u svim ovim propisima o kojima sam govorila, koji se naravno na različitim razinama i različitim područjima života bave diskriminacijom, a to je pojam tzv. višestruke diskriminacije. Reći ću jedan primjer o čemu smo razmišljali kad smo se odlučili za uvođenje toga pojma. Primjerice, opet ću govoriti o ženama i to u ovom slučaju o ženama s invaliditetom. Dakle to su osobe koje su vrlo često dvostruko, trostruko, višestruko diskriminirane, dakle zato što su žene i zato što su osobe s invaliditetom. Ne moram sigurna sam spominjati primjere i onda položaju na tržištu rada kod zapošljavanja i naravno kod napredovanja, ali i u svim ostalim područjima života do medija i naravno političkog života. Vjerujem da ćete o tome više također u raspravi. Ono što također mislim da je važno istaknuti da će se odredbe ovoga zakona odnositi na sve pravne i fizičke osobe bez izuzetaka, te stoga svaka pravna ili fizička osoba mora postupati sukladno sadržaju ovog nacrta prijedloga zakona. Ono što je bila jedna od dvojbi tijekom izrade zakona, rasprave u javnosti o zakonu je bilo tijelo koje će biti nositelj zapravo i koje će nadzirati provedbu zakona i nositelj svih najvažnijih poslova koji su vezani uz ovaj zakon odnosno borbu protiv diskriminacije. Mi smo se odlučili da to neovisno, specijalizirano tijelo bude ured koji već postoji, naravno Ured pučkog pravobranitelja. Pravobranitelj je pristao na to. O tome je govorio i na toj javnoj raspravi, dakle na Okruglom stolu i to će ubuduće kad vi vjerujem poduprete ovaj zakon biti dakle to tijelo koje će nadzirati provedbu ovoga zakona na svim područjima, ali isto tako i podnositi godišnje izvješće. U izradi izvješća prema odredbama zakona morat će se uključiti sve relevantne institucije i posebno organizacije civilnog društva, sindikati, udruge poslodavaca i savjet za nacionalne manjine, dakle svi oni morat će dati svoje mišljenje koje će onda biti ugrađeno u to redovito izvješće Ureda pučkog pravobranitelja. Ured pučkog pravobranitelja dakako i sada podnosi jednom godišnje izvješće Hrvatskom saboru o svom radu, o svom poslu, međutim kako predviđa ovaj zakon te će se ovlasti znatno proširiti i ono što je važno reći da se predviđa naravno i proširenje Ureda pučkog pravobranitelja kako bi valjano mogao nadzirati ostvarenje ovoga zakona. Ono što još mislim pri kraju da treba istaknuti jest da se u ovom dokumentu žrtvama diskriminacije i svim osobama koje su nazočile odnosno svjedočile diskriminaciji ili prijavile diskriminaciju, dakle tzv. zviždačima omogućava se zaštita od bilo kakve daljnje diskriminacije. Mi smo tu zaštitu ugradili i u Zakon o državnim službenicima i namještenicima, međutim mislili smo da je nužno da se ta odredba ugradi i u Zakon o suzbijanju diskriminacije. Na kraju, samom kraju dame i gospodo, zakon predviđa i tri vrste tužbi koje se mogu podnositi odnosno koje mogu podnositi žrtve diskriminacije u sudskom postupku, a to su tužba za utvrđenje diskriminacije, tužba za zabranu ili za otklanjanje diskriminacije i tužba za nadoknadu nematerijalne štete zbog diskriminacije. Evo dame i gospodo ovo je ukratko, dakle vrlo kratko ono najvažnije što smatram da donosi novi Zakon o suzbijanju diskriminacije. Prvi puta je Zakon o suzbijanju diskriminacije u Republici Hrvatskoj, jer Vlada smatra da diskriminacija uistinu predstavlja ozbiljnu prijetnju pri izgradnji stvarnog demokratskog društva s visokim stupnjem socijalne osjetljivosti odnosno sigurnosti, tolerancije, međusobnog uvažavanja, poštovanja i naravno promicanja ljudskih prava. Kako smo na tom putu svi zajedno, predlažem dame i gospodo da podržite donošenje Zakona o suzbijanju diskriminacije. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Bilo bi dobro da je tako što je gospođa potpredsjednica Vlade ustvrdila, ali nažalost, tomu nije tako, da iako je ovo prijedlog zakona koji bi trebao biti krovni zakon, a da kako kažete vi gospođo potpredsjednice Vlade, da ostali zakoni, pa ste nabrojili koje, postoje, suzbijaju diskriminaciju. Nažalost tomu nije tako. Ja ću vam samo nabrojiti nekoliko zakona. Zakon o obiteljskim odnosima gdje žena dakle mora ići na porodiljni dopust, a muškarac ne mora ići na porodiljni dopust. To je jedan izvor iz svega onoga što ste naveli, koje kasnije diskriminacije prolaze iz tog stvarnog života kako žive. Zatim, nedavno smo donijeli, još nismo ga donijeli, ali raspravili smo o Zakonu o minimalnoj plaći gdje se diskriminiraju radnici, najviše radnice u tekstilnoj i drvnoj industriji. Zatim još uvijek nemamo zakona, to je ta diskriminacija koja je nevidljiva zato što nema zakona gdje ženama nije moguće dati svoju jajnu stanicu, a muškarcima je to omogućeno. I čitav niz ima primjera u zakonu iz kojih proizlazi direktna …
Hvala.
Izravna diskriminacija. Neke upravo donosimo. Još nisu srećom izglasani, a nekih nemamo.
Hvala. Da li žele odbori uzeti riječ? Da. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, predsjednik Odbora gospodin Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina razmatrao je ovaj prijedlog zakona kao matično radno tijelo. U raspravi je naglašeno da predloženi zakon predviđa dosta široku osnovu za zaštitu ljudskih prava od diskriminacije u cijelom spektru područja, od rada i radnih uvjete, obrazovanja, znanosti, sporta, socijalne sigurnost, zdravstvene zaštite, pravosuđa i uprave, stanovanja, javnog informiranja i medija sve do pristupa dobrima i uslugama, djelovanju u sindikatima i organizacijama civilnog društva te sudjelovanju u kulturnom i umjetničkom stvaralaštvu. Također se kao posebni oblici diskriminacije uvode uznemiravanje i spolno uznemiravanje, segregacija i indirektna diskriminacija. Članovi odbora su posebno istaknuli dobru suradnju predlagatelja s udrugama osoba s invaliditetom temeljem čega je prihvaćen prijedlog da se poticanje na diskriminaciju i propuštanja razumne prijedloge osobama s invaliditetima također utvrdi kao diskriminacija. Naglašeno je da je diskriminacija osoba s invaliditetom često puta višestruka što se također utvrđuje ovim zakonom jednako kao i ponovljena i produljena diskriminacija ili ona koja teško pogađa žrtvu. Ocijenjeno je dobrim rješenjem da se za središnje neovisno tijelo za suzbijanje diskriminacije odredi pučki pravobranitelj koji ima puno iskustava na tom području i puno dobrih rezultata, čije se ovlasti ovim prijedlogom zakona dodatno osnažuju te se potiče njegova suradnja i dijalog sa socijalnim partnerima i s organizacijama civilnoga društva. Istaknuto je da pučki pravobranitelj u svom dosadašnjem radu postao referentna institucija u zaštiti ljudskih prava a budući da mu se ovlasti dodatno proširuju potrebno je osigurati sve pretpostavke, to znači one konkretne pretpostavke kako bi na kvalitetan način mogao postupati po odredbama ovoga zakona. U raspravi je dalje ukazano i na postojeći problem dugotrajnosti postupaka pred sudovima. Obzirom na postojeću negativnu praksu u tom smislu izneseno je mišljenje da će se teško moći osigurati hitnost u postupanju u predmetima po odredbama ovoga zakona, tim prije što do sada nisu donesene presude koje se odnose na postupcima i na postupke u svezi diskriminacije. Ocijenjeno je iznimno važnim daljnje educiranje i usavršavanje sudaca s ciljem što bolje primjene ovoga zakona ali i službenika zaposlenih u državnim tijelima, tijelima lokalne i područne odnosno regionalne samouprave te tijelima s javnim ovlastima. Ukazano je na kraju i na potrebu kontinuiranog praćenja provedbe ovoga zakona za što ovaj odbor ima poseban interes kao što bi kroz i inače dobru suradnju s pučkim pravobraniteljem pravovremeno reagirao na moguće teškoće u primjeni predmetnog zakona. Odbor je također izglasao jedan amandman. Amandman je slijedeći: U članku 21. ovoga prijedloga zakona briše se stavak 4. Obrazloženje – Tim stavkom, dakle 4. člana 21. uređeno je da će se tzv. umiješač sam snositi troškove svoga sudjelovanja u parnici bez obzira na ishod parnice što je svojevrsni presedan da bez obzira na ishod parnice jedan od sudionika u parnici zapravo mora snositi troškove iako je u pravu. Ona stranka koju umiješač podržava. To bi u primjeni značilo da će organizacije civilnoga društva, radi se uglavnom o udrugama imati znatno ograničene mogućnosti sudjelovanja u parničnim postupcima kao umiješači na strani osobe koja tvrdi da je žrtva diskriminacije, obzirom da bi same morale snositi troškove sudjelovanja u parnici bez obzira na ishod parnice. Znači, uvijek bi bili praktički u gubitku novčanom. Ovakvo rješenje u suprotnosti je s odredbom članka 54. stavak 1. Zakona o parničnom postupku kojim je utvrđeno da je stranka koja u cijelosti izgubi parnicu dužna protivnoj stranci i njezinom umiješaču nadoknaditi troškove. Budući da o sudjelovanju umiješača odlučuje sud, znači sudac uvijek odlučuje da li će se umiješač imati pravo, koristiti ću tu riječ, umiješati ili ne, znači sud to odlučuje. Nema potrebe unaprijed na bilo koji način ograničavati sudjelovanje umiješača radi sprječavanja nepotrebnog parničenja na što upozoravaju predstavnici predlagatelja. Isto tako, nema bojazni od dodatnih troškova za državni proračun jer je po Zakonu o parničnom postupku kako je već rečeno stranka koja u cijelosti izgubi parnicu dužna snositi troškove protivnoj stranci i njezinom umiješaču. Osim toga, omogućavanjem većeg broja sudionika da su sudjelovanjem u postupku budu uključeni … [[Govornik se ne razumije.]] diskriminacija može se pridonijeti smanjivanju diskriminacije na svim razinama. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o suzbijanju diskriminacije sa upravo objašnjenim amandmanom. Hvala.
Hvala. Žele li ostali odbori uzeti riječ? Da. Gospođa predsjednica Odbora za ravnopravnost spolova Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice, državni tajniče. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 7. sjednici raspravljao o Prijedlogu zakona o suzbijanju diskriminacije, s Konačnim prijedlogom zakona. Predstavnik predlagatelja je obrazložio prijedlog zakona. Republika Hrvatska do sada nije imala cjelovit zakon koji bi na jedinstveni način uređivao problematiku suzbijanja diskriminacije, mada su naravno antidiskriminacijske odredbe sadržane u pojedinim propisima a ovim se prijedlogom zakona zakonodavstvo Republike Hrvatske na području diskriminacije usklađuje s direktivama Europske unije. U raspravi koja je uslijedila nakon uvodnog obrazloženja pravobraniteljica za djecu predložila je da se zbog ujednačavanja budućeg postupanja svih pravobranitelja predvidi donošenje odgovarajućeg pravilnika. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova ukazala je na potrebu da se na postupanje po predloženom zakonu obvežu i pravne osobe s javnim ovlastima na koje bi se trebale odnositi i prekršajne odredbe o zakonu na koji prijedlog predstavnik predlagatelja nije imao primjedbi. U raspravi predstavnica Centra za mirovne studije predložila je da se termin spolnog uznemiravanja zamijeni terminom seksualnog uznemiravanja što nije prihvaćeno zbog ujednačavanja terminologije koja se već koristi u postojećim zakonima. S prijedlogom da se sva tijela obvežu na vođenje evidencije prema spolu u svim slučajevima diskriminacije bez obzira na osnovu diskriminacije složio se i predstavnik predlagatelja. Članovi i članice odbora jednoglasno su odlučili podnijeti amandmane na Prijedlog zakona o suzbijanju diskriminacije, s Konačnim prijedlogom zakona. Prvi amandman se odnosi na članak 8. da se iza riječi: "tijela s javnim ovlastima" dodaju riječi: "pravne osobe s javnim ovlastima" jer bi se na taj način na postupanje po predloženom zakonu obavezalo i pravne osobe s javnim ovlastima. Amandman 2. 3. i 4. odnose se na članka 25., 26. i 28. i nadopunjujemo ih jer u sadašnjem prijedlogu u prekršajnim odredbama nisu predviđene kazne za odgovornu osobu u tijelu s javnim ovlastima. Dakle, predlažemo kao odbor da se ti članci nadopune s ovim amandmanima. Te amandman 5. da se u članak 14. dodaje novi stavak 4. koji glasi: "Sve evidencije o slučajevima diskriminacije po bilo kojoj osnovi vode se iskazane prema spolu.". Članovi i članice Odbora jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o suzbijanju diskriminacije sa navedenim amandmanima odbora. Hvala.
Hvala. Ima li još? Ako nema Odbor onda otvaram raspravu. I prva je na redu u ime Kluba SDP-a, upravo gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Najprije na početku u ime Kluba SDP-a ja ću pozdraviti donošenje ovog jednog zakona, dakle, kao jednog krovnog antidiskriminacijskog zakona. Jer u konačnici to je naša obveza u postupku pristupanja Europskoj uniji, odnosno postupku usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske na području diskriminacije. Ono što smatramo da je dobro u ovome Zakonu to je da će se u Hrvatskoj, dakle, određuje se u Hrvatskoj jedno tijelo u ovom slučaju to je Ured pučkog pravobranitelja, koji će biti središnje tijelo za suzbijanje diskriminacije i obuhvaćena su sva područja na kojima bi do diskriminacije moglo doći. I posebno pozdravljam uvođenje pojma višestruke diskriminacije. Naravno imamo i određenih primjedbi i određenih pitanja, da tako kažem obzirom na dosadašnju praksu, primjene dosadašnjih antidiskriminacijskih, pojedenih posebnih zakona ili odredbi antidiskriminacijskih odredbi u pojedinim zakonima. U uvodnom obrazloženju zakonodavac se stvarno potrudio pa je nabrojio sve konvencije, sve direktive, protokole ali i nacionalne zakone koji i sada, do sada uređuju gotovo pa sva područja na kojima se diskriminacija događa i dolazi dakle, do različitih oblika i vrsta diskriminacija. Dakle, pobrojeni su tu od Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, odredbe Zakona o radu, Zakona o ravnopravnosti spolova, Zakona o istospolnim zajednicama, Kazneni zakon o državnim službenicima, Oružanim snagama i različiti nacionalni programi strategije ili politike. Ono što međutim nedostaje u ovom uvodnom obrazloženju to su ustvari određeni konkretni podaci kada je u pitanju diskriminacija po različitim osnovama a koji bi se ticali Hrvatske. Dakle, podaci, statistički pokazatelji, istraživanja koja eventualno idu na to da ukažu na kojim područjima je diskriminacija i kojih je to grupacija najizraženija kada je u pitanju Hrvatska. Kako smo se i na koji način do sada borili sa bilo kojom, bilo kojom vrstom diskriminacije. Na stranici 9, u obrazloženju kada govori se o posljedicama koje će donošenjem zakona proistječi, kaže u prvoj rečenici da će donošenje ovoga zakona građanima će biti omogućeno da se na adekvatan način zaštite svoje pravo na jednake mogućnosti ukoliko je ono povrijeđeno. Ako se ne varam slična obrazloženja imali smo i kod svih do sada usvojenih antidiskriminacijskih zakona. Počevši od Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, pa dalje, sve da ne nabrajam one zakone koje je uostalom spomenula i potpredsjednica u svom uvodnom dijelu. I onda se ustvari pitamo, obzirom da su i oni predviđali adekvatnu zaštitu i predviđaju adekvatnu zaštitu po različitim područjima, po različitim vrstama diskriminacija, onda ustvari uopće postavljam pitanje ako ti zakoni do sada nisu štitili od diskriminacije da li će ovakav jedan krovni zakon to omogućiti. Nažalost, bojim se da kako u Hrvatskoj jedna jako dobra, da tako kažem praksa da donosimo i dobre zakone i usklađene i sa europskim zakonodavstvom, a onda imamo problema u njihovoj primjeni, imamo problema u njihovom provođenju, njihovoj implementaciji. I stoga želim stvarno naglasiti da nemamo iluzija oko toga da će sada donošenjem ovoga zakona biti ne znam koliko više zaštite. Neće biti ukoliko se i prema ovom zakonu u njegovoj primjeni budemo odnosili onako kao što se odnosimo i na sve do sada usvojene antidiskriminacijske zakone koji su uostalom već i više godina u primjeni u Hrvatskoj. Također sumnjamo da će se adekvatna zaštita moći ostvariti i time što su stvarno velike kazne za nepoštivanje zakona što u osnovi pozdravljamo. Međutim, nažalost iskustva i kada je u pitanju različite diskriminacijske radnje u Hrvatskoj pokazuju da je u Hrvatskoj dug put od traženja do dobivanja pravde i adekvatne zadovoljštvine kada su u pitanju žrtve diskriminacije po bilo kojoj osnovi. Nadalje, u Zakonu u ovom uvodnom obrazloženju također se govori o edukaciji pa se kaže da će se edukacijom zaposlenih u državnim tijelima, tijelima jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, te tijela sa javnim ovlastima tiskom statističkih obrazaca za praćenje diskriminacije te promocijom ovoga zakona dakle, raditi na njegovoj dobroj implementaciji. Meni se čini da smo mi nešto, kada su u pitanju do sada važeći antidiskriminacijski zakoni nešto propustili ili nismo dovoljno dobro napravili. Pa ja u ime kluba molim Vladu ako su u prošlim, dakle, sada postojećim antidiskriminacijskim zakonima u njihovoj primjeni napravljeni propusti da se to ne dozvoli kod ovog antidiskriminacijskog zakona. Osim toga, ako pogledate strukturu troškova koja je predviđena vezano oko provođenja ovoga zakona tada smatramo da je apsolutno nelogično da se usavršavanje, stručno usavršavanje sudaca predviđa oko 300 tisuća kuna a da se na promociju Zakona u javnosti predviđa se trošenje 400 tisuća kuna a na tisak statističkih obrazaca oko 100 tisuća kuna. I nadalje, vezano oko ovih troškova, mislim da je potrebno posebno izdvojiti trošak koji, dakle novci koji će biti utrošeni na edukaciju svih zaposlenih u državnim tijelima, u državnoj upravi, u tijelima lokalne uprave i samouprave, na način kako je ovdje navedeno. Jer mislim da takva sredstva barem nisu predviđena posebno u proračunima tih tijela. Dakle, apeliramo na puno veće ulaganje u edukacije svih onih koji će biti sutra dužni provoditi, odnosno postupati po odredbama ovoga Zakona. Kad govorimo o diskriminaciji u Hrvatskoj onda moramo progovoriti o jednom području koje ustvari je da tako kažem ajde crna točka negdje. Naime sudska praksa, što je sa sudskom praksom u slučajevima diskriminacije recimo s obzirom na spol, s obzirom na spolno opredjeljenje, s obzirom na vjeru, bračno stanje, druge temelje moguće diskriminacije. Ako se ne varam i Europska komisija je od Hrvatske tražila te podatke tijekom screening-a za područje, za poglavlje pravosuđe temeljnih ljudskih prava međutim Hrvatska takvih podataka nažalost nema. Jer u biti radi se o antidiskriminacijskim postojećim zakonima, o odredbama iz tih zakona. Oni jesu na snazi već od 2003. godine. Danas smo u 2008. godini međutim mi danas nemamo te sudske prakse koja će na neki način u pozitivnom smislu usmjeravati i sva nekakva, sva nekakva buduća postupanja. Mišljenja su neka da je vjerojatno to zbog toga što hrvatsko zakonodavstvo do sada nije omogućavalo trećim tzv. trećim osobama da budu, da podižu tužbe u ime žrtve diskriminacije pred nadležnim sudovima. Možda će sada ove odredbe ovoga zakona gdje … [[Govornica se ne razumije.]] postoji mogućnost tih umješača da će uz naravno prihvaćanje amandmana koje je dao Odbor za ljudska prava da će možda u tom dijelu se, se nešto pomaknuti. Uopće kad se postavlja pitanje, postavlja se pitanje koliko je uopće pravda u Hrvatskoj dostižna kada je u pitanju diskriminacija po bilo kojoj osnovi. Naime očito se smatra nedostižnom. Naime javnost, u javnosti postoji sumnja i to tvrdimo opravdana u uspješan i brz završetak bilo kojeg sudskog procesa i ustvari se u osnovi vrlo malo ljudi odlučuje na podizanje tužbi da bi se kroz sudske presude, kroz dakle postupak dobila, dobila zadovoljština. U Hrvatskoj neosporno je diskriminacije ima. Diskriminacije ima po svim osnovama. U krajnjoj liniji možemo uzeti kao pokazatelje samo izvješća naših pravobranitelja od pučkog pravobranitelja preko pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pravobraniteljice za djecu iz kojih se vidi da su pritužbe građana iz godine u godinu sve više a ustvari još uvijek je na djelu jedna određena nemoć u postupanju, u postupanju naših pravobraniteljstava. Postavljam dakle još jedno pitanje hoće li ovaj zakon, ovaj krovni antidiskriminacijski u svim područjima na kojima se dešava diskriminacije moći nešto promijeniti. Uzet ćemo samo područje rada. Tržište rada. Diskriminacija koja se javlja, to dakle postoje egzaktni pokazatelji, postoje znanstvena istraživanja. Diskriminacija prilikom zapošljavanja bilo zbog dobi, bilo zbog spola, bilo zbog neke vrste invaliditeta, bilo zbog trudnoće, bilo zbog pomisli na trudnoću. Što je sa različitim vrstama zlostavljanja u tijeku radnog procesa odnosno na radnom mjestu? Što je sa razlikama diskriminacija kada su u pitanju plaće između muškaraca i žena na primjer u Hrvatskoj za rad jednake vrijednosti? Što je sa, da li u diskriminaciju spadaju i neplaćeni prekovremeni rad i rad preko blagdana a koji nije plaćen dakle da li u diskriminaciju koja proizlazi iz rada spada i neisplata plaća? Da li tu spadaju i preinake ugovora o radu kada se ugovori sa neodređenog preinačuju u ugovore na određeno vrijeme? Da li je i to sve nabrojeno diskriminacija po različitim osnovama odnosno diskriminacija koja je suprotna odredbama i postojećeg i postojećeg zakona, Zakona o radu. Naime podsjećam što je sa tisućama i tisućama radnih sporova koji i po sadašnjem Zakonu o radu bi trebali biti gotovi u roku od 6 mjeseci? Vi godinama čekate uopće da se bilo, da se, da vas se pozove na prvo ročište. Drugo pitanje, koliko od tih tisuća radnih sporova se odnosi upravo na one koji su započeti po osnovu određenih diskriminacija? O tome nažalost podatke nemamo. Možda ćemo tek u nekakvom budućem postupanju naših sudova ukoliko ih dakle obvežemo ovim zakonom tako nešto, tako nešto imati. Posebno bih željela izdvojiti upravo problem zlostavljanje na radu i recimo kazati da je od 2003. do 2007. godine podnešeno ukupno negdje nešto više od stotinjak tužbi na osnovu kršenja članka 30. Zakona o radu koji govori o povredi dostojanstva radnika po određenim osnovama. Niti jedna od tih stotinjak tužbi nije procesuirana niti se ne nazire da se eventualno donese recimo makar jedna nepravomoćna presuda i to je problem koji će ostati. Dakle tisuće sporova koji se sada vode, koji sigurno se krije tko zna koliko tužbi upravo zbog različitih vrsta diskriminacija, tužbe koje se direktno odnose na određene članke pojedinih zakona oni će nažalost ostajati i dalje. Na nekoliko skupova je sudjelovala stručna javnost naši pravnici, stručnjaci i slično upravo su ustvari upozorili na jedan ogroman nedostatak kada je u pitanje hrvatsko pravosuđe i postupanje naših sudova. Svi antidiskriminacijski zakoni temelje se na poštivanju određenih standarda koji su utvrđeni. Naše sudstvo kad dobije takav predmet imam osjećaj ustvari ne zna što će sa time pa onda se na neki način ja bih rekla odugovlači uopće i takvi postupci i postupanje po takvim tužbama. To nije mišljenje moje samo. To je mišljenje i mnogih stručnjaka pogotovo sa Pravnog fakulteta koji su ipak vršili određene analize primjene i postupanja po do sada važećim anti, antidiskriminacijskim zakonima. Hoće li se nakon ovog, primjene ovog zakona građani češće, hrabrije da tako kažem odlučivati na podnošenje tužbi? Zato što smatraju da su po nekoj osnovi diskriminirani. Mi u Klubu SDP-a smatramo da neće sve dotle dok sudska praksa ne bude djelotvorna, brza, dok se ne budu donosile pravedne sudske presude kojima će se pokazati žrtvi i kojima će se žrtvu ohrabrivati da podnosi tužbe a onima koji vrše diskriminaciju po bilo kojoj osnovi ma otkuda dolazili da se pokaže adekvatno i brzo da je takvo ponašanje nedopustivo u Hrvatskoj i da se neće tolerirati. U SDP-u dakle podržavajući potrebu dakle naglašavam podržavajući potrebu da donesemo i ovakav jedan antidiskriminacijski zakon molimo da se kod primjene ovoga zakona možda vodi više brige i računa nego što smo to radili do sada kad su u pitanju antidiskriminacijski zakoni jer inače će put do ostvarivanja pravde u Hrvatskoj i dalje biti jako dug. Hvala.
Hvala lijepa. Sada ćemo prekinuti sjednicu. Nastavit ćemo u 15 sati. I prvi na redu je u ime Kluba SDSS-a gospodin zastupnik Ratko Gajica. Potom gospođa Marijana Petir i onda Damir Kajin i tako redom. Dakle u 15 sati. Svima želim prijatno!
Nastavljamo s radom. I u ime Kluba SDSS-a, uvaženi zastupnik Ratko Gajica. Nema ga. Ratko Gajica, pričekati ćemo njega još malo. Drugi klub je i ime Kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče itd. Kao što bi narod rekao, Hrvatska svakim danom sve više napreduje pa kada je riječ i o ovom antidiskriminacijskom zakonodavstvu, ali ne samo zakonodavstvu već kad je riječ i o stvarnim odnosima među ljudima u Republici Hrvatskoj. Kada govorimo o Prijedlogu zakona o suzbijanju diskriminacije, ovdje se između ostalog navodi čitav niz tih zakonskih tekstova počev od Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, Zakona u radu, Zakona o ravnopravnosti spolova, Zakona o istospolnim zajednicama, Kaznenom zakonu, Zakonu o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, ali se isto tako to zakonodavstvo poziva na čitav niz dokumenata Ujedinjenih naroda ili dokumenata Europske unije, to su u pravilu ove direktive na strani 5. Vijeća 2000/43 E.Z.-a o primjeni načela ravnopravnosti osoba bez obzira na njihovo rasno i etničko podrijetlo, zatim direktiva Vijeća o uspostavi okvira za jednak tretman na području zapošljavanja i odabira zvanja, tu su razne konvencije protiv mučenja, konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena itd., itd. Ja bih, kada je riječ o čitavom zakonodavstvu, između ostalog ovdje podveo i Statut Županije istarske, način reguliranja manjinske problematike, ali o tome nekom drugom prilikom. I doista kao što rekoh, Hrvatska svakim danom postaje sve uljuđenijom zemljom i kada se iz godine u godinu, recimo gore na Bleiburgu ne bi pojavljivalo ono crnilo, mogli bi reći, a od Domovinskog rata je prošlo 13 godina, da Hrvatska doista postaje jedno primjereno, normalno mjesto za život. Nema više skandiranja po našim stadionima "ubij, ubij Srbina", nema više zbog toga što je netko Srbin da mu se puca pod prozorom, ili kao što je to znalo biti, da ga se upuca na kućnom pragu kao recimo obitelj Zec, ili krivu kuću sindikalnog lidera, da ih se istjeruje iz njihovih domova ili izbacuje s posla, iako ja nikada, jasno ne zaboravljam tko je započeo rat, tko je razorio Vukovar i da ne nabrajam ostale ratne strahote. Na svu sreću, toga u Istri nije bilo, ni onih devedesetih godina kada se je jedna politika na tim prostorima naprosto suprotstavila jednom takvom bezumlju. Danas govorim o Hrvatskoj, danas govoreći o ovoj zemlji obnavljaju se nepotrebno srušene kuće po Oluji, povratak traje, ali je tragično da ljudi koji se vraćaju nemaju i ne dolaze do posla i to je jedan ogroman problem, ali isto tako želim reći da nije istinita teza Vuka Jeremića, srpskog ministra vanjskih poslova da je Hrvatska protjerala 250 tisuća građana srpske nacionalnosti. Bliža je istini, ili bliža je istina da se političko vodstvo Zagreba, Beograda na neki način dogovorilo o napuštanju Srba s ovih prostora i da je taj posao, de facto obavila kraiška vojska i beogradska politika. Na strani 6. se doslovce kaže, to ću citirati da "Europska komisija protiv rasizma i nesnošljivosti taj EKRI izrazito preporučio da hrvatske vlasti u najkraćem roku osnuju jedno neovisno tijelo specijalizirano za suzbijanje rasizma i rasne diskriminacije, posebice da pomognu žrtvama u ishođenju naknade za povrede počinjene od vlasti ili privatne osobe. Takvo tijelo moglo bi djelovati u okviru postojećeg ustroja ili djelovati posve odvojeno pod uvjetom da slijedi preporuke EKRI-ja učinjene u preporuci broj 7 o nacionalnom zakonodavstvu za borbu protiv rasizma i rasne diskriminacije te preporuci broj 2 o posebnim tijelima za suzbijanje rasizma, ksenofobije, antisemitizma i nesnošljivosti na nacionalnoj razini koja daje smjernice glede ustroja odgovornosti i funkcija takvih tijela." Gotov citat strana 6. Ono što ja osobno mislim da je dobro, da se ova Vlada na neki način izborila, zapravo izbrisala ulice koje su nosile naziv po, recimo Mili Budaku, jasnu književniku, ne ministru NDH, pod navodnicima da budem ciničan. Dobro je da je ova Vlada uklonila onu sramotu od Francetićeva spomenika, što nije učinjeno prije nje, ali nije dobro da i dalje, recimo mladi odlaze na Thompsonove koncerte sa ustaškim kapama, pa da gle ironije sada HDZ izlazi sa priopćenjima ustaškim obilježjima u Zagrebu nema mjesta, a Mesić, ne predsjednik, nego predsjednik HDZ-a grada Zagreba otprilike govori da je koncert tempiran za promociju Milana Bandića. Sad nama kojima je crno-crno, crveno-crveno, zeleno-zeleno, žuto-žuto više ništa nije jasno, ali mi je osobno drago da rodonačelnica jedne takve politike odustaju od te politike, kao što ćemo, nadam se odustati i od 0,0 promila. No, da ne bih sad previše vremena potrošio na ta područja ili na to područje, da se dotaknem jedne stvarne diskriminacije tzv. zaštićenih najmoprimca. Sa tim problemom više ili manje intenzivno u ovoj zemlji bavimo se, ma usuđujem se reći već zadnjih petnaestak godina ful intenzivno zadnjih 10 godina. Svi u opoziciji tim ljudima koji nam se obraćaju otprilike obećavamo riješiti ćemo taj problem kada dođemo na vlast, ali kada se nađemo na vlasti, to obećanje se u pravilu ignorira. Taj problem tih zaštićenih najmoprimaca po mom sudu treba u što je moguće kraćem vremenu razriješiti. Ja znam da je stvarnim vlasnicima te 47., 48., 50., šta ja znam, 51. ili 52. godine načinjena jedna grozna ili učinjena jedna grozna nepravda. Nacionalizirano im je točnije oteto im je ono što su ma ne samo oni, nego generacije prije njih zajedno s njima stvarale i ti ljudi trebaju biti obeštećeni ali ne tako da 2008. ili ne znam koje godine, napravimo jednu novu nepravdu i iz tih stanova izbacimo ljude koji u njima žive u jednom mirnom savjesnom zakonitom posjedu 40-ta, 50-tak odnosno 60-tak godina. Jasno je da su kada je riječ o ovom pitanju dvojbe velike i za mene nema dileme da vlasnici trebaju biti apsolutno obeštećeni, ali nemojmo 2008. činiti jednu novu nepravdu prema ljudima koji tu nepravdu nisu zaslužili i koji nisu krivi za nesreću koju su pretrpjeli ljudi zahvaćeni nacionalizacijom te 48., 49., 50. ili ne znam koje godine. Ja znam da u ovom slučaju potpune pravde nema, pitanje je samo što je najmanja šteta, ali doista mislim da i tim ljudima kao i gotovo 400 tisuća građana Hrvatske koje je dobilo priliku da otkupe tzv. društveni stan trebaju doći u priliku da se tog svog stana na neki način pod navodnicima "domognu" jer nisu oni ti koji su krivi što je u onim 60-tim, 70-tim ili 50-tim godinama netko njima dodijelio taj stan, a ne kako smo ga inače nazivali neki društveni stan. Ono što je također zanimljivo u ovom zakonskom tekstu to su određene norme. Članak 7. govori o zaštiti od viktimizacije. Nitko ne smije biti doveden u nepovoljniji položaj zbog toga što je u dobroj vjeri prijavio diskriminaciju, nazočio diskriminaciju, odbio nalog za diskriminatornim postupanjem ili na bilo koji način sudjelovao u postupku vođenom povodom diskriminacije sukladno odredbama ovog zakona. To apsolutno treba pozdraviti. Treba isto tako naglasiti da u članku 18. nadležnost govori da ako ovim zakonom nije drukčije određeno za zahtjeve iz članka 17. kasnije ću ih citirati, u prvom stupnju je stvarno nadležan općinski sud, a članak 17. govori da osoba koja tvrdi da je žrtva diskriminacije po odredbama ovoga zakona ovlaštena je podnijeti tužbu i tražiti da se utvrdi da je tuženik povrijedio tužiteljevo pravo na jednako postupanje odnosno da radnja koju je poduzeo ili propustio može neposredno dovesti do povrede prava na jednako postupanje tužbe znači za utvrđivanje diskriminacije u stavku 1. točki 2. govori se da se zabrani poduzimanje radnji kojima se krši ili može prekršiti tužiteljevo pravo na jednako postupanje odnosno da se izvrše radnje kojima se uklanja diskriminacija ili njene posljedice i da ne nabrajam sada sve dalje. Ali zasigurno da te norme su jedan civilizacijski novum i da to treba prihvatiti. Članak 26. u stavku 1. govori da tko s ciljem prouzročenja straha drugog ili stvaranja neprijateljskog, ponižavajućeg ili uvredljivog okruženja radnjama spolne naravi povrijedi njegovo dostojanstvo kaznit će se novčanom kaznom od 5 do 40 tisuća kuna. Samo da tu sada kada je riječ o ovoj odredbi ne pretjeramo. Te spolne diskriminacije u Hrvatskoj po mom sudu nema koliko se da iščitavati u nekim medijima, no sve u svemu želim reći sljedeće i time završiti. Za nama su 90-te godine i stvarna se diskriminacija danas 2008. može ogledati u tome da li može netko sa svojom plaćom doći do stana, da li može doći ne znam do rezervoara punog nafte, do hrane, do patika za svoju djecu, do jedne pristojne starosti, do jedne sretne mladosti za sebe, za svoju djecu. Znači stvarnu diskriminaciju na neki način mi polako ostavljamo u tim 90-tima. Bio je rat, izbila je jedna neživljena mržnja do mnogih manjina. Hrvatska je nota bene bila žrtva jedne brutalne agresije. Dogodila se je pretvorba. Nakon te pretvorbe svi drugi koji se pojavljuju na tom tržištu rada na neki način su diskriminirani, jer ovi moraju danas početi od ničega, a oni koji su u tome sudjelovali bilo da je riječ o odabranicima HDZ-ove vlasti ili socijalističkim direktorima startaju sa hotelima, sa bankama, sa tvornicama, poljoprivrednim kombinatima i tome sl. Diskriminaciju danas mogu vidjeti u tome da su neki zaslužno, na žalost zaslužno kako da se izrazim, dobili naknadu kao npr. nasljednici obitelji Zec. Na žalost neki koji su bili u istoj takvoj situaciji do današnjeg dana ili njihove obitelji nisu obeštećene kao što je slučaj sa sindikalistom Krivokućom. Žalim da recimo borci NOB-a nemaju ista prava kao borci Domovinskog rata itd. Ali se slažem sa svima koji će reći da je najveća diskriminacija 90-tih učinjena nad 13 tisuća nedužno stradalih branitelja koji su izgubivši život zapravo ostali bez svega i to isto tako treba reći. Sve u svemu kao što sam i počeo, svakim danom sve više napredujemo i doista i nakon ovog zakona, ali prije svega zbog prakse u stvarnom životu možemo reći da polako polako postajemo jedna uljuđena zemlja u kojoj ukoliko uspijemo se nositi sa tim gospodarskim i socijalnim problemima može se pristojno i kulturno živjeti.
Zahvaljujem. U ime kluba SDSS-a, uvaženi zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Mi ovdje danas govorimo u okviru ove točke dnevnog reda, o pitanju suzbijanja diskriminacije koje je svakako izrazito važno društveno pitanje i društvena odgovornost pa i nas ovdje. Na početku složiti ću se s onim što je rekla potpredsjednica Vlade, da prema onomu što piše u Ustavu i prema onom što piše u ključnim i odgovarajućim zakonima instalirani odnos da smo svi u ovom društvu jednaki pred zakonom. Ja se nadam da se možemo složiti i u tome da od te proklamacije do onih pitanja, brojnih pitanja i situacija koje imamo u životu, ta stvar se izvitoperi na način da to što piše u Ustavu nije samo po sebi garancija da ta stvar ide u praksi. Naprotiv, brojni primjeri pokazuju da o tome treba stalno voditi računa, da treba i imati senzibilitet i da ovog trenutka mi to ne smijemo izgubiti iz fokusa. Ako mogu reći nešto što bi bio okvir kao kriterij zašto to ili kako to treba gledati, onda mi se čini da bi okvir na ovom pitanju kako stojimo ili kako ja kao pojedinac i kako u društvu stojimo u odnosu na ono što je proklamirano u zakonu da bi se to moglo reći kroz ovo: dosljedno poštivanje onog što piše u zakonu na bazi činjenica koje u životu imamo bez kalkulacija i jednako prema svima. Prema tome još da skratim, ukratko, dosljedna primjena zakona jednako prema svima bez ikakvih predrasuda, a ako je to kriterij onda bi ja bio spreman ustvrditi da mi s tim još uvijek u društvu imamo problema ili imamo problem, kako god hoćete i zato mi i danas govorimo o diskriminaciji, zato danas govorimo o ovom zakonu i ja mislim da možemo reći da mi na tom pitanju još imamo puno posla, naprosto zato što to traži odgovarajući društveni odnos. Složit ću se s ovim što je kolega Kajin maloprije rekao, mi smo u tom pogledu napredovali manje-više solidno, bez obzira što ima sredina, što ima grupacija, što ima slučajeva koji su dramatični do Boga ili proizvode silnu nepravdu. I još nešto u ovom dijelu ću reći. Vrlo se nadam, bez obzira što ili upravo zato što ovaj zakon nosi oznaku PZE, vrlo se nadam da smo mi svjesni da ga donosimo ne zbog Europe, nego da ga donosimo zbog nas i našeg društva i prakse koju želimo uspostavit provodeći norme ovog zakona. E sad nešto oko sadržaja. Cijeneći da ovo što piše, ovo kako je zakon napravljen, ono što u njemu piše, kako je dakle problem normiran, strukturiran, koje garancije pruža nominalno. Mi u klubu SDSS-a procjenjujemo da je on dobre kvalitete i zbog toga ćemo ga podržati. S jedne strane zbog toga što je solidno napravljen, s druge strane što ulazak u ovu materiju ili ulaskom u ovu materiju i mi u ovom Domu i Republika Hrvatska pokazuje da je svjesna da mora dati odgovor na ovaj problem. I ovo je početak odgovaranja na ovaj problem diskriminacije koji nadam se u brojnim životnim situacijama ne negiramo. Mogao bih čak govoriti o primjerima od jučer, od jutros ako hoćete, ali neću, neću govoriti o tome tako i na taj način. Nešto oko ovog konkretnog sadržaja. Dobro je s jedne strane što je pojmovno utvrđeno da se nikoga ne smije staviti u nepovoljan položaj, bilo da se radi o stvaranju nepovoljnog položaja prema pojedincu, bilo da se radi o stvaranju tzv. neprijateljskog raspoloženja u kojemu se brojni ljudi ne osjećaju sigurnim i ne osjećaju dobro. To je čini mi se dobra detekcija. Zakon govori i o težem obliku, to znači kad imamo cijeli jedan splet okolnosti koji proizvode, da budem vrlo blag, nelagodu živjeti u nekim okolnostima u nekoj sredini u nekom vremenu, ne znam u kojoj situaciji. Uz to odmah imam potrebu dodati još jednu stvar. Kako god što je ovo dobro napisano u zakonu, ja ću biti spreman ustvrditi da mi nemamo dovoljnu količinu ili kvalitetu društvene svijesti koja razumije ovaj problem da stalno vreba diskriminacijska opasnost, da se neprestano na to mora obraćati pažnja i da, kako bih rekao, k'o virus moramo imati kao društvo senzibilitet za one ljude, one grupacije, one situacije u kojima ta diskriminacija izbija ili prijeti opasnost da izbije svaki čas. Prema tome, onoliko smo zdravo društvo ili onoliko ćemo biti zdravo društvo ili zdravije društvo koliko smo u pogledu te društvene svijesti da ta opasnost postoji, koliko smo je svjesni i koliko smo riješeni da se tome suprotstavimo. Na tom pitanju u okolnostima u kojima mi živimo ima još puno posla. Ima još puno posla i u svim strukturama i kod najozbiljnijih ljudi i kod najdobronamjernijih ljudi, a naročito ima puno posla, da rečem tako, u prizemlju. Radi toga, radi stvaranja društvene svijesti koja je tu važna radi riješenosti da se uhvatimo u koštac s ovim problemom i javne poruke odavde ili od negdje drugdje moraju biti poslane otvoreno i moraju biti izrečene jasno. Dakle, poruke koje idu diskriminacija ma u kom obliku ne može proći. Ja neću sad spekulirati oko toga kakve su i koliko tih poruka ima, ali imam potrebu, zato sam to i rekao, imam potrebu naglasiti da je i javna poruka u tom pogledu izrazito važna. Treću stvar koju u ovoj temi imam potrebu reći, to je želim ukazati na neke teškoće u provođenju ovog što piše u zakonu. Ja ću se referirati samo na ove dvije, dvije važne točke kojima se u ovom zakonu daje recimo tako prioritet. Prva stvar je središnje tijelo je Pučki pravobranitelj i drugo je sud i sudski postupak u kojem se utvrđuje diskriminacija i na kojem mjestu se dobija satisfakcija. Najprije ovo pitanje oko pučkog pravobranitelja. Ja mislim da smo mi potpuno na čisto da borba protiv diskriminacije jeste kako bih rekao teška borba, jeste jedan proces i mi to ne možemo ostaviti samo pučkom pravobranitelju i samo postupku na sudu. Slijedeći su razlozi. Mi smo u raspravi o radu pučkog pravobranitelja uz činjenicu da rad gospodina Malčića i njegova ureda izrazito respektiram ali mi smo u razgovoru ili u govoru o izvještaju govorili o limitima koje ima pučki pravobranitelj, prostorni, dakle objektivni uvjeti, kadrovski uvjeti. Ovaj zadatak ako padne samo na leđa pučkog pravobranitelja on to ne može ponijeti. Naročito ne može ponijeti u ovakvoj situaciji s ovim uvjetima koje ima i naročito ne može ponijeti bez izrazite javno izrečene javne podrške. Druga stvar koja je tu važna. Sudovi su važna karika. To je mjesto na kojemu ću ja ići tražiti zaštitu a mi smo u razgovoru o sudovima i na ovom mjestu i u više navrata govorili o sudovanju preko razumnoga roka, o sudovanju s odsustvom ljudskog i stručnog autoriteta, dakle o sudovanju s odsustvom volje da se reagira na dosta jednostavnije stvari. A ovo ovdje nisu, ovo su komplicirane, složene stvari za koje treba imati senzibilitet i odlučnost da se u to hoće ući. Istina je, u ovom zakonu piše da se u ovim predmetima postupa hitno ali ja znam brojne situacije u kojima također piše da sudovi postupaju žurno ali tako ne postupaju. I znam brojne presude ustavnoga suda koji je kaznio državu da plati penale, da izvadi novčanik i plati naknadu za kako se to kaže zato što nije suđeno u razumnom roku. Iako dakle ovo ostavimo kao proces koji će biti zadaća pučkog pravobranitelja u sudskom postupku sa svim otežavajućim okolnostima i traljavštinama koje imamo, onda ćemo borbu protiv diskriminacije ubaciti u proces u kojemu ću ja neku satisfakciju dobiti za dvije, tri, pet, deset ili ne znam koliko godina. To borba protiv diskriminacije nije, niti će tih učinaka biti. To neće biti ni dobra poruka. To neće biti ni dobro upozorenje. To naročito neće biti dobra garancija da će ovaj zakon proizvesti očekivane učinke. I još ću nešto reći kao četvrto što držim da je argumentacija za ovu svoju priču, za ovaj osjećaj straha da ta stvar neće ići dobro. O slijedećem se radi. Mi u društvu imamo brojne primjere tzv. prikrivene diskriminacije. Ona se manifestira u slijedećim stvarima. Imate činovnike koji tumače zakon na svoj način. Imate činovnike koji hoće voditi politiku. Imate ljude koji imaju moć malu ili veliku pa hoće da se zakon primijeni na način koji njemu odgovara, na način kako on to planira, na način kako bi se pogodovalo nečemu drugome. Ukratko, imate brojne primjere u prizemlju izigravanja zakona radi malog ili velikog osobnog interesa i imate brojne kritične sredine na PPDS-u, tamo gdje je nerazvijenost i puno socijalne pomoći, prostorima povratka gdje je proporcija nemoći običnog čovjeka u odnosu na one koji hoće izmuljati zakon ogromna. I onda čovjek s manje mogućnosti našao se pred još težom preprekom. Govorim svoj osjećaj, rekao bih čak i tvrdnju. Ovo prikriveno izigravanje zakona ili prikrivena diskriminacija bez obzira na koga raširena je u izrazito velikoj mjeri, rekao bih čak nepodnošljivoj mjeri. Još ću nešto dodati.
Uvaženi zastupniče, privedite prema kraju.
Uz ovo činovnici hoće voditi politiku. Imate nekakve vertikalne upute koje također kažu kako će se zakon provoditi i sve to skupa onda obija se običnom običnom čovjeku o glavu. Oprostite predsjedniče.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o Prijedlogu zakona o suzbijanju diskriminacije, s Konačnim prijedlogom zakona. Ovo je zaista prvi puta da imamo jedan cjeloviti zakon koji uređuje problematiku suzbijanja diskriminacije i koji je zahtijevao i vrijeme i znanje da se doradi. Do sada smo imali antidiskriminacijske odredbe u određenim zakonima. Primjer zakona koji sadrže te odredbe su i Zakon o pravima nacionalnih manjina, Zakon o radu, Zakon o ravnopravnosti spolova, o istospolnim zajednicama, Kazneni zakon kojim se zabranjuje izravna i neizravna diskriminacija itd. Izgrađen je institucionalni okvir zakonodavni nakon čega slijedi implementacija istih uz nastojanje da se približimo zaista visokim standardima Europske unije. Nedavno smo govorili o izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i uočili diskriminaciju koja se odnosila na položaj žena na tržištu rada i političkog odlučivanja žena. Republika Hrvatska kao samostalna država već godinama primjenjuje primjer Konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena koja sadrži definicije, prava i standarde. Postoje i drugi međunarodni dokumenti Europske unije, Ujedinjenih naroda, dokumenti Vijeća Europe, praksa suda, Europskog suda za ljudska prava a gdje se govori o zabrani diskriminacije po bilo kojoj osnovi. Zaštita i promicanje jednakosti najviše su vrednote ustavnog poretka a ovim se zakonom stvaraju pretpostavke za ostvarivanje jednakih mogućnosti a pri tome se vrši zaštita od diskriminacije na osnovu rase ili etičke pripadnosti, boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, imovinskog stanja, invaliditeta, genetskog nasljeđa, radnog identiteta, izražavanja ili spolne orjenatacije. Zakon obuhvaća zaista široka područja od znanosti, zdravstva, medija, organizacije civilnog društva itd.. Međutim, usklađen je sa direktivama Vijeća Europe. Prva direktiva se odnosi na promjenu načela ravnopravnosti osoba bez obzira na njihovo rasno ili etičko podrijetlo. I druga direktiva Vijeća koja se odnosi na uspostavu okvira za jednak tretman na području zapošljavanja i odabira znanja. Izravna ili neposredna diskriminacija relativno se u društvu lako uočava u različitosti prava, isključenju ili ograničenju u tim pravima. Međutim, neizravna ili posredna diskriminacija o čemu je govorio i kolega prije mene se znatno teže uočava i otkriva se pomoću pokazatelja, statistike, analize učinaka, naizgled neutralnih pravnih normi čija svrha nije diskriminacija. Ali koji dovodi do posljedica koje ne razumijemo. Primjer, pogađaju žene samo zato što su žene. Direktiva Vijeća Europe ne dovodi u pitanje nacionalne odredbe koje određuju dobne granice za mirovinu, ne zahtjeva zapošljavanje, unaprjeđenje, zadržavanje na poslu ili obučavanje osobe koja nije stručna, sposobna da obavlja zadatke dotičnog radnog mjesta ili da prođe posebnu izobrazbu. Isto tako ne dovodi u pitanje status crkve i vjerska udruženja ili zajednice koje imaju u državama sukladno nacionalnim zakonima. U zakonu se zaista su navedeni izuzeci od diskriminacije da ih ovdje ne nabrajam. Ovaj zakon uvodi i pojam višestruke diskriminacije, učinjeno je po više osnova, pojam ponovljene diskriminacije, diskriminacije učinjene više puta, te produljene diskriminacije, diskriminacije počinjene kroz dulje vrijeme. Posebno mjesto zauzima diskriminacija i propust da osoba sa invaliditetom sukladno njihovim specifičnim potrebama kojim se omogućuje korištenje javno dostupnih resursa, sudjelovanje u javnom i društvenom životu, pristup radnom mjestu i odgovarajućih uvjeta rada, prilagodbom infrastrukture i prostora, korištenjem opreme i na drugi način koji nije ne razmjeran teret za onoga tko je to zaista dužan i omogućiti. Međutim, ono što bi molili predlagatelja u raspravi u Klubu Hrvatske demokratske zajednice je to da tamo gdje se govori o jednakom postupanju u slučaju osoba sa invaliditetom da stavite jednake mogućnosti. Diskriminacija osoba sa invaliditetom je zaista često višestruka. Diskriminacija se smatra u ovom zakonu i segregacija. Ono što bih vas molila ako je moguće da se sa posebnim aktom, ili nadopunom ovoga zakona postave određene standarde u toj segregaciji. Da bi provedba načela bila učinkovita potrebna je odgovarajuća sudska zaštita protiv viktimizacije što je i navedeno u ovom zakonu. Međutim, postojanje pučkog pravobranitelja daje institucionalni okvir provođenja ovoga zakona za potpunu analizu potrebna je i suradnja pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pravobraniteljice za djecu i invalide. I obzirom na opširnost ovoga zakona mislim da se posebno još treba ustrojiti pučko pravobraniteljstvo da bi zaista radilo ovako odgovaran i opširan posao. U zakonu su posebno razrađene prekršajne odredbe koje imaju za cilj sankcionirati svaku pravnu ili fizičku osobu koja se ponaša suprotno odredbama ovoga zakona. Ali nakon naravno odluke suda. Naravno da očekujemo intenzivniju edukaciju sudaca i službenika u državnim tijelima, tijelima jedinica lokalne regionalne samouprave, te tijelima sa javnom ovlasti. Sami znamo kako je djelovanje toga suda. A o ovim često govorimo kada govorimo o izvještajima pravobranitelja, pogotovo pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Onda smo tamo zaključili već da suci u rješavanju te problematike gdje se javlja diskriminacija nemaju iskustva. Dakle, još manje iskustva imaju sa ovako velikim zakonom. Prema tome potrebna je opsežna, intenzivna edukacija da bi se uopće u to ušlo. Nakon donošenja ovoga zakona slijedi njegova implementacija, te provedbeni akti. Članovi i članice Kluba Hrvatske demokratske zajednice raspravljali su i o općenitosti nekih tumačenja, posebno naglašene diskriminacije koji mogu u konačnosti bez obzira na izuzetke dovesti do apsurdnosti primjene. Mislim da ste to svi primijetili i da se to može, ta apsurdnost zaista razraditi. Ali da to do toga ne bi došlo, ovo je prethodno jako važno što smo naveli, dakle, edukacija sudaca i tumačenje, značenje toga zakona. Na kraju želim još reći da nam je svima u cilju suzbiti diskriminaciju i podići javnost … [[Govornik se ne razumije]] o postojanju diskriminacije i suzbijanju diskriminacijskog djelovanja ali biti oprezan. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Zlatko Horvat, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, pa evo dozvolite nekoliko stvari u ime Kluba Hrvatske narodne stranke. Prije svega želim reći da smo mi vrlo temeljito raspravili ovaj prijedlog zakona u našem klubu. I načelno smo se složili da se podrži predlaganje ovoga zakona i nastojanje da se antidiskriminacijske mjere ranije navedene u raznim hrvatskim propisima i dokumentima Ujedinjenih naroda Europske unije i Vijeće Europe koji su vrlo temeljito pobrojeni u uvodu ovoga prijedloga zakona da se pokušaju obuhvatiti jednim novim jedinstvenim zakonskim propisom. Naime, koliko god stoji činjenica da nema idealnog društva koje bi bilo posve imuno od svih oblika diskriminacije. Suzbijanje diskriminacije jedna je od odlika uređenih demokratskih društava. Razina efikasnosti sustava u reagiranju na diskriminacije postupke i ponašanja svjedoči o zrelosti društva i funkcionalnosti države kao servisa građana. Sada kod nas se gotovo svakog dana nađe u prilici da bude određena manjina. Na primjer kada stojimo u redu u pošti, u banci, u trgovini, kada čekamo da nam javne službe riješe zahtjeve, podneske i molbe, kada želimo ostvariti neko socijalno i zdravstveno pravo i tako redom. Uvijek smo nekakva manjina. U ime Hrvatske narodne stranke i Kluba Hrvatske narodne stranke želim ovdje upozoriti na nedosljednosti koje su dio našeg sustava i koje ovim zakonskim prijedlogom treba suzbiti i prevenirati. Naime u članku 1. ovoga Prijedloga zakona eksplicitno se kaže da se ovim Zakonom osigurava osigurava zaštita i promicanje jednakosti kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. Stvaraju se pretpostavke za ostvarivanje jednakih mogućnosti i uređuje zaštita od diskriminacije na osnovi rase ili etičke pripadnosti ili boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, imovnog stanja, članstva u Sindikatu obrazovanja, društvenog položaja, bračnog ili obiteljskog statusa, dobi, zdravstvenog stanja, invaliditeta, genetskog nasljeđa, rodnog identiteta, izražavanja ili spolne orijentacije. Dakle to je vrlo jasno eksplicitno rečeno međutim da li je to baš tako naime ne samo u praksi javnih službi nego i u, nego i u našim zakonima imamo čitav niz jasnih i nedvosmislenih primjera u kojima se pojedine skupine građana otvoreno diskriminiraju a koje samo donošenjem ovog zakona neće riješiti nego će se za otklanjanje diskriminacije iz našeg društva trebati malo dublje posegnuti u naše hrvatsko zakonodavstvo. Pa evo navest ću samo nekoliko primjera. Prvi primjer svjedoči najeklatantniji oblik diskriminacije građana. Naime u ovom konkretnom slučaju radi se o diskriminaciji osoba sa invaliditetom. Primjerice osobe koje nemaju jednu ruku. One su taj invaliditet mogle steći na najmanje 5 različitih načina i to kao invaliditet stečen rođenjem, uslijed nesreće na radu, uslijed prometne ili kakve druge nesreće u mirnodopsko vrijeme, kao civili uslijed ranjavanja u ratu ili kao vojnici uslijed ranjavanja u ratu. To dakle može biti 5 različitih osoba koje imaju istu vrstu i postotak invaliditeta a zahvaljujući našim propisima imaju potpuno različite naknade za invalidnost. Njihov raspon nevjerojatan je oblik poniženja i predstavlja otvorenu diskriminaciju države prema građanima. To naravno ne možemo riješiti samo jednim zakonom. Drugi, imamo drugi primjer. Mi smo raspravljali i danas o sigurnosti prometa na cestama koji po našem mišljenju izravno i otvoreno diskriminira mlade vozače. Oni su dakle nedvojbeno diskriminirani obzirom na svoju dob. Možda je trebalo, a člankom ovog zakona, ovog Prijedloga zakona o suzbijanju diskriminacije to je izričito zapriječeno. Dakle predlagač bi trebao znati šta je uopće to diskriminacija ako nam u istom danu predlaže ovako kontradiktorna rješenja pa mi smatramo da umjesto sintagme mladi vozači da je trebala se u Zakonu o sigurnosti prometa trebala se koristiti sintagma vozača početnika čime se ne bi provodila dobna diskriminacija. Znate nije, mislim početnik može biti čovjek sa 18 ili 19 godina i može biti sa 40. Dakle tu ne bi bilo onda dobne diskriminacije kao što je to sad kad su u pitanju mladi vozači. Imamo još jedan primjer. Nedavno smo raspravljali o Zakonu o minimalnoj plaći. Njime se naravno otvoreno diskriminiraju radnici u tekstilnoj i kožarsko-obućarskoj i drvno-prerađivačkoj industriji a mi koji dolazimo iz sjeverozapada naše države posebno smo osjetljivi na ta pitanja jer se radi o radno intenzivnoj industriji koja je karakteristična baš za naš dio države. Dakle ta vrsta diskriminacije može se podvesti pod diskriminaciju obzirom na društveni položaj, imovno stanje ili članstvo u sindikatu ili opis sve troje od toga, od toga zajedno. Po našem mišljenju to se jednostavno zove nedosljednost i to treba popraviti. Donošenjem ovog Zakona o suzbijanju diskriminacije mi ga, neće se, neće ga se držati nego dakle predlagači se, neće ga se držati sam predlagač nego će nam obzirom na ustaljenu praksu i dalje slati prijedloge zakona koji zadržavaju diskriminacijske odredbe. Klub HNS-a smatra da je krajnje vrijeme da se sa takvom praksom prekine i imamo na kraju jednu konstataciju, jedno pitanje da li uopće postoji politička volja da se ove očigledne nedosljednosti suzbiju i izmijene i da se diskriminacijske odredbe uklone iz svih hrvatskih zakona. Takvih odredbi ima puno u našim zakonima i smatramo da samo donošenjem ovakvog zakona nećemo izbjeći diskriminaciju u nekim drugim oblastima.
Zahvaljujem. U ime Kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite. Prije nego što počnete obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 15 sati 46 minuta.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Svatko od nas tumači ovaj Prijedlog zakona nekako sa svoga gledišta. Gospodin Kajin je govorio više iz socijalnog aspekta. Gospodin Gajica iz da kažem po područjima od posebne državne skrbi gdje se javljaju neke stvari koje da tako kažem prikrivena ili neizravna, ima primjera neizravne diskriminacije o kojima nije jasno govorio ali se dalo nazrijeti iz njegovoga izlaganja. Ipak moram reći da Republika Hrvatska svakim danom, svakom godinom postaje sve uljuđenija zemlja i sama ova činjenica da smo evo pred ovakvim jednim Prijedlogom zakona o da o njemu raspravljamo u Hrvatskom saboru potpuno otvoreno jasno i glasno, ova sveobuhvatnost ili cjelovitost ovoga Prijedloga zakona o suzbijanju diskriminacije kojima smo obuhvatili mnoge stavke iz Zakona o, Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina zatim Zakona o radu, Zakona o ravnopravnosti spolova, Zakona o istospolnim zajednicama i odredaba Kaznenog zakona. Dakle dosegnuli smo i u ovom stupnju jedan visoki stupanj u raspravi i otvorenosti u raspravi u svezi diskriminacije. Diskriminacija «versus» ili protiv tolerancije. Dakle dva ja bih rekao jedna suprotna pojma, ali kako je rekao malo i gospodin Kajin u svezi tih, u svezi tog socijalnog aspekta, socijalnog gledišta ja bih rekao da pomalo, pomalo ostavili po strani izraz i solidarnost koji bi također kada govorio o suprotnostima onda diskriminacija protivno toleranciji i solidarnosti, toleranciji i solidarnosti. Što je to i koliki je stupanj jednoga i drugoga i trećega u Republici Hrvatskoj? Kada se govori općenito o diskriminaciji onda je prva pomisao na onu klasičnu, rasnu, afro-američkog tipa ili sjeverno-američkog tipa. No danas je to daleko širi pojam koji seže u segment ljudskih prava po svim osnovama. I zato je kažem ugrađen u ove zakone već kojega, koje sam malo prije spomenuo i pobrojao. … [[Govornik se ne razumije.]] se čini da je ovaj Prijedlog zakona cjelovit i sveobuhvatan. Dakle Prijedlog o suzbijanju diskriminacije. Ja bih kratko rekao jedan antidiskriminacijski prijedlog zakona kojim bi se nekako da kažem stavile na dnevni red sve eventualne nepravde i stavile pod jednu kapu pučkog pravobranitelja, a onda i redovnih sudova, sve ono što vrijeđa ljudsko dostojanstvo po bilo kojem osnovu – rasa, dob, spol, nacija, vjera, tjelesni nedostaci, seksualno opredjeljenje itd. Već je sve pobrojano ovdje. Međutim, moram reći da to baš i nije tako i ono što je gospodin Gajica govorio da u pozitivnim zakonima naše države, Republike Hrvatske uvijek se nađu nekakve rupe u zakonu ili izigravanje zakona tako da se uvijek može javiti jedna prikrivena diskriminacija. A ovih dana smo svjedoci da građani, a potaknuti i pisanjem u novinama kao jedna diskriminacijska crvena krpa s koride smeta činjenica povlaštenih saborskih mirovina, povlaštenih saborskih mirovina po principu uravnilovke bez obzira na raniji posao, bez obzira na izdvajanje dakle na radni staž i izdvajanja po mirovinskoj osnovi. Dakle, bez obzira na prvi ili drugi stup, pa i treći stup, bez obzira na radni staž ili bez obzira na sudjelovanje i aktivnosti u radu ovoga Visokog doma odnosno na uloženi trud u radu ovoga predstavničkog tijela, najvišeg predstavničkog tijela Republike Hrvatske. I oni kada vide ove naše klupe da kažem poluprazne vrlo često ili više prazne, a ne samo poluprazne, onda upravo razmišljaju. Tu i tamo građane jasno potaknu i određena pisanja u medijima. Jasno da oni smatraju da je diskriminacija prema onima koji rade 40 godina svoj radni vijek, da onda ih čeka crkavica od 1500, 1600 kuna mirovine. Iako oni, velika većina ne zna građana da samo oko 450 saborskih mirovina je trenutno da kažem u opticaju, a da povlaštenih mirovina u Republici Hrvatskoj ima preko 160000 po razno raznim osnovama. O tome malo tko priča i malo tko govori. Da ne bi bio populist pa da podilazim nekome moram reći da se može i to urediti na način zadovoljavajući upravo onako kako sam iznio po dva osnova. Jedna je aktivnost u radu Sabora, a druga je minuli radni staž i sve ono što je jedan zastupnik doprinio u Mirovinskom fondu i svemu ostalom u Republici Hrvatskoj i u svom radnom vijeku. Ja sad dolazim iz medicinske branše pa bih rekao da na primjer medicinske sestre pripravnice misle da su diskriminirani jer im je pripravnički staž besplatan u bolnicama za razliku od liječnika. Liječnici misle da su međusobno diskriminirani. Naime, i tu postoji gotovo, rekao bih gotovo uravnilovka između različitih specijalnosti, a svi liječnici specijalisti u bolnicama misle da su diskriminirani u odnosu na liječnike opće prakse koji imaju 2000 glava glavarine, imaju daleko veću plaću od puno rekao bih odgovornijeg posla specijalista u bolnicama koji operiraju i odlučuju o ljudskim životima. Dakle, kako je rekao gospodin opet ga citiram ima tu prikrivenih diskriminacija na razno razne načine bez obzira na zakonske odredbe koje su pozitivne, gdje je sve propisano i gdje mi mislimo da zaista sve najbolje učinjeno i zakonski donešeno onako kako je to trebalo biti a ipak nije. Šalterske službenice u kladionicama koje rade za onaj minimalac o kojemu smo neki dan govorili ukoliko prijavi trudnoću svome gazdi dobiva otkaz. Da se to ne bi dogodilo odlazi kod liječnika, uzima bolovanje i onda je na teret HZZO-a 7, 8 mjeseci na teret proračuna Republike Hrvatske. Je li to diskriminacija? Ili zaostajanje pojedinih regija u Republici Hrvatskoj određena vrsta diskriminacije. Ne osobna, ne fizičkog lica iako veliku većinu fizičkih lica u toj regiji to pogađa kao što je na primjer Slavonija i Baranja. Je li to diskriminacija? Ili zapošljavanje po stranačkoj pripadnosti diskriminacija? Radi se dakle o nepotizmu i klijentelizmu kojega sasvim sigurno da ne navodim sad imena, prezimena i firme sasvim sigurno ima u ovoj državi i to svi znaju. Ili Je li diskriminacija čekanje, dugogodišnje čekanje sudskih postupaka? Ako to tako ostavimo za ocjenu opet da i sud odlučuje o diskriminaciji i stupnju diskriminacije u vezi ovog prijedloga zakona, pa se opet bude čekalo. Onda nema smisla zapravo ovaj prijedlog zakona, iako je da kažem on jedan napredak u odnosu na praksu u Republici Hrvatskoj i kažem jedan doprinos daljoj uljuđenosti Republike Hrvatske i kako ovdje piše zgodno. Dakle, podizanje svijesti građana Republike Hrvatske u svezi sprječavanja diskriminacije. To je jako lijepo rečeno i to je najbolje što je zapravo, što ovaj zakon može doprinijeti to je dakle podizanje svijesti građana Republike Hrvatske u suzbijanju diskriminacije ili drugim riječima o toleranciji, o mogućoj toleranciji i o mogućoj solidarnosti. Ja sam jedanput s ove govornice govorio o tome da nema ni u jednom zakonu pa ni Zakonu o potrošačima, a niti ima udruge koja bi štitila na primjer interese ili suzbijala diskriminaciju prema ljevorukim ljudima. Čak ni SDP u svojoj vladavini nije ljevoruke u tom smislu protiv diskriminacije zaštitio. Imate li vi vijak koji se zavrće ulje u stranu? Imate li perilicu koja ima komande na lijevoj strani, perilicu rublja? Imate li vi pušku koja ima zatvarač na lijevoj strani, zatvarač, ručicu zatvarača? Imate li jedan instrument ili alat koji je napravljen za ljevake počevši od medicinske struke, kirurške pa na dalje, nego se ljevoruki moraju adaptirati. Zapravo to je jedna također tiha diskriminacija iako ljevorukih ima 10%. Nema proizvoda koji su određeni za ljevoruke ljude, pa ni Zakon o potrošačima ni oni koji vode Udrugu potrošača nisu se toga sjetili da bi eventualno utjecali na donošenje ovakvog jednog prijedloga o suzbijanju diskriminacije, pa i ljevaka djelo su ljevorukih ljudi. Netko je ovdje rekao da bi primjene ovog zakona mogle čak dovesti do, gospođa iz, vi ste rekli je li, da primjena ovog zakona bi mogla dovesti do apsurdnosti i zaista je tako. Ponekad bi se možda moglo i zbog nekakvog vica na regionalnoj pripadnosti ili, kako piše ovdje, ili manjinskoj pripadnosti moglo bi se odgovarati pred sudom ili pred javnim pravobraniteljem, što je apsurd i moglo bi biti kontradiktorno u odnosu na prava govora, izražavanja itd. Tako da zaista, ja priznajem da su ovo visoki standardi jedne pravi europski standardi, jedne europske zemlje, jedne uljuđene zemlje i jasno da podržavam donošenje ovakvog prijedloga zakona. Ja samo govorim o tome šta sve nije obuhvaćeno ili što sve nije regulirano i na što se sve može i treba pripaziti, dakle ovo nije sveto slovo, može ostati mrtvo slovo na papiru ukoliko nemamo sve ovo u vidu. Jasno da će zakon pridonijeti suzbijanju diskriminacije i kaže podići javnu svijest. Mislim da će ovo zapravo biti jedino, a to je podići javnu svijest građana o nužnosti suzbijanja diskriminacijskog djelovanja. Uvjeren sam usvajanje prijedloga ovoga zakona, da se njime neće moći ispraviti sve krive Drine, a pogotovu ne one u domeni socijale koje su ipak građanima najvažnije, a to reguliraju neki drugi zakoni i imamo ovdje naznake da je u ovoj cjelovitosti ili sveobuhvatnosti su i elementi Zakona o radu, ali mislim da ovo što je nabrojano ovdje da je to samo općenito, a ne ono što je srž, suština problema. O nekim stvarima sam, evo i govorio. Mislim da nema razloga da ne glasujem za usvajanje ovoga prijedloga, ali kažem, evo uz sve ove opaske. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime Kluba HSS-a, uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Klub zastupnika HSS-a svakako podržava ideju da se donese Zakon o suzbijanju diskriminacije jer sigurno da je potreban jedan jedinstveni zakon koji bi regulirao to područje. No, također smatramo da ovaj zakon koji je predložen treba doživjeti stanovite promjene da je on u svojoj suštini nedorečen i da se članci, pojedini članci ovog zakona mogu tumačiti dvojako, a to znači da ovaj zakon ne rješava prostor diskriminacije, nego upravo otvara novi prostor za novu diskriminaciju. Ono što je naše mišljenje u HSS-u da Hrvatski sabor treba donositi zakone koji će biti provodivi i koji će moći provoditi većina jer inače većinu dovodimo u prekršaj ili ih dovodimo u nezavidan položaj. Iz tog razloga ja neću govoriti o svim oblicima diskriminacije koje postoje, mislim da su to klubovi prije mene rekli, već bih predložila u ime Kluba zastupnika HSS-a, gospodine potpredsjedniče i gospodine državni tajniče da se ovaj zakon vrati na doradu jer imam informacije da si reagirale i mnoge nevladine udruge, braniteljske udruge, da su reagirale i udruge potrošača i ovo što je kolega prije mene spomenuo, dakle nije provedena cjelovita javna rasprava o ovom zakonu i zbog toga se možda dogodilo ili nerazumijevanje od strane udruga i nas, dozvoljavam da to bude i tako ocjenjeno, ali da bi bili sigurni da donosimo dobar zakon, naš je prijedlog da se doista onda ovaj svaki članak razradi, da se točno zna što je predlagatelj u okviru kojeg članka mislio. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvažena zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, ovaj zakon koji je danas pred nama i u raspravi voljela bih da je još više na tragu jednog priručnika koji je jedna nevladina udruga prije dosta godina izdala, a negdje mu je naslov bio ovako diskriminaciju zapravo treba ukinuti. No, i ovakav kakav je zaslužuje i našu pažnju i valja ga sagledati u ovom okviru. Osobno želim naglasiti da mi je vrlo važno da je u ovom objašnjenje kako i samo kaže u ovaj zakon ugrađeno sve što je zapravo nacionalno antidiskriminacijsko zakonodavstvo, dakle Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina koji je donesen 2002., Zakon o radu 2003., o ravnopravnosti spolova 2003. , istospolnim zajednicama 2003., dakle i Kazneni zakon, Zakon o državnim službenicima, ali i ovi prvi temeljni antidiskriminacijski zakoni valja primijetiti doneseni su između 2000. i 2003. godine i, evo danas je 2008. kada dobivamo jedan cjelovitiji antidiskriminacijski zakon. No, valja reći da su i sva izvješća koja su bilo po kojoj osnovi pisana u Republici Hrvatskoj sadržavala osvrte na događaje iz domena diskriminacije. Naravno, na različitim osnovama u različitim vremenima, ali prilično ujednačenima i, evo i u raspravi o minimalnim plaćama spomenuli smo da zapravo jedan dio odnosa prema zaposlenima u pojedinim granama ima antidiskriminacijske elemente. Osobno pozdravljam i uključivanje preporuka EKRI-ja, dakle Europske komisije protiv rasizma i netolerancije jer su upravo EKRI-jeva periodična izvješća, dakle svake 3 godine otprilike donosi EKRI svoje izvješće o pojedinoj zemlji, referiraju se na specifične slučajeve koji su, dakle i ovim zakonom obuhvaćeni. Za ilustraciju, mi možda ne bismo mislili, ali EKRI periodično izvještava i o diskriminaciji u Švedskoj na primjer, pa bi se iznenadili o kojim se slučajevima govori u toj zemlji. No, očito je nešto da ovaj zakon ako ga počnemo ovako primjenjivati treba dakako jednu ogromnu potporu u smislu edukacije u sudskom sustavu. Sve što nije prihvatljivo da se brzo donese, da se donese na način da je javno objavljeno i da je pravedno ostati će slovo na papiru i neće svjedočiti o tome da zapravo je pojedinac moćan, pojedinac i pojedinka da su moćni u odnosu na moć države, na poluge države, a to upravo uvijek postupcima u antidiskriminacijskim odnosima valja svjedočiti. O nekim pojedinim dijelovima u člancima rekla bih sljedeće. Odnos višestruke diskriminacije, dakle ponovljene diskriminacije biti će vrlo težak u sudstvu i valja sudstvo vrlo dobro uputiti u te, bez obzira što smo naglasili može biti osoba koja je diskriminirana po spolu ili osoba sa invaliditetom. Postoji čitav niz elemenata koji u to mogu ući. To je jedna formulacija koja se baš ne spominje često ni u direktivama ni u drugim elementima, odnosno preduvjetima na koje se zakon referira ali ju valja sagledati i u onim temeljnim postavkama u članku 1. prvom odjelu gdje se govori, ja ću se svesti samo na jednu točku, imovno stanje. Imovno stanje kao uzrok višestruke diskriminacije i po dobi i po spolu uzmite samo slučaj djece u školi kojima nisu dostupna danas sve veći angažman razno-raznih udruga koje provode dodatno obrazovanje, a koje roditelji slabijeg imovnog stanja naravno svojoj djeci ne mogu platiti. Ta djeca ne sudjeluju u takvim akcijama, ta djeca su na neki način na svom putu i napredovanju do onoga što se zove iste šanse za sve itekako diskriminirana. Članak 6. osim dakle edukacije sudaca koje u tom kontekstu spominjem, rekla bih da je tu veliki veliki još uvijek problem onoga klasičnoga … težine dokaza. To je nešto čime se pravnici moraju itekako dobro pozabaviti. U članku 14. gdje se radi o vođenju evidencije. Tu imamo jedan amandman kojeg treba, mislim da ga treba u svakom slučaju prihvatiti jer je važno da se evidencija vodi po rodno specifičnim elementima s obzirom da je to i dio nacionalne strategije u krajnjem efektu, a i dio onda izvješća koja mogu biti specifičnija pa i mjere koje se poduzimaju biti određenije. Onda ima još nekoliko elemenata koje valja spomenuti, a to je pitanje dakle odnosa prema grupama i pojedincima. Ako se radi o diskriminaciji prema grupama onda se valja upitati šta znači ako osoba diskriminira u jednoj instituciji. U jednoj instituciji uzmimo kao što je i ova naša institucija Hrvatski sabor. Može biti osoba koja nekoga diskriminira, ali nije Hrvatski sabor taj koji diskriminira. To je jedna vrlo osjetljiva tema koja će se u odnosu na pravna lica i dakle institucije kasnije provlačiti kroz praksu. Sve što zakon predviđa ako se provede je dobro, no međutim uvijek o ovakvim stvarima trebamo postaviti jedno pitanje. Zakon donosimo zato što su te pojave prisutne u društvu. A kako zapravo u društvu djelujemo da do jednog dijela takvih pojava ne dolazi, naravno neću govoriti baš o Zakonu o radu i o toj domeni, ali o netoleranciji, o diskriminiranju na osnovu etničke pripadnosti ili boje kože. Sve to je dio jednog demokratskog načina obrazovanja, dakle obrazovanja za demokraciju. Stoga mislim da bi bilo vrlo dobro otvoriti jednu raspravu sa svim odgovarajućim ministarstvima koliko zapravo naš kurikuluma uopće predviđa odgoj djece za demokraciju kao jedan temeljni, kao temelj zapravo demokratskog društva. Jer sve ovo dolazi post festum i tu je zakon naravno da sankcionira. Ali i stvarati pretpostavke da do toga ne dođe je jedan dugoročni proces i ja vjerujem da je jedini zapravo uspješni. Dobro je da se pojavljuje pitanje izravne i neizravne diskriminacije, jer ono naravno uključuje i ove elemente višestruke i kako se ovdje veli, ponovljene diskriminacije. Ono što bih na kraju rekla je da ovaj zakon bez obzira što ga možemo pozdraviti, možemo biti u krajnjoj liniji zadovoljni da je došao na red, bojim se da jedan dio toga neki koji ga danas zagovaraju prije pet godina ga ne bi zagovarali, ali evo i to je proces učenja u kojem se ogleda i razvoj našeg društva. No ovaj zakon u nekom slučaju ne ukida potrebu za donošenjem zakona iz jednog širokog i još šireg spektra zaštitnih zakona i ja mislim da na tom pravcu bi trebalo dalje poraditi, a u svakom slučaju dorađivati ono što će praksa pokazati nedovoljnim, jer pučkog pravobranitelja i pravobraniteljicu ili pravobranitelja za ravnopravnost spolova za djecu i za osobe sa invaliditetom treba itekako pomno osluškivati, oni su zapravo bilo demokratskog razvoja Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Ako malo bolje promotrimo pojedine članke ovog malog zakona, ima jedva tridesetak članaka, vidjeti ćemo da može zadovoljiti jedino njegov naslov i iz nomotehničkog i iz provedbenog smisla i pogleda. Naime, svima se sviđa ovaj naziv Prijedlog zakona o suzbijanju diskriminacije. Ako malo bolje pogledamo koliko će ovaj zakon urediti situaciju, odnosno koliko će stvoriti nereda to je ozbiljno pitanje ovdje. U medicini osnovno je pravilo, to medicinari, hvala Bogu dosta je liječnika ovdje svih političkih boja, osnovno pravilo je u medicini primus est non nocere. Najprije prvo je da se ne škodi. Ovim zakonom se škodi, jer se stvara iznered u brojnim zakonima. Je li ovaj zakon materijalne naravi? Je li ovaj zakon postupovne naravi? Očito je da je ovaj prijedlog zakona i jedno i drugo, jer ima i materijalne odredbe, ali ima bome i postupovne odredbe. Ali molim vas, kakve postupovne odredbe? Kojima se narušavaju temeljne postavke Zakona o parničnom postupku. I ono što je trebalo riješiti i nadopuniti u Zakonu o parničnom postupku to je riješeno ovdje. To je također nedopustivo. Nedopustivo je također jer se to isključivo Zakon o parničnom postupku rješava pitanje tko može biti stranka u postupku. To se ovdje sada rješava. Ovdje se daju ovlasti i proširuju ovlasti pravobranitelja pa tako i pučkog pravobranitelja. To bi trebalo vidjeti malo što je u njegovoj domeni i jurisdikciji nadležnosti, pri nadležnosti. To ne bi trebale biti ambicije ovog zakona. Ambicije ovog zakona bi trebala biti osnovni postulat da zakoni ne smiju prije svega diskriminirati, a bome mi imamo zakona koji itekako diskriminiraju. Ne samo koji su doneseni prije deset i više godina, nego zakona, prijedloga zakona koje smo mi jučer, prekjučer ovdje bome gospodo raspravili još ih srećom nismo izglasali, a ja ću vam reći o čemu je riječ. Dakle još malo da se na nomotehniku vratim i kako je izrađen ovaj zakon. Prije svega ne vidi se što je njegov točno sadržaj, pa se ne zna kako će se on primijeniti. Počinje time da se ovim zakonom osigurava zaštita. Nijednim zakonom se ne osigurava zaštita. On pruža zaštitu ali osigurati zaštitu moraju institucije koje primjenjuju zakon. To je abeceda uopće nomotehnike. Ali to izgleda se ovog zakona koji izgleda kao neki nad zakon oko kojeg samo naziv je takav da mi nemamo takve snage u čemu se i slažem da eto kao da mi nismo imali pravo zadrijeti u pojedinu odredbu odnosno sadržaj odredbe i način na koji je to riješeno. Nedopustivo, sa ovako takvom jednom niskom razinom ovako jedan ozbiljan zakon. Mi dugo to nismo imali u zadnje vrijeme istina budi. Kaže dalje odredba pa vi meni recite kako će i tko će ovo primijeniti. U članku 4. kaže da će se diskriminacijom u smislu ovog zakona smatrat će se i propust, govori se o osobama s invaliditetom. Pa čiji propust? Pa odredba je trebala biti ako je imperativna norma koja ima onda i svoju kaznenu reperkusiju tko propusti osobama ili tko uskrati. Tako se to piše u zakonu, a ne propust. Čiji propust? Na koga se taj propust odnosi recimo gdje je osobi s invaliditetom onemogućeno sudjelovanje u javnom i društvenom životu. Dakle, čista apstrakcija. To bi trebalo popraviti. Ima vremena, nema puno članaka ali ovdje su ove ozbiljne primjedbe. Odredba članka 9. stavak 2. točka 6., dakle zabranjena je diskriminacija pri ugovoru premija. Pa zašto se ne promijeni zakon? Pa koji će osiguravatelj osigurati osobu preko 80 ili 70 godina? I kolika bi premija bila? Dakle, da se mi vratimo što je trebao ovaj zakon sadržavati. Očito da predlagač jer nije to baš ni jednostavno, ali što je trebao biti sadržaj. Da se prije svega donose zakoni koji moraju biti apsolutno u suglasnosti Konvencije odnosno pakta o zaštiti ljudskih prava, odnosno međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima koji točno upravo ovdje se i poziva predlagatelj na njega koji je još bivša država ratificirala a mi preuzeli. I misao vodilja ovog zakona trebala je biti sve su osobe jednake pred zakonom, imaju pravo bez ikakve diskriminacije na jednaku zaštitu zakona. Ali i nadalje što je također važno. U tome treba da zakon zabrani svaku diskriminaciju, ali toga ovdje nema ni riječi. I kako će sada ovaj probni zakon a i pojedini zakoni štititi nekoga od diskriminacije kad je diskriminacija ugrađena u neke zakone? Ja ću vam reći koji su to zakoni, samo nekoliko zakona jer kratko je vrijeme da bi se svi pobrojali a kamoli još pojedine odredbe iz pojedinih relativno dobrih zakona. Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji priječi i dan danas ženama da daruju svoje stanice. Muškarcima je to dozvoljeno. I to se ovdje prešuti normalno kao nešto najnormalnije a onda se hvalimo ovim zakonom, onim zakonom i sada krovnim Zakonom o suzbijanju diskriminacije. Molim valjano obrazloženje. Čuli smo čak od Vlade neka obrazloženja da su to osjetljiva molim vas moralna pitanja. Ako su osjetljiva moralna pitanja onda ukinimo tu mogućnost i muškarcu pa budimo bar dosljedni u gluposti. To su ozbiljna pitanja, pogotovo ako već afirmiramo ovu temu i hvalimo se njome. Onda bar šutimo o tome. Nadalje, Zakon o državnim službenicima i namještenicima nedavno inkorporirao je a sve pod edigom, pod zaštitom zviždača. Upravo takva zaštita je ukinuta i ona postojeća i protivna je Građansko-pravnoj konvenciji o suzbijanju korupcije koja izrijekom traži da teret dokazivanja te zle namjere prijavitelja je na poslodavcu. A ovdje mi smo ugradili nedavno prije mjesec, dva dana upravo suprotno, da i oni zviždači koji su imali toliko nešto hrabrosti više neće nitko zviždati i ukazivati jer se izvrgava ne samo progonu nego izrijekom je propisano da će takva osoba biti udaljena iz državne službe jer teret dokazivanja nije na onome koga je on prijavio odnosno organizacije, odnosno tvrtke, poslodavca općenito nego na njemu. A to on ne može dokazati. Pa mi znamo koliko ima očiglednih situacija gdje ne može sud doći na kraj s nekim stvarima, ali to ne znači da je netko zlonamjerno prijavio nešto. Može biti da to nije bila istina što je on prijavio ali on nije imao zlu namjeru. To je drugi primjer. Na to smo ukazivali, ali nikome ništa. Evo, sad je na dnevnom redu i Zakon o lokalnim službenicima i namještenicima ista ili slična situacija. Jesmo li ovdje raspravili Zakon o minimalnoj plaći? Je li izrijekom su diskriminirani radnici a pretežno se odnosi na radnice u tekstilnoj industriji gdje će imati manju minimalnu plaću. Nisu to baš bezvezne stvari. I oko toga bi također trebalo razmisliti. Da se priječi, da se uklanjaju. Dakle, temeljni zakon ovoga da se pronalaze izričiti oblici diskriminacije ali i oni prikriveni. Nije baš ni prikriveni način u Zakonu o obiteljskim odnosima odnosno Obiteljskom zakonu koji govori da je žena dužna, žena mora biti na porodiljnom dopustu a muškarac ako mu se prohtije. I to je obrazloženo da je eto ostavljena fakultativna mogućnost. I dok god postoje prijepori oko takvih stvari nema se ozbiljne volje. Istina, evo i vi gospodine državni tajniče kimate glavom jer to još ne dolazi do vaše svijesti da je to nešto normalno. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali ne, ne mislim nikoga ni uvrijediti nego želim reći kako je to potrebno. … [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite, ali mene vrijeđa ta odredba u zakonu. Vrijeđa mene i vrijeđa sve žene.
Uvažena zastupnice, nemate razloga podizati ton niti vrijeđati bilo koga.
Ja ne vrijeđam nikoga ali vrijeđaju, itekako povrjeđuju ove odredbe koje diskriminiraju žene. Malo prije odnosno jutros gospođa potpredsjednica upravo je to i rekla. Pa njoj se također žene pritužuju kako Žive svoje obiteljske živote, da ih to priječi u jednom većem angažmanu i društvenom a mi potkrjepljujemo i ozakonjujemo takvu jednu situaciju koja onda izravno diskriminira. Eto, zato mislim da treba prije svega popraviti u zakonu ovo što se uopće popraviti dade, da se ne mogu suspendirati odredbe da ovaj zakon nema tu moć da suspendira odredbe Zakona o parničnom postupku ali itekako ima moć da otkriva zakonske članke koji diskriminiraju osobe prije svega po spolu ali jednako tako po političkom uvjerenju, a jednako tako i socijalnom statusu. Hvala.
Hvala lijepa. Uvažena zastupnice, prešli ste svoje vrijeme. Idemo dalje. Uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče. Evo ja se posebno radujem danas što raspravljamo o ovom zakonu, a radujem se zbog toga što evo svi kolege zastupnici koji su govorili prije mene posebno kao vrijednost ovog zakona, posebno su istakli odredbe koje govore o osobama s invaliditetom, dakle dva članka, jedan koji se odnosi na razumnu prilagodbu i članak koji govori o višestrukoj diskriminaciji. Ja ću kratko evo reći makar su već manje-više sve kolege ovdje ponovile, ali nije na odmet da je područje diskriminacije za Republiku Hrvatsku od osobite važnosti, a jedan od važnijih ciljeva ovog zakona je da se suzbije ta diskriminacija koja se danas pojavljuje u nizu društvenih područja. Svrha ovoga zakona je osiguravanje zaštite i promicanje jednakosti kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske, stvaranje pretpostavki za jednake mogućnosti i uređenje zaštite od diskriminacije na osnovi rase, etničke pripadnosti ili boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, imovnog stanja, članstva u sindikatu, obrazovanja, društvenog položaja, bračnog ili obiteljskog statusa, dobi, zdravstvenog stanja, invaliditeta, genetskog nasljeđa, rodnog identiteta, izražavanja spolne orjentacije. Evo namjerno sam pročitala još jednom, nikad nije na odmet to još jednom spomenuti. Meni se osobito važnim čini i osobito važnim držim što je predlagatelj ovim zakonom regulirao propuštanje razumne prilagodbe i višestruke diskriminacije. Kada govorimo o razumnoj prilagodbi on je u smislu ovog zakona omogućavanje osobama s invaliditetom da sukladno svojim mogućnostima koriste javno dostupne resurse, sudjeluju u javnom društvenom životu, imaju pristup radnom mjestu i odgovarajuće uvjete rada, prilagodbu infrastrukture i prostora, korištenje opreme, a da to ne predstavlja nerazmjeran teret za onoga tko je to dužan omogućiti. Mi smo svi svjesni da sve ono što je potrebno u Republici Hrvatskoj prilagoditi osobama s invaliditetom ide u nekim segmentima i jako sporo, jer na žalost moramo preuređivati i neke zgrade koje su stare i za koje treba tražiti posebna dopuštenja. Negdje smo izuzetno zadovoljni sa prilagodbom. Moram ovdje samo napomenuti da je predlagatelj doista vodio računa kada je osobama s invaliditetom, kada je ovo uvrstio u zakon, iako je ova Vlada projektom pristupačna Hrvatska već prilagodila više od 25 gradova u Republici Hrvatskoj. Nadalje kad govorimo o višestrukoj diskriminaciji važno je napomenuti da se diskriminacija može događati po više osnova. To jest čest slučaj, odnosno to jest slučaj kada jedan od oblika diskriminacije ostane nezapažen. Moram ovdje reći da su osobe s invaliditetom osobito žene s invaliditetom najčešće izložene toj višestrukoj diskriminaciji. Često puta, zato samo što su žene, pa onda zato što su žene s invaliditetom, pa još i od nekoliko članova i svoje obitelji i od drugih osoba itd. Neovisno tijelo za suzbijanje diskriminacije bit će Ured pučkog pravobranitelja, s time da će i posebni pravobranitelj u Republici Hrvatskoj, kao što su pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pravobraniteljica za djecu, a eto uskoro se nadamo kada ovaj zakon stupi na snagu i pravobraniteljica za osobe s invaliditetom moći postupati po odredbama ovog zakona koje se odnose na njihovu nadležnost. Kako bi ovaj zakon bilo moguće što bolje provoditi u praksi u njemu su detaljno razrađene odredbe koje predviđaju podnošenje različitih tipova tužbi u cilju zaštite žrtava diskriminacije. Ovdje ću još kratko napomenuti da je izuzetno važno da je krovna nekakva da tako kažem organizacija pučki pravobranitelj, a svi ostali isto tako da postupaju u skladu s ovim zakonom. Ja ću vam samo reći da evo na jednom skupu od prije nekoliko mjeseci na kojim je sudjelovala Republika Austrija, zajedno sa nama iz Republike Hrvatske, a upravo na ovu temu donošenja Zakona o suzbijanju diskriminacije u Republici Hrvatskoj čuli smo iskustva ljudi iz Austrije, kada su u pitanju osobe s invaliditetom kako oni problem diskriminacije rješavaju. Kada netko od osoba s invaliditetom tamo kod njih prijavi da je diskriminiran tada će se najprije obratiti svom pravobranitelju, dakle pravobranitelju za osobe s invaliditetom. Tada pravobranitelj postupa na način da pozove tu osobu ili državnu instituciju koja je počinila bilo koju vrstu diskriminacije i pokušavaju problem riješiti najprije mirnim putem. Moram vam reći da smo mi svi mislili da je to prosto nemoguće, da je to odugovlačenje, da tako nešto ne donosi rezultate, ali su nas kolege iz Austrije vrlo brzo razuvjerili i rekli su da je to kod njih smanjeno suđenje, dakle smanjeno predavanje tužbi na sud i da su takvim načinom postupanja došli do vrlo zapaženih rezultata. Važno je ovdje još napomenuti da će provedba ovog zakona biti poduprta nizom aktivnosti kao što je zapošljavanje novih službenika u sklopu Ureda pučkog pravobranitelja i edukacija zaposlenih što je izuzetno važno u državnim tijelima, tijelima jedinica lokalne samouprave, edukacija zaposlenih sudaca, dakle sudaca koji će suditi po tužbama, tiskanje statističkih obrazaca za praćenje diskriminacije kao i promocija ovog zakona. Ovo mi se čini izuzetno važnim, promocija ovog Zakona. Promocijom ovog Zakona ćemo podizati svijest građana da što manje odnosno da uopće ne čine diskriminaciju pa i oni koji će biti na granici bi ili ne bi vjerujem da će ipak dobro razmisliti o tome. Moje mišljenje je da će zakon sigurno doprinijeti suzbijanju diskriminacije i upravo ovo što sam i malo prije rekla da će podići javnu svijest građana o nužnosti suzbijanja diskriminacije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Iako volimo reći kako živimo u modernom i brzorazvijajućem svijetu začuđuje kako se neki negativni oblici ponašanja ponavljaju na perfidniji ili manje uočljiv način. Takav slučaj je diskriminacija na radnom mjestu koji potiču predrasude i stereotipi. Diskriminacija je riječ koju svatko osuđuje pa je samim tim i teže razumljivo da smo na razne načine podložni njenom utjecaju u većoj ili manjoj mjeri. Bez obzira na to ne može se reći da ne učimo na svojim greškama jer su istovremeno diskriminacija i predrasude u opadanju. Čest je slučaj diskriminacije da su žene prilikom zapošljavanja isključivane iz odabira zbog svog bračnog stanja kao i zbog starosti bez obzira što su stručnošću zadovoljavale sve tražene uvjete. Samim tim prisiljene su prihvaćati manje atraktivne i lošije plaćene poslove. Ovo su zaista slučajevi koji se događaju svugdje. Nerijetko je također slučaj da prednost pri zapošljavanju imaju mlađe, zgodnije žene. Postoje mnogi drugi oblici diskriminacije na poslu, a najčešći su osim već spomenutih oni prema osobama s poteškoćama u razvoju, prema osobama različite spolne orijentacije, prema pripadnicima određenih naroda, manjina. Brojnih primjera diskriminacije na radnom mjestu u Hrvatskoj ne manjka. Jedna je sredovječna gospođa zaposlena na rukovodećoj funkciji u državnom poduzeću nedavno dobila upozorenje poslodavca u kojem piše kako je među ostalim i njezina prekomjerna težina razlog zašto svoj posao ne obavlja dovoljno dobro. Ovakvi i slični slučajevi prijavljeni udruzi «Mobing» koja se bori protiv zlostavljanja na radnom mjestu mogli bi postati predmetom tužbi po ovom novom antidiskriminacijskom zakonu. Lista je duga, a posljedice su uvijek negativne. Dokazano je da diskriminacija putem stereotipa i predrasuda utječe na povišenje krvnog tlaka te može smanjiti efikasnost u poslovanju. Posljedica je također i promjena ponašanja i socijalne percepcije. To vrijedi za svakoga ali posebice za žene i pripadnike manjinskih nacionalnih skupina zato što o njima postoji najviše stereotipa. Otežavajuće je što su stereotipi i predrasude duboko usađeni u svakome od nas jer su obično naučeni i prihvaćeni još u djetinjstvu. Ipak iako znamo da nitko na njih nije imun očito je da ih se uz napore i razotkrivanje može reducirati. Najjednostavnije je poslužiti se empatijom prema pripadnicima druge skupine ili drugim riječima pokušati se osvrnuti oko sebe i sagledati događanja iz njihove pozicije. Novi Zakon o suzbijanju diskriminacije nadovezuje se na postojeće odredbe iz Ustava te će uvesti kažnjavanje i zbog diskriminacije na osnovi fizičkog izgleda, rodnog identiteta te genetskog nasljeđa. Naime analizom DNK već je sada moguće otkriti nečije genetske poremećaje i predispozicije za određene bolesti kao što su neke vrste raka. U sljedećih će nekoliko godina testovi DNK biti sve dostupniji i jeftiniji. Već danas osiguravajuće kuće u nekim zemljama pokušavaju koristiti genetsko testiranje pri određivanju premije osiguranja. Lako je zamisliti kakav bi mogao biti svijet ako diskriminacija na osnovi genetskog nasljeđa bude dopuštena iako je takva diskriminacija već zabranjena Konvencijom o ljudskim pravima i biomedicini koja je u Hrvatskoj stupila na snagu 2004. godine. Diskriminacija po rodnom identitetu odnosi se među ostalim na transrodne osobe. Identitet transrodnih osoba odstupa od opće prihvaćenog muško ženskog identiteta. Ako se osoba identificira drugačije od svog spola ili se rodno ne identificira i želi biti tretirana, prepoznata i oslovljavana u skladu sa rodnim identitetom to joj je u pravilu onemogućeno te to mora skrivati. Po našim iskustvima osobe koje u Hrvatskoj odluče promijeniti spol obično moraju promijeniti i radno mjesto, a ponekad odlaze iz zemlje. Diskriminacija po pitanju rodnog izražavanja se pak može odnositi na mnogo širu populaciju. Posebno je zanimljivo i pitanje diskriminacije po fizičkom izgledu koja bi se mogla odnositi na ljude prekomjerne težine ali i niz drugih teže dokazivih slučajeva diskriminacije. Na primjer tko na sudu može dokazati da neki poslodavac zapošljava samo zgodne zaposlenice. Unatoč tome što je Hrvatska većim dijelom uskladila nacionalno pravo s europskim u području diskriminacije do kraja 2007. godine još nije donesena niti jedna pravomoćna presuda u području diskriminacije. Hrvatska ima niz zakona s antidiskriminacijskim odredbama poput Zakona o radi ili o ravnopravnosti spolova, a ovaj zakon koji bi imao snagu Ustavnog zakona trebao bi ojačati usklađenost postojećih zakona. Iako su se građani do sada od diskriminacije štitili kroz 6 zakona Zakon o suzbijanju diskriminacije prvi je put iznimno široko propisao mogućnosti zaštite građana jer obuhvaća sve aspekte društva. Zakonskim tekstom definiraju se osnove diskriminacije te prvi put i višestruka diskriminacija. Naime praksa je pokazala da se diskriminacija vrlo često događa i po više osnova primjerice kod invalidnih žena a čest je slučaj da zbog toga jedan oblik diskriminacije ostane nezapažen. U budućem Zakonu o suzbijanju diskriminacije definira se i ponovljena diskriminacija koja će se kao i višestruka ili ona koja se čini dulje vrijeme smatrati težim oblikom diskriminacije. Isto tako prvi put definirano je i da se poticajnu diskriminaciju smatra diskriminacijom. I na kraju da zaključim različitim vrstama diskriminacija iako ne uvijek namjerno smanjuju se životne šanse ljudi. Zato je za pozdraviti donošenje ovakvog zakona kako bi se svaki oblik diskriminacijskog ponašanja sveo na minimum.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, uvažene gospođe zastupnice i gospodo zastupnici pred nama je dakle Zakon o suzbijanju diskriminacije. Zakon kojim usklađujemo i svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije. U svakom slučaju jedan zakon koji vrlo kompleksno zadire u razvitak hrvatskog društva i u puno područja života. Činjenice govore da ovaj Zakon zahvaćaju mentalne sklopove ono što se najteže mijenja i ono što se uvijek ne može sve pred sudom riješiti, tako da čini mi se dvostupno ili ne znam kako to nazvati da je oblike diskriminacije moguće sankcionirati ili na sudu ili putem pučkog pravobranioca gdje se može i izgladiti pod navodnicima spor, odnosno gdje se može osvijestiti i na drugi način riješiti. Mislim da je korisno jer na ovome zakonu to će pokazati praksa, niz iskustava koje nas tek čeka moći ćemo ocijeniti kako bude vrijeme prošlo. Ja sam si ovdje uzeo neke zakone koji su već zahvatili ovu kompleksnu materiju, tako da predlagatelj ima ovdje jako puno kompleksnog posla da bi dao konačni prijedlog ovoga zakona. Jer naše zakonodavstvo već pozna oblike gdje se sankcionira diskriminacija kao što je to recimo Zakon o radu, Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina, zatim Zakon o ravnopravnosti spolova, Zakon o isto spolnim zajednicama, Kazneni zakon, Zakon o državnim službenicima, Zakon o Oružanim snagama Republike Hrvatske i Nacionalni program strategije. Kada ulažete u sve te dokumente nalazite točno članke koji reguliraju ovu materiju. To znači da se i već danas postupa po ovim predmetima, tako članak 21. Zakona o isto spolnim zajednicama vrlo precizno govori o zabrani diskriminacije, tako da već to je u praksi i određena iskustva imamo. Isto tako želim reći da Vlada Republike Hrvatske priprema Nacionalnu strategiju za suzbijanje diskriminacije i upravo to treba ovdje istaknuti da će ta praksa, to iskustvo i vrlo kompleksna materija koja zahvaća u razna područja vjerojatno kroz mjere Vladine Nacionalne strategije moći i iskorijeniti tamo gdje se bude javljalo. Kad sam spomenuo prije mentalitete želim još jednom to reći neke vidove diskriminacije gotovo ljudi niti ne prepoznaju, ne osjećaju, nisu dovoljno osvijestili. Toga je bilo i ranijih godina, o tome se puno govorilo. Isto tako, želim reći da dokument koji je pred nama u sebi akceptira i dokumente Europske unije, ali i dokumente Ujedinjenih naroda, dokumente Vijeća Europe, pa čak vidim da se koristila i sudska praksa Europske zajednice, praksa suda Europskih zajednica, praksa Europskog suda za ljudska prava tako da već određena iskustva kako iskorijeniti jedno postupanje koje se smatra diskriminirajuće. Isto tako, razumijem one kritike i kada i u raspravi je toga bilo i često se čuje kada ima dosta neodređenih činjenica ili definicija kao što je to pogrešna predodžba diskriminacija nastupa shvaćanjem jedne od osobe A ili B pogrešne predodžbe. Tu je moguće i kalkulirati. Ja tu očekujem da će sudska praksa i rad pučkog pravobranitelja pokazati u svojoj praksi kakvih sve je moguće rješenja, kako se može djelovati u svim tim najrazličitijim područjima. Isto tako, osobno sam duboko uvjeren da je podizanje svijesti bez razumijevanja ovog kompleksnog djelovanja kod građana, a na to se može na razne načine djelovati vrlo teško će biti do kraja isključiti ove oblike. Ja želim reći da u raznim područjima imamo i vlastitih iskustava i vidimo da kada se baca više svjetlost na neke radnje koje nisu društveno opravdane da onda ljudi izbjegavaju i miče se iz dnevne prakse takvo postupanje. Isto tako želim reći da ovaj zakon premda je dosta kratak odnosi se na široko područje primjene. Tako na područje rada i radnih uvjeta, obrazovanja, znanosti, športa, socijalne sigurnosti uključujući i područje socijalne skrbi, mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, te osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Zatim na područje zdravstvene zaštite, pravosuđa i uprave, stanovanja, javnog informiranja i medija, pristupa dobrima i uslugama te pružanju istih, članstva i djelovanja u sindikatima, organizacijama civilnog društva, političkim strankama ili bilo kojim drugim organizacijama, sudjelovanja u kulturnom, umjetničkom stvaralaštvu. Doista vidite kako je to područje u kojem je moguće biti nejednak, jer je ipak baza i temelj onoga što vodi da se suzbije diskriminacija, da je mogućnost jednakih šansi ono što Ustav svima omogućava. Čini mi se da upravo zbog ovako kompleksne primjene i antidiskriminacijskog prava i zakona kojeg do sad nismo imali u ovakvom obliku treba pustiti i sudskoj praksi i raznim drugim iskustvima koje će hrvatsko društvo pratiti i moći će reagirati na ovu materiju koja nije ni jednostavna ni laka, a uvijek treba razgovarati, komentirati o tome tako da i uloga pučkog pravobranitelja je da obavješćiva i medije, da obavješćiva i ovaj Visoki dom o svojim spoznajama, o diskriminaciji kako bi se moglo i na taj način djelovati. Meni se čini da mogućnosti djelovanja koje je dobio pučki pravobranitelj, dakle institucionalno djelovanje će biti možda onaj korektiv koji će omogućavati da se ubrzano rješavaju problemi ako se budu javljali, tako da pučki pravobranitelj u okviru svoga rada ima i slijedeće: zaprima prijave svih fizičkih i pravnih osoba vezanih uz diskiminaciju. Fizičkim i pravnim osobama koje su podnijele pritužbu zbog diskriminacije pruža potrebne obavijesti o njihovim pravima i obvezama, te mogućnostima sudske i druge zaštite. Ako nije započet sudski postupak ispituje pojedinačne prijave i poduzima radnje iz svoje nadležnosti potrebne za otklanjanje diskriminacije i zaštitu prava diskriminirane osobe. Ovo mi se čini jako važno. Treba dati šansu da se to iskorijeni, treba dati šansu da se spriječi ako se ne mora ići na sud jer je riječ o vrlo osjetljivim ljudskim odnosima i taj osjećaj. Jer kriva predodžba je osjećaj više nego drugo, a to je nešto što je najdelikatnije ocjenjivati. To je najsuptilnije, a to i garantira i govori o odgovornosti među svima nama u društvu koji moramo među sobom biti nošeni respektom, povjerenjem, odgovornošću tako da, čini mi se da ove ovlasti i ova proširenja koja ovim zakonom dobiva pučki pravobranitelj vjerojatno će i povećati broj ljudi koji će na ovom morati raditi itd. Očito nemam dovoljno vremena da mogu izreći sve što sam si pripremio i što smatram u ovom zakonu, ali htio bih reći nešto još što držim jako važnim a to su prekršajne odredbe koje su vrlo kompleksno date i meni se čini da su tako razrađene i njihova visina ide obično od 5 tisuća kuna do 30, 40 ali čak i do 300 tisuća kuna, tako da su svi ti oblici mogućih situacija ovdje opisane. Tako, recimo za prekršaj iz stavka 1. ovog članka pravne osobe kazniti će se novčanom kaznom čak od 30 tisuća do 300 tisuća kuna, tako da i ove odredbe omogućavaju ozbiljnost provedbe antikoruptivnih mogućnosti prava u Republici Hrvatskoj. Zato, osobno ću podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa nema tog dostojanstva koje se ne bi otopilo u boli, rekao je Jean Paul Sartre jer svi smo bar jednom u životu bili izloženi nastojanjima da nas se diskreditira na ovaj ili onaj način, ali najgore je kad se takvi pokušaju događaju, ili je još gore kada se oni ponavljaju, a posebno kada su vezani uz radno mjesto gdje bismo trebali profesionalno dati jedan maksimum od sebe i gdje očekujemo jednake uvjete vrednovanja prema sposobnosti i učinku. Zato držim da je vrijednost predloženog zakona u tome što na cjelovit način uređuje problematiku suzbijanja diskriminacije. Kao što znamo, za sada je područje antidiskriminacije na nacionalnoj razini bilo uređeno cijelim nizom propisa. Primjerice Zakonom o radu, o ravnopravnosti spolova, Kaznenim zakonom i mnogim drugim propisima da ih još sada ne pobrajam. Predloženim zakonom o suzbijanju diskriminacije građani će se sigurno moći kvalitetnije snalaziti u traženju zaštite svojih prava, a posebno u području rada i zapošljavanja, socijalne sigurnosti, obrazovanja i sličnom. Osnažuje se, kao što je ovdje već bilo isticano nekoliko puta uloga pučkog pravobranitelja u cilju suzbijanja diskriminacije, a propisane kazne koje se kreću od tisuću pa do 350 tisuća kuna za pravnu osobu nisu zanemarive. Činjenica je da su žene danas, nažalost diskriminirane u većoj mjeri u odnosu na muškarce, a osobito je to na tržištu rada. Spolno uznemiravanje ili primjena nejednakih kriterija pri natjecanju za popunjavanje istog radnog mjesta samo su neki od, nažalost prečestih primjera koji nam se u praksi događaju. Ispitivanja koja su proveli Ured za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske, a i sindikati dali su poražavajuće rezultate u korist žena u području rada, zapošljavanja i socijalne sigurnosti. Statistika je neumoljiva iako u Hrvatskoj žene čine 51,8% stanovništva, plaće muškaraca su za iste poslove su prema podacima ekonomskog instituta veće za negdje cca 13%. Nadalje u ukupnom postotku nezaposlenih žene čine neslavnih 61,2%, a što je još više zabrinjavajuće da taj postotak udjela nezaposlenosti žena iz godine u godinu raste. Tako smo '99. godine, žene su zauzimale nekih 52,5%, pa onda 2002. godine taj se postotak povećao na 54,6%, 2005. 59% i sad smo došli na 61,2% udjela žena u ukupnom broju nezaposlenih. Najtipičniji oblici diskriminacije pojavljuju se prilikom zapošljavanja. Negdje 73,3% slučajeva su žene, normalno tim anketama i ispitivanjima izrazile da su ta propitivanja kod prijema na posao neumjesna, pa čak i uvredljiva vezano uz zapošljavanje. Zatim, problem je, normalno i kod produljenja ugovora o radu gdje negdje 53,3% žena je osjeća se diskriminirajuće jer, nažalost taj ugovor o radu se njima teže produljuje ili pod određenim uvjetima. Podatak da se najveća diskriminacije događa u području sive ekonomije, to je znači radu na crno, odnosno području rada kojem radnik je unaprijed osuđen na milost ili nemilost svog tog poslodavca ne iznenađuje i taj podatak je logično bilo za očekivati da upravo u tom području sive ekonomije bude najveća diskriminacija. I to je upravo u djelatnostima ugostiteljstva, trgovine, graditeljstva u malim i srednjim poduzećima. Međutim, interesantan je podatak da bi bez obzira na izloženost razno raznim oblicima diskriminacije većina tih ispitanica radije ipak za šefa muškarca nego ženu. No, ne treba zanemariti podatak da ipak u zadnje vrijeme imamo sve više žena koje ulaze u područje menadžerstva i da trenutno negdje žene upravljaju u Hrvatskoj sa preko 273 kompanije, tj. negdje sa 16 milijardi eura, što je za 15% više čak od prethodne godine. Znači da nam sve više i više žena ulazi u to područje biznisa. Važno je napomenuti da predloženi Zakon o suzbijanju diskriminacije regulira i zaštitu od višestruke diskriminacije, primjerice žena sa invaliditetom, a to je isto bilo ovdje spomena koje su višestruko diskriminirane, pa obzirom da je već bilo o ovome riječi, ne želim se ponavljati. Zato vjerujem da će taj predloženi zakon osobito dosljednom provedbom njenih kaznenih odredbi i većim ovlastima pučkog pravobranitelja napokon efikasno stati na kraj onima koji iskorištavajući svoj položaj i funkciju diskriminiraju druge osobe. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Bruno Kurelić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Valjda kad se donese ovaj zakon kockice će biti posložene, tako sam barem danas stekao dojam kada ste diskutirali o ovoj temi. Valjda će se dobit zaseban jedinstven zakon koji bi trebao štititi pučane ove naše države od diskriminacije na svim područjima života. Kolegice i kolege ponovno pred sobom imamo jedan zakon koji po svojoj sveobuhvatnosti treba hrvatsko društvo učiniti čvršćim. Ako analiziramo kvalitetu provedbe, ponavljam govorim o kvaliteti provedbe dosadašnjih nacionalnih antidiskriminacijskih zakona po segmentima kako je do sada to bilo, ovaj objedinjavajući zakon sam po sebi neće donijeti ništa novog po mojem mišljenju ako se ne bude provodio. Po našem dobrom običaju na strani 8. ovog prijedloga tvrdi se, citiram: "Kako je već naglašeno područje diskriminacije za Republiku Hrvatsku od osobite važnosti pa su u prijedlog zakona unesene diskriminatorne osnove koje nadilaze međunarodne standarde na ovom području." To mi uvijek tako stavimo u zakone otprilike. Nisam po prirodi pesimista, ali sa ne tako malim brojem godina iza sebe poštovane kolegice i kolege, skupilo mi se neko životno iskustvo koje bi moglo izgledati upravo ovako. Ljudi moji, znam ja nas. Potvrdu toga imamo i u Izvješću pučkog pravobranitelja za 2007. godinu koji nikako da dođe na red za diskusiju, valjda i stoga što je sadržaj toliko obećavajući da svi zajedno možemo mirno spavati. A na stranici 9. ovog prijedloga zakona stoji, da će krovno neovisno tijelo za suzbijanje diskriminacije biti upravo Ured pučkog pravobranitelja. I upravo zbog toga osjećam potrebu da upozorim na neka zbivanja koja svakodnevno nagrizaju temelje ove naše države. Svaki projekt pa i projekt razvoja hrvatskog društva ako ga uopće imamo, trebao bi imati cilj. Onda bi taj cilj trebao rezultirati ljudima koji su slobodni unutar slobodne države. Upravo mislim tako kako sam rekao. Tko su ti ljudi? To su kolegice i kolege građani ove lijepe naše, možda neki budući građani. Ti bi građani trebali živjeti od svog rada. Kažem živjeti da bi mogli slobodno odlučivati. Jer vidite kolegice i kolege, mislim da mnogi oblici diskriminacije nalazi svoje uporište u socijalnoj diskriminaciji. I sada u ovom trenutku Hrvatskom se valja upravo taj oblik diskriminacije, sa diskutabilnim posljedicama za ovo društvo u cjelini. Nije ovdje riječ o siromaštvu u kojem su građani gladni kruha. Za one koji misle da sam htio uranilovku u kojoj bi svi imali isto, varaju se. Nedostaje socijalne pravde, nema pravedne raspodjele i to svakim danom postaje rak-rana ovog društva. Ma koliko mislili da se ovdje služim demagoškim floskulama, varate se. Okruženje u kojem živimo vrije od gore navedenih spoznaja. I stoga toplo preporučam mudrije i pravednije treba voditi ovu zemlju bez obzira na stranačke boje. Oni koji danas nemaju ne trebaju zbog toga osjećati manje se vrijednima. Ne trebaju se stalno podsjećati da budu zahvalni na donatorstvu, jer često je u to donatorstvo ugrađen njihov znoj. U ovom našem društvu budimo iskreni, imamo često simpozije, konferencije o spolnoj, rasnoj i inim diskriminacijama. Ali kolegice i kolege ponovo tvrdim, o socijalnoj diskriminaciji rijetko govorimo, mislim da je često i prešućujemo a upravo iz nje rađaju se gotovo svi oblici diskriminacije kao što sam i malo prije rekao. U konačnici stvara se socijalna isključenost kao proces u kojem su pojedine grupe sistematski obespravljene, postavljene na margine društva. U županiji iz koje dolazim, Karlovačke županije 10% stanovništva se može smatrati socijalno isključenim po relevantnim analizama. Ovih smo dana govorili o minimalcu, minimalnim plaćama. Pa cijenjena gospodo upravo u tom zakonu postoji podloga za socijalnu diskriminaciju radnika iz područja tekstilne i kožarske grupacije. To su navele i kolegica Vac i kolegica Ingrid Antičević. Svakodnevnica radnica pamučne industrije u Dugoj Resi, svakodnevnica radnica "Dalmatinke Nove" upravo model za izučavanje socijalne diskriminacije. Eto gdje mi to živimo. Sjećate li se kolegice i kolege školske lektire iz srednje škole, obavezne školske lektire "Zolinog žerminala". Vjerojatno da. Završit ću sa starom latinskom poslovicom "Siromaštvo je snošljivo ako uz njega nema sramote". Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Štovani kolega je iznio čitav niz netočnih navoda očito ne razumijevajući pojam diskriminacije. Prvi netočni navod. Država diskriminira građane. To nije točno. Država upravo donosi, predlaže Zakon o suzbijanju diskriminacije. Dakle država ih ne diskriminira nego je upravo uložila sve napore i sve snage da donese Zakon o suzbijanju diskriminacije naših građana, a ne da ih država diskriminira. Netočno je i sljedeće. Nema socijalne pravde. Po svim usporednim karakteristikama, Hrvatska je jedna od najsocijalnijih država kada govorimo o tranzicijskim zemljama unatoč toga što je 10 godina imala rata. I treći netočni navod, Hrvatskom se valja socijalni oblik diskriminacije. Opet je strelica uperena državu. To isto nije točno. Jer upravo oni koji su najsiromašniji preko sindikata imaju u GSV-u polugu s kojom utječu na sve zakone koje donosi, predlaže ova Vlada i donosi ovaj Sabor. Prema tome ne možemo govoriti o diskriminaciji države. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Uvažena zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kako da nazovem ovaj zakon "sve vas bum tužil". Jesam li ja to dobro rekla? Valjda jesam. Tako kažu Zagorci, međutim svi nekako počinju sa citatima pa bi i ja, kaže Volter "ne slažem se s tvojim mišljenjem, ali ću se do kraja života boriti za tvoje pravo da ga kažeš" No, da li smo mi stvarno država koja socijalno isključuje ili ne isključuje neću sada polemizirati sa gospodinom Hebrangom, samo bih mu rekla neka pokuša sa 270 kuna živjeti mjesečno od 2000. pa do sada, pa bih ga pitala da li je to socijalna uključenost ili isključenost. Ali idemo dalje. Međutim, ja ću sada se osloniti na ustvari … [[Govornica se ne razumije.]] primjer jedne direktne diskriminacije ovdje u sabornici. Moja kolegica Lukačić i ja ne možemo za ovu istu govornicu kada govorimo u ime kluba. U zemljama koje imaju zastupnike u invalidskim kolicima govornice su tako prilagođene po sistemu da se govornica može podići i spustiti. Isto tako kolegica Lukačić i ja koristimo jedan WC a svi drugi zastupnici u sklopu muškog WC-a ili u sklopu ženskog WC-a. Eto, to vam je isto jedan oblik diskriminacije. Međutim, to je jedan lakši oblik u odnosu onoga svega što se događa kod nas u društvu. Inače, pridružujem se svima onima koji su izrazili zadovoljstvo donošenjem Zakona o suzbijanju diskriminacije. Posebno bih naglasila dobru suradnju ureda za ljudska prava i civilnog društva a isto tako i osobnu suradnju kada su bila u pitanju područja koja izravno ili neizravno obuhvaćaju skupinu osoba s invaliditetom. Donošenje ovog zakona je veliki korak u prepoznavanju svih oblika diskriminacije i u sankcioniranju istih. No nije dovoljan samo dobar načelni zakon ako ga ne prate sve institucije. Tada je to samo skup dobrih želja. Zakonom su predviđena i sredstva za edukaciju sudaca koji će voditi postupke kod spomenutih sporova, no obzirom da se radi o hrvatskom pravosuđu dozvolite da izrazim sumnju jer do danas koliko mi je poznato nije bilo presude zbog diskriminacije po bilo kojoj osnovi. Bilo bi mi strašno žao da ured pučkog pravobranitelja bude pretrpan i posluži kao mjesto na kojem će se ljudi žaliti. Pravobranitelj nakon toga napravi dobro izvješće, to izvješće dođe na dnevni red Sabora i nakon toga se čeka mišljenje Vlade beskonačno dugo. Evo, mi ga još uvijek čekamo. Kako li će tek biti 2010. kada u tom izvješću bude prikazani mnogi slučajevi diskriminacije koje ovaj zakon sankcionira. Vratila bih se na temu koja me osobno zanima a to su osobe s invaliditetom i kršenje njihovih ljudskih prava na svim područjima. Koliko god dobre namjere imali, koliko god se hvalili da je Republika Hrvatska među prvima potpisala konvencija činjenica je da se čak ni sada ne možemo pozvati ni na jedan jedinstveni zakon koji štiti prava osoba s invaliditetom. I prije donošenja Zakona o suzbijanju diskriminacije imali smo odredbe u Zakonu o radu, Zakonu o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanja i druge, tj. na svim područjima gdje se na poseban način trebala štititi prava osoba s invaliditetom. Zatim, Nacionalnu strategiju u izjednačavanju mogućnosti za osobe s invaliditetom. Činjenica je da su se sustavno kršila prava, da su osobe s invaliditetom sustavno stavljane u nepovoljni položaj i za to nitko nije odgovarao iako imamo odredbe na koje se možemo pozvati bilo da govorimo o obrazovanju, zapošljavanju, radu, rehabilitaciji, pravima na ortopedska pomagala i drugo. Čak i unutar samih osoba s invaliditetom grupa civilnih osoba s invaliditetom je diskriminirana u usporedbi s ratnim vojnim invalidima. Međutim, stvari idu do apsurda. Prava na temelju invaliditeta različita su ovisno o tome da li ih osobe s invaliditetom ostvaruju na temelju sustava mirovinskog osiguranja ili sustava socijalne skrbi. Dakle, kod nas se ne polazi od invaliditeta kao uvjeta ostvarivanja prava već ovisi o tome u kojem si sustavu zaveden. Djeca s teškoćama koja su u sustavu redovnog obrazovanja nisu jednako tretirana kao djeca smještena u institucije tako da nakon završene škole netko tko je završio školu u Centru Dubrava nije jednako tretiran kao dijete koje je bilo uključeno u redovni sustav obrazovanja. Slučajevi diskriminacije osoba s invaliditetom su Pandorina kutija s kojom ćemo se nažalost morati suočiti. Nadam se da će ovaj zakon za razliku od svih ostalih na temelju kojeg su osobe s invaliditetom mogle zahtijevati svoja prava profunkcionirati i da će se zaista morati obratiti sudovima sa svim slučajevima u kojima su diskriminirani. Pitam se kako dokazati diskriminaciju kada je kod nas diskriminacija kada su u pitanju osobe s invaliditetom stil ponašanja i nitko ne reagira kada se prava sustavno krše i ignoriraju. Kada i koliko su puta kršena prava osoba s invaliditetom. Na primjer, Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje. Koliko je osoba s invaliditetom zaposleno po tim kriterijima? Koliko ustanova nije prilagođeno a već je trebalo, dakle do kraja još prošle godine po Zakonu o građenju odnosno Pravilniku o pristupačnosti. Na jednoj strani projekt "Pristupačna Hrvatska", dakle potpuno nepotreban. Zašto projekt ako postoji zakon. Inkluzivno obrazovanje. Postojeći antidiskriminacijski zakoni zašto se ne provode, da li je netko odgovarao za to. Treća generacija ljudskih prava je već uveliko saživjela a mi još nemamo tablicu tko su to osobe s najtežim invaliditetom. Sudska praksa mora prepoznati diskriminaciju. Nadam se da ćemo je i mi ovdje. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolege i kolegice zastupnici. Na samom početku ovog današnjeg izlaganja želim reći kako pozdravljam donošenje ovog Zakona o suzbijanju diskriminacije jer diskriminacija na koju se i odnosi ovaj zakon o kojem danas u ovom Visokom domu raspravljamo jedna je od ustavnih kategorija, preciznije determinira zaštitu i promicanje jednakosti kao najviše vrednote ustavnog poretka u Republici Hrvatskoj. Također ovim zakonom stvaraju se pretpostavke za ostvarivanje jednakih mogućnosti i uređuje se zaštita od diskriminacija i to kako u ovom zakonu kaže od zakona na osnovi rase, od dakle pretpostavke na osnovi rase, etničke pripadnosti ili spola, jezika, vjere, političkog i drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog porijekla, imovnog stanja, obrazovanja, genetskog nasljeđa, invaliditeta kako su danas uvažene kolegice govorile itd. S obzirom da u Republici Hrvatskoj postoji nekoliko propisa koji u svom sadržaju uključuju antidiskriminacijsku odredbu i to od Zakona o radu do Zakona o pravima nacionalnih manjina. Ipak do sada Republika Hrvatska nije imala krovni cjeloviti zakon koji bi na jedinstveni način uređivao problematiku diskriminacije. Stoga se danas na našim klupama i pred našom odgovornošću nalazi ovaj zakon koji je važno je napomenuti usklađen i sa europskim zakonodavstvom a koji će ukoliko ga u saborskoj proceduri usvojimo stupiti na snagu početkom 2009. godine. Zakon predviđa tri vrste tužbi, o tome smo već danas govorili koje će moći podnijeti i žrtve diskriminacije ali i zviždači i to su tužbe za utvrđivanje diskriminacije, za uklanjanje diskriminacije i za nadoknadu nematerijalne štete zbog diskriminacije. Kako je to već danas i navela potpredsjednica Vlade Republike Hrvatske i ministrica gospođa Kosor riječ je o prvom krovnom zakonu Republike Hrvatske u suzbijanju diskriminacije premda su sve ove većinom dakle predložene antidiskriminacijske mjere bile ugrađene i u druge zakone. Kroz proces usklađivanja zakonodavstva s međunarodnim standardima kao i aktivne suradnje s međunarodnim tijelima, ali i reformi provedenim na području nacionalnog zakonodavstva smatram da je posebno istaknuti i da je Vlada Republike Hrvatske započela izradu Nacionalne strategije za suzbijanje diskriminacije i to na temelju UN-ove Durbmanske deklaracije. Vjerujem da će upravo ta strategija ocjenom stanja dodatno senzibilizirati, ali i djelovati kroz prijedlog mjera radi suzbijanja diskriminatornog oblika ponašanja, naravno s posebnim osjetom na osjetljive društvene skupine. Ovaj zakon naravno primjenjuje se na postupanje svih državnih tijela tako i na tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave kako je to izloženo u nacionalnoj strategiji, ali i tijela sa javnim ovlastima te na postupanje svih pravnih i fizičkih osoba. Želim navesti da je suzbijanje diskriminacije od osobite važnosti za pristup Europskoj uniji i horizontalno je povezano u više pregovaračkih poglavlja, te se nalazi na visokoj razini prioriteta obuhvaćenih političkim kriterijima za pristup u punopravno članstvo. Kad je u ovoj slučaju riječ o socijalnoj politici i zapošljavanju, već je u analitičkom pregledu ocijenjeno kako postoje vrlo dobri sektorski procesi koji su preuzeli pravnu stečevinu Europske unije, ali i da postoje mnoga područja koja ne tretiraju sve moguće osnove diskriminacije i sva relevantna područja kao što je primjerice sektor obrazovanja o čemu je govorio zastupnik Šetić. Najviše poteškoća ipak mislim da je prilikom zapošljavanja prisutno u diskriminaciju žena iznad 40 godina starosti i muškaraca iznad 45 godine. Žene su što se nezaposlenosti tiče u svakoj dobnoj kategoriji zastupljeniji od muškaraca te se uz dobnu diskriminaciju susreću s diskriminacijom prema spolu i obiteljskom statusu. Ipak danas i ja želim u ovom svom izlaganju istaknuti jednu tvrdnju o kojoj je u prethodnoj raspravi već govorio i zastupnik Kunst, a to je da su žene diskriminirane na tržištu rada i da taj sam proces diskriminacije počinje već pri zapošljavanju. Kako ne biste mislili da se radi o mom subjektivnom stavu ističem kako ova tvrdnja odnedavno ima i znanstveno-empirijsku potvrdu. Radi se o empirijskom istraživanju pod nazivom identifikacija standarda diskriminacija žena pri zapošljavanju koje u listopadu još prošle godine proveo Vladin Ured za ravnopravnost spolova u suradnji sa Hrvatskim zavodom za zapošljavanje i znanstvenicima s Odsjeka za sociologiju Filozofskog fakulteta u Zagrebu. Rezultati istraživanja kazuju da više od 48% žena susrelo se s oglasima za zapošljavanje u kojima se spolna pripadnost spominje kao jedan od uvjeta dobivanja posla, a 36% njih naišlo je na oglase u kojima nije bilo navedeno da se za radno mjesto mogu javiti osobe oba spola kako je to propisano u okviru Zakona o radu. U oba slučaja oglašavanja dakle valja podsjetiti da je riječ o višestrukom kršenju odredbi antidiskriminacijskih i to u okviru Zakona o radu, također i Zakona o ravnopravnosti spolova. Diskriminacija na tržištu rada smatram da je jedan od najjačih pokazatelja opće diskriminacije žena u društvu. Posebno je alarmantno da je većina žena dugotrajno nezaposleno i to 35% između jedne i 5 godina, a oko 15% od 5 do 8 godina. Čak 23% ispitanica bez posla je više od 8 godina. Odgovarajući na pitanje kako vide svoje šanse da dobiju posao, više od 70% ispitanica ocijenilo je malim ili izrazito malim. Nezaposlene žene u Hrvatskoj su i siromašne, velika većina njih oko 67% živi u kućanstvima čija su primanja do 5 tisuća kuna što je znatno manje od cijene sindikalne košarice za četveročlanu obitelj. Duga nezaposlenost žena znatno je češća u Lici, Primorju, mojoj Dalmaciji i Slavoniji, nego u Zagrebu i na sjeveru Hrvatske. Uočeno je još i da poslodavci još više nego prema rodu diskriminiraju potencijalne zaposlenice prema starosti. Na pitanju u istraživanju da li su se susrele s oglasima za zapošljavanje u kojima se spominjala dobna granica kao jedan od uvjeta potvrdno je odgovorilo oko 69% ispitanica. A kako izgledaju razgovori koje žene pri pokušajima zapošljavanja vode s hrvatskim poslodavcima i poslodavkinjama, konkretno ilustriraju slijedeći podaci, a to je da 62% ispitanica navodi da im je bilo postavljeno pitanje o bračnom statusu i broju djece, oko 38% moralo je potencijalnom poslodavcu odgovoriti namjerava li rađati i kako planira obitelj, oko 20% odgovaralo je na druga pitanja iz privatnog života, a podatak koji je posebno alarmantan je podatak da je 5,6% žena ispitanih u ovom istraživanju dobilo otkaz zbog svoje trudnoće. Nezaposlene žene Hrvatske svjesne su na neravnopravnost položaja žena u Hrvatskoj i golema većina misli ih da žene nemaju jednak status u društvu ni jednake mogućnosti zapošljavanja, te da nemaju jednake mogućnosti za ostvarivanje svojih prava, niti jednaku korist od ostvarenih rezultata rada. Navest ću sada neke citate iz oglasa za zapošljavanje. Sintagme na koje sam naišla bile su elektroinstalatera, samostalnog za stalni radni odnos, starost do 35 godina ili mlađu žensku osobu za radu u caffe baru ili traže se mlade, komunikativne osobe. Ovakvi osobi redovito niču na našem tržištu rada. Vidljivo je dakle da je osim rodne diskriminacije i dobna diskriminacija uzela maha. S tim su problemom suočene sve zemlje svijeta, pa možda ne bi bilo loše ugledati se i usklađivanje s ovim zakonom i na tuđa međunarodna dakle iskustva. U našoj zemlji zabranjena je izravna i neizravna diskriminacija osobe koja traži zaposlenje i osobe koja se zaposli na temelju dobi i to kako sam pronašla prema članku 2. Zakona o radu. Ukupna razina nezaposlenosti u Hrvatskoj zasigurno utječe na diskriminaciju prilikom zapošljavanja prema raznim kriterijima, no najuobičajenije su one po spolu i po dobi. Na žalost više od 130 tisuća osoba starijih od 40 godina u Hrvatskoj je nezaposleno. Budući da Zakon o radu izričito zabranjuje bilo kakvu diskriminaciju, poslodavci bi trebali kreirati oglase u skladu s navedenim, jer u protivnom takve oglase ne bismo smjeli ni objavljivati. Pritom je jako važno, a vidim da je to i predviđeno u okviru Nacionalne strategije kao podloge ovoga zakona o kojem danas raspravljamo. Važno je dakle poslodavca usmjeravati na činjenicu da dob, spol ili izgled, što je čest slučaj, nisu važni za obavljanje posla, ali jasno ne mogu utjecati na njihove preferencije i na konačan izbor poslodavaca. Pitanje dobne diskriminacije u Europskoj uniji koja je, kako sam navela i aktualno u našoj zemlji, jače oživjela ovih dana i diljem ostalih kontinenata nakon što je Velika Britanija predstavila prvi zakon koji regulirali antidiskriminaciju na temelju dobi, međutim predugo bi trajalo. Vidim da mi je vrijeme pri kraju, pa ću reći samo da zakoni mogu pomoći u promjeni stava, jedino ukoliko su kombinirani, kao što je u ovom slučaju sa edukacijom poslodavaca i drugih sudionika na tržištu rada usmjerenog na ravnopravnost starijih radnika [[Upadica: Zahvaljujem.]] Stoga, s obzirom na nacionalnu strategiju još jednom ističem kako je donošenje ovog zakona i konkretan ispravak i naravno poduprijet ću donošenje zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Hvala lijepa. Uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Diskriminacija iz zakona. Kao što se nekim zakonom vrlo rijetko potiče diskriminacija tako sumnjam da se nekim zakonom diskriminacija može spriječiti, a još manje iskorijeniti. Malo je ili nema uopće takvih zakona koji diskriminaciju potiču, jer bi to onda bili nekakvi rasni zakoni. Gdje se događa i kako se događa u praksi diskriminacija. Ona se događa kroz provedbu nekog zakona. Provodi se slovo zakona, ali se ne poštuje duh Ustava koji govori o ravnopravnosti građana. Nediskriminatorno ponašanje to je zapravo jedno stanje svijesti, stanje svijesti o tome da je drugačiji, drugi i drugačiji koji je u pravilu manjina jednako vrijedan. Društvo bez diskriminacije bilo bi društvo jednakih šansi i sad se mi zapitajmo kakvo je ovo naše društvo. Možemo mi u ovom zakonu napisati da je zabranjena diskriminacija prema imovnom stanju, a imamo na primjer školarine. Pa da li imaju svi jednaku šansu kad su uvedene školarine? Nemaju. Onaj tko ima novaca da plati školarinu taj će se školovati. Tko nema, on nema jednaku šansu. Možemo mi ovdje napisati da je zabranjena diskriminacija po nacionalnoj osnovi, a ovdje smo svjedočili imamo, imali smo izbor ustavnih sudaca, kandidata ili kandidatkinja nacionalne, Srpske nacionalne manjine unatoč tome što je profesor Pupovac ovdje prosvjedovao za govornicom zbog tog načina izbora sudaca Ustavnoga suda. Ustavni sud nije izabran predstavnik nacionalne manjine. Možemo mi ovdje napisati da je zabranjena diskriminacija na osnovi političkog uvjerenja, a evo nedavno na ovoj sjednici Sabora uz sva važna nacionalna tijela izabrani su ljudi, dakle Ustavni sud u ovo Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa, u Nacionalno vijeće za suzbijanje korupcije izabrani su ljudi po političkom kriteriju voljom političke većine, unatoč tome što su udruge civilnog društva predlagale druge, unatoč tome što je struka rekla drugo. Jesu li tu imali svi šanse jednake? Nisu, a sve je bilo po zakonu, sve je bilo po proceduri. A diskriminacija je tu bila na djelu, tu u ovom Saboru. Znate, nediskriminatorno ponašanje to je uvijek poštivanje manjine bez obzira o kojoj je manjini riječ. Da li je to nacionalna manjina, rasna, spolna, politička, zdravstvena. To je odnos između većine i manjine. Nemoguće je to propisati zakonom ili nekim drugim aktom na primjer Poslovnikom našeg Sabora, nemoguće. Ako predsjednik Sabora na primjer nema ugrađen osjećaj za nediskriminatorno ponašanje. Ako recimo različito tretira zastupnike parlamentarne većine od zastupnika parlamentarne manjine. Ako redovito komentira svako izlaganje zastupnika parlamentarne manjine. Ako predstavnicima parlamentarne manjine ne da da održe sjednicu kluba kad je zatraže. Znate, možemo mi nekoga podržavati, ali “mačku ne vrijedi učiti plivati“. Mačka se vode boji, ne snalazi se u vodi. Znači, to je stanje svijesti. Diskriminacija bi morala postati sramota. Da bi svako diskriminatorno ponašanje bez obzira na zakon postalo sramota e onda bismo mi mogli govoriti da potičemo razvoj jednog nediskriminatornog društva. Ja ovdje imam amandman došao je podijeljen na klupe. Predlaže ga Klub zastupnika HDZ-a. On predlaže da se iz ovog prijedloga zakona u članku 1. izbace riječi rodnog identiteta i izražavanja. Znači, bila bi dozvoljena diskriminacija po rodnom identitetu. Šta je rodni identitet? To su trans seksualne osobe. Njih je jako malo. Oni su manjina. Odnos između većine i manjine podrazumijeva na primjer i to da zbog toga što je netko pripadnik parlamentarne manjine ne dobacuje iz klupe kad govori, parlamentarne većine ne dobacuje iz klupe kad govori predstavnik parlamentarne manjine. To uostalom još spada i u kućni odgoj. Ali, o tome ovdje govorimo, o diskriminaciji manjine. Prema tome, kada se pojavi amandman koji rodni identitet hoće izbaciti iz ovog zakona, onda on zapravo znači ponašajmo se diskriminatorno prema trans seksualnim osobama. E o tom stanju svijesti ja govorim, o tom stanju svijesti. Neće se to riješiti zakonom i ne može se riješiti, a osobito ne krovnim zakonom koji bi htio riješiti sva pitanja, pa onda ne riješi ni jedno. Ovaj zakon mislim da krivo radi. Prvo se donosi po hitnom postupku. Ima oznaku P.Z.E. pa je valjda zato po hitnom postupku. Pa to je zakon, i sad je on ispao ovako nešto kao prevelika deklaracija, predugačka deklaracija ili prekratak zakon. Pa u najmanju ruku bi ga trebalo u dva čitanja donijeti, jer šta je od njega ostalo lijep naziv. Naziv je stvarno lijep i sad ta oznaka P.Z.E. i taj njegov naziv će ga stajati da ga svi izglasamo, a zapravo ne rješava se njime ništa. Vidite, puno stvari tu nije riješeno. Hajmo sad otpočetka proći kroz članke. Članak 2. imamo izravnu diskriminaciju i neizravnu diskriminaciju, ali ne vidimo da li su one pravno izjednačene. To kroz kaznene odredbe ne vidimo. Hoće li se neizravna diskriminacija kažnjavati kao izravna ili se neće uopće kažnjavati ili je tu upala tako nek to ljepše izgleda. Pa onda imamo uznemiravanje, ali imamo obično uznemiravanje i spolno uznemiravanje. Za spolno uznemiravanje u članku 26. je predviđena kaznena odredba, ali za obično uznemiravanje nije. Znači, možemo nekog uznemiravati zbog spola, vjere, jezika, ne znam čega sve samo ne zbog spola. Pardon, samo ne zbog spola i onda to neće biti kažnjivo jer to nije u kaznenim odredbama. Onda gledajte kod osoba sa invaliditetom. Veli, da će se to diskriminacijom smatrati i propust da se osobama sa invaliditetom omoguće uvjeti prilagodbom infrastrukture i prostora korištenjem opreme i na drugi način koji nije ne razmjeran teret za onoga tko je to dužan omogućiti. I šta će sad onaj reći? Pa nemam ja novaca da napravim taj pristup. Nemam, nisam u mogućnosti. I time će se ekskulpirati od odredbi ovog Zakona. Ali znači to je jedna općenita odredba i odmah ga u idućoj već ga oslobodimo, o tome ne znam da li znate državni tajniče. Imate u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Imate informatičara osobu s invaliditetom u kolicima kojoj su rekli da ide raditi kući jer mu ne mogu u Ministarstvu zdravstva osigurati radno mjesto primjereno invalidu. Provjerite kod ministra. Ima glupih odredbi. Područje primjene. Na primjer obrazovanje … [[Govornik se ne razumije.]] znanosti i športa. Pa kako baš kod športa? Pa gledajte pa postoje muške i ženske reprezentacije. Pa postoji genetsko neko nasljeđe. Đokej mora biti mali, košarkaš visok. To je nekakvo genetsko nasljeđe. Pa kud baš kod športa? Pa baš kod športa se, šport bi morao biti izuzet u ovom pozitivnom smislu. Pa onda imate pristup dobrima i uslugama te pružanju istih. Pa tko, pa krojač vam pruža usluge i sad će netko doći a pazite zabranjena je diskriminacija po imovinskom stanju. A ovaj pruža usluge šivanja odjela. To je neprovedivo. To je naprosto neprovedivo. To tako tu zgodno piše, nek piše, a zapravo ne znači ništa. Pa onda imate u umjetničkom stvaralaštvu. Pa šta će sad sprečavati spolnu diskriminaciju u umjetničkom stvaralaštvu a imamo glumce i glumice na primjer. Pa šta će sad muškarac tvrditi ili žena će tvrditi da je diskriminarana jer nije dobila mušku ulogu, šta? Ne, ne ide. To naprosto ovdje ne spada. Naprosto ne spada. Kod kaznenih odredbi imate diskriminaciju u kaznenim odredbama jer pazite kad netko prekrši ovaj zakon a radi u državnoj službi onda će platiti 5 do 30 tisuća kuna. A ako je, ako je obrtnik onda će platiti od 10 do 200 tisuća kuna. Pa zašto je sad obrtnik diskriminiran u odnosu na ovoga u državnoj službi? On će plaćati veću kaznu i to po svim kaznenim odredbama. Pa zašto sad diskriminirate obrtnika u Zakonu o sprečavanju diskriminacije. Prema tome gledajte ovo bi najpametnije bilo povući iz hitnog postupka. Raspraviti još jedanput da kad već imamo zakon s tako lijepim nazivom da bar ima i nekakav sadržaj. Malo smisleniji od ovog koji tu piše. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Frane Matušić … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega je netočno, rekao bih tendenciozno i zlonamjerno ustvrdio da smo mi u ovoj sabornici donijeli neke odluke koje su bile diskriminatorne prema onima na koje su se odnosile. Pa je spomenuo izbor sudaca Ustavnog suda pa je spomenuo izbor osoba u određena tijela povjerenstva koje smo imali nedavno u Saboru a gdje navodno po njemu su civilne udruge imale svoje prijedlog i jesu imale svoj prijedlog a mi to nismo ispoštivali. Na taj način smo ih diskriminirali. Naime to je potpuno netočno, tendenciozno i zlonamjerno jer visoki standardi koje smo uveli u Hrvatskoj vi kod prava nacionalnih manjina doista nam daju za pravo reći da na maksimalan način poštujemo prava nacionalnih manjina, a što se tiče Ustavnog suda nemamo obvezu da predstavnik nacionalnih manjina sjedi kao sudac Ustavnog suda. Dakle to nije obveza koja proizlazi iz tog Zakona o pravima nacionalnih manjina. Kolega pročitajte taj Zakon pa ćete vidjeti zašto? Druga stvar spomenuli ste amandman koji je dala Hrvatska demokratska zajednica i govori da se brišu riječi rodnog identiteta i izražavanja. Dali ste svoje tumačenje. Pravo tumačeno obrazloženje koje je dao sam HDZ a koji glasi: «Pojmovi rodni identitet, izražavanje nisu spomenuti u direktivama Europske unije niti znanstveno definirani i kao takvi su suvišni u smislu obrazlaganja svrhe ovog zakona.» [[Upadica: Zahvaljujem.]] Dakle budite barem toliko korektni pa kad nekoga citirate onda ga citirajte u pravom smislu i u duhu onoga što je želio reći a ne na tako zlonamjere … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]] [[Upadica: Zahvaljujem.]] A o dobacivanju ja mislim da vi najbolje svjedočite [[Upadica: Zahvaljujem.]] svakodnevno i o vašem odgoju.
Nastavljamo s pojedinačnom raspravom uvaženi zastupnik Šemso Tanković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Epifenomen diskriminacija predstavlja nefer, nekorektno ponašanje prema pojedinim osobama, grupacijama, narodima i tako dalje i tako dalje. Upotrijebio sam termin fenomen i doista diskriminacija jeste fenomen jer o diskriminaciji se može raspravljati na razno razne načine. Može biti pozitivna diskriminacija ali naravno ima slučajeva kada govorimo i o pozitivnoj diskriminaciji. Ovdje u većini slučajeva mi ako želimo govoriti onda se najčešće ističu oni negativni primjeri diskriminacije i diskriminatorskog ponašanja. Pripremajući se za ovo moje izlaganje za istup malo sam pogledao Internet šta piše o tom fenomenu? I naravno naišao sam na brojne slučajeve dakle da diskriminacija nije samo naš specifikum tako da je po nekakvoj demografskoj slici stanovništva ovdje bi najmanje 50% zastupnica sjedilo u Hrvatskom saboru a nije tako da nije bio problem ljudima treće dobi najvjerojatnije mi ne bismo imali niti stranke umirovljenika koji su pokušali i političkim sustavom, sredstvima riješiti neke svoje probleme s kojima su suočeni i tako dalje i tako dalje. Dakle ima puno tema o kojima bi se na ovaj naš temeljni pojam moglo nasloniti. No sama činjenica da donosimo i da donosimo ovaj, vodimo raspravu to je nešto pozitivno i mi ćemo naravno u Klubu nacionalnih manjina podržati ovaj zakon. Ali to ne znači da o nekim aspektima se ne treba i progovoriti. Ja sam iščitavajući pogledao sam neke primjere iz drugih zemalja. Pa u jednoj Australiji koja se hvali da je visokocivilizirana tolerantna zemlja jedna djevojka Mairema, Mairem otišla je kao kandidat i premda je po svim obilježjima bila najbolji kandidat predsjednik komisije pitao koje ste vjere? Ona je rekla: «Muslimanka». Veli: «Žao mi je, ne možemo vas primiti jer znamo da vi 5 puta se molite Bogu i mi ne možemo vama dozvoliti da vi kao islamska vjernica napuštate svoje radno mjesto." Naravno, to je bila jedna izlika, ali je on barem bio pošten pa je rekao izrijekom o čemu se radi. To je primjer Australije, isto tako primjer u Australiji dva dečka, jedan Židov, drugi je bio vjerom kršćanin. Ovaj je nosio onu svoju tradicionalnu židovsku kapicu i pitao ga je predsjednik komisije da li vi uvijek nosite tu kapicu? I on je rekao da. S ponosom je to rekao i ne samo to već mu je pojasnio da on zakači za kosu da mu ne bi pala tijekom onih sportskih aktivnosti. Rezultat je bio ovaj, onaj prvi je primljen u taj klub, ovaj drugi nije bio primljen. Međutim, i oni imaju svoje sustave da to je komisija za ravnopravne mogućnosti i ljudska prava, ta je komisija djelovala i u oba slučaja rezultat je bio povoljan. Ja bih mogao uzeti i dva primjera iz Europe. Da li se možda vi sjećate jednoga njemačkoga novinara i književnika koji se dugi niz godina transformirao u jednog Turčina, turskog radnika da bi ispitao s kakvim fobijama se susreću pripadnici turskog naroda u Njemačkoj. Napisao je jednu knjigu i ta knjiga je njemu donijela veliko priznanje jer, doista to je ono što mi kažemo istraživačko novinarstvo, to je bio jedan pošten pozitivan pristup tog čovjeka koji je neki način zadužio sve nas koji se borimo za sve oblike ravnopravnosti. Ili da vam navedem još 2 primjera, 2 vrlo velika sportaša iz Francuske reprezentacije Anelka i Riberi. Anelka je prigrlio Islam i kao igrač Reala brzo je bio isključen iz tog kluba. S druge pak strane, Riberi kao igrač Bayer Münchena i dan danas s ponosom svjedoči svoju vjeru, ali isto tako odlično igra i za Francusku reprezentaciju i za taj klub i nije imao nikakvih problema zbog toga, kao vi se sjećate mnogi sportaši kršćani kad dadnu gol ili završi prije utakmice i poslije utakmice oni se križaju, ali muslimani, znamo proučiti jednu molitvu, zahvaliti se Bogu na milosti kojom je u tom trenutku obdario. Dakle, ovo su samo neki primjeri koji govore o različitim percepcijama onoga što se zove diskriminacija. Ja sam imao u par dana jedan mali pokušaj. Pitao sam 5 kolega zastupnika da li možda znaju napamet svoj jedinstveni matični broj građana? Većina zastupnika iz redova nacionalnih manjina znali su napamet. Ovi drugi iz drugih stranaka nisu znali. Ja sam tu izveo jedan zaključak, očito je da je sustav državne uprave takav da nas pripadnike nacionalnih manjina vrlo često dovodi u poziciju da moramo dokazati itd., itd. i kao rezultat toga, vi ako hoćete mene pitati, ja ću vam sada istog trenutka izdiktirati svoj jedinstveni matični broj jer jednostavno doveden sam vrlo često u poziciju da to radim. Međutim, kada sam danas ušao u središnji državni ured pokušavajući provjeriti jedan podatak iz Matice hrvatskih državljana nisam našao informaciju o svom nacionalnom identitetu u tom registru. Šta se događa, ne znam. Problem je kod diskriminacije slojevitost diskriminacije. Mi imamo jedan paradoksalan slučaj da, recimo jedna muslimanka ako želi da sa maramom se slika u dokumentima, u Zagrebu će najnormalnije dobiti taj dokumenat, ali ovdje samo navodim slučajeve Vojnića i Crikvenice, tamo se to nije moglo dogoditi. Dakle, lokalni mali službenici na svoj način interpretiraju što je normalno, što nije normalno, što se može, što se ne može. Gospodine državni tajniče, mi ne smijemo dozvoliti da u nižim strukturama netko neovlašten preuzima neke atribute. I za kraj, vidim da je već konac. Navesti ću samo jedan primjer. Dobio sam jedno rješenje gospođe Begić Enise udovice smrtno stradalog pripadnika Hrvatskog vijeća obrane kojoj je odbijen zahtjev za obiteljskom mirovinom. Ja vam mogu sada navesti desetke ljudi koji su bili pripadnici domobranskih postrojbi i da me netko ne bi malo krivo shvatio i … [[Govornik se ne razumije.]] koji i dan danas kao građani Hrvatske, Bosne uživaju normalno ona prava koja su stekle. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti završnu riječ? Izvolite, uvaženi Stjepan Adanić, državni tajnik u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo. Zahvaljujem svim zastupnicama i zastupnicima na primjedbama i prijedlozima u konstruktivnoj raspravi po Prijedlogu zakona o suzbijanju diskriminacije. Kako je intencija predlagača pri izradi zakona bila suzbijanje i diskriminacija na čitavom nivou i nizu društvenih područja na kojima se ona pojavljuje, ne čudi velika zainteresiranost za istu, osobito ako se zna da do sada nije postojao jedinstveni zakon koji bi na cjeloviti način uredio i uređivao problematiku suzbijanja diskriminacije. Važno je i posebno istaknuti da donošenjem ovog zakona Vlada Republike Hrvatske želi ostvariti ozračje u kojem se osigurava zaštita svih osoba od potencijalno diskriminirajućih situacija. A određivanje Ureda pučkog pravobranitelja kao središnjeg tijela za suzbijanje diskriminacije treba unaprijediti i suradnju pučkog pravobranitelja sa ostalim specijaliziranim pravobraniteljima, odnosno pravobraniteljicama to je pravobraniteljice za djecu, pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i nova pravobraniteljica koja će vjerojatno ovih dana biti ovdje izglasovana, to je pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Moramo naglasiti da se iz državnog proračuna za prvu godinu primjene ovog zakona koji stupa na snagu 1.1.2009. godine je osigurano 2 milijuna kuna, a od toga 300 tisuća kuna za edukaciju sudaca i provedbu stručnog usavršavanja sudaca što je vrlo bitno za naglasiti. Zaključno u ovom kratkom izlaganju samo ću naglasiti da će sukladno vašim prijedlozima Vlada Republike Hrvatske razmotriti iste te temeljem analize predložiti najbolja moguća rješenja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovati ćemo o toj točci dnevnog reda kada se steknu za to uvjeti. Time zaključujem i današnju raspravu i sutra nastavljamo u 9,30 sati sa 9. točkom dnevnog reda, a to je Prijedlog odluke o imenovanju pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Zahvaljujem.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o suzbijanju diskriminacije. Hitni je postupak, prvo i drugo čitanje. P.Z.E. broj 74. Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandmane. Sukladno članku 106. Poslovnika ovako podnesenim amandmanima mora se složiti većina zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanu Vlade? Molim uključimo se i glasujmo o tome da ćemo raspraviti ove amandmane Vlade. Uključimo se i glasujmo. Rezultat? Prihvaćeno sa 100 glasova za, 8 suzdržanih, 9 protiv. Molim predstavnika Vlade, državnog tajnika Stjepana Adanića da obrazloži amandman, amandmane. Prvo amandman 1. Vlade.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo Vlada Republike Hrvatske predlaže na Konačni prijedlog zakona o suzbijanju diskriminacije sljedeće amandmane: Amandman 1. u članku 3. stavku 2. riječ: «osobe» zamjenjuje se riječju: «osobi». Ovdje se na jasniji način definira uznemiravanje.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem amandman 1. na glasovanje. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat? Ovaj amandman je prihvaćen većinom glasova; 95 glasova za, 16 suzdržanih i 1 protiv. Idemo na 2. amandman Vlade.
U članku 4. stavku 1. iza riječi: «diskriminaciju» dodaju se riječi: «ako je počinjeno s namjerom». Ovdje se poticanje na diskriminaciju sankcionira ako je počinitelj svjestan da svojim ponašanjem može prouzrokovati diskriminaciju te ako želi da do diskriminacije i dođe.
Hvala. Otvaram raspravu. Gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Ova odredba mada na prvi pogled se čini logičnom, ovaj amandman uvelike će otežati dokazivanje diskriminacije. Ja mislim da će sudovi imati jako težak posao u dokazivanju diskriminacije jer jednostavno dokazivati ne samo namjeru nego i svijest o namjeri to mora društvo psihologa i društvo sociologa i filozofa zajedno ne bi bili dovoljni da to dokazuju. Hvala.
Hvala. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Antičević-Marinović. Izvolite.
Pa ovaj amandman ne može opstati iz nomotehničkog a i iz teoretskog razloga. Poticati s namjerom, dakle sada se traži odnosno predlaže da to poticanje se pojača s namjerom. Poticanje se i ne može drugačije učiniti nego s namjerom. Inače se radi o nehaju i nekakvom zadesu i slučaju. To svi moramo znati jel', to su, to je abeceda i, i o tome govori i Zakon o prekršajima. Evo imate takve slučajeve u kaznenom, a možete vidjeti dakle poticati nekoga nije moguće bez namjere. A ako vi to znate molim vas jedan slučaj. Pa da možda obogatimo teoriju. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Dajem amandman na glasovanje. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj je amandman prihvaćen većinom glasova; 74 glasa za, 40 protiv i 3 suzdržana. Molimo amandman 3. Vlade.
U članku 9., stavku 2. točka 5. mijenja se i glasi: «Pri zasnivanju radnog odnosa uključenje u članstvo te u djelovanju koje je u skladu sa naukom i poslanjem crkve i vjerske zajednice upisano je u evidenciju vjerskih zajednica u Republici Hrvatskoj te druge javne i privatne organizacije koje djeluju u skladu sa Ustavom i zakonima ako tako zahtijevaju vjerska doktrina, uvjerenja ili ciljevi.» Dodaje se nova točka 10. koja glasi: «Stavljanje u nepovoljniji položaj pri uređenju prava i obaveze iz obiteljskog odnosa kada je to određeno zakonom, a osobito u cilju zaštite prava interesa djece što mora biti opravdano legitimnom svrhom, zaštitom javnog morala kao i pogodovanju braka u skladu sa odredbama Obiteljskog zakona. Stavak 3. mijenja se i glasi: «Svi izuzeci iz stavka 2. ovog članka trebaju se tumačiti razmjerno cilju i svrsi zbog kojih su određeni.» Ovim amandmanima se crkvama i vjerskim zajednicama upisanim u evidenciju vjerskih zajednica u Republici Hrvatskoj te drugim javnim i privatnim organizacijama koje djeluju u skladu sa Ustavom i zakonima omogućuje slobodno i nesmetano zastupanje svojih doktrina, poslanja, uvjerenja ili ciljeva. Također ovim se amandmanom jasno definira na koji će se način izuzeci od diskriminacije tumačiti u praksi.
Hvala. Otvaram raspravu. Gospodin zastupnik Šime Lučin, izvolite, u ime Kluba SDP-a.
Hvala lijepa. Interesira me zapravo obzirom da uvodimo novu praksu da u zakon unosimo složenicu ili sintagmu kako hoćete «javni moral». Interesira me što predlagač misli pod tim što je to javni, što je to javni moral? I što je to u skladu i što to nije u skladu sa javnim moralom? Ne bih sad ulazio u teoritiziranje i pokušao nekoliko definicija javnog morala ili morala uopće ovdje postaviti, jer bi nas odvelo daleko. I ako mi predlagatelj može odgovoriti obzirom da je u medijima bilo dosta prijepora oko toga da li je ovaj zakon, konkretno ovaj članak usuglašen sa crkvom ili ne, obzirom da s jedne strane smo dobivali informacije da je usuglašen a s druge ne interesira me što je zapravo s tim i interesira me zapravo otkad je predlagatelj uveo praksu da usaglašava zakone sa jednom vjerskom institucijom. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje ovaj amandman. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj treći amandman Vlade je prihvaćen većinom glasova 82 glasa za, 20 protiv i 13 suzdržani. Amandman 4. Vlade.
U članku 15. stavak 1. mijenja se i glasi: “Pučki pravobranitelj pri izradi redovitih izvješća, mišljenja i preporuka o pojavama diskriminacije konzultirat će socijalne partnere i organizacije civilnog društva koja se bavi zaštitom i promicanjem ljudskih prava, organizacija koja se bavi zaštitom prava skupina izloženih visokom riziku diskriminacije, crkve i vjerske organizacije upisane u evidenciju vjerskih zajednica u Republici Hrvatskoj temeljem Zakona o pravnom položaju vjerskih zajednica, te Savjet za nacionalne manjine. Pučki pravobranitelj znači ovim će, prilikom izrade će redovita izvješća uvažavati mišljenja i preporuke o pojmu diskriminacije i konzultirat će crkvu i vjerske organizacije uposlene u evidenciju vjerskih zajednica u Republici Hrvatskoj.
Hvala. Otvaram raspravu. Gospođa zastupnica Gordana Sobol u ime Kluba SDP-a. Izvolite.
Ja moram kazati da mi se čini u stvari da je i ovo jedan od presedana. Kad su u pitanju sastavljanje, odnosno kad su u pitanju naši zakoni, kad je u pitanju slaganje izvješća od strane pravobranitelja. I u biti ja bih rekla da se na ovaj način omogućava u stvari crkvenim institucijama da se upliću u sve veći broj pitanja u ovoj zemlji. Mi im dajemo taj legitimitet, jer obvezujemo pučkog pravobranitelja da po ovom zakonu traži mišljenja, konzultira se sa vjerskim zajednicama.
Hvala. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje 4. amandman Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat? Ovaj amandman je prihvaćen većinom glasova, 77 glasova za, 39 protiv i 3 suzdržana. Pregled ostalih podnesenih amandmana podijeljeno vam je na klupe i molim sada da se očitujemo o ovim amandmanima. Predstavnik Vlade. Odbora za zakonodavstvo, prvi amandman.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Drugi amandman zastupnika HDZ-a je povučen. Treći amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Četvrti, također Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio. Peto Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Šesti Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Sedmi Odbora za ravnopravnost spolova.
Vlada djelomično prihvaća, jer se u zakonu koristi izraz pravne osobe s javnim ovlastima, pa sukladno tome prihvaćamo navedeni amandman na način da se u članku 8. u uvodnoj rečenici riječi: “tijela s javnim“ zamijeni riječima “pravne osobe s javnim“, a slijedom amandmana Odbora za zakonodavstvo Hrvatskog sabora.
Molim odbor. Povlači odbor i prihvaća u ovom izričaju. Hvala lijepo. Postaje sastavni dio prijedloga. Osmi Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Odbora za zakonodavstvo, deveti.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 10. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni dio. 11. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio. 12. Odbora za ravnopravnost spolova.
Ovdje je znači Vlada stala na stajalište da se ovaj amandman djelomično prihvaća i predlagatelj smatra da evidencije iskazane po spolu objektivno ne mogu voditi navedena tijela iz članka 14., pa stoga smatramo da evidencije po spolu mogu voditi samo pučki pravobranitelji ili posebni pravobranitelji. Stoga se prihvaća navedeni amandman na način, da se u članku 14. doda novi stavak 4. koji glasi: “Pučki pravobranitelj i posebni pravobranitelji dužni su sve evidencije o slučajevima diskriminacije iz njihove nadležnosti iskazati po spolu.“
Hvala. Dakle, amandman je odbora povučen, a prihvaćena je formulacija koju predlaže Vlada. Hvala. 13. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 14. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Odbora za zakonodavstvo, 15.
Vlada prihvaća.
Također postaje sastavni dio prijedloga. 16. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, 17. amandman.
Vlada također prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 18. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 19. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 20. Odbora za ravnopravnost spolova.
Ovaj se amandman, znači Vlada, ovaj se amandman djelomično prihvaća. Vlada znači djelomično prihvaća. U zakonu se koristi izraz, znači ista je stipulacija pravne osobe s javnim ovlastima, pa sukladno tome prihvaćamo navedeni amandman na način da se u članku 25. stavku 2. iza riječi: “državnom tijelu“ stavi zarez i dodaju riječi: “pravnoj osobi s javnim ovlastima.“
Ovo je prihvaćeno od strane odbora, dakle u ovom izričaju. Hvala. 21. Odbora za ravnopravnost spolova.
Ovaj se amandman također djelomično prihvaća, jer se u zakonu koristi izraz pravne osobe s javnim ovlastima, pa sukladno tome prihvaćamo navedeni amandman na način da se u članku 26. iza riječi: “državno tijelo“ stavi zarez i dodaju riječi “pravne osobe s javnim ovlastima“.
Jel prihvaćeno? Da. Odbor je prihvatio ovu formulaciju, dakle povlači svoj tekst amandmana. 22. Odbora za ravnopravnost spolova također.
Ovdje je isti slučaj. Vlada djelomično prihvaća, jer se u zakonu koristi kao što sam rekao izraz pravne osobe s javnim ovlastima, pa sukladno tome prihvaćamo navedeni amandman da se u članku 28. stavku 4. iza riječi: “državno tijelo“ stavi zarez i dodaju riječi “pravnoj osobi s javnim ovlastima“.
Prihvaćeno od strane Odbora za ravnopravnost spolova u ovom izričaju koji je iznio predstavnik Vlade. 23. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga. Sad molim, dajem ovaj zakon, organski zakon i treba ga donijeti sa natpolovičnom većinom većine zastupnika. Dakle, 77 glasova. I dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o suzbijanju diskriminacije. Molim uključimo se i glasujmo. Molim rezultat. Zakon je prihvaćen sa 117 glasova za, 1 glasom suzdržanim i 1 protiv. Klub zastupnik HSS-a predložio je sljedeći zaključak: zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da nakon tri mjeseca primjene ovoga Zakona dostavi izvješće Hrvatskom saboru o njegovim učincima, te da se na temelju istog po potrebi izvrše izmjene i dopune pojedinih članaka. Dajem na glasovanje predloženi zaključak. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj zaključak Kluba zastupnika HSS-a je prihvaćen 87 glasova za, 24 protiv i 4 suzdržana.