Bon dia, diputats, diputades. Comencem..., reprenem –més ben dit– la sessió. I fem la sessió de control, per tant, amb les preguntes amb resposta oral al Govern. Abans de substanciar-les, però, deixin-me dir que, com saben els grups parlamentaris, es va proposar, a demanda del Govern, canviar d'ordre una pregunta. Per tant, que en primer lloc es fes la que estava prevista en el lloc catorzè a l'ordre del dia. Sé que n'estan informats i que hi ha el vistiplau del conjunt dels grups i subgrups parlamentaris. [[Pregunta al Govern sobre el Pla estratègic de serveis socials 2020-2024]] [[310-00448/12]] Per tant, començaríem amb la pregunta número 14, que és sobre el Pla estratègic de serveis socials 2020-2024, que formula la diputada senyora Marta Vilalta, en nom del Grup Parlamentari Republicà. Quan vulgui, diputada.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia, conseller Homrani. Amb tota probabilitat, aquesta és l'última meva intervenció al Ple del Parlament aquesta legislatura i m'honora poder-ho fer preguntant i parlant sobre el Pla estratègic de serveis socials de Catalunya per a l'any 2020-2024. Un pla que no és un recull només de bones intencions posades negre sobre blanc, sinó que és un canvi de paradigma pel que fa als serveis socials del nostre país. Una aposta clara i ferma per enfortir aquest pilar social de l'estat del benestar, tan feble com ha estat fins ara, i poder-lo equiparar als sistemes de salut i al sistema d'educació. Amb un objectiu clar: apropar els serveis a les persones i adaptar-lo a les necessitats que té la ciutadania, al llarg de les diverses etapes de la vida. M'honora, deia, poder parlar en aquesta última intervenció al Ple del Parlament aquesta legislatura, fent allò que hem vingut a fer la gent republicana en aquest Parlament. És a dir, ajudar la gent, transformar la realitat, enfortir l'estat del benestar. I aquest pla, conseller, n'és un exemple. Servir la padrina Montserrat, que és dependent, i ara veu com s'incrementaran els serveis d'atenció domiciliària, o s'integraran els serveis socials i sanitari. Ajudar el Josep i el seu fill, que són usuaris del Servei d'Atenció a la Infància i a l'Adolescència, perquè pugui créixer amb les mateixes igualtats d'oportunitats. O acompanyar i donar eines a la Sílvia, que és jove i massa precària, però fa de voluntària a nivell comunitari, perquè vol canviar el món. També al Miquel, que no ho hauria pensat mai, però que la crisi pandèmica i els ERTOs –per cert, no cobrats per la ineficiència de l'Estat– l'ha abocat a una situació de pobresa sobrevinguda. I a la família del Moha, que malda per un habitatge digne, com tantes altres famílies al nostre país. I més, en aquest context actual. Un pla de serveis socials per a tots i per a totes. Així que aprofito aquests últims segons que em queden per donar-li les gràcies. Gràcies a tots els que han fet possible aquest pla estratègic de serveis socials; a aquells que han participat en el procés de participació i consulta; evidentment, a les entitats, als col·legis professionals, als agents del sector; també als grups parlamentaris d'aquesta cambra, que dimecres passat vam aprovar per unanimitat el pla. I també, evidentment, a la gent del departament, a l'equip del Govern que vostè lidera; gràcies, conseller; gràcies als secretaris Marta Cassany i Cesc Iglesias, a la directora Meritxell Benedí i a la Judit Calveras. I és clar, a qui va començar amb l'impuls d'aquest pla, a la consellera Bassa, que avui deu estar somrient satisfeta de veure com ajudem la gent, com posem les bases per enfortir el sistema de serveis socials. I somriurà malgrat la situació d'injustícia absurda i la repressió que viu i que pateix, i que fa que les persones com ella estiguin a la presó.
Diputada, ha acabat el seu temps...
Però som aquí per ajudar la gent. Gràcies.
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani, endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, conseller, diputats i diputada. Diputada, jo començaré agraint la feina de tothom. El Pla estratègic de serveis socials no és un pla estratègic del Govern de la Generalitat; és un pla estratègic de tots i de totes. I crec que és el primer element que hem de ficar en valor, la capacitat d'acordar-ho amb tots i totes. I també un reconeixement a tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra, perquè aquest treball d'acord entre tots i totes va acabar amb la seva visualització en el Parlament, a la comissió, amb la seva aprovació per unanimitat. S'ha fet un treball molt intens, acordant amb els ens locals, acordant amb el tercer sector, acordant amb els agents socials i econòmics, acordant amb els col·legis professionals, acordant amb les persones i les seves famílies, que també ho hem incorporat en la mirada global. I què farem? Un canvi de paradigma. Superar l'actual paradigma i anar cap a un paradigma proactiu i preventiu, que situï un referent en l'àmbit dels serveis socials per a tots els ciutadans i les ciutadanes d'aquest país. Una entrada, trencant la dicotomia entre els serveis socials bàsics i els serveis socials especialitzats; un acompanyament, i també, incorporar una idea, que crec que és molt important que la diguem en veu alta: tots i totes –també els que esteu en aquesta cambra– hem passat, estem passant o passarem pel sistema català dels serveis socials. I això és molt important que ho incorporem, que ho incorporem en la mirada universal, que és la mirada que hem de tenir als pilars de l'estat del benestar. Una mirada que comporta una mirada llarga. Perquè, en aquest moment, que hem de donar resposta a una situació molt i molt complexa, des d'una mirada pal·liativa, alhora, era absolutament necessari i és absolutament necessari tenir aquesta mirada llarga, que és el que dona el pla estratègic. Amb molts compromisos; i es compliran, perquè feia molts anys que aquest país necessitava un pla estratègic i el tenim; el tenim per unanimitat, amb mirades molt diverses, però amb capacitat d'acordar. I això, en aquest moment, és també un missatge que crec que la ciutadania agraeix.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre l'estat de la natura a Catalunya]] [[310-00442/12]] La següent pregunta és sobre l'estat de la natura a Catalunya i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Imma Gallardo.
Conseller, la setmana passada es va presentar l'informe l'Estat de la natura i la biodiversitat a Catalunya 2020; un informe de referència per a tota aquella persona interessada en el medi natural. La redacció d'aquest informe, basat en dades científiques, ha comptat amb un equip de treball compost per experts, amb una trajectòria científica sòlida i també amb la col·laboració de més de quaranta entitats de recerca i persones voluntàries, entre d'altres. En la seva redacció s'ha fet servir un indicador global utilitzat per les Nacions Unides per fer el seguiment de la biodiversitat del planeta, l'anomenat «Living Planet Index. Per tant, estem davant d'un informe seriós i ambiciós, que cal prendre com a referència. A més a més, s'ha finalitzat la seva redacció en un context excepcional, d'emergència sanitària, però també d'emergència climàtica; una emergència climàtica molt lligada a aquesta pèrdua de biodiversitat i medi natural. Des de Junts per Catalunya, coincidim que és més necessari que mai continuar impulsant polítiques fermes i decisives en aquesta matèria. Si desgranem l'informe, constatem que 173 espècies considerades en risc d'extinció al planeta viuen al nostre territori. Alhora, n'acollim 245 i 99 hàbitats d'interès comunitari. Les dades de seguiment a llarg termini, posen en evidència que se n'han perdut, de mitjana, un 25 per cent; un de cada quatre individus de les poblacions de vertebrats i d'invertebrats, els darrers divuit anys. I tot i aquesta pèrdua de biodiversitat, constatem que no és igual en un ambient que en un altre: s'enfila fins a més del 50 per cent per a les espècies animals que viuen en rius, llacs i aiguamolls, el 34 per cent dels d'ambients agrícoles i prats i al 12 per cent de boscos i matollars. Són unes dades contundents, davant les quals no ens podem quedar indiferents i que assenyalen que hem de contrarestar i compensar la pèrdua d'hàbitats. Són resultats que interpel·len les polítiques de conservació, però també les polítiques sectorials que major influència tenen sobre els factors abans exposats. No ens podem quedar de braços creuats davant la pèrdua d'animals, i, en definitiva, davant la pèrdua de la biodiversitat en el territori català. La riquesa en biodiversitat del nostre país és molt gran i és tasca de tots garantir-ne la conservació. He estat molt honorada de ser diputada. I més que la darrera pregunta, la meva darrera intervenció sigui per parlar de la natura. Conseller, quines polítiques per protegir la biodiversitat i el medi natural han aplicat o tenen previst aplicar per protegir la biodiversitat i el medi natural del nostre país i, alhora, frenar i revertir els resultats negatius de l'informe l'Estat de la natura i la biodiversitat de Catalunya 2020? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputades, diputats. Senyora diputada, la veritat és que és un veritable honor que una dona pallaresa, també vinculada a la política municipal, em faci aquesta darrera pregunta oral, aquesta darrera ocasió que tinc d'adreçar-me al plenari en aquesta legislatura, i, precisament, parlant de l'estat de la natura. Perquè vostè sap –i ho hem comentat en moltes ocasions– que semblava, doncs, també molt difícil poder concertar polítiques que combinessin bé el món rural, el món forestal, el món de les comarques del Pirineu, amb aquesta visió, a la força, d'establir criteris comuns en matèria legislativa i amb programa d'acció de govern que de vegades estan fets des del món urbà. I aquest diàleg rural-urbà, doncs, no ha sigut fàcil de tirar endavant en aquesta legislatura, però ho hem aconseguit. Ho hem aconseguit a base de, evidentment, doncs, d'acció del Parlament i també d'acció de govern. I jo em vull remuntar un moment a la compareixença que va fer el conseller legítim de Territori i Sostenibilitat, l'amic Josep Rull, l'1 de març del 2017, quan va establir el que són les bases de l'estratègia de conservació del medi natural i preservació de la diversitat, que hem estat desenvolupant al llarg d'aquesta legislatura. En aquella compareixença, el conseller Rull va marcar aquesta estratègia. I en aquesta legislatura, efectivament, l'hem poguda anar desenvolupant. L'hem desenvolupat, primer, amb la pròpia estratègia del medi natural i la biodiversitat. Una estratègia, doncs, que té un conjunt de línies d'acció, d'objectius que estem complint. També amb el que ha estat la creació de l'Agència de la Natura –i torno a referir-me, i vostè ho coneix perfectament, al difícil que ha estat poder disposar d'aquesta potent eina per fer millors polítiques ambientals–, i també, doncs, al que serà la benzina que ha de nodrir aquesta agència, que és la utilització de l'impost del CO2, en la seva vessant del fons del medi natural, que servirà, efectivament, per fer aquestes millors polítiques ambientals. Però, sobretot, tot això ho hem de fer des de la base científica d'aquest informe al que vostè feia referència. Xifres, xifres que no són exclusives de Catalunya, són xifres preocupants respecte la preservació de la biodiversitat, que afecten tot el món, especialment Europa, especialment el món més industrialitzat, però que nosaltres hem de, també, tenir molt en compte per poder desenvolupar aquestes millors polítiques. Moltes gràcies, senyora diputada.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el dret a l'avortament]] [[310-00449/12]] La següent pregunta és sobre el dret a l'avortament i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez. Endavant.
Bon dia, consellera. Donem per fet que a Catalunya, avortar és un dret garantit. Com a màxima responsable de Salut a Catalunya, pot afirmar que l'avortament està garantit per a totes les dones de forma lliure, gratuïta i en igualtat territorial?
Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, doncs, bé, com vostè bé ha dit, a Catalunya podem afirmar que l'accés gratuït al dret a la salut, com l'accés gratuït..., que això inclou els drets de salut sexual i reproductiva i, evidentment, inclou la interrupció voluntària de l'embaràs, està garantit. Altra cosa és començar amb un desplegament per garantir també, a banda de l'accés, que és el primer i el més rellevant i el que hem de fer, a més a més, per la llei de què ens hem dotat, també, com a diputats i diputades, amb el compromís, el desplegament d'aquest accés.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Consellera, sap perfectament que el dret i l'accés a l'avortament en equitat territorial no està garantit. I això és un problema. Agrairia que, com a màxima responsable de salut, primer que acceptés, sense subterfugis ni eufemismes, aquesta vulneració d'un dret fonamental de les dones. No garantir el dret a la interrupció voluntària de l'embaràs és no garantir els drets humans. Així de senzill. La pandèmia ens ha posat sobre la taula la necessitat de preguntar-nos què és prescindible i què no. I s'ha de dir que a Catalunya, la interrupció voluntària de l'embaràs, obrint totes les vies telemàtiques, es va garantir, però la pandèmia també ha accentuat la desigualtat territorial pel que fa a l'accés a l'avortament. Avui, a Lleida i al Pirineu, les dones no poden avortar en igualtat de condicions que les dones de Barcelona. Una dona de la Seu d'Urgell, amb deu setmanes d'embaràs, que vulgui un avortament quirúrgic, no el pot efectuar. I això també passa a les comarques de la Catalunya Central. A l'Hospital Sant Joan de Déu de la Fundació Althaia, un hospital de referència per a 200.000 persones, les dones del Bages, del Moianès i del Solsonès no tenen les mateixes igualtats de condicions que una dona d'una altra zona del país. I al cap i a la fi, estem al cap del carrer, cada vegada que externalitzen els serveis públics perdem drets. I aquesta és una de les nefastes conseqüències del nostre sistema sanitari de concertació publicoprivada, ja que bona part dels concerts els tenim amb l'Església. Nosaltres posem els diners i ells hi posen les condicions. I, consellera, l'hi tornem a preguntar: què farà per solucionar aquesta qüestió? Perquè, si una dona de la Seu d'Urgell no pot avortar en igualtat de condicions, el dret a l'avortament no està garantit. Si una dona de Manresa no pot avortar en igualtat de condicions; el dret a l'avortament no està garantit. I, com li hem dit moltes vegades, si una dona migrada sense targeta sanitària no pot accedir al seu dret a avortar lliurement i gratuïtament, l'avortament no està garantit. No reconèixer-ho és tenir una visió classista, centralista i racista de la sanitat pública.
Per respondre de nou, té la paraula la consellera de Salut.
Gràcies, president. Doncs bé, vostè diu una cosa a la primera intervenció i en diu una altra a la segona. El dret i l'accés gratuït a l'avortament a Catalunya estan garantits. Vostè em parla d'igualtat de condicions. I sap què hem fet nosaltres? Precisament perquè volem un sistema no només universal, sinó també amb la màxima equitat territorial, social i de gènere, què hem fet? Doncs poder posar l'accés a l'IVE farmacològica a tot el Pirineu i l'Aran. Aquesta és una de les coses que hem fet en aquesta legislatura. Segona, trobar solució per Lleida. Perquè és cert que les persones que havien d'accedir a interrupció voluntària d'embaràs quirúrgica s'havien de desplaçar o a Girona, o a Tarragona, o a Barcelona. Trobar aquest accés a Lleida, en el territori, millorant aquesta equitat territorial. Però, evidentment, l'accés hi és. I sap què hem fet també en temps de pandèmia, on la llei marca explícitament que la primera visita ha de ser presencial, de la petició de la interrupció voluntària d'embaràs? Doncs accedir a visites telemàtiques, fer el canvi normatiu. I ho vam fer ja el mes d'abril, en un context de confinament total. Precisament –precisament–, perquè al cap del carrer està garantir a les dones els seus drets sexuals i reproductius, i això inclou la interrupció voluntària de l'embaràs. Això és el que hem fet al Pirineu. Això és el que hem fet a Lleida. Això és el que hem fet en aquest accés a la primera visita. I no pararem de millorar aquest desplegament amb l'accés. I ho torno a repetir una vegada més, perquè això és important: qualsevol dona migrada –amb papers, sense papers, el que sigui–, tothom, en aquest país, ha de tenir accés a la interrupció voluntària d'embaràs. I, si hi ha algun cas que no és així, com ens ho fan arribar en algun moment algunes associacions, amb traves que s'han trobat, hi posem solució perquè és la nostra responsabilitat.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre els incompliments dels acords del Parlament en matèria de salut]] [[310-00443/12]] La següent pregunta és sobre els incompliments dels acords del Parlament en matèria de salut. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp.
President, bon dia. Consellera, dijous passat teníem prevista la compareixença del gerent del SEM a la Comissió de Salut. La seva incompareixença va deixar molts dubtes a l'aire; per exemple, per què no ha complert l'acord del Parlament de fer el SEM servei essencial. L'altre és per què el gerent del SEM, si és el que va firmar el contracte, no li ha proposat encara una alternativa al contracte de Ferroser per al sistema actual de rastreig; una alternativa que funcioni i que bàsicament sigui el menys gravosa possible per la ciutadania; una alternativa, consellera, que els permetés a vostè, al vicepresident i a la consellera de Presidència honorar els seus compromisos públics de rescindir aquest contracte i de pas donés compliment als tres acords presos per aquest Parlament. Perquè suposo, consellera, que això és el que vostè vol: revertir el contracte i complir els acords del Parlament. I això és el que li preguntem.
Per respondre, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. Doncs, evidentment, aquest Parlament pren acords, i nosaltres tenim la responsabilitat sempre de mirar..., i, per tant, de mirar com els fem possibles. Em sembla que la seva pregunta té una part de desconeixement profund de com funciona l'Administració pública o de voler desconèixer –que encara és pitjor– on hem estat absolutament aquests mesos de pandèmia i tota la tasca que hem fet, referit a aquest tema i referit a tots els temes que tenen a veure amb la pandèmia, amb una millora constant dels circuits de rastreig, amb quatre programes de salut pública, precisament per enfortir això. Compareixences a aquest Parlament. Ho sap perfectament, diputada. Hem comparegut. Avui torno a comparèixer per explicar també i continuar explicant la gestió de la Covid. Compareixences públiques. I compareixences amb les diputades de la Comissió de Salut, que fem quinzenalment entre jo, tot el meu equip de Salut, i que, per tant, han pogut preguntar, resoldre dubtes i fer tot allò. Per tant, no parli mai d'incompareixences per part del Departament de Salut i d'aquest Govern.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
No, consellera, no és desconeixement, és respecte al Parlament: 32.639.000 euros és el que han cobrat Ferrovial i Ferroser des del mes d'abril. Això correspon a la pròrroga, a la modificació i a l'escreix de trucades del contracte inicial. I això sol són 15 milions més als 17,7 milions d'euros de Ferroser, que, sabent que és una empresa dedicada a la neteja, per tant, el primer, el primer objectiu, que és el de l'expertesa, no el complia. Tot això, des del primer contracte..., són 50 milions els que han anat a Ferrovial i afiliades. I el que jo li pregunto és què n'ha sortit de tot això. Un 061 col·lapsat, que continua no sent gratuït a pesar de l'acord del Parlament –que crec que fins i tot d'això s'ha disculpat la consellera Budó–; un sistema de rastreig que els mateixos rastrejadors diuen que no funciona, que arriben tard perquè el sistema informàtic no funciona i que truquen a la gent quan ja fa un mes que estan confinades. I, com que, ja li deia, anem d'incompliments i en portem uns quants, m'agradaria saber què ha passat amb l'auditoria que es va aprovar que presentarien sobre la despesa realitzada en salut sota l'estat d'alarma, entre altres coses. I també l'auditoria sobre el que s'ha pagat al sector privat. Miri, jo vull acabar amb les paraules del director de l'Oficina Antifrau: «La major part de les contractacions fetes pel Govern durant la pandèmia han recaigut en grans corporacions. Ens ho hem de mirar, perquè aquí està passant alguna cosa. I vull aprofitar els dotze segons que em queden, ja que serà la meva darrera intervenció en aquesta legislatura, per desitjar-los a tots i a totes un bon any de canvi. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Gràcies, president. Aquí el que passa, diputada, és que estem gestionant una pandèmia, una pandèmia mundial, on hem hagut de construir tots aquests circuits que no existien abans i que, evidentment, els hem fet de zero. I això no inclou només un sol contracte; això inclou els quatre programes de salut pública per aquest circuit de rastreig, això inclou gairebé tres mil persones dedicades a fer un seguiment i control d'aquesta epidèmia; això inclou un circuit on intervenen diferents actors amb diferents perfils des de salut pública, des de vigilància epidemiològica, des de l'atenció primària i també a través del call center. Jo em pensava que, si vostè volia parlar d'incompliments i volia respectar aquest Parlament, també parlaria dels incompliments del que ha decidit aquest Parlament respecte al finançament de la sanitat, al finançament del sistema públic de salut de Catalunya, o també del finançament de la Llei de dependència –de la Llei de dependència–, que hauríem partit d'unes condicions molt diferents per entomar aquesta pandèmia. On és aquell 50 per cent que ha de finançar l'Estat de la Llei de dependència? Estem a un 17 per cent, diputada, estem a un 17 per cent. I m'agradaria que aquests esforços els dediqués, evidentment, pels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, pels avis i àvies, per la gent que té dret a la salut en el nostre país, doncs, a donar aquest suport.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de seguretat ciutadana arran de l'incendi de la nau de Badalona]] [[310-00446/12]] La següent pregunta és sobre les polítiques de seguretat ciutadana arran de l'incendi de la nau de Badalona. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Matías Alonso. Endavant.
Gràcies, president. La pregunta té relació amb la tragèdia patida per un grup d'immigrants sense llar al barri badaloní de Gorg. Quines són les conseqüències que el Govern de la Generalitat n'extreu, d'aquesta tragèdia?
Per respondre la pregunta té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Sàmper. Endavant.
Gràcies, president. En primer lloc, manifestar-li que, després del desgraciat incendi que es va produir la setmana passada, el primer que va fer la Generalitat, en concret el primer que va fer el cos de Mossos d'Esquadra, va ser, de forma immediata, contactar amb totes les ABPs de Catalunya per intentar fer un cens més o menys exacte del que eren les naus que poguessin estar en situació similar a tot el territori de Catalunya. Dir-li que no n'hi han, per exemple, al Camp de Tarragona, que no n'hi han a les Terres de l'Ebre, que no n'hi han a Ponent i que tampoc n'hi han a la Catalunya Central, però que sí que a la resta del territori hem trobat un mínim de trenta-set naus que podrien estar en unes circumstàncies similars al que va succeir o a com estava la nau de Badalona. En qualsevol cas, quant a temes pròpiament de seguretat, si vostès replica ara, li contestaré després.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Bé, conseller, aquesta tragèdia era més que previsible, i s'ha gestat a la vista de totes les administracions durant més d'una dècada. Aquesta nau industrial, on malvivien més de cent cinquanta sensesostre, en els darrers temps ha estat també un focus de conflictes de convivència, d'inseguretat i també de conductes delictives. Conseller, aquests recintes ocupats són massa sovint també fonts de conflicte i d'inseguretat ciutadana. Però no vull parlar només de conflictivitat i de delinqüència associada a aquests petits guetos en què es converteixen aquests recintes ocupats. Pel que fa a la immigració irregular, les administracions públiques estan instal·lades en la foto fixa de l'Aquarius: el senyor Torra oferint ports, el senyor Pedro Sánchez apuntant-se el mèrit d'haver salvat el 630 ocupants d'aquell vaixell en el seu últim llibre apòcrif... Aquesta terrible tragèdia no és més que un indicador de la realitat de les polítiques d'acollida, política de photocall, basada en fer veure que es fa i no fer res. Això és el que està passant amb la política d'acollida dels immigrants irregulars. Moltes paraules i molt desentendre's del dia a dia que han de patir i que, de vegades, com és el cas, els arriba a costar la vida. No val dir que som una terra d'acollida, si els responsables de les administracions públiques només fan servir aquest gravíssim problema humanitari per postureig. No cal buscar culpables. Perquè n'hi ha molts. A Badalona també són culpables l'anterior govern municipal, confluència de la CUP amb Podemos, o a Barcelona, l'activista populista Colau de la mà del PSC. Són les polítiques populistes de curta volada dels partits que, des dels governs locals, autonòmics i central, en lloc de pal·liar aquestes situacions cronifiquen els problemes, i que, en aquest cas i en molts altres casos semblants, l'única cosa que fan és desentendre's de les polítiques socials, que només queden en grans declaracions, i legitimar la precarietat, que és el riu revoltat en què els agrada pescar. Què pensen fer, conseller? Ja n'hi ha prou de grans declaracions. Posin fil a l'agulla i resolguin aquesta problemàtica o pleguin i deixin pas.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller. Endavant.
Gràcies, president. Senyor Matías Alonso, vostè mateix, amb la seva intervenció, ha contestat la meva pregunta. Ha fet manifestació de que es tracta de política d'acollida, ha fet intervenció o manifestació de photocalls de certs polítics, però, en canvi, li fa la pregunta al conseller d'Interior. I el conseller d'Interior només li pot contestar amb el que fa referència a la seguretat. I la seguretat o la intervenció de les forces de seguretat només es pot donar quan hi han conductes delictives. I quan hi han hagut conductes delictives en aquesta nau s'han provocat detencions, per robatoris amb intimidació, per tinença de substàncies estupefaents, que és quan nosaltres podem intervenir. Però el que no pot pretendre vostè és que el conseller d'Interior li contesti sobre qüestions que vostè mateix ha relatat en tot moment que es tractava de temes socials i de polítiques d'acollida. Hi puc estar d'acord, en part. És evident que hi ha una gran carència política respecte del tema pròpiament social, però, l'hi torno a reiterar, jo soc el conseller d'Interior. Com a conseller d'Interior, hem fet el que havíem de fer, que és fer una diagnosi de les naus que tenim a Catalunya en aquestes circumstàncies, per posar-les en coneixement de l'Administració local, de la mateixa Generalitat, que en tinguem el coneixement. Però el Cos de Mossos d'Esquadra només intervindrà quan hi hagi conductes delictives. Miri, per exemple, va haver-hi una intenció per part de l'Ajuntament de Badalona de produir un desnonament en aquesta nau. Evidentment, no es pot fer, perquè és que perquè hi hagi un desnonament ha d'haver-hi primer la denúncia de la part actora, del propietari. I també ens hauríem de posar sobre la taula quina és la responsabilitat dels propietaris d'aquestes naus. Igual que tenim una assegurança per al vehicle, per exemple, quan pot ocasionar...
Conseller, se li ha acabat el temps... [[Pausa.]] [[Pregunta al Govern sobre el balanç de l'acció de Govern]] [[310-00440/12]] La següent pregunta és sobre el balanç de l'acció de govern. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet. Endavant.
Moltes gràcies, president. Consellera Budó, avui, que és l'última sessió de control d'aquesta legislatura, des del nostre grup parlamentari els volem preguntar i a la vegada constatar i compartir el que han sigut aquests tres anys; tres anys que han acabat de la mateixa manera que van començar, que és amb les grapes de la repressió de l'Estat damunt la sobirania del Parlament de Catalunya i, per tant, de la sobirania de les nostres institucions. Es va començar aquesta legislatura impedint la investidura del president Puigdemont i s'ha acabat amb la inhabilitació del president Torra per una pancarta que demanava «Llibertat presos polítics. I entremig hem vist com s'han vulnerat drets i llibertats de representants polítics –del nostre grup parlamentari mateix hi han vuit diputats que no han pogut acabar aquesta legislatura. O quan vam veure un ple d'investidura fallida d'en Jordi Turull perquè a mig ple se'l va posar a la presó perquè no fos investit president de la Generalitat de Catalunya. O com se suspenien drets i llibertats de diputats i de diputades que no podien votar o que se'ls retirava el sou i que no es podien garantir també els drets polítics dels ciutadans que havien fet confiança en la seva representació. Una legislatura que acaba com comença, amb un govern del Partit Popular i el govern més progressista de la història, del PSOE i de Podemos, que actuen de la mateixa manera, amb la fiscalia, que ho mana tot i que fa i continua la repressió davant de presos polítics i davant dels exiliats, com vam veure la setmana passada, quan es retirava el tercer grau i es tornava a la presó la presidenta del Parlament, la presidenta Forcadell, i la consellera Bassa. Però a la vegada, també, una pandèmia, una pandèmia que ens obliga a tots a gestionar amb responsabilitat una situació de crisi econòmica i social sense precedents, en la qual doncs hem d'actuar amb responsabilitat, amb solvència, amb rigor, entenent la prioritat de les persones i entenent que Catalunya necessita tots els recursos que genera Catalunya, que tenim, que se'n van i no tornen, que són recursos necessaris per als hospitals, per a les residències, per a les escoles, per als autònoms i per a totes les persones, que en aquests moments són necessaris els recursos que genera Catalunya, que es quedin a Catalunya. En aquest sentit, consellera, ens agradaria saber quin és el capteniment del Govern davant d'aquesta situació i, a més a més, d'aquests mesos que vindran, en els quals doncs també s'hauran de garantir drets i llibertats des d'un govern en funcions a la Generalitat de Catalunya.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
Gràcies, president. Diputat, doncs començo la meva resposta doncs confirmant el que vostè ens deia, no? Hem començat aquesta legislatura amb el president legítim a l'exili i acabem aquesta legislatura amb el president Torra inhabilitat, i mentrestant afrontem el quart Nadal amb presos polítics i exiliats. Aquesta és la realitat d'aquesta legislatura; aquesta realitat, aquesta dura realitat, aquesta repressió de l'Estat espanyol ens ha acompanyat durant tota aquesta legislatura. I hem hagut d'aprendre a gestionar el país i a fer política alhora que patíem aquesta repressió diària i seguida, sense aturador, per part de l'Estat espanyol. I en aquest sentit, doncs vostè feia la pregunta, no?, doncs quin és el capteniment del Govern, quin és el balanç d'aquesta legislatura. Doncs, malgrat les dificultats amb les que ens hem trobat, i que no han estat poques, jo penso que el balanç d'aquesta legislatura és positiu, perquè hem emprès accions que han millorat la vida quotidiana de les persones del nostre país; hem emprès accions que ens han permès transformacions que fan de Catalunya un país capdavanter i preparat per als nous reptes d'aquest segle XXI i, alhora, també hem avançat en tot allò que són, en matèria de protecció social, els més vulnerables. Alhora, ens hem trobat doncs, malauradament, amb una gestió doncs, com vostè deia, d'una pandèmia que ens ha colpit al llarg de tot aquest any 20 i que, malauradament, continua present entre nosaltres. És una crisi sanitària d'una magnitud que no havíem viscut mai però alhora acompanyada d'una crisi econòmica i social derivada d'aquesta crisi sanitària d'una magnitud que penso que encara no tenim prou quantificada, però que, de ben segur, marcarà les polítiques dels propers anys i de la propera legislatura. Haurem de gestionar el post-Covid, haurem de gestionar aquesta post-crisi sanitària, perquè, per sort, aquest 2021 podrem tenir la vacuna, la vacuna que permetrà doncs aquesta immunitat comunitària necessària per poder erradicar aquest virus, però ens quedarà la pandèmia de la crisi econòmica i social, que haurem de gestionar i haurem de..., és a dir, haurem de fer tots els esforços per tal de capgirar aquesta situació que ens ha deixat la Covid. Però en el mentrestant, i des del Govern de Catalunya –en funcions, com vostè deia–, haurem de garantir en aquests moments, fins que arribin les eleccions i es constitueixi un nou govern, haurem de garantir que el dia a dia de les persones, dels ciutadans i les ciutadanes...
Gràcies...
...d'aquest país continua, i en això està compromès...
...consellera.
...aquest Govern.
Ha esgotat el seu temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre el català a l'era digital]] [[310-00441/12]] La següent pregunta, sobre el català a l'era digital, i la formula en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya la diputada senyora Gemma Geis. Endavant. [[Pausa.]] Ah, endavant, doncs. Teníem apuntat la senyora Geis. Disculpi.
Gràcies, president. Bon dia, conseller. El proppassat dijous dia 10 vostè presentava un projecte rellevant per al país i el que per a nosaltres, els catalans, els que ens en sentim i ho volem ser, és l'alfa i l'omega de la nostra identitat col·lectiva: la llengua, clau de volta en la que se sustenta la nostra manera d'interpretar i expressar el món i alhora, i a mena de d'espill, la forma com ens interpretem, ens interpel·lem i ens expliquem a nosaltres mateixos. El dia 10 presentava l'Aina un projecte d'intel·ligència artificial que té com a objectiu evitar l'extinció digital del català i la seva normalització competitiva enmig d'un món complex i global i, és clar, poc donat al plurilingüisme, i amb un estat, l'espanyol, que l'invisibilitza. Un objectiu d'altíssima responsabilitat que va embolcallat d'una ànima que té la voluntat unívoca i inequívoca de preservar la llengua. I li agraïm aquesta contribució a la preservació de la cultura catalana, li agraïm aquesta aposta per fer possible la pervivència del català a través de la intel·ligència artificial i que d'aquí a un temps tota la ciutadania de Catalunya que ho vulgui tingui una eina útil per interactuar en català dins del món digital. I, per descomptat, li agraïm també que amb aquest instrument es faci un merescudíssim homenatge a qui va ser l'ànima de la normalització lingüística ja a la llunyana dècada dels vuitanta, l'estimada Aina Moll. I avui, que és la meva darrera intervenció en aquest hemicicle, m'honora moltíssim rememorar l'Aina Moll i la seva Norma, que als de la meva generació que vivíem en pobles allunyats de la metròpoli ens va obrir la porta a una joventut amb una llengua sense complexos i en vies de normalització. Ara, l'Aina obrirà, de ben segur, la porta a la normalització digital a les nostres filles. I en aquest sentit li volia preguntar, conseller, si el projecte Aina preservarà la ingent riquesa lingüística que suposen les diferents parles, les varietats dialectals del territori i els registres lingüístics del conjunt dels Països Catalans. Podrem seguir l'evolució del projecte? I un desig: tant de bo que algun dia no llunyà al projecte Aina s'hi pugui incorporar l'altra nostra llengua oficial del Principat, que és l'aranès. I aprofito avui, que és l'últim dia d'intervenció per part meva..., donar les gràcies a tot el personal del Parlament, als assessors i a la seva professionalitat. Ha sigut per a mi un honor, un gran honor i un enorme privilegi ser diputada d'aquesta cambra. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada Macià. I disculpi, eh? [[Aplaudiments.]]
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Puigneró. Endavant.
Gràcies, president. Diputada. Miri, parafrasejant Salvador Espriu, li hauria de dir que l'Aina, doncs, «ha vingut per salvar-nos els mots, també en l'era digital, i no només el català, també les seves variants que es parlen a tot el territori de Catalunya i d'altres llocs de parla catalana, com també ha vingut també per ajudar l'aranès. I ho hem de fer perquè diferents informes ens alerten de la situació, diguéssim, del perill en què pot entrar el català en perill d'extinció digital. Des d'un informe de Metanet, on clarament situa vint llengües europees en aquesta situació, com també el recent informe de Plataforma per la Llengua on ens diu, per exemple, que només el 35 per cent dels ciutadans que habiten en territoris de parla catalana l'utilitzen habitualment; o a Barcelona mateix, a Barcelona ciutat, on només el 20 per cent dels joves la fan servir de forma habitual. I, per tant, escolti, m'enutja molt i m'entristeix i fins i tot dir que m'enfurisma quan a vegades veig en aquest Parlament diputats unionistes, de tots els partits, de molts partits, fent absoluta demagògia amb aquest tema. La veritat és que s'omplen la boca constantment de la Constitució espanyola, de que hem de respectar la Constitució espanyola, eh?, quan ells són els primers que n'haurien de prendre exemple i respectar-la, perquè els vull llegir l'article 3.3 de la seva Constitució espanyola que diu que «la riquesa de les diferents modalitats lingüístiques d'Espanya és un patrimoni cultural que serà objecte d'especial... d'especial, «respecte i protecció. Vostès creuen que és normal que avui, per exemple, puguem veure que parli abans català l'Alexa o Siri que es pugui parlar en el Congrés de Diputats? Creuen que això és respectar la llengua catalana en el si de l'Estat espanyol? Ho creuen de veritat? Jo crec que aquests drets, els nostres drets, no estan sent respectats i ens hi trobem i podem posar com a exemple com al Parlament Europeu els representants espanyols poden utilitzar la seva llengua amb normalitat, per què no es pot fer en el Congrés de Diputats? Per què la senyora Laura Borràs, el senyor Gabriel Rufián no poden utilitzar al Congrés de Diputats la llengua, que és una llengua en aquest cas que hauria de merèixer aquest respecte? Miri, jo soc d'una generació o de la generació del Bola de Drac, de veure...
Conseller, ha acabat el temps. Gràcies. [[Remor de veus.]] Li haig de confessar que es posava interessant, però s'ha acabat el temps. [[Rialles.]] Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre el dèficit previst per al 2020]] [[310-00450/12]] La següent pregunta és sobre el dèficit previst per al 2020 i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid. Endavant.
Bon dia, vicepresident. Des de Catalunya en Comú Podem, volem saber per què ha decidit que el dèficit del 2020 sigui el mateix que el dèficit de l'any 2019, un any que no hi havia crisi sanitària i econòmica. Ens agradaria saber quin és el motiu pel qual la Comunitat Valenciana farà un dèficit del 2 per cent del PIB i Catalunya només del 0,7. Voldríem saber per què, en un moment que hem aconseguit enterrar els pressupostos del PP de Montoro, també amb la seva col·laboració, vostè vol fer de Montoro a Catalunya i, en definitiva, també ens agradaria saber com pot ser que vostès estiguin fent polítiques econòmiques a Catalunya com si no sabessin que les normes d'estabilitat pressupostària i els objectius de dèficit estiguessin suspesos.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, president. Senyor diputat, primer s'equivoca; s'equivoca, perquè el dèficit d'aquest any 2020 serà major que el de l'any 2019 i es situarà entre el 0,7 i el 0,8. Vostès van fent un ritornello, aquella musiqueta que va tornant i que va tornant amb un objectiu clarament electoral, amb un objectiu clarament electoral, que és el d'insinuar que el Govern de Catalunya no fa tot el que està a les seves mans per ajudar els sectors econòmics i socials que estan més damnificats per aquesta crisi i per reforçar els serveis públics. Miri, la raó per la qual el dèficit de la Generalitat de Catalunya serà el que serà aquest i no serà major és perquè no va ser fins al 5 d'octubre que el Govern de l'Estat va suspendre els objectius d'estabilitat pressupostària, malgrat que des del mes d'abril la Unió Europea ho havia decidit. I malgrat que ho havíem estat demanant, demanant i demanant. I no va ser fins al cap del mes d'octubre en què es va decidir això. I vostè coneix perfectament i el seu partit, que fa, per exemple, governa institucions tan importants com l'Ajuntament de Barcelona, saben perfectament que en dos mesos de coll no es pot recuperar el nivell d'execució pressupostària el que no s'ha pogut fer durant tot un any i ho saben perfectament. Ho saben perfectament. Aquest any, la Generalitat de Catalunya tindrà una despesa de 5.000 milions d'euros superior a la de l'any passat. No es quedin només amb una xifra de l'objectiu de dèficit. Mirin la despesa total. I una cosa molt important, la pandèmia no acaba el 31 de desembre ni la pandèmia econòmica ni la sanitària ni la social. I també hi ha una cosa: No serveix de res dir que pots fer el dèficit que vulguis, però no posar els diners per finançar-ho amb caràcter immediat perquè les ajudes han d'arribar immediates, les subvencions han d'arribar immediates i els salaris dels treballadors públics s'han de pagar cada final de mes.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Sap què passa vicepresident? Que no és musiqueta. No són xifres. No són dades. Són persones. Són tècnics de cultura que no poden arribar a final de mes. Són monitors de l'esport que treballen un mes i un altre més no treballen. Són famílies que no poden pagar el lloguer. I vostè em diu coses que hi han altres governs com, per exemple, el Govern del País Valencià que sí que està fent. Per què el Govern valencià fa un dèficit del 2 per cent? Vostè em parla de l'octubre, però és que vostès no han posat ni un euro més, per exemple, per a mesures per pagar el lloguer extraordinàries. Ni un euro més per la garantia de rendes com a mesura extraordinària. El 061 segueix sent de pagament. I realment no hi ha cap ajuda d'impacte real per al món de l'esport i la cultura de volums, que realment sigui una solució per a la gent que realment està patint. Aquesta és la realitat. Miri, vostès fan poc, tard i malament. Ja li dic poc, tard. Vostès van tard i no posi excuses. Miri, vostès estan actuant malament. La prova més evident és que l'única mesura real d'impacte que han fet és amb els autònoms i l'han feta tard, després del desastre del seu conseller fallit de treball. Això és el que vostès han fet. Per tant, sí que es demostra que si hi ha voluntat poden gastar. Miri, l'hi deia l'altre dia el senyor Argimon, i ho va dir molt clar el doctor Argimon: no s'estan aplicant més restriccions, perquè no es volen destinar més recursos. I avui el senyor Argimon ja està dient que estem a la tercera onada. I jo li pregunto: no estan aplicant més restriccions sanitàries perquè volen seguir contenint el dèficit? Si han d'aplicar noves restriccions sanitàries, no caldria tindre un pla ja d'ajudes preparat? O tornaran a fer com van fer en la segona onada? Llavors, jo li dic de veritat: posi la màquina...
Gràcies, diputat.
...de gastar en marxa.
Per respondre, de nou té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
Senyor diputat, vostès, sí, insisteixen en aquest mantra. No vol dir-ne «ritornello? Doncs diguem-ne «mantra. Vostès insisteixen en aquest mantra. La Generalitat no té objectius de dèficit per a aquest any. No en té. L'ordre a tots els departaments és que executin, que executin i que executin. I que la pandèmia no s'acaba el 31 de desembre, que caldrà continuar fent esforços –caldrà continuar fent esforços. I vostè ho coneix perfectament, i ho sap, el que passa és que sembla que ho vulguin amagar. Van tardar mig any –mig any– en aplicar el que deia Europa. I també és responsabilitat seva –també és responsabilitat seva. O no? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] O resulta que això ho tenen externalitzat, vostès? Resulta que Podemos, al Govern de l'Estat, ha externalitzat...
Gràcies, vicepresident...
...la política econòmica...
Se li ha acabat el temps.
...en la ministra Calviño? Resulta que és això? Doncs ara vostès... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
La següent pregunta és al vicepresident del Govern... [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre l'eventual avançament electoral]] [[317-00253/12]] ...i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández. Endavant.
Gracias, presidente. ¿Nos podría valorar las declaraciones del portavoz de su partido, señor Sabrià, sobre el eventual aplazamiento electoral?
Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
La valoració d'aquest Govern és clara. El 14 de febrer hi han eleccions i han d'haver-hi les condicions per poder fer eleccions. I, precisament, en aquest Parlament es va reunir un grup de treball amb els diferents grups parlamentaris i amb el Govern per tal de garantir-ho. Aquesta és la valoració davant de les declaracions del senyor Sabrià, que sempre, com és natural, estic d'acord amb ell.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Muchísimas gracias, presidente. Bien, hace unas semanas la señora Meritxell Budó lanzó por primera vez un globo sonda, aunque era un secreto a voces, de la voluntad de ejercer un aplazamiento de las elecciones sin ni siquiera dar motivos concretos. En ese momento su partido, pues, manifestó cierta indignación: «Que no, que no, que no, que las elecciones serían sí o sí. Es lo que dijeron ustedes. Al cabo de pocos días el señor Sabrià rectificó, lo que demuestra, pues, que, cada vez que Junts per Catalunya les aprieta un poco las tuercas, a ustedes les tiemblan las piernas, tal es el miedo a que les llamen «botiflers, tal es el miedo a que les llaman «traidores. Pero no son momentos ni de ambigüedades ni de evasivas. Estamos a 16 de diciembre y ustedes, como gobierno, tienen la obligación de explicar a los catalanes cómo será la campaña de Navidad y si habrá o no elecciones. Y lo tienen que decir con transparencia, con claridad y sin rodeos de ningún tipo. No pueden tener de rehenes a los catalanes de sus peleas internas, como llevan tres años constantemente haciéndolo. Mire, yo lo único que sé es que en Estados Unidos acaban de hacer unas elecciones con plenas garantías sanitarias. Ellos son una sociedad avanzada, evidentemente, pero se supone que nosotros también lo somos. En consecuencia, les exigimos que expliquen y concreten de manera clara y rotunda las condiciones de un eventual aplazamiento; insisto, sin ambigüedades, con toda la claridad y transparencia, o acabaremos pensando que les tienen ustedes más miedo a las urnas hoy en día que a la propia pandemia. Muchas gracias.
Per respondre, de nou, té la paraula el vicepresident.
Gràcies, president. Suposo que vostè, senyor Fernández, ni ningú del seu partit va assistir en aquesta reunió de treball amb els grups parlamentaris, en la que es va parlar en detall dels criteris; es va parlar dels llindars, claríssimament, a partir dels quals..., s'havien de posar sobre la taula per protecció sanitària arribat el cas. Que treballarem amb tota la nostra força i treballem amb tota la capacitat no d'aquest Govern, sinó dels serveis sanitaris d'aquest país, per no arribar-hi, en el cas que malauradament s'haguessin de posposar eleccions. Miri, jo el que li dic és que el dia 22 jo signaré el decret de convocatòria de les eleccions, com correspon, i que hauran de seguir treballant per garantir les condicions sanitàries no només per a l'activitat electoral del dia 14 de febrer, sinó per a l'activitat dels serveis públics, per a l'activitat social i per a l'activitat econòmica d'aquest país. I aquest és l'objectiu que ens marquem, i aquí és on estem centrats i on estem treballant al cent per cent. Nosaltres no tenim mai por de les urnes. No n'hem tingut mai, de por, de les urnes. Avui fa mil dies que Carme Forcadell està empresonada, i està empresonada per la defensa de les urnes, per la defensa del parlamentarisme, per ser presidenta d'aquest Parlament. I estimem tant les urnes, nosaltres, que no ens fan por de cap de les maneres. Per tant, senyor Fernández, les urnes sempre, sempre, i sobre tot, sobre totes les qüestions, també sobre les que a vostès no els agraden. I acabarem votant un referèndum d'autodeterminació en aquest país. Gràcies.
Gràcies. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre el balanç de l'acció de govern durant la legislatura]] [[317-00256/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Sí; gràcies, president, i bon dia a totes i a tots. Senyor Aragonès, quin és el balanç que fa vostè de l'acció de govern durant aquesta legislatura? Gràcies.
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Doncs, senyora diputada, aquesta ha estat una legislatura marcada en primer lloc per la necessitat, quan es va constituir, d'aixecar el 155, però en què la repressió no ha desaparegut. I el millor exemple és que li estigui jo responent aquesta pregunta i no el president Torra, a causa d'una injusta inhabilitació, doncs, per haver penjat una pancarta que defensava la llibertat dels presos polítics i exiliats, que és una idea que vostè i jo compartim. Per tant, aquesta ha estat una legislatura marcada per la repressió, però també marcada per acords a què hem arribat en aquest Parlament, com l'acord de pressupostos, en el que ha significat..., uns pressupostos que han estat un pas endavant en aquest país, després de molts i molts anys, i que ha estat un element essencial per lluitar també contra la pandèmia. Sense aquests pressupostos haguéssim tingut moltes menys eines. I també és una legislatura, evidentment, marcada per la lluita contra la Covid, una lluita que no acaba i que necessita l'esforç de totes i tots.
Per repreguntar, de nou té la paraula la diputada.
Sí; gràcies. Senyor Aragonès, com vostè diu, ha estat una legislatura anòmala. Bàsicament, jo hi afegiria un motiu més que vostè s'ha deixat. Ha comentat la sentència injusta del Tribunal Suprem i les conseqüències duríssimes de la judicialització del conflicte; ha parlat de la situació de la crisi sanitària, de la Covid; però s'ha deixat la crisi social i econòmica que estem patint amb moltíssima duresa. N'hi havia famílies que no s'havien recuperat de l'anterior crisi i aquesta vegada, doncs, encara ens està colpejant amb més força. Fa tres anys que vostès, juntament amb la CUP, investien el senyor Quim Torra com a president de la Generalitat. Han passat moltíssimes coses, però hi ha hagut algunes constants, i és la manca d'autocrítica d'aquest Govern. Ha estat un govern que s'ha anat barallant de manera permanent –vull recordar que no fa ni un mes vostès s'aixecaven de la taula de negociació de les mesures Covid perquè tenien discrepàncies entre els socis–; un govern que ha anat donant bandades, que ha dit una cosa i la contrària; que no ha buscat aliances ni dins de Catalunya ni fora de Catalunya; només han governat per a la meitat del país. El Govern ha anat d'improvisació en improvisació fins al bloqueig final. I també ha sigut un govern que hem vist centrifugar responsabilitats de manera permanent, i jo crec que aquí el campió de la centrifugació ha sigut el conseller de Treball i Afers Socials, el senyor Chakir El Homrani. El que dic és tan evident que fins i tot gent que donava suport a l'inici a aquest Govern, doncs, ara el valora negativament. I el mateix president Torra ha reconegut que no s'ha avançat ni un mil·límetre en el terreny social, però tampoc en el terreny nacional. I aquí sí que hi estarem d'acord: jo crec que de les poques coses positives que ha tingut aquesta legislatura és un acord pressupostari i poder superar la pròrroga de 2017. En qualsevol cas, ara toca mirar al present i al futur. Ara toca explicar-li a la ciutadania quin és el nostre pla, el pla de cadascú; el nostre poden entendre que toca molts àmbits, però sí que a més tenim un objectiu molt concret de tots els que ens plantegem per a Catalunya, i és que no governen aquells que consideren que mitja Catalunya són colons, i aquest és el senyor Canadell, i que no governen aquells que fan reunions amb l'extrema dreta, com és el senyor Costa.
Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident.
Aquest Govern sempre ha estat treballant per a la totalitat de la ciutadania de Catalunya. Els pressupostos que vam aprovar conjuntament són per a tots els ciutadans de Catalunya, no només per als que pensen d'una determinada manera. I els pressupostos són la màxima expressió de la voluntat política d'un govern i de les seves aliances parlamentàries. Per tant, jo crec que aquí vostè s'ha de revisar aquesta part de l'argumentari, perquè entra en una profunda contradicció. Els mesos que vindran i els anys que vindran seran molt importants per a aquest país. Haurem de fer dues coses alhora, dues coses alhora que requeriran àmplies aliances no només polítiques, sinó també socials. Per una banda, haurem de reconstruir aquest país després d'una pandèmia que encara no hem superat. L'any que ve, si tot va bé sanitàriament, amb tota la vacunació, se'ns immunitzarà com a societat i, per tant, podrem començar la recuperació. Aquesta reconstrucció econòmica i social és imprescindible, i no tornar a construir un país i un model econòmic que perpetuava i incrementava desigualtats, sinó tot el contrari. També haurem d'atendre els efectes en matèria de salut emocional i mental que deixarà la pandèmia, les cicatrius més invisibles, però que persistiran en el temps. I per altra banda, hi haurà d'haver una altra reconstrucció: la de la solució política, la de la solució política al conflicte amb l'Estat espanyol, que continua, que continua en forma de repressió, que és l'única resposta que hi ha hagut ara. I l'alternativa a la repressió és la política, són les solucions polítiques, és el necessari acord, el necessari diàleg, el necessari referèndum, la necessària amnistia i el necessari exercici del dret a l'autodeterminació. I aquest també ha de ser l'objectiu de la propera legislatura.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre el balanç de l'acció de govern durant els darrers tres anys]] [[317-00252/12]] La següent pregunta al vicepresident la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta. Endavant.
Gràcies, senyor president. Honorable vicepresident de la Generalitat, en substitució del president, em disculparà, però és obligada la pregunta en el darrer Ple de la legislatura: quin balanç fa vostè de l'acció de govern en aquests darrers tres anys?
Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern.
Doncs tenint en compte que ha estat un govern que no va poder-se constituir a causa de les ingerències del Tribunal Suprem fins al mes de juny, tenint en compte que ha estat inhabilitat el seu president i que hem estat convivint durant tots aquests tres anys amb una repressió continuada, que va tenir la màxima expressió en la sentència del Tribunal Suprem contra els nostres companys de govern i contra la presidenta del Parlament i líders socials d'Òmnium i de l'ANC, tenint en compte que s'han pogut aprovar uns pressupostos que han significat un pas endavant en els serveis socials i que han permès afrontar la crisi provocada per la pandèmia, que hi ha hagut la recuperació d'inversions en l'àmbit sanitari que havien estat soterrades durant molt de temps, que s'ha arribat a acords en l'àmbit de la funció pública, però en l'avenç també de la renda garantida de ciutadania, que tenim avui més docents que mai, tenim més facultatius i més sanitaris que mai en els serveis públics, que hem recuperat també el suport als ens locals a través del Fons de Cooperació Local, tenint en compte tot això i que hem aconseguit també un bon acord de pressupostos, el balanç és positiu i demanem més força, perquè la propera legislatura el balanç encara pugui ser molt millor.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gràcies, president. Entendrà que el nostre balanç no coincideix amb el seu. Potser vostè ha explicat el que li sembla bé que ha fet el Govern; a nosaltres ens toca explicar el que creiem que no s'ha fet bé o que no s'ha fet. Per començar, quaranta-sis dies sense secretari de Salut Pública enmig d'una pandèmia. Inexplicable. Nosaltres creiem que s'ha procedit a la divisió de la societat, a l'erosió de les institucions, a la pèrdua de temps, energies i oportunitats per al país. Això probablement té a veure amb que l'estratègia fixada pel president Torra era una estratègia de confrontació; el president Torra, que també considerava que el principal obstacle per a la independència era la mateixa autonomia, i això potser podria explicar per què una bona gestió de l'autonomia no hagi estat per a vostès una prioritat. No hi ha hagut pactes amb l'oposició. Vostès ara els ofereix per a més endavant, però no hi ha hagut ni pacte per a la reactivació econòmica ni pacte per a la reconstrucció social ni el pacte de salut al qual vostès s'havien compromès. Seguim essent la comunitat autònoma amb menys inversió social i la que més està trigant en revertir les retallades. Per exemple, en deu anys la despesa de la Generalitat en salut ha baixat un 27 per cent i, per tant, aquesta darrera legislatura no ha servit per revertir aquesta davallada. Un altre exemple, les universitats rebien 1.000 milions d'euros el 2010 i avui en reben 800, un 20 per cent menys. La inversió en educació s'ha reduït en 700 milions d'euros en aquest mateix període, és del 2,8 per cent, de les més baixes d'Europa, lluny del 6 per cent compromès en la Llei d'educació de Catalunya. Som de les regions europees amb més segregació escolar, la quarta comunitat de l'estat en què el nivell de renda familiar més condiciona el rendiment acadèmic. En polítiques industrials, hem passat de 165 milions d'euros el 2010 a 50, enguany. A cultura el 2010 es dedicava al 0,85 per cent del PIB i ara el 0,61. Amb índexs massa alts de pobresa i de pobresa infantil. Estem a la cua en renovables. Nosaltres creiem que hi ha hagut prioritats equivocades, divisió interna i mala gestió, i esperem que el 14 de febrer els ciutadans i les ciutadanes del nostre país considerin que és hora de canviar.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident.
Moltes gràcies, senyor president. Senyor Iceta, eludir la pròpia responsabilitat és un error en el que sempre hem d'evitar caure. Aquest Govern sap i coneix, evidentment, els encerts, però també errors que es poden cometre sempre que estàs obligat a prendre decisions, però també la responsabilitat de totes i tots. Vostè ha mencionat el Pacte Nacional per la Salut, un condicionant indispensable per a aquest Pacte Nacional per la Salut és el seu finançament. El Col·legi de Metges, amb el suport també del Col·legi d'Economistes, xifren aquest finançament en 15.000 milions d'euros anuals. Vostès, en aquest Parlament, han votat en contra, precisament, d'aquest augment de finançament de salut i de fixar aquest increment necessari de 5.000 milions per arribar als 15.000 milions de finançament del sistema sanitari. Per tant, parlem també de responsabilitats. Parlem també de responsabilitats, per exemple, de vostès mateixos en el Govern de l'Estat en tants i tants àmbits. Ha mencionat l'àmbit d'universitats, vostès fan una clara aposta pel CSIC, però els centres de recerca de Catalunya queden oblidats en les seves polítiques universitàries i de recerca. Per tant, tenim molta feina a fer. Evidentment que hi ha molta feina a fer per endavant, però vostès també haurien de fer un examen de responsabilitats. Vostès, en aquest Parlament, han estat sempre pel desacord, per l'oposició permanent i per la manca de col·laboració total, no del Govern, sinó dels ciutadans del país.
Gràcies, vicepresident, ha acabat el temps. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre el balanç de la legislatura i el projecte de futur]] [[317-00255/12]] La següent pregunta al vicepresident la formula en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades, consellers, conselleres, vicepresident. No ha estat una legislatura gens fàcil, va començar amb moltíssimes dificultats, però en cap cas ens hauríem imaginat que podia acabar així. De la repressió acarnissada del 2017, el retorn de les institucions del 155 a la ciutadania, la presó, l'exili, centenars i centenars d'encausats, i finalment l'arribada de la pandèmia, que ens ha pres la vida, literalment en massa casos. Una pandèmia que ha posat el món contra les cordes i que alhora ha tornat a posar una vegada més en qüestió a l'Estat espanyol. Un estat que va començar la primera onada recentralitzant, i la segona... i a la segona se'n renta les mans, i davant d'això un govern al timó sense prou eines per fer-hi front. No només sense les eines d'un estat, sinó que per moments amb un estat en contra una altra vegada. I ara, a les portes d'acabar la legislatura, a les portes del Nadal, amb el risc latent d'un virus que no marxa, ens toca continuar reconstruint. Hem de reconstruir, ajudar de dalt a baix, i fer-ho sempre amb la mirada cap a la república catalana. Només té sentit fer-ho cap a la república catalana. Reconstruir-ho tot, el país, l'independentisme, per fer-ho avançar tot, el país i la independència, i no ho diem per dir, ho diem perquè és l'única sortida per a aquest país. La gestió del mentrestant no és una renúncia política, en cap cas, perquè ajudar la gent no és mai renunciar a res. Ajudes als autònoms, cinc ampliacions d'hospitals, contractacions de personal sanitari i educatiu, reforç del sector públic, la Llei dels lloguers, la Llei contra les discriminacions, la llei Najat i Chakir, la lluita contra les violències contra les dones. I poso exemples recents que ens satisfan malgrat tot, perquè entre els que escupen barbaritats, els que callen còmplices, els que es queden al marge perquè encara no saben què volen ser quan siguin grans, la gestió del mentrestant és una obligació de tot l'independentisme. La mateixa obligació que tenim també de reprendre una estratègia compartida, d'avançar en una solució política i democràtica, d'acabar amb la repressió, de fer possible l'amnistia, d'exercir l'autodeterminació. Aquesta és la nostra proposta, perquè en vindrà una altra de legislatura, i haurem de seguir, per guanyar la Covid, que ho farem, i per guanyar l'Estat, que ho tornarem a fer. Vicepresident, quin balanç en fa de la legislatura i com projecta el futur? I un segon només per al senyor Fernández, que m'ha fet sortir a la sessió de control. Només vaig dir que havia de poder votar tothom, no com a Galícia, on governen vostès.
Per respondre la pregunta, té la paraula del vicepresident del Govern, senyor Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, president. Aquesta ha estat una legislatura, com deia abans, marcada per la repressió en el seu inici amb, doncs, les dificultats per la Constitució del Govern. Vam poder aixecar el 155 i recuperar les regnes de la Generalitat, però també és cert que aquesta repressió ha anat seguint i ha estat marcant durant tota aquesta legislatura. Avui, doncs, no podem tenir responent a aquesta sessió de control al president de la Generalitat, i, malgrat això, aquest Govern ha seguit treballant, ha seguit estant al peu del canó en la defensa dels drets socials, dels drets econòmics i dels drets nacionals dels ciutadans de Catalunya. Aquest any també, i aquesta legislatura, ha vingut marcada, com totes les nostres vides aquest 2020, les de tanta altra gent, i, malauradament, de la gent que ha perdut la vida per la pandèmia de la Covid-19, que ens ha trastocat. Però aquest país ha respost i va ser capaç de doblegar una primera onada, i també ho ha fet amb una segona. Cada vegada amb més eines, cada vegada també salvant més vides, i per això és absolutament necessari que seguim tots, totes i tots, estan, doncs, amb aquesta autodisciplina, amb aquesta responsabilitat cap als nostres veïns i veïnes, cap als nostres familiars, complint estrictament tots les requeriments de les autoritats sanitàries. També, aquesta ha estat la legislatura en què després d'anys, teníem el darrer pressupost de l'any 2017, aquest 2020 es va poder aprovar un pressupost, que va ser una eina imprescindible per tenir una base a partir de la qual també actuar en temps de pandèmia i per posar al dia les polítiques socials i econòmiques. Davant de la pandèmia, aquest Govern ha actuat. Estem parlant de mig centenar de decrets llei en tan sols deu mesos per posar al dia el que són les eines de l'Administració pública, les eines dels serveis públics, per transformar l'Administració i el Govern en la lluita contra la pandèmia. Hem enfortit i hem adaptat el sistema sanitari, el sistema assistencial, les escoles, per protegir la salut de la ciutadania i perquè ningú es quedi enrere. I la propera legislatura ha de ser la legislatura de la reconstrucció i la legislatura també d'avançar cap a la república, perquè la independència és més necessària que mai, i a la independència s'hi arriba a acumulant forces, acumulant legitimitat democràtica, establint aliances fortes, situant també la gestió del mentrestant com un exemple del que ha de ser la gestió de la república que volem construir. La república i la independència només serà si és àmpliament compartida, i aquest és el nostre objectiu i és la nostra estratègia.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la capacitat de governar per a tots els ciutadans i l'autocrítica en la manera de fer-ho]] [[317-00254/12]] La següent pregunta al vicepresident la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Señor Aragonès, un president inhabilitado, un balance pésimo de la pandemia y la misma división entre catalanes. ¿Cree usted que es capaz de gobernar para todos cuando su última propuesta para Cataluña es una amnistía para una decena de condenados? ¿Podemos esperaba alguna autocrítica por su parte?
Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern, senyor Aragonès. Endavant.
Es governa amb generositat, es governa amb responsabilitat i mai amb la venjança. L'amnistia, precisament, és l'eina per solucionar políticament el que és un conflicte polític que mai s'hauria d'haver judicialitzat. És una eina absolutament necessària per obrir les portes d'una solució democràtica al conflicte que estem patint. Nosaltres, senyor Carrizosa, no som els de la venjança. Nosaltres no som els que creiem que els nostres oponents polítics, per moltes diferències que tinguem, per molt a les antípodes que tinguem, hagin d'anar a la presó. Jo defensaré sempre el seu dret a defensar les seves idees, el seu dret a tenir iniciatives polítiques, i com que faré això ho faré també amb el dret dels independentistes a portar les nostres iniciatives polítiques. Per tant, l'amnistia és l'eina de la solució, la seva eina que vostè proposa és la venjança i amb la venjança mai ens hi trobaran perquè la venjança sí que divideix, mai uneix una societat.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Aragonès, la justicia no es venganza y la amnistía puede ser desigualdad. Y yo ya veo que se despide usted sin reconocer sus errores. Su Govern ha sido impermeable a la pandemia y se han perdido vidas y puestos de trabajo. Cuando los catalanes necesitaban sensatez y concordia, ustedes han sembrado la división y nos han avergonzado a todos con más corrupción. En este Pleno de corrupción, que hemos impulsado desde Ciutadans, hemos visto como ha callado tanto Esquerra Republicana como el Partido Socialista, lo cual es la enésima prueba de que ustedes están negociando un tripartito. El señor Iceta le perdona a usted su falta de explicaciones sobre el caso Volhov porque el señor Iceta también tiene que callar con la presunta corrupción de la señora Núria Marín en Hospitalet. ¿Dónde estaba usted el lunes, señor Iceta? ¿Ese tripartito de la omertá es lo que vamos a tener que aguantar los catalanes en el año 2021? Pues no. Mire, el señor Rufián dijo el otro día que Ciutadans es lo peor que le ha pasado a Cataluña. Yo le digo que Ciutadans es lo peor que le ha pasado al nacionalismo y lo mejor que le ha pasado a la Cataluña abierta, integradora y orgullosamente plural. Claro, a ustedes la oposición que les gusta, es la del PSC porque son sus socios preferentes, el Partido Socialista en el Congreso y aquí esperan que lo sea en el Parlament de Cataluña. Por tanto, es normal esa tibieza entre ustedes. Pero mire, nosotros, a diferencia también de ustedes, sí que vinimos aquí a gestionar una autonomía y no para tapar los problemas o la corrupción con la estelada. Y estamos orgullosos de ello y no vamos a parar hasta que todos los catalanes salgan de la crisis. Ustedes solo piensan en el futuro de diez personas condenadas o fugadas y ahora es necesaria una Cataluña para todos. Dejen paso a los que sí que queremos trabajar para todos los catalanes. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou té la paraula el vicepresident.
Gràcies, president. Senyor Carrizosa, quan vostè ve en aquest Parlament i diu que vol governar per a tothom, que vostè és aquesta Catalunya oberta, vol representar la Catalunya oberta, la Catalunya diversa, la Catalunya plural, però alhora vostè està disposat a fer pactes amb l'extrema dreta de Vox, quan vostè ve en aquest Parlament i ens diu tot això i alhora està disposat a anar de bracet en aquest Parlament amb l'extrema dreta la propera legislatura, vostè demostra que clarament el seu discurs el que és un cúmul de cinisme i un cúmul de nacionalisme espanyol extrem. Perquè això és el que vostès han vingut a fer en aquesta legislatura. Vostès en aquesta legislatura han vingut aquí a crispar. Vostès s'han dedicat aquesta legislatura bàsicament a treure pancartetes, a muntar xous en aquest Ple. Quan vostè parla de la degradació de les institucions, la que han fet vostès reiteradament en aquest Ple del Parlament, a coartar la llibertat dels diputats, a fer amenaces des del faristol des del punt de vista penal als diputats i diputades que defensen una ideologia diferent a la seva. Però sap què passa, senyor Carrizosa? Que la ciutadania de Catalunya ja els ha calat. La ciutadania de Catalunya ja els ha calat i han vist que amb un partit que va de bracet amb l'extrema dreta, que defensa la crispació, que el seu negoci electoral és la divisió, amb vostès ja no hi confien. Vostès tenen en aquests moments unes perspectives electorals desastroses. Per això ara intenta barallar-se amb el senyor Iceta, doncs escolti'm, barallin-se amb qui vulgui però davant hi tindran l'independentisme republicà, l'independentisme progressista, l'independentisme rigorós que té molt clar que la defensa del present és la millor eina per aconseguir un futur de llibertat.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre els resultats de l'Estudi de les tendències en matemàtiques i ciències i la situació de l'educació]] [[310-00444/12]] La següent pregunta sobre els resultats de l'Estudi de les tendències en matemàtiques i ciències i la situació en l'educació, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó. Endavant.
Gràcies. Bon dia, president, conseller. Com vostè sap fa unes setmanes publicaven els resultats de l'estudi TIMSS que analitza les competències de l'alumnat de quart de primària en ciències i matemàtiques, i aquests resultats ens deixaven Catalunya per sota de la mitjana de l'OCDE però també de la mitjana espanyola. Volíem saber, conseller, quin és el capteniment del seu Govern respecte a aquests resultats. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Gràcies, president. Diputats i diputades. Diputada, vostè sap que aquest estudi, que és parcial i que està qüestionat per alguns membres de la comunitat educativa internacional, dona resultats entre cometes «positius i resultats entre cometes «negatius al nostre sistema educatiu. Que jo qüestiono tant als que ens dona negatius com al que els dona positius, si no els posem en el context del que és l'estudi i que, en tot cas, quan vostè reformuli, li podré fer aquest plantejament. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula la diputada.
Conseller, nosaltres pensem que els resultats d'aquest estudi no són fruit d'una promoció millor o pitjor, però tampoc són una casualitat. El que estan indicant és que hi ha alguna cosa que falla en el sistema, i realment no ens estranya després d'una dècada perduda on ni el Govern que vostè representa ni els que els han precedit des d'Artur Mas han fet una aposta clara per l'educació. Portem deu anys l'infrafinançament on, com deia abans el senyor Miquel Iceta, han retallat més de 700 milions d'euros en inversió en educació. De retallades no revertides li podria parlar de la sisena hora, però també de les condicions laborals dels docents, de manca d'inversió en el manteniment i construcció del que haurien de ser equipaments de primera, com són les escoles i els instituts públics, i també de retallades en l'oferta pública de formació dels mestres, una oferta cada cop més necessària tenint en compte que anem a aules cada cop més complexes, més diverses, i els professors i professores estan allà moltes vegades sense els recursos necessaris, sense eines o pagant-se la formació de la pròpia butxaca. Portem també massa anys esperant avançar cap a l'escola inclusiva, i vostès ni tan sols han desplegat el Decret de 2017, quan és un tema d'igualtat d'oportunitats; o massa anys parlant de la formació professional i tampoc han impulsat una llei de 2015 ni han creat l'oferta pública suficient, o tampoc han reforçat l'orientació en secundària, quan malauradament tenim unes taxes d'abandonament escolar prematur que gairebé dupliquen la mitjana europea. I deia també el senyor Miquel Iceta: «Dupliquem, som de les regions amb més segregació escolar, on la renda familiar més condiciona aquest rendiment acadèmic. Seguim esperant el decret d'admissió. A Catalunya, l'alumnat pobre repeteix tres vegades més que la mitjana. I, per tant, líders en abandonament escolar, en segregació, però a la cua en inversió educativa. No ens ha d'estranyar que aquests estudis ens donin mals resultats. Conseller, segur que les causes d'aquests resultats són múltiples, però en qualsevol cas creiem que ni el sistema educatiu ni la comunitat educativa mereixen l'abandonament que han patit en els últims anys. I esperem sincerament que la propera legislatura tinguem un govern que de veritat faci una aposta clara per la millora i la modernització del sistema, que garanteixi l'equitat i, a més a més, cregui i treballi per maximitzar l'èxit educatiu i que hi aporti els recursos necessaris. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Bé, veig que vostè ha fet la pregunta per fer l'inici de campanya electoral. Està bé, eh? Vull dir que pot fer el que vulgui, evidentment, que per això és diputada d'aquest Parlament, i el nostre Govern respecta la llibertat dels diputats i les diputades, no com alguns tribunals espanyols o algunes fiscalies. En tot cas, com que vostè ha fet una pregunta, jo no em referiré ara a algunes dades certes que ha donat i a algunes dades falses que ha donat en el seu discurs, que vostè sap quines són certes i quines són les falses. Per tant, no caldrà que l'hi recordi. En tot cas, pel que fa a l'estudi Teens, diverses coses. Primera, és un estudi que es fa a quart de primària, per tant, al mig d'una etapa; al mig d'una etapa que no és igual a tots els llocs d'Europa i, per tant, que no té el mateix desenvolupament curricular. Per això molts estats europeus no la fan, i a l'Estat espanyol només cinc comunitats autònomes la fan. Hi ha una dada molt important, negativa, que és la bretxa de gènere, a casa nostra i a tot Europa; molt important. I hi ha una dada positiva: som dels llocs d'Europa on, segons l'estudi, les diferències econòmiques i d'origen influeixen menys en els resultats. Per tant, segons l'estudi, som dels llocs d'Europa més equitatius. Miri, no em crec això, perquè no ho som, no som malauradament dels llocs europeus més equitatius, però tampoc em crec que siguem dels llocs d'Europa amb resultats pitjors, perquè el mateix motiu que em fa dubtar del resultat positiu de l'estudi em fa dubtar dels resultats negatius. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les subvencions del Departament de la Presidència a la Plataforma per la Llengua]] [[310-00445/12]] La següent pregunta és sobre les subvencions del Departament de la Presidència a la Plataforma per la Llengua, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra. Endavant.
Bon dia. En Cataluña, empiezan a ser frecuentes los acosos a trabajadores y autónomos, normalmente de origen extranjero, por no hablar en catalán. Las últimas semanas se ha acosado a la dependienta de una panadería, a la dependienta de una tienda de ropa y a la dueña de una pizzería. Y desde aquí quiero mostrar todo mi apoyo y el de mi grupo a estas mujeres. Es muy grave que se hayan producido estos ataques, pero todavía es más grave que una entidad archisubvencionada, como Plataforma per la Llengua, haya alentado a esos ataques, como podemos ver en este tuit. Señora consellera, ¿condena usted estos ataques y que Plataforma per la Llengua haya fomentado este boicot, como podemos comprobar en este tuit?
Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa. Endavant.
Gràcies, president, vicepresident, consellera, diputades i diputats. Miri, senyora diputada, com en altres ocasions, i és ben evident, vostès fan preguntes reiterades, sense saber ni quin departament en té la competència, i són preguntes que els hi hem respost tantes vegades que, francament, espero que en la seva segona intervenció ens digui alguna cosa més que li pugui respondre, perquè el que ha dit fins ara, doncs, ho tenen vostès més que ha contestat.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Le repito: la competencia de poder condenar los ataques a trabajadores y autónomos, ¿de qué departamento es? Qué vergüenza que usted no sea capaz de condenar el ataque a mujeres trabajadoras, por defender a sus amigos de Plataforma per la Llengua, que se llevan subvenciones millonarias de los partidos separatistas, pero también de los socialistas y de Podemos. ¿Y qué hacen con el dinero de todos los catalanes? Pues, espiar a los niños en los espacios de los colegios, acosar a trabajadores y autónomos, y ahora también redactar la enmienda de la ley Celaá, que tacha el español y que ha motivado la queja de centenares de escritores de la RAE y de la Academia Norteamericana de la Lengua Española. Qué lástima que los socialistas prefieren ir de la mano de los radicales y no de nuestros intelectuales y académicos. Miren, estamos en una situación de pandemia. Los trabajadores y los autónomos lo están pasando fatal, y muchos negocios o han cerrado o están a punto de cerrar. Y ustedes, en lugar de ayudar a esos negocios, al comercio y a la restauración, le dan el dinero a unos xenófobos que alientan el boicot contra negocios que pueden acabar cerrando. ¿Es que no les da vergüenza darle dinero a gente que provoca boicots contra negocios catalanes? Porque la app de Plataforma per la Llengua es como estas pintadas, pero con wifi, dinero que va a parar a una entidad opaca, que no hace pública sus cuentas en Bruselas, porque es que a lo mejor ese dinero no va a promocionar el catalán, sino a sufragar el alto tren de vida que lleva Puigdemont. Miren, le están haciendo mucho daño al catalán, porque las lenguas tienen dos grandes enemigos: los que las quieren prohibir y los que las quieren imponer. Y ustedes están del lado, como acabamos de ver, de los que la quieren imponer, incluso acosando a mujeres trabajadoras, como hemos visto estos días. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, de nou té la paraula la consellera.
Miri, sap què passa?
Silenci.
Que aquests mantres que vostès repeteixen dia sí dia també no ens condueixen enlloc, no ens condueixen enlloc. Vostès han fet ús del seu dret a preguntar, durant tota la legislatura, i demanar informació al Govern, com bé els correspon. Des del Govern se'ls ha respost a bastament. De fet, han reiterat tant les preguntes que jo crec que això és una praxi que a vostès els ha estalviat feina i els ha donat l'oportunitat d'anar fent titulars, però, si hi pensen, han fet un magre favor... i fins i tot jo diria que ha costat molts diners a les arques públiques, al contribuent, perquè s'ha hagut de dedicar molt de temps a respondre preguntes, que han generat moltes ineficiències administratives i de gestió. Per tant, si vostès haguessin llegit les respostes que se'ls ha donat no les haurien hagut de preguntar tantes vegades i, per tant, haurien fet un ús responsable de la gestió de la informació. Sobre totes aquestes subvencions, vostès tenen la informació de primera mà. Els hem lliurat tots els expedients dels darrers cinc anys. Disposen de totes les auditories financeres, consten en els pressupostos, que són públics, i poden verificar-ho en els acords de govern, que saben vostès que estan publicats a la pàgina web. Per tant, els convido a revisar la informació que tenen, a dir les coses tal com són i no a capgirar-les, a deixar d'utilitzar la llengua per generar confusió i confrontació entre la ciutadania. Perquè la llengua –els ho recordo– és un element de cohesió. En aquest país sempre ha sigut així, abans de la seva aparició. Des que vostès han aparegut, la llengua volen convertir-la en una arma política de confrontació política, quan la llengua no ho ha sigut mai. Perquè la llengua ha tingut un consens parlamentari i d'acceptació social en aquest Parlament abans de la seva arribada. Per tant, pensin bé i reflexionin. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el balanç dels ajuts europeus]] [[310-00447/12]] La següent pregunta és sobre el balanç dels ajuts europeus i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Irene Fornós. Endavant.
Gràcies, president. Conselleres, diputades i diputats i, si m'ho permeten, avui que és el darrer ple d'aquesta legislatura, també recordar i reivindicar la presidenta del Parlament, la Carme Forcadell, que avui porta mil dies injustament empresonada. Presidenta, t'estimem i et volem lliure. [[Aplaudiments.]] Consellera, desenvolupament rural, innovació i transferència de coneixements en el sector agroalimentari, mitigació i adaptació al canvi climàtic, protecció dels recursos naturals, economia, ocupació i joves, fomentar el relleu generacional són algunes de les polítiques que des d'Esquerra Republicana defensem que cal impulsar i, per tant, finançar en el seu àmbit rural i del sector primari. Els Feders, l'eina de finançament per implementar la política agrària comuna i l'estratègia europea, també tenen estos principis en els seus objectius. El foment de la competitivitat a l'agricultura, la garantia d'una gestió sostenible dels recursos naturals i d'acció pel clima, el desenvolupament territorial equilibrat i de les economies i comunitats rurals mitjançant la creació d'ocupació i els Programes de desenvolupament rural (PDR) és un dels principals instruments de què disposa la Generalitat de Catalunya per fer-ho possible. Uns programes de desenvolupament que sabem que el Departament d'Agricultura vetlla i treballa per adjudicar-los en la seua totalitat. Davant la crisi social, econòmica i sanitària provocada per la Covid-19, que també ha afectat molt el món rural i el sector primari, la Comissió Europea va publicar la possibilitat de donar ajuts a les explotacions agrícoles i a les empreses de transformació, comercialització i desenvolupament dels productes agrícoles que s'han vist afectats en la seva liquiditat i flux de tresoreria a causa de la pandèmia. Sabem de l'esforç que s'ha fet des del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació durant aquest any, en plena pandèmia de la Covid, per garantir la gestió dels fons de la PAC, vitals per al manteniment i la modernització del sector agrari català. Des de 2011, el Govern de la Generalitat ha gestionat més de 3.300 milions d'euros en ajuts directes a les explotacions i en el desenvolupament rural dels fons comunitaris de la política agrària comuna, i ha apostat, per exemple, pel relleu generacional, on s'han concedit ajuts a vora 2.400 joves, lo qual ha significat un augment del 35 per cent de la incorporació al camp, també de la innovació i en matèries de sostenibilitat. Consellera, quin capteniment té el DARP sobre l'establiment d'aquests nous ajuts al sector per fer front a la crisi generada per la Covid-19?
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, la senyora Teresa Jordà. Endavant.
Moltes gràcies, president, vicepresident. Bon dia, diputades, diputats. Gràcies també, diputada. Sumar-me, òbviament, en aquest record i en aquesta abraçada immensa a la presidenta Forcadell. Deixi'm dir que durant les últimes setmanes han sortit –vostè ho ha dit– diferents iniciatives reclamant al Departament d'Agricultura que convoqués aquests ajuts que vostè ens parlava de la Comissió Europea. M'agradaria deixar clares un parell de coses. La primera és que la proposta de Reglament estableix que els estats membres –i en el cas de Catalunya els gestors dels fons, perquè de moment només som gestors de fons– poden convocar aquests ajuts utilitzant sempre –i això és molt important– els fons disponibles, els fons disponibles del Programa de desenvolupament rural. Per tant, quan diem fons disponibles, diem fons disponibles, no fons addicionals. I la segona cosa que m'agradaria deixar clara també. És vital que sàpiguen que a dia d'avui el Programa de desenvolupament rural de Catalunya té un grau d'execució de gairebé el 57 per cent, això vol, dir ajuts ja pagats, i, molt important, té una programació –o sigui, ajuts convocats– del 98 per cent, i encara no hem acabat el període. És a dir, això passa quan els territoris complim, òbviament, amb allò que se'ns demana. I ara permeti'm una pregunta i una reflexió. La pregunta respecte a aquests ajuts seria: quins ajuts programats hauríem de desprogramar per poder convocar els que ens estan demanant? Perquè deixi-m'ho dir clar també: es tracta d'això, de treure els fons d'alguns ajuts convocat per traspassar-los en altres. I ara, si em permet, la reflexió: no es pot enganyar la gent. Mai. De fet, hauria d'estar prohibit enganyar la gent, i encara molt menys per interessos particulars, interessos polítics o per notorietat mediàtica. No tot s'hi val. I especialment entre la gent que sap de què van justament aquestes coses. Perquè crear falses expectatives genera, al final, per no dir sempre, frustració. I generar frustració a un sector com el que ens ocupa, que hem dit tantes vegades que és un sector clau i un sector imprescindible per al país, convindrà vostè i convindran tots vostès amb una servidora que és una irresponsabilitat des de tots els punts de vista. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre els expedients administratius disciplinaris tramitats per la Divisió d'Afers Interns els darrers tres anys]] [[320-02075/12]] La darrera pregunta és sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre els expedients administratius disciplinaris tramitats per la Divisió d'Afers Interns els darrers tres anys, formulada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. L'exposa el diputat senyor Matías Alonso. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, aquesta pregunta és la segona que avui faig al Govern que vostè representa i al que sovint es refereixen com al «Govern de les dades obertes. Suposo que és pel fet que les dades personals dels catalans fa anys que volten sense control per internet, després del robatori massiu que els conjurats separatistes van perpetrar el 2017. Aquesta pregunta addicional que se m'ha atorgat per mandat reglamentari no té res a veure amb la suposada transparència del seu Govern; més aviat és conseqüència de l'opacitat a què ens tenen acostumats. Ara fa un any, al desembre del 2019, juntament amb els diputats de Ciutadans Jean Castel i Carlos Sánchez, vaig demanar al Govern, a través de la Mesa d'aquest Parlament i conforme al procediment reglamentari, còpia anonimitzada dels expedients disciplinaris incoats o resolts amb sanció o sense per la Divisió d'Afers Interns dependent de la Direcció General de la Policia del seu departament. Mesos d'emprenyar la gata sense resposta satisfactòria per part del seu departament, conseller, han donat lloc a l'empara de l'òrgan de garantia d'accés a la informació pública del Parlament i a aquesta pregunta addicional. Acabem la legislatura, i aquest Govern, que ha fet de l'opacitat la seva marca distintiva, no ens ha aportat la informació sol·licitada. I per què la vam demanar? Perquè hem vist un munt d'anomalies en el funcionament de la DAI. Perquè els testimonis d'agents del Cos de Mossos d'Esquadra expedientats per la DAI amb manca de garanties, ens fan pensar que hi ha motius sobrats per conèixer amb detall com funciona de malament aquesta divisió. Perquè d'algunes de les actuacions de la DAI es pot arribar a pensar que en la seva actuació hi pot haver motius de persecució política. Perquè diversos expedients disciplinaris que han acabat amb sanció per agents dels Mossos d'Esquadra, han estat anul·lats per la jurisdicció contenciosa administrativa. Perquè els sindicats policials s'han fet un tip de denunciar les anomalies processals en el funcionament de la Divisió d'Afers Interns. La manca de resposta per part del seu departament, conseller, fa pensar que potser tenen quelcom a amagar. Creu que els agents dels Mossos d'Esquadra es mereixen sentir-se desemparats per la manca de garanties en els expedients disciplinaris de la DAI? Ha pensat a reorganitzar la DAI? Quan ens faran arribar la informació sol·licitada?
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Sàmper. Endavant.
Gràcies, president. Diputades i diputats, mirin, estem totalment d'acord amb el que manifesta l'òrgan de garantia dels drets a l'accés a la informació pública, només faltaria. Però, com tot, hi han uns límits. Mirin, els faré una breu exposició del que ha estat l'actuació parlamentària amb preguntes i informacions per part del Grup de Ciutadans. En concret, 789 preguntes escrites, a totes elles se'ls ha donat resposta. Sol·licituds d'informació presentades en aquesta legislatura, 245; d'aquestes 245, 244 han tingut resposta, i una, efectivament, no ha tingut aquesta resposta. Aquest expedient o aquesta sol·licitud que es feia per part de Ciutadans implicava l'anonimització de quaranta mil folis. Mirin, hi ha una sentència del Tribunal Suprem que diu que efectivament aquest dret existeix, no es pot qüestionar, però que té un límit, que és el límit d'haver de concretar i no fer preguntes genèriques. Vostè va demanar, del període de tres anys, tots els expedients; per tant, s'està ubicant justament en el contingut d'aquesta sentència del Suprem. I què diu aquesta sentència del Suprem? Que quan no es concreta i es fan preguntes genèriques, això ens pot portar a respostes que requeririen la intervenció de tanta i tanta gent que pràcticament el seu resultat seria impossible. Miri una cosa. Quan diu la sentència del Suprem que s'ha de concretar i que no ha de ser genèric, el que està dient és que no es pot col·lapsar un servei públic. I vostè no ha d'oblidar que Interior, en la pandèmia, està tenint una rellevància excepcional. De fet, per govern, ahir, va passar un decret en el qual s'havien de fer seixanta-sis contractacions per poder donar resposta a tot el que és la tasca que Interior ha de fer en aquesta pandèmia. Per tant, té tota la raó quan vostè diu que s'hauria d'haver donat la informació. Però fer una pregunta de no sé quants milers d'expedients amb relació a més de quaranta mil pàgines que s'han d'anonimitzar i enmig d'una pandèmia on hem hagut de fer una contractació de seixanta-sis persones explica perfectament que l'única pregunta de les 245 que no se li ha respost obeeix a aquest criteri que diu el mateix Suprem, que és evitar el col·lapse d'una administració pública, col·lapse que s'hagués donat si s'hagués donat tràmit a aquesta pregunta.
Gràcies, conseller. [[Declaració del Parlament de Catalunya sobre el personal dels serveis d'atenció domiciliària]] [[401-00049/12]] Acabada la sessió de control, passem als següents punts de l'ordre el dia. Abans, però, farem lectura de la Declaració del Parlament sobre el personal dels serveis d'atenció domiciliària, signada per tots els grups i subgrups parlamentaris. Per donar-ne lectura dono la paraula a la secretària quarta de la Mesa, la senyora Rut Ribas. Quan vulgui.
«Declaració del Parlament de Catalunya sobre el personal dels serveis d'atenció domiciliària. Els serveis d'atenció domiciliària són un conjunt organitzat de recursos i accions adreçats a les persones que, per raó d'edat, dependència o discapacitat, tenen limitada l'autonomia per dur a terme la seva activitat bàsica de la vida diària o requereixen una atenció permanent i a distància. Les persones que treballen en aquests serveis, els auxiliars de la llar i les treballadores familiars, duen a terme tasques com els serveis d'higiene i cura, l'ajuda fisicomotriu, el control de l'alimentació i de la medicació, l'acompanyament fora de la llar, la preparació del menjar i la neteja a domicili, o l'orientació en administració de l'economia domèstica. La pandèmia de Covid-19 ha estat un cop duríssim per al conjunt de la societat i ha obligat a fer confinaments i a adoptar altres mesures que han tingut un ampli i rigorós compliment. Tant la pandèmia com els canvis experimentats en la societat occidental les darreres dècades, pel que fa als models social, demogràfic i econòmic, ens situen davant d'una crisi dels sistemes de cures. El Parlament de Catalunya expressa el seu reconeixement a la tasca de les persones que treballen en el servei d'ajuda domiciliària i de les cures en general, que han fet tot el possible dia a dia per combatre la pandèmia i han garantit l'atenció directa als usuaris en un context de màxima complexitat, la qual cosa els ha generat un remarcable desgast físic i emocional, tal com ja va reconèixer el Parlament en les resolucions 911/XII, sobre l'orientació política general del Govern, i 849/XII, sobre la gestió de les residències per a gent gran i per a persones amb discapacitat durant la pandèmia de Covid-19. Així mateix, el Parlament de Catalunya expressa la seva preocupació per les condicions laborals i salarials precàries de bona part d'aquest sector, fortament feminitzat, i insta els poders públics a posar en marxa les polítiques necessàries per capgirar aquesta situació, reconeixent el sector de l'atenció domiciliària com un dels àmbits cabdals de present i de futur del sistema d'atenció social de Catalunya. Palau del Parlament, 16 de desembre de 2020.
Gràcies. [[Compareixença del vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, per a informar sobre les darreres mesures adoptades pel Govern per a contenir el brot epidèmic de Covid-19]] [[350-00020/12]] Passem al tercer punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del vicepresident del Govern per informar sobre les darreres mesures adoptades pel Govern per a contenir el brot epidèmic de Covid-19. Atès que el vicepresident del Govern ha sol·licitat comparèixer davant del Ple per informar de les darreres mesures adoptades pel Govern, té la paraula el vicepresident, el senyor Pere Aragonès, i posteriorment també prendran la paraula, en nom del Govern, el conseller d'Interior, senyor Miquel Sàmper, i la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés, per aquest ordre. Vicepresident, quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Senyores i senyors diputats, conselleres i conseller, comparec de nou davant de la cambra, i ho farem en el darrer Ple ordinari d'aquesta legislatura, per donar compte de les actuacions que estem portant com a Govern a Catalunya davant de la pandèmia de la Covid-19 i atès també que estem en una situació d'estat d'alarma, i, per tant, li correspon al Govern de Catalunya, com a autoritat competent, la gestió d'aquest estat d'alarma. I, per respecte democràtic a aquesta cambra i a la ciutadania de Catalunya, ens sotmetem voluntàriament..., no era preceptiu, però ens sotmetem voluntàriament al control de les gestions vinculades a l'estat d'alarma en aquesta cambra. I començo, amb aquesta intervenció, i després tindran la paraula els consellers Sàmper i Vergés, que entraran en molt més detall. Per tant, serà una intervenció curta, però que vull que tingui un missatge clar. I el missatge és que no anem bé –no anem bé. I hem de parlar amb tota la claredat i tota la franquesa. La ciutadania de Catalunya es mereix que el seu Govern i les seves administracions, els seus representants, els respectin com a persones adultes i responsables. No anem bé. No anem gens bé. L'evolució de la pandèmia dels últims dies, després de que havíem aconseguit estabilitzar la segona onada, és extremadament preocupant. En aquest Parlament, fa quinze dies ja alertàvem..., ja ho alertàvem, doncs, quan donàvem compte de la situació totalment excepcional que vivim com a país. Fa quinze dies, explicàvem que la bona evolució ens permetia començar a fer algunes flexibilitzacions, però que havíem d'anar amb molta cura, que podíem plantejar-nos una progressiva flexibilització de les mesures que limitaven la mobilitat i la interacció social, però que alhora aquesta gestió del major risc epidemiològic ens obliga i ens obligava a estar en permanent alerta i a actuar amb la màxima responsabilitat. Per això es van flexibilitzar mesures. Però també vam deixar molt clar que no ens podem relaxar en cap moment; que el compromís d'autoprotecció que tots i totes hem de prendre a nivell individual és imprescindible. Des del març estem enmig d'una pandèmia mundial. Han passat molts mesos, molts dies, però no oblidem que estem en pandèmia, en pandèmia global. Mirem a Europa, mirem arreu del món. No som una illa, no som l'excepció, no estem tocats per cap mà divina que ens digui que no ens passarà el que està passant a la resta d'Europa. Aquesta pandèmia no ha marxat; és la pitjor crisi sanitària que ha patit la humanitat en els darrers cent anys, si exceptuem els conflictes armats. Alertàvem de la necessitat d'anar a poc a poc, perquè l'experiència ens diu i ens ensenya contínuament que en qüestió de dies la pandèmia es pot descontrolar i que quan es descontrola és molt difícil d'aturar i que necessites molts més dies per aturar-la. Alertàvem que hi havia la possibilitat de no poder canviar de tram, perquè començàvem a tenir indicis que aquella dinàmica positiva en la que estàvem immersos s'aturava, i no vam canviar de tram. I alertàvem també que, si es confirmava el canvi de tendència, ens obligàvem, ens veuríem obligats a frenar de nou i a admetre la possibilitat que es podria fer algun pas enrere en les mesures, i avui som aquí en aquesta disjuntiva. S'havia aconseguit situar les dades en una franja que ens permetia mantenir la Covid estabilitzada, però en pocs dies i de forma sobtada les xifres de contagi estan tornant a repuntar molt ràpidament i de forma alarmant. Ens vam fixar com a objectiu: màxim de mil contagiats diaris, màxim de tres-centes persones a les UCIs, la ràtio de transmissió per sota d'1. I sí que és cert que durant uns dies i unes setmanes hem avançat molt bé, que hem reduït de forma molt important el que és el nombre de persones hospitalitzades des del pic de la segona onada i també, i sobretot, el nombre de persones a les UCIs, que encara estem a les UCIs en aquesta part estabilitzada. Però estem veient com la taxa de transmissió torna a créixer en els darrers dies, i de forma preocupant, i que l'hem de frenar com sigui. Els serveis públics de salut i d'emergències d'aquest país han estat posant totes les eines per a una detecció ràpida. Hem estat fent i continuem fent cribratges massius en aquells àmbits de població on hi ha un major risc, perquè és molt millor la detecció prèvia. Hem introduït noves tècniques de diagnosi. Hem estat incrementant la capacitat hospitalària, per també des del punt de vista assistencial tenir la capacitat reactiva a punt. Però no n'hi ha prou, com no n'hi ha hagut prou a la resta d'Europa. I, per tant, s'ha de frenar. Com sigui. Aquestes paraules que dic avui a molts els sonaran com que ja ho hem repetit masses vegades. I, de fet, ho hem repetit molt. Entenc que tots estem cansats d'aquestes crides reiterades a la responsabilitat quan portem molts mesos comportant-nos de forma exemplar; quan molts mesos una part molt significativa, molt majoritària, de la ciutadania està actuant amb el màxim esforç individual i amb tot el compromís col·lectiu. Però no deixarem de fer crides a la responsabilitat. Perquè aquest virus el portem les persones i es contagia en funció de l'activitat que fem les persones, en funció de la interacció social que tenim les persones. I seguirem fent crides a la responsabilitat. I si algú està cansat de sentir-ho, ho sento, seguirà escoltant que fem crides a la responsabilitat, que anem posant noves eines de detecció i també noves eines de reacció, d'augment de la capacitat hospitalària. Les dades són molt clares. I si no aconseguim estabilitzar-les de nou a la baixa, haurem de frenar de nou. Avui no està en dubte avançar o no avançar de tram. Avui, el que ens hem de plantejar, com deia el doctor Argimon aquest matí, si no hi ha una millora de les dades en els propers dies, és probablement i per molt dolorós que sigui, un pas enrere, per protegir el sistema sanitari. I, de fet, fa mesos enrere ja vam dir que prendríem les mesures necessàries, que no ens tremolaria el pols, que prendrem les mesures que calgui per salvar vides i per continuar salvant vides. I som conscients, també, dels impactes econòmics i socials que té. I que, per molts esforços que puguem fer, no es pot compensar tot, és evident. I, per tant, també anirem on faci falta a buscar recursos per protegir els llocs de treball; on faci falta. I veiem com, doncs, massa sovint hi ha governs que aconsellen, que acompanyen, que hem pogut col·laborar en l'àmbit sanitari, però que cal una implicació molt més gran en l'àmbit de recursos per protegir, a part de les vides, els llocs de treball. Perquè una cosa sense l'altra..., no tenim la força suficient per poder aturar aquest virus. És esgotador, certament, però més esgotador és per als professionals sanitaris i de residències. Tot just començàvem a reobrir algunes activitats de forma parcial. Sabem que tenim el Nadal a la cantonada, però l'evolució de les dades no ens porta a ser optimistes. Els propers dies són clau: o frenem la tendència o s'hauran de posar sobre la taula mesures restrictives. Ho han fet països del nostre entorn: Alemanya, França, Països Baixos, Itàlia, el Regne Unit. I aquest Govern ha demostrat que si es necessita fer-ho, ho farem. Però ho farem millor també. Ho farem millor. Sé que som a poc més d'una setmana de Nadal, són unes dates molt importants per molta gent. Una època de l'any especial, en la que moltes famílies es retroben. Però aquest any, moltes famílies no es podran retrobar. Primer, perquè faltaran persones que, malauradament, ens han deixat. Moltes, a causa de la pandèmia. Però també moltes famílies no ens podrem reunir com ho hem fet sempre. Trobarem a faltar gent, seran unes festes diferents i, evidentment, que això és dur, però és necessari. Absolutament necessari. Després d'un any molt difícil, acostumem sempre a fer servir el Nadal i el pas de l'any com un balanç dels mesos que hem viscut. I aquests mesos han estat extremadament difícils; molt durs, sanitàriament, econòmicament, emocionalment. En vam parlar en el darrer Ple. I, per tant, segurament que tots necessitem el caliu que les nostres famílies, els nostres amics ens podrien donar, amb aquelles trobades que hem anat fent cada any, que és la il·lusió de trobar-te amb els teus, la il·lusió que els petits de casa puguin jugar amb els cosins o abraçar els besavis. Jo també, i segur que tots vosaltres, ens morim de ganes de poder tenir una vida normal, de poder celebrar un Nadal amb normalitat, que la meva filla pugui abraçar la seva besàvia, el seu besavi i pugui jugar amb els seus cosins. I que tots puguem celebrar que continuem vius i amb salut, per sort. Però no podrà ser. No podrà ser per molta i molta gent, per molt que ens dolgui no podrà ser, perquè ens hi va la vida de la gent que estimem. Després de tants mesos, no podem acceptar i jo no puc acceptar que haguem normalitzat la tragèdia. I la tragèdia són les morts. Estem en pandèmia; no podem relativitzar les morts. Per molt que sigui una xifra que es va repetint, no són xifres, són persones. No ho podem relativitzar. I per tant, és imprescindible prendre les mesures necessàries. I és imprescindible que ens les prenguem tots amb la màxima seriositat. Si no complim amb les normes, estem posant en perill els nostres. Si ens pensem que per fer trobades fora de la nostra bombolla de convivència no passarà res, estem posant en perill els més vulnerables que es relacionen amb la nostra bombolla de convivència. Si ens pensem que amb una picaresca administrativa, podem eludir les normes, podrem enganyar les normes, però el virus, no. Estarem fomentant que circuli. Si fem trobades de més nombre de les autoritzades, de les persones autoritzades, no és un trencament o un desafiament a l'autoritat, és un desafiament a un virus que ens ha demostrat que és molt més fort que nosaltres. I l'única manera de fer-nos forts és amb aquesta responsabilitat individual i col·lectiva, al costat de la feina imprescindible d'augmentar la capacitat de detecció i la capacitat de reacció del sistema sanitari. Per tant, i abans de donar la paraula al conseller Sàmper i la consellera Vergés, un últim missatge: hem de ser el màxim de cauts, el màxim de curosos. Cal actuar amb tota la consciència i precaució del món, perquè no posem en risc el compliment d'una norma; no estem posant en risc el compliment de les advertències o les recomanacions de salut pública, estem posant en risc la gent que estimem. Estem parlant de vida. I volem salvar vides. En aquest món, no hi ha res més bonic, ni res que, un cop perdut ja no es pot recuperar, com la vida. Tinguem-ho present. Venen moments complicats, però aquest país se n'ha sortit, en situacions anteriors, i estic convençut que se'n sortirà. Necessitem valentia, necessitem recursos, necessitem la força. I aquest país, ho té. Gràcies a tots i responsabilitat per als dies que venen i per a les festes que venen. Bon dia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. Tal com hem anunciat, té la paraula ara el conseller d'Interior, el senyor Miquel Sàmper. Endavant.
Gràcies, president. Diputades, diputats, mirin, jo venia amb unes notes preparades, fonamentalment per retre, a vostès, doncs, la informació de les coses que s'han fet, de les accions que s'han fet des d'Interior, com també ens farà després la consellera Vergés, des de Salut, però, certament, les notícies que han anat apareixent durant aquest matí, per exemple, la informació que ens ha donat el doctor Argimon, fins i tot la compareixença que ha tingut ara en el Congrés dels Diputats el president del Govern, Pedro Sánchez, i certs articles que comencen a dir que, per exemple, a Extremadura, Madrid, València i les Illes Balears ja es pot dir, de facto, que estan en situació de tercera onada, fan que segurament no els parli amb les notes que portava, sinó que improvisi la meva intervenció. A més, la intervenció que ha fet el vicepresident Pere Aragonès, doncs, ens ha posat en la línia del que jo els comentava, que avui s'ha començat a expressar per part dels opinadors i, sobretot, per part de les nostres autoritats sanitàries, i estic parlant del doctor Argimon. Efectivament, les coses no van bé. Estàvem en una Rt, fa uns dies, d'una certa docilitat mèdica, que teníem certament controlada, vam arribar a estar per sota d'1, i ara estem per sobre d'1 i amb una tendència clarament a l'alça. Ens deia avui el doctor Argimon que hauríem d'esperar un parell de dies per tenir clara quina era la tendència, però que el resultat podia ser bastant negatiu. Per tant, és evident que el que acaba de manifestar el vicepresident ens ha de fer a tots reflexionar. I aquesta reflexió, qui més l'ha de dur a terme és el Govern de la Generalitat, eh? El Govern de la Generalitat, com vostès saben, doncs, va optar fa ja temps, per intentar ser capaç de governar aquesta pandèmia, de dirigir-la, doncs, tenint en compte el binomi salut i societat i economia. I això no és gens menor. Aquesta era la sol·licitud de la societat. És a dir, el Govern no és que un dia canviés i digués: salut i punt, i ara salut i economia i societat, sinó que era la sol·licitud, el clamor, diria, unànime d'una gran part de la societat. Vam tenir enquestes en les que se'ns deia que, a un 60, a més d'un 60 per cent de la població, li preocupava més la repercussió econòmica i social d'aquesta segona onada, que no pas la mèdica. I, home, això té una rellevància, però en cap cas ens exonera, als polítics i als governants, d'oblidar mai la part sanitària, Déu nos en guard. El binomi no és gens fàcil, eh? I, de fet, l'existència d'aquest binomi ha estat capçalera, jo diria, que de tots els mitjans públics del nostre país, en els darrers dos mesos. I la complexitat d'arribar a una solució és molt, però que molt complicada. Ho saben tots vostès. Tots els grups parlamentaris saben aquesta complexitat. De fet, aquí han sigut vostès també els que han reclamat que nosaltres governem tenint en compte aquest binomi de lo que és la repercussió pròpiament econòmica i també la sanitària. I enllaço amb el que deia el vicepresident: les dades han empitjorat, i aquesta és una realitat. I això vol dir que oblidem l'existència del binomi? No, però ho complica una mica més. És a dir, si la setmana passada, amb la Rt que teníem i amb els casos hospitalaris, teníem clar que ens podíem permetre el luxe de fer la resolució que es va fer el dissabte amb el Procicat, amb efectes des del dilluns i que tindrà, per exemple, una afectació aquest cap de setmana, amb un confinament perimetral ja comarcal i no municipal, doncs, evidentment, això no es produiria ara amb la mateixa alegria, perquè les dades han canviat. I la pandèmia és així de canviant. I, per tant, jo també diria que tots tinguem molt clar que la responsabilitat és absolutament de tots: del Govern, dels grups parlamentaris també, i per descomptat, de la ciutadania. Mirin, els vull posar exemples, ara hem vist com Alemanya, França, Holanda prenien mesures restrictives de nou, eh?, molt properes al que seria confinaments pràcticament com els que vam tenir nosaltres a la primera onada, a la primera fase de la primera onada. I tampoc és correcte posar-ho com a exemple únic, perquè és evident que al darrere d'aquestes decisions preses per aquests governs, hi ha un suport econòmic. I aquesta és una evidència. És a dir, si nosaltres tinguéssim la possibilitat de pagar el 75 per cent de les facturacions dels sectors afectats, que ningú dubti –i això ho he dit jo aquí ja un parell de vegades i crec que el doctor Argimon ho ha dit moltes més– que tot estaria tancat. Perquè és obvi que no hi ha millor manera que no hi hagi interacció social que confinant-nos tots a casa nostra i només tenint la possibilitat de sortir pels serveis purament essencials. Però resulta que nosaltres no som Alemanya, no som França i no som Holanda. I hi ha hagut països que han sigut capaços de conviure amb la pandèmia? Doncs sí. Tenim l'exemple del Japó. Anem a analitzar què ha fet el Japó. El Japó és un país que té una densitat, com vostès saben, enorme. Per tant, no és equiparable a l'exemple de Nova Zelanda, que també té uns índexs a nivell de brot de la pandèmia molt bons, però que ens faríem una trampa si el poséssim d'exemple, perquè Nova Zelanda té una densitat molt petita, en cap cas, comparable a nosaltres i molt menys a la que tenen els japonesos. Però els japonesos ens han de servir d'exemple. Ells només han fet una cosa que no ha sigut capaç de fer cap altre país, o molt pocs, que és fer norma de les cinc regles bàsiques estructurals. N'hi ha cinc. Unes, que vostès saben de memòria: distància, mans i mascareta; i dues més, que han anat prenent molta rellevància en els darrers dies –en el darrer mes, diria jo–, que és tenir molt clar el concepte de manca d'interacció social, i tenir molt i molt clar el que és el concepte de la ventilació. Els japonesos, que vostès saben que són metòdics com pocs, fan cas a aquestes cinc mesures. I, per tant, tenen la distància, porten la o les mascaretes, contemplen la higiene com una mesura fonamental i, sobretot, han disminuït la interacció social entre ells i han fomentat la ventilació artificial o mecànica en els llocs tancats i promouen que totes les activitats es facin a l'exterior. Han sigut capaços, per exemple, de prohibir que en esdeveniments esportius –que es fan– la gent pugui cridar, perquè el fet de cridar, animar, per exemple, en un partit de futbol o un partit de qualsevol altra cosa, implica el despreniment dels aerosols, i, per tant, de les gotes de saliva, que són les que acaben provocant que tots, malgrat que portem mascareta, tinguem més possibilitats de contagiar-nos. No som els japonesos, és evident, som llatins, hi ha una diferència, jo diria que de cent vuitanta graus, però està a les nostres mans..., i també feia una crida el vicepresident a que entre tots siguem capaços de fer que encara pugui prevaldre el binomi salut-economia. Mirin, des de Protecció Civil, aquesta setmana, i per tal de poder fonamentar aquest canvi que hem fet amb aquesta resolució del passat dissabte amb efectes des d'abans-d'ahir, hem donat l'argumentació a aquests canvis fonamentadament amb el tema de la ventilació. Hem establert que, en comptes dels dotze litres per persona i per segon, n'hi han d'haver vint perquè la qualitat de la ventilació i de la regeneració de l'aire sigui òptima i correcta. I això ens ha permès que siguem capaços, doncs, de dir que aquells centres comercials que tinguin aquesta ventilació a nivell òptim, que, per exemple, els equipaments culturals que tinguin aquesta ventilació amb aquest nivell òptim, puguin obrir amb els topalls que se'ls hi ha posat. I hem passat, per exemple, de tenir un topall en l'àmbit de la cultura del 50 per cent, fins a cinc-centes persones com a màxim, a mil. I hem passat de tenir tancats els centres comercials a obrir-los amb un topall del 30 per cent, però sempre sempre sempre sempre condicionat a aquesta ventilació òptima. I amb aquest discurs què els pretenc dir? Els pretenc dir que, encara avui, que el Govern no ha pres cap decisió, perquè el Govern està començant a analitzar aquest retrocés de les dades, que ja sabem des de fa un parell o tres dies..., encara no ha pres cap decisió. El que vull dir és que està a les nostres mans mantenir l'existència d'aquest binomi. Escoltin, com que abans s'ha parlat de la transparència, i crec que aquí estem obligats, no a ser transparents, sinó a lo següent, la pervivència d'aquest binomi salut-economia és terriblement difícil. Si nosaltres ara fem un pas enrere amb mesures restrictives com a la primera onada, tornarem a veure com els mitjans diuen que hem de tenir aquest binomi, perquè, a banda de la pandèmia de salut, també hi ha una pandèmia social i econòmica. I aquesta és la realitat. I jo què els vull dir amb això? Doncs, home, que seria meravellós que poguéssim tirar endavant amb les mateixes mesures, no haver de tirar enrere, però això exigeix un compromís de tots. I tots vol dir tots –tots vol dir tots. Ja sé que queda molt bé que el polític sempre digui que el primer responsable és ell, i és veritat, el primer responsable de la pandèmia i de gestionar-la bé és el Govern, que ningú es pensi que estic dient lo contrari; som nosaltres amb les nostres decisions, encertades algunes i errònies d'altres, això és una evidència. Però crec que també tinc l'obligació, en base a la meva obligació aquí com a ponent, de dir que la responsabilitat és de tots; de tots vol dir de tots els ciutadans, també dels grups parlamentaris. Hem de tenir molt present que si som capaços d'estendre aquesta voluntat de fer servir les cinc mesures estructurals, les cinc, podríem permetre'ns fer com fan els japonesos. I els japonesos, més enllà d'un confinament molt breu que van tenir a la primera onada, no s'han tornat a confinar. I què han fet? Doncs han fet una cosa molt simple, que és dir: «Nosaltres fins que no tinguem la vacuna i el remei, o el remei i la vacuna, el que hem de fer és conviure, conviure amb aquest virus, conviure amb la pandèmia. I ells ho han sabut fer. Nosaltres som diferents, és evident, però jo els demano a vostès, jo els demano als que ens estan escoltant, jo demano a la ciutadania, que fem un darrer intent, si us plau, per fer cas a aquestes coses que estem dient, i fem un altre darrer intent, sobretot, a ser curosos i seriosos, molt seriosos, amb les nostres decisions. No es pot aquest any pretendre posar per davant dels nostres interessos socials els personals. És un any excepcional. A tots –i ara ho explicava amb cas molt concret el vicepresident– ens agradaria poder estar plegats amb la nostra àvia, amb la nostra filla, amb els nostres cosins i amb els nostres tiets. No podrà ser. Però sobretot tinguem molt present el risc que podem adquirir portant els nostres pares, per exemple –els poso el meu exemple, noranta-dos i noranta anys–, a casa nostra, i on per exemple –i poso també un exemple meu– una filla meva, que és mestra, i, per tant, que es veu amb tants i tants alumnes cada dia, li pugui contagiar el virus a la meva mare o al meu pare. És dur? No; lo següent: és duríssim, però ho hem de fer. Els poso un exemple. A Estats Units, el Dia d'Acció de Gràcies l'Rt va pujar pràcticament en vertical –pràcticament en vertical. Què ens fa pensar que a nosaltres no ens passarà el mateix per Nadal si intentem que el nostre Nadal sigui un Nadal llatí? Doncs jo els demano, per favor, si us plau, mirem d'assemblar-nos als japonesos. Escolti, quan tinguem el remei, quan tinguem la vacuna, quan els nostres pares estiguin vacunats, sobretot els nostres pares estiguin vacunats, celebrem el Nadal, el mes de febrer o el mes de març, trobem-nos després, no dues bombolles, no, cinc, si fa falta, de la família, i anem a celebrar-ho al febrer o al mes de març, però amb els nostres pares ja vacunats. I ara siguem capaços, de veritat, de, pel benefici de tota la societat, de tota Catalunya, intentar que el Govern no es vegi amb l'obligació de tirar enrere. No volem tirar enrere, però haurem de tirar enrere si no hi ha un compromís global de tota la societat i també de tots els grups polítics, que és el que jo els demano. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, conseller. I finalment, en aquest torn del Govern, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a totes i a tots, diputats, diputades. Doncs bé, tornem a ser aquí a comparèixer en aquestes compareixences a cada Ple del Parlament per retre comptes, per explicar i per donar un estat de situació sobre la pandèmia de la Covid al nostre país, a Catalunya. Tenim l'horitzó molt ben posat en aquest proper any que encetarem, doncs, d'aquí poquetes setmanes. Crec que és molt important posar-nos aquest horitzó. Sempre sempre sempre estem parlant de prudència, sempre, durant tota l'epidèmia, intentant fer tot allò i prendre totes aquelles decisions amb el rigor, avalades, evidentment, per tots els experts científics, però sobretot d'acord sempre amb la situació epidemiològica de cada moment. I hem de ser escrupolosos amb les mesures, amb aquestes decisions dures que ens ha tocat prendre com a govern i que hem hagut d'entomar com a societat en general, i sempre amb aquesta prudència, amb aquest rigor i també amb aquestes mesures, però també posant el focus en aquest futur, també en l'esperança. L'esperança és més coneixement clínic respecte a la Covid del que teníem. L'esperança també són més recursos a l'assistència, en infraestructures, en professionals, que hem anat posant al llarg d'aquests mesos de pandèmia. L'esperança són més recursos en els sistemes de seguiment de casos i contactes, més eines tecnològiques per ajudar-nos en la gestió d'aquesta pandèmia, més professionals al cap i a la fi destinats a tots aquests circuits. L'esperança és més diagnòstic, un sistema de detecció de casos acostada als usuaris a través de l'atenció primària, però també un sistema de cerca activa d'aquests casos i també d'aquells que no han presentat símptomes, d'anar a buscar el virus al carrer, d'anar a buscar el virus en forma de cribratges poblacionals, en forma de cribratges a col·lectius específics, en forma de cribratges a col·lectius vulnerables que volem protegir. I també l'esperança és aquest esforç que ha fet la ciutadania i que està fent la ciutadania i els sectors econòmics i socials per frenar la transmissió quan la situació epidemiològica així ho requereix. I l'esperança té forma també de més prevenció. I l'esperança també té forma de la vacunació de la Covid. Crec que això és imprescindible remarcar-ho també avui, en aquesta compareixença al Parlament de Catalunya. Encetarem, doncs, aquest 2021 l'estratègia de vacunació on la primera etapa –gener, febrer, març, aquest primer trimestre– tindrem la capacitat, amb gairebé 1 milió de dosis que arribaran, de poder vacunar 450-470.000 persones, gairebé 500.000 persones, amb uns col·lectius absolutament prioritzats, que comparteixo aquí en aquesta cambra, tota aquesta estratègia. Col·lectius prioritzats. En primer lloc, les persones que viuen en residències, clarament vulnerables a aquest virus evidentment per les seves condicions de salut però sobretot també per la condició de viure en una residència, en un lloc comunitari, en un lloc comú amb espais compartits, on hem aplicat la prevenció per tenir evidentment avui unes dades ben diferents que en aquella primera onada i reduir al màxim l'afectació sobre aquestes persones més vulnerables, i, segons vagin arribant les dosis, ampliant aquesta vacunació a professionals sanitaris, que són aquestes persones que hem de protegir primer perquè ens han de cuidar al llarg d'aquesta pandèmia. Les treballadores sanitàries, que són la nostra gran vàlua com a sistema, han d'estar absolutament protegides, i en això també hi tenim molta responsabilitat, evidentment, des del Govern. Seran vint-i-cinc equips arreu del territori, amb més de cinc-centes infermeres i també cent cinquanta administratives; equips capitanejats, organitzats, coordinats amb professionals referents en vacunació, perquè en tenim experiència al nostre país, en tenim l'experiència de tants i tants anys d'engegar campanyes de vacunació, algunes més massives que arriben a una bona part de la població, com pot ser la vacunació de la grip, però també d'altres de més específiques a col·lectius concrets. Aquests equips rebran una formació específica en cada tipologia de vacunes, en les primeres que arribaran i que podran posar-se a partir de ja aquesta primera setmana de gener, amb professionals específicament formats per aquesta administració concreta, en la preparació d'aquestes vacunes, en la reconstitució d'aquestes vacunes per poder ser administrades, en organitzar tot el sistema, doncs, per poder arribar amb les vacunes a lloc, a les residències, per poder vacunar in situ les persones. Es formarà de manera específica les coordinadores, infermeres i administratives, i són equips que actuaran arreu del país. Un cop més, les infermeres tornen a ser referents de la nostra població, referents de la nostra societat, també referents en el nostre sistema de salut. En menys de vint-i-quatre hores on vam llançar la crida per poder tenir aquestes cinc-centes infermeres que desplegaran l'estratègia de vacunació en el nostre país ja són gairebé 2.500 infermeres que s'han apuntat a aquesta crida, superant totes les expectatives, totes, absolutament totes, donant resposta a aquesta crida i a aquesta estratègia de país que suposa aquesta eina de prevenció brutal que tindrem a partir del 2021, que és la vacunació. Les infermeres hi han sigut a tot arreu, a peu de llit d'UCI, amb les EPIs posades durant hores, quedant marques abans d'anar a casa o abans d'anar en un altre lloc per protegir els seus familiars. Han estat a l'atenció primària en aquesta detecció de casos. Han estat també, evidentment, com altres professionals sanitaris, al peu del canó, seguint aquells problemes de salut, aquells pacients crònics que n'hem hagut de fer seguiment també en pandèmia, garantint tot allò urgent. Hi són també en totes les polítiques de seguiment de casos i contactes. I hi són ara en l'estratègia de vacunació. Els professionals sanitaris que porten mesos –mesos– responent a aquesta pandèmia com ningú. Explicar també que la vacunació és segura, i això ha estat gràcies a un esforç mundial; que des del 10 de gener l'Estat xinès va posar el genoma a disposició de tot el món per poder, evidentment, encetar aquests grups de recerca, amb una prioritat màxima, en aquest cas, de molts països del món, on s'han creat més de 250 grups que treballen i produeixen candidats a les vacunes de diferents tipus, com hem pogut anar coneixent. També aquí a Catalunya. Aquí a Catalunya hi ha molts grups de recerca de diferents tipologies de vacunes, no tots de les immediates, de les que es podran fer a través del 2021, però sabem que és molt difícil erradicar una malaltia i que la Covid seguirà amb nosaltres molts anys, i, per tant, ens caldran moltes vacunacions un cop hagi passat aquesta pandèmia..., i puguem declarar també estratègies ben diferents respecte a la Covid. I també hi ha empreses catalanes que es va anunciar ahir que produiran aquí, també, una de les vacunes que està pendent d'autorització. Important explicar a la gent, a la ciutadania, que no s'ha saltat cap fase en l'elaboració d'aquestes vacunes, que totes les fases establertes per assolir medicaments nous, per assolir vacunes, han estat donades. I que, per tant, aquest obtenir en el temps, en poc temps, unes vacunes que normalment tarden molts mesos i anys, i que acabin sent realitat, té els efectes per aquest solapament de les fases, una a l'altra, per intentar escurçar tots els temps, però mantenint el rigor en l'execució d'aquestes vacunes, mantenint totes les fases. I això ens permet també que en l'última fase d'aprovació, en aquesta fase tres, encara d'investigació, doncs ja s'hagi començat la producció prèvia a l'autorització. Però no s'autoritzarà res que no compleixi amb tots els criteris de seguretat. Evidentment. Un cop més, hem de fer mostra de la nostra determinació com a país. Cal que donem una resposta unitària a la vacuna. Necessitarem un mínim del 70 per cent de la població immunitzada, i per això Salut fa mesos que hi treballa. El mes d'agost ja vam comprar aquests 10 milions de xeringues amb agulla integrada per poder tenir la seguretat que podíem engegar l'estratègia de vacunació. El nostre sistema de salut de Catalunya té una experiència molt alta en vacunació, i hem sigut pioners, també, en diverses estratègies. Cada any administrem més de 3 milions de vacunes a la nostra població; la més extensa, la grip, per exemple, on en vuit setmanes, aquest any en vuit setmanes –vuit setmanes– hem administrat 1 milió i mig de vacunes, un 37 per cent més que l'any passat en el mateix període. I encara que la vacuna està propera, i com a sistema estem preparats, sabem que no tindrà un efecte immediat d'aquesta immunitat fins a mitjà termini. Mentrestant, com comentava el vicepresident, com comentava el conseller Sàmper, l'estratègia de cara a la pandèmia, com l'estan portant en la majoria de països, és ser molt escrupolosos amb les mesures que hem anat dient: higiene de mans, distància física per no permetre la transmissió, mascareta, ventilació, reduir les interaccions socials, al capdavall. El virus es transmet de persona a persona, es transmet quan ens trobem, es transmet quan li donem la possibilitat, doncs, de poder passar d'una persona a l'altra. És això el que hem de tallar, aquesta barrera, que és física, però que també té un impacte mental, emocional, de cara al nostre país. I això és el que estem intentant explicar, trobar altres maneres de dir-nos el que necessitem dir-nos, altres maneres de trobar-nos, maneres més apropiades, maneres més segures. És imprescindible i continuarà sent imprescindible durant molts mesos. L'objectiu de la campanya de vacunació en clau de país és, en primer lloc, evidentment, una estratègia de prevenció –com totes les vacunes, prevenir la malaltia–, però també de disminuir la gravetat i la mortalitat d'aquesta malaltia, a més de disminuir l'impacte de la pandèmia no només sobre el sistema assistencial sinó també sobre el sistema social i econòmic. Això vol dir que és una estratègia clara de país de «entre totes, tot. I dins d'aquest de «entre totes, tot hem posat un especial focus, i ha de ser així –i ha de ser així–, en la protecció de les persones més vulnerables a la Covid. Ens hem centrat en aquesta protecció, i ho hem fet en l'atenció en residències. A l'abril, amb l'estratègia de cribratge massiu i sectorització de les residències per controlar la infecció i recuperar entorns segurs a cada residència, però també el que hem fet posteriorment en aquesta primera onada, que és aquest pla sectorial, desenvolupar plans de contingència per a cada una de les residències, tractar un únic cas com un brot i, evidentment, mantenir com a premissa principal que aquesta prevenció és aquella que ens pot portar a salvar vides a les residències. I per això, complir escrupolosament el pla sectorial, que permet tenir grups estables de convivència en les residències –que ve a ser allò mateix que hem equiparat a les escoles, amb els grups estables–, és més imprescindible que mai en les residències. Però no totes les persones vulnerables viuen en residències. Hem augmentat l'atenció domiciliària i hem evitat desplaçaments i situacions de risc sobretot en moments complicats. Però no ens hem quedat aquí tampoc: hem fet una estratificació de la població catalana per cinc nivells de risc per la Covid, amb variables sociodemogràfiques i de morbiditat. Catalunya avui té 1.800.000 persones que tenen un risc alt o molt alt de mortalitat o de complicacions greus per la Covid. Amb el coneixement –el que he dit, l'esperança també té forma de més coneixement clínic respecte de la Covid– que hem anat adquirint, hem pogut fer aquesta estratificació per anar, sobretot, prevenint i protegint aquestes persones més vulnerables. És vital desplegar aquestes estratègies, doncs, de protecció selectiva de la població de major risc per reduir-ne les complicacions i millorar resultats en salut, i per això hem engegat el programa de seguiment de la població que pot patir risc de complicacions i emmalaltir per Covid. El programa es basa en una protecció proactiva de la població per evitar que emmalalteixin o que estiguin en situació de risc. Com ho fem –com ho fem? Actuació assistencial personalitzada, en primer lloc a través de l'atenció primària de Salut, que és aquest eix vertebrador, referència de tot ciutadà i ciutadana respecte a la seva salut, amb les trucades de seguiment, d'informació i d'assessorament i també d'informació de dir-los: «Ets una persona vulnerable respecte a la Covid. No sé si ho sabies. M'adreço a tu com a professional sanitari i t'exposo que has d'anar molt més en compte encara que la majoria de la població. Una visita quan és necessari. Fer-ne una valoració social; crec que això és imprescindible en aquesta equitat que volem assegurar, amb un sistema universal que ha d'arribar a tot arreu i ha de tenir en compte també aquestes desigualtats socials que hi poden haver, per qualsevol raó, en el nostre país. I també amb visites, prioritzant aquelles persones que fa un any o més que no estan visitant els seus professionals de referència a l'atenció primària. Se'ls cita i se'ls visita. I se'ls explica la informació, per què són persones de risc respecte a la Covid, per quina determinada casuística, com han de poder cuidar la seva salut, com s'han de poder cuidar de la transmissió del virus. I crec que és una eina de protecció imprescindible de cara a aquests propers mesos. Amb sistemes d'SMS que hem enviat, doncs, a la nostra ciutadania. Més de 4 milions d'SMS, 1 milió i mig dels quals van a la població objecte d'especial protecció, amb missatges acurats. També amb una campanya dirigida, la campanya de comunicació és: «Tu pots ser de risc, no t'arrisquis. Amb sis eixos: informació de la persona i el seu entorn; salut emocional; activitat física i mental; relacions socials... Explicar la importància de les relacions socials, que s'han de mantenir, malgrat que s'han de fer molt diferentment de com les fèiem, i crec que això és important, no estem dient a ningú que es quedi sol, que es quedi aïllat, estem dient a la gent com pot canviar la seva manera de relacionar-se, però que és molt important continuar-se relacionant, continuar-se acompanyant de familiars i amics, tenir una veu coneguda a qui poder transmetre, doncs, les seves pors i les seves angoixes. Salut emocional –ja ho he dit–; alimentació; atenció a la pròpia salut, en els diferents aspectes, no només en la Covid, també en aquests aspectes que els fan vulnerables de cara a la Covid. I això per xarxes, per mitjans de comunicació, a través dels centres d'atenció primària –bàsic i imprescindible. Dit això, amb aquesta mirada, amb aquest horitzó del 2021 que volia compartir amb tots vosaltres, aquesta estratègia de vacunació respecte a la Covid, també explicar per què el focus està en les persones vulnerables, per què el focus de tota la societat ha d'estar en les persones vulnerables. I vull remarcar unes dades. Sempre interpretem –i potser és error nostre, perquè així ho remarquem– que les persones vulnerables són aquelles que viuen en residències i que tenen més de vuitanta anys, que tenen aquests sobreenvelliment. I és així. Són molt vulnerables al virus respecte a la mortalitat. Molt, molt. Però respecte a l'impacte assistencial, respecte a les persones que ingressen als nostres hospitals, respecte a les persones que avui tenim ingressades a les UCIs, som tots nosaltres. Són aquestes edats que tenim aquí: a partir dels quaranta anys, de totes les edats hi ha almenys una persona ingressada a la UCI, a partir dels quaranta-tres anys, de totes les edats hi ha almenys una persona ingressada a l'UCI. I no poques. L'UCI no és només per a aquelles persones que identifiquem com a més vulnerables. Tots i totes nosaltres som molt vulnerables a aquest virus. I, a més a més, a vegades sense patologies prèvies i, a més a més, ens hi estem molt temps. El conseller Sàmper remarcava la importància de la ventilació, i com també hem fet un esforç en aquest sentit per tenir-ho com a norma. I perquè tothom tingui molt clar per què és important i per què és important engegar aquestes estratègies. I aquesta és la ventilació que necessitem, la ventilació dels llocs, la ventilació dels espais per fer-los més segurs respecte a la transmissió. La ventilació de persones intubades a una UCI és la que no volem tornar a veure. És molt dura. No és només estar endollat a una màquina, és que estàs en coma, és que no estàs conscient. Hi ha persones que s'hi han estat dos, tres, quatre mesos en una UCI. Són molts dies i són molts esforços de professionals sanitaris estant al seu costat matí, migdia, vespre, nit –matí, migdia, vespre, nit. Quan parlem de festes, quan parlem de festes de Nadal, de voler-nos trobar –i ho considero molt important, considero que és una part de la gestió de la crisi, també dins la responsabilitat de Salut, perquè forma part de la salut emocional també de tot el país– també penso en els professionals sanitaris, que no és que també es mereixin aquestes festes de Nadal, és que també es mereixen poder descansar en uns dies de recolliment. I hi seran 365 dies l'any, vint-i-quatre hores al dia, set dies a la setmana, hi seran per festes de Nadal, hi seran quan entri aquest any nou, hi seran en aquesta campanya de vacunació, i hi han estat en tot moment. També es mereixen aquest descans. I no podem tensionar encara més aquest sistema sanitari. Per això diem que no abaixem la guàrdia –no abaixem la guàrdia. Malgrat que tenim la vacuna a tocar, cal fer un darrer esforç, ara que ja veiem la llum al final del túnel, ara que tindrem una eina més que no teníem mesos enrere; ara que tenim més coneixement, ara que ens hem dotat de més professionals, que ens hem dotat de més infraestructures, que no ens faltaran mai ventiladors, no patirem perquè ens faltin ventiladors, però sí que patirem per cada persona que estigui ventilada a les nostres UCIs. Aquesta és la diferència. Ens hem preparat molt, moltíssim, i era la nostra responsabilitat –era la nostra responsabilitat–, però evidentment no ho tenim tot guanyat, estem en una epidèmia. I hem de ser conscients també que els efectes de la vacuna tindran aquest termini demorat. Començarem al gener, començarem tan ràpid com puguem, tan bon punt arribin aquestes vacunes, però l'efecte de l'estratègia de vacunació no el veurem el primer dia. Com ha dit el vicepresident, estem molt preocupats. Estic molt preocupada també personalment per les dades; les dades que tenim al nostre país i també les que veiem en el nostre entorn. Evidentment, ens ocupem de les persones que estan avui acostant-se als centres d'atenció primària amb símptomes –que han crescut–, aquest percentatge de positivitat respecte als simptomàtics, percentatge de positivitat que trobem en els nostres cribatges comunitaris també ha crescut. I estic molt, molt preocupada per això. Com tot el Govern, i com –n'estic segura– tots i totes vosaltres. Però també pel que estem veient a la resta de països europeus. I també molt ull, no?, amb les mesures i a les decisions que s'han de prendre al nostre voltant. Crec que tothom està fent un esforç molt gran per trobar els millors equilibris entre aquesta emergència sanitària, emergència social, emergència econòmica i emergència emocional que té el nostre país, però que té el nostre entorn. Vam definir un pla, un pla de reobertura progressiva d'activitats amb aquest ànim de trobar l'equilibri. Definíem exactament els indicadors en els que ens basàvem, malgrat que sempre hem dit que els mirem tots i que fem un esforç més enllà, i que trobarem tots els matisos que calguin. Aquests criteris són clars per avançar, per mantenir-nos, per retrocedir, si fa falta. I en aquests moments, doncs, que no anem bé, prendrem, si cal, les millors decisions, com sempre. Vam passar ahir d'una Rt d'1,11, avui a 1,22. Són escales grans que se salten. La Rt no ho és tot, això és una evidència, però la Rt ens mostra què tindrem la propera setmana, què tindrem els propers dies. I les dades que traiem, com diem sempre, són dades reals en els tres dies passats, i per tant, podem tenir una idea clara, també, de què ve en aquests propers tres dies, i aquesta projecció més a una setmana, dues setmanes vista, i és de continuar creixent. Augmenten un 15 per cent les consultes de Covid al 061, augmenta el percentatge de positivitat, augmenten els positius en simptomàtics, augmenten els casos, i això vol dir també que acaba repercutint en tot el sistema. I això ens marca allò que he dit al principi: la prudència que hem de sempre tenir davant d'aquesta pandèmia, sempre; la rigorositat en fer anar les dades, tenint en compte què estan afectant. Afecten el sistema sanitari i afecten el sistema econòmic, afecten la societat en general en unes dades que són molt complexes on estem vivint aquesta fatiga pandèmica també de tota la ciutadania, i estem treballant, sobretot, al màxim, les estratègies per fer participar la societat civil en tot. Perquè depèn de totes i tots donar la informació més clara i més veraç en cada moment, també en aquest Parlament, en aquestes compareixences que tenim cada quinze dies. També permetre fer el màxim, permetre a la gent viure la seva vida, permetre a la gent viure la seva vida, però minimitzant els riscos. Dient molt clarament per què volem que visqui la seva vida. Volem que mantingui la seva vida, i volem dir-los: «Tot això passarà, tot això passarà; aquest missatge d'esperança, tot això passarà, però aquests mesos no ens els traurà ningú. I jo crec que ens pertoca ser molt clars a tothom. Disminuïm riscos entre tots. Riscos personals, riscos individuals, que al final acaba sent disminuir riscos per protegir la gent més vulnerable, per protegir, ni que sigui de la forma més egoista del món, aquelles persones que més estimem sense mirar més enllà, ni que sigui això, però que tots siguem conscients que ens hi va això, ens hi va, doncs, evidentment, la salut. Abordem les dificultats que les persones enfronten, no?, a causa d'aquesta epidèmia, com pot ser la soledat, com poden ser les pors, com pot ser l'angoixa… Expliquem a la gent que en aquesta gestió emocional –i per això hem arrencat eines de salut emocional– de la crisi hi ha aspectes que podem sentir que formen part de la normalitat que ens trobarem i que tothom sentirà al nostre voltant. I que si tenen una alerta que en algun moment això, no?, arriba al punt de no poder-se llevar, de no tenir energia, de no tenir ganes i de no voler, doncs, continuar en la mateixa línia, doncs que hi som, que també té un sistema de salut que hi és. I tenim tot un equip de psicòlegs al telèfon i a més a més, quan així es detecta, es fan cites, evidentment, als nostres professionals de salut mental. I totes les administracions corresponsables, totes les administracions corresponsables: totes. Evidentment, el Govern de la Generalitat de Catalunya, els primers, però també els municipis del nostre país, en les mesures, en la vigilància d'aquestes mesures; no vigilància per sancionar només, vigilància per explicar que és important per a tots que puguem complir amb aquestes mesures. I corresponsabilitat també en les ajudes quan afecten sectors econòmics i socials. I aquí també una responsabilitat de l'Estat espanyol, directa, que és l'únic estat –és l'únic estat– que no mou un dit en les ajudes. Quan el Govern de la Generalitat de Catalunya, que ho hem debatut moltes vegades aquí al Parlament, doncs, ho ha fet tot i ho continuarà fent tot per estar al costat de la gent i també, evidentment, de les activitats amb les que la gent es guanya la vida. A més a més, les festes de Nadal s'apropen, augmenta la interacció social, estem alerta i preparats per prendre les decisions que siguin necessàries segons quina sigui l'evolució dels indicadors. Atents també en el que estan fent al nostre entorn, perquè estem en un món connectat. I aprofito per continuar llançant aquesta crida que estic dient a tota la població, en aquesta màxima responsabilitat i prudència en els propers dies. Cuidem-nos, protegim-nos, ens requereix que actuem de manera conjunta, perquè nosaltres mantindrem la constància, la preparació i el treball per mantenir aquesta esperança d'aquest 2021 diferent del 2020. Mantindrem la cura, sobretot a aquelles persones més vulnerables, i evidentment, entre totes i tots hem de mantenir la prudència perquè aquesta llum al final del túnel que estem veient, però que encara hem de passar, no?, aquests mesos hem de passar aquest túnel, i el passarem, n'estic convençuda; estic convençuda que el passarem, però no podem oblidar passar-lo bé, i passar-lo tots i totes. Tenim un país petit, però amb molta capacitat de fer grans coses. Sempre hem dit que al final la força és de la gent i el Parlament n'és un exemple claríssim. Nosaltres som representants de la ciutadania d'aquest país. La força és de la gent i això és un valor incalculable. Ajudem-nos també a fer arribar a la gent tots aquests missatges de la lògica de que avui estem vivint en una pandèmia, que d'aquí uns mesos tot serà diferent, que aquests mesos al final ens tenim, ens tenim entre nosaltres i els podem passar, d'una manera o d'una altra. Estem ara al 2020-2021. Tenim eines que ens ajuden a no perdre aquest contacte social, malgrat que el contacte no pot ser físic i malgrat que hem de posar barreres físiques a un virus. Però mantenir aquest contacte, dir-nos a les festes de Nadal el que ens volem dir sempre, no? Que compartim, que ens estimem i que ens volem trobar. Però d'una altra manera: cuidem-nos, protegim-nos; depenem profundament els uns dels altres. És imprescindible, per fer tot això, que mantinguem una prioritat molt clara. I jo crec que el Govern de Catalunya això ho té clar, que és el nostre sistema de salut. El nostre sistema de salut ha de continuar estant molt fort. Hem de cuidar els nostres professionals, protegir els nostres professionals davant d'una pandèmia, que també l'han viscut, no només l'han treballat. També l'han viscut i també l'han viscut amb històries molt dures. I en això només podem emmarcar, en la defensa d'aquest sistema públic de salut que tenim al nostre país, que han de ser els millors desitjos per al 2021. El sistema de salut ho farà tot per contribuir a aquests millors desitjos del 2021 i avui ha volgut posar també, ara que les dades, a més a més, són complicades, aquest missatge d'esperança de cara a aquest 2021. Serà diferent que el 2020, i també aprofito i desitjo a totes i tots els millors desitjos per al 2021.
Gràcies, consellera. Abans de continuar amb els grups parlamentaris farem cinc minuts de recés i després continuarem amb les intervencions dels grups. Gràcies. La sessió se suspèn a dos quarts de dotze del migdia i dotze minuts i es reprèn a tres quarts de dotze del migdia i vuit minuts.
Bé, reprenem el Ple. I, com hem comentat just abans del recés, ho fem amb les intervencions dels grups parlamentaris. I en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa. Endavant.
Gracias, señor president. Señoras y señores diputados, quiero empezar mi intervención, como es habitual en estas intervenciones de control sobre la gestión del Govern en la pandemia, dando el pésame a los familiares y a los allegados de los últimos fallecidos por la Covid. Y también tenemos que mandar y acordarnos también de dar mensajes de apoyo a todos aquellos que no han podido recuperar su puesto de trabajo de cara a la campaña navideña, debido a las restricciones. Señor Aragonès, consellers Sàmper i Vergés, hoy asistimos a su última comparecencia en pleno para dar cuenta de la gestión de la crisis y creemos que, desde luego, el panorama es ciertamente sombrío. Los expertos están alertando de un posible crecimiento de la pandemia, de una posible tercera ola. Sube el riesgo de rebrote, sube la presión hospitalaria, se dispara la velocidad de contagio; está en riesgo la desescalada, está en riesgo la Navidad. Y ha comenzado el vicepresidente Aragonès diciendo: «No anem bé. Y también ha dicho: «No som una illa. Pero a veces se empeñan en que lo parezcamos. Yo también lo creo, señor Aragonès. Cataluña no es una isla y España no está formada por diecisiete islas y, por tanto, creo que es una desgracia para los catalanes haber caído en la autonomía donde probablemente peor se está gestionando la crisis del Covid, en uno de los países en los que probablemente su líder nacional, Pedro Sánchez, menos está asumiendo el liderazgo de la lucha en toda España contra la pandemia. Tenemos un presidente nacional que se esconde detrás de las diecisiete autonomías, tenemos autonomías que hablan –como la nuestra, desgraciadamente–, están continuamente diciendo cosas como que incluso que habría menos muertos si nosotros fuéramos un estado, pero a la hora de dar cuenta de la gravedad de la situación resulta que entonces no somos una isla. Queremos parecer una isla, queremos parecer..., nos comparamos con Alemania, con Italia, con Francia en la gravedad de la situación, ahora con Gran Bretaña, el Reino Unido, pero España no existe. Y es que yo creo que somos parte de España, que a su vez es parte de Europa, que estamos en un mundo global y, desde luego, que no somos una isla como ustedes a veces parecen entender, con grave merma de la eficacia en la lucha contra el Covid, que es una pandemia absolutamente global. Tenemos un gobierno de España nefasto; tenemos un gobierno de Cataluña, de la Generalitat de Catalunya, nefasto. Ahora estamos a las puertas de la tercera oleada. Por tanto, nos preocupa que volvamos a sufrir el tsunami de la mala gestión y de los bandazos del Govern. Los catalanes ya han hecho todos los sacrificios que ustedes les pidieron, han tenido los bares y los restaurantes cerrados, los comercios cerrados, toques de queda rigurosos, confinamiento perimetral y, sin embargo, seguimos en un punto crítico de la pandemia a unos días de la Navidad y con buena parte de la población arruinada porque el Govern no se ha ocupado de ellos. Esta pandemia es cruel y difícil de gestionar para todos, pero la gravedad de la pandemia no ha servido para desinflamar tampoco el procés ni las batallas partidistas por ver quién es más independentista, como hemos podido ver también en la sesión de control. Llevo advirtiéndoles semanas, en las que hemos visto recitar las recomendaciones del Procicat, ampliamente difundidas por los canales oficiales en estas comparecencias; está bien, debemos hacerlo todos los políticos, pedir responsabilidad, recordar que este virus se transmite de persona a persona, que debemos limitar al máximo los contactos. Y está muy bien que ustedes lo repitan una y otra vez. Creo que todos los políticos debemos hacerlo, pero a ustedes como Gobierno les corresponde algo más que eso. Le hemos visto también culpar al malvado Estado español de la falta de dinero mientras derrochan e incluso malversan el dinero público que tan bien haría a las personas vulnerables ante la crisis. Usted durante estos meses tenía la oportunidad para demostrar otro modelo de gestión que el del agitador señor Torra, que se fue a su casa supuestamente reprimido, pero, eso sí, cobrando sus 120.000 euritos. Y, sin embargo, su gestión, la gestión de ustedes, dista mucho del progresismo y de la solidaridad que predica su partido. Su gestión ha sido más bien un «sálvese quien pueda. Y antes de que salga a decirme que no hay dinero porque Madrid, pues, nos roba, como hacía usted o como exhibía usted con los carteles, yo le diré que aquí usted presentó unos presupuestos que eran una chapuza y que no servían para hacer frente a la crisis. Y le recuerdo también que nosotros presentamos enmiendas para reorientar 900 millones, 900, de gastos superfluos que van a chiringuitos, y que fíjese si nos hubieran ido bien para esos autónomos que no podían acceder a la web de las ayudas. Y usted, con tal de hacerse la foto por si se adelantaban las elecciones, con tal de poder llevar en la solapa alguna medalla, la que fuera, sacó adelante, ya sabiendo que venía, que estábamos con una pandemia en puertas, aquella chapuza presupuestaria con las recetas populistas de los comunes. Resultado: que estamos ahora empantanados a las puertas de las Navidades porque eligieron ustedes el camino equivocado en la gestión de la crisis. Un ejemplo es: hoy apelaciones a la responsabilidad, necesarias y que compartimos, como hemos dicho antes, pero ninguna mención, ninguna –ninguna–, a los sectores más afectados en caso de nuevas restricciones. Si llega la tercera ola, ya lo estamos viendo que van a ustedes a tropezar por tercera vez con la misma piedra. Señor Aragonès, los catalanes saben más de la crisis de su Govern, de sus miserias partidistas, que de cómo gestionan ustedes la crisis del Covid. Los catalanes no están para ver cómo los socios del Govern se apuñalan en vísperas de las elecciones, sino que quieren soluciones. Hemos visto las contradicciones entre las señoras Vergés y Budó, sus peleas con Tremosa sobre si se abrían los bares y los restaurantes, sus celos hacia la gestión sanitaria de Madrid y sus ataques para que frían a los madrileños a impuestos. En fin, qué desastre de govern en funciones, qué desastre hemos tenido que aguantar los catalanes en ERTE, en paro o que han visto su salud en peligro por la nefasta gestión de la crisis sanitaria. Le recuerdo que en Cataluña hay 550.000 autónomos; una de las comunidades autónomas con más autónomos a pesar de las dificultades que les pone el Govern. Y ahora ustedes, para lavarse la cara, han presentado un apaño para los autónomos en el tiempo de descuento, una propuesta que es a todas luces insuficiente. Y ahora simplemente han anunciado que van a incrementar los fondos, pero sigue el problema de origen: que los requisitos eran muy estrictos tanto en lo referente a los ingresos totales como en la facturación. Por eso, proponemos un plan de contingencia para autónomos y comerciantes ya, ante esta tercera ola, similar al que está aplicando la Junta de Andalucía, con ayudas para el pago del alquiler y los suministros básicos para ayudar a bares, restaurantes, ocio nocturno y gimnasios: mil doscientos euros a los comercios con actividad ininterrumpida y cuatro mil a los comercios con actividad suspendida. Porque el decreto del Govern que fuerza a tener que rebajar los alquileres para no perder de golpe el 50 por ciento de los ingresos no soluciona nada, solamente cambia el problema de manos: lo cambia del negocio al propietario del local. Y la solución de verdad pasa por estas ayudas que proponemos nosotros para compensar las pérdidas y no para traspasarlas del comerciante al propietario del local. También proponemos, en este plan de contingencia, una inyección directa de emergencia de dos mil euros a autónomos y pymes como peluquerías, feriantes o taxistas que hayan visto caer sus ingresos hasta la mitad, para que puedan garantizarse hasta un 75 por ciento de facturación del año anterior. Se trata del modelo alemán de ayudas que ya les hemos mencionado otras veces, que, a diferencia del de este govern, no establece límites de ingresos ni de facturación, y pueden acogerse a las ayudas aquellos que hayan tenido pérdidas respecto al año anterior. Nosotros no somos como ustedes; nosotros trabajamos para que los ciudadanos nos juzguen por nuestras políticas y resultados. Y, mire, lamento decirlo, porque estamos en Cataluña, pero aquí hemos perdido 34.200 puestos de trabajo en la segunda ola de la pandemia y en Madrid se han creado 12.500, gracias, en parte, seguro, a las políticas del Gobierno de Ciudadanos. Otra gestión de la crisis es posible, y el Govern, lejos de favorecer la economía catalana, entendemos que está siendo un lastre. Esta legislatura agónica de crisis de la Covid y de fracaso del procés se acaba ya, una legislatura en la que hemos tenido al frente a quienes no sabían gestionar la Generalitat ni sus propias peleas mezquinas políticas. Desde Ciutadans hemos trabajado, creo yo, en lo que realmente importa; hemos luchado cada día para que se hablara de la pandemia; impulsado plenos monográficos para hablar de sanidad o de cómo proteger los recursos de los catalanes. Y somos, que lo hemos dicho varias veces, pero quiero insistir en ello, el grupo que más propuestas sociales ha presentado en toda la legislatura. Nosotros nos hemos esforzado para atender las demandas de todos los sectores afectados con los que nos hemos reunido, que son innumerables, y que nos trasladaban su angustia, sus dificultades y la desatención que recibían por parte del Gobierno. Ante estas semanas decisivas y una posible tercera ola de la pandemia, no dude, señor Aragonès, que nosotros nos pondremos a disposición del Govern para salvar, entre todos, vidas y empleos. Espero que el año nuevo traiga la oportunidad de un nuevo Govern que ayude a levantarse a los catalanes de esta crisis cruel. Nosotros siempre vamos a estar por la reconstrucción y la concordia de todos los catalanes, que se merecen mucho más de lo que han venido recibiendo del Govern hasta ahora, el momento en que se acaba la legislatura. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta. Endavant.
Gràcies, president. Honorable senyor vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, un cop més, començo la meva intervenció recordant les víctimes de la Covid-19, les seves famílies i amics i reconeixent totes i tots els professionals que durant aquests llargs mesos han lluitat en primera línia contra la pandèmia. Ho hem repetit tots molt al llarg de molt de temps, però cal insistir-hi. I començo, president, per repetir les seves paraules: «No anem bé; no anem gens bé. I li vull agrair la claredat i la contundència. I torno a remarcar el nostre suport en la lluita contra la pandèmia; suport al Govern, i, si m'ho permet, vicepresident, un suport especial a la consellera de Salut. Estem en les seves mans; compti també amb nosaltres per fer-ho tot el millor possible. Avui tornem a avaluar aquí les coses que està fent, les mesures que està prenent el Govern en les darreres setmanes, però tenint present que aquest és el darrer Ple de la legislatura, sembla inevitable no només fer un seguiment, sinó un balanç de la gestió de la pandèmia per extreure'n lliçons de present i de futur, no tant per la picabaralla entre partits absolutament eixorca i, en aquest cas, absolutament contraproduent, sinó per pensar què podem fer millor de cara al futur. I una primera cosa que li volia dir, vicepresident, és que potser hauríem d'establir un mecanisme extraordinari de seguiment en aquest període que ens ha de portar fins al 14 de febrer. M'atreveixo a suggerir, un cop cada deu, quinze dies, una trobada de la consellera, del seu equip, amb els portaveus de Salut, perquè tots plegats puguem conèixer millor l'evolució de les coses i puguem contribuir des de la nostra posició política i des del nostre coneixement a la millor manera d'afrontar una situació que, com vostè ha dit, no s'acaba el 31 de desembre ni molt menys. Tres lliçons creiem que cal extreure d'aquesta crisi. Primer, la Covid-19 ens ha fet més vulnerables, i el xoc econòmic i social que ha provocat ha posat en evidència, i vostè també se'n feia ressò, que Catalunya no podrà sortir sola d'aquesta crisi, com tampoc ho pot fer Espanya en el seu conjunt sense la Unió Europea i una cooperació internacional més forta. I, per tant, cooperació i coordinació entre governs, lleialtat institucional; això és el que la ciutadania ens reclama i espera, i més en el moment de fer front a una emergència sanitària. En aquesta crisi, i lamento dir-ho, m'ho ha sentit dir més d'un cop, a vegades semblava que l'actuació del Govern, particularment en el primer semestre, estava més guiada per la confrontació política que no pas en buscar la competència i l'eficàcia en la seva gestió. Avui també s'ha aprofitat per dir que el Govern d'Espanya no fa res, cosa que és radicalment falsa. Sovint ha semblat que vostès han volgut fer de la lluita contra el virus la lluita contra el Govern d'Espanya i fins i tot la lluita entre els socis del mateix Govern; semblaven més encaparrats en marcar diferències entre vostès que en resoldre els greus problemes a què ens enfrontem. Vostè mateix es va haver d'aixecar d'una reunió de coordinació a causa de les filtracions que s'estaven produint. Segona lliçó de la pandèmia. Tot i que alguns ja ho advertíem abans, però la pandèmia ho ha fet encara més evident: retallar en serveis públics essencials surt molt car. Estem travessant una crisi sanitària complexa, que deixa un llast econòmic i social en tots els àmbits i nivells. I ho fem estant a la cua d'Espanya en despesa sanitària, educativa i de serveis socials. Pel que fa a salut, cal reforçar el sistema públic de salut i fer-lo veritablement universal, equitatiu i de qualitat. Ja era abans de la pandèmia, això, una prioritat de país per garantir la seva cohesió social i territorial. I ho tornem a dir: pacte de salut, s'ha de fer, i hem de discutir, evidentment, ho deia el vicepresident, sobre l'infrafinançament que s'hagi pogut produir i com revertir-lo, d'acord, però fem-ho, perquè aquí ni tan sols hem començat a parlar-ne. I en això jo crec, vicepresident, que anem tard. És obvi que ha estat l'esforç dels professionals el que en primera línia ha evitat mals majors, però són uns professionals que hem de recordar també que reclamen més diàleg, més negociació i més pacte. Durant la pandèmia, hem tingut tres col·lectius que han convocat vaga: els MIR, amb unes condicions contractuals i salarials precàries; els facultatius de l'atenció primària, que, per responsabilitat, van desconvocar-la, però que han arribat esgotats, i la consellera se'n feia ressò, a aquesta segona onada; els treballadors i treballadores del transport sanitari, que porten seixanta-cinc dies de vaga indefinida i el departament ni tan sols els rep, tot plegat fruit d'un concurs fet en temps de descompte pel conseller Boi Ruiz, però que vostès no han fet res per millorar, ans al contrari. La crisi no ha acabat. A les portes del Nadal, les dades són preocupants. I, per tant, certament hem de demanar més responsabilitat a la ciutadania, però també tot l'encert i diligència del Govern. Vostès, en molts moments d'aquesta crisi, han actuat de manera erràtica i poc coordinada, amb força disfuncions; ho hem tornat a veure de nou aquests darrers dies, quan es va endarrerir la reunió del Procicat i, en conseqüència, es va endarrerir la presa de decisions importants, deixant sectors econòmics patint sense saber del cert si podien o no creure els treballadors de l'ERTO, per no dir, i parlo ja del balanç de tot el període, aquells quaranta-sis dies en què no vam tenir secretari de Salut Pública. Vicepresident, el sistema de rastreig continua sense funcionar bé, i ho diuen els rastrejadors, no nosaltres. I està molt bé fer 220.000 tests setmanals, però si després no se segueixen els contactes dels positius, de poc serveix. El 061 continua sent de pagament en algunes companyies. I no han rescindit el contracte amb Ferroser, tot i que el Parlament ho ha aprovat, vostès s'hi han compromès i, quan els hi preguntem, com avui mateix, no ens responen. Deia el director de l'Oficina Antifrau: «La major part de les contractacions fetes pel Govern durant la pandèmia han recaigut en grans corporacions. Bé, també va lamentar el director de l'oficina que no hi ha hagut prou transparència ni retiment de comptes en tots aquests mesos. I, per tant –i li preguntem–, on és l'auditoria de les despeses realitzades i les contractacions fetes? Educació. Saben vostès que nosaltres creiem que no s'ha garantit el dret a l'educació en condicions d'equitat; hi ha hagut un alentiment i, en certs àmbits, un fracàs en posar a disposició de l'alumnat l'equipament informàtic; s'han agreujat les desigualtats socials i educatives, i, per tant, s'ha afeblit el paper de l'escola com a element igualador. Necessitem el màxim de recursos, la màxima transparència i el màxim consens amb la comunitat educativa. Massa incertesa, massa improvisació. Avui mateix, mentre estem parlant, una ràdio ja ens diu que l'inici del curs de l'any vinent no serà el dia previst, sinó un altre, cosa que no discutim, i, com sempre hem dit, i ho diem per endavant, suport a les decisions del Govern, però, home, es podria haver aprofitat aquest Ple per comentar-ho. Nosaltres creiem que hi ha hagut massa incertesa i massa improvisació i massa descoordinació. Pel que fa a les residències, en fi, un informe recent d'Amnistia Internacional denuncia que a Catalunya i a la Comunitat de Madrid no es va respectar el dret a la salut, a la vida i a la no discriminació de les persones grans pel fet de viure en un centre residencial. No ho diem nosaltres. Com aquí es citen molt els informes d'Amnistia Internacional, doncs, convindria aquest també tenir-lo molt present. Clar, és molt greu, perquè diu l'informe que es va negar l'assistència sanitària a persones pel sol fet de ser grans i viure en una residència. És greu. Tercera lliçó de la pandèmia. Necessitem espais permanents de diàleg i consens per fer front comú a les nefastes conseqüències econòmiques de la crisi. Vostès no han cercat el consens. Vicepresident, ens emplaça a la propera legislatura. Espero que no ho hagi de dirigir vostè. I m'entendrà que l'hi dic amb tota cordialitat, però pensant que algú ho podria fer millor. Però, escolti'm, el pacte de la reactivació vostès no l'han buscat, i no serà perquè l'oposició, tota ella, amb els seus accents diferents, no l'hi hagi demanat. Durant aquests nou mesos ens hem trobat amb mesures insuficients, que arriben tard, que arriben malament, però agafo també un repte que llença el vicepresident. Ens diu: «Escolta, això és una qüestió de tots, tots els governs, també el Govern d'Espanya. Molt bé, hem de mobilitzar el màxim de recursos per fer front a la crisi econòmica i social de cara a l'any vinent. Doncs també compti amb nosaltres en la mesura que puguem ajudar en aquesta direcció. Perquè és necessari, perquè no ho fem per un grup o un altre, un partit o un altre, ho fem pels catalans, ho fem per la societat catalana en el seu conjunt. I, per tant, seria, era i és urgent posar fil a l'agulla per posar-nos d'acord sobre quins són els eixos que han de vertebrar la reactivació del país. I l'altre dia, que vam tenir l'oportunitat..., i vostè també va tenir una reunió amb ell, que em consta que va ser profitosa, va venir el president de la Comunitat Valenciana. Ell pot exhibir aquest triple pacte polític, institucional i social, que ha vertebrat un pla de país, de País Valencià, en aquest cas. Nosaltres això no ho tenim, i ho hauríem d'haver tingut. Nosaltres creiem que com a grup hem tingut una actitud responsable i de mà estesa per fer aquest esforç de país necessari, i m'ha estranyat, li he de dir, i com li he dit en privat, li dic també en públic, que vostè digui que el PSC s'ha instal·lat en la negativitat i només fa d'oposició, perquè, en fi, jo rebo moltes crítiques, no només del senyor Carrizosa, per aquesta política de mà estesa i de diàleg pel Govern, però, en fi, quan un rep de totes bandes, sempre pensa que potser la seva posició és equilibrada. En tot cas, nosaltres creiem que el Govern ha de liderar més i millor. Vostè em pot dir –tindria tota la raó– que en aquests moments ens trobem en una situació excepcional, dins del que ja era una legislatura excepcional, perquè no hi ha president. Però, en tot cas, jo crec que els catalans mereixen que hi hagi un govern capaç de governar amb lideratge polític, amb eficàcia de gestió, utilitzant de forma eficient les seves competències i recursos; un govern capaç de cooperar amb altres administracions; un govern capaç de fer que Catalunya avanci, que uneixi els catalans al voltant d'objectius compartits, que des del nostre punt de vista són la reactivació econòmica, la reconstrucció social, el feminisme, l'ecologia, l'equilibri territorial, la transparència i la qualitat de les institucions. Nosaltres voldríem que el Govern de Catalunya fos un govern que faci possible que Catalunya torni a ser un dels territoris més dinàmics i econòmicament més potents d'Espanya. Creiem que a Catalunya estem en condicions i necessitem com l'aire que respirem recuperar forces, prestigi i lideratge. Els catalans i les catalanes ho mereixen i ho reclamen. I, per tant, i si m'ho permet, i donat que la darrera intervenció serà la rèplica..., però per nosaltres, si els catalans així ho volen, en la propera legislatura convindria canviar de rumb amb un govern eficaç que, si em permeten l'expressió, realment vagi per feina. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president. I bon dia novament a totes i a tots. Avui vostès han donat unes dades sobre la propagació del virus, sobre el nombre de contagiats, que són del tot preocupants. El vicepresident ha dit que no anem bé; hem pogut escoltar i llegir a experts sanitaris, al secretari de Salut Pública dient que estaríem a les portes del que podria ser la tercera onada, és a dir que no arribaria després de Nadal, com totes ens temíem, sinó que arribaria fins i tot abans, i la sensació generalitzada que hi ha, i ja no ho dic només com a oposició, sinó que també ho dic com a ciutadana, és que tenim –i sento haver de dir-ho així, però és que ho crec de veritat– la sensació que tenim a Catalunya un govern, com dir-ho?, de nyigui-nyogui. I m'explico. Vostès han fet molta diagnosi, vostès han tornat a demanar-li responsabilitat a la ciutadania, vostès han fet moltes advertències, fins i tot el senyor Iceta els ha agraït la sinceritat pel to d'avui i per les paraules de preocupació, però són govern, i, per tant, jo el que demane és contundència i el que demane és anticipació. Si no anem bé –si no anem bé–, si estem veient que en altres territoris ja estan en la tercera onada, per què no ens anticipem? Si pensàvem que estàvem a l'1,11 d'Rt i resulta que ens hem assabentat que estem al 1,4, per què no ens anticipem? Cal contundència ara, perquè, si no, dins de dos, tres, quatre dies, la situació encara serà pitjor. Per tant, jo els demane que s'avancen, els demane que s'anticipen, perquè la seua missió com a govern no és només ser sincers, sinó que també és poder avançar-se per preservar la vida del màxim nombre de catalans i de catalanes. No podem tindre un govern que actua en funció de quina és la darrera pressió o quina és la darrera trucada; un govern que dona bandades i que ha anat perdent la credibilitat durant tota la legislatura, però principalment també durant tota la gestió de la pandèmia, i un govern, doncs, que no sempre es manté ferm en les seues decisions quan sap que són encertades per por a que siguen mesures impopulars. Jo crec que és el moment, si toca, de prendre mesures impopulars pel bé col·lectiu. Però vostès sembla que han entrat en una dinàmica electoralista, que estan més centrats, doncs, en veure si el del costat queda pitjor que en fer bé la seua feina. I això com a país ens deixa en una situació d'una absoluta incertesa i d'una gran vulnerabilitat. I aquest escenari seria preocupant en unes condicions normals, però enmig d'una pandèmia i a una setmana i pocs dies del Nadal, doncs, aquesta situació encara és més greu. I aquí també vull dir una altra cosa. Malauradament, no ens està sobtant aquest comportament, aquest capteniment; no ens ha sorprès, perquè, com diuen, doncs, de aquellos polvos, estos lodos. No cal ser massa espavilat per veure que durant tota la legislatura, doncs, les crisis i les tensions permanents dins del Govern han impedit que vostès anessin per feina. Ens hem trobat amb un govern que no ha funcionat perquè ha estat engolit per la gesticulació i no per la política real. I, sense dubtar –i aquí també vull ser molt sincera–, sense dubtar de les bones intencions de cadascun dels consellers i de les conselleres, que estic segura que el que volen és el millor per al país, entre vostès mateixos s'han anat «opacant. I aquesta és la realitat. Si és que realment ha segut un govern on no calia realment oposició més que per cantar-los a vostès les quaranta i demanar que governessin. Però és que l'oposició se l'han fet entre vostès mateixos. Ha segut un govern que ha estat més al servei dels partits que al servei del país, i vostès mateixos s'han anat carregant el Govern i la seua credibilitat. En línies generals, durant aquestos tres anys, tret dels decrets fruit de la gestió de la pandèmia, que només faltaria, només han tirat endavant aquelles mesures o que han presentat els moviments socials o que ha presentat l'oposició. I dos exemples paradigmàtics són la Llei de regulació de lloguers o la Llei de salut bucodental. I si aquestes lleis han tirat endavant no ha segut gràcies al Govern, moltes vegades ha segut malgrat alguns intents d'oposició del Govern. Però centrant-nos en el tema que ara ens ocupa, si ens centrem exclusivament en la gestió de la pandèmia, només cal sortir al carrer, parlar amb els veïns, amb les veïnes, de totes les ideologies, que han votat a partits polítics molt diversos, per reconèixer que moltíssima gent s'ha sentit desemparada durant tots aquestos mesos de gestió de pandèmia del Govern, ja que ha segut extremadament dubitatiu i ha arribat tard en massa ocasions. Sembla que vostès només han arribat a temps quan havien de dir als altres, generalment al Govern central, el que havien de fer. Les bandades durant la gestió de la crisi sanitària han segut una constant. I això no és criticar per criticar. Entenem perfectament que s'hagen d'anar ajustant les mesures sanitàries en funció dels escenaris, però aquí, més que ajustos, el que hem vist moltes vegades, en massa ocasions, han segut contradiccions dins del Govern en funció de qui parlava. I torne al punt que per a mi és més important d'aquesta intervenció: com pot ser, com pot ser que estiga el secretari de Salut Pública als mitjans dient que segurament estem davant d'una tercera onada, que tinguem l'Rt a 1,4, que estiguen augmentant els ingressos a l'UCI, que el nombre de contagiats a l'última setmana ha augmentat un 40 per cent, que el mateix vicepresident ha dit que no anem bé, i, malgrat tot això, no he escoltat una sola intervenció avui en aquest Ple que diga que es fan enrere en que el confinament perimetral d'aquest cap de setmana siga comarcal? Algú m'ho pot explicar?, perquè no ho entenc. No ho entenc jo i entenc que no ho entén moltíssima gent a les seues cases. Com pot ser? Anem malament però obrim el confinament perimetral de municipal a comarcal. Per què? És que, per molt que pense i hi done voltes, no ho puc entendre. I el que fan és deixar-li tota la responsabilitat a la gent, una gent que porta nou mesos fent mans i mànigues, que està fent molts sacrificis, que està fent molts esforços. I vostès en lloc de ser clars, contundents, anticipar-se i dir cap a on hem d'anar, diuen que en tres o quatre dies, doncs, ja es valorarà, això sí, demanant més responsabilitat, més esforços i més sacrificis a la gent. No ho entenc. I encara s'entén menys si comparem el que estem fent aquí amb el que estan fent ara mateix en altres països d'Europa. Mirem el que està passant a França, mirem el que està passant a Alemanya. Vostès mateixos ho han dit, n'hi ha altres territoris de l'Estat, altres comunitats autònomes que ja directament estan en una tercera onada, i aquí ningú entén què estan fent vostès ni com viurem els Nadals. Jo els demane, i sé que això segurament serà impopular, els demane que no relaxin les restriccions, que no n'hi haja confinament perimetral comarcal aquest cap de setmana, i els demane, si calen més restriccions, més restriccions. Això sí, restriccions i ajudes econòmiques –restriccions i ajudes econòmiques–, perquè, si no, no s'aguantarà. Gastin el que calgui. Aquest matí el meu company d'escó, el David Cid, li demanava al vicepresident Aragonès que gasti. Vostè es justificava amb que només poden gastar des d'octubre. Però és que la comparació amb el País Valencià és demolidora –és demolidora. Per tant, jo els demane, si calen més restriccions –que a ningú ens agrada–, endavant, ahí estarem també nosaltres per donar suport, però sobretot que tampoc caiguen ni llocs de treball ni sectors econòmics. Perquè, si no, a quin preu viurem nosaltres aquest Nadal? A quin preu? A tornar a estar després de Nadal en més situacions com les que s'estan vivint ara mateix a la residència de Tremp? Clar... Tenim tretze hospitalitzats, cinquanta-vuit persones que ja estan mortes, més del 90 per cent dels residents, doncs, han estat positius. Ara ens hem assabentat que des del primer positiu fins a la seua intervenció, per part de l'Administració, van passar nou dies. Tampoc ho entenem –tampoc ho entenen. I supose que estaran amb mi amb que que a aquestes alçades estiga passant això és absolutament inconcebible. No seguiré fent comentaris al respecte, perquè tampoc diria res bonico, però és que no només està passant a Tremp; ara acabem també de veure, de constatar com n'hi ha cinc residències en una situació greu també a Girona. Amnistia Internacional, també ho comentava abans el senyor Iceta, fa dos setmanes elaborava un informe on deia que s'havien vulnerat el dret a la vida, a la salut i a la no discriminació de la gent gran. Però també aquest informe..., i per a mi és la part més important, ja no és només mirant el passat, sinó que es mirant el present: segueix vigent el protocol que limita el trasllat de persones grans malaltes als hospitals, segueix que el règim de visites el decideix cada residència i segueix sense saber-se com suplir el tema de les baixes del personal dels geriàtrics. Algú no ha fet la feina –algú no ha fet la feina. Un capítol a part, òbviament, mereix la gestió del Departament de Treball, d'Afers Socials i Famílies. Aquest departament, durant tota la legislatura i també durant la gestió de la pandèmia, ha sigut un pou sense fons on han anat caient les esperances dels catalans i de les catalanes; ha sigut el viu exemple de la manera de governar d'aquest Govern, que ha estat centrifugant responsabilitats –no entraré a detallar ni a recordar el llistat de despropòsits. En Salut, dir que el nostre sistema de salut està tensionat, està estressat seria un eufemisme. Tenim les professionals sobrecarregades, sense suficients recursos, esgotades i, sobretot, atemorides per aquesta tercera onada. Per no parlar de les condicions de la gent del SEM, que està fent vaga des de fa dos mesos, en unes condicions que són vergonyoses. Els reforços que vostès han anunciat en innombrables ocasions o no arriben o són insuficients. A nosaltres no ens acaben de quadrar els números, perquè tampoc especifiquen quants van a cada lloc. I, com sempre diem, tenim un problema ara, però tindrem un problema després d'aquesta tercera onada, per totes les atencions, per totes les intervencions que s'estan posposant. Soc tossuda, ho he dit cent cinquanta milions de vegades i ho tornaré a dir: pacte nacional per la salut. Vostès no m'han volgut fer cas fins ara; entenc que a partir d'ara doncs tampoc ho faran, però jo crec que és la meua responsabilitat insistir-hi perquè ho necessitem i perquè, malgrat totes les discrepàncies, estic convençuda que volem totes el millor per al país. I acabo. Venen per davant gairebé dos mesos sense Parlament, almenys de manera ordinària, en un moment crític, en una situació de corda fluixa, amb una crisi sanitària brutal, amb un Nadal pel mig, amb l'amenaça –que ja no sé si és amenaça o està aquí– d'una tercera onada, amb una crisi econòmica i social sense els ajuts que es necessiten, amb un fons de reconstrucció europeus que s'han d'anar prenent decisions que són importants no només per l'ara sinó per als propers deu anys de Catalunya. Nosaltres encara no hi hem participat i el Govern encara no ens ha reunit per veure què passa amb aquests fons de reconstrucció i veure com entre totes, des de la intel·ligència col·lectiva, pensem què és el millor per a Catalunya. Aixina que, una vegada més, i no em cansaré d'insistir-hi, comptin amb nosaltres per sortir d'aquesta situació [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] també amb la resta de forces polítiques, amb els agents socials, amb els agents econòmics –i acabo, president–, perquè, a diferència del que vostès moltes vegades han dit i han cregut, no poden sols, i la realitat està ahí. És una situació molt complicada. Ens necessitem totes, així que comptin amb la gent i surtin de la bombolla. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Bon dia a tots i totes. Estic decebut, i ho vull traslladar així. Mirin, si fes o féssim un resum del que han volgut traslladar vostès, doncs, l'honorable conseller d'Economia, «una comparativa amb estats; l'honorable conseller d'Interior, «responsabilitat individual, i l'honorable consellera de Salut, «esperança. Aquest és el resum. I en la nostra intervenció, a més, explicarem per què han fet aquesta intervenció i per què no ens estan donant respostes. Però em vull quedar amb una de les poques idees amb les quals nosaltres estem d'acord: no anem bé. Conseller, honorable conseller, no anem bé. I el seu Govern va pitjor. I aquest és un dels motius pels quals no anem bé. No l'únic, també ho volem reconèixer –no seríem honestos i honestes si diguessin que és l'únic–, però és un també dels que afegeix que no anem bé. Mirin, no anem bé perquè tenim cinc-cents mil catalans i catalanes en situació de desocupació: 12 per cent, i creixent, els homes; 14 per cent, i creixent, les dones, i en alguna comarca que s'està ja al llindar del 20 per cent –19,69, una concreta comarca que estarà per sobre del 20 per cent en qüestió de dies, unes setmanes. No anem bé perquè tenim, a la vegada, cinc-cents mil catalanes amb ERTOs, que hauríem de dir que estan cobrant la prestació però que molts catalans i catalanes no han cobrat la prestació, i pel període d'agost a novembre del 2020 molts, per no dir gairebé tots, dels catalans i les catalanes de la circumscripció de Barcelona no van cobrar res. Això no és culpa del seu Govern, que també ho vull reconèixer, sinó d'un altre govern, que és el de l'Estat espanyol, que en té la competència. I hauríem de veure també que tenim dues-centes mil catalanes autònomes, treballadors i treballadores autònoms i autònomes, que a dia d'avui tenen més despeses per la seva activitat que ingressos, i el que això significa –no estem plantejant les necessitats que tenen, sinó per la seva simple activitat. I, per tant, un panorama que és absolutament desolador. Vostès fan comparativa en relació amb altres estats. Doncs mirin, nosaltres també ho compararem i li demanem, honorable conseller, que faci una anàlisi més profunda que la nostra o més acurada que la nostra. Comparativa és perquè tenim una expressió, en termes de crisi econòmica, derivada de la Covid-19, pitjor que la d'altres països del nostre ent.rn? La primera, perquè tenim monocultiu productiu: quatre activitats, i dos d'aquestes són, per una banda, el turisme i, per una altra banda, la construcció. Quan arriba la Covid, doncs, de les quatre activitats, dos, pràcticament, desapareixen. La segona, perquè tenim una realitat d'economia informal molt per sobre de la nostra mitjana de països de l'entorn, únicament comparable, malauradament, amb Itàlia –molt superior l'economia informal d'Itàlia, però únicament comparable a la d'Itàlia–, no amb la d'altres països del nostre entorn. I, la tercera, perquè tenim una activitat productiva fragmentada. Fragmentada en dos sentits: en el productiu, per una banda, i, per una altra banda, també en la contractació dels treballadors i les treballadores. I això és el que ens ha abocat a una realitat pitjor des del punt de vista econòmic. Què tindrem –i també comparativa amb altres estats des del punt de vista de la realitat social– els propers mesos pitjor que els països del nostre entorn?, si vostès es volen comparar amb països del nostre entorn. Doncs, per una banda, tindrem pitjor –i, per cert, faig un altre matís: pitjor serà aquesta crisi que la crisi del 2008, i explicarem per què– crisi, per una banda, perquè tenim una normativa laboral que ara és molt fàcil acomiadar col·lectivament, i allò que el 2008 significava que passar del 8 al 20 per cent de desocupació eren quatre anys, ara passarà aproximadament en quinze mesos –passarem del 10 al 18, 19 per cent en quinze mesos, no en quatre anys. Pitjor, també, perquè el 2008 teníem una realitat de serveis públics que cobrien molt més les necessitats de les classes populars, de les classes treballadores, que els que tenim ara, i la realitat de retallades de dècades –ara ja podem parlar no d'una dècada, sinó que ja podem parlar de la segona dècada. I pitjor també –i això guarda relació amb la intervenció pública, no és un tema personal– perquè no tindrem el matalàs familiar que hi havia el 2008. Una generació, la dels nostres pares i les nostres mares –per a alguns, dels seus avis– que van tenir una vida, des d'un punt de vista social, molt sacrificada, però que en la fase final de la seva vida tenien un matalàs i que significava fins i tot que es donava resposta al conjunt de la família amb una pensió. Això passa i ha passat en aquest país i ara no passarà tant. Mirin, amb aquesta realitat nosaltres, honorable conseller, li demanem polítiques estructurals, i no n'hem vist cap, perquè això canviï, cap ni una. Estem veient polítiques pal·liatives, però no estructurals i, per tant, l'hi demanaríem. I demanaríem també que no donin missatges contradictoris, als dos grups que donen suport al Govern i, per tant, que podem no estar-hi d'acord, que no creïn confusió en el nostre país. Li demanem també, conseller, que ens doni una resposta que no sigui la seva segona resposta, perquè ja portem tres anys i, per tant, doni una resposta ara perquè després nosaltres també l'hi puguem replicar, i que no sigui simplement, «la CUP del “no, no, no” i ara toca esperança i ara toca referèndum, perquè això ja ens ho sabem. Conseller Sàmper, miri, jo respecto molt..., nosaltres respectem molt que vostè s'hagi situat en l'anècdota. Ho respectem. Jo ara també em situaré en l'anècdota, l'anècdota de quatre diputades del Subgrup Parlamentari de la CUP que inicien la legislatura i el primer que reben és una sanció dels seus Mossos d'Esquadra que ens consideren organitzadors de la vaga general del 3 d'octubre. Recursos i deixada sense efecte, perquè era tot una mentida dels seus Mossos d'Esquadra. Una diputada insultada en la porta d'aquest Parlament pels mossos d'esquadra. Vostè sap què significa estar a la porta d'aquest Parlament i que els mossos d'esquadra la insultin? S'ho imagina? Un diputat arrossegat físicament per protestar en unes escales per defensar el dret a l'autodeterminació. I una diputada, senyor conseller –miri, l'hi faré físicament perquè va passar a la seva ciutat–, que l'apunten i disparen. Això és el que van viure i hem viscut en l'anècdota els diputats i els diputats del Subgrup Parlamentari de la CUP, dels seus Mossos d'Esquadra. I ens espien –i ara vostè ens vol fer creure que és un mosso aïllat que espia tota l'esquerra independentista i tota la CUP–, i que ja han obert expedient. No ens ho creiem, senyor conseller, i sabem, a més, que és fals. I l'hi volem dir així, de manera rotunda. Però això no ens fa mal. Bé, de fet, físicament fins i tot ens va fer mal, alguna càrrega que vam tenir i, evidentment, allò que vam rebre com un tret d'un mosso d'esquadra. El que ens fa mal és el que hem vist en les darreres quaranta-vuit hores, conseller: mossos d'esquadra sortint d'un portal amb una porra extensible com si no hi hagués final, violència sobre els cossos d'una persona que no estava exercint cap violència. Ens fa mal el que vam veure ahir: quatre famílies amb canalla que veuen com arriben –jo ho vaig comptar– deu vehicles i uns cent mossos d'esquadra aproximadament. Em pot rectificar. I digui'm quant costa això, perquè jo li diria que costa uns 30.000 euros. Amb 30.000 euros quant habitatge cobrim, en aquest país, per a aquestes quatre famílies amb canalla. Els demanarà responsabilitat individual vostè, a aquestes famílies que els van deixar ahir sense sostre? Aquesta és la seva resposta de Govern, amb 30.000 euros donàvem una alternativa d'habitatge a famílies i el que fem és enviar mossos d'esquadra? Aquesta és la resposta d'aquest Govern? Inadmissible. S'ho han de replantejar absolutament tot, absolutament tot. No és admissible. I honorable consellera, miri, hem parlat tant, durant aquests tres anys, de Salut, que jo no sabria ni per on començar. Vostè sap que nosaltres hem intentat ser tant propositius com hem pogut i més, però el discurs no pot ser d'esperança, perquè això és una cosa de desig, i vostè és consellera del Departament de Salut. El que necessitem són mesures, no un crit d'esperança. I a les portes d'una tercera onada, vostè es situa a mitjans de gener amb la vacuna. Què farem, aquest mes que ens resta des d'avui, 16 de desembre, fins al 15 de gener? Què farem, consellera? No es situï en un desig d'esperança i en la vacuna, sinó en les mesures que necessitem ara. I li tornem a dir el mateix que ja li hem plantejat els darrers tres anys: pressupost, el que aprovaven, que era inferior al del 2010, amb dues-centes mil persones més. I ara els crida l'atenció alguna cosa? Pressupost inferior també per a la gestió pública de la sanitat pública al del 2010, amb dues-centes mil persones més. Un model de gestió enormement indirecta, de gestió privada, i una realitat de precarietat dels treballadors i les treballadores que vostès no han solucionat. No parlin de que es tensa la sanitat, la tenen destrossada! Uns van dir que ho farien, i uns altres no posen mesures perquè canviï. I aquesta és la realitat que hem viscut a la nostra sanitat. Aquesta és exactament aquesta realitat. I mirin, nosaltres li vam dir: en crisi de salut, posi a disposició de tots els catalans i catalanes tots els mitjans sanitaris, públics i privats, i van fer exactament el contrari: per a la gestió privada li puc garantir 43.000 euros, si surten de l'UCI, i dono negocis a Ferrovial i a Ferroser, que a dia d'avui, en aquest Parlament, ningú sap què fan o què no fan. I si no ho preguntem: què fan?, si ho sap algun dels cent trenta-cinc diputats i diputades? Potser alguns dels seus grups de Govern; la resta no ho sabem i dubtem, fins i tot, que ho sàpiguen. I després vostè ens parla de les residències de gent gran. Consellera, residències de gent gran..., el que ens ha dit..., vostè tindria la capacitat d'anar –i no parlaré de les empreses que ho gestionen, sinó de localitats– a Santpedor, a Sant Feliu, a Tremp, i dir-los que l'alternativa és aquesta, la que vostè avui ha dibuixat? Jo crec que no. Ho va intentar fer a la porta del Parlament, amb un col·lectiu de famílies. I sempre és d'agrair, a més, que hi hagi una consellera que surti on sigui a parlar amb famílies, però no està donant alternatives, i estem parlant de la vida. Si no parlem de la vida i si no procurem protegir la vida, nosaltres ja no sabem ben bé què s'està fent en aquest Parlament i que s'està fent pel Govern. I després, quant a mesures, el 2 de desembre el conseller, l'honorable conseller, ens deia: «L'economia no es pot paralitzar. Doncs, nosaltres pensem que sí, que hi ha situacions en les quals l'economia es pot paralitzar, perquè primer és la vida. Per nosaltres els estem donant des de fa tres mesos un camí, que és: ensenyament, actuem allà, perquè és un focus; transport públic, actuem allà, perquè és un altre focus; residències de gent gran, no és que actuem, anem més enllà. Sense resposta i sense alternatives efectives i sense revertir aquesta realitat. I allà es pot actuar, allà era possible. I, mirin, nosaltres no ens cansarem de dir: davant de la irracionalitat que suposa el capitalisme, els anticapitalistes aportem racionalitat; racionalitat amb quatre mesures: garantim habitatge, garantim ingressos mínims, garantim salut. Serien tres elements absolutament fonamentals. Mirin, què li estem dient, eh?: ingressos, habitatge, salut, però per a això, evidentment, s'ha de discutir qui paga la crisi. I qui paga la crisi? Hi ha dues alternatives: o que la crisi la tornem a pagar les classes populars, les classes treballadores, o que la crisi –i nosaltres ho diem d'una manera molt planera– la paguin els rics. Després d'aquesta crisi, a les grans empreses, què se'ls ha demanat? Què han aportat a aquesta crisi? Augmenten els beneficis. Després del que està significant aquesta crisi, els grans ingressos què més estan aportant? Res. Després d'aquesta crisi, als grans especuladors què se'ls està exigint? Absolutament res. I aquesta és la centralitat del que serà el futur de la nostra societat. La crisi, o la paguen les grans empreses, els especuladors i aquells que més ingressos tenen, o la paguem les classes treballadores. I nosaltres, evidentment, si a les institucions no es fa política, la farem al carrer, com sempre, a través de la mobilització de masses. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, president. Bé, després de constatar que la relació entre Junts per Catalunya i la CUP travessa un moment idíl·lic…, hi hauria una mica de justícia poètica, eh?, perquè s'ho han ben guanyat, la veritat. Cadascú escull els seus socis de singladura, de legislatura, de vida, de l'amistat…, del que sigui, no? Vostès porten vuit anys amb aquesta història i bé, en fi, el rendiment s'acaba veient. Només em preocupa una cosa, i aquesta sí que em preocupa…, i després, sí, senyor Sàmper, tindrà després una oportunitat vostè de defensar la dignitat del Cos de Mossos d'Esquadra. I espero que ho faci, i que ho faci sense ambigüitats, perquè aquí s'han dit coses molt greus i jo crec que el Cos de Mossos d'Esquadra, per part del seu màxim responsable polític, doncs, ha de rebre un suport a la seva dignitat a l'alçada de les circumstàncies, que és el que vull traslladar jo a l'inici de la meva intervenció, perquè crec que hi ha determinats límits que no s'han de superar, com es pot imaginar. Ja veurem si després ho fa vostè, o per aquestes pors a la CUP…, no, li ho demanava simplement… [[Veus de fons.]] No, simplement que tindrà l'oportunitat de traslladar una defensa de la dignitat dels Mossos d'Esquadra després de les barbaritats que s'han sentit aquí sobre el cos. I crec que tindrà vostè aquesta oportunitat. I bé, jo l'espero. Entrant una mica en matèria, i per no repetir algunes de les qüestions que s'havien comentat en compareixences anteriors. Ho resumiré en cinc missatges, alguns són reflexions, d'altres peticions que li faig, senyor Aragonès. La primera és: els autònoms no poden esperar més. Perquè ara ja…, abans era els dies de Nadal. Ara ja es parla de finals d'any a començaments de l'any que ve els ajuts, és el que ha sortit a diversos mitjans de comunicació. Jo el que li demano és més agilitat administrativa, l'estructura hi és, però falta l'impuls polític, perquè dos setmanes en les circumstàncies actuals poden ser definitives. Poden obligar molta gent a tancar definitivament, i ara la situació és absolutament desesperada. Primera petició, en conseqüència, que els ajuts vagin amb més agilitat administrativa, perquè és absolutament imprescindible. Segona qüestió. M'agradaria fer una petita valoració de les conseqüències que podria acabar tenint l'absència de pressupost per a l'any 2021, i que després en la rèplica s'hi pogués referir, senyor Aragonès. Miri, vostès tenien l'oportunitat de convocar eleccions al mes de setembre, perfectament, però per determinades qüestions de legitimisme polític, doncs, es va imposar la voluntat de Waterloo –o de Torra, no sabem de qui– i es van fer una sèrie de càlculs electoralistes, polítics, sobre els terminis de l'eventual, en aquell moment, inhabilitació del senyor Torra. El cas és que això té conseqüències, clar. Jo li faig una pregunta molt concreta: vostè pot garantir els ajuts sense pressupost per a l'any 2021 fins que es constitueixi un nou govern de Catalunya amb un nou pressupost? I li demano que digui la veritat, perquè estaré molt atent a la seva resposta, i queda constància del que pot dir. Tercera qüestió. La situació actual està forçada per la desobediència. Va ser optativa. Vostès van prioritzar inestabilitat buscada i desobediència voluntària a la lluita contra la pandèmia en un moment decisiu. Hi insisteixo, les conseqüències es veuen ara. Vostès tenien l'oportunitat –hi insisteixo– de fer eleccions, d'imposar-se i de frenar la voluntat de Torra en aquell moment, i clar, quines són ara mateix les conseqüències més evidents? La primera és que tenim, en el pitjor moment i el més difícil, un govern en funcions que encara s'autolimita més les funcions, i de manera també voluntària. I això ha sigut una decisió seva, senyor Aragonès, i del seu grup. Autolimitar-se encara més en el pitjor moment. Després, per tant, algunes asseveracions que puc compartir, que trasllada a la ciutadania, però vostès mateixos es van autolimitar. Incertesa, per tant, en les funcions, incertesa en els recursos, incertesa política a tots els nivells. Quarta consideració, una altra petició. Aviat la Diputació Permanent substituirà aquest plenari a l'hora de, en fi, realitzar el control del Govern. Jo li demano que avui es plantegi quins escenaris té previstos. Si no ho pot fer avui, que ho facin ràpidament, perquè, evidentment, el control del Govern continuarà sent necessari, sobretot en el cas que s'ajornin les eleccions, que avui jo, després de la seva intervenció, no m'he quedat en absolut tranquil. No sé exactament què passarà. Començo a tenir la intuïció que les volen ajornar, però tampoc no ho sé. És només una intuïció. I la cinquena consideració i darrera, també relacionada. Si abans li he preguntat directament si podien garantir tenir diners per als ajuts sense pressupost de l'any 2021, en el cas que les eleccions siguin el 14 de febrer, que aleshores hi hauria uns terminis per fer govern i després aprovar un altre pressupost. I si les eleccions s'ajornen? De debò tindran diners per a tot això? Perquè, bé, jo diria que no. I m'agradaria una resposta clara, perquè el panorama que ens ve a sobre és molt delicat en funció de com tinguin vostès plantejat tot això que, hi insisteixo, és responsabilitat seva. Vostès van decidir aquest escenari d'inestabilitat, l'escenari de desobediència, i malgrat dir constantment que prioritzava la pandèmia, en un moment decisiu, es van deixar portar pel senyor Torra i per Waterloo, i això sempre acaba tenint conseqüències. Abans les hem vist en la, en fi, en la descripció de la tasca dels mossos que s'ha fet per part de la CUP, que és, en definitiva, el tipus de política que ha presidit aquest mandat i l'anterior, i que està desmembrant, desarticulant la societat civil catalana, la unitat civil i tot plegat. En fi, espero la seva resposta a aquestes qüestions. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Anna Caula. Endavant.
Bon dia, president. Vicepresident, consellers, conselleres, diputats i diputades, i avui, també, doncs, a tota aquella ciutadania que ens estigui seguint, perquè crec que aquests debats són de preocupació de tothom i ara més que mai. És l'última compareixença que fem aquesta legislatura; una legislatura que aquesta setmana s'esgota. El Govern, però, seguirà actiu, en funcions, unes setmanes més. Vagi per endavant un agraïment del Grup Republicà per aquesta nova mostra de retiments de comptes públics. Si no erro, és la quarta compareixença del Govern, sigui amb les figures del vicepresident i la portaveu del Govern, com les alternades amb la consellera de Salut i el conseller d'Interior. Ho diem, també, per aquesta senzilla observació de molts grups parlamentaris d'aquesta potser manca de transparència. Si analitzem les dades objectives, portem quatre plens consecutius. En aquest Ple hem discutit un monogràfic sobre residències, amb una comissió que ha complementat, també, tot aquest coneixement de com s'ha actuat durant aquesta pandèmia, alhora que un pla específic de Covid i tots els que han vingut suggerits pels diferents grups parlamentaris. Per tant, agrair de nou aquesta facilitat de transparència. Salut. Déu n'hi do, no? Jo crec que si ens parem a analitzar què s'ha fet de sis mesos enrere, la llista és llarga. Hem sentit aquí, probablement, tot allò que es pot millorar, i aquest Govern mai ha renunciat a això. Crec que aquest Govern si alguna cosa ha fet ha sigut entomar tot allò que no havia sigut acurat, sobretot reanalitzar, perquè la informació que es tenia al març no és la que s'ha tingut al maig i no és la que s'ha tingut a l'agost, i crec que aquí sí que hem trobat un govern flexible, que analitza i que és valent per reajustar quan cal; que ha utilitzat tots –tots– els mitjans al seu abast. Estem acostumats, a vegades, sentir certa demagògia o a recordar-nos només d'aquells petits inputs que a vegades són mediàtics però que potser no són pràctics o que potser no són rigorosos amb la política. I és aquesta política a vegades «fantasia, aquesta política d'«opcions màgiques, no? A vegades, fins i tot, podríem ser agosarats i dir: aquells gurús, no?, que sembla que tinguin pocions perfectes. Que sempre analitzen a partir, però, de fets consumats. Sempre analitzen a partir de dir-nos que «ja ho deia jo, i el que sí que tenim és evidència que no hi ha una fórmula màgica. Cap país l'ha trobada, i a aquest joc hi hem jugat tots. És una pandèmia global, és una pandèmia que s'ha afrontat des de moltes diferents vessants. Potser sí, agafant el testimoni que ens deia el conseller Sàmper, n'hauríem d'aprendre, no?, de certs països de cultura oriental que venen estructurats, probablement, amb una altra manera d'entendre la col·lectivitat, i això també ens faria recollir una mica d'humilitat en aquest sentit. Però molts altres..., Eslovàquia, que primer va apostar, no?, per uns testos massius per detectar..., ha acabat amb un confinament total. El mateix amb Alemanya. Per tant, aquestes pocions perfectes que a vegades algú posa sobre la taula, mm!, ens haurien de fer sospitar. Jo que vinc del món de l'esport, moltes vegades, llegir les cròniques quan el partit ja s'ha jugat, quan no has de decidir abans quines tàctiques has de plantejar, per quins jugadors has d'apostar i ser valent, i tens la decisió i la responsabilitat d'escollir, és molt diferent que asseure's al sofà, analitzar el partit com ha anat i a partir d'aquí proposar solucions. Perquè en aquell moment, l'entrenador també ho sap. En aquell moment també faria una anàlisi acurada de què s'ha de fer i què no es pot fer. Ens deia la consellera, avui, quan crec que ens ha mostrat, no?, la part humana d'aquesta Covid, ens posava d'exemple què passa amb la gent que és a les UCIs. Crec que ha sigut un moment de silenci entre tots i que tothom ha alçat la mirada. Què vol dir sortir d'una UCI? Jo crec que hem de fer un pas més, consellera, en aquest sentit, perquè quan la gent surt de l'UCI veiem aplaudiments, i en aquell moment crec que també hem de reconèixer que allà no s'acaba el camí dels malalts de Covid. Allà ha sigut la supervivència, sobreviure a la Covid, però aquells aplaudiments hauríem de tenir molt clar que és l'inici d'un nou camí molt més dur. A vegades són quatre mesos a l'Institut Guttmann, perquè, realment, si portes tres mesos sense mobilitzar el teu cos, has d'aprendre de nou de tot: a caminar, a menjar; per tant, que la gent també sigui conscient que quan surts de l'UCI no s'acaba, sinó que probablement comença un dels camins més durs. També l'equilibri, consellera, que crec en aquest moment vostè ha tingut sempre molt i molt palès: transmetre a la ciutadania que el que s'està fent no és només afrontar la pandèmia de la Covid, sinó que el nostre sistema sanitari pugui continuar amb la seva activitat ordinària. Són dues potes que han d'anar equilibrades: els cribatges per càncer, l'atenció oncològica, o qualsevol detecció de malalties ha de continuar, ha de continuar vigent i amb tota aquesta maquinària. Per tant, hem de fer palès a la ciutadania que no només estem lluitant per atacar la pandèmia, estem lluitant per protegir el sistema sanitari, perquè tota la resta de ciutadania que per sort no hagin pogut ser afectats per la Covid tinguem accés al sistema de salut amb aquell nivell de qualitat que sabem que normalment ens representa. És cert que les dades tornen a no ser bones, però és cert que les analitzem i les analitzem amb valentia, com vostès han fet avui aquí. La Covid ha posat en escac i mat la vida, i havíem de fer-ho tot per salvar-ho, fer tot allò que fos possible i estigués a les nostres mans. Però també ha posat en escac i mat viure dignament per a molta gent. I aquest és el binomi que ens complica una mica totes les decisions, perquè, com deia abans, les decisions màgiques i quirúrgiques no hi són. Aquest binomi, salut i economia, és injust i és dolorós. L'equilibri és el que es busca a tot arreu i no ens cansarem de repetir-ho. I aquí, la corresponsabilitat social hi té una clau molt important, perquè al final això és una lluita entre tots. Ens comentava la diputada Albiach: confinament perimetral, confinament comarcal? Al final és ser responsables i que cadascú des del seu àmbit sumi tot allò que pot. Perquè ens pot semblar petit, el gra de sorra, però des d'aquella responsabilitat individual d'analitzar «on aniré a passar el cap de setmana i amb qui?, fins a tot aquell suport d'informació que em pot fer arribar tot l'entorn, jo sí que entenc que aquesta responsabilitat és compartida, i compartida per tothom. El virus no està derrotat, i si no som prudents cada dia, si no som responsables en els espais de llibertat i obertura, ja hem vist que tornem enrere. I això podria ser definitiu, que per això es prenen mesures, per no tornar a aquell confinament total que tant de mal ens va fer. I ho hem d'evitar entre tots. I n'hem de ser conscients, ens ho deia el vicepresident, que no ens hem d'habituar a una Covid. Jo crec que la primera onada va ser molt visual. Malgrat el que va implicar, el que ens va demostrar és que ens faltava material. És veritat que vam veure els hospitals..., i com tothom s'hi abocava, com tothom feia mascaretes, com el teixit empresarial inventava respiradors. I vèiem com, potser, s'anava amb una bossa d'escombraries. Què ha passat? Aquesta segona onada no ho hem vist. Les dades són les mateixes o fins i tot superiors, però aquestes imatges no hi són. Perquè en dos mesos sí que ens hem reinventat. Salut té tot aquell material necessari, tots els equipaments, ha reinventat hospitals, n'ha fet de nous, ha reforçat l'atenció sanitària, ha fet cribratges; aquelles imatges no hi són. Tanmateix, això potser és un perill, perquè aquelles imatges, visualment, ens contrastaven amb una realitat que la vèiem. Probablement ara és una realitat que en sentim parlar, però potser ens és una mica més invisible. Per tant, està a les nostres mans. Ho hem fet i ho hem fet en altres àmbits. Ho vèiem amb l'escola. Al mes d'agost tothom ens deia: «Serà impossible. «L'escola no funcionarà. «Al cap de quinze dies estarà tancada. I no. L'escola ha funcionat. I fins i tot tenim dades, ara, que només un 1 per cent dels alumnes està confinat, la xifra més baixa des del 23 de setembre, per tant, ho podem fer. Tanmateix, també, atenció amb els espais segurs. Hi ha espais que prenen moltes i moltes mesures i la incidència és molt baixeta –molt baixeta–, com parlàvem ara, de l'1 per cent. Un espai segur al cent per cent no hi és, hi és quan nosaltres posem totes aquelles eines perquè siguin segurs, i tot i així, atenció, probablement hi ha un mínim perill i un mínim risc. Ens parlava també, la consellera, no?..., aquesta consciència del 7 i 8 de desembre, que és veritat, doncs, tenim unes imatges de..., semblava que tots havíem d'anar a explorar món. Però és que explorar món, ens deia, tampoc és dolent. Depèn de com ho fem. Podem veure la família? Probablement sí. Podem fer un dinar de Nadal en un entorn calentó sense obrir finestres i tots sense mascareta? Probablement no. Però potser podem anar a passejar en un àmbit a l'espai lliure amb la mascareta posada i la distància, amb tota la família? Potser sí. Per tant, entre un extrem i l'altre hi ha moltes respostes. Per tant, entre el confinament total i mesures molt i molt estrictes..., depèn de nosaltres com ho afrontem. El que sí que és veritat és que serà un Nadal diferent, però crec que els catalans, no?, hem afrontat a vegades reptes molt molt difícils. I ho hem vist en altres situacions, que hem sigut imaginatius, hem sigut creatius com ho vam ser a la primera onada. La creativitat que va demostrar la societat catalana. Però és veritat, s'ha de ser transparent. I agrair a aquest Govern que ha estat transparent. Ha sigut valent de posar les xifres sobre la taula; d'abordar una comunicació, que no és senzilla, perquè et fa més feble, perquè és molt més fàcil que arribin els atacs per aquesta transferència, i tractar la gent com a adulta. Exigim aquest tractament com a persones adultes. Per tant, ens toca correspondre en aquesta línia. Els deia abans, eh?, han estat molts i molts sacrificis els que s'han hagut de fer, mesures duríssimes que, a més a més, han interpel·lat aquells sectors que més promouen la interacció social, com el món de l'esport, dels restauradors, dels professionals de cultura, els firaires. Hi ha tanta gent... Per tant, posem en valor aquest esforç que hem fet, continuem amb una passa més, reinventem i seguim. I assumim tots, assumim tots les responsabilitats. Sortim aquí a demanar aquelles ajudes directes o qüestionar si eren moltes o poques, però hi eren: les ajudes als autònoms hi van ser, es va recapitular de què no ha funcionat i l'impacte de les noves ajudes ha sigut molt i molt alt. On són aquelles ajudes directes de l'Estat, d'aquell que sí que té la caixa plena i és la caixa de tots? Som-hi, però som-hi tots. No mirem sempre cap al costat de qui depèn quan no depèn d'un mateix. Aquí tots som responsables de molts nivells de gestió. Responguem tots, perquè després sí...
Diputada...
...que tindrem la solució al nostre abast. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Gemma Geis. Endavant.
Bon dia. Vicepresident, consellers, consellera, diputats i diputades, comencem aquesta intervenció des del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya primer, doncs, donant un escalf i record a les víctimes, ja que estem en aquesta última sessió parlamentària; als familiars, desitjar-los també la recuperació, però també reconèixer la tasca dels serveis de salut, del personal sanitari, també de les residències i d'altre personal, eh?, que estan realitzant tasques relacionades amb la pandèmia. També posar en valor, com ho feia la diputada Caula, quina tasca de transparència està fent aquest Govern de la Generalitat que està compareixent. I crec que, doncs, si ens creiem aquesta institució parlamentària, si ens creiem el Parlament de Catalunya, doncs crec que això també ho hem de posar sobre la taula. Amb relació a quina és la situació respecte a fa quinze dies, fa quinze dies el nostre grup parlamentari, el diputat Batet, feia referència a la necessitat de seguir amb la responsabilitat i no abaixar la guàrdia. I quinze dies després ens ratifiquem amb aquesta necessitat de no abaixar la guàrdia, aquesta necessitat de responsabilitat i, per tant, efectivament, les dades són preocupants. Malauradament, hem après a analitzar les dades i el discurs, no?, la intervenció que teníem prevista no ha canviat molt, perquè ja ens ho vèiem a venir en un exercici, jo crec també ja de planificació i d'anticipació. I, per tant, el meu discurs no ha canviat en les intervencions als mitjans de comunicació que hi pugui haver fet ahir o avui. Per què? Doncs perquè l'Rt, el risc de rebrot o nombre de contagis, els ingressos a l'UCI, doncs, efectivament ens donen una tendència a l'alça i ens indiquen la necessitat de prendre mesures. I en aquesta presa de mesures per aquest canvi de tendència, recordo aquest cap de setmana el doctor Argimon que feia un article a La Vanguàrdia, que ens explicava com havíem d'avaluar l'Rt i es feien públics també els canvis metodològics de l'avaluació de l'Rt. Doncs, efectivament, creiem que s'han de prendre mesures i tindran al Grup Parlamentari de Junts per Catalunya al seu costat. També jo podria posar en valor la dificultat del que estem vivint. Fa un any érem 135 diputats i diputades asseguts en aquest Parlament i ara, en el nostre vocabulari, Rts, fer PCRs, confinaments, tancaments perimetrals, distància, mascareta, ventilació..., tot això forma part de la nostra realitat en menys un any. I, per tant, denota un canvi molt gran en la nostra vida i en l'exercici nostres drets i llibertats. De fet, estem a les portes d'un Nadal, d'un Nadal que serà diferent, però que jo també crec que es fa diferent aquest Nadal del següent. Aquest Nadal serà diferent, però el següent també serà diferent al Nadal que viurem aquest any. Per què? Perquè tindrem més elements de predicció, més elements de tractament i vacunes. Per tant, quan diem que aquest Nadal s'ha de fer un esforç és perquè som conscients que el Nadal del proper any hi hauran elements sobre la taula molt diferents. I això, diputat Vidal Aragonés, no és una qüestió d'esperança, i vull defensar la consellera Vergés, sinó que és una qüestió de coneixement i, per tant, tenim elements sobre la taula d'esperança fruit de la recerca i del coneixement i, per tant, està justificada i motivada i jo crec que també ho hem de posar en valor. També cal responsabilitat compartida. Aquests dies hem conegut tots aquest neologisme la «corresponsabilitat i la corresponsabilitat al final és responsabilitat compartida. Nosaltres defensem i volem un model de Catalunya amb una societat madura i aquesta societat madura és aquella societat, aquells ciutadans i ciutadanes que exerceixen les seves responsabilitats i, en aquest moment, exercir la responsabilitat és actuar minimitzant la interacció social, minimitzant la mobilitat. I som molt conscients també del cansament. Portem molts mesos de pandèmia i, per tant, hi ha un cansament a la societat, perquè no s'han vist els familiars, perquè no s'han vist els amics, perquè hi han hagut pèrdues de familiars, pèrdues d'amics, perquè s'han perdut llocs de treball, perquè les condicions socials i econòmiques de gran part de la nostra ciutadania s'han vist afectades i ens han trasbalsat. I, per tant, en aquests moments, quan demanem esperança i diem que fa falta doncs un esforç en aquest Nadal és perquè en aquest cansament hi veiem elements, fruit del coneixement, de la recerca, que ens permetran saber que a curt termini doncs hi haurà un pla de vacunació per part de Generalitat de Catalunya i per part del Govern espanyol. D'altra banda, per això, creiem també que aquesta responsabilitat que demanem a la societat, també hem de demanar responsabilitat a l'Administració pública, als poders públics. Però abans d'entrar-hi, volia també fer una reflexió, perquè crec que no es posa prou en valor que durant tot aquest temps, aquests mesos de pandèmia, els sectors afectats han fet un gran esforç per adaptar-se a les millores, a les necessitats, a les instruccions per part dels poders públics per poder innovar, transformar, adaptar-se, aprovar protocols per tal d'adaptar el seu producte o servei a les necessitats i a les indicacions que per part dels governs de la Generalitat i els governs, d'altres governs, estatal, doncs, donaven als sectors afectats perquè poguessin tenir la seva activitat oberta. I, per tant, aquest esforç, que jo crec que és un exemple també de responsabilitat del teixit productiu de Catalunya, l'hem de posar en valor, perquè Catalunya és un país on la cultura de l'esforç i del treball reneix davant les dificultats. I, per tant, davant els sectors afectats, quan parles amb ells i t'expliquen com han transformat el negoci, el producte, el servei, crec que també ho hem de posar en valor. I també volia fer una consideració específica respecte a les residències. Durant aquests mesos, la sensibilitat per les residències, pel sector de la gent gran, crec que s'ha posat en evidència i, per tant, també li volíem demanar al Govern la màxima prioritat –sé que hi ha molts temes sobre la taula– però la màxima prioritat davant també de successos com el de Tremp. I ens tindran al costat en els propers dies davant la presa de decisions del Govern, sigui tornant a implantar de manera més exigent el teletreball, amb mesures en l'àmbit sanitari i amb mesures de l'àmbit de l'educació, nosaltres hi serem, però els demanem sobretot que actuïn, anticipació i valentia en la presa de decisions. La pandèmia ha comportat la limitació dels nostres drets fonamentals. Per què? Perquè tenim aquest binomi entre economia i salut, i jo escolto amb atenció els grups parlamentaris que estan a l'oposició. Moltes vegades em transmeten poca esperança, dic alguns, perquè quan els escolto, més enllà a vegades d'un to molt..., no agressiu, però diguem-ne poc constructiu, vostès, aquests mesos que els escoltava amb atenció –i no tots, perquè hi ha matisos–, sí que és veritat que quan s'han de prendre mesures, vostès demanen mesures restrictives al Govern de la Generalitat, directes, mesures dures, restrictives. I després quan s'han pres aquestes mesures, diuen al Govern de la Generalitat que els ajuts són insuficients per intentar ajudar tots aquests factors afectats. I, per tant, des d'aquest punt de vista, és una certa, diguem-ne, facilitat que es té des de l'oposició per dir: «No, no, prenguin mesures molt dures i, quan les han preses, són insuficients les ajudes que el Govern de la Generalitat pren. I, per tant, aquí doncs jo crec que la dificultat del Govern de la Generalitat hi és sobre la taula i crec que en aquest moment doncs ser un servidor públic i estar al davant i tenir responsabilitats polítiques no és gens fàcil. I, a més a més, diputada Albiach, a mi especialment, quan ha dit que «tenen un govern de nyigui-nyogui, home, doncs tenim un president que va anticipar i va exercir un lideratge amb la pandèmia, que li ho va reconèixer moltíssima gent que no el votava, moltíssima gent que no el votava, que es va anticipar a la presa de decisions i, per tant, dir que tenim un govern de nyigui-nyogui quan el president de la Generalitat ha estat injustament, injustament inhabilitat, i vam començar la legislatura amb un 155. La setmana passada ens trobem la notícia que s'ha aixecat la intervenció financera del 155, quan jo creia que això bé, si es deixava d'aplicar el 155 això ja havia d'estar solucionat, però no. Jo crec que és una mica també de falta de cultura de la repressió que hem viscut, vivim i que malauradament viurem. Viurem, perquè el poder judicial –l'alta magistratura, que m'agrada diferenciar alta magistratura del que no ho és– no el controlen ni el controlaran. Per tant, crítiques sí, però un «govern de nyigui-nyogui crec que tampoc no seria el terme més escaient, tenint en compte com acabem la legislatura. I, a més a més, el doctor Argimon, que crec que és una persona reconeguda per la seva capacitat, va fer una entrevista i va citar: «No som un país, diguem-ne, pobre, però no som un país ric i Espanya, tampoc. I deia: «Si poguéssim pagar ajuts no estaríem obrint ni ara ni abans. I, per tant, davant les que exerceixen les funcions públiques, els càrrecs públics, aquest binomi economia/empresa, i crec que això –parlo per part de tots els consellers i conselleres– és molt difícil en aquests moments. Per tant, nosaltres demanem responsabilitat a la ciutadania, demanem responsabilitat al Govern. I responsabilitat al Govern és, sobretot, bon govern, que crec que és el que hem d'exigir en aquest moment al Govern de la Generalitat. I soc conscient que el Govern de la Generalitat té limitacions, limitacions fruit d'aquest estat autonòmic que els ciutadans i ciutadanes de Catalunya ens demanen ajudes d'estat i no els les podem oferir, i també limitacions que provenen del Govern espanyol. Perquè també m'agradaria veure el Partit Socialista i comuns, en aquest cas, quina responsabilitat té el Govern espanyol, quines ajudes directes, quines mesures pren, on està el senyor Pedro Sánchez, el president? Per tant, amb totes les legítimes crítiques que hi puguin haver per part del Govern de la Generalitat, crec que l'anticipació i el lideratge hi ha estat i hi continua sent. De fet, recordo les mofes al president Torra quan va instar –estàvem aquí asseguts, no?– que portéssim mascareta, i llavors resulta que les mofes es van convertir, a tot l'Estat espanyol, que les mascaretes eren d'obligatorietat, o, per exemple, el president Joe Biden, la setmana passada, també una de les seves primeres mesures va ser que els ciutadans i ciutadanes dels Estats Units també portessin mascareta. Per tant, crec que tot és just dir-ho i reconèixer els errors –que n'hi poden haver– i el marge de millora que sempre hi ha en l'exercici de la funció pública, als serveis públics, però també reconèixer allò que s'ha fet bé. I també el sentit d'estat: creiem ara que caldrà prendre aquestes mesures per part del Govern de la Generalitat, que nosaltres hi farem... hi donarem suport, a aquest pla de connexió. Els testos massius: nosaltres defensem i defensarem que les farmàcies han de tenir un paper més important. Creiem que les farmàcies haurien de poder dur a terme aquests testos d'antigen i creiem que pot ser un element també a tenir en compte. I els dic: davant dels propers mesos, propers dies, qualsevol mesura innovadora, transformadora, pla pilot, programa que aprenguin, nosaltres hi donarem suport. Pot sortir millor o pitjor, perquè en aquest moment ni els científics..., tots, no?; agafaríem deu científics... –jo sempre ho dic, aquests dies–, els juristes..., agafaràs deu juristes i cap pensarà el mateix; els economistes, deu economistes i cap pensarà el mateix. I ara també ens hem trobat amb l'evidència..., i quan parlem de l'àmbit científic, doncs, d'evidències, que moltíssimes vegades els científics tampoc..., deu científics parlen i pensen absolutament el mateix. I amb això què vinc a dir? Doncs que nosaltres hi donarem suport. Donarem suport a totes aquelles mesures perquè creiem que aquest moment fa falta sentit d'estat, sentit del moment i ajudar la ciutadania. Perquè això és preservar l'interès de país, l'interès de la ciutadania i no els interessos electorals, i crec que és allà on nosaltres ens hem de posicionar. I exigir al Govern espanyol que actuï, que no desaparegui, que aprovi mesures directes, ells sí que en tenen la capacitat, ells sí que són un govern, ells sí que són un estat, i, per tant, els diem que estiguin presents. Per tant, nosaltres hi donarem suport. I, finalment, un prec, un prec per a la propera legislatura: ens cal més fortalesa institucional. Aquest país té capacitat per fer més fortes les institucions, per combatre la repressió, per exercir els drets i llibertats. I aquí, en la fortalesa institucional i l'interès de país, sempre hi trobaran Junts per Catalunya i els seus diputats i diputades. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Un cop han intervingut els representants dels grups i subgrups, n'hi ha un nou per al Govern. Ho farem en el mateix ordre que abans. Per tant, té la paraula, en primer lloc, el conseller Sàmper. Endavant. [[Pausa llarga.]]
Sí, gràcies president. En primer lloc, no em computi encara el temps, si us plau, perquè li vull fer una pregunta d'ordre, que és que donada la meva inexperiència parlamentària, només de tres mesos, voldria saber si en un debat amb nom concret es poden introduir qualsevol altre tipus de qüestions, parlamentàries òbviament, però que no tenen res a veure amb el debat, perquè entenc que hi ha una manca de congruència. Com que no ho sé, m'agradaria saber-ho, no tant per ara sinó de cara al futur, president.
Conseller, amb títols variats de diferents debats, diferents intervencions, diferents iniciatives parlamentàries, s'han plantejat moltes coses ara i històricament, diguéssim. I sempre s'ha tingut un criteri molt lax, tant pel que fa a les intervencions dels grups parlamentaris com pel que fa a les intervencions del Govern.
Perfecte. Moltes gràcies, president. Doncs, president, consellers..., vicepresident, perdó, conselleres, diputades, diputats. Mirin, m'agradaria començar per on ha acabat la diputada Geis, que ha fet menció a la complexitat del moment i que ha fet menció a les dificultats que fins i tot els experts en la matèria més rellevant que hi ha ara, la sanitària, puguin tenir diferents opinions. I el que deia la diputada Geis, doncs, no estaria de més correlacionar-ho amb tants i tants criteris que estem veient que s'apliquen a tot el món respecte de com afrontar aquesta pandèmia. Avui s'ha parlat aquí en diverses ocasions d'Alemanya, amb la intenció de recordar que ells han pres unes mesures terriblement restrictives. I no fa gaire aquí se'n parlava molt, de Madrid. Vostès ho recordaran, vostès recordaran que quan es volia introduir en el relat del Govern el discurs del binomi econòmic i sanitari, tothom ens parlava de Madrid. I alguns que parlaven molt alegrement de que a Madrid, tenint-ho tot obert, no tenien índex, avui ens parlen d'Alemanya. Tirin cap endarrere, això ho trobaran, eh? Això ha passat aquí fa menys de tres setmanes. Madrid com a exemple, i els mateixos que defensaven l'exemple de Madrid, el criteri de Madrid, la forma de fer de Madrid, avui ens deien que ens emmirallem amb Alemanya. Doncs, miri, vostès mateixos, grups parlamentaris, lliures d'opinar tot el que considerin oportú, només faltaria, ens han donat la resposta de que això no és difícil, no, això és dificilíssim. I no només és dificilíssim, sinó que no existeix una resposta, una única resposta, de com afrontar la pandèmia. O és que algú dels que van dir que Madrid era l'exemple a seguir ara dirà que no és així? Que ho hauria de dir, perquè ara està posant l'exemple d'Alemanya. O és que algú discutirà, per exemple, que el model japonès no és un model també a seguir? Doncs, moltíssima complexitat. I, per tant, quan les coses són tan complicades, home, sap greu que s'utilitzin termes, adjectius, que pretenen banalitzar la situació. «Nyigui-nyogui, senyora Albiach, potser no era el més apropiat. Jo ja l'entenc, el seu discurs, l'entenc. Però, fixi's, vostè avui ve amb un discurs..., aquí, vostè, senyora Albiach, amb el qual ens diu: «tanquin, prenguin mesures urgentment, de forma immediata, aquest cap de setmana que ja no hi hagi el tancament perimetral comarcal, facin-ho avui, diguin-ho avui, no demà, no perdin ni un dia. I, en canvi, ens ve avui la CUP i ens fa un discurs on el criteri econòmic és el més rellevant; ha dedicat uns quants minuts del seu vehement discurs al tema econòmic. D'acord, aquesta és la complexitat. Fixin-se vostès, avui la CUP, un extrem de l'arc parlamentari –un extrem de l'arc parlamentari– ha fet un discurs que, per diferents camins, arriba al mateix lloc que el que faria la part totalment contrària de l'arc parlamentari. És a dir, el discurs del tema econòmic, de la part del binomi econòmic..., de la part del binomi de l'economia, que ha fet avui la CUP també el podria fer, per exemple, el Partit Popular o Ciutadans, que és que no volem que s'incrementi l'ocupació. [[Veus de fons.]] Jo, senyor Aragonès, li demanaria –li demanaria– que estigués igual de respectuós que he estat jo amb el seu discurs, que pràcticament m'ha arribat la seva mà a la meva cara. Per tant, li demano això: respecte i educació. I després, al final, parlaré del seu discurs, no ho dubti. Però aquesta és la complexitat que tenim. I, per tant, home, no la banalitzem, que no és gens menor el que està passant. No la banalitzem. Deia també la diputada republicana, doncs, que aquesta complexitat s'ha apreciat en el Govern i que les mesures que es prenen tenen en compte aquesta complexitat. I jo li explicava en la meva primera intervenció: tenim enquestes que diuen que la gent es preocupa tant o més que per la sanitat per les conseqüències econòmiques. I no crec que sigui correcte que es vingui aquí a banalitzar aquesta situació. Hi han hagut moments de controvèrsia entre els dos grups polítics que formen el Govern? Per descomptat que sí, no ho hem negat; per descomptat que sí. Hi han moments en els quals ho hem vist de forma diferent? Per descomptat que sí. Ni nosaltres ho hem negat, ni ho ha negat el vicepresident, ni ho ha negat la consellera de Verges. I això és dolent? Això s'ha de portar aquí per banalitzar-ho i per dir que estem fent només batalles electoralistes? No, perquè és que no és així. Nosaltres ens equivocarem o encertarem, no ho sé. Ho diran després els resultats, ho dirà la ciutadania, ho diran vostès fent crítica, però quan nosaltres discutim és perquè realment pensem que hem d'arribar a un punt d'equilibri que considerem que és el millor. I quan prenem una decisió la prenem tots de forma solidària, i serà encertada o serà errònia, aquesta és la realitat. Mirin, hi han hagut intervencions de pura oposició, com ha de ser. No m'han agradat certes terminologies, però, bé, estem aquí i hem d'acceptar-ne qualsevol, només faltaria també. I hi han hagut intervencions populistes. I ho vull destacar. Senyor Carrizosa, de veritat que té vostè una grandesa dialèctica que jo admiro –li ho dic obertament– perquè és capaç de fer una cosa molt difícil, que és que qualsevol problema social de Catalunya vostè el fa retornar al procés. És a dir, qualsevol cosa, tot torna al procés. Jo li demano –jo li demano– que la part final del seu discurs que acaba dient «i estarem per ajudar en el que faci falta la faci en tot el discurs, perquè això és molt seriós i perquè aquí no toca ni parlar de Waterloo ni parlar de disputes internes; aquí toca parlar de com som capaços de trobar les millors solucions per encarar aquesta pandèmia, que no és fàcil ni aquí ni a Alemanya ni a Holanda ni a França ni a Madrid. Exemple que posaven no fa gaires mesos. I miri, senyor Aragonés, ja n'hi ha prou, li ho dic clarament, ja n'hi ha prou. Vostès tenen un do, que és el do del domini de les xarxes socials. Ningú les domina com vostès, ningú. I, de fet, vostès han sigut capaços, amb la seva representació numèrica en aquest Parlament, doncs, amb aquella frase que tant els agrada repetir, d'«enviar un president a la paperera de la història, amb la seva representativitat. I vostès són capaços, a les xarxes, de crear el que no és veritat. I ara com que vostè avui ha tingut aquí... –i per això li ho preguntava, senyor president– el tema de les congruències, de parlar de coses que no tenen res a veure amb la pandèmia, li contestaré el que vostè ha dit. Vostès ahir van impedir, van impedir literalment que es poguessin fer tasques de mediació amb el desnonament a què vostè ha fet referència. Vostès ho van impedir. Hi havia un equip de mediació des de primera hora del matí, estaven fent tasques de mediació entre el que és la comitiva judicial i les persones afectades pel desnonament. Van aconseguir aquesta mediació amb un veí que, de forma lliure i espontània va decidir que marxava, i amb independència –i no hi entro ara perquè no estem parlant de desnonaments– de si hi havia o no oferta habitacional per als altres, vostès van impedir ahir o grups de desnonats amb vostès, grups relacionats directament amb vostès que es produís aquesta mediació. Mirin, senyors diputats, aquesta mateixa setmana jo vaig adquirir el compromís ferm, que reitero aquí davant de tots vostès, de que la intervenció d'ordre públic en els desnonaments, i no només ara en època de pandèmia, sinó per sempre, ha de fer un trànsit de l'ordre públic a la mediació. En aquest desnonament que deia el senyor Aragonés, assenyalant-me de forma vehement ara, nosaltres hi vam enviar efectius de mediació, només, i hi vam enviar efectius de seguretat ciutadana, només. És a dir, perquè ens entenguem, mossos d'esquadra amb camisa, amb la seva gorra i res més. I quan s'estava produint aquesta mediació, compromís d'aquest conseller, es va impedir aquesta mediació. Per tant, hauran de ser vostès qui expliquin, si no és que els convé més que hi hagi sempre, provocada per vostès, la intervenció de mossos d'esquadra, perquè com que estem en eleccions és obvi que vostès tenen aquest target que no el poden perdre ara; si de cas, després del 14 de febrer. Expliquin això, perquè jo ho explico avui aquí i li asseguro que ho explicaré allà on calgui. I una segona cosa, senyor Aragonès, segon tema que vostès han portat aquí en més d'una ocasió, les acusacions... [[veus de fons]] , les acusacions. Se'n recorda, no? Molt bé. Doncs també sectors molt propers a vostès van impedir fa quinze dies que es suspengués un judici –que es suspengués un judici–, senyor Aragonés, i que no es pogués fer el que sí que ja s'ha fet amb procediments que hi hauran aquesta setmana. Aquesta és la realitat. Per tant, una cosa és el que diu la senyora Maria Sirvent quan parla amb mi, que és sincera, i ho tinc molt clar –malgrat que ara estigui movent el cap com dient que no–, i una altra cosa és que sectors molt propers a vostès, senyor Aragonés –molt propers a vostès–, tinguin l'interès de mantenir determinats targets electorals perquè ens convenen. Ja està bé de modificar la realitat, ja està bé de dir mentides, i diguem les coses pel seu nom: vostès van impedir la mediació ahir, i, per tant –i, per tant– han d'assumir aquesta responsabilitat. [[Alguns aplaudiments. Veus de fons.]]
És el torn ara de la consellera de Salut.
Gràcies, president. Diputats, diputades, continuant amb una compareixença, una compareixença referida a aquest retre comptes, explicar, explicar-nos en el Parlament, a la casa del poble, explicar-nos, al capdavall, a la ciutadania respecte a l'epidèmia de la Covid i respecte a totes aquelles coses i reptes que hem de compartir també en aquest Parlament. Intentaré posar una mica d'ordre, però també en temes concrets que han sortit per part de diferents grups parlamentaris. Senyors de Ciutadans, em sembla bé que vostès vagin posant el focus en les ajudes, i, realment, com a consellera de Salut no desvinculo gens –no desvinculo gens– la nostra tasca i la nostra responsabilitat, perquè compartim solidàriament en un Govern..., de l'àmbit de les ajudes. I com que vostè ha començat dient que no som una illa i que no hi ha disset illes i, per tant, España, una, no?, i... –no sé com ho diuen–, y no cincuenta y una..., però no disset illes, evidentment, també l'hi vull remarcar. És a dir, l'hi vull remarcar; és aquí, també, on nosaltres al mes de març vam dir: «Si la gent s'ha de confinar a casa, i, per tant, no pot ni anar a treballar –que és una cosa que no han impedit tampoc en la seva majoria de casos en aquesta segona onada– «com a mínim no ha de patir per allò que ha de pagar com a conseqüència de no poder treballar. Si no ingressa tampoc no paga. Si fem una aturada, intentem posar-hi totes les eines per fer-ho possible. Desconec exactament què han fet en les comunitats on vostès participen en algun govern, però sí que conec la part sanitària de les comunitats on vostès participen en el Govern, com, per exemple, Madrid; com, per exemple, Castella i Lleó, que van venir aquí a fer un elogi de la seva consellera de Salut –per cert, molt bona professional, res a dir de cara a ella–, però que s'ha trobat exactament amb les mateixes dificultats amb què ens hem trobat nosaltres i amb què s'han trobat bona part dels països, amb unes dades també molt crues, amb una mortalitat molt elevada. I jo li puc dir com hem respost nosaltres, en la línia del que deien molts grups aquí: posant totes les eines que tenim al nostre abast, totes, d'una banda i de l'altra. De la part sanitària: 2.473 proves que fa Catalunya per cent mil habitants. Sap quantes en fa Madrid? 1.990 –hi ha molta diferència, molta. Quantes en fa Castella i Lleó? 1.129. Quantes en fa Múrcia? 880. Per posar un exemple. Referit també, evidentment, a tot allò que fem en l'àmbit de Salut però també a allò que fem i a que hem donat resposta quan hem hagut de prendre mesures de caire..., a tota la societat, que afecten tota la societat i que afecten activitats econòmiques, activitats socials..., hem acompanyat sempre, hem donat la mà per no deixar ningú enrere, amb totes les limitacions que hi pugui haver –amb totes les limitacions que hi pugui haver. Però, que jo sàpiga, les quotes d'autònoms d'aquest país, dels milers d'autònoms d'aquest país, les paguen a un lloc que es diu «Tresoreria de la Seguretat Social, que està ubicada a Madrid, que depèn del Govern espanyol, que té un pressupost a banda i que, per tant, són també absolutament responsables d'això. I què han fet mentre nosaltres donàvem ajudes als autònoms? Apujar la quota dels autònoms. I si han fet algun gest és aturar les quotes en algun mes, perquè les cobraran més tard –perquè les cobraran més tard. I això és una realitat que també ens hem trobat nosaltres amb les nostres responsabilitats a la Generalitat de Catalunya, i ho vull deixar així, ben clar. Per tant, nosaltres cada dia treballem amb tot el context, perquè sí, altres grups també ho han posat sobre la taula; m'agrada que, per exemple, el Grup Parlamentari de la CUP, doncs, comenci sobretot marcant en aquest «no anem bé, les 500.000 persones que estan en desocupació, marcant els 500.000 catalans que estan en ERTO i que, per cert, també els costa cobrar, marcant els 200.000 autònoms, perquè, per mi, això també és salut; per mi, això també té a veure amb la pandèmia. A mi això també em preocupa, a aquest Govern també ens ocupa. És aquesta la complexitat. I en referència al mateix, de les competències de l'Estat. I vostès demanaven polítiques estructurals. I què és el que hem fet, si no: alhora, donar resposta a la Covid, alhora que no només fem polítiques estructurals per enfortir el sistema de salut sinó també transformadores. I d'aquí ve, doncs, evidentment, tot l'enfortiment de la primària, de les polítiques de salut pública que podré anar desgranant. I a mi m'encanta, diputat, m'encanta, sincerament, que s'hagi quedat amb que el missatge d'avui era esperança també. I jo l'he lligat, aquesta esperança, amb tot allò que també hem pogut aconseguir. I he començat dient: l'esperança comença en el major coneixement de la Covid, que tenim. Continua amb els recursos que hem enfortit –assistencials, en infraestructures, en professionals–, absolutament bàsic; en els recursos en el nostre sistema de seguiment de casos i contactes, que vam haver de crear de zero –de zero–, i que en pocs mesos tenim un sistema que està seguint milers de persones dia rere dia, milers de persones –milers de persones–, i està seguint i s'està ocupant del seu estat de salut, s'està ocupant d'aquests aïllaments, de les quarantenes. I sempre diem que necessitem l'ajuda, la complicitat de l'Administració local per fer-ho possible, amb intervencions comunitàries, per no deixar ningú enrere, perquè quan li estem dient a algú «no pots anar a treballar, t'has de quedar a casa, has de fer aquesta quarantena, i tenen necessitat, evidentment les hem d'acompanyar, aquestes persones –evidentment les hem d'acompanyar. I l'esperança són més diagnòstics, són totes aquestes proves que hem engegat constantment, que hem sigut sempre dels primers i que no deixarem de fer. Però també l'esperança és l'esforç de la ciutadania; l'esforç de la ciutadania, que està fent i que està veient com hem pogut afrontar una segona onada molt diferent que aquesta primera, amb el compromís que vam tenir totes i tots de no tornar a fer un confinament total, absolut, de la gent a casa seva, que vull recordar que ens vam matar perquè els nens i nenes poguessin tornar a sortir una hora al carrer! –una hora al carrer–, acompanyats d'un dels seus progenitors o tutors, o la persona acompanyant. Ens vam matar per fer això possible, en aquells inicis. I hem afrontat aquesta segona onada sense col·lapsar evidentment el sistema de salut, molt més preparats, però també tenint en compte que la gent necessita tenir vida, i no hem aturat tot el sector productiu del nostre país, no hem aturat en cap moment el comerç petit, mai, en aquesta segona onada, i evidentment vam comprometre'ns a obrir les escoles el 14 de setembre, en aquest calendari escolar, vam comprometre'ns a obrir-les i a mantenir-les obertes, perquè una generació no perdés aquesta formació, que és garant, en el nostre país, perquè així ho ha decidit el Parlament de Catalunya, de la igualtat d'oportunitats a Catalunya. L'educació forma part de la igualtat d'oportunitats al nostre país, com a valor republicà, i això crec que és important i és un èxit de tothom –és un èxit de tothom–, és un èxit del sector educatiu, evidentment, i també del de salut, que ha acompanyat. Les unitats específiques que hem fet, que es desplacen in situ a les escoles, a fer les proves quan es detecta algun cas, ràpid: confinaments... Els Recos, que són els referents d'escoles als centres d'atenció primària; un lligam... –amb això que deia abans: polítiques estructurals i transformadores–, un lligam entre atenció primària i escola que ha vingut a quedar-se i que es mantindrà aquí. I que es mantindrà aquí. Sap perfectament també, en alguna intervenció, que el pressupost que vam aprovar és el segon més alt que s'ha aprovat en aquest Parlament, però també sap perfectament que la despesa meritada del sistema sanitari és molt més alta que la despesa meritada que hi va haver aquell 2010. I que no hem escatimat en res per avançar, i per acabar amb les retallades, i que ho hem dit i ho hem especificat aquí moltes vegades. I un apunt de residències. Ahir vaig anar a Tremp. Ahir vaig anar a Tremp i m'hi vaig estar tot el dia, i també vaig parlar amb alguns familiars. I em poso al costat també de les situacions dures que viuen les persones, no només els residents i les famílies, sinó les treballadores que treballen en una residència, que es troben amb un brot d'aquestes característiques i que realment és molt difícil..., primer, perquè cauen, és a dir, cauen malaltes també, i acaben sent positives, i és molt difícil respondre quan està afectant les persones que tu cuides dia a dia; és la teva feina tenir cura d'aquestes persones. Per tant, dir clarament, i ho torno a repetir, i vaig fer una roda de premsa expressament a Tremp, per explicar amb total transparència... Per tant, no accepto de cap manera que es digui que es va tardar nou dies a intervenir. I ho vaig explicar ahir: no s'intervenen totes les residències on hi ha casos; no ha de ser així, ni hauria de ser així, ni és la nostra vocació quant a canvi de l'entitat gestora. Ara, intervenim des del primer dia: 19 de novembre, primer positiu en una treballadora; el 20 de novembre s'estava fent el cribratge a tota la residència, residents i treballadores de la residència, tot el cribratge. En cinc dies es fan dos cribratges sencers a tota la residència. I sabeu que quan fem la prova això és conseqüència d'alguna cosa que ja ha passat dies anteriors, i que malauradament aquest brot no es va poder evitar en aquell moment. Els brots s'eviten amb prevenció, i s'eviten sobretot amb els plans sectorials i complint escrupolosament tots els protocols establerts en els plans sectorials i en els plans de contingència. I és això. Ara, el risc zero no existeix, mai. Això és així. La prioritat és protegir la vida i més a les residències, perquè sabem que quan el Covid entra en una residència realment, doncs, pot causar moltes defuncions. Vam poder parlar també de cinquanta-cinc persones desaïllades, recuperades de la Covid. I això també ho hem de dir, perquè passa, i perquè no tenim tot el coneixement de per què algunes persones han pogut superar la Covid en el mateix lloc, en la mateixa ala, no una ala diferent, no un lloc diferent, també amb molta vulnerabilitat, doncs, de salut, l'han pogut superar gairebé sense símptomes o sense símptomes, i algunes persones realment han agreujat molt, moltíssim, i han acabat perdent la vida. I això és dur. Però quan vostè deia: «Actuïn sobre ensenyament, actuïn sobre residències..., l'hi explico: hem actuat sobre ensenyament, amb tota la prevenció possible a dins dels centres, quan detectàvem algun cas; actuem sobre les residències i no ho hem deixat de fer en cap moment, i són una prioritat màxima, com també demanava alguna diputada. I, a més a més, totes les residències abans de Nadal faran TAR, tests d'antígens ràpids, a tots els residents, i post-Nadal un cribratge universal amb PCR. Crec que no parem de fer accions en aquest sentit, més enllà dels cribratges setmanals, perquè han de ser molt sovint per protegir l'entrada del virus; cribratges que es faran a treballadores, que és el camí més probable d'entrada del virus. Respecte als comuns. Està molt bé: «Avanci's a les mesures…, tot plegat. Escolta, no hem deixat de fer això en cap moment, és a dir, cada dia estem analitzant les dades, cada dia. Evidentment, amb un indicador no ens basem només, mirem les tendències, confirmem i prenem decisions. I ho hem hagut de fer així, amb decisions molt complicades, perquè la complexitat, com deia també el conseller Sàmper, doncs és molt alta; la complexitat és molt alta. Quan ens demana perímetres, també l'hi diré: parli amb l'alcaldessa Colau, respecte als perímetres, i què ens demana i què ens posa sobre la taula. Per tant, aquí estem intentant fer tot l'equilibri, i no tot el que demana tothom és possible fer-ho. I per tant, hi ha moltes coses que diem: «Escolta, això no és possible, no estem en una situació de poder avançar en aquest sentit. Per tant, ens hem de mantenir, hem de ser prudents, ens hem quedat aturats en aquest pla… Ja m'agradaria poder haver pogut desplegar tot el pla. La situació no és aquesta, ni aquí ni a la resta d'Europa. No he fet cap diagnòstic, és que no he fet cap diagnòstic. Precisament, crec que he intentat explicar no només certes coses que hem fet, sinó quin és el miratge del futur del 2021 que tenim. Màxima prioritat: persones vulnerables. Amb aquest programa que hem fet, no només als que viuen en residències sinó a les persones vulnerables a la Covid, les seguim, les truquem, els concertem visita, i per tant, les fem conscients també dels seus propis riscos. És que és el màxim que podem fer, és el mínim i el màxim. És el mínim de responsabilitat i el màxim en el sentit que més enllà d'aquí..., la resta ja és afectar encara molt més la seva vida personal. No he fet cap diagnòstic. De fet, quan ens demana què hem fet, què diem? Què és, si no, el Pla d'enfortiment i transformació de la primària? Més de tres mil professionals que ja estan contractats i que en continuarem contractant perquè li hem donat vigència fins al 2022, a l'atenció primària. Hem enfortit l'atenció primària amb espais nous; amb la campanya de vacunació de grip, que ha sigut més alta que mai; hem fet el seguiment d'allò..., havent de canviar les seves maneres de treballar per poder fer el seguiment dels crònics, havent de fer doble circuit amb un esforç enorme per part de la primària. Hem posat referents d'escola, hem posat unitats de cribratge a les escoles, hem creat de zero aquest sistema de seguiment de casos i contactes entre l'atenció primària, la Xarxa de vigilància epidemiològica, posant gestors Covid dins de primària. Hem fet quatre programes de salut pública –quatre programes de salut pública– per incorporar professionals a diferents tasques del circuit de rastreig i de vigilància. Hem fet cinc edificis nous que gestionaran els nostres hospitals de Vall d'Hebron; Broggi; Bellvitge; Arnau de Vilanova, de Lleida, i els Germans Trias i Pujol, de Badalona. Hem preparat la vacunació que es necessitava –i crec que és important, compartir-la, aquesta estratègia de vacunació, en aquest Parlament, en aquesta casa, perquè és aquest miratge que comença en poques setmanes, i, donat que s'acaba el període de sessions... I també amb la prevenció de les residències, com he pogut parlar. Residències. On cap protocol limita l'actuació pel benestar dels avis, cap, cap, cap ni un –cap ni un. On hem treballat moltíssim amb el sector, moltíssim, moltíssim, per també trobar l'equilibri entre aquesta màxima seguretat que és, guaita, tenir-los tots tancats... Màxima seguretat, perfecte. Molt tranquils estaríem nosaltres. Però i el dret de les persones grans, dels residents, de sentir-se acompanyats? De no estar sols? De cuidar la seva salut emocional? Això ens ha costat moltíssim. Inclús ho hem treballat per Nadal –per Nadal–, perquè aquest Nadal serà diferent –serà diferent. Ja ho hem dit molts aquí: serà diferent, sí. Però ningú ha de tenir la sensació d'estar sol aquest Nadal tampoc, i hem de trobar les maneres, i unes de les maneres també és permetre les sortides i les visites. I què fem nosaltres? Doncs implementem els TARs, els tests d'antígens ràpids, a tots els residents abans de Nadal i cribratge universal amb PCR després de Nadal. Dinou delegats de la consellera, en residències, que vam nomenar, i que se n'ocupen; equips d'intervenció ràpida, quan surt un cas en qualsevol residència. El risc zero, ho torno a repetir, no existeix, hi estem d'acord, i tots volem minimitzar-lo. Ara, jo he vist les actuacions que, des del primer dia, a Tremp i en totes les altres residències, es desplacen sempre, sempre, amb la mirada de protegir la salut dels avis i les iaies, dels padrins i padrines, com diuen també a Tremp –padrins i padrines. Amb la instal·lació d'oxigen, que ens permet també tenir cura d'aquestes persones grans; el benestar a la mateixa llar, que és la residència i que permet, evidentment, doncs ajudar-los a través de l'atenció primària i a través dels centres hospitalaris i sociosanitaris de referència. Tot això és el que hem estat fent també en les residències, que no pararem de fer-ho, i que si surten eines, no?, el que dèiem, escolta, donarem suport a qualsevol cosa, iniciativa que engeguem. [[La consellera riu.]] Jo soc sempre de dir: «Escolta, provem-ho això, provem-ho. No sabem com sortirà, però el no ja hi és, i, per tant, provem-ho. I ho hem fet, i ho hem demostrat. I no tots els cribratges ens han sortit igual. Alguns hem dit: «Ostres, no estan ben dirigits. Molts els hem completat amb un aspecte molt necessari, que és d'intervenció comunitària; la intervenció comunitària des de la col·laboració amb els ajuntaments. No és només fer un cribratge amb els «monos, anar allà i fer unes proves; és explicar a la gent què representa aquest cribratge; mediadores, quan són necessàries, perquè ens adrecem a molts col·lectius diferents; també parlar amb líders veïnals per fer arribar a aquella població diana, que creiem que és important que arribi, aquest cribratge; no només la sensibilitzada, no només la que voluntàriament vol, sinó aquella que necessitem protegir, que necessitem cuidar i que a vegades és molt més difícil d'arribar pels nostres canals habituals. Respecte al Grup Socialistes, senyor Miquel Iceta, gràcies pel suport, l'hi dic de veritat. Però també vull ser sincera: necessitem que el suport sigui diferent, més aterrat, més global i sobre les persones. No m'ha de donar suport a mi –tot i que el puc agrair i, a més a més, qualsevol mostra, mira, de bones paraules, doncs, sempre és benvinguda–, ha donar suport a les persones. I és que ho hem demanat moltíssimes vegades, des d'aquest Govern –moltíssimes vegades. Vostè parla de cooperació i coordinació entre governs, de lleialtat institucional. Mai he buscat confrontació, mai he buscat confrontació política en aquesta crisi de la Covid, i si he sortit algun dia a dir alguna cosa respecte al ministeri o respecte a alguna política d'Estat, és que abans l'he dita privadament a qui toca, i és que és el que pensem, i que tinc tot el dret i tenim tot el dret, com a Govern, a dir-ho, per defensar el que creiem. Per tant, mai ha buscat confrontació política, precisament busquem aquesta cooperació i aquesta coordinació. I és que és l'únic Estat, és l'únic Govern, el Govern espanyol que no ha sortit amb ajudes a sectors econòmics i a les persones. És l'únic –és l'únic. I sap perfectament que jo no és que confiï molt en aquest Estat espanyol, més aviat en tinc una desconfiança plena, però hi ha uns governants en aquest Estat espanyol, que, a més a més, comparteixen govern, i ambdós partits també estan representats en aquesta cambra, i que crec que també han d'assumir aquest paper. M'agradaria que l'haguessin tingut amb serveis a les persones, amb serveis socials, amb les residències, amb una ajuda que no va arribar mai, ni tan sols amb finançament de Llei de dependència. Nosaltres estem pagant aquesta reserva de places a les residències per poder aïllar –l'estem pagant– i estem pagant totes les proves. És que ho estem fent tot!, i ho estem assumint tot! I en tenim la responsabilitat i la volem tenir. Ara, de cara a la gent, els seria molt més fàcil que aquesta cooperació i coordinació que vostès diuen, la veiessin no només per part del Govern de la Generalitat de Catalunya, que ha fet molts esforços, i que ho he dit abans: els autònoms, que jo sàpiga, paguen la quota a la Tresoreria de la Seguretat Social, i aquesta depèn del Govern espanyol, no depèn del Govern català. I qui ha fet ajudes als autònoms d'aquest país? Qui? Qui ha fet ajudes als autònoms a aquest país? Per tant, de veritat que l'hi agraeixo, i intento dir-ho amb el màxim de bon to, però també donant un missatge claríssim: necessitem que aquesta ajuda sigui diferent. No la necessitem nosaltres com a Govern, la necessita la ciutadania de Catalunya. S'ha de respondre diferent. Vostè ha parlat de col·lectius que estan de vaga, com, per exemple..., o que han estat de vaga, com els MIR. I hi vam arribar a un acord. I no va ser fàcil, eh? És a dir, van estar dies, hi havia unes reivindicacions molt lògiques, i era un moment en què es valorava molt la seva feina, i tothom fa servir, doncs, la seva posició de força, i és normal i estàs en una negociació. Però sap que vam arribar a acords. Els acords han passat de govern, s'han traduït en el finançament, i, a més a més, a banda d'això, hem fet, aquest any, l'oferta de places MIR, EIR, PIR, QIR i FIR i totes les que hi han, és a dir, de totes les disciplines que hi han, no només les mèdiques. Rècord de la història: 1.630 places; gairebé dos-centes, 189 més que l'any passat, que ja vam batre rècords. Això és un augment del 13 per cent. I fem un salt històric en les places de residència en infermeria, que augmenten un 47,7 per cent. I sap què vol dir aquesta formació? Doncs, que seran 9 milions d'euros més, aquestes noves places que hi han. I en total cada any invertim, perquè és una inversió clara, claríssima, bona, potent de cara al futur, 100 milions d'euros per a la formació de residents especialistes al nostre país. Jo crec que això és magnífic i ho hem de posar en valor i per això no he volgut deixar de dir-ho. I no em vull deixar..., perquè a vegades cometem l'error, no?, amb els grups que donen suport al Govern, doncs, de potser no destinar-los tant temps, i tenim més diàleg amb l'oposició. Però això és el Parlament de Catalunya, cada opinió és no vàlida, no, sinó el següent, i jo, al Grup Republicà, vull donar-li les gràcies per posar en valor, doncs, el que s'ha fet. Gràcies. Perquè crec que realment és molt, i no ho dic jo, intento traslladar en boca de tants i tants professionals sanitaris, que són els que estan en diferents centres, però també de treballadors i treballadores del Servei Català de Salut, de l'Agència de Salut Pública de Catalunya, que s'ha desviscut per aquesta crisi de salut pública, del mateix Departament de Salut, doncs, que arribin aquests missatges crec que també és important, i que s'ha de posar en valor. Sempre hem estat oberts a analitzar, amb flexibilitat, a estar oberts a tot. I crec que és veritat, aquí, en aquesta crisi, ni hi ha gurus ni hi ha boles màgiques, el que hi ha és molta incertesa, encara. Intentem aportar, clarament, explicar a la gent que representa aquesta incertesa, fins a on dona, i aquelles poques certeses que anem tenint, els hi posem en coneixement. I, també, per això agraeixo que les posin en valor, perquè és important posar en coneixement aquestes certeses i donar aquest missatge d'esperança. Jo estic convençuda que també l'hem de donar, aquest missatge d'esperança, perquè, a sant de què aquesta gent..., també els que estan aturats, també els que estan en un ERTO, també els autònoms que no poden exercir la seva activitat econòmica de forma normal, s'han de poder agafar per suportar també, doncs, aquests mesos que venen, però que hi ha aquesta llum al final del túnel. Aquest equilibri respecte a l'activitat Covid i no-Covid és imprescindible en el nostre sistema, perquè és imprescindible per a la salut de la gent, i crec que això també és important poder-ho remarcar. I sí, ens hem preparat, ens hem hagut de reinventar molt, nosaltres i jo crec que part de molts sectors de la societat catalana. I això forma part també d'allò que deia la diputada, no?, la cultura de l'esforç, el treball, la gent que ha hagut de transformar negocis, productes, serveis... I, evidentment, doncs, amb aquesta mirada que tot se'ns posaria més fàcil si tothom assumís, en cada Administració, aquest esforç màxim que crec que estan fent els professionals sanitaris des de fa molts mesos –des de fa molts mesos. Jo ho deixo aquí. Moltíssimes gràcies i, ja que hi som, reitero els millors desitjos per a aquestes festes. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. És un torn, ara, per als grups per fer la rèplica. I en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat... [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] Sí; per què em demana la paraula? [[Veus de fons.]] Tenen cinc minuts de rèplica després. En tot cas... [[Veus de fons.]] Sí, sí. No, no, tenen cinc minuts de rèplica després, diputada.
A veure, president...
No...
El conseller ens acaba d'acusar, aquí en aquest plenari, d'haver impedit una mediació a un desnonament.
I ho ha fet en la seva intervenció, després d'escoltar el diputat...
Molt bé...
...per tant, vostès tindran cinc minuts...
Jo li demano la paraula per al·lusions, president.
D'acord, diputada. Després tindran cinc minuts de rèplica i, per tant, podran intervenir...
Insistim...
Senyor Carrizosa. [[Pausa. Veus de fons.]] Senyor Carrizosa, quan vulgui.
Sí? Començo? [[Pausa.]] Sí; gracias, president. Señor Sàmper, usted decía que hay quien pone..., o poníamos indistintamente el ejemplo de Madrid y el ejemplo de Alemania. Ambos son compatibles, ¿eh? El ejemplo de Madrid se ha puesto siempre que hemos dicho cómo la curva se doblegó en esa comunidad, manteniendo mejor a los hoteleros, las cafeterías, los bares, los restaurantes; manteniendo un toque de queda menos riguroso. Y la mejoría de la curva llegó. Y el ejemplo de Alemania es absolutamente compatible porque ese es el que utilizamos para pedir las ayudas de 1.500 millones de euros que pedimos en los presupuestos generales del Estado en los que nuestro Gobierno debía haberse involucrado. Y ustedes, como gobierno de la Generalitat, podrían haber pedido ese tipo de acciones como las del Gobierno alemán, para ejecutar desde el Gobierno de España. Pero si solo se habla con el Gobierno de España para conseguir ventajas para los políticos de sus partidos que están presos, pues, entonces es que no se está mirando por el bien de todos los catalanes. Esa es la explicación del porqué ponemos de ejemplo Madrid, ponemos de ejemplo Alemania, y lamentablemente... Y lo vuelvo a decir, lo lamento como catalán, en Madrid se han creado 12.500 puestos de trabajo; eso lo celebro como español. Y lamento como catalán que aquí en Cataluña, mientras Madrid gana puestos de trabajo, perdemos 34.200. Y eso es porque se van nuestras empresas, porque tienen en otras partes de España tributación más ventajosa, porque aquí tenemos inestabilidad jurídica y política. Tenemos inestabilidad política e inestabilidad jurídica. Y, usted, como abogado –que además tiene todavía las trazas de abogado, será usted..., llevará poco tiempo en el hemiciclo, pero usted, cuando se refiere a la congruencia al presidente, parecía que estaba pidiendo a un presidente de la sala, y eso me parece muy bien, me causa simpatía. Creo que debe ser usted un hombre de leyes. Y, por tanto, no sé muy bien qué hace en las postrimerías de este Gobierno que se ha dedicado a hacer decretos ley incluso contra los dictámenes concluyentes y unánimes del Consell de Garanties Estatutàries. Porque aquí se hacía..., se legislaba de cara a la galería y el derecho es lo que menos ha importado en esta pandemia. Y eso es lo que hace también que se nos fuguen las empresas. Por lo tanto, señor Sàmper, no es que el diputado Carrizosa haga extraños alambiques para hacérselo venir todo al procés, es que realmente ustedes están perdiendo oportunidades. Y ojalá tuviéramos una comunidad autónoma concentrada en luchar contra el Covid. Ojalá, Cataluña tuviera las manos libres políticamente sin la rémora que han supuesto todos ustedes, todos aquellos que han estado poniendo el foco en las cuestiones distintas a las que les importan a todos los catalanes. Lo siento, pero el procés, señor Sàmper, nos ha restado oportunidades, nos ha distraído de lo que nos importa a los catalanes; no nos ha centrado en el trabajo, en la sanidad, en el cuidado los mayores, en la educación de los hijos, durante esta legislatura; no nos ha centrado; no nos ha permitido gestionar adecuadamente en esta pandemia. Y sí, el procés tiene buena parte de la culpa de todo. Y respecto a la señora Vergés, decía que nosotros hemos puesto el foco en las ayudas y decía, y se lo agradezco, que nuestra consellera de Castilla y León es una gran profesional. También lo creo. Esta consellera..., que tenemos precisamente también el vicepresidente de la comunidad que es médico, ciertamente han actuado de forma muy decidida en el aspecto sanitario, pero quiero recordar que esa actuación decidida y de restricciones importantes en Castilla y León sí que se juntó con unas ayudas que se concedieron a todas las pequeñas empresas y a los autónomos, que no se enteraban de las medidas del Gobierno en plena rueda de prensa, sino que se habían consensuado con ellos, estas medidas, y los 290 millones, por cierto, de ayudas que pagó la comunidad a estos colectivos afectados por la Covid. También ha comparado usted las pruebas médicas de Murcia, que no están nada lejos de las que se hicieron en Cataluña, pero con una población de 1 millón y medio de habitantes. Por último, yo espero y deseo que, si nos viene una tercera ola de coronavirus, con ustedes en funciones, aprendan..., revisen un poquito, ciertamente, se fijen. No está mal fijarse allí donde hacen bien las cosas, sea Madrid, sea Alemania o sea Japón, como dice el señor Sàmper. Pero lo importante es que vamos, a ustedes –perdonen–, a padecerles hasta que tengamos unas elecciones. Esperamos que aprendan ustedes un poco de los errores de la primera y la segunda hornada, por el bien de todos los catalanes. «Hornada he dicho, y quería decir «oleada. Esta pandemia ha ido de saber gestionar una autonomía. Pero ustedes mismos han cumplido la profecía formulada por el señor Torra, que no vinieron aquí a gestionar una autonomía. Y han demostrado que, efectivamente, no han venido a gestionar esa autonomía ni la pandemia. Y, lamentablemente, creo que esa es la foto final que va a acompañar siempre a su Gobierno cuando ya la historia haya pasado de largo sobre ustedes. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Senyor vicepresident, consellers. Molt breument. Jo l'hi torno a donar suport, consellera, i espero no perjudicar-la, perquè la seva reacció al meu suport anterior m'ha semblat més pensant: «Ay, ay, ay, que hay abrazos que matan, que no altres coses. Dir-li: tinc per norma sospitar de tot govern que, en comptes de ser capaç de defensar en positiu la seva gestió, busca permanentment la comparació amb altres que serien els responsables d'allò que va malament. Ja li vaig dir exactament les mateixes xifres, perquè no en tinc de noves, en el darrer Ple, sobre això. Hi ha hagut, fins al mes de setembre 329.675 treballadors protegits amb una despesa en prestacions socials de 449 milions d'euros; autònoms, 285.232 han rebut algun tipus de prestació de la seguretat social i no compto els nous, en el cas dels treballadors, els nous tipus d'ERTE que es van posar en marxa a final de mes de setembre. Pel que fa a les empreses, 15.233 milions en avals ICO a 110.397 empreses catalanes. M'apresso a dir: caldria més? Segur. I que hauríem d'estar treballant –i ens hi convidava el vicepresident– a preparar el 2021 des d'aquesta perspectiva? Segur. Però jo crec que no es pot minimitzar l'esforç realitzat. Qui menys ho pot minimitzar són aquells que diuen que tot és poc i que han votat amb PP, Ciutadans i Vox contra el projecte de pressupostos generals de l'Estat. Per cert, s'han preguntat on és Pedro Sánchez? Avui, al Congrés, donant compte de l'estat d'alarma i donant compte dels consells europeus que han desbloquejat una quantitat superior als 140.000 milions d'euros, dels quals podrem gaudir si som capaços, entre tots, de mobilitzar els recursos..., perdó, en aquest cas, els projectes necessaris. Ho vaig dir en una altra ocasió, hauríem de situar una certa prioritat en les coses. Nosaltres els diem: primer, la primària; encara hi han consultoris, centres d'assistència primària que estan tancats i això, objectivament, està allargant llistes d'espera per patologies no Covid, però també impossibilitat d'atendre el Covid en una primera línia quan potser no és necessari, en molts casos, que passi a hospital. Dos, rastreig i seguiment. Segueixen sense donar una informació que a mi em sembla que hauria de ser senzilla, perquè és un sí o un no. Si no es pot complir un mandat parlamentari, doncs el Govern té perfecte dret a explicar les raons, però això no es fa, per les raons que sigui. Tercer, els professionals. Jo crec que amb això tots hi estem absolutament d'acord. Hi han temes que tenen a veure amb condicions salarials i laborals i n'hi han altres que tenen a veure amb un acompanyament tècnic professional i de reconeixement i estímul col·lectiu. Fem-ho. Quart, les llistes d'espera que augmenten. És veritat que això també va oscil·lant en funció de les demandes, diríem, del Covid, però s'han allargat, segueixen en alguns mesos acumulant persones que han vist ajornades les proves diagnòstiques o el seu seguiment sanitari i convindria evitar que això fes una bossa impossible de gestionar o governar en el futur. Màxima transparència. Jo comprenc que el Govern diu que dona tota la informació, però m'ha semblat apreciar que diversos grups considerem que encara no és prou, segurament el nivell de detall d'algunes coses seria, diríem, millorable, i així ho va dir també el director de l'Oficina Antifrau, per tal de buscar un argument d'autoritat que no sigui només l'opinió dels grups parlamentaris. Dir-los-hi: tenen el nostre suport. El tenen. Si cal endurir restriccions, tindran el nostre suport. I no direm simultàniament «i a més s'han..., no. Si cal fer-ho, el Govern té el nostre suport, i ho dic sense saber ni quines decisions estan pensant ni quines faran falta, però el tenen. En fi, aquesta és la darrera intervenció de la legislatura i, per tant, em permetran que els desitgi a tots i a totes unes bones festes en què ens hem de regalar seguretat i precaució. Aquest Nadal no serà, no ha de ser, hem de vetllar perquè no sigui com els altres, perquè és el millor regal que uns i altres ens podem fer. I els petons que no hem donat, les abraçades que no hem compartit, doncs temps hi haurà per fer-ho. Hi ha qui va dient que Setmana Santa serà el nou Nadal, aprofitant aquesta consigna, de vegades, de compra; jo no sé si serà així, però, en tot cas, cuidi's, cuidin-se molt, cuidem-nos una mica entre tots. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
A veure. Tres, quatre coses molt bàsiques. El conseller Sàmper parlava de la complexitat de la situació. Jo crec que totes aquí –totes– som conscients de la complexitat de la situació i venia a dir –«venia a dir, no– ha dit que en algunes intervencions es banalitzava la situació. Doncs, conseller, jo crec que qui banalitza la situació és aquest Govern, quan alguns filtren documents sobre les mesures de restricció i l'altra part del Govern s'aixeca de la taula i la ciutadania queda sobtada i en plena incertesa enmig d'una pandèmia. Qui genera banalització és aquest Govern quan un conseller d'Esquerra Republicana, a una determinada hora en una ràdio, diu «A i a la mateixa hora, sobre una mesura del Govern, n'hi ha un conseller de Junts per Catalunya en una altra ràdio dient «B. Això és banalitzar. Aquest Govern banalitza també, perquè sap vostè que no ha dit la veritat; que, quan aquest Govern aprova una mesura, tots els consellers i les conselleres del Govern li donen suport de manera solidària. No és cert. Aquest Govern banalitza quan converteix les ajudes als autònoms en els Jocs de la fam. [[Veus de fons.]] Aquest Govern banalitza quan el règim de visites de les residències segueix depenent de cada residència, tot i saber que és un col·lectiu d'alta vulnerabilitat, i quan encara no saben, des del Govern, com suplir el tema de les baixes del personal de les residències. Aquest Govern banalitza la situació quan sindicats i patronal han de perseguir-los per concertar, per dialogar, perquè vostès els estan donant l'esquena, i acaben sent un govern aïllat. Aquest Govern banalitza quan encara estem esperant que ens conviden a una reunió per parlar de la reconstrucció i dels fons de reconstrucció europeus. I aquest Govern també banalitza quan en nou mesos no ha volgut tirar endavant un pacte nacional per la salut enmig d'una pandèmia. La senyora Geis. A la senyora Geis li ha molestat especialment que jo diguera lo del «Govern nyigui-nyogui. I jo sí que li demanaria, senyora Geis, que no barregi repressió amb «Govern de nyigui-nyogui, perquè jo, exactament, el que he dit és que aquest Govern és un govern de nyigui-nyogui, és un govern que genera incerteses, quan moltes vegades dona bandades, i sembla que actua en funció de les pressions que rep de qui més tensa la corda i de l'última trucada –i això no m'ho podran negar–, moltes vegades, en algunes mesures que s'han pres, no només de l'àmbit de les restriccions sanitàries, sinó també a l'hora d'obrir determinats sectors. Deia: «Nosaltres sempre ens hem anticipat. No. Vostès sempre s'han anticipat, i també ho he dit en el discurs inicial, quan calia dir als altres el que havien de fer. Ahí sempre s'han anticipat. Quan vosaltres..., li havien de dir al Govern central què és el que havia de fer, aquí sempre s'han anticipat. No em diguen que vostès sempre s'han anticipat quan ha depès de vostès. I li posaré dos exemples: contractació de rastrejadors –aquí li puc assegurar que no s'han anticipat– o planificació de la segona onada –tampoc. Dit això, queden dos mesos per a les eleccions, dos mesos en pandèmia, en crisi social, en crisi econòmica. El que he dit abans: els demane valentia i pensar en el país, anticipació per no perdre vides, però també per no perdre negocis ni llocs de feina. Per tant, si no anem bé, si estem a la tercera onada, com sembla, doncs mesures i ajudes. Nosaltres estarem al seu costat quan calgui, sempre que siguen sincers i apliquen les mesures. I com també és la meua darrera intervenció d'aquesta legislatura, sí que vull dir que, malgrat totes les discrepàncies, malgrat que considero que ha estat una legislatura que no ha anat bé, malgrat que totes, i dic «totes, segur que podríem haver-ho fet millor, totes, sí que vull reconèixer principalment a la gent del Govern que s'ha deixat la pell per treballar, han treballat molt, altra cosa és que jo considere que els fruits no són els adequats, que no han tengut èxit, però treballar, jo crec que han treballat molt. Vull desitjar-los a tots i cadascun dels que estan aquí, dels que ens segueixen des de casa, doncs, el millor en lo personal i en lo familiar. I sí que m'agradaria, si em permeteu també, per acabar, agrair al meu grup parlamentari, doncs, la feina que han fet durant tota aquesta legislatura. Jo crec que hem fet una oposició constructiva, aquesta ha estat la nostra intenció; així que vull agrair [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] a cadascun dels diputats i les diputades –i acabe, president– per la seua feina, pel seu compromís i per la seua amistat, perquè ja no som només companys, sinó que som amics. I exactament el mateix ho faig extensiu a l'equip tècnic, que totes aquí som molt conscients de com necessitem tots els equips...
Diputada...
...que moltes vegades no surten a la tele; de fet, no surten mai als mitjans de comunicació, però que són imprescindibles.
Gràcies.
Gràcies.
És el torn ara del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, que es partiran el temps els dos diputats. Endavant.
Conseller, això que ha fet vostè avui en aquest plenari no només és miserable, sinó que a més és mentida. Li demanem, en aquest Ple, que retiri les paraules que ha dit avui. Ha acusat la CUP d'impedir la mediació d'un desnonament amb finalitats electorals. Això explica molt bé la seva forma de fer política; quan hi ha vides en joc i en plena pandèmia. La setmana passada les explicacions no me les havia de donar a mi; les havia de donar a l'Alejandro, a la Blanca, a l'Amina, a la Isabel o a la Jenny i als seus fills; desnonaments que van ser executats pel Departament d'Interior a les seves ordres. I, per tant, avui no pensi que fent aquesta intervenció podrà eludir la situació que existeix al carrer, perquè cada dia la situació és més tensa. I avui parla amb nosaltres, aquí, davant d'aquest Ple, però davant de qui hauria de donar la cara és davant dels moviments d'habitatge, que cada dia s'enfronten als seus mossos d'esquadra, que amb brutalitat policial els ataquen davant de cada desnonament que intenten impedir, on darrere hi ha famílies vulnerables. I l'hi reitero, conseller, espero que retiri la mentida que ha dit avui en aquest plenari, que retiri les seves paraules. I, president, li demanem que no constin en el diari de sessions.
Honorable conseller, d'una manera molt cordial, sí que li demanaria que mentre estiguem parlant ens pogués, en tot cas, fins i tot, mirar; si no ens vol escoltar, és una altra cosa, però pensem que és un tema de respecte i d'educació. Primer de tot, li hem de manifestar que ens ha causat sorpresa, no únicament el que manifestava la meva estimada companya Maria Sirvent, en els termes que ella expressava, sinó el seu to. Jo simplement l'emplaço a que torni a escoltar la seva intervenció. Però, miri, perquè utilitzi aquest to aquest subgrup parlamentari no deixarà de dir el que pensa. I el que potser vostè ha fet és no contestar-nos allò que li plantejàvem, que era un tema polític important i fonamental, que és: aquest Govern on dedica trenta mil euros, a un dispositiu –i li he demanat: són trenta mil, són vint mil, són vint-i-cinc mil?– o a garantir l'habitatge? Això, vostè no ens ho ha contestat. A continuació vostè fins i tot ha fet referència a les camises, que tots els mossos anaven en camisa. Doncs, miri, jo, com no li vull dir mentider, li ensenyo la temporada de trenta-cinc mossos amb camisa casc, tenen una nova camisa, que és la camisa casc; també la camisa càmera, que és una nova forma de camisa, i després tot tipus de camises, que semblarien una altra cosa que no són camises, perquè vostè ho pugui veure. [[L'orador mostra una fotografia a la cambra.]] Estaria bé que ho pogués mirar per veure, el que vostè ha manifestat, si es correspon amb la realitat. I després també vostè avui demanava «no banalitzin; hi insistia, d'una manera vehement. Té tot el dret a fer-ho. Però després de dir això diu: «Les propostes econòmiques de la CUP són com les del PP o de Ciudadanos. Potser a nosaltres no ens respecten, però com a mínim respecti el PP i Ciudadanos, perquè evidentment que manifestar en aquest Parlament això, evidentment –i li demanaria en aquest cas que tampoc no banalitzi el que estem plantejant–, doncs, no és del tot acurat, semblaria un ban. I vostè ha vingut avui potser a fer més bans que no una altra cosa. Després, consellera Vergés, mirin, nosaltres no li direm res diferent al que ja hem fet en aquesta legislatura: pressupost, canvi del model de la gestió i acabar amb la precarietat laboral. No hem assenyalat mai de dir «responsables del món són... No, no ho ha fet la CUP mai, vostè ho sap a més, que no ho hem fet mai, en cap moment. Però sí que pensem que posar la vida al centre passa per aquests tres elements, que és pressupost, que és canvi de la forma de gestió de la sanitat pública catalana, i que passa per acabar amb la precarietat laboral. Ho dèiem fa tres anys, fa vuit anys i ho continuem dient avui. I, per últim i per acabar, nosaltres som els del sí: sí a un salari de 1.239 euros –els grups de govern hi van votar en contra–; sí a 500 milions de la renda garantida de ciutadania –els grups de govern hi van votar en contra–; sí a que ara poguéssim estar tramitant en aquest Ple una modificació de la renda garantida de ciutadania –els grups de govern hi van votar en contra–; sí a revertir les retallades de l'ensenyament –els grups de govern hi van votar en contra–, i tota una sèrie de mesures que hem plantejat aquests tres anys, i que diem: «I això d'on ho traiem? Doncs ho traiem del que vostès també van votar en contra: augmentar l'IRPF a qui té uns ingressos superiors a seixanta mil euros i augmentar la tributació pels impostos de successions i donacions. I acabo o acabem amb la mateixa idea que hem traslladat abans: aquesta crisi o la paguen els rics o l'acabarem pagant les classes treballadores. No hi ha un altre camí.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, president. Simplement, i de manera molt telegràfica, desitjar-li al senyor Sàmper més sort i fortuna que els seus antecessors en els seus enfrontaments amb la CUP, i sobretot més suport dels seus propis companys de partit i de govern del que van tenir els seus antecessors. Com a mínim en aquest tema –no masses més–, i sense que serveixi de precedent, jo estic d'acord amb vostè. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té un torn la diputada senyora Anna Caula.
Gràcies, president. M'agradaria aprofitar aquesta rèplica com a mínim per posicionar-nos sobre algunes coses que hem sentit. Amb referència a Ciutadans, crec que, com sempre, aquell discurs apocalíptic, no?, de, moltes vegades, titulars buits. Ens parlaven de moltes de les propostes que vostès han portat aquí. Jo crec que a vegades confonen propostes amb titulars buits, més enllà de dir «volem millorar la sanitat pública. En això, signem tots. Parlant del PSC, agraïm aquesta voluntat, no?, d'entesa, de voler treballar, de cooperació, però, com li deia la consellera, a part de bones paraules, han de ser fets efectius. Tenim un exemple que és el SEPE: ajuda directa a autònoms que cobraran abans de que arribi Nadal; del SEPE hi ha gent que encara ha de cobrar i és la seva renda vital de cada mes. Si us plau, posem-nos-hi, perquè anem tard i és vital. L'hi dèiem aquest matí: primera onada, recentralització. Tots sabem com va anar, i en podríem parlar sovint. Aquesta segona la podríem anomenar com la resposta invisible de l'Estat; és qui ha rebut els recursos, és qui té la posició d'injectar diners directes, si us plau, facin-ho. I als nostres companys de comuns..., i dic «companys perquè crec que en essència compartim moltes de les polítiques socials i el rerefons, tanmateix a vegades crec que el faristol l'utilitzem per explicar certes versions de les històries. Tots hem tingut dificultats en aquesta legislatura; que recordo, no?, i només fa tres anys, que aquest grup parlamentari que vostè ara presideix començava amb la presidència del company Xavi Domènech i de l'Elisenda com a portaveu. Ens deien: «Responsabilitat. I tant; responsabilitats compartides, clares, transparents. Volia fer esment d'una dada. Vèiem ara com l'INE publicava les dades de març a maig de l'any passat. Parlaven que hi havia 18.557 morts més que fins aquest moment no es tenien detectades. Parlem quasi d'un 20 per cent d'aquesta realitat. Quan analitzem una mica més aquestes dades, observem com un 87 per cent són majors de setanta anys. Aquestes 13.746 van passar a residències. El seu company, el senyor Iglesias, si no ho recordo malament, encara no ha comparegut i és el màxim responsable estatal sobre aquesta àrea. Sí que hi ha competències delegades, i per això hem tingut tant al conseller Chakir com la consellera Vergés responent, perquè la màxima responsabilitat ve des del seu departament, i vostè ho sap. I ens explicava: «Hi ha gent que només delega responsabilitats cap als altres. I aquí, permeti-m'ho dir, perquè crec que sí, el top de delegar responsabilitats el tindríem amb l'alcaldessa Colau. Fa poc ens deia: «"Apretem" per obrir; vostè avui en aquest faristol ens deia: «Restriccions, responsabilitats i actuem. Parli amb la seva alcaldessa per veure fins a on anem. Consorci Sanitari de Barcelona, 40 per cent implicació de l'Ajuntament de Barcelona, l'altre 60 per cent de la Generalitat. Però estem molt molt acostumats a què? A que quan hi ha bones notícies del consorci l'alcaldessa Colau surt defensant que quines bones intervencions. Això sí, quan aquestes són més delicades, és problema de la Generalitat fer-hi front. Ens parlen d'adjudicacions de govern. L'hi recordem: Ajuntament de Barcelona, el SAD, una de les adjudicacions més més importants; ServiSAD, el guanyador, amb DomusVi; la seva seu social, al paradís fiscal de l'illa de Jersey, i fins ara qui ho gestionava era Clece, Florentino, que abans ens deia la senyora Escarp, una entitat que principalment no va néixer per a això està gestionant el servei d'atenció a la dependència. Per tant, som-hi. La seva diputada, la diputada Ribas ens parla moltes vegades de la proximitat, la territorialitat, saber entre tots analitzar que hi ha situacions diferentes, i vostè avui fent incidència en les visites a residències. Doncs sí, perquè potser una residència petitona de comarques gironines no és lo mateix que una macroresidència a Barcelona. Per tant, crec que sí que cal analitzar cada ambient amb el seu referent. Per tant, els emplaço; els emplaço a coordinació, informació transparent i optimització. I afegir-me una mica al comiat que han fet molts de vostès. Acabem una legislatura que si alguna cosa no ha sigut ha sigut senzilla. Agrair els aprenentatges, agrair els aprenentatges que entre tots crec que ens hem autogenerat. És un espai, el Parlament, que, si vens amb ganes d'escoltar, d'aprendre, de ser flexible i de recollir tot allò que tothom ens ofereix, sigui del color que sigui, pots sortir d'aquí amb aprenentatges i la motxilla molt més plena, i sobretot amb companys i companyes molt bons companys, representin els colors que representin. Moltes gràcies, a reveure, i sobretot passin unes càlides festes, encara que potser la proximitat física no acompanyi...
Diputada...
...però que tornem tots aquí amb la salut amb la que ens acomiadem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, per acabar el debat, té un torn d'intervenció, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Gemma Geis. Endavant.
Bé; també, per acabar aquesta rèplica, volia també fer una sèrie de consideracions breus. La primera és que emplacem el Govern de la Generalitat també, en aquestes mesures que hagi de prendre, que tingui en compte la proximitat i la descentralització. Al món local ens arriba la necessitat, doncs, d'interpretar..., i aquest bisturí moltes vegades econòmic i social delimitar-lo molt més, perquè no és el mateix la realitat de Celrà, la realitat de Sort, la realitat d'Àger o de l'Ampolla. I, per tant, aquí sí que hem de ser molt més..., demanem la descentralització. Nosaltres demanem la independència, però també demanem la descentralització, i que, per tant, la presa de decisions no sigui tan, moltes vegades, pensada en clau Barcelona, eh? Segon, els comuns... I vostè quan feia referència a que no barregi repressió i la pandèmia és perquè també..., perquè vostè ha fet referència al president Torra, eh? I crec que al president Torra se li ha reconegut la capacitat de lideratge i d'anticipació en aquesta crisi, i, a més a més, se li reconeix per gent que, precisament, potser no era propera a la seva ideologia. Per tant, des d'aquest punt de vista l'hi he dit, i perquè m'hagués agradat que avui que acabem la legislatura, doncs, hi hagués hagut el president de la Generalitat, eh? I no hi som tots. Desitgem Nadal però hi ha presos i exiliats, i persones que porten més de tres anys a la presó, i que porten a la presó i a l'exili més temps que amb el Govern del Partit Popular. I, per tant, doncs, crec que nosaltres ho hem de reivindicar. Segon, quan el diputat Iceta..., que vostè és molt viu, perquè porta molts anys, i diu: «No, el president Pedro Sánchez està al Congrés. Ja ho sé. Jo no li feia referència a on estava físicament el president Pedro Sánchez, li demanava on és el Corredor del Mediterrani, on és la descentralització, on són les ajudes directes, on són els fons europeus; és a això al que li feia referència. Físicament, ja entenc que deu estar en algun lloc, però vostè, com que és molt viu, doncs..., eh? Tercer, quan parla..., i també, quan feien referència a..., i amb aquesta conclusió, al tema de les residències, també li volia dir a la consellera –i comparteixo amb vostè, eh?, el dret dels familiars i els drets de les persones que estan a la residència– sobretot que hi ha persones que aquest Nadal... Nosaltres diem: «El Nadal que ve serà diferent a aquest. Però hi ha molta gent que viu a les residències..., que potser no hi haurà proper Nadal. I per això està..., i això està generant una incidència psicosocial a molts familiars, eh? –mares, filles, netes–, que no poden anar a les residències; als malalts, als que estan a les residències, que han patit la Covid... Vull dir que aquí hi ha una idiosincràsia molt molt..., i, per tant, li demano màxima sensibilitat, perquè nosaltres –si Déu vol, no?– doncs el proper Nadal hi serem, però, a les residències, el cost d'oportunitat de no poder visitar..., aquesta relació amb els familiars, doncs és molt complicat. I sí, com deia la diputada Caula, també conèixer molt la diferenciació de tipologia de residència i les condicions de residència, i, per tant, aquest bisturí, eh?, social, econòmic, de salut, jo crec que és molt important. I després, també, quan feia referència... A la diputada Albiach, el tema de la banalització. Clar, sempre quan es parla de governs de coalició... Els governs de coalició són governs que no són uniformes, i, per tant, tenen punts de vista diferents. I els mateixos punts de vista diferents que vostè deia, no?, per part del Govern de Junts per Catalunya i d'Esquerra, doncs, són els mateixos punts de vista diferents... O és que vostès estan d'acord amb tot lo que afirma la ministra Calviño? Eh que crec que no? Que no hi han posicionaments públics de ministres del Govern espanyol diferents? Que, al final, són governs de coalició. I, per tant, en un moment de tanta complexitat crec que és normal que també hi hagin friccions. I entenc la crítica, eh?, i entenc la crítica i entenc que hi ha aspectes que sempre són millorables. I crec que, en les meves intervencions, sempre, des que he estat diputada, reconec que sempre en l'acció pública hi ha marge de millora i d'autocrítica, que és quelcom que sempre he defensat jo al llarg de molts anys. I, per tant, reconeixent-li això, també, no digui que es banalitza perquè el Govern del PSOE i de Podemos, doncs, també té les seves friccions, eh? I, finalment, amb relació al Nadal, no?, i a aquest final, doncs sí, acabem la legislatura sense normalitat democràtica, amb unes eleccions que m'agradarà veure si es respectaran els resultats electorals; amb presos, exiliats; amb una manca de control judicial per part de les altes esferes judicials, que no hi confio gens. I, per tant, també els desitjo bon Nadal a tothom, però també amb una referència a aquelles persones que continuen estant a la presó, continuen estant a l'exili. I, finalment, al conseller Sàmper. Jo sé que a vostè l'interpel·la..., i per això vostè actua. I amb la legítima crítica que hi pugui haver, de tots costats, estic absolutament convençuda, perquè n'hem tingut moltes converses al grup parlamentari, que la voluntat del conseller Sàmper és la de garantir drets i llibertats; que defensa un nou model judicial i policial, en aquest cas d'intervenció; que defensa la mediació. I nosaltres sempre estarem al costat d'un conseller que, malgrat les legítimes crítiques que hi puguin haver, actua, es preocupa, s'enfada i argumenta. Perquè aquests són els que realment canvien les coses, els que estan dintre de les institucions i, amb tota la força que a vegades hi ha per parar els canvis, estan allà intentant donar la cara. I, per tant, té el meu suport. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat aquest debat, suspenem la sessió fins... [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] Sí, digui'm; per què em demana la paraula?
Sí; per una qüestió d'ordre i per observança del Reglament.
Digui.
Sí. En base a l'article 185 del Reglament, li sol·licito, president, que li pregunti al conseller si rectifica o no rectifica la mentida que ha dit en aquesta sessió plenària. I, per altra banda, si em poden resoldre si es retirarà aquesta mentida de l'acta de la sessió plenària d'avui. [[Pausa.]]
No. L'article 185 –ara m'ho apunta el secretari general– en tot cas està mal invocat, perquè parla del compte general. En qualsevol cas, respecte a la segona part de la seva pregunta, dir, com saben –ho saben perfectament perquè ho hem tractat alguna vegada a la Mesa–, que no està a disposició de la presidència, ni tan sols de la Mesa del Parlament, disposar sobre el contingut de les actes del Ple; només en els casos de crides a l'ordre, que no és el cas. I, pel que fa a la primera part de la seva intervenció, vostè ho ha deixat clar al faristol: el conseller no ha demanat intervenció, per tant, d'això se'n dedueix, entenc –i en qualsevol cas, si no, ell òbviament pot intervenir–, que no retira l'expressió. Gràcies. A dos quarts de quatre de la tarda hi tornem. Gràcies.
Bé; bona tarda, diputats, diputades. Som-hi. Reprenem la sessió. [[Decret llei 46/2020, del 24 de novembre, de mesures urgents de caràcter administratiu, tributari i de control financer]] [[203-00072/12]] Concretament, ho fem amb el punt dotzè de l'ordre del dia, que és el corresponent al debat sobre la validació del Decret llei 46/2020, de 24 de novembre, de mesures urgents de caràcter administratiu, tributari i de control financer. Com disposa l'article 158.2 del Reglament, intervindrà, en primer lloc i en nom del Govern, el vicepresident i conseller d'Economia i Hisenda, per tal d'expressar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret. Per tant, quan vulgui, senyor Aragonès, endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Senyores diputades i senyors diputats, molt bona tarda. Torno a portar, en nom del Govern, un nou decret llei a convalidació d'aquesta cambra, que, de fet, serà el quart que debatrem en aquest Ple, que és el darrer Ple ordinari de la legislatura. De fet, malgrat que el Parlament, doncs, es dissoldrà properament i que el Govern continuï en funcions –fins que no se'n constitueixi un de nou, després de les eleccions del 14 de febrer, que aquest nou Govern serà el que haurà de prendre el relleu–, el Govern actual continuarà prenent decisions d'urgència per combatre la pandèmia. Per la qual cosa, doncs, de ben segur serà necessari que alguns dels darrers decrets llei que hem estat aprovant o fins i tot alguns que calgués aprovar d'ara fins al 14 de febrer, s'hagin de convalidar en el marc de la Diputació Permanent per anar-los debatent i convalidant. La situació d'emergència sanitària i la consegüent crisi social i econòmica provocada per la pandèmia de la Covid-19 continua i continuarà. De fet, el 22 de desembre, en què es dissoldrà aquesta cambra, no es dissoldrà la pandèmia. No se'n dissoldran els efectes en l'àmbit econòmic i social i, malauradament, continuarà ben viva fins que no hàgim aconseguit la immunitat de grup que ens permeti tenir la pandèmia de la Covid-19 sota control. Per molt que les vacunes les comencem a subministrar en les properes setmanes i ben aviat, el cert és que encara estarem força mesos havent de prendre mesures per evitar contagis. Per això és imprescindible no abaixar la guàrdia ni un sol instant, ni desaprofitar cap oportunitat per fer una nova crida a la responsabilitat, com hem fet en el Ple d'aquest matí. Les urgències són moltes. I és per aquesta raó que el Govern es veu en l'obligació de fer servir un mecanisme extraordinari com és el del decret llei. Som, vivim temps extraordinaris. I en temps extraordinaris, mecanismes extraordinaris. I això és el que explica el nombre elevat de decrets llei que hem utilitzat al llarg d'aquest any. En aquesta ocasió presento, per a la seva convalidació, el Decret llei 46/2020, que vam aprovar el Govern el passat 24 de novembre, que inclou diverses mesures de caràcter administratiu, tributari i de control financer, que passaré a explicar –algunes d'elles amb més detall– a continuació. En primer lloc, una de les mesures que s'inclou és el mecanisme per als nous ajuts a persones treballadores autònomes –els autònoms d'aquest país–, que ja es començarà, doncs, a fer efectiu el pagament aquesta setmana. En matèria administrativa, aquest decret llei el que ha fet és crear un registre de persones treballadores autònomes, afectades econòmicament pel coronavirus, per tal de facilitar-los l'accés als ajuts econòmics de l'Administració i simplificar els procediments que han de seguir per aconseguir-los. Davant de la voluntat del Govern de poder atorgar un ajut econòmic als autònoms afectats per la pandèmia, de manera ràpida i amb garanties, el Govern, el que hem fet és habilitar un procediment excepcional, que ha d'atendre la urgència de les situacions d'emergència i, alhora, no excloure ningú de l'elevat nombre potencial de beneficiaris. El que hem fet és innovar, des del punt de vista administratiu, davant d'una situació nova. Aquesta situació provocada per la pandèmia ens obliga a ser molt àgils en el que és la posada en marxa i el pagament final d'ajudes a sectors econòmics, a tipologia de treballadors o treballadores o també a altres àmbits de la vida social i col·lectiva que necessitin suport. No podem seguir els procediments habituals de convocatòries de subvencions, en què primer es publiquen les bases, després la convocatòria, hi ha un termini en el que s'avaluen totes les sol·licituds d'ajudes, etcètera, resolució i finalment, el pagament. Aquest és..., el procediment habitual de subvencions, ens portaria a molts mesos; massa mesos per una emergència que és d'ara, i que, per tant, necessitàvem habilitar el que era un sistema diferent. El que hem fet és, doncs, fer aquest tràmit d'inscripció prèvia, que permet dues coses a l'Administració. En primer lloc, tenir molt clar quin és l'univers de possibles beneficiaris, especialment en un context econòmic canviant, en el que la referència de les dades fiscals del darrer exercici no poden ser la referència que fem servir, perquè és evident que l'exercici 2019, des del punt de vista econòmic, per qualsevol autònom és molt diferent a l'exercici 2020, a la seva situació econòmica present. I, per tant, els indicadors que tenim de les dades fiscals ens poden orientar –de fet, ens orienten força–, però no ho fan amb l'exactitud necessària per poder concretar els recursos necessaris que s'hi han de posar. I, per altra banda, per tant, tenir molt clar l'univers per poder fer l'assignació correcta de recursos i, en segon lloc, la simplificació dels tràmits. Com saben, en aquest cas, un cop el Govern va aprovar aquest decret llei i va entrar en vigor, es va obrir el tràmit d'inscripció prèvia per accedir als ajuts, el passat 30 de novembre. Aquest tràmit del 30 de novembre al 7 de desembre, els autònoms que complien aquests requisits es podien, doncs, inscriure en aquest registre. De manera concertada amb el Consell Català del Treball Autònom, en el que hi participen les organitzacions d'autònoms d'aquest país, algunes d'elles vinculades o que formen part d'organitzacions sindicals i patronals, un cop tancat el registre i convocant el Consell Català del Treball Autònom, vam valorar conjuntament amb els agents socials i amb els representants autònoms el volum de les sol·licituds rebudes i la fórmula més àgil per poder-les atendre. La nostra voluntat és, davant de la situació de pandèmia econòmica i social que seguirem vivint en els propers mesos, agilitzar tots els procediments administratius; és treure de l'itinerari els possibles obstacles que poden fer que finalment les ajudes que s'articulin –i que suposen un esforç pressupostari i que vol dir recursos que no es podran destinar a un altre àmbit–, doncs, arribin efectivament i ho facin de forma immediata. Volem, doncs, que tots els pagaments, que aquesta mateixa setmana començaran a fer-se efectius, es realitzin al llarg d'aquest mes de desembre i abans d'acabar les festes de Nadal. Les urgències són moltes i molts autònoms viuen en una situació límit. D'aquest registre, el resultat és que 132.000 treballadors autònoms es van registrar per percebre l'ajut que se'n dirà una ajuda única de 2.000 euros per cada expedient tramitat. Això fa que el Govern de Catalunya destini 264 milions d'euros per aquest paquet d'ajudes destinat a treballadors autònoms del país que hagin vist afectada la seva activitat per la segona onada de la Covid-19. Per tant, més enllà del mecanisme, que es pot reproduir per a ajudes futures a autònoms i que es pot reproduir, també, per a altra tipologia d'ajudes, l'article 2 d'aquest decret llei també el que fa és entrar en una regulació més específica en l'àmbit de les declaracions responsables. La informació que rebem en aquest registre es basa, fonamentalment, en el sistema de la declaració responsable per part del sol·licitant. Es basa, doncs, aquest article, en els mateixos fonaments que els establerts en el registre. Per tant, en agilitzar la tramitació de la concessió d'ajudes a fi i efecte de no desvirtuar la finalitat i l'efecte. Per això, s'hi estableix l'ús d'aquest instrument, la declaració responsable, per acreditar els requisits per ser-ne beneficiari i, posteriorment, s'articula un pla de verificació que aprovarà l'òrgan concedent per, doncs, verificar la justificació de l'estat, situació o fet en què es trobi o estigui suportant la persona beneficiària de l'ajut. En aquest decret llei, també a l'article 5 es preveu que aquests tipus d'ajuts de caràcter extraordinari siguin objecte de control posterior per part de la Intervenció General. Es regula l'abast d'aquest control i els seus efectes. I això és important, perquè passem d'una fiscalització prèvia per part dels interventors, a una fiscalització posterior. Cal regular molt bé la declaració responsable, com s'està aquí, partim d'un principi de confiança cap al ciutadà. I, evidentment, un control posterior. Les experiències que hem tingut similars, en convocatòries, indiquen que el grau de veracitat de les declaracions responsables presentades pels ciutadans és altíssim, pràcticament és unànime. Les incidències són comptades. Per tant, en aquest sentit la ciutadania es fa mereixedora, evidentment, de la confiança, com no pot ser d'una altra manera. Sabem que és una mesura de caràcter excepcional. Que, a causa de la pandèmia s'han realitzat i continuarem realitzant operacions econòmiques i pressupostàries extraordinàries, que requereixen, perquè siguin realment efectives, molta rapidesa en la tramitació dels corresponents expedients administratius. I, per això, com deia, en molts supòsits, en el control de la funció interventora, que és fonamental en l'ús dels recursos públics, s'ha substituït el que és el control previ per un control posterior. És important, doncs, que els beneficiaris de les ajudes que atorgui l'Administració compleixin els requisits, i és fonamental que en la situació que ens trobem que puguin, doncs, rebre aquestes ajudes al més aviat possible. De res serviria que convoquéssim aquestes ajudes amb un esforç pressupostari molt gran, amb recursos que no aniran a una altra finalitat, però que es rebessin els recursos per part de l'autònom d'aquí a mig any, d'aquí a un any. No serviria absolutament de res. Per tant, el que fem és adaptar l'Administració a les necessitats de la ciutadania i no fer adaptar la ciutadania a les necessitats de l'Administració. Per tant, aquest és el primer paquet de mesures amb relació a la tipologia d'ajudes cap a autònoms que preveu aquest decret llei. És un esforç important, un esforç que cobrirà aproximadament una quarta part dels autònoms que hi ha en aquest país. I que il·lustra clarament les dificultats en les que es troba aquesta tipologia de treballadors del nostre país. Una altra mesura que inclou aquest decret llei és una mesura de caràcter fiscal, que és una bonificació del cent per cent de la quota tributària de l'impost de transmissions patrimonials en el que són les concessions per l'ocupació de via pública. És una altra de les mesures extraordinàries destacades, que té per objectiu intentar pal·liar els efectes de la crisi en sectors que, precisament, ocupen la via pública com l'hostaleria, la restauració, la venda ambulant o la venda no sedentària, que, precisament, ha estat un dels sectors més afectats, amb suspensions de la seva activitat, en alguns d'aquests casos, pràcticament total. I el que fem és incloure una bonificació de l'impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, en la modalitat de les transmissions patrimonials oneroses per les concessions administratives o els actes administratius que siguin equiparables, que atorguin l'aprofitament privatiu del domini públic per a determinats usos, que s'hagin meritat entre l'1 de gener del 2020 i el 31 de desembre de 2021. Per poder-ho traduir en llenguatge que puguem entendre tots sense estar habituats al que és el llenguatge tributari: estem parlant de bars, de restaurants, de cafeteries que tenen terrasses. Que paguen la seva taxa a l'ajuntament, però que també aquesta concessió suposa un pagament de l'impost de transmissions patrimonials. Això afecta, també, el que són els mercats setmanals, els mercats no sedentaris, la venda ambulant. La finalitat és reduir la càrrega tributària d'aquests sectors que s'han vist greument afectats per les mesures restrictives que tenen per objectiu reduir la interacció social i, amb ella, la propagació del virus, com les limitacions d'obertura al públic, limitacions d'aforament, de mobilitat, tancament perimetral, etcètera. Vaja, les que estem, doncs, aplicant i les que són objecte de debat i de decisió ara i en les properes setmanes. Aquesta mesura és una mesura més. Sabem que, per sí sola, no solucionarà el final de mes de cap d'aquests establiments o negocis, però és una mesura més en matèria fiscal que el Govern ha aprovat per alleugerir els costos econòmics a ciutadans, famílies i empreses davant de la Covid-19. Vull recordar algunes d'aquestes mesures: hem modificat l'IRPF per no penalitzar els treballadors d'ingressos més baixos que s'hagin vist afectats per un ERTO; hem modificat la taxa turística per tal de posposar el que són els increments previstos en la llei de mesures que acompanyava el pressupost; hem fet el mateix en l'impost sobre el CO2 de vehicles, etcètera. Per tant, hem anat prenent mesures i les seguirem prenent. I en aquest sentit creiem que són mesures absolutament adequades. Per altra banda, per tots vostès és conegut..., i amb això, doncs, entro en un altre dels punts objecte del decret llei, molt centrat en l'àmbit del joc, que és la suspensió dels terminis de caducitat de determinades autoritzacions en matèria de joc. Aquesta mesura, que podria sorprendre, cal explicar-la amb detall, i és el fet, doncs, que són molts els bars, cafeteries, que tenen algun tipus de màquina de joc, de màquina d'atzar en el seu establiment. Les autoritzacions que finalitzen i que també comporten el pagament de la taxa corresponent per la seva renovació, i que ho fan o que ho han fet en un període en el que molts d'aquests establiments estaven tancats, podien causar un perjudici important. Per tant, el decret preveu la suspensió dels terminis de caducitat del que són les autoritzacions d'emplaçament i els permisos d'explotació del que en diem les màquines recreatives del tipus B, que són aquestes màquines d'atzar que, doncs, tots podem trobar en un bar o en una cafeteria, i també, doncs, la suspensió dels terminis de caducitat d'inscripció de les empreses operadores de màquines recreatives fins al 30 de juny del 21. La mesura, doncs, pretén donar resposta a la situació de crisi que les restriccions derivades de la pandèmia provoquen en els establiments d'hostaleria, on també es troben instal·lats aquests aparells, i també en els operadors de joc. Acabo. Crec que no m'equivoco si dic que totes les mesures del decret que avui defenso en nom del Govern responen a la lògica d'intentar acompanyar els sectors més afectats per les mesures restrictives de la mobilitat, per les mesures de defensa de la salut que hem hagut de prendre, i que tenen un impacte en l'activitat econòmica; mesures que s'han de posar en el context, les mesures de suport, de la resta de mesures adoptades pel Govern, així com les reiterades reclamacions que hem fet també per tal que l'Administració de l'Estat acompanyi amb mesures més ambicioses que les que ha aplicat fins ara. Per totes aquestes raons, demano el vot afirmatiu de les diputades i dels diputats per convalidar aquest decret llei, perquè aquestes mesures ajuden no només autònoms sinó també el sector de l'hostaleria i la restauració en uns moments complicats, en uns moments en els que el que necessiten és que estiguem al seu costat. Per això demano el seu suport a la convalidació d'aquest decret llei. Moltes gràcies, president; moltes gràcies, senyores i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. A continuació passem a les intervencions dels grups i subgrups parlamentaris. I en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Maialen Fernández. Endavant.
Gracias, presidente. Conseller, diputados, buenas tardes a todos. En primer lugar, como española residente en la comunidad autónoma de Cataluña, agradezco que el propio Estatut de autonomía recoja en su artículo 67.6.a que estos decretos que se están promulgando como churros y no como una medida realmente excepcional bajo el amparo de una pandemia se hagan en nombre del rey, nuestro jefe de Estado, máximo representante de la monarquía parlamentaria que tenemos y bajo la cual estamos regidos todos los ciudadanos, inclusive aquellos que aun gobernando no lo tienen asumido y cuestionan constantemente. Hoy nos presentan ante este Parlamento un nuevo decreto, el 46 del 2020, para establecer medidas administrativas, tributarias e interventoras. Durante esta pandemia, esta medida de carácter extraordinario se ha convertido en el recurso legal utilizado por defecto y para efecto. Y desde luego una pandemia es algo tan excepcional como indeseable, pero tras nueve meses conviviendo con la misma ha habido tiempo suficiente para legislar correctamente y con miras en el medio y largo plazo. Y así llegamos a un nuevo decreto, vestido con la apariencia de un falso buenismo, propio de estar a las puertas de unas elecciones catalanas, donde hay que ganarse con disfraces a un electorado falto de buenas noticias y envuelto en un mar de tragedias sanitarias, económicas y sociales, agravadas ya de por sí durante los últimos diez años por una situación política demencial en Cataluña. Y en el último minuto corremos para legislar, en una legislatura terminada y caótica, como lo han sido las últimas en Cataluña. ¿Los mártires? Los ciudadanos, que pagan religiosamente sus impuestos y sostienen los desmanes y desvaríos de un desmesurado govern. Tienen prácticamente a todos los sectores económicos y sociales actualmente en contra, a excepción de sus siervos, claro está, aquellos a los que a base de favores compran voluntades y hasta el alma, si hace falta. Y entonces es necesario sacar de la chistera, cual mago se terciara, una serie de ayudas que se quedarán en este papel mojado, que durará previsiblemente hasta el 14-F, fecha teórica de las elecciones catalanas. Han pasado nueve trágicos meses de pandemia en los que ustedes firmaron junto con los comunes una subida de impuestos, entre ellas la de sucesiones, que recauda más cuanta más gente fallece. Recuerdo que en Cataluña han fallecido por esta tragedia más de ocho mil personas, por lo menos oficialmente. Y ahora ustedes, Esquerra, señor Aragonès, vuelven a apoyar los presupuestos generales del Estado junto al PSOE y Podemos para esta subida descomunal de impuestos, sobre todo a las clases medias y trabajadoras, esas que en sus noches de ensueño aparentan defender, pero que con las políticas que luego aplican en la realidad machacan sus bolsillos debilitados y agujereados por los que se escapan las posibilidades de un estado de bienestar y un proyecto de vida; una subida de impuestos totalmente contraria a cualquier política económica lógica y razonable en una situación de recesión, de caída del PIB y de una deuda desorbitada como la que presenta España y de la que Cataluña representa un porcentaje muy importante. Y con este escenario ustedes escenifican esta obra teatral en el último Pleno, con la falsa apariencia de conceder estas ayudas, que llegan tarde, mal y son abstractas, para paliar unos efectos que una pandemia ha provocado en la economía y en los ciudadanos. De hecho, ustedes mismos argumentan en el propio decreto la necesidad de una respuesta ágil por parte de la Administración, sin perjuicio del cumplimiento del principio de seguridad jurídica y al mismo tiempo exigiendo los mínimos trámites posibles. Supongo que, tras el escándalo de las ayudas a los autónomos, cual galgo se tratara, hay que mejorar la imagen de cara a la cita electoral, aunque sea nueve meses después del inicio de una pandemia. Saben ustedes perfectamente que las dos primeras partes del decreto son difícilmente rebatibles. ¿Qué grupo parlamentario estaría en contra de ayudar a los sectores económicos y de agilizar al máximo las ayudas que reciben? ¿Quién se mostraría en contra de bonificar el cien por cien del impuesto de transmisiones patrimoniales y actos jurídicos documentados para el aprovechamiento de las terrazas por parte de los establecimientos de hostelería y restauración? Saben perfectamente que nadie. Sin embargo, al mismo tiempo que aprueban estas ayudas en noviembre del 2020, el Govern de Catalunya ha tenido cerrados totalmente a muchos sectores económicos, y precisamente uno de ellos, al de la hostelería, al que ahora pretenden ayudar con esta bonificación en los impuestos y en las terrazas. Le aconsejo que se dé un paseo por Madrid, la capital de España, y pregunte al sector de la hostelería. Allí seguro que no le van a abuchear. Al mismo tiempo, la señora Colau, sus socios en los presupuestos, se carga la ciudad de Barcelona con medidas abusivas de subidas de impuestos, para los hosteleros, poniendo trabas al automóvil, al sector turístico y, en definitiva, a todo aquel sector productivo que no mantenga tanto chupóptero ni sus elevadísimos sueldos y altos cargos que, como ella, dejaron de ser antisistema para convertirse en la casta que parodiaban. Y, por cierto, señor Aragonès, vicepresidente y conseller de Economía, mientras nos venden esta campaña de lavado de imagen en cuanto al supuesto apoyo a la hostelería, no le hemos visto emitir ningún comunicado condenando los ataques que se hacen a los establecimientos hosteleros a lo largo y ancho de toda Cataluña porque sus empleados o dueños no hablen en catalán. Lo mismo que las rotulaciones de los establecimientos, que supongo que ahora, con estas ayudas que venden, en lugar de multarles, también las recibirán todos aquellos que lo hagan en cualquiera de las tres lenguas oficiales que tiene Cataluña, ya sea el catalán, el español o el aranés, ¿verdad? Por otro lado, han recibido una queja de la empresa Tecnomatic, referida a la suspensión de los plazos de caducidad de autorizaciones en materia de juego. Entre otras cuestiones, les hace constar que dicha suspensión les ocasionará un perjuicio económico consecuencia de la imposibilidad de instalación de máquinas en los locales hosteleros. Parece que la decisión normativa no responde a unos intereses generales ni tampoco a los del sector, perjudicando a otros operadores y a los establecimientos, y beneficiando a otras empresas, vaya usted a saber a cuáles. Es más, ustedes mismos reconocen en su réplica que no favorece en nada e incluso perjudica a los titulares de los establecimientos de hostelería, con lo que tanto unos y otros, sector y Govern, están de acuerdo en que los perjudicados son los hosteleros. Teniendo en cuenta la trayectoria de los últimos gobiernos de la Generalitat, plagados de favoritismos y dedazos, la duda es más que razonable. Y, por último, se sacan de la manga una medida interventora generando un control ex post, es decir, posterior –a pesar de que el refrán dice que más vale prevenir que curar–, y, además, por muestreo, que regulan de manera superficial, ambigua, sin especificar para qué casos sí, para cuáles no; es decir, dejamos barra libre a la arbitrariedad. Vista gorda donde nos interesa y ojo de lince sobre la presa. Especial mención merece la disposición adicional segunda, que permite habilitar una escala inferior del cuerpo de interventores para que realice las funciones de la escala superior, nada menos que durante cuatro años. ¿Tanto tiempo creen que durará la pandemia, hombres de fe? Rebajan así la calidad técnica de la intervención; eso sí, los afortunados por sus dedazos les estarán eternamente agradecidos, con lo que los controles a realizar serán de dudosa rigurosidad. En definitiva, ha empezado la campaña electoral en Cataluña y, tras dejar en evidencia la pésima gestión de sus gobernantes al frente, hay que correr contra reloj para el falso lavado de imagen y conseguir el aposento en el sillón o en el Falcon, si se terciara. Todo por la causa. Por todo lo expuesto, nuestro grupo parlamentario, Ciutadans, se abstendrá en este decreto puesto que llega tarde, mal, envuelto en una campaña que, como en tantas otras cosas, este Govern no cumplirá. Aunque dicen que la esperanza es lo último que se pierde..., esperemos a que algo de lo que aquí se expone pueda servir realmente al tejido económico y social de Cataluña, que tanto lo necesita en estos momentos. Nada más. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Endavant.
Gràcies, president. Bona tarda, vicepresident, diputats i diputades. Bé, de nou, ens trobem un decret llei del Govern, el decret número 46. Jo ja he perdut el compte. No sé si el meu company David Cid ja porta quants..., sabem quants en portem, però, en tot cas, més d'una trentena i acostant-nos als quaranta decrets lleis que el Govern ha presentat per afrontar aquesta situació de pandèmia, no?, amb mesures econòmiques, socials, sanitàries... Nosaltres ja els vam dir, i a més va quedar així aprovat amb una moció, vicepresident, que hauríem d'intentar –i d'això ja fa setmanes– que no portessin decrets inconnexos i que aquests decrets es dialoguessin o..., ja no dic acordessin, que ja seria demanar massa i ja estem acabant la legislatura, però sí que com a mínim hi hagués un cert diàleg amb els grups parlamentaris. I realment aquest diàleg segueix sense existir; és a dir, el seu departament no dedica ni un minut a parlar amb els grups, com a mínim per comentar els decrets; només el dia abans, que ens envien uns missatges per veure, doncs, quina serà la nostra posició de vot. Tampoc els preocupa molt, perquè en un missatge ja es veu que no hi ha una tensió ni un patiment. I, evidentment, que no hi és, perquè vostè ja compta amb la responsabilitat dels grups de l'oposició. Això és així, vicepresident. Vostè avui es queixava aquí que no volem acordar. Miri, venim aquí, més de quaranta decrets llei que s'han aprovat per responsabilitat de l'oposició, no pas per la responsabilitat del Govern. I això és així. Podríem venir aquí i votar tot en contra, i ja està, però creiem que la situació demana un cert recolzament al Govern, encara que no faci les coses bé. I vostès es refien d'això. Bé, doncs molt bé; els ha anat bé, perquè han aprovat tots aquests decrets. Però em sembla que haurien de respondre als grups de l'oposició amb una altra actitud; una actitud una mica més dialogant. Jo no dic que ens haguem de veure amb vostè, que probablement, doncs, té moltes tasques a desenvolupar perquè el moment és difícil, però sí els seus equips del departament, que es reunís de tant en tant amb els portaveus econòmics per comentar alguns decrets. Crec que no seria o no és demanar una cosa excessiva. En tot cas, no estan complint allò que aprovem en el Parlament de nou, no? Una ja, al final de legislatura, se sent tan frustrada per sentir-se tan poc útil..., perquè el que s'aprova aquí mai es compleix. Vam dir no aprovació de decrets o no presentació de decrets inconnexos, diàleg i acord amb els grups parlamentaris sobre els decrets, sobre això en concret, i tampoc; tampoc ens en sortim. Per tant, no sé si és que no els interessa, si és que ja compten amb la responsabilitat de l'oposició, si és una certa inseguretat; en fi, no ho sé, no sé què és, però el cas és que no ens en sortim. I vostè, clar..., clar, potser mirant els altres podríem dir: «Bé, és que passa a tot arreu, no?; la situació de pandèmia fa que, escolta'm, no tinguem temps a perdre. Però, clar, quan un mira a la Comunitat Valenciana, no?, que sempre la posem d'exemple, però la tenim a prop, i, a més a més, doncs, ens agrada molt el que fan els seus responsables polítics, amb aquest acord, també, de coalició, com el d'aquí –passa que allà no se barallen tant, van més a una–..., però, és clar, al País Valencià han presentat diferents acords de govern, no?; han presentat un acord que es diu «Alcem-nos, un en l'àmbit social amb els agents socials i econòmics, un institucional amb els ajuntaments i les diputacions. Aquí som incapaços de fer aquests acords, no els hem signat, tenim un document que ha fet la Coreco, que és interdepartamental, entre nosaltres, però no som capaços d'acordar ni amb els agents socials i econòmics un document amb mesures, ni som capaços de fer-ho en l'àmbit institucional, perquè aquí, als grups parlamentaris, doncs, vostès, no ens han assegut a explicar-nos res. De fet, l'altre dia, ahir –però passen tantes coses en aquest hemicicle–..., ahir es van aprovar les conclusions de reconstrucció, vostè hi era; i vam acordar sis grups parlamentaris cent quatre mesures. Miri si en sabem d'acordar els grups. Miri si tenim ganes d'acordar. Avui vostè li deia a Miquel Iceta que..., bé, li ha dit..., tan lleig lo que ha dit; diu: «No és que no ho vulguin acordar amb nosaltres, és que no volen acordar per als ciutadans. Ostres, quina vergonya, de veritat. Ho he sentit i he pensat: «No m'ho puc creure. Quan el senyor Miquel Iceta li estén la mà ple sí i ple també, perquè entén que la situació és difícil, i li han dit moltíssimes vegades això, i resulta que vostè a sobre critica que no arribem a acords. No ho sé, no arribem a acords perquè vostè no ens planteja cap acord al que arribar. Va dir el president Torra allò del pacte de la salut i encara l'esperem, el paper, per veure si es pot acordar. I, en canvi, els grups de l'oposició, quan hem tingut oportunitats d'acordar, com és en el cas de la Comissió de la Reconstrucció, ho hem fet. És a dir que no doni tantes lliçons. Vicepresident, no doni tantes lliçons. I, per cert, una d'aquestes mesures que hi ha en aquella Comissió de la Reconstrucció que ahir vam aprovar, excepte amb les quatre abstencions de la CUP, era que abans d'acabar el desembre –a veure si això ho compleixen– crearien una comissió permanent entre els grups parlamentaris i el Govern per parlar dels fons europeus de reestructuració. Perquè si una cosa preocupa els grups de l'oposició –ara parlo pel meu– és què passarà o quins projectes presentarà el Govern de la Generalitat, Catalunya, a aquests fons. Perquè són 140.000 milions d'euros que arribaran a Espanya i que dependrà de la capacitat que tinguem de presentar projectes transformadors que rebrem recursos. Doncs, ens agradaria saber-ho. Va haver-hi una comissió, vostè va comparèixer, ens vam quedar igual de freds, diguéssim; no ens va donar informació. I una de les mesures era aquesta, crear aquesta comissió. Hi vam votar favorablement, a més, el seu Grup d'Esquerra Republicana i el Grup de Junts per Catalunya. Doncs, miri, avui és 16. Doncs queden quinze dies. A veure si som capaços d'aprovar aquesta comissió, que és una comissió senzillament perquè ens donin informació, ens expliquin què està fent aquest comitè assessor que vostès van crear; en fi, informació. Diem una cosa tan bàsica com informació. Estem en una democràcia, però, bé, hem de dir que necessitem informació. A veure si compleixen aquesta creació de la comissió que establia aquesta Comissió de la Reconstrucció. Després, en aquest decret parla de mesures econòmiques. Nosaltres ja li diem, sempre van tard i són insuficients. És veritat, ara han fet un registre. Però, clar, és que la pandèmia va començar el mes de març. Nosaltres entendríem que el mes de març, abril, maig... Miri, fins al juliol les coses eren complicades. Però, home, al novembre o al desembre segueixen anant tard. És a dir, podrien haver establert mecanismes més eficients fa uns mesos, no? Després del desastre dels autònoms, dius «bé, ara han trobat una solució, que esperem que finalment funcioni. Però sempre tard i absolutament insuficient. Miri, li dic «insuficient perquè ahir a la tarda –ara em sembla que soc l'única diputada dels que estem aquí que va estar en aquesta reunió, però vam anar-hi tots els grups parlamentaris– ens vam reunir amb botiguers de centres comercials. M'hagués agradat que hi fos, vicepresident. Perquè a vegades vostès parlen aquí..., i avui, quan li preguntaven sobre el balanç del mandat i vostè respon, sembla que visqui un altre món; la situació és molt difícil per molta gent. Aquests botiguers, que tenen una o dues botigues en centres comercials, quatre..., o una, eh?, només...., vull dir que no és que siguin grans empresaris, sinó botiguers que van decidir un dia determinat que, en comptes de tenir la botiga al carrer Gran de Gràcia, doncs, que la tenien a l'Illa Diagonal. Doncs, escolta, estan... [[Veus de fons.]] A sí, perdó, hi havia el senyor Rodríguez –Santi, perdona, que ara m'he despistat–; hi estava ell també, i sap lo enfadats que estaven. Perquè, primer, no entenien per què se'ls va tancar a ells i no, en canvi, es van tancar grans establiments comercials, i, en canvi, sí els centres comercials, alguns que són a l'aire lliure. Ningú els havia donat cap explicació; no havien pogut dialogar amb el Govern, i, evidentment, no se'ls havia compensat. I sap quina era la seva por? Que no poguessin seguir treballant amb normalitat, perquè, escoltant les dades epidemiològiques, diuen: «A veure si d'aquí dos dies ens tornen a tancar sense compensacions. Això és el que no pot ser. Primer hem de poder explicar bé i donar arguments, arguments que convencin l'activitat econòmica de per què se'ls tanca, i, després, posar mesures compensatòries. Llavors, vostè em podrà dir allò: «Bé, és clar, no hi ha prou recursos. Bé, sobre aquest tema no ens posarem d'acord. Perquè vostè ha rebut 3.200 milions d'euros de l'Estat a través dels fons Covid. L'Estat va donar 16.000 milions d'euros a les comunitats autònomes –és clar, si volem un estat descentralitzat, i quan l'Estat envia, transfereix els recursos a les comunitats, diem que no en tenim prou, o que no ha anat bé, o que...–, 16.000, i 15.000 pels ERTE; són 31.000 milions d'euros que l'Estat ha posat només amb aquestes dues mesures. Bé, nosaltres diem «on són aquests 3.200 milions d'euros?, perquè tampoc tenim el detall. I, també l'hi haig de dir, hi ha mocions aprovades en aquest Parlament que diuen que abans d'acabar el mes de desembre vostè havia de venir a la Comissió d'Economia a explicar-nos exactament aquests últims trams transferits a què s'estaven dedicant. Ja veig que no tindrem aquesta sort, tampoc. Bé, és que aquí s'incompleixen les coses i tot amb una normalitat que..., no ho sé. Tant de bo la propera legislatura això canviï. El cas és que aquests 3.200 milions d'euros no sabem on som, però està clar que en ajuts als sectors no, perquè n'han rebut molt pocs, absolutament insuficients. Objectiu de dèficit. Vostè diu: «Oh, bé, escoltin, és que, clar, l'Estat va avisar al setembre. Bé, escolti, «l'Estat va avisar al setembre... Jo..., és que hi han coses que em sorprenen. O sigui, no traiem una pancarta perquè ens ho diu la junta electoral perquè no volem complir, però, llavors, ara que podríem intentar gastar una mica més, no, «perquè fins al setembre no ens ho van dir. En unes coses som molt bons minyons i en altres som uns desobedients. A mi m'explica on està el criteri, vicepresident, perquè, entre altres coses, València ja ha dit que arribarà a l'1 i mig amb l'objectiu de dèficit. No han volgut gastar. I no entenc per què. No han volgut gastar més –no han volgut gastar més. I l'altre dia van sortir les dades del Banc d'Espanya sobre el deute de les comunitats autònomes i Catalunya està reduint el deute. Resulta que, en aquest trimestre, en el que va d'any, hem reduït gairebé 2 milions d'euros el deute. I quan compares amb altres comunitats autònomes, bé, estem reduint d'una manera, en comparació, exagerada. Ara no toca reduir deute, ara toca gastar i ara toca fer més objectiu de dèficit, ja ens el cobrirà l'Estat, si ens ho ha dit. No s'entén, vicepresident, no s'entén. Perquè, clar, després sempre ens queixem dels altres. No, no; els altres ens han transferit, que són l'Estat espanyol..., ens ha transferit 3.200 milions d'euros; ha suspès, Europa, les regles fiscals; l'Estat diu «faci dèficit, que ja l'hi cobriré; no entenc per què no gasta, per què redueix el dèficit i, a més a més, per què a sobre redueix el deute. No ho entenem. I espero que algun dia ens pugui donar alguna explicació. Ja entenem que no serà abans del 14 de febrer. Espero que els ciutadans parlin abans i plantegin un canvi en aquest país. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú -Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid.
Bé; gràcies, president. Vicepresident, no sé si són quaranta-dos –igual no, em despisto d'algun–, però sí que són més de quaranta decrets per gestionar la pandèmia, no?, que jo crec que, d'una part, és raonable. És a dir, jo crec que s'ha de reconèixer que no és fàcil gestionar la situació de crisi sanitària i crisi econòmica, que a més a més estem vivint una situació d'excepcionalitat i que, per tant, és raonable que la Generalitat hagi d'anar prenent decisions i que les hagi potser d'anar prenent a través de decrets. Una altra cosa és si haurien de ser quaranta. I jo crec que hi han dos elements que sí que com a mínim vull ressenyar, que és... O sigui, jo trobo a faltar –i ho hem traslladat per activa i per passiva, i no ens n'hem sortit–, com a mínim en les mesures econòmiques, una certa planificació, un cert pla, un cert horitzó. És cert que és difícil, perquè, no?, hem viscut la segona onada, no sabem si ara ja estem vivint la tercera onada, però jo no tinc la sensació que hi hagi una planificació real per part de la Generalitat d'identificació dels sectors més afectats i de quines mesures s'han de posar damunt de la taula. De fet, nosaltres li hem dit també per activa i per passiva, que al final acaben fent la sensació que tenim crèdits tutti-frutti, o jo també els dic «decrets roda de premsa, que és amb mesures molt puntuals que serveixen per situar un anunci per traslladar al conjunt de la ciutadania que s'està fent una cosa concreta en aquell sector, però no d'un abast real sobre el que..., o amb un impacte real i amb una priorització real en el sentit d'aquestes mesures econòmiques, no? I després, també se'n feia referència ara..., o sigui, bé, és veritat, nosaltres vam negociar els pressupostos; jo crec que vam tancar un bon acord. Sort que tenim aquests pressupostos aquest any, no només per la part de despesa, sinó també per la part, no?, de la reforma fiscal justa i verda. Però aquest diàleg no s'ha reproduït en la gestió de la crisi econòmica i sanitària. Li posaré una anècdota, si vostè vol, menor, però avui a les 6.42 del dematí, que ja estava despert, jo rebia un missatge per preguntar-me que què votaríem en el decret d'avui. No sé si és molt raonable, no?, que se'ns pregunti sobre quin és el posicionament..., i que no hem treballat prèviament el decret amb algunes de les mesures que es prenen o amb algunes de les mesures que es posen damunt de la taula. Per tant, jo crec que aquest conjunt de mesures inconnexes, que a més a més no existeix aquesta planificació, que a més a més jo crec..., l'hi he dit moltíssimes vegades, crec que moltes de les mesures que s'han pres han tingut més a veure amb la necessitat d'un conseller o una consellera de fer una roda de premsa que no en l'impacte o en la planificació que podien tenir o en l'abast que podien tenir en determinats sectors. I entro en la segona part. Crec que aquest decret també és la mostra d'un determinat fracàs, com a mínim de dos fracassos, no? I un té a veure, per exemple, amb la gestió de les ajudes als autònoms. I li posaré també aquest mateix exemple que li deia ara. Tinc la sensació que en el seu primer moment vostès van voler fer un anunci de que hi havia un cert suport als autònoms per part de la Generalitat, i va haver-hi una primera partida de 7,5 milions d'euros abans de l'estiu, que ràpidament es va veure que es quedava curta, que ja va generar problemes en la seva gestió. I jo crec que, després, no?, amb la lògica també de plantejament preelectoral, van intentar fer una ajuda de 20 milions d'euros, que a més jo crec que estava mal planificada, que, a més a més, bé, va provocar tot el que va provocar, perquè la situació que pateixen milers d'autònoms a Catalunya és molt complicada, malgrat que sí que és veritat que, per més que diguin que no, no només a través dels ERTOs sinó també amb les prestacions per part de l'Estat, hi ha un grau de cobertura, però, com que –jo crec que amb bon criteri– era compatible amb altres ajudes, amb diferència, per exemple, de la que van aprovar abans de l'estiu, era compatible amb les ajudes de l'Estat, es va generar una demanda de més de cent mil persones que tenien dret a aquesta ajuda, no? I, en definitiva, al final, vostès, davant del «lio que s'havia muntat, davant del fracàs de la gestió del conseller de Treball, l'enèsim, que li va costar la dimissió de tota la cúpula, no del conseller, suposo perquè o no el volien cessar perquè no podien nomenar un nou conseller o bé perquè estava en època preelectoral i quedava malament cessar-lo, però evidentment van acabar prenent una mesura d'un impacte..., que jo crec que és la gran mesura que han pres, però forçats per la situació, d'un impacte de 200 milions d'euros. I aquesta és la història de la gestió de la crisi econòmica i la crisi sanitària que han fet. Llavors, bé, al final..., o sigui, la gran mesura que vostès poden lluir és la història d'un fracàs corregida amb una partida de 200 milions d'euros. Clar, vostè aquest matí em deia: «No és cert que nosaltres haguem tingut temps de... –les dos coses, no?–, «no hem tingut temps de poder gastar allò que l'Estat ens ha autoritzat perquè ho van fer tard. Miri, jo li puc reconèixer, si fos per nosaltres –també ho sap, ho havíem compartit–, aquesta decisió –de fet, l'hem batallada nosaltres moltíssim a dins el Govern– l'haguéssim pres abans. Ara, no em quadra. És a dir, si es pot fer una ajuda de 200 milions d'euros a mitjans de novembre o, en aquest cas, per exemple, a principis de desembre, és a dir, per què no han activat altres mesures extraordinàries? Jo els hi deia també abans, és a dir, no hi ha ni un euro més, més enllà d'allò que vam acordar al pressupost..., que ens va costar Déu i ajuda, i això també ho sap, que es mantinguessin les ajudes per al pagament del lloguer, però no hi ha ni una mesura extraordinària..., només el que arriba de l'Estat, dels fons addicionals de l'Estat, però no hi ha ni un recurs més per part de la Generalitat per al pagament, per exemple, d'ajuts al lloguer per a famílies que ho necessiten, que no poden arribar a final de mes. És lo que deia aquest matí, no és «musiqueta, no són paraules buides en el si del Parlament; estem parlant de persones concretes, d'històries concretes, de drames concrets. I, per tant, jo el que no entenc és per què estem clavats en un dèficit del 0,7. De fet, és el 0,7 pel «lio dels autònoms, si no seria del 0,6, perquè estem parlant d'uns 200 milions d'euros; cada 200 i escaig milions d'euros és una dècima més del PIB. Llavors lo que no entenc i jo no ho comprenc és..., i em sap greu dir-l'hi així, però és que, vull dir, sembla més papista que el Papa, sembla el Montoro català. O sigui, ja l'hi dic, els objectius de dèficit estan suspesos i la Llei d'estabilitat està suspesa. I jo no comparteixo, la política del meu grup parlamentari no comparteix la política econòmica que està fent. I, clar, el problema també és que hi han moltes comunitats autònomes. Però jo li poso un exemple, perquè no és l'única, però al País Valencià..., no l'1 i mig, el País Valencià farà un dèficit del 2 per cent. I l'hi finançarà l'Estat. Després podem discutir si és més complicat o no és més complicat, i jo, sap que intento ser rigorós, sé que això pot provocar situacions complicades de tresoreria, que això requereix una negociació amb l'Estat, però la Generalitat sap que l'Estat li finançarà aquest dèficit, com va fer el 2019, i en unes condicions millors que les que tindríem si sortíssim al mercat, per com és el deute de la Generalitat; i això és així. I també és veritat, vostès..., avui no en parlaven, però també l'hi recordaven: no són només els 3.200 milions d'euros del fons Covid; hi ha un altre fons Covid per al 2021. De fet, al 2021 pot fer un dèficit del 2,2. Si hi ha el fons Covid, segurament les recomanacions per part de la ministra d'Economia és que no cal arribar al 2,2, però és una recomanació, podria arribar fins i tot a un dèficit del 2,2, o més enllà. Llavors, jo no entenc per què no s'estan prenent mesures, que haurà de prendre, perquè la meva pregunta és..., vostè avui deia «no ens tremolaran les cames si la setmana que ve hem de fer una passa enrere, perquè potser la situació sanitària ens ho requereix, però aquesta passa enrere, la meva pregunta és: tindrà en paral·lel mesures econòmiques de suport als sectors afectats? Sí o no. Hi haurà aquesta planificació? Sí o no. Llavors, això és davant del que ens trobem. I jo, malauradament, jo l'hi insisteixo, crec que no s'estan prenent les decisions que s'haurien de prendre. I després –torno una mica al que li deia al principi–, ens trobem bàsicament amb mesures..., bé, que poden estar bé; si nosaltres avalarem que es pugui tramitar aquest decret, perquè evidentment, bé, hi han mesures que tenen sentit, però són mesures simbòliques. És a dir, per exemple..., no dic que no ajudin, ajuden, però, per exemple, amb el tema de les bonificacions fiscals, no?, sobre l'impost d'actes jurídics documentats per al que són els firaires, bé, això és una ajuda, no dic que no, però no resol –vostè mateix ho deia– la situació. Llavors, potser cal planificar una ajuda directa. I després, sobre el tema també –i acabo amb això– de les despeses, del control de les despeses. Per tant, la intervenció a mi em sembla bé, però crec que és una feina que s'haurà de fer bé. Ho dic perquè segurament..., jo estic convençut que es farà bé i que, a més a més, està molt tensionat el cos de la Intervenció de la Generalitat. Només situo una alerta, que també aquests dies es feia per part també de l'Oficina Antifrau, que qüestionava que una bona part del volum de despeses que estava fent la Generalitat s'estava concentrant en grans empreses del sector privat. Bé, jo crec que això també està bé que això ho revisi la Intervenció, però també estaria bé que si s'ha situat aquesta alarma com a mínim per part de l'Oficina Antifrau, doncs, també des del Departament d'Economia se'ns pogués explicar si això té un cert raonament o no té cap raonament. En tot cas, jo, com a mínim, l'únic que li demano és: si anem a noves restriccions, que en paral·lel tinguem un pla d'ajuda de l'abast real de les restriccions, i jo la sensació que tinc és que té marge per poder-ho fer.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP Crida - Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Bona tarda, diputats, diputades, conseller. Bé, nosaltres ens centrarem més bé en la part final d'aquest decret, que parla sobre la intervenció prèvia i la seva substitució per una intervenció posterior. En aquest sentit, el mateix decret ens parla, en la seva exposició de motius, de que en determinats supòsits i amb caràcter excepcional, per les característiques i la naturalesa de les operacions o pels resultats dels controls que s'hagi efectuat, es pot determinar l'aplicació de la modalitat de control posterior per matèries o fases d'un procediment a qualsevol entitat de l'Administració de la Generalitat i el seu sector públic. No sabem ben bé en quins casos, perquè no ho especifica el decret. Diu que el control de la funció interventora amb caràcter previ es pot modificar per un control posterior, per l'assoliment de l'objectiu que pretén el decret, que és l'agilització; i també perquè hi ha una insuficiència de mitjans personals i materials. Nosaltres entenem que hi ha una insuficiència de mitjans materials i personals per fer aquesta fiscalització prèvia i creiem que s'ha d'enfortir el cos de la Intervenció, però fa poc llegíem el baròmetre de l'Oficina Antifrau sobre la corrupció, i la percepció de més del 60 per cent dels enquestats era que en situacions de pandèmia o en situacions d'emergència, com podria ser una pandèmia, s'augmentava la percepció de la ciutadania de que hi havia risc de corrupció. I eliminar en determinats casos, que no sabem quins són, la intervenció prèvia per part de l'Administració, a nosaltres no ens sembla una bona solució. De fet, diu exactament: «Esdevé urgent i necessari –diu el mateix decret– «regular l'abast d'aplicació de la modalitat d'aquest control, els seus efectes i en quins moments, procediments dels diferents expedients administratius és aplicable, independent de la fórmula jurídica de l'organisme que estigui efectuant una determinada despesa. Però, com pot ser que amb aquest decret no es reguli l'abast de l'aplicació de la modalitat d'aquest control? Ens estan demanant, aleshores, que nosaltres fem un vot de confiança al Govern i que sigui el Govern qui decideixi quan es pot eliminar aquest control previ, tan característic del dret administratiu? Si nosaltres defensem, en moltes ocasions, la gestió cent per cent directa, la provisió, la gestió i la titularitat pública de determinats serveis, és precisament perquè el 45 per cent del pressupost de la Generalitat se'n va a contractació pública, i precisament el que té de característica delegar un servei a que l'ofereixi una empresa privada és que s'elimina aquest requisit de la fiscalització prèvia, i ara també l'estem intentant eliminar de determinades despeses que està efectuant l'Administració en un període d'emergència. I nosaltres entenem la urgència, entenem la situació del departament en aquests moments, hi empatitzem, i sabem que no ha de ser fàcil gestionar aquesta situació, però no creiem que sigui la millor solució. Per altra banda, i després que s'haguessin fet diversos decrets amb ajuts del que primer arriba es queda amb l'ajuda, finalment, aquest decret intenta posar una mica d'ordre. Però, per exemple, diu que aquest tràmit d'inscripció prèvia es pot mantenir vigent en supòsits d'ampliació de la dotació pressupostària de la convocatòria, i per tant, si hi ha una ampliació pressupostària de la convocatòria i no t'has inscrit, ja no t'hi pots inscriure, que això mira, encara. Però és que diu: «O en el cas que es convoquin posteriors ajuts amb el mateix objecte i les mateixes característiques en el termini d'un any des de la primera convocatòria. Això vol dir que si jo no m'he inscrit prèviament en un ajut, si torna a sortir un altre ajut amb el mateix objecte i característiques, en aquell mateix any, ja no puc optar a aquest ajut, perquè ja no m'hi he inscrit de forma prèvia. O així ho he entès jo –potser no ho he entès bé i m'ho ha d'aclarir, eh? I en aquest sentit, si a mi m'han canviat les circumstàncies personals, entenc que he de poder accedir a aquest ajut.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Vicepresident, diputades i diputats. Quan la senyora Romero feia referència a la reunió que vam tenir amb els representants de les botigues de centres comercials, s'ha oblidat d'una cosa, i és de transmetre-li l'agraïment sincer dels botiguers, els centres comercials, pel decret de regulació dels lloguers. No s'estarrufi, que és ironia. Perquè ens deien: «Ara, gràcies al decret del Govern, hem de pagar el 50 per cent de lloguer. A la primera onada teníem capacitat de negociació i en molts casos vam pagar zero. Zero. I ara es veuen obligats, gràcies al decret del Govern, a pagar el 50 per cent de lloguer. Però anem al decret llei que tenim avui entre mans, el 46. Jo els parlaré…, són quatre elements bàsicament. Jo vull parlar-ne, vull fer èmfasis, en un de concret. Em referiré a tots, si el temps m'ho permet, però un de concret, que és aquesta generositat del Govern per bonificar al cent per cent l'impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats a les terrasses dels bars. Jo també l'hi explico; vostè ho ha explicat, jo també l'hi explico. L'any 2018, aquest Govern, el que vostè dirigeix, i aquest conseller, el seu departament, va enviar notificacions als ajuntaments de Catalunya preguntant a quins establiments de restauració havien donat autorització per instal·lar terrasses. Quan van tenir aquests llistats, vostès els van enviar requeriments als titulars de les terrasses de bars i restaurants exigint-los que, a més a més de pagar les taxes municipals per ocupació de via pública, els paguessin a vostès l'impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats. Ah, està bé. Per tant, el que han de fer no és bonificar el cent per cent. El que han de fer és deixar de cobrar als bars i les terrasses pel que vostès diuen que és una concessió administrativa, i no ho és. És una llicència. I per què els dic això? Perquè m'he pres la molèstia de consultar-ho a la resta de comunitats. I a la resta de comunitats espanyoles no es cobra l'impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats a les terrasses de bars i restaurants, perquè ho consideren una llicència, no una concessió administrativa. Per tant, el que haurien de fer no és bonificar el cent per cent, el que haurien de fer és tornar els diners que han cobrat i no cobrar-ho mai més. Segona qüestió, en relació amb les màquines. Miri, nosaltres podem entendre... –i de fet, té la seva lògica, eh?–, durant el primer estat d'alarma, el reial decret estatal establia la suspensió de terminis i, per tant, també afectava la suspensió de terminis de tot allò que se suspèn en aquest decret. Però en el segon estat d'alarma això no ho preveu el reial decret de l'Estat; llavors vostès ho supleixen. Ens sembla bé, fins que veiem les condicions en què vostès ho fan. Podem entendre la suspensió d'aquests terminis en tant que els establiments, bars i restaurants, estan completament tancats. Però quan ja estan oberts, no. Que estan oberts amb limitació de l'aforament? D'acord, fem un prorrateig per la limitació d'aforament i calculem el termini de la suspensió de terminis. Però no, no, vostès el que fan és dir: «Aquest segon estat d'alarma acaba el 9 de maig; la vigència d'aquesta suspensió, fins al 30 de juny. I quan un va a l'informe jurídic per veure amb què argumenten aquesta ampliació de la suspensió, diuen: «per seguretat jurídica. Ah. Per seguretat jurídica, de qui? Perquè aquí hi han diversos actors en joc. Els mateixos establiments, que perden capacitat de negociació amb els empresaris de les màquines; els empresaris de les màquines que tenen màquines en un establiment, i els empresaris de màquines que, no tenint màquines, voldrien instal·lar màquines. Aleshores, vostès s'han parat un moment a pensar a qui estan afectant i a qui estan beneficiant amb tot això? Em fa la impressió que no. Han pres una mesura que és…, crec que no té…, està fora de l'abast de qualsevol lògica. Sobre el registre dels autònoms. Només em limitaré a dir –perquè n'hem parlat molt i n'hem parlat la resta de portaveus–: si vostès s'han vist obligats a fer aquest registre, i per tant, en benefici de la rapidesa, s'han vist obligats a suspendre altres ajuts, i s'han vist obligats a establir aquest registre i, per tant, també, a allargar una mica més el termini en què rebran aquests ajuts, és degut a la seva manca de previsió i de planificació. Si vostès, d'entrada, haguessin fet una planificació acurada, avui no estaríem en aquesta situació, ni haguessin patit els autònoms el que van patir en la darrera convocatòria. I acabo –i escoltin bé, perquè això no tindrà precedents–, en relació amb la proposta sobre la intervenció i el control posterior, subscric completament el que ha dit la portaveu de la CUP. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà té la paraula ara el diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, president. Vicepresident, diputats i diputades, molt bona tarda a tothom. Bé, és segurament l'última intervenció que portaré a terme aquesta legislatura i, per tant, com ja han fet també alguns altres companys i companyes, m'agradaria començar aquesta intervenció recordant l'ebrenca Carme Forcadell, presidenta del Parlament, que avui porta mil dies empresonada per permetre la democràcia, per permetre en este Parlament la llibertat d'expressió, per liderar la societat civil independentista en un estat que continua represaliant la dissidència política. Mil dies de vergonya democràtica. Bé, abans de començar a parlar concretament del decret i, com sempre, obrim debats molt interessants en termes econòmics i fer-ne una apreciació. Algú comentava que al País Valencià estava previst d'acabar l'exercici en un dèficit de l'1,9, deien. L'Airef, el dia 3 de desembre, la senyora Cristina Herrero feia públic que les seues previsions eren que acabessin en 1,6. Acceptem que vostès tenen informació més afinada que l'Airef i que acabarà l'exercici en 1,9. Ja li ho acceptem. Saben en quin dèficit va tancar la Comunitat Valenciana, el País Valencià, l'any passat? En un 1,94 per cent. Segons les previsions de l'Airef, la Comunitat Valenciana, el País Valencià, generarà menys dèficit que el que va generar l'any passat. Per tant, em sembla que és bo, també, contextualitzar les coses. I la comunitat catalana, el Govern de Catalunya, acabarà en més dèficit que l'any passat. Per tant, posarem més recursos a disposició de la ciutadania per fer front a esta situació de pandèmia. Per l'altre costat, com ja s'ha repassat i s'ha debatut sobre el contingut específic del decret llei, que com ja s'ha comentat són tres capítols que incorporen mesures de caràcter administratiu, mesures de caràcter tributari que intenten donar suport a un dels sectors més castigats de la nostra economia, que és el sector de l'hostaleria, i també mesures de flexibilització de la intervenció de l'Administració de la Generalitat. Al final hem de triar: o volem respostes i, per tant, agilitat, o volem procediments feixucs que ens limitaran i ens restringiran les respostes. Com també s'ha dit i com és habitual en les desenes de decrets lleis –no sé si són quaranta o quaranta-un–, com bé ja s'ha comentat per part d'alguns dels intervinents, en tots els decrets lleis que s'han anat aprovant s'acaba incorporant tot un paquet de mesures ad hoc per donar resposta a les necessitats que cada setmana van apareixent com a conseqüència de la crisi econòmica i la crisi social de la pandèmia. Cada setmana van apareixent noves necessitats i noves demandes, no només del Govern de la Generalitat, sinó de la societat del nostre país. I em sembla que és boníssim, que és imprescindible que el Govern cada setmana treballe, faci la seva feina i porte aquí propostes de millora, propostes per intentar anar resolent i donant resposta a totes aquestes situacions que van apareixent cada setmana. I això és obvi que dona i que tensiona les costures de l'Administració pública quant a terminis i quant a capacitat de resposta i òbviament també tensiona les costures de l'Administració del Govern de Catalunya en l'àmbit econòmic. Faig una mica de repàs d'algunes d'aquestes mesures molt breument. Començo pel final. Tercer capítol. Pot semblar instrumental, però insisteixo: alleugerir els colls de botella de l'Administració pública i, en aquest cas concret, la intervenció prèvia és un dels coll de botella més significatius en un moment en el qual la despesa en alguns departaments concrets –que ja sabem quins són– s'ha incrementat de forma exponencial i no s'han incrementat de forma exponencial els recursos humans de la intervenció de la Generalitat de Catalunya. Per tant, és imprescindible que eliminem estos colls de Botella si volem arribar a temps a ajudar a la ciutadania del nostre país. Segon capítol: introdueix tota una sèrie de mesures tributàries que intenten bonificar el cent per cent i ajudar els establiments, l'hostaleria, en diversos àmbits. No entrarem al debat de si és necessari tenir impostos i taxes o no. Evidentment, cadascú té la seua posició i és perfectament defensable. En tot cas, convindrem tots que és bo que en un moment que està patint el sector se li porti a terme mesures d'alleugeriment fiscal. Mesures que, com també s'ha explicat, són complementades per mesures que porten a terme els nostres ajuntaments i que intenten ajudar també el sector de l'hostaleria. Estaria bé també que l'Estat ne prengués alguna. Estaria bé que l'Estat ne prengués alguna de donar suport, també, als autònoms, més enllà de pujar-los les quotes. Al tercer article d'este primer capítol també s'incorporen, com també s'ha explicat, mesures que permeten, també, alleugerir les taxes que paguen els establiments hotelers en l'àmbit de les màquines recreatives i també alleugerir i reduir la gestió administrativa en un moment que em sembla que és una mesura molt, molt adequada. Fet aquest repàs, me centro en la part principal, als dos primers articles del primer capítol, que, en definitiva, és la part substancial del decret llei que avui se porta a proposta d'este Parlament a la seua convalidació. És substancial perquè porta a terme una regulació molt precisa d'aquest mecanisme d'inscripció prèvia, però també és substancial perquè forma part de tot un procés, de tot un procediment, de tot un conjunt de mesures que han permès acabar articulant, al Govern de Catalunya, la mesura més ambiciosa de suport a les persones autònomes, als treballadors i les treballadores de les microempreses i les microcooperatives del nostre país. La mesura més ambiciosa que s'ha portat a terme. I, com sempre, el mantra dels grups de l'oposició és el que sentim aquí cada quinze dies: s'arriba tard, malament, és insuficient, és improvisat... Això se va repetint cada quinze dies. Això sí, ens hem quedat tranquils. És un reial decret monàrquic. És un element molt adient per a un debat que incorpora mesures de caràcter tributari apel·lar a una monarquia que ha fet gala i que està acusada i que està fugida –esta sí que està fugida– per targetes black, mesures de frau fiscal i acusacions de tot tipus en matèria de delictes econòmics –molt adient fer-ne referència en un debat com el d'avui. En tot cas, els ho haig de reconèixer, és cert, en este debat concret hi ha un punt de certesa: el que està fent-se avui per part del Govern és corregir una cosa que no va funcionar prou bé, una primera convocatòria, que se'n van donar les explicacions, se van demanar disculpes i es va corregir, i s'ha corregit. I de la mateixa manera que és bo reconèixer que en el seu moment les coses no van funcionar com havien de funcionar, avui és bo reconèixer que el Govern de Catalunya ha tingut la capacitat de donar resposta a 132.000 persones –132.000–, una xifra molt superior a la que l'Administració de la Generalitat, en el seu àmbit de suport a les empreses, hi està acostumada. I és important: les xifres que ha donat el departament parlen de vuitanta mil d'aquestes persones afectades que durant els nou primers mesos de l'any tindran uns rendiments nets inferiors als cinc mil euros –inferiors als 5.000 euros. Per tant, dos mil euros per a aquestes persones són molt importants. Per a la majoria d'aquestes vuitanta mil persones del conjunt dels 132.000 estem parlant d'un increment del seu rendiment superior al 50 per cent. Per tant, és una mesura importantíssima la que avui se concreta com un paquet de mesures. Esta és una de les peces, de les mesures que han permès que el Govern de Catalunya puga portar a terme una iniciativa d'aquestes característiques. És important que quan un s'equivoca..., rectificar ràpidament, millorar i tornar a actuar. I també és bo que aquests grups d'aquesta cambra que van posar en dubte aquelles mesures que es van prendre per rectificar, i que es van posar en dubte d'una forma molt contundent en aquesta cambra, potser també és bo que reconeguen que segurament aquelles mesures no eren ni anaven tan desencaminades com aquí alguns van afirmar d'una forma molt molt contundent. En tot cas, el Govern està –és important– al costat dels sectors, a diferència d'altres. I, malauradament, tal com hem pogut constatar-ho, en aquesta línia d'ajuts i en el registre que s'ha portat a terme hi han centenars de milers de persones al nostre país, d'autònoms i de treballadors i treballadores, que estan patint moltíssim. I per això té molt més mèrit encara que el Govern de Catalunya estiga fent el que està fent, que hi estiga, que estiga al costat de la ciutadania, que estiga al costat d'aquelles persones que més estan patint en estos moments. I com hem explicat decret rere decret, pas a pas, poc a poc, aquí en este Parlament, intentant ajudar en allò que fa el Govern de Catalunya, a poc a poc anem, en estos decrets, intentant ajudar a que este camí complicat i difícil siga una miqueta menys complicat i una mica menys difícil per a la ciutadania del nostre país. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Marta Madrenas. Endavant.
Moltes gràcies, president. Vicepresident, companys i companyes diputats... De fet, avui també per mi és la darrera intervenció que efectuaré des d'aquest faristol i, per tant, ja em permetran que possiblement tingui una mica més d'abast del de cenyir-me exclusivament a aquest decret llei que avui es presenta a validació I és que es presenta validació –ho han explicat molt bé tots els diputats i diputades que m'han precedit– aquest decret de mesures urgents que, de fet, és cert i ha estat reconegut així mateix pel mateix vicepresident, que és cert que no són de molt abast, d'un gran calat, i, precisament, me permeten explicar que són, es constitueixen en exemple dels límits, de les limitacions que tenim des d'aquest país per minimitzar els efectes, per exemple, de la pandèmia. Són mesures que sens dubte seran útils, i crec que tots també hi hem coincidit, i en aquest sentit doncs evidentment que Junts per Catalunya hi donarà tot el suport. Però també són mesures que deixen en evidència el minso marge de maniobra que tenim a Catalunya per ajudar els sectors més afectats per la crisi. La gestió de la pandèmia és la demostració pràctica de per què ens cal la independència de Catalunya. Sense eines d'estat, sense finançament d'estat, no podem oferir ajudes d'estat a la ciutadania ni al nostre teixit productiu. Formem part d'un estat, l'espanyol, que quan va començar la primera onada va posar per davant de tots els militars, a la televisió, i quan aquests es van retirar també es va retirar l'Estat, i està bastant desaparegut. I això ho patim tots els ciutadans de Catalunya, els independentistes i els no independentistes. Molts estats de la Unió Europea han acudit al Mecanisme Europeu d'Estabilització, el Mede, per finançar mesures de rescat de les seves economies mentre duren les pandèmies –el mateix president Torra ho va anar demanant de forma insistent al president Sánchez. I és que Espanya és dels pocs estats que s'ha permès el luxe de no recórrer doncs a aquest crèdit, no? I ara que els diners són més necessaris que mai en el carrer –i avui també ho comentaven tots– doncs sorprèn molt, no? Perquè ja sabem que no té cap altre secret que el dèficit és astronòmic, de l'Estat. Però vet aquí doncs que una factura més..., ens trobem amb una factura més que han de pagar els ciutadans de Catalunya per continuar sent part d'aquest Estat espanyol. Mentre a Europa s'injecten diners a l'economia, aquí, doncs, se centren en riscos i en contradiccions amb la seguretat sanitària, i s'han de accelerar situacions perquè s'ha de trobar aquest equilibri perquè les empreses, perquè els autònoms puguin subsistir, i en comptes de fer ajudes directes el que se fa des de l'Estat també és carregar l'esforç fiscal sobre la ciutadania i sobre les empreses i sobre els autònoms. I en el que sí que han estat encertats, i és cert, és en el tema dels ERTOs, però també la gestió doncs també ha estat bastant pèssima i ha suposat lloses per a moltes famílies que hem hagut de pal·liar des del món local. El Govern aquest més progresista de la historia, home, el que sí que ha fet progressar són els impostos, la despesa militar i les assignacions a la Casa Reial, però no el que realment necessita la ciutadania. I és que entenc que Espanya és un estat en fallida i, per això, tants catalans hem decidit fer el nostre propi estat i que tindrà virtuts i també defectes, segur, com tots els estats, però com a mínim no haurem de passar l'enveja de veure el que poden fer o el que fan d'altres estats europeus, a diferència del que fa l'Estat espanyol com, per exemple, Alemanya, és que tots ja ho coneixem, amb aquestes ajudes del 75 per cent a les empreses, que el 75 per cent de la facturació en aquestes empreses que han hagut de tancar els seus negocis. No ho fan els bancs, no ho fan els lands, no ho fan les seves autonomies, ho fan els estats i aquí encara estem esperant. I encara recriminant, amb la manca de finançament que tenim i sense les eines adequades, encara venen a recriminar aquí que per què no se prenen depèn de quines mesures. Home, sincerament, crec que podríem anar dient país rere país –i no ho faré– un munt d'ajudes i de suport i de rescat amb fons públics en els diferents sectors bàsics, com són hostaleria, turisme, cultura, a la resta de països de la Unió Europea. I des de la Generalitat, és cert que s'està fent un esforç molt gran per poder ajudar empreses i autònoms perquè aquesta roda econòmica no col·lapsi, per ajudar també totes les famílies, les persones. I és cert que es fa el que es pot, és que només cal veure els números. I qui no vulgui reconèixer això, doncs s'està equivocant molt i està enganyant en el seu relat i, per tant, avui tornem a constatar, una vegada més, on són aquests límits. I és que avui, amb les mesures que estem discutint, precisament, que són una millora, però entenem que en cap cas són la millora decisiva, una solució definitiva, en cap cas per ajudar ni a la ciutadania ni a les empreses. I aquest és el drama. I aquest és el drama que cal reconèixer avui aquí. I torno a repetir que aquesta és la meva darrera intervenció en aquest mandat, en aquest faristol. Ha sigut un mandat on des dels diferents poders de l'Estat se'ns ha deixat molt clar quins són els nostres límits. L'Estat espanyol considera que la sobirania no recau en aquest Parlament, que representem el poble, no, considera que no, sinó que recau en alguns altres llocs, en alguns centres de poder que aquí no estan. Ho vam patir amb l'Estatut frustrat, ho vam patir durant la legislatura de l'U d'Octubre i se'ns ha tornat a deixar ben clar, meridianament clar, en aquest mandat. Des de fora se'ns diu qui pot, qui no pot ser escollit president, en quin moment, quines lleis que aprovem es poden aplicar o no es poden aplicar i fins i tot s'aplica censura a propostes i resolucions publicades i aprovades per aquest mateix Ple. I jo avui me sento en l'obligació, precisament, perquè és el meu darrer Ple i perquè vull que consti a l'acta del Parlament, vull deixar paleses una sèrie de reivindicacions i que crec que és necessari i important que es faci. I és que vull reivindicar que el president legítim d'aquest país és el molt honorable president Carles Puigdemont, que l'Estat espanyol té com a ostatges a ciutadans i ciutadanes compromesos amb aquest país i amb la democràcia i amb les llibertats individuals i col·lectives i que són presos i preses polítiques, perquè no han comès cap delicte. I també vull deixar palès que l'Estat espanyol fa pagar la dissidència política, la llibertat d'expressió i de pensament amb presó, exili i repressió. I, finalment, que l'Estat espanyol no només no fa el que està obligat a fer de protegir la cultura i la llengua catalanes, sinó que les ataca i ara ho continua fent. Però això és el Parlament i aquí venim a parlar, però també venim a complir amb els nostres compromisos amb la ciutadania. Aquest decret llei que avui validarem és la demostració, de nou, de les mancances que té aquest país. Podem parlar molt, però decidir ben poc, i en moments tan greus com els actuals, quan la ciutadania ens demana acció, quan tots volem actuar, no tenim les eines per poder-ho fer. Per això ens cal un estat. No puc acabar sense esmentar el gran honor, l'immens honor que ha estat per a mi representar les comarques gironines i donar veu al món local d'aquest país, així com també esmentar l'orgull que ha significat per a mi formar part d'aquest grup parlamentari. Agraeixo a tots els meus companys i companyes, que gairebé hem format una família, però també tots els membres que formem l'equip, de treballadors, tots els professionals que formem aquest gran equip de Junts i, per tant, moltes gràcies i fins aviat. Bona tarda.
Gràcies, diputada. Acabat el debat respecte aquest punt de l'ordre del dia, passem al següent, atès que aquest, com la resta, es votarà posteriorment. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de l'acció de govern]] [[302-00272/12]] Per tant, passem al punt vint-i-tresè, que és la Moció subsegüent en la interpel·lació al Govern sobre el balanç de l'acció de Govern, moció que ha estat presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per defensar-la, té la paraula el diputat senyor Ferran Pedret. Endavant.
Gràcies, president. Diputades, diputats, fa relativament poc –ho vam recordar a la interpel·lació– es va produir l'efemèride de les eleccions del 28 de novembre del 2010. Unes eleccions que van suposar un canvi de cicle polític, certament, després de les quals es va constituir el que amb notable dosi de petulància es va caracteritzar per l'aleshores president Artur Mas com «el Govern dels millors. A aquell Govern dels millors, que certament no ho era o que en tot cas era més un reclam propagandístic que no pas la correspondència amb la realitat –almenys des del nostre modest punt de vista– l'han succeït els dos pitjors governs que hem tingut des del restabliment de la Generalitat de Catalunya. I crec que precisament s'escau fer aquest recordatori d'aquesta dècada que ha passat, perquè crec que una dècada és un termini de temps raonable com per poder girar la vista enrere i veure quina ha estat l'evolució social, econòmica, política del país i veure, per tant, quin és el llegat que deixen aquesta successió de governs que s'han produït des del 2010 fins a l'actualitat. I crec que aquesta dècada, que alguns han qualificat com a dècada perduda, mereix un altre qualificatiu: ha estat una dècada catastròfica. Es miri des del punt de vista que es miri. Des del punt de vista de l'evolució dels indicadors socials del país, des del punt de vista de les polítiques econòmiques, que, per cert, han tingut una notable continuïtat entre l'època en què Artur Mas es recolzava en el Partit Popular, d'Alícia Sánchez-Camacho, i en l'època en què Esquerra Republicana ha tingut alguna participació en el Govern, sigui donant-hi suport o incorporant-s'hi directament. I, sens dubte, des del punt de vista polític i institucional, una divisió i una polarització com probablement no s'havia vist en les dècades anteriors, i un balanç molt negatiu –mirin què diré– no només des del punt de vista, penso, dels que hem estat en l'oposició en aquesta dècada, sinó que crec que fins i tot des del punt de vista dels qui han estat en el Govern no es podria arribar a altra conclusió que ha estat catastròfic des del punt de vista polític, el que ha passat. I és que a nosaltres no ens estranya, perquè creiem que el que ha caracteritzat aquests dos darrers governs, també aquest darrer, sobre el que se centra la moció, és una de les pitjors combinacions que hi pot haver en política: la combinació d'inanitat i sectarisme. Ara podria ser fàcil fer la broma de que els dos components de la coalició hi han aportat diferents dosis d'inanitat i de sectarisme. Però crec que ha estat ben repartida. Des del punt de vista de la inanitat, vam tenir ocasió en la interpel·lació de fer un repàs dels indicadors de polítiques públiques, d'avaluació de polítiques públiques, que des del nostre punt de vista acreditaven que el Govern no havia estat capaç de tirar endavant no tan sols amb els seus propis programes de govern, no em refereixo als objectius polítics últims, els que ells proclamen com a fita política, sinó a un programa de govern. Per tant, no només no han estat capaços de tirar endavant el programa de govern, és que ni tan sols un pla normatiu. El balanç de la iniciativa legislativa d'aquest govern és pobríssim, i des del punt de vista de la producció, de la qualitat normativa, també molt pobre. El balanç de la capacitat de desplegar normativa, de fer decrets, de fer reglaments és també pobríssim. El balanç del grau d'acompliment dels acords adoptats per aquesta cambra, sigui en comissió sigui en plenari, deixa molt a desitjar. Són moltes les ocasions en què aquest Parlament ha hagut de reiterar resolucions que ja havia aprovat per demanar-li al Govern que a la segona o la tercera vegada sí que fes cas a allò que li deia la cambra. La interlocució amb la resta de grups parlamentaris o amb els agents socials ha deixat molt a desitjar. Com s'ha dit en el debat anterior, en el decret, han estat moltes les iniciatives de diferents grups parlamentaris d'aquesta cambra o de la cambra en general que el Govern ha deixat passar sense entomar les ofertes d'acords de país, d'acords estratègics, i, en fi, ha renunciat absolutament a intentar fer el que els governs haurien de fer més enllà també de promoure el seu projecte polític, que és intentar aglutinar el màxim de forces del país d'agents polítics i socials amb projectes que es puguin compartir en crear i generar consensos. Han fet tot el contrari d'això; és mantenir-se en una actitud absolutament sectària i intransigent, negant pràcticament l'existència d'una meitat del país i referint-se només al seu mateix espai polític, els espais de suport que buscaven. I el que és pitjor, en el pitjor dels moments, en el moment en què més feia falta un govern, no hem tingut un govern, sinó dos comitès de campanya al capdavant de diferents departaments que anaven buscant brega, que s'anaven vigilant de cua d'ull i que s'anaven donant puntades de peu, anava a dir per sota la taula, però és que realment de manera cada vegada més pública, més notòria i, fins i tot, a través dels mitjans de comunicació i les rodes de premsa.
Diputat...
Això és el que hem tingut. Moltes gràcies, president.
Gràcies. A continuació, i per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid. Endavant.
Gràcies, president. Jo crec que aquesta moció segurament pot ser una reiterativa, però crec que, no?, és una moció que ha anat recollint el sentiment i, jo diria també, el conjunt dels debats que hem anat tenint de balanç de legislatura. Ha passat aquest matí en la sessió de control amb diverses mocions presentades al balanç del Govern. I jo crec que, en definitiva, hi ha una sensació compartida pels diferents grups de la cambra que és que estem davant d'una dècada perduda per part de l'actual majoria governamental. És cert que va començar inicialment amb el suport del Partit Popular, però jo crec que han estat deu anys perduts en polítiques econòmiques centrades en les retallades i l'austeritat i després també en una situació de bloqueig polític a Catalunya i d'una certa sensació per part de bona part de la població catalana de final d'etapa i de sensació de decadència i de perdre..., bé, un cert dinamisme o una certa capacitat de projectar-se al futur, d'un cert horitzó d'esperança que havia tingut o que sempre s'havia projectat des de Catalunya i des del seu autogovern. Jo tinc la sensació també que aquests tres anys han sigut segurament la màxima expressió d'això, d'aquesta sensació de bloqueig. A més a més, jo crec que moltes de les vegades hem tingut la percepció que al final el més important és la batalla electoral dins de l'independentisme que no la vida real dels ciutadans i ciutadanes i el seu dia a dia. I jo insistia també aquest matí, quan li preguntava al vicepresident, que això al final no estem parlant només de paraules buides o d'un cert relat o d'una certa música en el Parlament de Catalunya, sinó que té un impacte real sobre la vida de milers i milers de persones que tenen situacions molt concretes. I que al final, no?, que vostès no es posin d'acord, per exemple, sobre com han de ser les restriccions o no en el sector de la restauració i si han d'haver-hi ajudes o no, això afecta milers de persones que no poden obrir el seu negoci, treballadors i treballadores que no saben si podran pagar els seus lloguers, perquè no saben si ingressaran o no ingressaran a final de mes, no? Jo tinc la sensació que aquests tres anys han sigut la màxima expressió d'una certa desconnexió, probablement no del Govern, sinó del mateix Parlament de Catalunya, de la vida real dels ciutadans i ciutadanes. I a més vostès han inaugurat o potser reconfirmat una certa manera de governar que és també que allò que passa, es discuteix o fins i tot s'aprova al Parlament de Catalunya, no importa –no importa. És a dir..., bé, segurament no en primera línia, però jo recordo èpoques que potser queden molt lluny, no?, quan hi havia una altra majoria de govern que era un govern d'esquerres. Per mi crec que el Govern del president Maragall ha sigut el millor Govern que ha tingut mai aquest país. Però, en tot cas, no?, me'n recordo que no es va perdre ni una votació en aquest Parlament. Ni una. Llavors li deien a allò el Dragon Khan. Llavors, igual aquest Govern és el Shambhala multiplicat per tres, el Ferrari Land i el Hard Rock que volen fer amb el casino més gran d'Europa. Són tots els parcs temàtics d'Europa ficats a dins del Govern de la Generalitat. Perquè, és clar, si el Govern d'esquerres era el Dragon Khan, doncs, no sé què són vostès, no? Però ho dic perquè semblava llavors que s'acabava el món. I, ple rere ple, vostès perden mocions presentades pels diferents grups de l'oposició que teòricament vinculen el Govern en determinades decisions i que vostès després incompleixen de manera reiterada com si no passés res. I, clar, la meva pregunta és: si nosaltres demanem als ciutadans que, teòricament, han d'actuar de manera responsable i que les lleis que aprova el Parlament de Catalunya s'han de complir, quin sentit té, per exemple, que nosaltres aquí aprovem que el 061 ha de ser gratuït i que afecta a milers de persones que probablement aquests dies estan trucant al 061 i que després veuen com els cobren les trucades al 061. O que aprovem, per exemple, que s'ha de rescindir el contracte de Ferrovial perquè nosaltres defensem que hi ha d'haver una sanitat pública que s'ha de protegir i que la lluita contra la pandèmia s'ha de fer a través del reforçament de la sanitat pública, i vostès no només no rescindeixen el contracte a Ferrovial, sinó que l'augmenten fins a 50 milions d'euros. I això és una explicació del que representa aquest Govern, que jo crec que no té pla, no té horitzó i que bàsicament només es concentra en una gran batalla entre si al final el president és Aragonès o si la presidenta és Borràs, i si el president, no sé si Budó o Canadell –i em poso les mans al cap–, no?, o és, no sé, algú de la bancada d'Esquerra Republicana. I al final tant és. Jo el que crec és que hem arribat a un final d'etapa. Jo desitjo i espero –i en això sí que ho diferencio moltíssim– que s'acabi el processisme, que no té res a veure amb l'independentisme, però que s'acabi d'una vegada per totes el processisme i que hi hagi un canvi polític a Catalunya, perquè això és inaguantable per al conjunt dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula ara la diputada senyora Lorena Roldán. Endavant.
Sí. Gracias, presidente. Bien, nosotros desde mi grupo, desde Ciudadanos, no vemos mayores problemas con esta moción que presenta hoy el grupo socialista, sobre todo, básicamente, porque tiene un redactado que, la verdad, concreta poco, señor Pedret. Y concreta tan poco al punto de que incluso a nosotros nos genera también alguna duda esa falta de concreción. Por ejemplo, en su punto 6, cuando el Partido Socialista habla de diálogo, claro, nosotros nos preguntamos: diálogo ¿con quién? Porque normalmente cuando los socialistas hablan de diálogo no es diálogo con todos, es solamente diálogo con el separatismo. Y a su jefe, el señor Sánchez, me remito, él nos lo ha dejado muy claro. Por ejemplo, también hablan en ese punto 6 de «reformas para la convivencia social. ¿A qué se refieren? Que son ¿reformas, por ejemplo, de la ley del delito de sedición? Como están ustedes impulsando desde el Congreso. Y, además, es que lo ha reconocido abiertamente el ministro de Justicia. No sé, ¿se refiere usted con este tipo de reformas a conceder un indulto, quizá, al señor Junqueras y al resto de personas que están ahora mismo en la cárcel por haber cometido delitos muy graves aquí en 2017? La verdad es que me genera dudas. Y también le tengo que decir que nos sorprenden algunas de las disconformidades que muestra el Partido Socialista ahora con este Govern, ¿no? Por ejemplo, dice el Partido Socialista que reconoce que el Govern no ha cumplido ni el plan de gobierno ni el plan normativo, constata la poca actividad legislativa del Gobierno, que no se han desarrollado los reglamentos necesarios para implementar determinadas leyes –que eso es algo que desde Ciudadanos venimos reclamando desde el minuto uno, hace años ya. También reconocen ustedes en esta moción que el Govern ha obviado los mandatos de este Parlamento no poniendo en marcha las resoluciones y las mociones que aprobamos. Reconoce, también, el Partido Socialista en esta moción la ausencia de diálogo y de interlocución del Ejecutivo e incluso el desprecio que se hace a las propuestas de los diferentes grupos en materias que son de interés general –y pongo como ejemplo, pues, todas las medidas relacionadas con la pandemia del Covid-19–, e incluso se habla en esta moción de la erosión y la degradación de las instituciones de la Generalitat, «menospreciadas y patrimonializadas por las formaciones políticas que la encabezan. Esto es, además, literal de su moción. Claro, yo quiero detenerme especialmente en este último punto, porque las formaciones que encabezan la Generalitat son Junts per Catalunya y Esquerra Republicana. Es decir, esa nefasta gestión que ustedes vienen aquí a denunciar hoy con esta moción la han llevado a cabo Junts per Catalunya y Esquerra Republicana. Y a lo mejor esto que estoy haciendo ahora parece un poco de Perogrullo, ¿no?, como obvio, pero es que creo que es importante remarcarlo. ¿Por qué? Bueno, pues primero de todo porque ustedes, el Partido Socialista, han sido cómplices de este Govern. Yo les quiero recordar que ustedes tuvieron la oportunidad de censurar al señor Torra y a este Gobierno ahora hace un año con una moción de censura que presentamos desde mi grupo y en la que nosotros ya constatábamos todos y cada uno de estos puntos que ustedes traen aquí hoy en esta moción. ¿Qué pasó en aquel entonces? ¿Qué fue lo que hizo el señor Iceta y el Partido Socialista? Bueno, pues lo que hace siempre. Ustedes se pusieron de lado y blanquearon esa nefasta gestión del Govern que ahora sí que reconocen en esta moción. ¡Vaya, qué casualidad! O sea, cuando vamos a elecciones entonces sí, pero cuando tuvieron la oportunidad decidieron apoyar al señor Torra y su Govern. Ya no legislaban entonces, ya no había diálogo entonces, ya se creían que las instituciones eran suyas, ya las desprestigiaban entonces y las usaban para sus propios intereses, pero a ustedes en aquel momento parece ser que no les pareció tan grave. Todo esto que ahora denuncian en esta moción ya pasaba hace un año. Y ustedes no estuvieron a la altura de las circunstancias y nada nos hace pensar que lo van a estar ahora. Eso, por un lado. Pero es que además ustedes critican la mala gestión de este Govern, insisto, formado por Junts per Catalunya y Esquerra Republicana, que son partidos con los que ustedes gobiernan en numerosos municipios de Catalunya. Ustedes, por ejemplo, gobiernan con Junts per Catalunya en la Diputación de Barcelona. Por cierto, presidida por la señora Marín, que está bajo sospecha, al parecer, de presunta corrupción. Y seguimos echando en falta explicaciones del señor Iceta al respecto. Ustedes también se han buscado como socios a Esquerra Republicana en Madrid. O sea, según su moción lo hacen bastante mal, ¿eh?, pero… Es que yo, de verdad, el chiste se explica solo. O sea, aquí lo hacen todo muy mal, pero cuando toca elegir socio en Madrid entonces van ustedes con Esquerra Republicana. Y, además, es que están ustedes ya allanando el terreno para un posible tripartito después del 14-F. Son ustedes un poco como el Dr. Jekyll y Mr. Hyde, ¿no? O sea, en el pleno del Parlamento, qué malos son los de Esquerra Republicana, en el Congreso de los diputados, qué hombre de estado es Rufián. Aquí en el pleno del Parlamento Esquerra Republicana no ha hecho nada por el bien de los catalanes, pero en el Congreso de los Diputados nos dice la señora Calvo que la mejor solución para Cataluña es hacer caso a Esquerra Republicana. Entonces, en qué quedamos, señores del Partido Socialista, ¿son buenos o son malos? ¿Les gusta Esquerra Republicana y Junts per Catalunya como gobiernan porque van con ellos, los eligen de socios? Se lo digo yo. Miren, son buenos cuando ustedes necesitan investir presidente a Pedro Sánchez y aprobar unos presupuestos y son malos cuando ustedes necesitan rascar votos en el electorado constitucionalista. Lo bueno de todo esto es que se les ve el plumero y ya no engañan a nadie. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada Maria Sirvent.
Sí; en primer lloc, voldria mostrar la nostra solidaritat amb Dani Gallardo, que avui hem conegut que ha estat condemnat a quatre anys i mig de presó per mostrar la seva solidaritat amb el poble català. Dit això i respecte a la moció que avui debatem, dir que aquesta moció és una moció en la que segurament estarem d'acord la majoria de l'oposició, perquè al final constata el menysteniment flagrant que el Govern ha tingut vers aquesta cambra i vers aquest Parlament. Hem aprovat –i ho hem fet per àmplia majoria, inclús amb el suport dels grups de Govern– que el Govern suspendria de sou i feina els agents implicats en l'agressió racista del Bages. Els agents segueixen cobrant un sou públic i, per tant, seguim fomentant el racisme institucional des d'aquesta institució. Això sí, un dels grups que dona suport al Govern presideix una comissió, que sincerament és molt interessant, per intentar poder fer front al racisme institucional. Però el Govern segueix actuant en contra del que decideix aquest Parlament. També s'ha fet referència en aquest Parlament i aquesta cambra –inclús també amb els grups que donen suport al Govern– aprova que es rescindeixi el contracte amb Ferrovial, una empresa de l'IBEX 35 que posa les seves urpes sobre la nostra sanitat pública i fa una feina tan important com és la dels rastrejadors. Què ha fet el Govern? Cas omís a allò que ha decidit aquesta cambra. Això sí, ja van quaranta decrets aprovats pel Govern amb aquestes mesures que el company diputat de Catalunya en Comú anomena tutti-frutti. Però, en canvi, allò que aprova aquest Parlament, allò que treballem conjuntament i que, a més a més, té un suport d'una àmplia majoria de les forces parlamentàries d'aquesta cambra, que són molt diverses, el Govern ni tan sols ho escolta. Evita el titular, això sí, perquè aprova les mesures que nosaltres proposem en aquesta cambra, però, en canvi, no les aplica. Així que volem menys paraules i més fets.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya és el torn del diputat senyor Alejandro Fernández. Endavant.
Moltíssimes gràcies, president. Bé, la veritat és que deu ser una de les primeres vegades que ens passa que una exposició de motius del senyor Pedret, que acostuma a estar contingut, ens motiva pràcticament a canviar el vot. No passarà, perquè al final has de votar un text que diu el que diu, i que compartim. Però, clar, és que el senyor Pedret intenta fer creure que el que ha passat a la darrera dècada a Espanya, a Catalunya, no té res a veure amb el PSC. Res a veure. És a dir, el partit polític que des de la Transició a Espanya més ajuntaments ha governat a Catalunya, més temps ha estat al Govern de la Moncloa i també ha tingut una llarga singladura de govern a Catalunya, resulta que no té res a veure amb el que ha passat. Això és tot culpa dels altres, i a més ho ha dit explícitament, cosa bastant poc rigorosa. Perquè, clar, quan es parla de l'Estatut i del conflicte –no hi entraré, perquè cadascú té la seva visió–, però és que abans de l'Estatut vam tenir el Pacte del Tinell, que era la primera vegada des de la Transició que s'excloïa una formació política democràtica de qualsevol tipus de diàleg –després que ens culpin. Abans de la crisi econòmica de l'any 10 hi va haver la negació del senyor Zapatero. I abans de la pandèmia, ja portava el senyor Sánchez un any destruint ocupació a Espanya, molt per sobre de la mitjana europea. És a dir, que tot el que tenim ara segur que es poden repartir culpes. Ara, el que no poden pretendre vostès és que tot és culpa dels altres menys del Partit Socialista. També els toca a vostès, cosa que nosaltres hem fet ja aquí a Catalunya fa temps, fer una miqueta d'autocrítica. No la fan mai. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara la diputada senyora Adriana Delgado. Endavant.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats i diputades, consellera. Bé, aquesta moció del PSC sobre el balanç de la política general del Govern nosaltres creiem –i creiem que és evident– que és una moció electoralista, és el «no extrem del «no, una mostra clara de la poca voluntat d'entesa de la qual es queixen però que han exercit aquesta legislatura aquí al Parlament amb les propostes de Govern, amb una actitud de desacord i manca de col·laboració a la qual ja ha fet referència aquest matí el vicepresident Aragonès. Tot i intentar fer una lectura oberta i generosa, ens ha estat impossible presentar cap esmena, perquè, com deia, aquest text no busca pas diàleg ni entesa, sinó mantenir l'oposició permanent a la qual ens han acostumat i atacar una vegada més el Govern de la Generalitat a les portes del final de la legislatura i a les eleccions a la vista, eludint –i fins i tot hi feia referència el diputat del Partit Popular– les seves pròpies responsabilitats, de la mà dels comuns, com hem vist, doncs, amb les esmenes acceptades. Segur que podem millorar moltes coses els partits de Govern i fent aquesta coalició, però tampoc no sé si són vostès dos com a representants d'aquests dos grups, doncs, l'exemple de coalició a seguir, tenint en compte també el que passa al Govern espanyol. La voluntat del Govern i dels grups que li donem suport segur que era legislativament més ambiciosa, i hem de dir que d'activitat legislativa, n'hi ha hagut, segons el pla de govern. S'ha legislat, s'ha governat, s'està governant. Tot això en una situació política de repressió i en l'actual context de crisi sanitària, econòmica i social. En aquesta valoració simplista i d'atac fàcil, poc han tingut en compte que aquesta legislatura va començar després del 155, unes eleccions imposades, suspensió de diputats, constitució de govern condicionada, i acaba –després d'un 2019 amb una accelerada de l'activitat legislativa, que hi va ser– amb més repressió, la inhabilitació del president Torra i una pandèmia mundial a la qual s'ha donat i s'està donant resposta. En aquest context, doncs, s'ha treballat, a més, per revertir polítiques de les retallades, situant les persones al centre, com s'està demostrant més que mai ara amb la gestió de la pandèmia. Després de millores que indicaven a finals del 2019 que l'economia i el benestar creixien, ens trobem en una situació d'absoluta incertesa que ha afectat i està afectant tots els àmbits de la societat. I s'hi està fent front, s'està governant per tothom. És molt més complicat, a més, de governar en una conjuntura excepcional com l'actual amb una situació estructural de dèficit fiscal que arrosseguem fa anys, amb continus incompliments per part del Govern central i amb la repressió de l'Estat espanyol, un estat que ens va en contra. En la moció no hi ha hagut diàleg, diuen. En el debat i aprovació dels pressupostos?, demano; en l'aprovació de l'augment del finançament del sistema sanitari català? S'han erosionat i degradat les institucions, diuen. Amb un estat en contra, portant les lleis aprovades pel Parlament, la seu de la sobirania del poble català, al Tribunal Constitucional? «Reconstruir la cohesió després d'una dècada políticament molt conflictiva. Una dècada. I en quin moment posen l'inici d'aquest calendari? Al juny del 2010 amb la sentència del Tribunal Constitucional contra l'Estatut que va aprovar el Parlament i ratificat en referèndum pel 74 per cent dels votants? Nosaltres, Esquerra, sí que creiem en les institucions, en el parlamentarisme, per arribar, com deia ahir el conseller i company Bernat Solé, a grans acords i consensos. Respectem la voluntat de la majoria, dels mandats democràtics assolits a les urnes. Creiem en el diàleg per la resolució política i pacífica de conflictes polítics legítims per davant de la judicialització de la política. I, sí, ho fem amb l'objectiu d'aconseguir la independència, un estat propi, perquè creiem que la república catalana és precisament l'eina que ha de servir per a la reconstrucció econòmica i social, per aconseguir un major benestar, millors i iguals oportunitats per tothom, cohesió, més drets socials, des de la pluralitat i la transversalitat. I, per últim, aprofitaré aquests darrers segons per acomiadar-me, per acomiadar-me del Parlament, de tots els companys. És la meva darrera, doncs, intervenció al faristol. El febrer del 2021, coincidint precisament amb les properes eleccions, farà cinc anys que vaig entrar de diputada al Parlament de Catalunya. Ha sigut una experiència molt intensa, he tingut l'honor i l'orgull de poder treballar pel meu país des de diversos àmbits, formar part de la Mesa del Parlament, fer molt territori i viure moments excepcionals. He intentat fer el millor possible, buscant acords, buscant enteses, mantenint els valors del republicanisme. Vull agrair la confiança d'Esquerra, el suport del grup parlamentari, de tanta gent amb qui m'he trobat en aquest camí, que continuo, al capdavant de l'Ajuntament de Sant Vicenç de Castellet, per intentar transformar la societat i que sigui més equitativa i més justa. Moltíssimes gràcies també a tot el personal del Parlament, que sempre ens ho facilita tot. I, sobretot, per acabar, un record per als companys presos i represaliats, amb qui també he compartit aquest camí, especialment avui per la presidenta Forcadell, que fa mil dies que està injustament tancada a la presó. A tots, moltes gràcies, que tingueu molta sort. Ha estat un plaer i un honor. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, l'enyorat Gabo, Gabriel García Márquez, deia que recordar és fàcil per als que tenen memòria, però que, sobretot, oblidar és impossible per a les persones que tenen cor. Sempre és important saber d'on venim per saber on anem, i per això és il·lustratiu que aquesta moció comenci amb una constatació que compartim. Diu: «El Govern de la Generalitat clou la dotzena legislatura amb un elevat grau d'incompliment. Cert, un incompliment nuclear, central i dolorós, perquè el programa de govern acordat per Junts per Catalunya i per Esquerra Republicana tenia dos punts centrals: la restitució del Govern legítim de Catalunya i la culminació del mandat de l'U d'Octubre. Tots dos punts presenten un elevadíssim grau d'incompliment. El primer, perquè una bona part d'aquesta cambra es va plegar a les amenaces del bloc del 155 i a la injustícia espanyola quan no va permetre la investidura del president Carles Puigdemont. Allà ja vam veure una mica quin seria el camí d'aquesta legislatura; una legislatura on Junts per Catalunya ha estat sola, excessivament sola, en la defensa de la necessitat de restitució del Govern del president Puigdemont, del Govern de l'U d'Octubre. I d'aquí plora la criatura. Aquesta és la principal mancança de la vida política a Catalunya: no es respecta la sobirania popular, no es respecten els drets civils i polítics, ni en l'acció individual ni en la col·lectiva. I en absència de democràcia ni aquest ni cap parlament pot treballar bé. Malgrat tot, hem estat tossuts. Ens hem centrats en el camp de la política per fer propostes per resoldre el conflicte polític; un conflicte que és netament polític, exclusivament polític, i que els proposants, els socialistes, amb Ciutadans i el Partit Popular, van embrutar des del mateix moment de l'U d'Octubre, perquè no estaven disposats a assumir ni a permetre tanta democràcia, i la seva resposta va ser una violència injustificable que no oblidarem mai. Nosaltres no l'oblidarem mai. Com tampoc oblidarem l'enorme victòria que va significar una societat sencera dempeus amb una gesta cívica, pacífica i democràtica que ha quedat per a la història entre els millors exemples de democràcia participativa a l'Europa contemporània. I què van fer els defensors de la suposada legalitat? Aplicar il·legalment l'article 155 de la Constitució espanyola. Perquè això sí que ho ha constatat aquest Parlament en aquesta legislatura gràcies a una comissió d'investigació, les conclusions de la qual va aprovar aquesta cambra. I precisament perquè se sabien febles de democràcia i de raons, en aquesta comissió no hi van voler participar. Si no guanyo, no jugo. Això de les majories parlamentàries sense el papà Tribunal Constitucional i sense la mamà claveguera de l'Estat, sembla que els costa. Encara avui s'enorgulleixen d'haver inhabilitat el president Torra per reivindicar drets humans, principis democràtics essencials, gràcies a un òrgan administratiu que diu que aquests drets són partidistes. Doncs sí. I tant que en fem defensa, de tots i cadascun d'aquests drets. La sorpresa és que no ho fem tots en aquest Parlament, i això també ens fa una cambra difícilment homologable i estandarditzable a les democràcies de referència. I clar que és un incompliment constant el que ha passat i el que hem viscut en aquesta legislatura. Volen que els recordi què és el que va decidir la societat catalana el 21 de desembre del 2017. Diputats d'Esquerra Republicana que havien d'ocupar un escó: el vicepresident Oriol Junqueras, a la presó; Marta Rovira, a l'exili; el conseller Raül Romeva, a la presó; la presidenta Carme Forcadell, mil dies a la presó; el conseller Toni Comín, a l'exili. Diputats de Junts per Catalunya que haurien d'ocupar un escó si haguéssim obeït les normes bàsiques de la democràcia: el president Carles Puigdemont, a l'exili; Jordi Sànchez, a la presó; la consellera Clara Ponsatí, a l'exili; el conseller Jordi Turull, a la presó; el conseller Joaquim Forn, a la presó. I sí, és tan alt el grau d'incompliment que gairebé tots els membres d'aquell Govern són a l'exili o a la presó. De fet, per vergonya de qui en tingui, ja porten més temps a la presó amb un gobierno de socialistes i comuns que amb el Govern de Mariano Rajoy. I en el cas de l'enyorada presidenta d'aquest Parlament, el grau d'incompliment també és absolut: ni ha tornat a presidir la cambra, i avui la sabem víctima, amb la consellera Bassa, d'una venjança judicial espanyola que li ha revocat els mínims drets que té qualsevol presa comuna. Hi insisteixo: per què els fa tantíssim mal la democràcia? Quina cara els queda anorreant i destruint els drets civils i polítics, els drets humans, amb aquesta impunitat? Què els satisfà de tant patiment individual i col·lectiu? Però tinc una bona notícia per la democràcia i una molt mala notícia per vostès: tal com no s'ha cansat de repetir el president Torra, la causa de la independència de Catalunya és una causa justa, és una causa democràticament imbatible, i el proper 14 de febrer Catalunya tindrà, per primer cop a la història, una presidenta, i per tercera vegada Catalunya comptarà amb una presidència que té el compromís de fer efectiva la independència de Catalunya. I saben què? A la tercera va la vençuda. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn final el diputat Pedret. Endavant.
Gràcies, president. Diputats i diputades... Sobre les esmenes, ràpidament, i després, amb la consuetud del Parlament, per fer alguna altra observació. Li agraeixo al grup dels comuns la presentació de les seves esmenes. Saben que hem assumit la majoria d'elles, un 75 per cent de les esmenes que ens han presentat i que creiem que complementen el text que el nostre grup proposava a la cambra. I els agraïm també que, juntament amb el Subgrup de la CUP - Crida Constituent, hagin estat pràcticament els únics que s'han centrat en l'objecte del debat, que era el balanç de la legislatura, de l'acció del Govern i potser també, evidentment –hi he fet una referència–, al que nosaltres considerem els antecedents immediats. Deia en la meva intervenció inicial que aquest Govern ha estat la pitjor combinació possible d'inanitat i sectarisme. I no tenia massa clar quina era l'aportació que feia cadascun dels socis o la dosi que cadascun hi posava. Bé, doncs està clar que el partit de la dreta nacionalista catalana ha decidit, a través de primàries, ser el campió del sectarisme, i hem tingut avui una nova intervenció que ho acredita. Pel que fa a la resta de grups parlamentaris que han fet alguna observació, vull fer alguna cosa..., una observació puntual al que deia el diputat Alejandro Fernández, perquè deia: «Vostès han dit que la culpa és dels altres. No, jo no he dit això. El convido, després, si vol, a repassar el diari de sessions. En qualsevol cas, efectivament, no he dedicat els meus cinc minuts a fer una crítica que em convida a fer, amb una doctrina molt leninista de l'autocrítica. Nosaltres entenem que no segueixi els nostres debats congressuals. Però, en qualsevol cas, li haurien interessat. Però l'hi dic: nosaltres no centrifuguem responsabilitats. En això els especialistes són els que han governat el país durant més anys, eh? I, per tant, nosaltres no les centrifuguem; en tenim, de responsabilitats. Vostès també –vostès també. I, per tant, crec que és bo que en el procés de diàleg que hem de fer en aquest país tothom sàpiga també entomar les crítiques. I nosaltres, sens dubte, les entomem. I Ciutadans. A veure, nosaltres acceptem poques lliçons de qui va convertir una esplendorosa victòria electoral a les eleccions del 21 de desembre del 2017 en la cosa més estèril que s'hagi vist des de que algú va intentar cultivar alguna cosa a la tundra siberiana. [[Rialles i alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de dos anys i mig d'inacció del Govern]] [[302-00276/12]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de dos anys i mig d'inacció del Govern, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán. Endavant.
Sí; gracias, presidente. Bien, el disparate surrealista en el que nos ha sumergido el procés nos obliga hoy a presentar y traer aquí esta moción, que viene a ser prácticamente una enmienda a la totalidad de lo que el Govern lleva haciendo o negándose a hacer durante estos últimos años. Miren, les leo uno de los puntos que hemos tenido que incluir en esta moción. Dice: «El Parlamento de Cataluña insta al Govern autonòmic de Cataluña a gobernar y gestionar la comunidad autónoma de Cataluña, que parece que es algo como lógico, ¿no? Pues bien, cuando hay que votar y ratificar lo lógico, quiere decir que es que se está normalizando lo absurdo. Y eso es exactamente lo que ha pasado en este Parlamento, no solamente en esta legislatura, sino también en anteriores. Y nosotros no estamos pidiendo grandes cosas. Solamente le pedimos al Govern un mínimo de decencia con aquellos ciudadanos que les están pagando el sueldo; transparencia y buen gobierno, porque ustedes lo que no pueden hacer es justificar pues su sueldazos, sus chiringuitos, su miríada de enchufados que tienen desperdigados por ahí, simplemente porque, según ustedes, están gestionando una república que es que, además, solamente existe en su cabeza. Eso no es motivo para justificar este despilfarro de dinero que ustedes llevan en estas últimas legislaturas, especialmente en esta y en la anterior. ¿Ustedes ven normal, por ejemplo, que tengamos que incluir en esta moción un punto que pide que durante la peor pandemia seguramente de este último siglo no se subordinen las medidas sanitarias y económicas al objetivo de la independencia? Se tiene que incluir aquí. ¿Por qué? Pues, bueno, porque tanto el señor Torra como la señora Borràs nos han dejado muy claro que el primer objetivo, incluso por encima de la pandemia, es la independencia. ¿Ven normal ustedes, por ejemplo, que tengamos que incluir un punto en esta moción que diga y deje claro que no se puede malversar dinero de los catalanes con la excusa de la independencia? Ha habido que incluirlo aquí, porque ustedes han traído una propuesta de resolución de una ley de amnistía que precisamente pretende dejar impunes delitos de malversación siempre y cuando sean para su procés y para la independencia. ¿Ven normal, por ejemplo, que tengamos que poner aquí en esta moción que se actúe contra la corrupción? Hay que ponerlo, porque ustedes lo que hacen es justificarlo, ¿no?, y luego dicen que es que claro, que los jueces les tienen manía por ser independentistas. Esto lo escuchamos aquí el lunes en el debate de corrupción en lugar de salir aquí a condenar esa corrupción, a rechazar esas prácticas abusivas y, sobre todo, a poner medios para que no vuelvan a ocurrir. Miren, los ciudadanos solo quieren políticos e instituciones que les hagan la vida más fácil; no quieren que les creen problemas donde no los hay. Quieren dirigentes que toquen de pies en el suelo, no que estén en la NASA separatista catalana. No es eso lo que quiere la ciudadanía, y menos ahora, insisto, en este contexto de crisis. Quieren un govern que atraiga inversiones y talento en lugar de ahuyentar a las empresas, que son las que crean riqueza y empleo. Quieren un govern que le baje los impuestos, no que les suba los impuestos a los madrileños, no, que baje los impuestos a los catalanes. Quieren un govern que invierta en sanidad, en educación, en dependencia, en servicios sociales y no que se gaste el dinero, por ejemplo, en escoltas para el fugado de Puigdemont o en embajadas por el mundo que no sirven para nada bueno. Lo que quieren los catalanes es, en definitiva, dejar atrás la frustración, los delirios, el enfrentamiento y, sobre todo, la esterilidad que está provocando su dichoso procés en nuestra tierra. Yo les pregunto qué piensan hacer. ¿Se van a quedar ustedes de brazos cruzados esperando lo imposible mientras muchísimas empresas se marchan de Cataluña, mientras se reduce el gasto social, mientras proliferan los enchufados, mientras perdemos riqueza y empleo y dejamos de ser el vagón de cabeza en España? ¿Eso es lo que piensan hacer? Podríamos hablar, por ejemplo, de esos recortes que ustedes han hecho en gasto social mientras, por otro lado, multiplicaban esas estructuras proprocés paralelas. Podríamos hablar también de esas leyes que prometieron, pero que nunca han llegado. Podríamos también hablar de que, en plena pandemia, cuando los presidentes autonómicos negociaban medidas y planes de choque para salvar vidas, ustedes lo que hacían era pedir un referéndum, también en esas reuniones donde por ejemplo se discutía el destino de los fondos europeos. Podemos hablar también de cómo ustedes rechazaron hospitales de campaña que servirían para salvar vidas de catalanes, independentistas y no independentistas, y únicamente lo hicieron simplemente porque aquellos hospitales llevaban el logo del ejército. Sí, Cataluña ha perdido otra legislatura, otra más. Y espero que por lo menos nos haya servido para aprender. Y hay que dar carpetazo al procés. Y esto ya no es nada nuevo. Y de verdad que lo que estamos viendo, maniobras que estamos viendo como por ejemplo Esquerra Republicana y el Partido Socialista, que están, parece ser, negociando un nuevo escenario..., es el mismo escenario de siempre: un nuevo tripartito –Esquerra, Partido Socialista y los comunes– que va a seguir en la vía del procés. Por otro camino, pero sí: con el mismo objetivo. Decía el señor Cid, hablaba de que el mejor Gobierno era el tripartit del señor Maragall, ese Dragon Khan; hablaba usted de un posible Shambhala. A mí me parece que este nuevo tripartito lo que va a ser es El Tren de la Bruja. Y aquí lo que necesitamos es abrir una nueva etapa, una etapa que esté pensando en gestionar y en gobernar. Eso tendría que ser lo lógico. Y acabar ya con este delirio y, desde luego, volver al sentido común. Nosotros es lo que queremos hacer. Queremos volver a la normalidad, no solo la de antes del Covid, sino también a la normalidad política e institucional en nuestra tierra. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades..., senyora Roldán, el nostre grup parlamentari li va presentar una sèrie d'esmenes al text; crec recordar que eren al voltant de mitja dotzena d'esmenes. Bé, no han tingut la deferència de respondre'ns si els semblaven bé o si podíem arribar a algun tipus de transacció. Ho dic per alguna referència que feia vostè a la qüestió del diàleg i la voluntat de diàleg de les forces polítiques. Bé, considero la mínima deferència parlamentària adreçar-se a un grup que li ha presentat esmenes per tractar de veure si és possible arribar a algun tipus d'acord. Deduïm que no és així, perquè, no ho sé, té després vostè un torn en què ens podrà dir si les assumeix o no, però veiem que, almenys amb un altre grup parlamentari, en aquest cas subgrup, amb el Partit Popular, sí que s'han posat d'acord i tenim un text final, entenem, de la moció, amb algunes incorporacions de propostes del Subgrup Parlamentari Popular. Feia també vostè referència, en la seva intervenció a la moció anterior sobre el mateix subjecte, a la redacció, que li semblava inconcreta –jo no diria que neutra, però en qualsevol cas li semblava inconcreta– del nostre text. I jo li faré la crítica inversa: vostès han reflectit aquí tant el seu tarannà i la seva visió de les coses, que costa generar consensos al voltant de coses en les que, potser redactades d'altra manera, ens podríem posar d'acord. A vostès els passa com a aquells escriptors –que a vegades és interessant perquè dona una perspectiva sobre la visió del món de l'autor– que escriuen tal com parlen, no?, que llegeixes l'escrit d'algú i, efectivament, veus la mateixa persona parlant. Doncs això es reflecteix aquí exactament, fins al punt de que en alguns casos –i allà on els havíem presentat esmenes, sens dubte– no podrem votar a favor de textos que d'altra manera podíem haver arribat a algun acord. Escoltin, a nosaltres ens crida bastant poderosament l'atenció que quan els plantegem..., en lloc de simplement una crítica al que s'ha fet quan vostès estan plantejant el que hauria de fer un futur govern de la Generalitat i nosaltres els plantegem qüestions que tenen a veure amb la reconstrucció econòmica, amb l'impuls a una política industrial, etcètera, que sigui, diguem-ne, el silenci l'única resposta que es rep. Bé, jo crec que, ja que el seu grup és especialista en assenyalar, diguem-ne, les prioritats polítiques d'altres grups parlamentaris, jo crec que això també parla de manera força eloqüent de les prioritats polítiques del seu grup parlamentari. Que abans li he hagut de dir d'una manera condensada, i potser una mica agra pel que acostuma a ser el meu estil, però l'hi dic ara formulat d'una altra manera: el seu grup parlamentari, després d'haver obtingut 1.100.000 vots, en termes..., diguem-ne, arrodonint les xifres, en les eleccions del 21 de desembre del 2017, va decidir no fer-ne res; no presentar candidatura a la investidura; no exercir aquest càrrec de líders de l'oposició que segueix existint en el Parlament, tot i que és bastant discutible que en un parlament, diguem-ne, tan fraccionat hi pugui haver un líder de l'oposició, però no el van exercir; no se'ns va convocar a la resta de grups de l'oposició per tractar d'acordar absolutament res. Van decidir tot això. Vostès van decidir ser antagonistes abans que ser alternativa. I en això estan. Estan molt més còmodes en agitar el conflicte, en fer la crítica que els situa a vostès com a antagonistes de l'actual Govern, que no pas en generar una alternativa. I a aquesta moció, en el fons, també els passa, perquè en lloc de redactar-ho..., jo li dec haver semblat tou, senyora Roldán, o el meu grup parlamentari li deu haver semblat tou, però en lloc de redactar-ho de forma que ho pugui votar gent que no pensa estrictament com nosaltres –que és el que hem intentat fer nosaltres, presentar un balanç de la legislatura que pensem que hi poden convenir persones provinents d'espais polítics molt diferents–, vostès el que han decidit és reflectir aquí, diguem-ne, una sèrie de ritornellos als que ens tenen molt i molt avesats. En alguns casos, diguem-ne, hi podem coincidir; en altres, entenem nosaltres, que amb manca de rigor. Jo ja li he anunciat el que nosaltres pensem fer. En aquells punts en què nosaltres els havíem presentat esmenes i no ens han ni respost, doncs, no els podrem acompanyar. Això ens passa també respecte a algun altre punt en el que no havíem presentat esmena, però que no podem acabar d'acompanyar la forma en què vostès presenten les coses. I en altres punts en els que sí que podem coincidir, i que pensem, a més, qui hi podrien coincidir més formacions de l'arc parlamentari, en aquests hi votarem a favor, eh? I, diguem-ne, per ser completament honestos, li diré que grosso modo, perquè no ho he calculat, podríem dir que estem meitat i meitat. Però, en qualsevol cas, penso que desaprofiten l'oportunitat de fer un balanç de la legislatura que puguin compartir grups que no comparteixen exactament la seva anàlisi del context i del moment. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula, ara sí, el diputat senyor Alejandro Fernández. Endavant.
Muchísimas gracias, presidente. Bien, en primer lugar, quería agradecer al Grupo de Ciudadanos la predisposición, pues, para llegar a acuerdos, y, efectivamente, han aceptado nuestras enmiendas, que eran cuatro, una que es más..., prácticamente anecdótica, una cuestión más semántica, pero que hay tres esenciales, ¿no? La primera era añadir un punto para poner especial énfasis en el carácter profundamente divisivo del periodo legislativo que hemos vivido. Cierto es que, en relación con la legislatura anterior, pues al menos no se han cometido ilegalidades flagrantes y procesos unilaterales como entonces. También es cierto que la convivencia parlamentaria ha sido incluso mejor. Pero eso no excluye el hecho, y que se ha ido viviendo durante todo este tiempo, de que el mandato Torra, y su continuación después, ha estado presidido siempre por un tono en ocasiones de desprecio profundo hacia la mitad de la población catalana, o más de la mitad de la población catalana, y eso es absolutamente incompatible con el buen gobierno. Ese tipo de desprecio ha sido a veces explícito, a veces ha sido implícito, pero que ese carácter profundamente divisivo de la sociedad catalana, pues, ha presidido la acción de gobierno durante todo este tiempo. Y luego, las otras dos cuestiones, las otras dos enmiendas tienen que ver con dos asuntos que creemos que se han violentado de manera grave en esta legislatura, y además provocando, aunque no siempre se haya explicitado... –ha ocurrido finalmente con los diputados del PDECAT, pero muchas veces solo ocurría en privado; te lo decían en privado, pero no se atrevían a decirlo público. En primer lugar, ha sido, pues, en fin, la aceptación de una idea perversa, y es que para garantizar el derecho a la vivienda –que es un derecho material recogido en la Constitución pero que corresponde a los poderes públicos garantizar, no al sector privado– se tenía que liquidar el derecho a la propiedad privada, que es un derecho liberal y, por lo tanto, previo a la acción política, como pueda ser la libertad de expresión o cualquier otro derecho liberal, ¿no? Eso al final se ha aceptado; es una auténtica barbaridad que al final acabará teniendo consecuencias, porque estas cosas van al Constitucional, vuelven corregidas, como no puede ser de otra manera. En privado algunos casi te lo agradecen, pero luego hacen otro discurso en público. Pero, bueno, eso ha sido un asunto que a veces no se valora lo suficiente, pero que ha sido grave. Y, en tercer lugar, otro asunto muy preocupante, y es la aceptación de la idea –no ocurre a día de hoy en ninguna otra democracia avanzada del mundo– de que el sistema público educativo es solo el sistema estrictamente público, cuando en todas las democracias avanzadas del mundo el sistema público de educación es el sistema público sumado a la concertada, que se regula, en sus planes educativos, desde el sistema público, y que, en consecuencia, es todo en su conjunto sistema público educativo. Y es, pues, se ha pretendido también minarlo a lo largo de esta legislatura, y es la tercera enmienda que hemos situado, que el Grupo de Ciudadanos ha aceptado y que agradecemos. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Per fixar la seva posició, té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid.
Gràcies, president. A vegades els periodistes ens renyen perquè diuen que no parlem de les mocions i no expliquem què es vota. Però és que a vegades és que no ho fa ni el grup proposant. Perquè, clar, senyora Roldán, que vostè em digui que un govern d'esquerres és El Tren de la Bruja... Doncs el Govern de la senyora Ayuso, el Govern del senyor Aguado i de la feixista –perquè no té un altre nom–, de la feixista Rocío Monasterio, què és? Pesadilla en Elm Street? Perquè, clar, o sigui que vostès que governen amb feixistes vinguin a donar-nos lliçons a nosaltres del que és un govern d'esquerres... Mira, quien se cuesta con fascistas se levanta con fascistas. I així de clar l'hi dic. Però, bé, tampoc no em sorprèn, perquè el senyor Carrizosa va dient que igual vostès poden arribar a una entente amb Vox per la propera legislatura, doncs bé, doncs vostès deuen saber amb qui volen pactar. I ja li dic jo que ni amb Ciutadans ni amb Vox ni amb cap feixisme, també perquè ho tingui clar, amb cap feixisme, parli català o parli castellà. Però el problema real que tenim avui aquí sabem quin és, eh? Per tant, no?, també... Perquè no facin vostès demagògia. Miri, aquesta moció, l'hi deia abans el senyor Pedret, és la prova més evident de la pèrdua de temps d'un partit que té trenta-sis escons. Perquè hi han coses que són absolutament... O sigui, jo, quan parlo dels decrets inconnexos del Govern i de la..., no?, de decrets tutti-frutti; bé, això és una moció mega-tutti-frutti, perquè, escolti... A més, és que és contradictòria. El punt 4: «Pongan fin al caos y al desorden normativo autonómico en materia de tributos y a la política de someter a la mayor presión fiscal de España que sufre la clase media y trabajadora catalana. No, miri, és que aquí hi ha una fiscalitat justa, que l'hi he explicat cinquanta mil vegades, que és que el seu model fiscal és que a Madrid una herència de 5 milions d'euros paga no arriba a vint mil euros i, en canvi, a Catalunya una herència de 5 milions d'euros paga quasi 900.000 euros. I això vol dir justícia fiscal i que els rics paguin el que toca. Però, clar, és que això és contradictori amb el punt cinquè, que jo hi estic d'acord, amb el punt cinquè: «Cumpla de manera efectiva con el objetivo de acabar con la cada vez más creciente pobreza, especialmente la pobreza infantil. O sigui, no es pot fer amb una mà demanar més despesa i més recursos públics i a la vegada voler la fiscalitat de Madrid, que és un paradís fiscal. Vostès poden dir el que vulguin, però a Madrid qui no paga els impostos és bàsicament la gent que guanya més calés. I vostès són el partit dels garantistes i de la gent de pasta, i els he explicat cinquanta mil vegades per què, i amb el tema de l'impost de successions és evident. I després hi ha coses d'aquesta moció que són invotables, però invotables perquè són de l'alçada d'un campanar. Senyora Roldán, ja sé que no li interessa el que estic explicant, però si després em vol contestar..., bé, és igual, suposo que és Ciutadans en estat pur, és a dir, li importa tres «pepinos el que li diguin la resta dels grups que estem debatent amb ells. Però la diuen de l'alçada d'un campanar. És que hi ha coses que són invotables. Vostè parla de que hi han institucions d'aquest país que han vulnerat els drets fonamentals, i citen com a institucions d'aquest país que han vulnerat els drets fonamentals la Universitat de Barcelona i la Universitat Autònoma. O sigui, vostès creuen que la Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat de Barcelona, com a institucions... Jo no dic que no pugui haver-hi, en aquest cas, vulneracions que s'han pogut donar, però, com a institucions, vulneren els drets fonamentals? Literal, eh? Vostès defineixen... És a dir, de la mateixa manera que jo no estic d'acord que Espanya és Turquia i coses que es diuen per part de certs sectors de l'independentisme. Escolti, Catalunya, ho sento, no és Hongria. O sigui, no és Orbán, no és Polònia. I, per tant, o sigui, jo el que demano és una mica de rigor amb les qüestions que escriguin. I, miri, amb tot el respecte, jo crec que hi ha punts d'aquesta moció... –i ho dic, em sap greu, perquè al Parlament de Catalunya també a vegades entrem en termes molt col·loquials, però és que crec que és la veritat–, és a dir, és..., o sigui: «¿No me atrevo a esto? Aguántame el cubata, que lo escribo. És que hi ha coses que són absolutament impossibles que les puguin haver escrit en aquesta moció, que són de l'alçada d'un campanar. Estan barrejant coses que no tenen res a veure. És a dir, què deu tenir a veure..., o sigui, vostès creuen que es pot escriure barrejant punts on es parla, per exemple, en aquest cas, de coses que s'han de fer, com, per exemple, és impedir talls o drets fonamentals, o sigui, impedir que es puguin exercir drets fonamentals. O, per exemple, quan ens parlen de projectes de lleis, que barregen, en aquest cas, la d'alertadors amb la del tema de la protecció de menors, amb la del tema contra la violència de gènere. És a dir, la moció és una espècie de Frankenstein que, a més a més, no té cap tipus de sentit. Llavors, jo l'únic que reclamo és, si es vol fer una esmena a aquest Govern, hi ha moltes maneres de fer-ho; li ha dit el senyor Pedret, intentin consensuar. Perquè nosaltres estem en contra d'aquest Govern, però hi ha coses que escriuen que són inassumibles des d'un punt de vista democràtic. I, després, jo insisteixo en el que li deia: cap lliçó de qui pacta amb el feixisme de Vox ni després del que estan fent vostès a la Comunitat de Madrid pactant el senyor Aguado, que és del seu partit, amb la senyora Monasterio. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Moltíssimes gràcies, president. Em permetran que no parli d'El Tren de la Bruja ni de Pesadilla en Elm Street, que li tinc molt de respecte al senyor Craven com a director, i són institucions culturals que vull respectar. I em permetran –això sí– que pugui compartir avui alguna cosa amb l'il·lustre diputat Pedret, que abans es referia a Lenin i a la seva visió autocrítica. Jo he intentat imaginar què faria ara mateix Lenin aquí, i el que faria Lenin aquí és dir que estem fent cretinisme parlamentari, exactament. I aprofitaria les institucions burgeses per llançar un discurs crític sobre el que passa fora. I el que ha passat avui és que a un jove andalús –o, més ben dit, d'origen andalús i residència castellana–, al Dani Gallardo, l'han condemnat a quatre anys i mig de presó per anar o per passejar en una manifestació de suport contra la repressió que va viure el poble de Catalunya a la ciutat de Madrid. Això és el que tenim. I nosaltres al Dani Gallardo, amb tota la nostra estima, li volem traslladar tot el suport, i que tot allò que necessiti i pugui estar en mans de la CUP, a l'absoluta disposició de la seva persona, com no pot ser d'una altra manera. I, per tant, «Dani Gallardo, llibertat! Això sí, tornem al cretinisme parlamentari. I escoltant el que ens diuen també alguns periodistes, de que a les nostres intervencions no diem com ens posicionarem..., i, per tant, també manifestar que nosaltres votarem a favor de sis dels trenta-sis –aproximats– punts que té aquesta moció de Ciudadanos, de Ciutadans: el que parla de pobresa; d'acabar amb els acomiadaments i amb els concursos –de reduir-los–; d'uns mitjans públics plurals; de reduir els alts càrrecs i les seves retribucions; d'enfortir la primària, i de reduir l'interinatge al sector públic –nosaltres plantejaríem eliminar-lo. Sobre la resta, en tot allò que significa criminalitzar l'independentisme i mesures contràries als drets de les classes populars, com no pot ser d'una altra forma, en contra. I, per últim, abstenció en tot allò que no suposa una concreció. Hem intentat fer de Lenin, hem intentar donar resposta a allò que se'ns manifestava, i hem intentat també posicionar-nos sobre tots i cadascun dels punts d'aquesta moció. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Marc Sanglas.
Gràcies, president. Consellera... Miri, d'entrada ens porten aquí una moció amb trenta-vuit punts perquè, escolti, sembla allò..., apartat primer, apartat segon, i la lletra a, la lletra be i la lletra ce i, per tant, sembla més un intent d'una sopa de lletres que la voluntat d'una moció clara i que pugui ser debatuda amb seriositat. Ens la vam començar a llegir amb la voluntat de veure què hi trobàvem, intentar plantejar una esmena, però al final hem decidit que no calia. Perquè vostès en aquesta moció ens surten, com sempre, amb marca de la casa de Ciutadans. Tota la ristra de modelets, de noms que han anat utilitzant durant aquesta legislatura, que si el procés, que si «xiringuitos, que si TV3 i les ambaixades, que si la reducció d'ens públics, que la corrupció sistèmica, que trencar el bloqueig de les reformes –que algunes són competència a Madrid–, per tant..., prioritzar el retorn de les empreses que van marxar... Deixin de creure's les seves pròpies mentides. Senyora Roldán, s'han cregut les seves pròpies mentides que vostès han fabricat. No han marxat aquest nombre d'empreses. I li recordo que algú –algú– es va dedicar a trucar algunes d'aquestes empreses demanant que canviessin de seu fiscal. [[Veus de fons.]] Vostès han intentat –no, no, faci el que vulgui– crear un mantra. Ens diuen que hem de convertir el país en un lloc atractiu. Però si vostès no deixen de situar aquest país..., vostès ho acaben de dir, això és com El Tren de la Bruixa, vostès acaben dient que els castellanoparlants estan perseguits a Catalunya. Mentida rere mentida. Vostès estan donant un panorama del país que no és real, que no s'assembla en absolut a la realitat que estem tenint. Vostès s'autoenganyen amb les seves pròpies mentides. Vostès són la gent de la «bronca i el «lio, i nosaltres som..., i volem parlar. Volem parlar de responsabilitat, volem parlar de gestió. Vostès, que tant s'omplen..., i vostès que ens porten aquí un munt de propostes que no tenen cap capacitat, i, en tot cas, són contradictòries, com apuntaven algunes de les altres persones que m'han precedit. Ja fa massa temps que vostès es dediquen, s'omplen la boca de coses que no ens porten enlloc. Vostès, que són incapaços d'empatitzar amb gent que fa uns mesos estaven asseguts en aquests escons. Vostès que no són capaços de mirar a la cara els fills d'aquestes persones que estan a la presó i encara tenen la cara dura –la cara dura– de dir que tenen beneficis penitenciaris. No tenen vergonya. Necessiten ser primer persones, abans de presentar segons quines propostes. Vostès, que critiquen la falta de pluralitat dels mitjans de comunicació públics de Catalunya, des de TV3, des de Catalunya Ràdio, des dels mitjans, i vostès critiquen això!. Vostès acusen que no hi ha llibertat ideològica..., apuntava el senyor Vidal el cas del Dani Gallardo, aquesta tarda, però més de tres mil persones, tres mil ciutadans de Catalunya encausats, perseguits per la seva militància política. Tres mil persones! Sap el que són, això? Són moltes persones en aquest país perseguits per intentar defensar un projecte polític, per intentar defensar unes idees. I vostès segueixen; vostès, que aplaudeixen..., vostès, que demanen la llibertat d'expressió, són els primers que aplaudeixen les sentències del Tribunal Constitucional, que diu que injuriar la bandera espanyola no està protegit pel dret d'expressió. Vostès, que critiquen els talls de la Meridiana, són incapaços de criticar els talls que cada dia pateixen milers de ciutadans a les Rodalies de Renfe, que arriben tard als seus llocs de treball, que no tenen capacitat d'arribar i no se'ls garanteix el seu dret a poder arribar al seu lloc de treball en un horari. Vostès diuen que defensen la convivència i no s'han cansat d'atiar la confrontació entre catalans. I miri, deixi'm acabar aquest últim minut que em queda d'aquesta intervenció: sempre m'he vantat de ser un diputat pactista, d'intentar arribar a acords, amb vostès no ha estat possible. Em sap greu que la meva última intervenció en aquest Parlament no sigui, diguem-ne, per fer i per donar suport a una proposta política, sinó per aquest element. Però, en tot cas, volia donar les gràcies, primer de tot. I un record pels presos i preses polítiques, avui, precisament, que fa mil dies que la Carme Forcadell és a la presó. N'hi han molts; hi ha altres presos polítics i represaliats. Un record per a tots ells, especialment també a l'Oriol i a la Marta exiliats, i a tots els altres exiliats també, que estan patint en aquests moments les conseqüències de la repressió. Un agraïment als treballadors del Parlament, que han fet possible el funcionament i que, gràcies a la seva tasca, fan possible que això tiri endavant. Un agraïment també a tots els presidents dels grups parlamentaris que he tingut durant aquestes quatre legislatures en aquest Parlament; presidents, secretaris i portaveus del meu grup parlamentari. Donar les gràcies, també, a tots els companys, diputades i diputats, gairebé una cinquantena de persones que hem compartit grup parlamentari en aquestes diverses èpoques; a tots els treballadors, també, del grup parlamentari, especialment al company Marc Suàrez, que m'ha ajudat en moltes ocasions en aquesta etapa. I a tots els diputats i diputades amb qui ens hem barallat o, en tot cas, hem discutit, hem intentat arribar a acords, i segurament en alguns casos ens n'hem sortit i en d'altres no. Gràcies a la meva família per haver-me donat suport en els moments més complicats, que també n'hi han hagut, en aquesta casa. I, simplement, un últim prec. Aquesta és la casa de la democràcia, aquesta és la casa del parlamentarisme. Vostès que poden, aprofitin, parlin, no deixin que ningú els coarti la llibertat, ni cap tribunal coarti la llibertat, i enforteixin la llibertat de poder parlar de tot el que interessa els ciutadans en aquesta casa. Ha estat un orgull i un honor servir en aquesta casa, amb aquesta vocació de servei públic; ha estat un honor. Moltes gràcies i a disposar en qualsevol altre lloc. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, ara té la paraula el diputat senyor Ferran Mascarell. Endavant.
Sí, senyor president. Senyores i senyors diputats, senyora consellera... Bé, Albert Camus va escriure que era militant sobretot i principalment d'un partit polític, deia ell, dels que no creuen tenir sempre la raó –deia Albert Camus. Sempre he pensat que aquest partit és preferentment el meu, el dels que no volem tenir sempre la raó. Tant és així que sempre observo els partits més allunyats del meu ideari amb ganes d'aprendre alguna cosa. Amb vostès, senyora Roldán, això no passa. Fa molt de temps que sabem –i ho sabem pràcticament tots aquells que conformem part de la vida democràtica del nostre país–, que vostès aporten essencialment corrosió i destrucció; són un disc ratllat que aporta preferentment paraules que van repetint sistemàticament: «decència, «sueldazos, «chiringuitos. Fa vergonya escoltar-los. I fa vergonya escoltar i llegir la proposta que avui han fet, per contradictòria, per populista, per banal; per tots els qualificatius negatius que se m'acut que s'hi puguin posar a la dinàmica política. No em mira, però sé que m'escolta. Gràcies. Sempre he pensat que la bona política serveix per desfer els nusos que dificulten la vida de la gent. Vostès ens aporten nusos cada cop més enfangats, més estrenyuts i més difícils de desfer. El primer objectiu d'aquesta legislatura i del Govern de Catalunya ha estat la gent, i per això reclama la independència, aquest Govern, la gent, i la part parlamentària que li fa suport. I el primer objectiu ha sigut la salut i l'economia del país, i per això també s'ha reclamat la independència. Si algú ha fracassat en aquesta legislatura, senyora Roldán, han sigut vostès. Van fer un resultat electoral raonablement bo. Han fet una legislatura nefasta: han dit falsedats a dojo, han perdut la meitat dels seus militants, la política espanyola els ha posat a banda... Tot apunta que faran un malíssim resultat en les properes autonòmiques. No han sabut fer altra cosa, altra política que la basada en l'odi que senten per l'independentisme, pels catalans i les catalanes que volen legítimament la independència. L'odi que senten per la catalanitat, per les institucions del país, per la llengua i per la societat civil, pel passat i pel futur del país, per la democràcia. Són vostès els grans fracassats d'aquesta legislatura, senyora Roldán. Ho repeteixo: són vostès els grans fracassats d'aquesta legislatura. I ens venen amb aquesta proposició, amb aquesta moció d'última hora. Han donat suport a les pitjors polítiques de l'Estat envers Catalunya: judicialització, 155 il·legal, clavegueres, empresonament, exili, 2.800 persones amb problemes judicials. Què n'han tret de tot això? Que jo sàpiga l'independentisme està aquí i cregui'm que seguirà aquí. De fet, quasi és d'agrair que hagin presentat una moció tant «quisquillosa. És una síntesi perfecta de tota la malvolença, la inquina –que es diu en castellà– i la corrosió que vostès acumulen en el seu projecte polític. Han volgut deixar en la memòria d'aquest Parlament un manifest populista que expressa millor que qualsevol cosa que puguem argumentar el seu ideari malhumorat, corrosiu, retorçat, grotesc i autoritari contra Catalunya. És així, senyora Roldán. Pensi que hi ha gent que ho vivim així. I li dic serenament –i li dic serenament. Personalment se'm fa difícil d'entendre que algú pugui menysprear tant al seu país i, almenys, a una part substancial de la gent que hi viu. El Parlament de Catalunya demana i exigirà sempre al Govern de Catalunya que gestioni bé i criticarà tant com convingui el seu Govern. Però el Parlament de Catalunya també defensarà un país que vostès pretenen destruir i minimitzar, rebentar, convertir en un apèndix d'aquest negoci que vostès anomenen «estat, en la seva versió més unitarista, homogènia, espanyolitzada i autoritària. I en aquest Parlament, senyores i senyors diputats, mentre quedi un alè de vida democràtica, nosaltres els direm les vegades que calgui que som molts els catalans que volem la independència de Catalunya per evitar que la seva idea d'Espanya segueixi perjudicant els anhels de democràcia, justícia, prosperitat i benestar que tenim la majoria dels catalans. I l'Estat espanyol és el problema. I això ho pensava Pi i Margall, fa ja una colla d'anys, i Prat de la Riba, fa una colla d'anys, i el president Maragall mateix, i el president Mas mateix i el president Puigdemont mateix i el president Torra mateix. Tots ells. L'Estat espanyol és el problema. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] No són opinions el que li estic expressant, és la manifestació d'una manera que tenen vostès d'entendre la política...
Diputat...
...i de defensar un Estat espanyol profundament negatiu. L'estat que vostès defensen és un estat fallit en termes democràtics i polítics i aviat ho serà en termes econòmics i socials si accepten, si acceptem la seva lògica.
Diputat, ha acabat el seu temps.
Dos segons, president, ja que m'acomiado avui.
Molt bé.
No els hi acceptem la moció. La meitat dels punts d'introducció són falsedats o prejudicis ideològics, l'altra meitat és un poti-poti sin lógica ni concierto y mucho menos acierto, com diria la frase en castellà. El president Obama ha dit, amb raó, que els qui promouen la confusió entre veritat i mentida fan patir la democràcia. La seva política, senyora Roldán...
Diputat...
...farcida de mentides fa patir a la democràcia i fa patir i distorsionen el poble català. El dia que vulguin parlar... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn la diputada Roldán. Endavant.
Sí; gracias, presidente. Gracias al Subgrupo del Partido Popular por las enmiendas que nos parece que enriquecen el texto y que por eso hemos incluido en nuestra moción original. Y voy por partes, por alguna de las barbaridades que se han dicho aquí. Al señor Pedret, que nos acusa de escribir como hablamos. Sí, escribimos como hablamos y actuamos como hablamos también, porque para hacer una cosa o decir una cosa y luego hacer la otra, para eso ya está al Partido Socialista. [[Aplaudiments.]] El señor Sánchez, que no iba a pegar ojo con Iglesias en el Gobierno y ahora duerme a pierna suelta. Y el señor Iceta diciendo que no piensa gobernar con Esquerra Republicana, cuando hace ni tan solo un mes que han entrado en el gobierno de Masnou, ¿con quién?, con Esquerra Republicana. Para decir una cosa y hacer la contraria, para eso ya están ustedes. Al señor Cid, mire, lecciones ni una. Lecciones de socios y no socios, ni una. De los que pactan con los herederos de Batasuna, ni una lección, señor Cid, ni una lección. [[Aplaudiments.]] Y antes de venir aquí se informa, porque sí, sí se han vulnerado derechos fundamentales por instituciones como, por ejemplo, la Universidad de Barcelona. El Juzgado Contencioso-Administrativo número 3 de Barcelona ha condenado a la Universidad de Barcelona por vulnerar los derechos fundamentales a la libertad ideológica y a la libertad de expresión de sus profesores y de sus alumnos. Antes de venir aquí, como mínimo, lea un poquito, señor Cid, un poquito solo. Y respecto al señor Sanglas, que se ha puesto usted muy nerviosito, señor Sanglas. Que no me extraña que esté tan nervioso, porque, claro, sabe usted que su nombre aparece en estas investigaciones del caso Volhov, ¿verdad? Lo sabe usted, ¿no? Decía el señor Mir..., se ve que llamó al señor Vendrell para preguntarle a ver si conocía algún secretario afín, porque el que tenían en el Ayuntamiento de Cabrera este era políticamente neutral, y entonces, claro, para los chanchullos de Villa Bugatti eso no le venía bien. ¿A usted le llamó el señor Mir en alguna ocasión? ¿Le llamó el señor Vendrell? Ya lo sabremos esto, señor Sanglas. Pero yo entiendo que esté tan nerviosito. Y, por cierto, a nosotros no nos hace falta inventarnos absolutamente nada, que dice que nos inventamos que aquí hay persecución del castellano. ¿Esto qué es? ¿Esto qué es? [[L'oradora mostra una fotografia a la cambra.]] «Parla català o emigra. ¿Qué es esto, señor Sanglas? Patrocinado e instigado por Plataforma per la Llengua. Esa a la que ustedes riegan con dinero de todos los catalanes. Así que hagan el favor y dejen de dar tantas lecciones y mírense un poquito ustedes mismos que tienen bastante para mirar. Es vergonzosa la desfachatez que tienen de venir aquí, echar las culpas a los demás, no asumir absolutamente nada y, encima, creerse los más demócratas del mundo. Ya está bien. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabada la moció que votem... [[David Cid Colomer demana per parlar.]] Sí, digui'm, senyor Cid.
Per contradiccions amb el senyor Sanglas.
Quina contradicció?
Bé, vull aprofitar, si hem deixa trenta segons, per agrair-li al senyor Sanglas la tasca parlamentària. Avui s'acomiada. Avui hem vist dos models de com es pot fer parlamentarisme en aquest Parlament. Ja li vaig dir a la comissió, crec que el trobarem a faltar, li faig aquesta extensió també al senyor Ferran Civit, que, tot i que compartim projectes polítics diferents, ell és ecologista convençut com jo. Trobaré a faltar, com deia, la seva voluntat d'acord i de pacte. Espero, també, que li vagi molt bé en aquesta nova etapa. També espero que puguem tindre un millor...
Senyor Cid...
...que el seu. En tot cas, li agraeixo la feina feta i ho volia fer en la seu del Parlament de Catalunya.
En tot cas no és una contradicció, diguéssim. [[Aplaudiments.]] [[Interpel·lació al Govern sobre la situació política actual]] [[300-00347/12]] Passem a la interpel·lació presentada pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent sobre la situació política actual. La defensa, en nom del Subgrup de la CUP, la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Bona tarda, diputats, diputades, conseller. Tanquem una legislatura que ha estat complicada i complexa, i també dura en molts aspectes, sobretot perquè des de l'U d'Octubre ja són tres mil les persones represaliades per haver exercit el dret a l'autodeterminació i per haver defensat aquest dret. Nosaltres, com a mostra de solidaritat, volem reiterar el nostre compromís insubornable amb la independència dels Països Catalans. És important fer retrospectiva i analitzar què ha funcionat i què no. Avui el conseller d'Interior, desafortunadament, ha manifestat que vam interferir negativament en una manifestació per desnonament amb finalitats electoralistes. Més enllà de l'absurditat i de com de ridícules sonen aquestes paraules, és important recordar que darrere de cada discurs, de cada frase, de cada afirmació –més o menys intencionada–, hi ha persones, hi ha famílies, hi ha patiment. La Lluïsa, per exemple, és una veïna de Nou Barris a qui van operar ahir, i a l'hospital li van prescriure repòs. Ahir precisament la van intentar desnonar. El moviment per l'habitatge, que sí que sap qui és la Lluïsa, és qui ha evitat que la desnonessin. Avui parlàvem de les veïnes del bloc Gayarre; no sé si sap vostè on són. La Hayad és una veïna que va ser desnonada dilluns a l'Eixample dret en plena pandèmia; un desnonament que, per cert, va acabar amb tres companyes detingudes. A l'Alejandro, el van fer fora de casa seva just la setmana passada al Guinardó. I aquesta és una petita mostra de la quotidianitat i la realitat de centenars de persones al nostre país. L'última vegada que el vaig interpel·lar em va dir que el que decideix aquest Govern s'ha de pagar, i la veritat és que vostè té raó. Podem encarregar a l'Incasòl tancar una compravenda per valor de 120 milions d'euros per comprar uns terrenys a «la Caixa i posteriorment vendre-li a una altra empresa perquè construeixi el casino més gran d'Europa o encarregar a l'Incasòl que destini 120 milions d'euros per ampliar un parc d'habitatge que a dia d'avui no arriba ni al 3 per cent. Podem ser el país que paga el llit més car a la sanitat privada i pitjor als sanitaris. O, per contra, podem revertir l'actual model sanitari i apostar per una sanitat de titularitat, gestió i provisió pública i, per tant, de qualitat i amb unes condicions dignes per a les seves treballadores. Fa temps que elles ens ho demanen. Podem dignificar les condicions laborals de les treballadores, per exemple, de les residències de gent gran; de les treballadores que netegen edificis públics com escoles i hospitals, que ho fan per a empreses molt grans que els paguen una misèria. Podem apostar, per contra, per una gestió cent per cent pública o podem seguir regalant aquests serveis a l'IBEX 35 i a grans empreses que segueixen aprofundint en el menysteniment d'aquells treballs que són més importants per a la nostra societat, que són els treballs de cura, d'envelliment i dependència; aquells treballs als que últimament els diem essencials. No per essencials, valorats. Podem fomentar el treball de qualitat, per exemple, impulsant l'economia social i solidària. O, per contra, podem regalar contractes a Ferrovial per valor de 18 milions d'euros, perquè després no facin la feina. Són més dels diners que es destinen en total anualment al programa d'ateneus cooperatius i projectes singulars que depenen del Departament d'Economia Social. Podem avançar en el procediment de democratització de l'Institut Català de Finances en el camí cap a una banca pública. Per fer això, en el que coincidim, que és planificar l'economia, és a més un compromís de govern. O, per contra, podem seguir signant convenis amb Santander, amb BBVA, amb «la Caixa per oferir finançament al teixit econòmic, posant com a única condició el tipus d'interès i no pas planificant l'economia. Podem augmentar progressivament la recaptació de l'impost de successions, l'impost de la renda de persones físiques i impulsar mesures de fiscalitat ambiental per redistribuir recursos i riquesa. Em dirà vostè que ja ho han fet, però creiem que la situació demana més esforços i anar una mica més enllà. Així podrien fer bonificacions a qui ho necessita, però el que hem vist en els últims quaranta decrets és l'aprovació de bonificacions universals sense tenir en compte la capacitat econòmica del subjecte passiu, és a dir, de qui paga l'impost. Podem implementar els acords aprovats pel Parlament de Catalunya, la Moció 17/XII, sobre el transport sanitari i l'atenció de les urgències mèdiques, i la Resolució 285/XI, sobre les actuacions per a un nou model de gestió del Sistema d'Emergències Mèdiques, on s'instava a avançar cap a la gestió, titularitat i provisió pública. O seguir, per contra, parlant de feminisme discursivament mentre un sistema sanitari permet que els directius de les entitats concertades amb el CatSalut mantinguin sous milionaris mentre malpaguen les tècniques sociosanitàries, un 90 per cent d'elles dones. Cobren, aquests directius, més del que cobrava el president de la Generalitat. Poden optar per iniciar les extincions de totes les concessions hidroelèctriques caducades per tal de determinar la seva reversió a control públic i vetllar pel compliment dels cabals ecològics de totes les conques internes de Catalunya. O poden seguir apostant pels Jocs Olímpics d'hivern i negar-se a escoltar el territori fent una consulta, com sí s'ha fet a Valais, a Suïssa, per exemple, o al Tirol, a Àustria, on les veïnes han dit que no; que no, pels impactes socials i ambientals negatius d'aquest projecte. En definitiva, conseller, el que li volem dir amb aquesta interpel·lació és que les decisions que prenem tenen conseqüències sobre persones amb noms i cognoms. Darrere de les decisions que prenem hi ha vides de lluita i supervivència, gent que ha perdut la feina, una família darrere de cada treballadora autònoma que no sap si podrà treballar la setmana vinent o si podrà ni tan sols fer front a les despeses acumulades. Senyor Aragonès, acaba una legislatura que ens havia de portar de la restitució a la plena sobirania, a la república de la gent, però la realitat és molt diferent. Acaba una legislatura de guerra social contra els pobres, de repressió contra totes les que lluiten, també per part del Govern de la Generalitat, contra aquelles que defensen el dret a l'autodeterminació del nostre poble. Tres mil –ja ho hem dit– són les persones represaliades; a excepció del feixisme, que sembla gaudir de la mateixa impunitat que sempre li ha garantit l'Estat. Acaba una legislatura que ens deixa en el punt contrari d'on hauríem de ser. Esperem que les eleccions siguin un punt d'inflexió i que en aquest nou cicle la correlació de forces ens permeti posar les persones, les famílies, les treballadores, les supervivents..., la vida, al centre. L'única sortida a aquesta crisi és una veritable transformació social. És cert, que combinada amb mesures pal·liatives i de xoc, però cal caminar cap a aquesta transformació social. I aquesta és possible engegant un nou cicle per la gent, un nou cicle per les victòries que ens mereixem, per la independència, per una sanitat que cuidi de tothom i no miri la cartera de ningú, per una escola que sigui una llar de cohesió, on la llengua dels Països Catalans sigui present a cada racó, que no sigui trepitjada per ningú; per un nou model on cap persona sigui il·legal o no existeixin els CIE, on no falti un plat a taula, on tothom tingui una llar i no falti la feina a ningú. Lluitem, precisament, per això, perquè sabem que hi ha una altra manera de viure, perquè sabem que és possible un procés de construcció nacional que vagi de la mà d'un procés de transformació social, perquè aquesta crisi no la volem pagar la majoria popular i treballadora del nostre poble. Aquesta crisi l'han de pagar els rics, i si volem un país feminista, ecologista, socialista, cal tenir prou poder social, econòmic i polític per disciplinar el capitalisme i sotmetre els imperis privats a l'interès general i al bé comú. I això, senyor Aragonès, és republicanisme.
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el vicepresident del Govern, senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Senyora diputada, he de confessar que quan vaig veure el títol d'aquesta interpel·lació –que, de fet, la interpel·lació era sobre la situació política actual– estava frisós per saber-ne el contingut, per saber per on preguntarien, no? Em sorprèn també una mica, doncs, que, finalment, també les interpel·lacions, que han de ser concretes, puguin formular-se davant d'un títol tan genèric. Però, en tot cas, cap problema; som aquí per respondre i també per exposar les nostres propostes. Deixi'm fer alguns comentaris sobre alguns extrems del que vostè ha posat sobre la taula i que, vaja, crec que no que no és ajustat. Vostè s'ha referit als sanitaris pitjors pagats de l'Estat. Només mirem el darrer acord amb els MIR, fruit, precisament, d'una mobilització, amb tot el que són els metges interns residents, que ha permès que en aquests moments tinguem –a partir de l'octubre, però també a partir del gener– una retribució de les més altes de l'Estat, com correspon. Com correspon. I també ha estat gràcies a que ells es van mobilitzar per posar aquesta emergència damunt de la taula que es van generar les condicions també de negociació per poder-ho afrontar. Nosaltres sempre –sempre– estem treballant per intentar millorar les condicions de vida de tothom. Ha tractat altres temes, com les polítiques l'Incasòl. Ha comparat algun dels processos de compra de terrenys, de compra i venda simultània, amb el que han de ser les polítiques d'habitatge de l'Incasòl. Doncs, precisament, és el que no ha de fer. És a dir, el que ha fet l'Incasòl amb els terrenys del CRT –de fet, ha aprovat un marc perquè, quan s'aprovi el PDU, i la modificació del PDU, perquè això trigarà el seu temps, es podrà començar a aplicar– és compra i venda en el mateix moment. Això és el que no hem de fer en habitatge, que és un dels problemes que hi ha hagut a les polítiques d'habitatge històricament en aquest país, que ha estat la posada en marxa d'habitatge per, automàticament, vendre'l i que al cap d'un temps passés a un mercat sense limitacions de preu i, per tant, passés al mercat lliure i anar buidant el mercat protegit. Per tant, hem de fer, precisament, tot el contrari. Estic d'acord amb vostè que les decisions tenen conseqüències. Aquesta legislatura hauria pogut ser molt diferent des dels primers mesos d'inici. Sabem que va haver-hi una investidura que no va poder culminar, la de Jordi Turull. Hauria estat molt diferent com ho haguéssim pogut afrontar tot. En tot cas, les decisions tenen conseqüències i sí que planteja la necessitat de fer un punt d'inflexió després d'una legislatura en la que, com deia, vam començar sota un 155 que, fins al mes de juny, fins al 2 de juny, no es va poder aixecar, quan les eleccions van ser el 21 de desembre; amb investidures impedides i amb una repressió que s'ha anat continuant durant tota la legislatura, que va tenir el seu punt més alt, podem dir, amb la sentència del 14 d'octubre del 2019, però que també ha tingut la seva continuïtat amb la inhabilitació del president Torra. Una legislatura en què, malgrat tot, hem estat treballant per avançar en les condicions de vida dels catalans i les catalanes. I ha estat en aquesta legislatura, precisament, en la que hem pogut posar uns recursos sobre la taula, uns pressupostos, que han permès avançar com mai en la millora dels serveis públics, i que sort n'hem tingut d'aquests pressupostos, perquè en un moment de pandèmia han estat essencials per tenir un terra mínim a partir del qual afrontar tota la lluita contra la Covid, que és una lluita que és la mateixa lluita de la defensa dels serveis públics essencials. I això ho hem pogut fer gràcies a uns pressupostos, en els que ens hagués agradat que vostès hi haguessin estat. Per arribar a acords, tothom ha de cedir; per arribar a acords tothom ha de transaccionar. Nosaltres ho fem. Crec que aquest també ha de ser un punt d'inflexió en les relacions entre..., no sé si el Govern, perquè evidentment dependrà dels resultats electorals, però en tot cas entre els nostres respectius espais polítics. Perquè estic convençut que sí que hi ha possibilitat de treball conjunt, i molta –i molta. Precisament, vostè que s'ha referit als valors republicans, la idea republicana de la llibertat és aquella que no es basa només en la idea liberal de la llibertat per fer el que vulguis, sinó aquella llibertat que és la de no estar sotmès a dominació, la de no estar sotmès a cap poder, ni tampoc a unes condicions econòmiques que et limitin la teva llibertat. Aquesta llibertat i, per tant, les condicions materials que facin possible l'exercici de la llibertat, necessiten una política d'igualtat d'oportunitats, una política de redistribució de la riquesa al costat de la política simple de drets civils i de llibertats polítiques, no? Aquest és un dels fonaments de les idees republicanes. I, per fer-ho, cal afrontar una profunda transformació del nostre model productiu, el model productiu que determina les relacions socials. I, de fet, doncs, per fer-ho també en un model productiu que sigui molt més sostenible ambientalment però que es reenfoqui també cap a atorgar a allò essencial el valor d'allò essencial. I, en aquest sentit, nosaltres hem presentat una proposta de pla de reactivació econòmica en quatre eixos, que són quatre eixos que necessiten una forta intervenció pública, una forta inversió pública també, i que ens ha de servir per generar un model productiu basat en la productivitat i no en salaris baixos, basat en tenir una alta qualificació i unes altes capacitats i una alta inversió, i una dotació tecnològica suficient, perquè puguem ser competitius, no només amb el món, sinó també amb el nostre mercat intern, en base a la innovació, en base a la capacitat per produir més i millor, en base també a la capacitat d'augmentar la productivitat. L'alternativa és el model que hem tingut fins ara, que de cada crisi ens en sortim amb una devaluació salarial. Aquest país no s'ho pot permetre, això. Ja ha passat. No volem que torni a passar. I ara estem en una nova crisi en la que, a diferència de la crisi anterior, tenim uns recursos a disposició que haurem d'afrontar durant el proper any, per millorar precisament la productivitat, per anar caminant cap a una economia estructurada amb salaris més elevats. I aquesta és una política fonamental, que ha de tenir qualsevol govern orientat a l'esquerra, que és precisament augmentar la capacitat productiva per augmentar salaris. És la millor eina de redistribució –de fet, seria predistribució, però distribució, al cap i a la fi– dels recursos i de les oportunitats. Per tant, vol dir incidir en el mercat, vol dir actuar sobre el mercat i no fer només polítiques redistributives a base d'impostos i prestacions. I això vol dir un rol de l'Estat actiu en l'economia, per poder portar el capital pacient de les innovacions a llarg recorregut, per poder apostar precisament per aquells sectors estratègics que necessiten suport públic o per aquells sectors que estan regulats i que es necessiten també, es precisen, perquè puguin estar plenament al servei de la ciutadania d'operadors públics. I, en aquest sentit, nosaltres hem estat proposant i estem treballant contínuament perquè l'Institut Català de Finances sigui la banca pública, d'inversió pública, el banc promocional del nostre país, el banc de desenvolupament. Podem dir-ho amb les diferents accepcions que té la banca pública moderna al nostre món. Aquesta transformació productiva nosaltres la basem en quatre eixos. En primer lloc, situar tot el que és potenciar els sectors relacionats amb l'economia de la vida. Aquesta expressió connecta molt amb algunes de les propostes que el moviment de l'economia social i solidària ha anat posant sobre la taula. Hi han molts punts en comú. Aquesta economia de la vida en la qual el sector salut és absolutament fonamental, el sector de les cures, però també el sector de l'alimentació, que té un potencial al nostre país extraordinari. Podem ser potència alimentària, però també podem aconseguir un autoabastament important. Aquesta resiliència és important precisament perquè en un món on els riscos globals continuaran presents, riscos pandèmics, riscos financers, riscos climàtics, també tots els fenòmens associats a una globalització, que també vol dir llibertat de capitals, llibertat de mercaderies i llibertat de circulació de persones, que és la que normalment sempre s'ha frenat més per part dels estats..., però aquest primer eix és fonamental. El segon eix: la digitalització hi serà, però o és repartida o provocarà més injustícia i augmentarà la bretxa. Per tant, un programa públic de digitalització, de suport a l'economia productiva però també a la iniciativa social. Tres: l'Agenda Verda, afrontar clarament el canvi climàtic, que en aquests moments està sent un nínxol de negoci, també, però pot ser un veritable nínxol o un veritable eix de polítiques públiques. I això passa per transport públic, per un repensament energètic del país, de forma molt i molt clara, amb energia produïda de forma distribuïda també arreu del país. I, finalment, amb la societat del coneixement. Crec que de tot això tindrem l'oportunitat de parlar-ne a la rèplica, i són els eixos de tots aquests espais en comú els que tenim per poder avançar conjuntament. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. Té un torn de nou, per fer la rèplica, la diputada.
Conseller, li prenem la paraula i escoltem els seus emplaçaments. Nosaltres pensem que ens toca sumar, sumar totes les energies polítiques, socials, econòmiques i culturals transformadores existents en la nostra societat, al voltant precisament de propostes polítiques d'esquerres, que dibuixin un horitzó d'esperança, de canvi social, de defensa de les classes populars, de solidaritat social i de redistribució de la riquesa; defensa dels serveis públics, un nou model econòmic postcapitalista i postcoronavirus, democràcia econòmica, transició ecològica amb justícia social, ecologisme, feminisme, sobirania alimentària, industrial, tecnològica, residencial, cultural, energètica. En definitiva, alternatives materials que donin sortida als drets i necessitats de la majoria popular i treballadora del nostre país i dibuixin les bases d'una nova societat. Sobirania avui és la capacitat d'autodeterminació col·lectiva, política, social i econòmica. I nosaltres pensem que per això ens cal incrementar el poder popular i social i el canvi cap a un nou cicle. I si compartim aquesta anàlisi, conseller, que crec que compartim, i la necessitat de nous escenaris de cooperació i corresponsabilitat en el disseny d'aquestes solucions per una transformació social i econòmica, tal com ja ens demanen diverses veus, crec que hem d'escoltar, i molt, molts moviments i molta gent que avui en la societat catalana fan un gran paper de transformació social. Parlem dels moviments ecologistes, d'Ecologistes en Acció, Enginyers sense Fronteres, Fridays for Future, Aigua és Vida, l'ODG, OMAL, les plataformes que arreu del territori defensen la nostra terra, les forces del sindicalisme combatiu, les treballadores del servei d'atenció domiciliària, les treballadores de les residències, i també les usuàries del sector cultural, o les treballadores, com per exemple el Sindicat de Músics, o les taxistes, els estibadors, les sanitàries, les Sanitàries en Lluita, les marees, Rebel·lió Primària; el moviment veïnal –tan implantat a la nostra societat mitjançant les associacions veïnals–; la comunitat educativa; el moviment per l'habitatge, les PAHs, els sindicats d'habitatge i de barri, el Sindicat de Llogateres; les treballadores i usuàries dels serveis socials; el món del lleure educatiu, i la Xarxa d'Economia Social i Solidària, el petit comerç i l'hostaleria... I, sincerament, president, hi ha moltíssima moltíssima gent que ens està demanant aquesta transformació i aquest canvi social. I nosaltres pensem que cal escoltar-los, que cal seure i que cal pensar en un programa amb propostes polítiques d'esquerres que ens facin caminar cap a aquest procés de construcció nacional i transformació social. Ens cal treballar amb el millor que té un país, que, al final, és la seva gent, la gent organitzada, que sempre sempre, però encara més en temps de pandèmia, ha esdevingut la millor eina de resistència, de cohesió, de solidaritat, per fer front, precisament, a la situació d'emergència sanitària que vivim, però també a aquesta crisi social i econòmica; una crisi social i econòmica que se'ns presenta encara amb els efectes de la crisi del 2008 molt presents, i una situació d'emergència sanitària que ha actuat d'accelerador, de tràiler d'aquesta crisi. I, per tant, ens cal escoltar la gent, ens cal ampliar el poder social, i el poder social al final és l'únic que té la capacitat de plantar cara a aquestes grans empreses. I quan nosaltres parlem d'unitat popular parlem d'això, parlem de que puguem escoltar la societat organitzada, que puguem enxarxar totes aquelles que avui estan plantant cara al capital. Per què? Doncs perquè malgrat que Endesa guanya un 700 per cent més que en l'exercici anterior segueix tallant la llum a les famílies que no poden pagar la factura. I això ho fa perquè té un poder que se li ha concedit, que se li ha conferit. I, per tant, si volem treure aquest poder d'aquestes grans elits i poders econòmics, cal que aprofundim en el poder social.
Gràcies, diputada. En nom del Govern, de nou té la paraula el vicepresident per fer la resposta a la rèplica.
Moltes gràcies, president. Coincideixo plenament amb la diputada que les crisis són processos d'acceleració de tendències moltes vegades històriques que es van veient a la societat. En aquesta crisi provocada per la pandèmia, hem viscut l'acceleració de determinats processos que venien de fons. Alguns tenen a veure amb el canvi tecnològic, amb una digitalització, que si no té, si no oferim també des de la part pública una proposta clara, acaba sent una digitalització que obre i que accelera les desigualtats. També hi ha hagut uns canvis en el sistema productiu que s'han accelerat; l'escissió entre el precariat que està en els sectors essencials i el que abans eren, diguem-ne, no?, doncs, els obrers de coll blanc que avui podem fer teletreball. Això s'ha de tornar a unificar. I un procés i un programa de canvi i transformació ho ha de fer. Ha parlat de sumar, i hi estic absolutament d'acord. Aquesta darrera setmana, la setmana passada, de fet, va morir Tabaré Vázquez, expresident d'Uruguai, un dels líders del Frente Amplio, que és un experiment molt singular, però que va permetre unir gent de diferents perspectives de l'esquerra d'Uruguai en un programa comú i una proposta comuna. Ja sabem, doncs, no?, la complexitat organitzativa del Frente Amplio que malaurada..., però la força, també, perquè avui, tot i estar en l'oposició, l'empremta que va deixar va ser tan forta que costa molt, doncs, a un govern conservador tirar enrere moltes de les propostes i de les polítiques que va fer. Per tant, crec que hi ha un espai de col·laboració, de programa comú que és possible entre aquells que militeu des de l'anticapitalisme, doncs, i que teniu també i compartim aquesta visió independentista amb aquells que tenim aquesta visió independentista i que ho fem a l'espai més propi d'una socialdemocràcia, no? Per tant, tenim..., hi ha espai de col·laboració. El nostre repte és que tots aquests conceptes que hem posat sobre la taula –que ho ha fet la diputada en la seva intervenció, i que crec que en bona part recullen els debats que estem tenint sobre els reptes del nostre país, que no deixen de ser reptes globals, que la resta de la humanitat també ha d'afrontar– hem de ser capaços de concretar-los en decisions públiques, en instruments, en polítiques, en canvi legislatiu, també. I, per tant, en aquest sentit crec que cal fer un pas endavant. Sent molt conscients de la viabilitat. Un dels grans debats de l'esquerra sempre ha estat entre, no?, la reforma i la revolució. No cal que ara ho repetim aquí, però crec que ja es pot imaginar on seríem cadascú, en aquest debat. Jo ho tindria molt clar, eh?, i crec que no hi ha problema en aquest sentit; ja ens autoubiquem. Però sí que és important la viabilitat. Hem vist processos semblants des de l'esquerra que han aconseguit, doncs, accedir a governs dels estats en el nostre entorn immediat, eh?, en entorn d'Unió Europea, que finalment van acabar o bé fracassant, perquè van ser desallotjats del poder, o van acabar acceptant les lògiques que hi havia. Per tant, hem de ser capaços de dotar-hi la viabilitat, no? I jo crec que aquest és el pas endavant imprescindible que hi ha de fer. Al final, els que volem la independència de Catalunya hem de ser molt conscients que només tindrem aquesta independència si l'afrontem per la via àmplia, per la via de sumar cada vegada més gent, de poder associar aquest objectiu i aquest repte amb més drets i més benestar per a tothom; aquesta idea que hem de tenir que la independència o és compartida o no serà. I quan dic que «és compartida vull dir que és àmpliament compartida per la majoria d'aquest país, i la majoria d'aquest país és la majoria..., és la gent normal, és la gent comú, és la gent treballadora, són els autònoms, els microempresaris, no? Per tant, crec que tenim aquesta oportunitat de poder generar aquestes majories, que primer han de ser de proposta, de projecte, i que després, evidentment, es poden transformar en majories polítiques. Per tant, celebro molt aquesta intervenció. He de dir que he començat molt escèptic, però acabo molt més content, perquè crec que hi ha possibilitats de col·laboració de futur importants que hem de poder aprofitar. Moltes gràcies, senyor president; moltes gràcies, senyora diputada.
Gràcies, vicepresident. [[Interpel·lació al Govern sobre el balanç de les polítiques de joventut]] [[300-00346/12]] Passem a la següent interpel·lació, ara, que és la interpel·lació al Govern sobre el balanç de les polítiques de joventut, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Concepción Abellán. Endavant.
Gracias, president. Diputados y diputadas, conseller... Este es de los últimos plenos, y muchas jóvenes la ven como una legislatura perdida, ya no solo porque este Govern haya sido completamente incapaz de dar respuesta a las necesidades más inmediatas de la juventud de nuestro país durante la pandemia sino también porque el Govern ha fracasado estrepitosamente en pensar un país donde la juventud pueda vivir su vida con dignidad. ¿Por qué se ha abandonado a las personas, especialmente a las jóvenes, durante toda la legislatura, ya no solo en pandemia sino en toda la legislatura? ¿No será porque los jóvenes votan menos que otros sectores y para ustedes no merecen la dedicación que realmente necesitan? Podemos decir sin miedo a equivocarnos que la juventud no puede empezar sus vidas como personas emancipadas. Estamos actualmente en un nivel de emancipación de mínimos en la historia reciente, un 19,7 por ciento, y el nivel de ocupación está llegando a niveles de 2008. Muchas de ellas han crecido, estudiado y entrado en edad laboral durante la grave crisis económica que padecemos desde el 2008, de la que aún no se habían ni siquiera llegado a recuperar; otros deben afrontar ahora el inicio de sus propios proyectos de vida. Actualmente, en Cataluña hay 150.000 jóvenes en paro, según un informe del Observatori Català de la Joventut. La tasa de paro juvenil ha pasado del 19 al 25 por ciento en tan solo un año, según los datos del segundo trimestre del 2020, tal y como señaló la publicación del informe Jóvenes y Covid: el impacto de la crisis en la precariedad de la juventud, del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya. Por tanto, son un colectivo vulnerable, y no se ven políticas públicas específicas para ellos y para ellas. Todo ello sumado a que no hay ni una medida tomada por el Govern durante este año de pandemia dirigida concretamente al impulso y fomento de la ocupación juvenil. El Consell Nacional de la Joventut de Catalunya, junto con otras organizaciones, realizó también una radiografía de jóvenes arrendatarias donde se ponían de manifiesto unas cifras inaceptables que arrojan la siguiente realidad: nuestras jóvenes no pueden emanciparse y deben dedicar una cifra astronómica para poderlo hacer. Así pues, las políticas de este Govern en este sentido han sido muy pobres. La negativa persistente a pensar en medidas concretas para apoyar a las arrendatarias jóvenes ha sido una constante. Cuando se ha intentado empezar a dar respuesta a las necesidades que nos pedía el colectivo, las acciones de este Govern han sido muy tímidas, desistiendo de sus obligaciones y relegando todo el trabajo propositivo humano y económico en los entes municipales y supramunicipales, que ni siquiera tienen competencias para ejecutarlas y llevarlas a cabo. ¿Por qué se ha negado a las personas jóvenes de nuestro país el inicio de sus proyectos de vida? Y también nos preguntamos: ¿por qué no se han garantizado mayores recursos en la atención psicológica de las jóvenes, sobre todo en la pandemia? Ante meses de atención casi exclusiva a la salud física, nos encontramos con la desatención de la salud mental que genera sus propias dinámicas de crisis en la sociedad. Ya antes de la pandemia el suicidio era la principal causa de muerte entre las personas jóvenes. La situación de estrés e inseguridad sanitaria ha empeorado esta situación en la salud mental de la juventud. Si bien todavía es demasiado temprano para saber el impacto, tenemos constancia del aumento de llamadas pidiendo más atención especializada y que ello ha derivado en colapsos en la atención telefónica. Es por eso que necesitamos tomar medidas inmediatas que den todo el apoyo posible a adolescentes y jóvenes afectados por esta crisis de salud mental. Hay que evitar pérdidas de vidas o enfermedades como la depresión ante la falta de oportunidades que pueden afectar el pleno desarrollo de toda una generación. Para garantizar esta atención directa, es necesario que las medidas tomadas por la Generalitat se hagan en coordinación directa con administraciones municipales y comarcales. Nos preguntamos por qué este Govern ha sido incapaz de poner soluciones inmediatas para que las jóvenes que llevan desde mucho antes de que llegara esta pandemia siguieran en esta situación. Nos preocupa especialmente que el Govern haya ignorado la salud mental de las jóvenes antes, durante y después del confinamiento, ya que las enfermedades mentales como la depresión ya eran un problema anterior. ¿Pues por qué no se han garantizado a las jóvenes que puedan disfrutar de su vida en igualdad? Es otra gran pregunta. Otro tema que nos preocupa y que queremos mencionar es el incremento de violencia machista cada vez más preocupante en las generaciones más jóvenes, así como evidenciar el poco apoyo para frenar la discriminación que sufren las jóvenes LGTBI. Una dejadez más de este Govern que traerá consecuencias graves a la juventud. Otro tema que preocupa –y mucho– a la juventud es el cambio climático. ¿Por qué no se han puesto las bases para construir un país climáticamente neutro? Este Govern declaró la emergencia climática oficialmente el 14 de mayo del 2019, tal y como pedían una buena parte de las jóvenes que se manifestaban para tener un futuro digno en un país que no esté tragado por catástrofes naturales y les obligue a marchar en una migración climática, que a estas alturas parece más que probable. Un año más tarde, el temporal Gloria arrasó con las costas e infraestructuras catalanas provocando efectos directos en la vida de muchas jóvenes. Las líneas de tren entre Barcelona y Girona resultaron gravemente afectadas impidiendo la movilidad habitual de sus usuarias. Asimismo, cuando por fin ha llegado el momento de la desescalada, las personas jóvenes usuarias de abonos trimestrales del tipo de la T-Joven han tenido que buscar alternativas. Esto no solo ha implicado el uso de medios de transporte que contribuyen a agravar la crisis climática, sino que ha forzado a muchas jóvenes a elegir entre sus lugares habituales de residencia o lugares cercanos a centros educativos superiores o puestos de trabajo especializados, empeorando así sus condiciones de vida. Y cuando se toman medidas como el alargamiento de los títulos de transporte, ¿por qué estas medidas siempre llegan con retraso y después de que la ciudadanía haya tenido que movilizarse para reclamarlas? Este Govern no ha hecho más que jugar con las banderas durante toda la legislatura, pero el grado de parálisis, duda y desconcierto que hemos observado durante este último año ha sido vergonzoso. Y si durante la primera ola tenían ustedes la excusa de la excepcionalidad de la pandemia, durante esta segunda ola han demostrado que ni capacidad de gestión, ni capacidad de preparación, ni capacidad de improvisación. La pregunta es: ¿por qué no han hecho nada para planear y mitigar las catástrofes climáticas sobre la vida de las catalanas cuando las jóvenes llevan advirtiéndonos de esto desde hace meses? ¿Por qué siguen haciéndolas cargar con las culpas de lo que este Govern ha sido incapaz de hacer? Algo que también ha sido muy recurrente en la Comisión de políticas de juventud y en las calles con movilizaciones ha sido la lucha hacia un trabajo digno de los becarios y las becarias. El Consell Nacional de la Joventut de Catalunya realizó una radiografía muy precisa sobre las prácticas laborales y formativas. Creemos que actualmente hay un mal uso de las mismas y que contribuyen a la precarización de la juventud, tal como explica la campaña «Becarias precarias. Creemos que es importante un registro único que aglutine todos los convenios para poder tener datos al respecto. Eso facilitaría el trabajo para saber dónde están los principales problemas y poderlos revertir. Por lo tanto, antes que nada, dejar claro que estamos totalmente de acuerdo en la campaña que van a difundir y animamos también a que la Generalitat haga un control real para evitar que haya malas praxis. Queremos dar énfasis a una serie de cuestiones sobre las prácticas formativas de las jóvenes universitarias. Son una realidad injusta, porque con la excusa del aprendizaje estamos validando trabajo gratis. Si nosotros queremos que la juventud aprenda en experiencias laborales reales debe remunerarse con un sueldo adecuado para el trabajo que hacen. La falta de sueldo provoca que no se contabilice como experiencia laboral, ya que no son trabajadores. Y, por tanto, no se dan de alta en la seguridad social. Existe, además, un problema en esta forma de contratación, pues en muchos casos se tira de contratos formativos para realizar tareas estructurales en el sí de una empresa. Los trabajos que desarrollan suelen ser genéricos, y esto impide que el estudiante se especialice y se forme de lo que estudia. Pero, sin embargo, a pesar de saber que son genéricas, las becarias han estado en primera línea laboral durante la pandemia de la Covid, sabiendo que han tenido una escasa formación y experiencia y por ello sí que desde aquí quería darles las gracias por todo el esfuerzo y el inmenso trabajo que han llegado a realizar durante toda esta temporada. Y, por último, en caso de hacer las prácticas en ciudades donde no viven –ya sean en nuestro país o en el extranjero–, la precariedad que implica esta situación provoca que no puedan tener vida misma donde viven mientras cursan las prácticas. Por eso mismo pedimos que ante la inacción del Govern se tengan presentes las demandas del colectivo y se pongan en marcha sus peticiones para poder acabar con la precarización de la juventud, también cuando ejercen de becarias o están en prácticas de formación. Así pues, les pedimos que –aunque tarde y con el límite final de legislatura en el horizonte– pasen a la acción y por una vez tengan en cuenta a nuestras jóvenes para que puedan realizar sus proyectos de vida de la mejor manera posible y mucho mejor de la que están actualmente. Piensen, además, que ustedes tienen medio trabajo hecho, dado que en este último año muchas de estas cuestiones que estamos exponiendo aquí se han trabajado y aprobado infinitas propuestas de resolución –y muchas de ellas por unanimidad– en la Comisión de Políticas de Juventud sin que ello se haya visto trasladado a la acción de govern. Gracias.
Gràcies, diputada. Per respondre la interpel·lació té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades... Diputada, l'he escoltat de forma molt atenta. L'he escoltat fer una radiografia –no, una radiografia tampoc– sobre la situació juvenil, sinó introduir alguns aspectes que els podem compartir dels dèficits estructurals entorn de la joventut que viu el nostre país des de fa molts i molts anys. L'he escoltat situar diversos aspectes, molt centrats en l'àmbit de l'ocupació, del treball digne, amb un apartat específic sobre la contractació en pràctiques –després hi entrarem–, sobre l'atenció emocional, sobre la coordinació amb el món local, sobre la violència masclista, sobre el joves LGTBI, sobre el dret a vot i la participació, en continuarem parlant..., sobre les dificultats d'emancipació, que bàsicament rauen en dos aspectes, que és treball i és habitatge. És clar, jo podria fer un exercici –el faré, hi haurà una part que la faré–, que és explicar-li l'acció de govern, perquè em pertoca explicar l'acció de govern. Ara, el que sí que també haig de fer és un punt de sorpresa; un punt de sorpresa, bàsicament per alguns aspectes que vostè i jo podem compartir, i segurament compartim, però em sembla que s'ha de ser honest a l'hora de plantejar... És clar, quan parlem de treball digne i de joves, quan som conscients que el marc normatiu, que és qui precaritza, de qui són les competències i de com tenim encara les reformes laborals del Partit Popular i del Partit Socialista; com aquestes reformes laborals expliquen les taxes de temporalitat, expliquen les taxes de parcialitat, expliquen els salaris baixos, i com... –es pot estar-hi d'acord o es pot no estar-hi d'acord–, jo aspiro a poder, des d'aquest Parlament, dissenyar les polítiques, el marc normatiu en l'àmbit de treball. Em sobta, em sobta molt; perquè crec que en la preparació d'aquesta interpel·lació estic segur que vostè n'ha sigut conscient o li ha sortit alguna..., algun element de contradicció respecte a això –respecte a això–, perquè, al final, crec que s'ha portat la proposta no sé quantes vegades, s'ha aprovat en aquest Parlament no sé quantes vegades, però no podem fer el canvi normatiu. Fins i tot em sobta que mentre..., i en un aspecte molt específic, com és el de la contractació en pràctica, i com no es dona d'alta a la Seguretat Social, i vostè deu ser conscient que a Catalunya actuen dues inspeccions de treball, i actuen de forma molt coordinada, eh?, i actuem, treballem molt de mà a mà, perquè hi ha Consorci de la Inspecció de Treball; però, vostè és conscient de qui té les competències en l'àmbit de la inspecció quan és entorn de la Seguretat Social? Vostè n'és conscient? És la Inspecció de Treball estatal. Per això es diu Inspección de Trabajo de la Seguridad Social. I això..., que ho trobo molt bé, eh?, i, a part, és que comparteixo algun dels aspectes. Ho hem treballat. Tenim un grup de treball específic al Consell de Relacions Laborals. Ara mateix, hi havia un acord..., perquè, al final, ens agradi o no ens agradi, hem d'exercir les competències que tenim, i un dels àmbits és el diàleg social. Hi havia un acord entre sindicats juvenils i patronals que al final no s'ha signat perquè hi ha hagut un problema en l'últim moment, perquè hi hem treballat en aquest àmbit, i és mèrit de les parts, perquè el diàleg és mèrit de les parts. Però em sobta aquesta mirada, si em permet, esbiaixada. O, com a mínim, si ho situem ho situem tot. Ho situem tot. I he trobat a faltar situar-ho tot, per això crec que val la pena situar alguns dels aspectes. A partir d'aquí, em vull centrar en alguns dels aspectes que vostè ha situat del treball que s'ha fet des del Govern, del treball que es seguirà fent des del Govern, de com ho enfoquem i de com volem seguir-ho enfocant. Som molt conscients que tenim molts reptes, que hi han elements estructurals que requereixen canvis que per desgràcia ara mateix –ara mateix, i s'ha de situar en aquest àmbit–, no estan a les nostres mans, competencialment. Acompanyarem tot el possible, acordarem tot el possible, empenyerem tot el possible. Crec que en això podríem estar d'acord: s'han de derogar les reformes i hem de passar de les promeses als fets. Hem de passar de les promeses als fets. Hi estic d'acord: salaris dignes, contractació estable, condicions de feina adequades, sense discriminació. Un treball de qualitat que apoderi les persones, que redistribueixi millor les rendes i els recursos i que ofereixi oportunitats. En aquest àmbit, 2020: 51.896.000,311 euros. Això és el que s'ha destinat a polítiques actives dirigides únicament a l'àmbit de joves. En aquest àmbit tenim, des dels referents d'ocupació, aquell element de manca de coordinació amb el món local, aquell element de deixar desemparat el món local, aquell element que permet que el món local tingui vuitanta-nou efectius de personal tècnic referent d'ocupació juvenil per a l'orientació i l'acompanyament de joves en situació d'atur, així com el treball en xarxa amb els diferents agents de cada territori que treballen amb adolescents i joves amb especial vulnerabilitat. Jo també ho situo: quan tens recursos limitats has de prioritzar les especials vulnerabilitats per facilitar la integració sociolaboral dels joves i millorar-ne l'ocupació. L'increment en la línia d'autoocupació juvenil: 13 milions d'euros en el 2020. Què significa? Doncs, inicies un projecte, tens una ajuda directa de 10.000 euros, per assegurar aquest inici del projecte. Les noves oportunitats; aquesta mirada directa cap al jove, que com qualsevol ciutadà o ciutadana necessita una segona, una tercera, una nova oportunitat, perquè tots necessitem noves oportunitats al respecte. Un programa que neix de l'Àrea d'Ocupació Juvenil del SOC i que es treballa conjuntament amb Educació. Hi han àmbits de noves oportunitats que són d'Educació i hi han àmbits de noves oportunitats que són del SOC, 10 milions d'inversió, i, el que és més important: un nivell d'inserció laboral superior al 50 per cent. I si sumem el retorn al sistema formatiu, que també és clau, superem el 80 per cent. Els projectes singulars, amb 19,5 milions. Projectes singulars que el que donen és ocupabilitat a joves no ocupats ni integrats en el sistema d'educació o formació, que inclou accions d'orientació, formació professionalitzadora, pràctiques no laborals i que permet una sortida, i, també, mobilitat internacional. Joves en pràctiques; una manera en la que també, a partir dels beneficiaris del Programa de garantia juvenil, donem oportunitats per a la contractació d'aquells que tenim abandonats als ajuntaments i consells comarcals, per part d'aquests, perquè puguin contractar aquests joves i puguin desenvolupar la seva experiència professional. O el treball i formació, que aquest any hem introduït una nova variant que mai s'havia introduït i de la qual estem especialment orgullosos, que és una línia directa –treball i formació són els anomenats antigament «plans d'ocupació–..., i una línia directa per a qualsevol jove que hagi passat per la tutela de la Generalitat, donant més oportunitats entorn del que és la transició cap a l'emancipació. Podríem parlar d'aquestes línies. L'he situat. També m'ha situat l'element de l'atenció emocional i compartim –no compartiré el to– però sí que compartim la mirada de que la pandèmia i especialment el confinament a qui ha generat una situació de salut emocional més dura ha sigut al jovent del nostre país. És tan fàcil com imaginar-se tenir disset, divuit, dinou, vint, vint-i-tres anys i estar en un confinament. I és així, és tan fàcil com tenir empatia. Què s'ha fet? S'ha treballat en molts aspectes fins i tot algun aspecte ha sigut reconegut a nivell internacional, com el programa que vam desenvolupar durant el confinament específic, específic, d'atenció psicològica que ha tingut premis per part de la UNESCO. No ho sé..., que segurament és millorable, n'estic segur, sempre, però que tingui el reconeixement de la UNESCO com una bona pràctica crec que és important. Com després també el portal Confinats.cat per reforçar l'atenció psicològica i molts altres aspectes. Després, en el torn de rèplica, també parlaré d'alguns elements que també s'han de situar entorn de l'educació en el lleure, entorn el protagonisme dels joves a la sortida del confinament i entorn al protagonisme dels joves per garantir també drets d'infants.
Gràcies.
En aquest sentit, va ser un exemple aquest estiu...
Gràcies, conseller.
...amb tot el treball fet pels joves d'aquest país. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. Per fer la rèplica, té la paraula de nou la diputada.
Gracias, president. Yo es que, cuando lo he visto aquí sentado, conseller, ya decía, digo: «Ya está. Ya vamos a empezar con un tinte un poco alto, como de prepotencia. Ya daba por hecho que esto iba a pasar. Más por el tono que por la situación de lo que comentas que, en parte, podemos estar de acuerdo, como bien has dicho tú en el inicio. Podría decirte que, al final, hemos estado hablando probablemente de la mitad de las cosas igual. Dices: «Las competencias las tiene el Estado, como casi todo siempre que queréis tirar el marrón fuera. Yo, cuando le tengo que pedir explicaciones al Estado, voy al Estado y las pido allí, que para eso las competencias son allí. Cuando vengo aquí, al Parlament, hablo de las competencias que tiene el Parlament y hablo del trabajo que está haciendo la Generalitat, que para eso estamos aquí. Si podemos hablar de datos de lo que están haciendo desde el Estado, podríamos hablar de que el número total de ERTOs en Cataluña es de 98.137 que han afectado a 727.157 trabajadores y trabajadoras; que Cataluña concentra el 26 por ciento de los afectados de ERTO de toda España, es decir, que la mayoría de ERTOs están aquí, apoyando a los trabajadores y a las trabajadoras de Cataluña. Y suerte, ¿eh?, que se han podido mantener los ERTEs y pueden mantener los puestos de trabajo, porque si fuera por ustedes, ahora mismo tendríamos una alta tasa de paro incalculable, viendo el apoyo que han estado dando a las empresas. Y, sobre todo, eso sí, con las ayudas que estaban dando a través de internet, que cada dos por tres se iban colgando, como las ayudas de los autónomos. Desde el Estado, repito para ver si entiende un poco lo que estamos haciendo, se ha creado una mesa de trabajo, desde el Injuve, des del Consell Nacional de Joventut estatal, con el Ministerio de Trabajo para aportar esa visión juvenil en el trabajo y empezar a trabajar un plan de trabajo digno desde la visión de la juventud, cosa que aquí parece ser que no es. Se está trabajando en un convenio para trabajar con la Inspección de Trabajo para el buzón de fraude, que toda la juventud pueda tener esa herramienta a mano y también campañas de actuación. Podríamos decir que a nivel del Estado se están haciendo diferentes cosas; a lo mejor usted no lo sabe, yo no digo que no, pero se están haciendo y la culpa será siempre del Estado de todo lo que se haga. Pero, repito, ¿qué planes de trabajo se han estado haciendo aquí? Si la juventud está apenas sin trabajo, no tiene apenas ni siquiera derecho a la vivienda. Si nosotros, desde el Estado, igual que aquí hemos estado apoyando que se trabaje y que se pelee que para se regularicen los alquileres. Estamos también intentando llevar a cabo lo antes posible paraliz…, o sea, acabar con las partes más lesivas de la reforma laboral y ahí vamos a necesitar el máximo apoyo en el Congreso y esperemos que también eso pase. Y todo esto trabajo social, todo este trabajo que estamos haciendo desde el Ministerio de Trabajo, lo estamos haciendo con todos los entes sociales, cosa que aquí en Cataluña no ha pasado y solo lo hacéis con las patronales y con las grandes empresas. Podríamos y podría seguir hablando, lo que pasa, luego ya no voy a tener tiempo, pero como siempre espera hasta el último momento y sí que me gustaría recalcar algo. O sea, el 20 por ciento de los jóvenes actualmente viven emancipadas, un 26 por ciento no pueden emanciparse por motivos económicos, el 120 por ciento del salario de su vida deben destinarlo al alquiler y han sufrido más los ERTEs el 29,6 por ciento de esos 24 por ciento y esto son datos del Consell de la Juventud de España. Y me dice muchos datos, pero ¿ustedes realmente qué han hecho para revertir estas políticas de años? Que llevan tres años gobernando en Cataluña, pero además ya vienen de gobiernos anteriores. Así que está muy bien siempre tirar la bola para Madrid. Está muy bien decir que la culpa es del Estado, pero que llevan haciendo política años en Cataluña, teniendo el poder en las manos y estamos cada vez peor y da igual la pandemia, es que cada vez estamos peor en Cataluña. Y no hay manera y viene usted aquí muy alegre y muy contento de que han metido 50 millones en políticas de juventud, que ya estaban presupuestadas, que no ha sido un extra. No ha habido un extra anterior. Y luego nos contará sobre las actividades del lleure, que ya han salido en decretos y han salido aprobados, porque tenían aprobación por un máximo de cámara parlamentaria, pero de verdad, que la juventud lo está pasando mal. A nivel de salud mental, a nivel de trabajo, a nivel de necesidad de poder vivir. Y, sí, estaría bien que desde Cataluña –igual que desde el Estado– se fuera a una, en vez de estar peleándose, se trabajara a una para encontrar soluciones lo más pronto posible para la juventud de Cataluña y para todas. Gracias.
Gràcies, diputada. No li he dit res perquè, òbviament, he interpretat que no ho deia de mala fe, però, si m'ho permet, recordar-li que ens tractem de vostè al Parlament. Té la paraula per respondre la interpel·lació el conseller El Homrani. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, sap greu que... Crec que el meu to es pot titllar de moltes coses, però de prepotència, no. I em sap greu la utilització d'aquesta paraula. Em sap greu i, fins i tot, quan diu de tirar del marrón fuera. Tirar el marrón fuera que és, jo, l'única reflexió que li he situat és que hi ha certs àmbits en què s'han de prendre decisions si no s'han pres decisions. Perquè vostè, amb l'explicació que ha fet, ha situat un panorama en què els joves catalans estan en una situació molt pitjor que els joves de l'Estat. Per tant, la situació diria que no és aquesta. no és aquest l'element. Fins i tot m'ha situat que nosaltres el diàleg social el fem amb les patronals i les grans empreses. És clar, em sembla, crec, una falta de respecte, perquè li he explicat: Consell de Relacions Laborals, on estan sindicats i patronals, perquè el diàleg social –i ho sap vostè i ho defensa, també, el Ministeri de Treball del qual ha parlat tant– es fa en aquest àmbit, i on participa el Consell Nacional de la Joventut. No l'Injuve, no un òrgan del Govern, sinó un òrgan del jovent, del jovent organitzat, que és qui ha de participar. Vostè també m'ha situat com a gran exemple de magnífica gestió els ERTO per causa de força major Covid. Igual que ho he dit per activa i per passiva, crec que és una molt bona decisió que s'havia de prendre. Igual que també he demanat que no pot ser que estiguem ara mateix, a mitjans de desembre, i que no sapiguem què passarà el 30 de gener i que se li hauria de donar una continuïtat molt més clara. Però que vostè m'ho situï de la manera que m'ho ha situat, sent conscient del que s'ha viscut en el SEPE a Catalunya, on hi ha més de cinquanta mil persones que encara no han cobrat la prestació des del març... [[algú diu: «Ni la renda garantida.]] , –des del març–, més de cinquanta mil persones que no han cobrat la prestació des del març –des del març. [[Remor de veus.]] Senyora, jo no he parlat mentre vostè estava intervenint, l'he escoltat de forma curosa. Des del març. La renda garantida es cobra al mes i mig de la resolució. La renda garantida ha incrementat l'univers en aquests dos anys un 120 per cent. I aquestes són dades que les coneix i les pot seguir. Crec que, bé, mirem-nos-ho una miqueta. I, a partir d'aquí, jo he parlat de les competències que em pertoca. I vostè també ha dit una cosa que no és veritat. I jo li haig de dir que no és veritat. Em diu: «Els 50 milions ja estaven pressupostats. No; no estaven tots pressupostats, hem fet increments –hem fet increments. Hi ha elements que no estaven pressupostats per a joves. Clar, i és així de simple. I això ho pot veure. I això ho pot veure. I ja que ho diu al faristol, doncs jo li explico al faristol que no és així. Que, per exemple, en l'àmbit d'emprenedoria estaven pressupostats 3 milions i escaig i hem anat a més de 10. Que en formació i treball per a joves extutelats no estaven pressupostats i s'hi han destinat 3 milions d'euros. Com en tot l'àmbit del lleure... Que jo li anava a explicar, perquè jo també he dedicat una part de la meva intervenció a explicar les polítiques que fem. Ara, crec que és deshonest, i ho dic així, explicar les problemàtiques sense explicar els marcs i on podem situar-ho. Hi ha moltes coses... Crec que hi podríem estar d'acord. Però si ja entrem en una lògica –que ho trobo normal, que s'apropen les eleccions–, però que no és veritablement constructiva, s'ha de situar. Igual que em deia: «amb els joves LGTBI és que vostès tenen una responsabilitat. Allò, situant... Miri, jo crec que demà tenim una molt bona notícia. Hem trigat massa, perquè el vam presentar l'avantprojecte de llei el febrer de l'any passat. I finalment demà –si tot va bé, i gràcies a tots els grups parlamentaris, igual que els ERTO també són gràcies a molts grups parlamentaris que han donat suport al Govern de l'Estat per tirar-los endavant, vull dir, això passa al Congreso i al Parlament– s'aprovarà la llei per a la igualtat de tracte i de no discriminació. Una llei que en llei mateixa de lluita contra el LGTBI, en la disposició addicional segona –si no em falla la memòria–, ara mateix dubto si és la segona o la tercera, ha situat que és necessària per poder tenir el règim sancionador. I el tindrem finalment. Del febrer, eh? S'ha fet la feina i a situar-ho. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I el que ens preocupa és defensar els drets de dels joves LGTBI i dels no joves LGTBI que crec...
Gràcies.
...que això ho compartim. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'abandonament de les polítiques socials]] [[300-00349/12]] Acabada aquesta interpel·lació, passem a la següent, que és la interpel·lació al Govern sobre l'abandonament de les polítiques socials, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Noemí de la Calle. Endavant.
Gracias, presidente. Buenas tardes a todos, conseller, diputadas y diputados. Hoy, 16 de diciembre de 2020, realizo esta interpelación en el último Pleno de la legislatura para referirme al abandono de las políticas sociales por parte de la Generalitat de Catalunya. Curiosamente, la última interpelación que realicé en la pasada legislatura también llevaba como tema central la desprotección social de la Generalitat. Aquella interpelación se tradujo en una moción, que curiosamente coincidió con el golpe a la democracia del 6 y 7 de septiembre, y mientras el Govern de la Generalitat perpetraba aquel golpe a la democracia, Ciudadanos sometía a votación una moción en la que pedíamos una mejor financiación de la renta garantizada de ciudadanía para combatir la pobreza; pedíamos revertir el retroceso en la atención a la dependencia, reduciendo las listas de espera; pedíamos también la actualización de la cartera de servicios sociales, que lleva desde 2011, como usted sabe, caducada, algo que ha provocado que las empresas del sector de las residencias no cubran los gastos y que las ratios y módulos económicos que la Generalitat les impone en esa cartera de servicios sociales caducada se traduzca en una precarización de las condiciones laborales de los trabajadores, y, entre otros, pues también pedíamos suficiente presupuesto para desplegar la Ley de infancia. Lamentablemente, más de tres años después de aquella moción, no solo seguimos igual, sino que estamos peor que entonces. ¿En qué ha mejorado el sistema social con su gestión, conseller? Porque no se puede mejorar, por ejemplo, la vida de las personas mayores con recortes ni estando por debajo de la media española de inversión social por habitante; así no se consigue. Este mismo año, el Observatorio de la Dependencia ha señalado que la relevancia económica de los servicios sociales en Cataluña sigue por debajo de la media estatal en derechos, en planificación y en organización. Y, debido a su gestión, conseller Homrani, ya no somos la segunda comunidad autónoma con las peores listas de espera en dependencia, como lo éramos en la pasada legislatura, sino que hemos pasado a ser la peor: Cataluña tiene la tasa de personas mayores desatendidas más alta de todo el país, de España, con un 46 por ciento más elevada que la media nacional, según datos proporcionados por el Ministerio de Sanidad. Tampoco se puede combatir la pobreza estando por debajo de la media española en inversión en políticas de infancia, ya que la consecuencia es que, por desgracia, también seamos campeones en pobreza infantil. En 2018 el 28 por ciento de los menores de dieciséis años estaba en riesgo de pobreza. Igual es que esto, pues, les parecía poco, porque en 2019 pasamos al 31,1 por ciento. Y, ojo, estoy dando los últimos datos que ofrece el Idescat, que son del ejercicio del año 2019, antes de la llegada de la Covid-19; así que no quiero ni imaginarme cómo debemos estar ahora. Si hablamos de pobreza en general, la tasa de pobreza en Cataluña, al año de estar usted en el cargo, batió el récord de los últimos quince años. En 2018, por primera vez en democracia, más de la mitad de catalanes manifestaron tener mucha dificultad para llegar a final de mes, un 52,7 por ciento según el Idescat. En cuanto a la ocupación, que se supone que era su fuerte, conseller, usted no ha hecho nada por mejorar el Servei d'Ocupació de Catalunya. El SOC sigue sin servir como herramienta de inserción laboral. Fíjese, en Cataluña no se llega ni al 1 por ciento de personas que encuentran trabajo gracias al SOC; las ofertas de trabajo del SOC se han reducido un 72 por ciento en una década. Y mejor que no hablemos de los autónomos, otros de los grandes damnificados por su gestión. El problema es que usted ha seguido la estela de su predecesora. Su Gobierno ha estado más preocupado en seguir generando la fractura social y en proteger a unos delincuentes en vez de dar protección a la población más vulnerable de Cataluña. Cuando salió la sentencia del 1 de octubre de 2017, ustedes solo se preocuparon de delincuentes condenados no solo por sedición, sino también por malversación de fondos públicos, y entre esos fondos también estaban los fondos de las políticas sociales. Y recordará que desde Ciudadanos le instamos a personarse en la causa que se derivase de esa malversación, reclamando el dinero que determinase el Tribunal de Cuentas, y usted no lo ha hecho. Usted no solo no ha movido un dedo para recuperar los fondos sociales sustraídos por su predecesora, sino que ahora los grupos parlamentarios que dan apoyo a su Gobierno traen a este Pleno una propuesta en la que piden literalmente amnistiar los delitos de prevaricación, falsedad y malversación de caudales públicos vinculados al 1 de octubre de 2017. Y, fíjese, que en vez de preocuparse por recuperar el dinero malversado de asuntos sociales lo que hacen es pedir impunidad para los condenados por malversación de fondos públicos, fondos que deberían haberse destinado, pues, a paliar la pobreza, por ejemplo, o a mejorar las residencias. Y, es más, ayer conocimos que la Oficina Antifraude de Cataluña, durante este año, ha investigado a su departament por uso irregular de fondos públicos y por trato de favor para algún chanchullete del SOC, y que ha terminado, pues, comunicado a la fiscalía las conclusiones de esta investigación. Y es que, sinceramente, conseller, ante la inexistente autocrítica del Govern es muy difícil ponerse en su lugar y empatizar con su gestión. Si siguen por esa senda, Cataluña no solo no se va a recuperar nunca de esta década de abandono de las políticas sociales y de declive económico, sino que se va a hundir aún más. Y ustedes no se han caracterizado ni por ser un gobierno realista ni por ser un gobierno dialogante, ni por ser un gobierno autocrítico, y no será porque no lo hayamos intentado desde Ciudadanos, con la celebración de varios plenos específicos en materia social, como por ejemplo el Pleno de infancia, el Pleno de la priorización de la agenda social o el Pleno sobre la Cataluña real, o con las incontables mociones y propuestas de resolución y hasta ocho leyes que hemos presentado que afectan a su conselleria, a las que ustedes han hecho caso omiso. Y así nos va. Y eso es lo que ha ocurrido, señor El Homrani, que su dejadez y mala gestión ha hecho que la crisis de la Covid-19 llegase en el peor momento para los catalanes; ha llegado en un momento en el que Cataluña ya estaba…, se estaba ahogando en la desprotección social, con un sistema social prácticamente desmantelado durante años por ustedes. Puede poner la excusa que la primera ola de la Covid-19 les pilló desprevenidos, pero lo que ha pasado en esta segunda ola en las residencias no tiene nombre. Para prevenir lo que está volviendo a pasar en las residencias, usted solo tenía que hacer una cosa, solo una, que es pagar a tiempo lo correspondiente al plan de contingencia que aprobó el Govern en julio, antes del verano, para que las residencias abordaran la segunda ola preparadas, con EPIs, con test, haciendo sectorizaciones y con capacidad, pues, para hacer aislamientos, y no lo hicieron. En pleno mes de noviembre las residencias aún estaban esperando el pago. Llegó la segunda ola antes que el dinero que debía servir para que se preparan. Dejaron a las residencias abandonadas en la primera ola y las han dejado desprotegidas en la segunda. Y lo peor de todo es que de ustedes ya nada nos sorprende, conseller. A raíz de las informaciones publicadas sobre la investigación por presunta corrupción que salpica a personas vinculadas a Convergencia y a Esquerra, parece que para ustedes evitar fallecimientos era secundario, porque estarían más pendientes de que una serie de amiguetes se lucrasen e hicieran caja, con todo el drama que se vivía en las residencias. Y quiero decirle algo, conseller, desde Ciudadanos no vamos a parar hasta saber si, detrás de esa insistencia en denegar la ayuda de la UME en la desinfección de residencias para sustituirla por empresas privadas, se esconde algún tipo de ánimo de lucro o de interés económico a costa de la pérdida de vida de las personas mayores. Y, señor El Homrani, yo he perdido la cuenta de las veces que desde la oposición le hemos pedido que se vaya, que dimita y deje paso a alguien que sí que esté preparado y tenga ganas de salvar vidas, de salvar a las familias y de salvar empleos. Y, de hecho, hasta su propio partido llegó a admitir que si no le cesaba era porque no podía. Y le quedan unos meses en funciones. Y miedo me da, porque cada vez que usted toma una decisión, algún colectivo sufre las consecuencias. Y le pedimos, señor El Homrani, que en estos meses que le quedan haga algo que no ha hecho hasta ahora: haga caso de los expertos –y con «expertos no me refiero al señor Vendrell, me refiero a los verdaderos profesionales. Y queremos que deje de improvisar, que deje la propaganda y atienda de forma rigurosa y responsable a esos ciudadanos que lo que necesitan es que, por una vez –por una vez–, el Govern de la Generalitat deje de pensar en los suyos y empiece a pensar por todos. Y si no sabe gestionar, si le viene grande, al menos haga caso a los expertos, haga caso a la oposición, que ha trabajado lo que no han trabajado ustedes en diez años para suplir su inacción en políticas sociales. Y no podrá decir que no lo hemos intentado, desde todos los grupos parlamentarios de la oposición, y por supuesto desde Ciudadanos, el principal grupo de la oposición, que es el que más propuestas y leyes sociales ha presentado en este Parlament, y la lástima es que ustedes hayan hecho caso omiso de todo lo que le proponíamos. Y por eso Cataluña va como va, sumida en una decadencia económica y social de la que no saldrá nunca mientras el nacionalismo siga gobernando en la Generalitat. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el conseller El Homrani. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputades, diputats..., diputada De la Calle, jo ja tenia clar que aquesta interpel·lació seria un altre exemple de les interpel·lacions fetes durant tota aquesta legislatura, de les interpel·lacions que feien abans. Vostè ha dit que va tancar mentre es feia el cop a la democràcia, amb una interpel·lació sobre desprotecció social; posteriorment, la primera interpel·lació que em va fer a mi tenia el mateix títol; han fet també la de la inacció social, i havien de tancar amb la de l'abandonament social, amb un poti-poti, eh?, un poti-poti on lliga el seu nacionalisme més clar... –vull dir, quan parlen de nacionalisme crec que s'haurien de ficar davant del mirall; crec que no hi ha un exercici més clar de nacionalisme que el que vostès exerceixen–, amb un poti-poti de tot, fins i tot allò..., sense el mínim exercici de rigor que se li hauria de demanar a un diputat d'aquest Ple, perquè fins i tot ha parlat de: «Y ayer usted fue señalado por la Oficina Antifraude. Senyora De la Calle, s'ha molestat en llegir alguna cosa? I l'hi pregunto així. Ahir l'Oficina Antifrau va treure un informe dels casos que ha estat treballant: en el primer semestre del 2015, va situar que un està vinculat al SOC –per cert, un del 2015–, que el SOC ha respost –perquè jo no faré aquest exercici que fan vostès que és, si em permeten: «Tirin tota ombra de dubte, que, vinga, “liem-la”–, i ho dic perquè és del 2015 però el SOC ha respost, i, per la informació que tenim, amb la resposta del SOC han tancat la investigació. Però bé. Perquè expliquen les investigacions que han obert. Però bé, eh? I no hi tinc cap interès, perquè és del 2015. És del 2015. Però, bé, «"liem-la"; vinga, vinga. Bé, i ja no explico tot el tema Volhov; diu: «Vinga, "liem-la", "liem-la". Fem aquell exercici que crec que menys es mereixen els ciutadans i les ciutadanes d'aquest país, que és vincular les necessitats socials, tots els reptes que es tenen en aquest àmbit, pel broc gros i ja està. Perquè, al final, vostè ve aquí no a fer-me una interpel·lació, vostè no ve a fer la interpel·lació, siguem honestos: ve a gravar-se un vídeo per al Twitter, i en aquest cas molt pensat de que s'inicien... Ja està, no passa res; si ho trobo lícit, legítim. Bé, lícit, legítim... Ho pot fer, només faltaria –només faltaria. Hi té tot el dret. A partir d'aquí, jo crec que el que em pertoca, si vostè parla de polítiques socials, és explicar què hem fet, és explicar els reptes que tenim, que som molts, és explicar cap a on anem, és explicar el treball que es fa des del sistema català de serveis socials, que, per cert, ahir no hi va poder estar, però, vull dir, ahir vam tenir un exemple de com un company seu de grup parlamentari no entenia el sistema català de serveis socials, no entenia els tres pilars sobre els quals es basa, que és l'Administració de la Generalitat, són les administracions locals, que és normal que no les entenguin, perquè no hi tenen cap tipus de responsabilitat, i és el tercer sector, com es treballa conjuntament. No, no fa falta. A partir d'aquí, situar-l'hi. En aquests dos anys, 60 milions d'increment de tarifes. I pensats per als professionals. A partir d'aquí, vostè sap les regles del joc. Hi ha una cosa que es diu «negociació col·lectiva. I «apretarem al màxim. Però 60 milions amb tarifes, ordinàries, sense parlar de les extraordinàries, perquè vostè...: «El pla de contingència... El pla de contingència, els pagaments a les residències estan, en el 95 per cent, fets, no és... Però és que, a part, em fa molta gràcia; em fa molta gràcia perquè vostès, que tenen responsabilitats en més d'un altre territori, que no han aprovat cap pla de contingència, no hi han destinat res, de la mateixa manera que nosaltres vam garantir el 100 per cent del pagament en el moment de pandèmia. En els altres territoris, un 80 per cent. No hi ha hagut ni pla de contingència ni res. Però, bé, fem-la –fem-la, fem-la. Vinga... Per què? Perquè el que li importa és el seu tall d'un minut que penjaran al Twitter i que... I ho dic, i crec que aquí hem de fer autocrítica tothom en aquest Ple, que al final ens els miren els seguidors convençuts. Però, bé, no passa res. I dic que fem autocrítica tots i totes, eh? Ja està, no passa res. L'altre element, el món municipal, com treballem amb el món municipal. Mirin, jo vaig arribar i el contracte programa tenia 217 milions i finalitzo i el contracte programa té 253 milions anuals, sense comptar uns 70 milions específics d'addendes Covid per a aquest any. Doncs és això. Que en volem més? Està claríssim. Que en necessitem més? Està claríssim. Els dos anys que he estat responsable no hi havia hagut mai una inversió tan elevada en dependència. Hem superat els dos anys els 1.500 milions. Que en necessitem més? Està claríssim. Si el mateix Govern de l'Estat situa que la seva mitjana de finançament és un 17 per cent; a Catalunya són 12 –a Catalunya és un 12. Però, tant li fa, si és que ni m'està escoltant, perquè és que vostè ja té clara la resposta. I no passa res, forma part del joc polític. Però crec que també de tant en tant està bé que ens ho diguem –està bé que ens ho diguem. Vostè també situa l'altre pilar del sistema català de serveis socials al teixit del tercer sector: més de 400 milions d'euros en suport en aquests dos anys. Ja està –ja està. Que en necessitem més? Sí, perquè forma part del sistema, perquè tenen places concertades, perquè tenen places subvencionades. Ahir van completar la part que ens faltava en el suport a la Covid, que és aquelles entitats que no tenen places concertades, que no tenen places dintre la cartera i que s'han necessitat. En aquest Ple, just aquesta setmana, s'ha aprovat el Pla estratègic de serveis socials per unanimitat, no de vostès –que també– sinó de tot el teixit: món local, tercer sector, sindicats i patronals: tothom, col·legis professionals. Vostè pot ser conscient del que significa la feina de trobar aquest nivell de consens, del que significa de feina de trobar els elements, de situar els aspectes? I s'ha fet. I que tenim reptes, està claríssim. Que la situació és complexa, està claríssim. Però com que vostè no ve aquí a parlar dels reptes, no ve aquí a parlar de la situació complexa; ve aquí a fer un vídeo per a un tuit... No passa res –no passa res. Però jo vull parlar d'això –vull parlar d'això. Vull parlar de l'increment de 3.500 places que hem fet. I, sí, nosaltres no fem certes coses, nosaltres no fem com Castella i Lleó, que per treure persones de la llista d'espera de la dependència els donen una prestació de cinquanta euros. Perquè, sí, les trauríem. Però això no és donar resposta a les situacions de dependència de les persones. I això no ho fem –i això no ho fem. I en aquest Ple, jo personalment he dit: «I aquest any creixeran les llistes. Perquè hem decidit bloquejar places, que paguem –bloquejar places, que paguem– davant de la situació de Covid. I ho hem fet –i ho hem fet–, i ho he dit públicament. I s'assumeixen..., perquè decisions que són necessàries en un àmbit tenen repercussions en un altre –tenen repercussions en un altre. I vostè em deia: «El SOC, que no funciona... S'ha fet un treball des del SOC que pregunti-ho als ens municipals. No els ho pot preguntar perquè no tenen element de govern. Però pregunti-ho. Tot el canvi de paradigma que representa el decret d'estratègies, tot el treball que s'està fent de polítiques bottom up, tot el treball de confiança directa en el territori, amb els agents del territori, que són..., cada territori és diferent, que han de poder desenvolupar. I això ho hem fet i ho seguirem fent, perquè és la línia en la que es fa i és la manera de treballar. Vostè em situa: «Ja no parlem dels autònoms. Miri, hem destinat més de 260 milions de suport als autònoms –més de 260 milions de suport als autònoms–, mentre que el que els cobra les cotitzacions els hi ha pujat les cotitzacions. I és així. Perquè vostès són el perro del hortelano, que ni come ni deja comer. Perquè em situa en totes les responsabilitats, però no ens volen donar cap eina. I això, no passa res, és el seu projecte polític, no passa res. Ara, mentre en aquest país es distribuïen més de 180.000 targetes moneders per garantir les beques menjadors de tots els infants a l'escola, als centres oberts, als serveis d'intervenció socioeducativa, en altres territoris on vostès governen el que es feia era donar-los Telepizza. I és així. I és una manera absolutament diferent de mirar la realitat. I és així. I en aquest sentit, no compartim la mirada. I ho trobo normal, perquè una persona, un grup polític...
Conseller...
...que governa amb Vox és impossible que nosaltres compartim la seva mirada social.
Gràcies. Per fer la rèplica, té un torn de nou la diputada. Endavant.
Conseller, dice que esta interpelación es un ejemplo de las interpelaciones que llevamos haciendo desde la pasada legislatura, que siempre son las mismas… Pues, claro, porque si ustedes no hacen nada, pues nosotros seguiremos pidiendo lo mismo. ¿Por qué sino durante su gestión los indicadores sociales han empeorado en todos los ámbitos? ¿Porque le tienen manía a usted? Pues no. Pues porque su gestión ha sido pésima. Claro, me decía: «Es que ustedes no tienen rigor los datos que dan. Los datos que hemos dado son del Idescat, son del Instituto de Estadística de Cataluña. Cuando el Instituto de Estadística de Cataluña dice que empeora la pobreza infantil…, no sé, son sus datos. Entonces quizás, pues, si usted cree que el Idescat no tiene rigor deberían hablar con ellos. Y es curioso, ¿no?, porque a usted una cosa que le ha caracterizado a lo largo de la legislatura es el menosprecio con el que nos trata, que ha tratado a mi grupo parlamentario. Y ese menosprecio, yo creo que le hace más daño a usted que a nosotros. A mí, sinceramente, no me afecta y yo, realmente, lo que creo... –¿no?, porque dice «es que vienen ustedes aquí a hacer vídeos, ¿no?, menospreciando el trabajo parlamentario de Ciudadanos–, yo creo que como su gestión no tiene defensa su único recurso es atacarnos, ¿no? Yo creo que..., yo entiendo que a ustedes les molestemos, que nos desprecien, porque no debe de ser fácil tener a un grupo en la oposición que les recuerde constantemente lo que ustedes como Govern no hacen; entiendo que no debe de ser fácil tragarse la aprobación de una ley que registró Ciudadanos para que la Generalitat, su departament, dejase de meter la mano en las pensiones de los huérfanos, niños y niñas que habían perdido a sus padres, que no solo habían tenido la desgracia de caer bajo su tutela, sino que encima tenían que ver cómo ustedes se quedaban con sus pensiones de orfandad y les hacían pagar por la comida y por techo. [[Aplaudiments.]] Y soy consciente de la rabia que debió de sentir cuando no solo lo destapamos sino que les obligamos por ley –por ley– a dejar de meter la mano en las pensiones de orfandad. Soy consciente de la rabia que debe sentir cada vez que entra por Registro una ley de Ciudadanos, porque le recuerdo que, con los recursos limitados que tiene un grupo parlamentario en comparación con los que tiene su conselleria, Ciudadanos ha presentado más leyes sociales que las que ha presentado su Govern o su departament. Una ley de accesibilidad y seguridad de parques y áreas infantiles, una ley para la gratuidad de los libros de texto, una ley para mejorar la calidad de la prestación de los servicios sociosanitarios, dos leyes para mejorar la protección de las víctimas de violencia de género, una ley para la prevención y tratamiento del abuso y el maltrato infantil, una ley para garantizar los suministros básicos en el hogar, una ley para reducir la presión fiscal en el IRPF de las rentas bajas, una ley para que dejasen, como he dicho, de hurtarles el dinero a los huérfanos y, bueno, reconozco que en esta legislatura no hemos presentado una ley para restablecer la prestación económica por hijo menor a cargo porque ya lo acabamos de hacer en el Congreso de los Diputados para que todas las familias españolas se puedan beneficiar de ella. Y entiendo que debe de ser muy frustrante que sea Ciudadanos quien haya conseguido que, en España, y especialmente en Cataluña, dejen de hacerse esterilizaciones forzosas, no consentidas, a mujeres, porque le recuerdo que durante el periodo de 2006 a 2016, el último del que se tienen datos, en Cataluña hubo 167 procedimientos de esterilización de personas con capacidad de obrar modificada, y eso dejará de hacerse gracias a la lucha del Cermi y a Ciudadanos, que llevó esa ley al Congreso. Y entiendo que no le debió de hacer gracia que Ciudadanos impulsara y aprobase que se abriese en este Parlament una comisión de estudio sobre políticas de gent gran para que entidades, usuarios, empresas del sector y los grupos parlamentarios tuviesen un foro donde se pudieran abordar los problemas del colectivo de las personas mayores, ya que la interlocución con el Govern pues no funcionaba, como se ha visto en la crisis de la Covid. Y entiendo que vea usted un agravio cuando presentamos todas estas propuestas sociales porque las comparaciones son odiosas y les dejan a ustedes en muy mal lugar como govern. Y, mire, ha intentado sacar pecho con el Plan estratégico de servicios sociales, un plan estratégico que llega siete años tarde. Y le pregunto, conseller, ¿de qué sirve un nuevo plan estratégico de servicios sociales si le falta el acompañamiento de recursos económicos suficientes? Y sea sincero con la ciudadanía por una vez y explique que no se prevén mejoras en los incrementos de cobertura de los servicios ni del número de personal de los servicios hasta la implementación de la segunda fase del plan, o sea, hasta dentro de dos o tres años –sea sincero, conseller. Su obligación era actualizar la cartera de servicios sociales ampliándola, y no lo ha hecho. Y miren, para terminar, los catalanes no pueden esperar más a que ustedes dejen a un lado el procés y se deje de reforzar el estado de bienestar, esos derechos sociales que tanto costó conseguir y que ustedes se han cargado en pocos años. Y si hay algo que nos puede unir a todos los catalanes es la recuperación de la convivencia y de las [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] políticas sociales. Y es mucho el bienestar que se puede conseguir desde la Generalitat si cambian las prioridades políticas, y si en vez de invertir en construcción nacional y en chiringuitos se invierte políticas públicas orientadas al bienestar del ciudadano...
Diputada...
...políticas reales y para todos. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Diputada, què vol que li digui –què vol que li digui? Vostè parla de «menyspreu, «d'atac constant. Jo crec que..., si us plau, fiqui's en un mirall, ho mira, i llavors veiem quin és el to de menyspreu, quin és el to d'atac constant, quin és el to de ràbia, que també ha situat aquesta paraula. És que, què vol que li digui? Per cert, no està d'acord amb el Pla estratègic de serveis socials? Hi hagués votat en contra. Ara, no s'atreveixen. Per què? Perquè van tenir una carta de cent quatre àrees bàsiques –cent quatre àrees bàsiques. Lògic i normal, eh?, perquè vostès no tenen representació en el món local. Van tenir una carta del teixit de les entitats socials. També és normal, perquè tampoc en tenen, perquè l'utilitzen quan volen, perquè tenen una utilització partidària d'aquestes, perquè... I és així. Vostè diu... L'altra qüestió: siguem rigorosos. Jo no he dit en cap moment que les dades que vostè ha dit no eren rigoroses. Es torna a revisar el vídeo i crec que vostè haurà d'acceptar que jo no he dit això. Jo el que dic és que no tenia cap tipus de rigor, i no m'ha contestat. És quan vostè ha volgut tirar l'ombra de la sospita parlant d'antifrau i parlant de la meva gestió. I no m'ha contestat, perquè no s'hi ha atrevit. Perquè ha fet el que saben fer –el que saben fer i I ja està. I després, igualment sortirà, i sortirà en el vídeo. I tant se me'n dona. I això és el contrari –això és el contrari–, és el contrari de la lluita contra la corrupció i per la transparència, és el contrari, és el contrari del que vostès fan, és el contrari, i es demostra, i es demostra dia a dia –dia a dia. M'ha fet una espècie de llistat de lleis a pes, de proposicions de llei a pes. Les lleis no van a pes –les lleis no van a pes. I això..., acaba passant que presenten moltes lleis... Però ja no són les forces de govern, és que en general els costa molt. Perquè no van a pes. No van..., no es presenten proposicions de llei per tenir un titular el dia que la presentes que és el títol de la llei. És que no es funciona, així. I això, si vol que l'hi digui, és debat parlamentari. No és ni prepotència, ni menyspreu, ni atac, ni és ràbia. I ja està. I era únicament escoltar-la a vostè, amb el to, amb les maneres. No passa res. Dius, vostè ho planteja així. Jo li he anat explicant, món local, li he anat explicant; inversió de la Generalitat, li he anat explicant; suport al tercer sector, li he anat explicant les línies en les que treballem. I les poden compartir o no les poden compartir. Però és que tant els és si les comparteixen o no, perquè no fan aquesta anàlisis. Perquè vostès –i al final en totes les seves interpel·lacions acaba sortint– estan aquí bàsicament per una qüestió: perquè no comparteixen un objectiu de molts ciutadans i ciutadanes d'aquest país. I hi ha altres forces que no comparteixen aquest objectiu. Faltaria més. Però no estan aquí únicament per això. A partir d'aquí, miri, jo no hi entraré. Jo podria haver agafat tots els governs territorials on participen, haver situat... Ja els he dit que no entraré en aquest sentit. Igual que no entraré en la lògica de Castella i Lleó i d'una prestació de cinquanta euros per creure en una persona de la llista de dependència. [[Veus de fons.]] No ho faré. No, però vostè em compara amb l'Estat, vostè em situa en un rànquing. Jo li explico: això es fa... [[Remor de veus.]] Senyora diputada, quan vostè ha parlat jo he estat calladet. Crec que aquest exercici està molt bé fer-lo. Vostè em situa en un rànquing. Jo li explico per a què són els rànquings. És que li explico que a l'àmbit sociosanitari, per exemple, que dona resposta a moltes persones a cap altre lloc existeix a l'àmbit intermedi. I ja està, i no passa res. I li ho explico i el meu objectiu és continuar treballant per la millora. I és aquest. I estic segur que és l'objectiu de tothom que té responsabilitats polítiques. I crec que al final els tons, la ràbia, els atacs i els menyspreus, que cadascú se'ls busca a casa seva. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Acabada aquesta interpel·lació i els punts a debatre aquesta tarda, passem a les votacions. Hem cridat a votació. Els demano, en tot cas, que comprovin. Sí, senyora Roldán? [[Pausa.]] Això anava a dir, que els demano que comprovin si estan asseguts en l'escó que pertoca per poder votar. [[Pausa llarga.]] Ara ho comproven, mirem de no desconcentrar-los. [[Pausa.]] Molt bé. Gràcies als serveis de la cambra, com sempre. [[Aplaudiments.]] Passem a votar els punts que s'han tractat durant el dia d'avui. Abans de fer-ho, però, els recordo que noranta diputats i diputades han delegat el seu vot, vint-i-tres s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-dos –que són vostès– votaran de manera presencial. Passem a votar, doncs, els punts que corresponen a la sessió d'avui. [[Decret llei 46/2020, del 24 de novembre, de mesures urgents de caràcter administratiu, tributari i de control financer (continuació)]] [[203-00072/12]] I, en primer lloc, ho fem amb el punt en el punt dotzè, que és la votació sobre la validació del Decret llei 46/2020, de 24 de novembre, de mesures urgents de caràcter administratiu, tributari i de control financer. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 65 vots a favor –que corresponen a 43 de delegats i presencials i 22 de telemàtics–, 4 en contra i 65 abstencions. Em correspon ara preguntar a la cambra si algun grup parlamentari –sí?– vol tramitar aquest decret llei com a projecte de llei. [[Pausa.]] Per tant, votem. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 61 vots favorables, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, 8 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de l'acció de govern (continuació)]] [[302-00272/12]] Passem ara a votar el següent punt, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de l'acció de govern. Atenent a les peticions de votació separada, votarem en primer lloc el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, 22 de telemàtics–, 40 abstencions. Passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 69 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de dos anys i mig d'inacció del Govern (continuació)]] [[302-00276/12]] I votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de dos anys i mig d'inacció del Govern. Atenent a les peticions que han fet els grups parlamentaris, votarem en primer lloc el punt zero de la moció. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 69 en contra –corresponents a 47 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, 8 abstencions. Votem ara els punts i.1, i.5 i i.13. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara els punts i.2 i i.3. Comença la votació. En aquest punt s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Votem, doncs, de nou aquests punts: i.2 i i.3. Comença la votació. S'ha produït de nou el mateix empat: 65 vots a favor, 65 en contra, 4 abstencions. Per tant, votarem de nou una tercera vegada al final. Votarem ara el punt i.4. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 94 en contra –que corresponen a 72 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, cap abstenció. I votem ara els punts i.6, i.7, i.15 i i.19. Comença la votació. Han estat rebutjats per 40 vots a favor, 77 en contra –que corresponen a 55 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, 17 abstencions. Votem ara els punts i.8 i i.9. Comença la votació. Han estat rebutjats per 57 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, 12 abstencions. Votem ara els punts i.10, i.11 i i.12. Comença la votació. Aquests punts han estat rebutjats per 40 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. I votem ara el punt i.17. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 77 en contra, 17 abstencions. Votem ara el punt i.18. Comença la votació. S'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, 4 abstencions. Tornem a votar aquest punt. Comença la votació. S'ha produït de nou el mateix empat: 65 vots a favor, 65 en contra, 4 abstencions. I votem ara el punt ii.1. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 52 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, 22 de telemàtics–, 17 abstencions. Votem ara el punt ii.2, lletra c. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. Votem ara el punt 2.3. Comença la votació. En aquest punt s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra, 4 abstencions. Votem de nou, per tant, aquest punt. Comença la votació. S'ha produït el mateix empat: 65 vots a favor, 65 en contra, 4 abstencions. Per tant, aquest punt també el votarem de nou i per tercera vegada al final. Votem ara els punts 2.4 i 2.15. Comença la votació. Aquests punts han estat rebutjats per 40 vots a favor, 77 en contra i 17 abstencions. Votem ara els punts 2.5, 2.7 i 2.8. Comença la votació. Han estat rebutjats per 57 vots a favor, 69 en contra, 8 abstencions. I votem ara el punt 2.6. Comença la votació. Han estat rebutjats per 40 vots a favor, 69 en contra, 25 abstencions. I votem ara els punts 2.11, 2.12 i 2.13. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, i 22 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara el punt 2.14. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 48 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, 22 de telemàtics–, 21 abstencions. Votem ara la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció han estat rebutjats per 65 vots a favor, 69 en contra, cap abstenció. Deixem ara un marge de deu minuts, com saben, perquè es pugui fer el vot telemàtic, i repetirem de nou les votacions dels tres punts en els quals s'ha produït un empat.
Estem cridant a votació; estem esperant que portin els resultats telemàtics, eh? [[Pausa llarga.]] Bé, passem a votar els tres punts en els quals s'havia produït un doble empat. I són respecte a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç de dos anys i mig d'inacció del Govern, els punts 1.2 i 1.3, per una banda, 1.18 de l'altra, i 2.3. Comencem pels punts 1.2 i 1.3. Comença la votació. Aquests punts s'han aprovat per 65 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 43 de delegats i presencials, 21 de telemàtics–, 4 abstencions. Votem ara el punt 1.18. Comença la votació. Aquest punt també s'ha aprovat per 65 vots a favor, 64 en contra, 4 abstencions. I finalment votem el punt 2.3. Comença la votació. S'ha aprovat, aquest punt, per 65 vots a favor, 64 en contra, 4 abstencions. No hi ha més punts a votar. Per tant, suspenem la sessió fins demà a les nou del matí. Gràcies.