Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pričenjamo z nadaljevanjem 16. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Zmago Jelinčič Plemeniti, Aurelio Juri, Dušan Kumer in Breda Pečan. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU PRAVIC DO SOJENJA BREZ NEPOTREBNEGA ODLAŠANJA, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Gospod minister doktor Lovro Šturm, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci državnega zbora! Danes obravnavate predlog zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Ta zakon je zelo pomemben za vse stranke v sodnih postopkih v Republiki Sloveniji, saj vsem njim pripada ustavna pravica iz prvega odstavka 23. člena ustave do sojenja brez nepotrebnega odlašanja in pravica iz prvega odstavka 6. člena evropske konvencije o človekovih pravicah do sojenja v razumnem roku. Vlada Republike Slovenije meni, da gre pri navedenih pravicah za še posebej bistvene pravice, saj če se o sporni zadevi na sodišču predolgo odloča, je ogroženo tudi izvrševanje drugih človekovih pravic, za katere gre v sodnem sporu, na primer osebne svobode, lastnine, osebnostnih pravic, delovnega razmerja, socialne varnosti in podobno. Zavedamo se, da navedeni zakon ne predstavlja rešitve problema sodnih zaostankov v Sloveniji. To tudi ni njegov namen. S problemom odprave sodnih zaostankov se ukvarja program za njihovo odpravo - program Lukenda, ki se medtem že izvaja, je pa ta zakon tudi del tega programa, kajti bistveni namen zakona je zagotoviti učinkovito varstvo pravic strank v konkretnih sodnih postopkih, kjer sodišča brez utemeljenega razloga predolgo odločajo, tako da se s tem strankam zagotovi sredstva za pospešitev sodnega odločanja v njihovi konkretni sodni zadevi ali druga sredstva, stranke pa se same odločajo, ali bodo ta sredstva uporabile. Ocenjujem tudi, da so bili amandmaji, ki jih je pred dvema dnevoma sprejel odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje vašega cenjenega zbora, koristi, saj so koristno popravili določene določbe predloga zakona, da bo strankam sodnih postopkov jasneje, kako naj uveljavljajo svoje pravice. Sam koncept zakona pa ni bil spremenjen. Vlada Republike Slovenije si bo prizadevala, da se bo zakon v praksi dejansko in učinkovito izvrševal in bo glede tega poskrbela tudi za potrebne finančne in kadrovske okrepitve sodstva in državnega pravobranilstva tako, da bodo stranke v sodnih postopkih dobile varstvo pred kršitvijo pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v tistih konkretnih zadevah. Katere so glavne rešitve, ki jih zakon prinaša? Zakon smo morali sprejeti glede na sodbo evropskega sodišča v zadevi Lukenda iz oktobra leta 2005. In kot vidimo, se na to sodbo odzivamo v sorazmerno kratkem času šestih mesecev. V tej sodbi je Evropsko sodišče ugotovilo, da v Sloveniji ni podanih sistemskih osnov za zagotovitev pravice do varstva pred predolgim sojenjem oziroma pravice do razumnega roka pred sodišči, in je naložilo državi, da navedene pomanjkljivosti odpravi. Vlada se je najprej odzvala na sodbo evropskega sodišča tako, da je že v lanskem letu bistvene elemente programa za odpravo sodnih zaostankov uvrstila v svoje temeljne razvojne dokumente iz lanskega leta v lizbonsko strategijo in v program reformnih ukrepov, ki jih vlada medtem že izvaja. S tem zakonom pa odpiramo možnost, da evropsko sodišče potem, ko ugotovi, da bo zakon dejansko učinkovito zaživel pri nas, jurisdikcijo s področja sojenja brez nepotrebnega odlašanja prvenstveno prenaša sledeč načelU subsidiarnosti, ki je tudi bistveno načelo evropskega prava, na našo državo. V tem pogledu zakon ponuja naslednje rešitve. Vsakdo, ki je prizadet zaradi predolgega sojenja in neUpravičenega zavlačevanja, lahko z nadzorstveno pritožbo pri predsedniku sodišča, pred katerim poteka sojenje, zahteva, naj predsednik sodišča zahteva poročilo od sodnika, ki zadevo rešuje, naj mu tudi določi rok, v katerem naj zadevo pospešeno rešuje oziroma ji določi celo prioriteto. V kolikOr ne pride v zakonsko predvidenih rokih največ štiri mesece do realizacije odločitve predsednika sodišča oziroma, če se predsednik nanj ne odzove, potem ima stranka možnost vložiti pritožbo, tej pritožbi zakona da ime rokovni predlog. Obrne se neposredno na višje sodišče in zahteva, da isto stori sedaj predsednik oziroma pooblaščeni sodnik neposredno višjega sodišča. V tem primeru je rok za to šest mesecev. ko je bila zadeva rešena, ima stranka najkasneje v roku osemnajstih mesecev pravico, da zahteva tudi pravično zadoščenje, neke vrste odškodnino za nepremoženjsko škodo zaradi predolgega sojenja. O tej zadevi obvezno najprej kot obvezna procesna predpostavka odloča državno pravobranilstvo. Državno pravobranilstvo mora o zadevi odločiti najkasneje v roku treh mesecev, če doseže prijateljsko obravnavo s stranko, je s tem zadeva zaključena, v primeru, da se to ne zgodi, potem zadeva pride na sodišče. Dovolite mi, spoštovane poslanke in poslanci, da naj ob tem nanizam tudi nekaj stvarnih podatkov. Mi vemo, da smo v zadnjem mesecu dni in tudi še v tem mesecu sprejeli kar vrsto sodb evropskega sodišča za človekove pravice. Po dosedanjih ocenah lahko pričakujemo še nekaj 100 takih sodb samo v letošnjem letu in nepredvidljivo številko takšnih sodb, če zadeve ne rešimo sami. Druga značilnost sodb evropskega sodišča je tudi ta, da se je odmerjena odškodnina v sodbah nenehno večala. Iz meseca v mesec smo bili priča višjih številkam, ki jih je dosojalo evropsko sodišče tudi z namenom, da državo na nek način prisili, da uredi uresničevanje subsidiarne pravice v Sloveniji z ustreznim zakonom in z ustrezno ureditvijo na domačih tleh. Seveda je velik problem nad vsemi nami, kot Damoklejev meč visi nad nami problem števila sodnih zaostankov, zato mi dovolite, spoštovane poslanke in poslanci, da na tem mestu ponovno opozorim na genezo sodnih zaostankov in tudi povem, da pavšalne trditve, da so za sodne zaostanke odgovorni predvsem ali zlasti sodniki ali tožilci ali drugi, ki delujejo v pravosodju, da takšne pavšalne trditve niso osnovane. Ne izključujem sicer možnosti, da se pri posameznem sodniku ali, kot smo tudi to videli, pri posameznem tožilstvu nabere večje število nerešenih zadev, s katerimi se pač tisti, ki bi o njih moral odločati, iz takih ali drugačnih razlogov ne ukvarja. Za takšne primere imamo v zakonu predvidene tudi zaostrene disciplinske ukrepe, vendar takšni primeri ne dajejo popolne slike, kajti sodni zaostanki so nastali v letih 1994, 1995 in 1996 zaradi slabo premišljene in zelo slabo izvedene reforme pravosodnega sistema in reorganizacije sodišč. Moram povedati, kajti pojavile so se tudi drugačne trditve v javnosti, da izključno odgovornost za to nosi tedanja vlada in tedanji minister in ministrica, vsi pa so bili iz Liberalne demokracije Slovenija. Naj to svojo trditev ponazorim tudi s konkretnimi številkami. V letu 1993 je bilo sodnih zaostankov ob koncu koledarskega leta samo 244.700 zadev. Praktično to pomeni, da so sodišča obvladala zadeve, kajti pripad je bil še enkrat večji. Prav to številko smo si mi zadali za cilj v programu Lukenda, da v roku 5-ih let pridemo do takšne številke - približno 240 tisoč nerešenih zadev na koncu koledarskega leta. V letu 1993 smo mi takšno stanje imeli. In kaj se je takrat zgodilo? Takrat je bil v pripravi zakon o reorganizaciji sodišč, ki je začel veljati marca leta 1994 in se je začel uporabljati 1. januarja leta 1995. Med sodniki in sodišči je zavladala silna fluktuacija; naj za ponazoritev povem, da je bilo največje sodišče v državi - ljubljansko okrajno sodišče zasedeno takrat samo 44%. Pri čemer v tem številu niso upoštevane odsotnosti zaradi bolniškega ali porodniških dopustov, kar pomeni, da je bila dejanska zasedba delovnih mest ena tretjina. Podobno stanje je bilo tudi v letih 1995 in 1996. Ljubljanska sodna palača je bila takrat hiša duhov, praktično ni bilo obravnav in hodniki so bili prazni. Zato se ne moremo čuditi, da je temu ustrezno potekalo tudi reševanje zadev. V letu 1994 je bilo rešenih 57.400 manj zadev kot leta 1993. V letu 1995 je bilo rešenih 100.500 manj zadev kot leta 1993. In v letu 1996 je bilo rešeno 96.000 manj zadev kot leta 1993. In temu ustrezno so seveda naraščali tudi sodni zaostanki. Poglejmo, kako so naraščali. Povedal sem, da je bilo njihovo število v letu 1993 244.700. Prihodnje leto, to je bilo leto 1994 se je ta številka povzpela na 318.000. Še eno leto kasneje, leta 1995 je bila številka 385.000, na kar se je v prihodnjem letu 1996 povzpela na 446.500 nerešenih zadev. In kulminirala leta 1997 v številko 520.000 nerešenih zadev. Torej, praktično več kot dvakrat toliko kot leta 1993. To so tista ključna odločujoča leta, ko je bilo slovensko sodstvo tako rekoč v razsulu. Da je to res, potrjuje tudi to, da je bilo vrhovno sodišče v teh odločujočih letih brez predsednika. Leta 1995, leta 1996 in leta 1997 je bilo vrhovno sodišče brez predsednika vrhovnega sodišča. Na mnogih sodiščih v letih 1994 in 1995 so bili namesto predsednikov uvedeni samo v.d. In kar je še najhuje v tej situaciji, ki kot vidimo je bila pravzaprav nepredstavljiva, zadeve, ki so bile na sodiščih, niso bile oziroma niso ostale dodeljene na konkretnega sodnika, ampak so enostavno ležale na sodiščih, sodniki so se takrat razporejali med novo ustanovljena okrožna in okrajna sodišča. Velika večina jih je pa sploh šla, fluktuacija je bila izjemno visoka. Velika večina je zapustila sodne vrste, spisi so pa ostali nesignirani. Tukaj so razlogi za nastanek sodnih zaostankov in s tem problemom se dandanes soočamo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala lepa, predsednik. Lep pozdrav ministru doktorju Šturmu, kolegom poslancem, kolegicam poslankam in tudi ostalim, ki nas spremljajo danes! Odbor državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 21. nujni seji obravnaval predlog zakona, ki ga je državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku vložila vlada. Kolegij predsednika državnega zbora je namreč na 59. redni seji sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja, minister za pravosodje doktor Lovro Šturm, je v okviru druge obravnave pojasnil dodatno obrazložitev k zakonu in razloge za pripravo in sprejem predloga zakona ter tudi njegove bistvene cilje in rešitve, v nadaljevanju pa tudi sodeloval v razpravi. Predstavnica zakonodajno-pravne službe je povedala, da je njihova služba proučila predlog z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnimi redom ter je podala z zakonodajno-tehničnega vidika pripombe k posameznim členom, in sicer k 1. členu, k 6. členu, k 19. členu in k 26. členu, pri čemer se je odbor s predlogom amandmajev odbora tudi odzval na te pomisleke in sprejel svoje amandmaje. Predstavnica sodnega sveta Republike Slovenije je pri predstavitvi pisnega mnenja tega organa povedala, da po njihovem mnenju predlagana ureditev prinaša sodiščem obsežne dodatne obremenitve, prav tako pa tudi obremenitve predsednikom sodišč. Izpostavila je, da zakonska ureditev, po kateri o začetku in vsebini spora odločata predsednik sodišča prve stopnje pa tudi prvostopenjski sodnik, po njihovem mnenju ni najbolj ustrezna. Poudarila je, da se sodni svet sicer zaveda, da se sodstvo trenutno nahaja v specifični situaciji, razmere po njihovem mnenju pa niso najbolj naklonjene za sprejemanje predlaganega zakona. Članice in člani odbora so v razpravi izpostavili naslednje; nekateri so menili, da ne gre hiteti s sprejemom zakona po nujnem postopku in da ga bi lahko sprejeli jeseni po rednem postopku, da bo zakon kot takšen pomenil večje breme za sodišče, da lahko evropsko sodišče tudi za ta zakon sklene, da ne prinaša učinkovitih pravnih sredstev za uveljavljanje pravice. Vendar je večina članov odbora menila, da je zakon potrebno sprejeti čim prej in da bo omilil določene posledice sodnih zaostankov in prenesel odločanje o pravici do nepotrebnega odlašanja na slovenska sodišča. Minister je v nadaljevanju tudi odgovarjal na vprašanja, izpostavljena v razpravi, in sicer povedal, da je predlagani zakon v luči stališča evropskega sodišča za človekove pravice nujnost in da bodo navedena pravna sredstva po predlogu zakona učinkovita le, če bosta imela sodna veja oblasti in državno pravobranilstvo dovolj časa za pripravo na njihovo izvajanje v praksi. Pri tem jima bo v pomoč tudi izobraževanje s sodelovanjem strokovnjakov z evropskega sodišča, ki ga bo potrebno organizirati v te namene in je že v pripravi. Vprašanje hkratnega sprožanja in teka dveh postopkov o isti zadevi pred domačim in tujim sodiščem je bilo izpostavljeno. Tukaj je bilo odgovorjeno, da tega ni mogoče rešiti v tem zakonu, ampak je to vprašanje odvisno od odziva evropskega sodišča. Predvsem pa je poudaril minister dr. Šturm, da je predvidena pristojnost za odločanje po tem zakonu primerno urejena, saj se je pred tem zgledovalo po dobrih tujih praksah. Ob koncu se je predstavnik predlagatelja tudi strinjal z nekaterimi pripombami zakonodajno-pravne službe glede potrebnih redakcijskih popravkov posameznih določb v smeri večje jasnosti zakonskega besedila. Odbor je sprejel svoje amandmaje, k predlogu pa so bili tudi vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin, ki so bili sprejeti, in z večino je bil tudi zakon ob koncu potrjen in sprejet.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališča poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa in dobro jutro želim! Jutro, ki ga kot preštevilni Slovenci in Slovenke začenjamo bodisi na sodišču bodisi z razmišljanjem o sodiščih. Govorimo namreč o predlogu zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja in to je tako rekoč naš vsak dan. Vsak dan se to dogaja, vsak dan kdo to občuti, vsak dan kdo ob tem doživlja tudi osebne stiske, zato je ta potreba po zaščiti ena izmed temeljnih pravic toliko bolj nujna. Ni nova, je pa verjetno bila dodatno spodbujena oziroma vladni ukrepi so bili dodatno spodbujani s tem, čemur lahko rečemo ukor evropskega sodišča za človekove pravice ali pa ukor, ki je v obliki odločbe prišel iz našega ustavnega sodišča; pa tudi drugi razlogi so verjetno za to, da se je vlada odločila kar po nujnem postopku predlagati sprejem tega zakona. Vzroki za te zaostanke in nespoštovanje ene izmed temeljnih pravic so verjetno mnogoplastni. Zagotovo niso kriva samo sodišča, njihova, kot bi nekateri radi pokazali, nedelavnost, nestrokovnost, nepripravljenost in ne vem, kaj vse bi lahko temu dodali. Zagotovo je prispevalo tudi kaj drugega, kar diha iz naše splošne kulture. Mislim, da nič ne grešimo preveč, če ocenimo, da smo postali nek pravdarski narod, ker zelo radi rešujemo probleme, ki so vsakodnevni na sodišču, ker ne znamo spoštovati pravnega reda, ker nismo vajeni spoštovati uzanc, norm, nečesa, čemur bi rekli, da je normalno. Verjetno je razlog tudi v tem, da smo slabo usposobljeni za sporazumevanje, za sklepanje kompromisov. Nekaj razlogov je zagotovo tudi v tem, da je pravosodni sistem bil takšen, kakršnega je opisal minister, in so posledice neizogibne. Ti vzroki, o katerih govorimo, so takšni, da so tudi naš vsakdanjik, in parlament ni najboljši zgled pri tem, kako bi naj razvijali splošno kulturo, ki bi naj preprečevala, da se bodo ti problemi, o katerih govorimo, nadaljevali tudi v bodočnosti. Na kratek rok, sodim, da ni mogoče vseh teh problemov rešiti; na dolgi, daljši rok je pa mogoče z nekim premišljenim ravnanjem in kultiviranjem našega življenja in na ta način izogibanja zelo pogosto nepotrebnim in nepopustljivim sporom v vsakdanjem življenju. Vemo, kje se to konča. Nezadovoljstvo ljudi, grozeče odškodnine, ukori, ki smo jih že omenjali, so bili tista dodatna spodbuda vladi, da se je odločila za takojšnje ukrepanje. Da se je odločila, da ukrepa tako na sistemski kot na specifični ravni, vendar je vprašanje, ali je vrstni red, ali so prioritete najbolj prave. Zdi se, kot da smo se tega lotili predvsem zavoljo tega, da ne bi država plačevala zelo visokih odškodnin. Če je to temelji razlog, potem smo zgrešili. Temeljni razlog bi moral biti kršenje osnovne pravice in iz tega bi moralo vse ostalo slediti. Kršenje pravice, ob kateri se ljudje počutijo nemočni, nimajo vzvodov oziroma so neučinkoviti ti vzvodi, ki so predvideni, in o tem nas je tudi Evropa poučevala. Ukrepi, ki jih predlagatelj predlaga, da bi se stvar le spremenila na bolje, so tako aktivizacija ljudi in organov, da bi torej ne čakali pasivno na to, kaj se bo zgodilo, kakor tisti ukrepi, ki jih je minister našteval od nadzorstvene pritožbe naprej. V poslanski skupini sicer sodimo, da bi bilo bolj prav, če bi predlagatelj upošteval vse predloge oziroma mnenja, pripombe zakonodajno-pravne službe, pa jih ni, in če bi upošteval tudi resna opozorila sodnega sveta, pa sodimo, da jih tudi ni. Zato se bojimo, da se utegne kaj od tega, kar je napovedoval sodni svet, tudi res zgoditi, zato bi bilo potrebno sproti izvajati nadzor in sproti tudi ukrepati, da ne bi bile posledice še slabše, kot pa je stanje sedaj. Bomo pa v poslanski skupini ta predlog zakona podprli.
Hvala. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice, kolegi, gospod minister. Področje sodstva je bilo dolgo časa področje, v katerega se ni smel ali pa naj se ne bi smel nihče vtikati. Če pa se je kdo kdaj obregnil v delo sodišč se je nanj vsul plaz očitkov in agresivnih opozoril, naj se ne vmešava v delo sodišč, saj so sodišča neodvisen in samostojen organ in vsakršno vmešavanje v delo sodišč pomeni nezaslišan napad na avtonomijo sodstva. Še danes sodstvo samo dostikrat zavrača vsakršne predloge ali pobude, ki skušajo stanje izboljšati ali spremeniti. Takšni predlogi ali pobude so običajno znotraj sodstva deležni ostrih odporov in zavračanj in to dolgoletno tiščanje glave v pesek in izogibanje problemov, prejšnja vlada pa tudi nikoli ni imela dovolj poguma, da bi v to področje z ustreznimi zakonskimi rešitvami posegla, je danes pripeljalo do strahovite ekspanzije izdanih pravnomočnih sodnih odločb evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu. In te sodne odločbe upravičenim slovenskim tožnikom prisojajo visoke odškodnine v breme Republike Slovenije, ker sodni postopki pred slovenskimi sodišči niso bili končani v razumnem roku. Pravica do sojenja v razumnem roku oziroma varstvo pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja je z ustavo zagotovljena človekova pravica. Dejansko pa te pravice slovenska sodišča v praksi mnogokdaj niso spoštovala. In posledice takšnega nespoštovanja z ustavo zagotovljenih človekovih pravic se danes kažejo v plačilu visokih odškodnin iz slovenskega proračuna. Predlagani zakon o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, ki ga bo poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podprla, je le eden od ukrepov, ki so potrebni, da bo prišlo do zmanjševanja in odpravljanja sodnih zaostankov. Upam, da ti in tudi bodoči potrebni ukrepi ne bodo naleteli na odpore, kakršnim smo bili priča ob obravnavi sodniških plač, pri čemer po mnenju poslancev Slovenske demokratske stranke ni šlo za nasprotovanje vseh sodnikov, pač pa za njihovo vodstvo - sodni svet in vodstvo sodniškega društva. Neverjetno in žaljivo do slovenskih državljanov se nam zdi njihovo vztrajanje na uravnilovki sodniških plač znotraj posameznih inštanc in ob tem zavračanje modela, ki bi ob enakem in celo povečanem skupnem denarju za sodniške plače stimuliral bolj uspešne, pri čemer bi manj uspešni lahko dobili tudi manj kot sedaj, ko dobijo vsi enako. Obravnavani zakon je, kot rečeno, eden od ukrepov, ki bo pripomogel k učinkovitejšemu delu sodišč in bo s tem, ko bo sam zagotavljal pospeševanje sodnih postopkov oziroma že pred slovenskimi sodišči sankcioniral v obliki odškodnine sojenje preko razumnega roka, bo s tem razbremenil tudi evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, ki je vedno bolj zasuto s tožbenimi zahtevki iz Slovenije. Po mnenju poslancev Slovenske demokratske stranke je pomembna novost tudi ta, da dobi državno pravobranilstvo večjo pristojnost za sporazumevanje oziroma poravnavanje z oškodovanci. Do marsikaterega sodnega postopka sploh ne bo prišlo, ker se bo pravobranilstvo z oškodovancem že pred vložitvijo tožbe sporazumelo, če pa bo do tožbe vendarle prišlo, ker sporazum ne bi bil dosežen, pa bo med postopkom tudi še ves čas mogoča poravnava, kajti v praksi je običajno vedno boljše prej se poravnati, kot pa do konca vztrajati pri svojem, na koncu pa pravdo celo izgubiti. Tako bo to poleg pospeševanja postopkov in s tem odpravljanja sodnih zaostankov prispevalo tudi k precejšnjim finančnim prihrankom. Predlagani zakon zahteva tudi od strank udeleženk sodnega postopka aktivno delovanje in prav to aktivno delovanje je pogoj za uveljavitev učinkov tega zakona. Torej, vložitev nadzorstvene pritožbe je pogoj za vložitev rokovnega predloga in uspešna nadzorstvena pritožba ali uspešen rokovni predlog je potem pogoj za vložitev zahteve za pravično zadoščenje. Vse to, pa tudi še kaj drugega, je razlog, da je zakon, ki ga je vlada predložila državnemu zboru v sprejem potreben, in zato ga bomo poslanci Slovenke demokratske stranke tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Kovačiču. Gospa Darja Lavtižar Bebler bo predstavila stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister s sodelavcem! V LDS podpiramo vsak dobro premišljen projekt, ki bi dejansko prispeval k zmanjševanju sodnih zaostankov. Zavedamo se, da so sodni zaostanki, ki se še vedno kopičijo pred našimi sodišči, kljub pospešenemu reševanju zadev pomembna ovira pri uveljavljanju pravne države v Sloveniji, državljanom, ki hočejo pred sodiščem uveljaviti svoj pravni interes, pa to v veliki meri resno preprečujejo oziroma otežujejo. Podpiramo tudi namen zagotoviti učinkovito pravno sredstvo za varstvo pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja oziroma v razumnem roku. V Sloveniji doslej takšnega učinkovitega pravnega sredstva očitno nismo imeli. O tem pričajo številni primeri nerazumno dolgih postopkov pred našimi sodišči, še bolj drastično se to dejstvo pokaže ob številu pritožb oziroma tožb naših državljanov prav iz razloga pretirano dolgo trajajočih sodnih postopkov pred Evropskim sodiščem za človekove pravice v Strasbourgu. Zakon o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja je torej treba sprejeti. Sprejeti ga je treba čim prej, treba pa je tudi zelo dobro premisliti, ali so rešitve, ki jih ponuja predlog zakona, ki je danes pred nami, res prave in optimalne. Že predlagatelj sam predlaga, da bi se zakon začel uporabljati šele 1. januarja 2007, čeprav bo stopil v veljavo nemara že dosti prej. Mi za to tudi ugovarjamo nujnemu postopku, saj menimo, da za takšen postopek ni poslovniških razlogov, po našem mnenju pa bi bilo treba predlog zakona še dodatno premisliti in pretehtati in tudi predelati, še posebej zato, ker že zgolj iz mnenja sodnega sveta izhaja, da predlog odpira celo vrsto resnih vprašanj o tem, kakšne posledice bo dejansko povzročil v našem sodstvu in ali se ne bo nemara sprevrgel v svoje lastno nasprotje. Pot za dosego varstva te pravice je po našem mnenju tako, kot je predlagana, prezapletena, predvidene odškodnine prenizke v primerjavi z odškodninami, ki jih prisoja Evropsko sodišče za človekove pravice, ob tem pa predlog zakona omogoča oziroma bo povzročal nove in nove sodne zaostanke. Vse to posledično pomeni, da bo veliko pritožb še vedno romalo v Strasbourg, upali pa bi napovedati, da se nam lahko zgodi nezaželeno, in sicer da bo Evropsko sodišče za človekove pravice v eni izmed svojih sodb ugotovilo, da je pot do odškodnin zaradi dolgotrajnih sodnih postopkov pri nas neučinkovita, in ponovno bomo na začetku. V kolikor predlog zakona prinaša olajšanje za osebe, ki jim je kratena pravica do sojenja v razumnem roku, hkrati pomeni tudi večje breme za pravosodne organe in s tega vidika nismo prav nič storili za zmanjšanje sodnih zaostankov. Kvečjemu povečali jih bomo. Nalaganje dodatnega dela sodiščem ne more pospešiti reševanja sodnih zadev in samo upamo lahko, da se sodišča zaradi dodatne obremenitve ne bodo več ukvarjala s postopki po tem predlogu zakona kot z reševanjem samih sodnih zaostankov. Iz uvodne predstavitve ministra nismo zaznali tehtne argumentacije, zakaj so prav takšne predlagane rešitve dobre in potrebne. Tudi ni odgovoril na nobenega od resnih opozoril sodnega sveta, pač pa nam je zelo obširno predstavil statistična gibanja sodnih zaostankov v preteklem obdobju, glavni namen pa je očitno bil prepričati vas, da je za te zaostanke kriva LDS, pa čeprav so ta resor v glavnem vodili ministri iz SLS, takratne SKD, predhodnice današnje Nove Slovenije, v letih 1990 in 1991 pa iz takratne Demokratske stranke. Minister pravi: Največ zaostankov je povzročila LDS, ki je resor vodila v mandatu 1992/1996, in to zaradi slabo premišljene reforme pravosodja. Zagotovo je tudi v tem nekaj resnice, toda treba je vedeti, da prav vsaka, tudi dobro premišljena reforma, nujno povzroča zaostanke, ker se v času reorganizacije sodišč sodstvo nujno ukvarja tudi samo s seboj, in je nekaj nujnega praznega teka. Bojimo pa se, da utegne nekaj podobnih efektov povzročiti prav ta zakon, ki ga danes obravnavamo. Minister nas danes ni v ničemer prepričal o nasprotnem. Mi zakonu ne bomo nasprotovali, vendar tudi ne sprejemamo odgovornosti za slabe posledice, ki jih bo po našem mnenju nedvomno povzročil. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! Ni dobro, je pa nujno, da se tudi ta državni zbor zelo pogosto, ne vedno na najbolj posrečen način, ukvarja s tretjo vejo oblasti, to je s pravosodjem. Nujno je, ker pravosodje pestijo mnogi problemi, mnoga vprašanja, kako jih urediti, povezani pa so posledično z nezadovoljstvom državljank in državljanov, in tukaj nastopa naša obveznost reševanja. Pri tem reševanju doslej, na žalost, čeprav smo sprejemali mnogo odločitev, nismo bili najbolj uspešni in praviloma so se veliki zaostanki, ki so bili povzročeni predvsem ob reorganizaciji sodišč, zmanjševali sicer postopoma, vendar ne na ta način, da bi razen v statistiki ljudje sami na svojih primerih to v zadostni meri občutili. Tako je prišlo tudi do vedno obsežnejših zahtev naših državljank in državljanov pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in do prvih, kasneje pa v nekaj valovih, izdanih sodb, ki so ugotovile, da je v Sloveniji pogosto prihajalo do sojenja brez nepotrebnega odlašanja in zato obstaja odškodninska odgovornost države. Na tej podlagi je bilo sprejetih tudi več opozoril, da bi morala država Republika Slovenija urediti postopke, po katerih bi odškodnine priznavala državljankam in državljanom, ki upravičeno menijo, da niso dobili pravočasnega zadoščenja za urejanje svoje pravice pred pristojnimi sodišči. Tako je prišlo tudi do ideje za sprejem zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Jaz sem na razpravi v matičnem delovnem telesu in tudi danes v imenu poslanske skupine relativno zadovoljen s predstavitvijo in oceno razloga s strani vlade. Sam jih namreč ne ocenjujem kot evforične napovedi reševanja problema, tako kot nekateri prikazujete, ampak jih ocenjujem kot prikaz nujnega zla, ki bo morda dal rezultate, niso pa nujni. Moti me predvsem to, da ni različnih variant, v katerih bi se lahko opredeljevali, in da je dana tudi vis-a-vis nekaterih pomislekov sodnega sveta samo ena, to je ta, ki je vsebovana v zakonu, ta pa očitno. To bi rad poudaril in jaz sem razumel, da to poudarja tudi vlada, ne pomeni reševanja sodnih zaostankov, ampak pomeni samo postopek, po katerem se lahko konkretni postopki pospešijo. Če niso uspešni, pa na koncu pride tudi do zahteve za skrajno zadoščenje, to je za povrnitev škode ali v sporazumu na pravobranilstvu ali, če tega sporazuma ni, tudi pred sodiščem. Želel bi in jaz sem vesel, da sem to danes na ta način slišal, raje bi slišal še večkrat, če bi se zavedali, da bomo sodne zaostanke reševali z mnogimi ukrepi, ki jih mora sprejeti ta država. In prva bi bila zame odgovornost politike, da neha presojati konkretne sodne primere in neha presojati s piedestala oblasti, kaj sodišče pravi, da narobe ravnajo, in da verjame tudi resornemu ministru, da so morda sodišča v enem delu kriva za zaostanke, v večini pa gre za vprašanje sistema in izvajanja tega sistema, ki ga moramo reševati mi. Dajmo se pri tem zakonu organizirati, da povečamo ugled pravosodja, da ga motiviramo za boljše delo, ne pa zlivamo gnojnico na njega, in da bo prišlo do reševanja ustreznih kadrovskih, prostorskih in drugih pogojev, ki bi res pomagali k hitrejšemu reševanju sporov, da uveljavitev tega zakona ne bi bila v prevelikih primerih potrebna. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Mojca Kucler Dolinar bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat. 23. člen ustave med drugim določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih dolžnostih in pravicah ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča sodišče. Pravico do sojenja brez nepotrebnega odlašanja pa določa tudi prvi odstavek 6. člena evropske konvencije o človekovih pravicah. Kako pomembna je ta pravica do sojenja v razumnem roku, smo se v Novi Sloveniji zavedali že pred prvimi sodbami evropskega sodišča za človekove pravice in na to je kazalo že naše prizadevanje v prejšnjem mandatu, ko smo v želji po udejanjanju tega ustavnega načela opozarjali na potrebne spremembe. To prizadevanje izhaja tudi iz programa Nove Slovenije in iz slogana, že verjetno vsem znanega slogana "Pravica odložena, pravica odrečena". In na to kaže tudi podpora spremembam zakonov, ki smo jih v tem mandatu sprejeli s ciljem omogočiti hitrejše postopke. Zato lahko ocenimo tista vprašanja, zakaj je potrebno zakon, ki ga imamo danes v obravnavi, sprejeti po nujnem postopku, predvsem kot smešna, ker je vsem tukaj, v tem državnem zboru jasno, da v celoti izpolnjuje poslovniška določila v zvezi s sprejemanjem zakonov po nujnem postopku. In zato tudi, ker nas je do tega pripeljal mačehovski odnos do problemov v sodstvu v prejšnjih mandatih in zaradi česar je prišlo v končni fazi do sodb evropskega sodišča. Nismo rabili le sodbe evropskega sodišča, poslanci se dnevno v svojih poslanskih pisarnah sprašujemo in na nas se obračajo ljudje s tovrstnimi problemi, ko njihov proces na sodišču traja predolgo. Zadeve, ki jih je obravnavalo evropsko sodišče, so pred slovenskimi sodišči trajale v povprečju od sedem do osem let. In v teh podatkih tiči odgovor, da si odgovornost deli prejšnja vlada z vodilno stranko LDS na čelu, in nekako zaskrbljujoče je, da se tudi danes, ko smo bili soočeni s podatki, nočejo soočiti s to resnico, predvsem je zaskrbljujoče, da se nočejo še vedno soočiti s tem problemom. V Novi Sloveniji nas predvsem zanima, kako naprej. Evropsko sodišče je naši državi naložilo, da mora pomanjkljivosti odpraviti tako na sistemski kot na izvedbeni ravni. Zato v Novi Sloveniji pozdravljamo, da se je ministrstvo za pravosodje z ministrom doktorjem Šturmom v okviru vlade zelo hitro odzvalo, odzvalo se je takoj po nastopu mandata, najprej z že omenjenimi spremembami nekaterih zakonov s ciljem pospešitve postopkov, potem s programom Lukenda za odpravo sodnih zaostankov in danes z obravnavanim zakonom o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Če si pogledamo program ministrstva za pravosodje, nas čakajo še druge spremembe. Pri Novi Sloveniji ocenjujemo, da je zakon ustrezno pripravljen, ker so bile upoštevane tudi dobre prakse iz držav, kjer podobne zakone že imajo. Zakon tako prenaša odločanje o pravici do sojenja brez nepotrebnega odlašanja na slovenska sodišča. V predlogu so zagotovljene tri oblike pravnih sredstev, ki omogočajo strankam, da lahko pospešijo postopek v odločanju oziroma dobijo pravično zadoščenje. Pri Novi Sloveniji torej podpiramo tudi vsa prizadevanja ministrstva za pravosodje v zvezi z zagotovitvijo dodatnih kadrovskih virov za reševanje tako teh zadev kot tudi tistih zadev, ki jih označujemo kot sodne zaostanke. Poslanci Nove Slovenije bomo ta zakon podprli.
Hvala. Gospod Franc Kangler bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, nujni postopek, z veseljem podprli. Pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja je ustavna kategorija in se kot takšna zagotavlja vse od leta 1991, ko je bila sprejeta ustava Republike Slovenije. Možnost sodnega varstva ustavne pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v našem pravosodnem sistemu sicer že poznamo, vendar ta sredstva dejansko niso učinkovita. K pripravi predloženega zakona je seveda prvenstveno spodbudilo dejstvo, da je Evropsko sodišče za človekove pravice izrecno zapisalo, da so države pogodbenice Evropske konvencije o človekovih pravicah dolžne zagotoviti vsakomur učinkovito pravno sredstvo za varstvo pravic do sojenja v razumnem roku. Dodatno je morda celo pomembnejša spodbuda za pripravo tega zakona dejstvo, da se je v zadnjem času izredno povečalo število tožb Republike Slovenije pred Evropskim sodiščem za človekove pravice zaradi kršenja pravic do sojenja v tako imenovanem razumnem roku. Ne glede na vzroke in povode, ki so pripeljali do tega zakona, predloga seveda v celoti podpiramo. Obenem moramo izpostaviti, da bi morali takšen zakon sprejeti že zdavnaj, četudi se v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sprašujemo, ali bo dejansko zakon zadostil vsem tistim, ki kakorkoli že vrsto let čakajo na pravico v naših sodnih hišah in ali bodo dobili vsi priložnost in možnost, kljub temu da bo zakon sprejet v državnem zboru, da pride do svoje pravice v razumnem roku. Tega se zavedamo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, vendar bi raje opozoril na pomembno dejstvo, da je eno sprejemanje zakona, ki ureja pravno sredstvo primera kršenja pravic v razumnem roku. Seveda pa je to pravno sredstvo potrebno urediti, vendar pa to ne bo rešilo problema tako imenovanih vseh sodnih zaostankov v Sloveniji. In kot sem dejal, v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona z veseljem podprli. Želimo si, da bi ta zakon prinesel vidne rezultate v sodni veji oblasti, predvsem pa pri sodnih postopkih. Čeprav se moramo dotakniti tudi nekaterih drugih stvari, ki kakorkoli vplivajo na postopke v sodni veji oblasti. Čeprav na tem mestu ni dovoljeno komentirati, bi pa rad poudaril glede na to, da so v prejšnji vladi bili ministri Slovenske ljudske stranke, ki so bili na ministrstvu za pravosodje odgovorni, in na nek način se čutim dolžnega na tem mestu, da povem glede na nekatere izjave, ki so bile dane, da smo si v Slovenski ljudski stranki skozi vlade, ki smo jim sledili, prizadevali, da se ti sodni zaostanki zmanjšajo, da se kaznovalna politika zviša, in na nek način si lahko priznamo, da nam je tudi nekaj uspelo. Ne zanemarjati tega, da smo prav z nekaterimi zakonskimi postopki v državnem zboru v prejšnjem mandatu zmanjšali število postopkov na sodiščih na ta način, da smo pred leti sprejeli zakon o tako imenovanih poravnavah, tako na eni strani med oškodovanci, storilci in tožilci. Na ta način smo za manjša kazniva dejanja, za manjše postopke dali možnost in priložnost, da se vsi trije subjekti - na eni strani tožilec, na drugi strani oškodovanec, na tretji strani storilec - pogodijo in v kolikor je prišlo do sporazuma, postopek na sodišču ni tekel in s tem dali priložnost in možnost, da tisti, ki iščejo svojo pravico, pridejo prej na vrsto. Če pa se še dotaknem ene pomembne teze, ki jo vidimo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, da ne glede na to, kdo je v vladi, ne glede na to, kakšni so postopki v vladi, vlada mora prva slediti vsem zakonskim aktom, ki so bili v državnem zboru sprejeti, in ne smejo dati priložnosti in niti ne možnosti, da zaradi nesledenja zakonodajne veje oblasti ne bi sprejemala podzakonskega akta. In s tem dala možnost in priložnost, da se sprožijo novi postopki. Eden izmed takšnih zakonov je prav gotovo zakon o lovstvu, ki že čaka vrsto let na podzakonske akte, in tudi jutri se nam lahko zgodi, da bo preko štiristo subjektov dalo tožbe na sodišče, in bomo lahko priča novim postopkom. Zato še enkrat poudarjam, v poslanski skupini bomo z veseljem podprli ta zakon.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Med današnjo razpravo tako pristojnega ministra kot predstavnikov poslanskih skupin, mislim, da bi se morali vsi skupaj vprašati, kdo je žrtev teh nenormalnih sodnih zaostankov. Če izhajamo iz besed ministra v njegovi uvodni obrazložitvi, je žrtev država. Po moji oceni, če bo to temelj in če bo to osnova za ta in podobne akte, si v naši državi ne bomo naredili kakšne usluge. Izhajati je potrebno, vsaj po naši oceni, da so žrtve teh nerazumnih sodnih zaostankov v naši državi ljudje, ki iščejo pravico na tistih institucijah, ki so za to po ustavi postavljene na svoja mesta. Po moji oceni so žrtve sodnih zaostankov državljanke in državljani, ki iščejo svojo pravico. Žrtev ni vlada Republike Slovenije oziroma ni upravljalec z javnimi financami, ki pa je res v zadnjem času postal plačnik za svoje pretekle grehe. In dejstvo je, da navkljub avtonomnosti sodne veje oblasti sta tukaj izvršna in zakonodajna veja oblasti, ki predpisujeta tempo in način dela preko zakonov, ki jih sprejemamo in polagamo sodnikom v roko, ter preko finančnih sredstev, ki jih mi dodeljujemo njim. Torej izhajati oziroma pritrditi ministru, da je ta zakon potrebno sprejeti izključno iz tega razloga, da bo država manj plačala, je napačno izhodišče. Če bi zakon pripomogel k temu, da bi se sodni zaostanki zmanjševali, potem mu je seveda potrebno pritrditi v vseh elementih. Ampak govoriti o tem, da se bojimo, in to je minister govoril, koliko pritožb bo še prišlo na institucije Evropske unije, ki se ukvarjajo s sodnijo, in da ne vemo, katerim od teh pritožb in koliko bodo te evropske institucije potrdile, in posledično s tem, koliko bo Slovenija morala plačati, da je to je edini in osnovni razlog in da zato moramo sprejeti ta zakon, je po moji oceni napačno. Zavedati bi se morali, vsaj po naši oceni, da so žrtve sodnih zaostankov državljani in državljanke Republike Slovenije. Prav tako se mi zdi preveč politično, celo za resornega ministra, ki je danes z nami, trditi oziroma opravičevati sodnike za nastalo situacijo. Vsi pa vemo, da je za sodne zaostanke v naši državi kriv celoten sistem delovanja in celotna miselnost o popolni avtonomnosti. Meni se je v okviru enega izmed zasedanj delovnega telesa v državnem zboru celo zgodilo, leta 2004, v tem mandatu, da me je nek poslanec obtožil protiustavnega delovanja, ker ne zagovarjam trajnega sodniškega mandata. In ker sem uporabil besedo trajni sodniški mandat, dovolite, da izpostavim dilemo, ki jo do sedaj niste izpostavili. Minister je v okviru ene izmed informativnih oddaj ta teden dejal, da se bodo z nalogami in deli, ki izhajajo iz tega zakona, se srečali tako imenovani nepolni sodniki ali drugače rečeno, da se bodo s temi nalogami srečevali sodniki začetniki in da bo potrebno, v kolikor bo to sprejeto, pristopiti tudi k spremembi ustave. Potemtakem vas sprašujem, ali nimate te možnosti na dlaneh, gospod minister, zdaj že pol leta, odkar so v proceduri ustavne spremembe Slovenske nacionalne stranke, ki težijo k ravno temu, da se izboljša delo sodnikov. In iz tega naslova jaz resnično ne vem, ali sploh ne veste, kaj se dogaja v državnem zboru, minister, ali sploh ne veste, zakaj so sodni zaostanki v naši državi; ampak, če povzamem vaše besede, pred dnevi izrečene, v eni izmed osrednjih informativnih oddaj in če povzamemo vašo miselnost, da je potrebno ta zakon sprejeti izključno zaradi odzivnosti Evropske unije, potem lahko z zagotovostjo povem, da je to napačni korak. V Nacionalni stranki smo prepričani in na to opozarjamo od nastanka sodnih zaostankov naprej, da je rešitev zelo enostavna, imenuje se "Ustavne spremembe" in gre v tisto smer, kot vam jo danes ponujamo na ustavni komisiji, torej v ustavodajnem postopku, to so ustavne spremembe z omejenostjo sodniškega mandata. Jaz iskreno upam, da boste to vašo današnjo zaskrbljenost prenesli tudi v glasovanje za nadaljevanje postopka ustavnih sprememb, ki jih v Nacionalni stranki vlagamo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAPOSLOVANJU IN ZAVAROVANJU ZA PRIMER BREZPOSELNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 10-ih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Mag. Janez Drobnič, minister za delo, družino in socialne zadeve, imate besedo.
Spoštovani, gospod predsednik. Poslanke in poslanci. Dovolite, da povem nekaj uvodnih obrazložitev k spremembi zakona o zaposlovanju in zavarovanjih za primer brezposelnosti, za katerega je predložena splošna razprava. Namen sprememb, ki jih je pripravila vlada, so naslednje. Prvič. Povečati učinkovitost dela Zavoda Republike Slovenija za zaposlovanje, nekaj določb pač ni bilo jasnih. Drugi cilj oziroma namen, ki ga posebej izpostavljam, je enostavnejša in učinkovitejša implementacija evropske strategije. Sedanji zakon ni omogočil hitrega izvajanja usmeritev evropske strategije zaposlovanja. Tretje področje - ureditev koncesij. Dodelitev sredstev iz koncesijske dajatve študentskega dela doslej ni bilo zakonsko urejeno, določeno je bilo v pravilniku Pogoji za opravljanje dejavnosti agencij za zaposlovanje, gre pa za pravno materijo, ki sodi v zakon in odločanje v državnem zboru. Znižanje priznanih stroškov študentskim servisom na 45%. Iz teh sredstev, torej dodatnih 10% iz koncesijske dajatve se nameni za javni sklad za namene štipendiranja študentov. Uvedba registra agencij za zagotavljanje dela. Naslednji skop so javna dela, kjer se uvajajo pravice do regresa za tiste, ki so vključijo v javna dela, na ta način bolj izenačimo izvajalce javnih del z zaposlovanjem torej z rednim delovnim razmerjem, bolj pravična je določitev plače. Plača je določena v deležu od minimalne plače glede na stopnjo strokovne izobrazbe. Peto področje so povračila prispevkov delodajalcem s ciljem, da se povečajo zaposlitvene možnosti nekaterim kategorijam, ki težko najdejo zaposlitev na trgu dela; mlajši od 26 let, brezposelne osebe, ki nadomeščajo osebe na porodniškem dopustu, in starejši od 55 let, ki so hkrati tudi dalj časa prijavljeni na zavodu za zaposlovanja ali imajo suficitarni poklic. Na ta način se zagotavlja bistveno boljše zaposlitvene možnosti teh kategorij, ki težje najdejo zaposlitev. Ureditev evidenc podatkov znotraj posameznih evidenc, kot je transakcijski račun ter vprašanje brisanja iz evidence aktivne politike zaposlovanja, do sedaj zakon ni urejal. Naslednji sklop vprašanj so uskladitve z drugimi zakoni. V tem času, kar velja zakon, so bili sprejeti: zakon o poklicni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, zakon o delovnih in socialnih sodiščih, zakon o prekrških. Novosti, ki so se uredile tam, smo uskladili v predloženem zakonu. Zakon o zaposlovanju se v veliki meri povezuje tudi z zakonom o socialnem varstvu v zvezi z ponujanjem primernega dela po podjemni ali avtorski pogodbi in s tem v povezavi z denarno socialno pomočjo. Brezposelna oseba je dolžna aktivno iskati zaposlitev, ko je vključena v izvrševanje dela v aktivnosti v skladu z zakonom o socialnem varstvu. Brezposelna osebe se lahko briše iz evidence brezposelnih oseb, če odkloni podpis zaposlitvenega načrta. Določa se vsebinske spremembe glede primerne zaposlitve za dve stopnji nižje od dosežene izobrazbe, črtanje iz evidence brezposelne osebe, če odkloni primerno zaposlitev, ter kaj se lahko dogodi brezposelnim osebam, če odklonijo ustrezno zaposlitev. Cilj teh sprememb je zagotoviti v prvi vrsti socialno varnost osebam in ustrezno socialno stanje predvsem z delom. Namen vseh teh sprememb in tudi iz drugih zakonov, ki so povezani s tem zakonom, pa je povečanje zaposlovanja v Republiki Sloveniji. Na tej osnovi smo že poudarili, bi skupaj z vsemi ukrepi lahko pridobili v Sloveniji od 7 do 10 tisoč novih delovnih mest v naslednjih dveh letih. Zakon je usklajen s socialnimi partnerji na ekonomsko socialnem svetu tako, da je delo za poslance verjetno bistveno lažje. Usklajen je tudi medresorsko in z nevladnimi skupinami oziroma kategorijami. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ivan Grill bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki pozdravljamo predlagani predlog zakona, ki prinaša na slovenski trg dela pomembne pozitivne spremembe. Prispeval bo k izboljšanju učinkovitosti dela Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Zakon sledi evropski strategiji zaposlovanja, izenačuje položaj oseb, vključenih v program javnih del z drugimi zaposlenimi, ter pomembno ureja evidence, ki jih vodi zavod. Določba, ki daje pristojnost zavodu za zaposlovanje, da posreduje brezposelnim osebam, ki so upravičene do denarne socialne pomoči po predpisih o socialnem varstvu, bo zagotovo v veliki meri prispevalo k zmanjševanju zlorab prejemnikov socialnih pomoči, ki so sedaj lahko načrtno odklanjali iskanje zaposlitve in bili nezainteresirani za kakršnokoli delo. Še posebej pozitiven učinek pa bo po mnenju Slovenske demokratske stranke doprinesla predvidena odprava dosedanje administrativne ovire, razkrivanje davčnih podatkov, saj bo po novem možno zavodu razkritje teh podatkov prosilcev socialnih pomoči in s tem dodatno nadzorovati upravičenost za prejemanje denarne pomoči. V tem zakonu so sedaj tudi pozitivne rešitve, ki osebam, starejšim od 50 let, in invalidom, to je ljudem, ki imajo bistveno večje težave dobiti delo, olajšujemo posredovanje dela, kar bo prispevalo k lažjemu zaposlovanju. Poleg tega se s tem zakonom preprečuje prosilcem uveljavljati denarno nadomestilo v primerih, ko je prišlo do sporazumnega prenehanja dela, prenehanje zaposlitve iz krivdnih razlogov ali od prejema odpravnin. To bo zmanjšalo zlorabe in neupravičenim izplačevanjem nadomestil, ki smo jim bili priča v preteklosti. V poslanski skupini SDS smo tudi prepričani, da bo v zakonu predvidena rešitev za zmanjšanje denarnega nadomestila v višini 50% za dva meseca vsem osebam, ki iz neupravičenih razlogov odklanjajo primerno ponujeno delo, povečalo sprejemanje ponujenega dela in aktivnejše iskanje dela nezaposlene osebe. Še prav posebno pa se nam zdi korektno do davkoplačevalcev to, da se vsem osebam, ki odklanjajo delo, ki se kakorkoli izogibajo aktivni vlogi iskanja zaposlitve, za šest mesecev onemogoči vpisovanje v evidence. S predlogom zakona se sistem javnih del spreminja, tako da se osebam, vključenim v javna dela, zagotavlja regres za letni dopust, plača udeležencev javnih del pa se določa glede na minimalno plačo, tako da je v primerjavi z denarno socialno pomočjo pravičnejše plačilo za opravljeno delo. V tem zakonu se še vedno ohranja tudi možnost študentskega dela, čeprav je takšna oblika, kot jo poznamo v Sloveniji, v Evropi zelo redka. Zelo upravičena rešitev je tudi izenačevanje možnosti študentskega dela med rednimi in ostalimi študenti. Pomembno se nam zdijo tudi predlagane rešitve, kjer se del denarja, pridobljenega na podlagi koncesijskih dajatev, namenja nazaj k študentom, in sicer v obliki štipendij. 800 milijonov SIT sredstev, vsaj toliko je bilo po podatkih iz leta 2004 možno, da se bo steklo v poseben sklad, bo že takoj na začetku omogočalo podeliti štipendije nekaj tisoč študentom. V Slovenski demokratski stranki smatramo, da je omenjeni zakon dober in da bo pomembno prispeval k zmanjšanju zlorab, izboljševanju politike zaposlovanja in urejanju denarnih nadomestil v primeru brezposelnosti, še posebno pa na podlagi tega zakona bo možno podeliti nekaj tisoč novih štipendij. V Slovenski demokratski stranki bomo omenjeni zakon tudi v celoti podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Aleš Gulič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije smo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti dodobra pogledali. Pri tem zakonu gre za enega izmed mnogih zakonov, ki so del normativne ureditve trga dela in socialne politike v Sloveniji s ciljem, da bi Slovenija bila dežela blaginje in da bi se to vendarle uredilo z ukrepi spodbujanja gospodarske rasti, zaposlenosti, vendar pa ne na račun socialne varnosti posameznika oziroma povečevanje revščine, pa tudi ne na račun omejevanja pravic človekovega dostojanstva. Če država in gospodarstvo želita biti učinkovito odzivna na vse vplive iz okolja, ki niso samo znotraj naše države, ampak so tudi posledica globalizacije, je prav gotovo dejstvo, da se je treba kar naprej prilagajati. Zato je težko vedno jemati modele iz preteklosti in jasno je tudi, da so reforme pomembne in potrebne. Nekdanja vlada, ki jo je vodila Liberalna demokracija Slovenije, je začela že leta 2003 pripravljati strategijo razvoja Slovenije, ki jo je sprejel državni zbor sicer pod novo vlado z nekaj spremembami v letu 2005, in po umiku Damjanovih reformnih ukrepov je ta dokument spet v prvem planu. S tem se seveda v Liberalni demokraciji strinjamo, kar smo velikokrat povedali in smo tudi glasovali za to. Mnenja smo, da je potrebno to področje skrbno načrtovati, in zagovarjamo idejo, da so reforme na tem področju potrebne, vendar se pa ne strinjamo z izbiro poti, po kateri naj bi prišli do cilja. Sistem socialne varnosti je treba oblikovati z vsemi učinki, upoštevati vse učinke, narediti sisteme, pri katerih se tudi učinki na nek način vidijo ali predvidijo. Sistem usposabljanja brezposelnih pa mora predvsem temeljiti na kakovosti in različnih programih vračanja v aktivno življenje, ne na nekih socialnih nadomestkih, ampak predvsem na možnosti, da ljudje, ki so bili aktivni, pa so iz različnih razlogov umaknjeni iz dela, da se tja vrnejo s še večjo kvaliteto. Vlada v svojih reformnih dokumentih poudarja evropsko terminologijo, da je treba iskati ravnotežje med fleksibilnostjo in varnostjo, vendar je iz dokumenta razvidno, da več govori o fleksibilnost kot pa o varnosti. V Liberalni demokraciji se zavzemamo predvsem zato, da to zakonodajo, ki je del reformenega paketa in se tiče posameznega področja, obravnavamo povezano. Tukaj nimamo v mislih samo tistih zakonov, ki jih je prej naštel gospod minister, ampak tudi zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, zakon o delovnih razmerjih, zakon o socialnem varstvu, zakon o štipendiranju. Vsi ti so sedaj v neki fazi sprejemanja ali pripravljanja, ampak pomembno je to, da so vsi med seboj neposredno povezani, zelo so odvisni in da je tudi usoda celih grup prebivalstva in vsakega posameznika iz teh grup odvisna od tega. En ukrep pač vpliva na drugega in obratno. Reformna zakonodaja bi morala tako vsebovati oceno vseh možnih predlaganih sprememb. Tistih, ki so ekonomske narave, in seveda tudi tistih, ki so splošne, družbene, se pravi pozitivni, negativni vplivi na prebivalstvo. Zato sprejemanje posameznega segmenta ne učinkuje ravno usklajeno in tudi po hitrem postopku ni možno. S tem se seveda da kaj pogasiti, prav gotovo pa se ne da reševati problemov, ki jih življenje prinaša. Tudi manjko prispevka civilne družbe je kar očiten in civilna družba mora imeti tukaj možnost dajanja mnenj na odprti sceni in ne prek interneta. Seveda tudi zaradi tega, ker gospoda ministra ni, njegovih strokovnih sodelavcev ni, da bi lahko kakšno besedo slišali tudi še kasneje. Moram povedati še nekaj, preden končam. Bilo je veliko govora o evropskih zgledih, ampak v obrazložitvi zakona v poglavju Ureditve podpore za brezposelnost v nekaterih državah EU ni opisana, ni predstavljena niti ena nordijska država, ki so nam velikokrat na jeziku za zgled, ne Finska, ne Švedska, ne Danska, ne Islandija in Norveška, ki sicer nista v EU, ampak imata te zadeve zgledno urejene, ne Nizozemska. Predstavniki vlade pa so obiskali te nordijske države. In prav z namenom, da bi se seznanili z modeli na področju zaposlovalne politike, socialne politike, izobraževanja, usposabljanja. Ne vem, ali je tam tako zanič, da to ne more biti zgled, ali pa ne ustreza kakšnim drugim kriterijem. Opisani pa so sistemi v Nemčiji, Luksemburgu, v Franciji, pa še kje. Imam občutek, da vendarle ne gre za nek dokument, ki bi res poskušal reševati te zadeve v resnici, ampak gre bolj za tisto, kar je kar naprej usklajeno, da se zmanjšujejo pravice, svoboda, da se goji nezaupanje do državljanov itn. Za primer lahko povem tudi to - zaposlitev do 26. leta, tam je lepo zapisano: za prvo zaposlitev naj bi država plačala prispevke namesto delodajalca, ampak kar poglejmo, kaj zahteva trg delovne sile in kateri so tisti ljudje in koliko so stari, ki bodo iskali prvo zaposlitev. Kar veliko jih je čez 26 let. Za te pa nič. Se pravi, nekaj je zapisano, tako da se lepo in dobro sliši, v resnici pa se to ne bo zgodilo. Ko boste še pregledovali ta predlog zakona, imejte v mislih tudi te zadeve. Hvala vam lepa.
Hvala. Gospa mag. Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju brezposelnosti je še eden v vrsti zakonov te vlade, konkretneje ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, kjer bi v poslanski skupini Socialnih demokratov težko rekli, da bodo predvideni ukrepi dali tudi pričakovane rezultate. Najprej je treba opozoriti na očitno razliko med cilji in rešitvami zakona, navedenimi v obrazložitvi na eni strani, in dejansko na vsebino členov zakona na drugi strani. Kdor prebere le obrazložitev, dobi vtis, da gre za soliden zakon, ki prinaša nekatere izboljšave in dobre rešitve. Besedilo zakona pa po drugi strani prinaša polno nedomišljenih, dvoumnih in nelogičnih rešitev. Predlog zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti v uvodu navaja, kakšne novosti naj bi prinašale spremembe zakona. Poleg nekaterih uskladitev z evropskimi predpisi v Evropski uniji in politiko zaposlovanja naj bi predvsem omogočil hitrejše zaposlovanje mladih, prvih iskalcev zaposlitve in starejših ter trajno brezposelnih. Res je, da zakon prinaša nekatere novosti na področju aktivacije brezposelnih oseb, vendar Socialni demokrati menimo, da bi bilo treba najprej sprejeti vse ustrezne ukrepe za reševanje problema brezposelnih oseb, šele potem usmeriti pozornost v preprečevanje zlorab vseh oblik pomoči za brezposelne, če do takih zlorab v resnici prihaja v takem obsegu, kakor je mogoče slišati. Gre namreč za vprašanje aktivacije brezposelnih oseb in njihove obveze po sprejemu različnih oblik dela, vendar pa so te rešitve bolj v smeri sankcioniranja in prisile, ne pa spodbud in spremembe odnosa do dela, kar bi moralo biti v prvi vrsti. Delo bi moralo biti razumljeno kot edina dolgoročna rešitev za preprečevanje revščine in socialne izključenosti. Skratka, delo bi zopet moralo postati vrednota in pravica, ne pa obveznost ali celo kazen. Po 36. členu predlagane novele zakona naj bi bili do povračila prispevkov upravičeni mladi, ki so več kot eno leto prijavljeni na zavodu za zaposlovanje. Ne vidimo nobenih razlogov, zakaj bi bila potrebna tako dolga doba čakanja na zaposlitev. To je popolnoma v neskladju z evropsko politiko zaposlovanja in smernicami zaposlovanja v Evropski uniji, ki kot dolgotrajno brezposelnost opredeli osebo, mlajšo od 26 let, ki je več kot 6 mesecev prijavljena na zavodu za zaposlovanje ob pogoju, da aktivno išče zaposlitev. Menimo, da bi predlagani zakonski ukrep moral slediti tej usmeritvi in bi se zato moral nanašati na osebe, ki 6 mesecev in več iščejo zaposlitev. Ravno tako bi morali biti do povračila prispevkov upravičeni vsi brezposelni, starejši od 55 let, ki so več kot eno leto prijavljeni na zavodu ob pogoju, da aktivno iščejo zaposlitev. Za osebo, starejšo od 55 let, je že leto dni brez službe hud udarec in ni potrebe, da se kot potrebna doba čakanja na službo na zavodu navede 24 mesecev. V luči 36. člena je problematična tudi opredelitev suficitarnih poklicev. Suficitarni poklici po tem zakonu so opredeljeni v dveh členih, in sicer v 36. členu, ki očitno govori o regionalni suficitarnosti. Takšen pristop je zelo nevaren, saj namesto da bi uvedli ukrepe za večjo mobilnost, uvajajo ukrep za legalizacijo nemobilnosti. Bolj bi bilo smiselno stimulirati in nadomestiti delodajalcu strošek prevoza in tako povečati mobilnost delavcev, saj je slovenski trg dela, da bi se suficitarnost ugotavljala na majhnem regionalnem nivoju, ki obsega le področje posamezne območne službe zavoda. Ravno tako je neustrezna rešitev glede ugotavljanja suficitarnih poklicev v 39. členu novele zakona, ko naj bi minister v programu aktivne politike zaposlovanja prepisal metodologijo za ugotavljanje suficitarnosti poklicev. To je strokovno in ne politično vprašanje, zato menimo, da bi zakon moral predvideti rok, v katerem se pripravi model za ugotavljanje suficitarnosti. Kateri poklici so v posameznem delu dejansko suficitarni, pa lahko na podlagi tako upoštevanega modela določi minister. Pomembno je, da se suficitarnost ugotavlja na nivoju države, lahko pa ima model vgrajen tudi mehanizem ugotavljanja deficitarnosti poklicev na nivoju regije z namenom določitve razpisanih izobraževalnih programov. V uvodu je tudi navedeno, da zakon prinaša kvalitetne spremembe delovanja zavoda za zaposlovanje. Ministru zato naslavljamo vprašanje kje v zakonu se te kvalitetne spremembe delovanja zavoda kažejo. Sami jih namreč ne vidimo. Edini resni poseg v zavod je grob napad na strukturo sveta zavoda, kjer vlada mimo dogovora s socialnimi partnerji ruši dosedanji tripartitni sistem upravljanja zavoda. Namesto sedanje uravnotežene sestave zavoda, kjer so enakomerno tretjinsko s štirimi predstavniki zastopani vlada, delodajalci in delojemalci, želi vlada delež svojih predstavnikov v tem trojčku dvigniti na polovico. Vlada želi delodajalcem in sindikatom jasno pokazati, kdo ima glavno besedo. To seveda ni nič novega in resorni minister prav izstopa po svoji želji, da ruši dogovorni sistem odločanja med vlado, delodajalci in delojemalci v okviru socialnega dialoga. Očitno ga želi nadomestiti z modelom, kjer bo vladna avtoriteta brez konkurence. Predstavniki delodajalske in sindikalne strani pa bodo tam zaradi lepšega vtisa, da ne rečemo za okras, moči odločanja ne bodo imeli nobene. Najprej je minister Drobnič to naredil z zavodom za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, sedaj pa hoče to narediti še z zavodom za zaposlovanje. Ne vemo, zakaj? Očitno želi, da si njegov mandat zapomnimo, če ne po dobrih rešitvah, pa potem, da je ubil z muko rojeni tristranski socialni dialog. Problematična rešitev v zakonu je tudi neplačano humanitarno ali drugo podobno delo, ki traja največ 56 ur mesečno, in bi ga naj zavod organiziral sam ali v dogovoru z zavodom nepridobitne vladne organizacije. Najprej se pojavi vprašanje, zakaj takšnega dela ne bi mogla v dogovoru z zavodom organizirati kakšna organizacija javnega značaja, kakšen javni zavod ali tudi lokalne skupnosti. Če želimo uvesti neko obliko obveznega družbenokoristnega dela, je nesmiselno izključevati javni sektor: zdravstvene domove, bolnišnice, šole, vrtce, javne kulturne ustavne in podobno. Družbenokoristnemu delu načeloma ne nasprotujemo, vendar pa je predlagana rešitev nekoliko pomanjkljiva. Ob prej navedenih pomislekih je potrebno poudariti tudi vprašanje ugovora vesti iz različnih razlogov. Glede na predlagani zakon nima tisti, ki bi ga zavod napotil na tovrstno delo, nobene možnosti, da zavrne določeno delo, ker se pač ne strinja s cilji in stališči nepridobitne, nevladne organizacije, kjer bi se delo opravljalo. Na kateri osnovi lahko na primer prepričani ateist zavrne delo v organizaciji, ki ima cerkveno ali versko ozadje. Po predlagani dikciji zakona bo brezposelni, ki bi delo v taki instituciji odklonil zaradi nestrinjanja z naravo organizacije, kjer naj bi ga odpravljal, bo prav tako izgubil polovico denarnega nadomestila za obdobje dveh mesecev. Primere bi še lahko nizali. Predlog zakona sicer vsebuje nekaj rešitev, ki jih je vredno podpreti, vendar pa jim manjka domišljenosti. Zanimiv je na primer ukrep, ki omejuje študentsko delo na 90 dni prekinitve pri istem delodajalcu. Pozdravljamo prizadevanje, da se omeji študentsko delo in preprečijo zlorabe, vendar pa ni čisto jasno, zakaj predlagane takšne brezzobe ukrepe podpreti. Kakšen problem pa je vsake tri mesece prekiniti študentsko delo pri istem delodajalcu za 1 dan? Pozdravljamo tudi rešitve, da agencije za zaposlovanje dobijo večjo vlogo, toda opozarjamo, da se širijo informacije, da ni možno pridobiti novih koncesij za delovanje agencij. Kriteriji, komu se lahko podeli koncesija, so izključno v diskrecijski pristojnosti ministra, zato bi morali težiti za tem, da se razvije čim več kvalitetnih agencij, ki bodo brezposelni osebi in delodajalcu omogočali hitrejše zaposlovanje, in izguba zaposlitve ne bo pomenila dolgotrajne brezposelnosti, temveč iskanje nove priložnosti. Agencije za zaposlitev naj bi dobile tudi pristojnost izdelovanja zaposlitvenih načrtov, zato predlagamo, da v zakon vnesemo rok, v katerem se pripravijo ustrezni podzakonski akti, ki bodo jasno opredeljevali vsebino in postopke pri izdelavi zaposlitvenega načrta za brezposelne osebe, saj so posledice v primeru, da je načrt neustrezen, za brezposelno osebo hude. Za enotno izvajanje in zadovoljevanje kvalitete zaposlitvenega načrta je nujno, da se vsebina in pravila uredijo z jasnimi navodili. Prav tako pozdravljamo povečevanje sredstev za štipendije za 800 milijonov, vendar je jasno, da gre za kapljo v morje, saj ta obseg sredstev bistveno ne rešuje vprašanja štipendij, ker omogoča le dodatno štipendijo približno tisoč štipendistom. Ponovno bi bilo smiselno oživeti idejo, da se ta sredstva lahko namenijo tudi za prvo zaposlitev mladih, ki zaključijo študij. Če zaključim, zakon v predlagani obliki ima nekaj majhnih korakov v pravo smer, vendar pa bistvenih pozitivnih premikov ne prinaša. Največ pomislekov, naj ponovim, nam vendarle prinašajo rešitve, ki so bolj usmerjene v sankcioniranje, kot pa v iskanje ukrepov za skrajšanje časa brezposelnosti, zlasti za iskalce prve zaposlitve in za premagovanje dolgotrajne brezposelnosti, pri čemer imamo v mislih zlasti skupino starejših brezposelnih. Nekatere rešitve pa so tako nedomišljene ali celo nesprejemljive, da predlaganega besedila ni mogoče podpreti brez zadržkov kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Na večini področij zakon ne bo prinesel posebnih koristi in razen izjem tudi bistvene škode ne. Prinaša pa zakon jasno potrditev vladne politike popolnega prevzema oblasti in nadzora, ki želi iz partnerjev narediti podrejene brez moči odločanja. Socialni demokrati zato od vlade pričakujemo, če načrtuje in pričakuje našo podporo temu zakonu, potem mora ta zakonski predlog tudi ustrezno spremeniti. Hvala.
Hvala. Gospod mag. Franc Capuder bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predstavnica vlade, poslanke in poslanci! Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti je bil sprejet v letu 1991. Spremembe tega zakona pa zelo na široko zastavljajo spremembe na več področjih, in sicer na področju posredovanja dela brezposelnim osebam, ki prejemajo denarno pomoč, na področju ureditev glede organizacij in delodajalcev, ki posredujejo občasna in začasna dela študentom in dijakom, na področju učinkovitejšega izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja, na področju določanja novih pravic osebam, ki so vključena v javna dela, obenem pa tudi spreminja organizacijske strukture na zavodu za zaposlovanje. V zakonu so podrobneje opredeljeni med drugim tudi pogoji za izvajanje študentskega dela in pogoji za delovanje koncesionarjev pri posredovanju tega dela. Za študentsko delo veljajo posebni pogoji, za katere so na eni strani značilne posebne ugodnosti, na drugi strani pa nekatere omejitve, ki naj veljajo na ostalem trgu delovne sile. Osnovno vodilo študentskega dela pa naj bo, in s tem mislim, da se moramo vsi strinjati, da to delo ne sme ovirati študija, saj se vse preveč pogosto dogaja, da študenti enostavno pozabijo, da je njihova osnovna naloga predvsem študirati, ne pa delati. Podpiram predloge, ki gredo v to smer, da naj bi bilo študentsko delo, če je le mogoče, tudi sestavni del usposabljanja za bodoči poklic. Sam osebno imam zelo pozitivne izkušnje s študenti, ki so v času počitnic delali na mojem prejšnjem delovnem mestu oziroma v moji prejšnji službi kot študentje ali kot dijaki, ali so opravljali počitniško prakso ali pa so delali preko študentskega servisa. V tem času so imeli priložnost oziroma možnost spoznati delovni proces. In večinoma se je zelo hitro ugotovilo, koga delo res zanima, kdo pa je prišel na delo samo zaradi denarja. Tudi nam, stalno zaposlenim, je bilo to velikokrat v pomoč pri izbiri novih sodelavcev in marsikdo od teh študentov ali študentk bi kasneje postal naš sodelavec oziroma sodelavka. V Novi Sloveniji pozdravljamo rešitve v predlogu zakona na tem področju, in sicer da se 10% procentov sredstev od koncesijskih dajatev s posredovanjem del dijakom in študentom preusmerja v javni sklad, iz katerega se bodo po uveljaviti zakona, ki bo urejal štipendiranje, financirale štipendije. Glede na višino koncesije se predvideva, da bo tega denarja kar okoli 800 milijonov slovenskih tolarjev. Ker se dejavnost posredovanja dela opravlja kot javna služba, se s predlagano ureditvijo zakonsko določajo priznani stroški v višini 45% koncesijskih dajatev. Poleg zmanjšanja višine priznanih stroškov se predvidi tudi nov delež sredstev iz koncesijskih dajatev na predlaganih 45, ki pa bo namenjen študentski organizaciji Slovenije za namene sofinanciranja obštudijskih dejavnosti dijakov in študentov. Tudi na ta način - in v to sem prepričan - se bo preprečilo neupravičeno bogatenje nekaterih študentskih servisov na račun študentskega dela, namesto, da bi se ta denar namenjal oziroma vračal študentom. Kako pa nekatere študentske organizacije razpolagajo z denarjem, ki jim je namenjen po tem zakonu, pa je povsem druga zgodba. Nekaj od tega smo si lahko pogledali sinoči v oddaji Tarča na nacionalni televiziji. Sprememba razširja pristojnost zavoda, da posreduje brezposelnim osebam, ki so upravičene do denarne socialne pomoči po predpisih o socialnem varstvu, vsako zaposlitev in primerno delo po podjemni ali avtorski pogodbi oziroma posreduje začasno ali občasno humanitarno ali drugo nepodobno delo, ki lahko traja največ 56 ur mesečno ter ga organizira zavod ali v dogovoru z zavodom nepridobitna nevladna organizacija. Tako zaposlitev in delo pa lahko zavod ponudi tudi brezposelni osebi, ki ni upravičena do denarne pomoči. Sprememba zakona tudi ukinja denarno pomoč kot pravico iz zavarovanja za primer brezposelnosti. Denarno pomoč namreč že ureja drugi zakon, to je zakon o socialnem varstvu. Namen pomoči pa je izboljšanje socialnega položaja oseb, ki si ne morejo zagotoviti minimalnih sredstev za preživljanje. S to spremembo je tako mogoče uveljaviti pravico do denarne socialne pomoči le po enem zakonu, to je po zakonu o socialnem varstvu. Torej le pri enem organu, ki je tudi najustreznejši za preverjanje dohodkovnega in premoženjskega stanja osebe, ki uveljavlja pravico do denarne socialne pomoči. V naši stranki smo prepričani, da z izboljšanjem evidenc na področju sociale ne bo več prihajalo do podvajanja in izrabljanja ter kopičenja socialnih pravic iz več virov, kar se je do sedaj vse prepogosto dogajalo. In prepričan sem, da se bo lahko ta denar namenil za bolj potrebne namene. Socialni partnerji so se strinjali, ko so usklajevali ta zakon, in tako je tudi napisano v predlogu zakona oziroma sprememb zakona, da naj bi prejemnik denarnega nadomestila bil dolžan sprejeti primerno delo po podjemni ali avtorski pogodbi in tudi primerno častno, humanitarno ali drugo podobno delo, ki ustreza do ene stopnje nižji izobrazbi. V primeru odklonitve bi se mu znesek denarnega nadomestila začasno znižal za 50%. Upravičenost zavrnitve oziroma odklonitve takšnega dela pa se tudi za prejemnike denarnega nadomestila za primer brezposelnosti presoja z vidika psihofizičnih zmožnostih, določenih v 17i členu tega zakona, in nikakor ni prepuščeno zaposlenim na zavodu oziroma njihovi presoji na zavodu. V Novi Slovenijo še posebej pozdravljamo rešitve v zakonu, ki se tičejo izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja. Pri tem pa je potrebno še enkrat navesti dejstvo, da so bile rešitve, katere vlade predlaga v sprejem državnem zboru Republike Slovenije, usklajene med socialnimi partnerji, tudi ta dogovor je lahko signal, da se bo aktivna politika zaposlovanja tudi izvajala in bo uspešna. V Novi Sloveniji posebej poudarjamo lastno odgovornost vsakega posameznika za svojo zaposlenost. Za nas predstavlja vsaka brezposelna oseba, ki najde zaposlitev, skupno zmago iz vidika produktivnosti, pravičnosti, državnih financ in dolgoročno uspešnih socialnih zavarovalnih sistemov, kajti kolikor bolj se bomo približali cilju polne zaposlenosti, toliko lažje bomo zagotovili socialno varnost tudi tistim, ki zaradi mladosti ali starosti, bolezni ali invalidnosti ne morejo delati. Vsi državljani bomo lahko uživali večjo blaginjo, če bo več ljudi, ki so sposobni za delo, dobilo zaposlitev, s katero bodo lahko ustvarjali dovolj dohodka najprej zase, za svoje družine in končno tudi za vse tiste, ki so upravičeni do dajatev in storitev iz sistema socialne varnosti. Z zakonom se spodbuja tudi zaposlovanje mladih žensk, saj bo zaposlitev brezposelne osebe, ki nadomešča osebo na porodniškem dopustu in dopustu za nego in varstvo otroka, zmanjšala stroške delodajalca s povrnitvijo prispevkov za socialno zavarovanje. Sprememba zakona tudi predvideva povrnitev prispevkov za zaposlitev brezposelne osebe, mlajše od 26 let, ki je iskalec prve zaposlitve in je več kot 12 mesecev prijavljena na zavodu; ter za zaposlitev osebe, starejše od 55 let, ki je več kot 24 mesecev prijavljena na zavodu, in za zaposlitev brezposelne osebe, starejše od 55 let, ki opravlja suficitaren poklic. V zakonu je opredeljena tudi podlaga za to, da se v programe aktivne politike zaposlovanja lahko vključijo tudi osebe, ki še niso postale brezposelne, vendar je njihovo delo postalo trajno nepotrebno, ali za katere je na podlagi ustreznih analiz mogoče pričakovati, da jim dolgoročno ne bo mogoče zagotoviti ustrezne zaposlitve. Na ta način bomo preprečili nove brezposelnosti, predvsem pa ljudem omogočili, da ostanejo aktivni v zaposlitvi in se izognejo travmam in stresom, ki jih s seboj prinaša brezposelnost. Kdor je imel v lastni hiši opraviti z brezposelno osebo, ve, o čem govorim. Zavarovanje brezposelnih oseb mora biti usmerjeno predvsem v ukrepe za čim prejšnjo zaposlitev brezposelne osebe in ta zakon to prinaša. In ne sme biti posredno spodbuda, zaradi katere bi bil lahko status brezposelnega bolj privlačen kot status zaposlenega, kar se žal vse prevečkrat dogaja. Rešitve v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti se nam zdijo dobre in jih bomo zato v Novi Sloveniji tudi podprli. Ali so rešitve domišljene ali ne, je vprašanje, odvisno kako to gledamo. Dejstvo pa je, da so bile rešitve usklajene z socialnimi partnerji in nam to v Novi Sloveniji pove veliko. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Najprej želimo v naši poslanski skupini opozoriti, da je predlagatelj predloga zakona vse preveč poenostavljeno in suhoparno zastavil tako uvod v zakon kot opis ciljev in namenov, ki jih s predloženim predlogom zakona zasleduje, ne glede na to, da vsak predložen člen nosi svojo obrazložitev, bi smel ob tako pomembni vsebinski zasnovi zakona na to veliko bolj določno opozoriti že v svojem uvodu. Predlagatelj želi s predlogom tega zakona precej okorelo in bistveno pretogo vlogo po vprašanju iskanja in nudenja zaposlitve brezposelnim osebam Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje in še predvsem posameznih njegovih izpostav postaviti bolj prožen in učinkovit mehanizem, in to prvenstveno skozi izvajanje ukrepov aktivne politike zaposlovanja posameznih ciljnih skupin s tem, da se na podlagi izdaje koncesij daje možnost izvajanja posredovanja dela tudi drugim, za ta opravila pooblaščenim organizacijam, ki izpolnjujejo pogoje za to dejavnost, kot je v zakonu to predvidel 6. in cela vrsta novih šestih členov naprej, ki med drugim določajo tudi odvajanje dela koncesijske dajatve za posredovanje dela dijakom in študentom v javni sklad z namenom financiranja štipendij, kar v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo kot dobro rešitev. Predlog zakona zaostruje zavezanost iskalca zaposlitve za prevzem ponujenega modela in bistveno zaostruje pravico do prejemanja denarnega nadomestila oziroma denarne socialne pomoči, kar je lahko po prepričanju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ob neučinkovitem ali premalo učinkovitem strokovnem in upravnem nadzoru nad postopanjem in delom zavoda za zaposlovanje in pooblaščenih organizacij, ki posredujejo delo na podlagi dodeljene koncesije - ta nadzor je dolžno izvajati v prvi vrsti ministrstvo, pristojno za delo, in Inšpektorat Republike Slovenije za delo, je v tem primeru lahko pot k temu, da se bo še veliko bolj kot v posameznih primerih že sedaj obravnavalo dostikrat povsem nemočne iskalce zaposlitve kot kos opeke na trgu, ki jo uporabiš, ko jo rabiš, ali brezosebno zavrneš, ko ti ni potrebna. Dejstvo je, kar ugotavljamo v naši poslanski skupini, da se v zadnjem času mnogo preenostavno ovrednoti iskalce zaposlitve, dostikrat tudi kot nepripravljene, da prevzemajo delo, da delajo, da so delomrzneži in tako naprej. Kdorkoli se je v življenju soočil z dejstvom in pristno vsebino tega stanja, se tako obnašati ne more in zato moramo tudi ob tem vprašanju imeti še vedno veliko mero razumevanja, kdaj je tisti trenutek, ko ne moreš ti iskalca zaposlitve postaviti pred dejstvo - hočeš ali nočeš pa pusti. S tem si avtomatsko prisiljen na umirjanje na obroke po eni strani, jasno pa je, da lahko skozi takšen pristop prisiliš k temu, da se nezaposlenost na takšen način manjša. Vse lepo in prav, samo da je mera in nadzor pravilen. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo tudi končno priznanje pravice do regresa za letni dopust zaposlenih na javnih delih, kajti ta pravica je že v temelju omogočena z zakonom o delovnih razmerjih. Na to je naša poslanska skupina še posebej opozarjala in prigovarjala pri nastajanju tega zakona, da je to potrebno z dobesednim vpisom v ta zakon razrešiti, ne glede da je v bistvu to neke vrste kršitev osnovnega in temeljnega zakona o delovnih razmerjih, kar je bilo izvajano do sedaj. S predlogom tega zakona se ministru pristojnemu za delo dodeljuje široko diskrecijsko pravico, vendar pa s tem hote ali nehote minister prevzema nase tudi veliko odgovornost za celotno stanje na trgu dela; vsaj v delu, ki ga okvirjajo določbe in namen vsebine zakona o zaposlovanju, zavarovanju za primer brezposelnosti. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla predlog sklepa, da je predlog zakona primerna podlaga za to, da se ga obravnava v drugi obravnavi in v teku obravnave tudi vsebinsko dodela, v kolikor bo za to argument dovolj trden. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo. No, tudi jaz bi pravzaprav pričakovala, da je minister, ki je zadolžen za to področje in bi moral biti tudi odgovoren za to področje, pravzaprav danes z nami, kajti imamo splošno razpravo zakona, ki ni nepomemben. Gre za novelo zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, ki je vsekakor na razmere, kakršne so danes na tem področju, potrebna. Dejstvo je, da so se v okviru aktivne politike zaposlovanja dogajale številne anomalije, da so predvsem delodajalci, pa najsi bodo to podjetja v okviru tako imenovane javne službe, kakor tudi državna podjetja, celo tista, ki izvršujejo nadzor nad izvajanjem te politike oziroma konkretno javnih del, kot je zavod za zaposlovanje, kršila zakonska določila, kar je šlo predvsem na škodo delavcev, ki so bili v okviru aktivne politike zaposlovanja vključeni v javna dela. Zato, ker je to zelo poceni delovna sila za delodajalce v prvi vrsti. Po drugi strani pa so morali javni delavci kljub drugačnim zakonskim določilom opravljati prav vse naloge, včasih celo več kot ostali, redno zaposleni delavci v istem podjetju za bistveno manj denarja in ostalih ugodnosti, ki izhajajo iz samega krovnega zakona o delovnih razmerjih. Iz tega vidika so pomembne spremembe v okviru javnih del; spremembe tako v okviru zakona o starševskem varstvu, ki je bil sprejet včeraj, kakor današnjega zakona nedvomno prispevajo k večji aktivizaciji aktivne politike zaposlovanja. Sledijo torej cilju, da se javni delavci po statusu približajo ostalim delavcem. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke sem na problematiko javnih del opozorila ministra v začetku letošnjega leta. Kot razumem, naj bi aktivna politika zaposlovanja omogočala brezposelnim osebam ponovno vključevanje v delovni proces in povečala njihovo lastno konkurenčnost na trgu dela. Po drugi strani pa gre za pomoč države, da delavci brez zaposlitve sami prispevajo za zagotavljanje svoje socialne varnosti. Tisto, kar je še vedno sporno in česar nisem zasledila med spremembami tega zakona, je pravzaprav neke vrste zaveza delodajalca, če ima zaposlenega javnega delavca na določenem delovnem mestu, po preteku enoletne delovne dobe slednjega tudi zaposli oziroma ima le ta prednostno obravnavo pri nadaljnjem rednem zaposlovanju pred ostalimi potencialnimi kandidati. Tudi to bi moral, vsaj tako ocenjujem, biti eden izmed ciljev te politike - aktivne politike zaposlovanja. Žalostno pa je, da je v letnem zaposlitvenem programu za leto 2006 načrtovano, da bo le 10% od vseh v javna dela vključenih udeležencev prešlo v redno zaposlitev. Veste, to pa je tisto, kar je v nasprotju s cilji aktivne politike zaposlovanja in javnih del v okviru te politike. Trenutna premestitev iz ene evidence v drugo; to je tisto, kar je zaskrbljujoče, in dejansko tisti cilj, ki ga zasleduje tudi takšna "aktivna" politika zaposlovanja. Zgolj zato, da bomo lahko rekli, da v začetku leta, ko se razdeljujejo programi oziroma vključevanje v programe javnih del, takrat brezposelnost pade. To niso dolgoročni ukrepi, to ne bi smelo biti vodilo te aktivne politike zaposlovanja. Tako se dogaja zopet na škodo delavcev, ko gre za tako imenovane rizične oziroma posebne kategorije delavcev, to so tudi delavci nad 50 let oziroma 53, da delodajalci po preteku enega leta javnemu delavcu podaljšujejo pogodbo za delo preko javnih del, na sorodnem oziroma enakem delovnem mestu pa redno zaposlijo drugega delavca. Tu se dogaja degradacija tistih delavcev, ki so vključeni v projekt javnih del - pa bom še enkrat poudarila z bistveno manj denarja. V okviru javnih del bi želela izpostaviti tudi finančna sredstva, ki so v samem predlogu zakona dokaj nejasno definirana. Res sicer je, da so postavke, s katerih se črpajo sredstva za programe javnih del, različne, pa vendar osnovna sredstva v okviru proračuna za leto 2007 se ne povečujejo, kar bi bilo sicer z vidika spremembe zakonodaje smiselno. Treba je namreč upoštevati, da so v okviru tega zakona predvidene izboljšave, izboljšave ki gredo v smeri plačanega regresa in letnega dopusta za javne delavce. Naslednji korak v okviru novele zakona je zaostrovanje pogojev za zavrnitev dela. Vlada predlaga, da osebam, ki zavrnejo tako imenovano primerno delo, grozi izbris iz seznama brezposelnih, in posledično tak človek izgubi tudi vse pravice, ki mu sicer pripadajo po zakonu. Pa se bom vprašala, kaj je primerno delo. Vlada odgovarja, citiram: "Oseba, ki ne želi biti izbrisana, mora sprejeti delo. Po treh mesecih brezposelnosti delo, za katero se zahteva do ena stopnja nižja izobrazba, kot jo ima brezposelna oseba. V primeru, ko je takšna oseba brezposelna 6 mesecev ali več, mora sprejeti ponujeno zaposlitev, za katero je dovolj celo do dve stopnji nižja izobrazba." Dejstvo je in s tem verjamem, da se strinja večina, da se je dogajalo, da se še vedno dogaja, da so vedno eni in isti brezposelni odklanjali ponujeno delo in da je prav, da se v okviru te tematike vpelje večji red oziroma kontrola. Pa vendar, ali ne bo takšen ukrep, gre za zelo restriktiven ukrep, diskriminatoren, in kar je še več, med brezposelnimi prevladujejo ženske, iskalci prve zaposlitve in mladi. Ali je ta novost stimulativna tudi za to kategorijo iskalcev zaposlitve. Pa bom dala zdaj zgolj primer iz prakse, potemtakem bodo morali recimo pravniki, ekonomisti, sociologi, skratka, iskalci prve zaposlitve, največ jih je žal s področja družboslovnih smeri, sprejeti tudi službo tajnic, trgovcev. Pa bom še enkrat poudarila ob dejstvu, da je za leto 2006 načrtovano, da se bo zgolj 10% javnih delavcev vključilo v redno zaposlitev. In vprašanje, ki je bilo izpostavljeno tudi v okviru državnega sveta. V kolikor delo za stopnjo nižje od izobrazbe zavrne prejemnik denarnega nadomestila, se mu nadomestilo za dobo dveh mesecev zniža za 50%. Kaj v primeru, ko delavec ne dobi plačila? Teh primerov v praksi ni malo, žal. Ko delavec, ne po svoji krivdi, zaradi neizpolnjevanja obveznosti delodajalcev zavrne delo in vseeno izgubi 50% denarnega nadomestila. Odgovor vlade, ki je bil ob tem podan, žal ni zadovoljil. Tako imenovani slabi delodajalci naj se ne bi smeli prijavljati kot dajalci zaposlitve, pa vendar, kdo to preverja, me zanima. V praksi namreč prihaja do tega, da delavci ne dobijo plačil, ko zapustijo zavod. Še eno zadevo bi želela izpostaviti, prav tako v okviru aktivne politike zaposlovanja, ki pa je ta novela zakona ne vključuje. Gre za program prekvalifikacije oziroma prekvalificiranja in pridobivanja dodatnih znanj oziroma izobraževanja. Veste, problem, ki se pojavlja v družbi, je kvota finančnih sredstev. Ko so ta sredstva porabljena, žal tisti, ki bi se želeli vključiti, pa govorim o iskalcih prve zaposlitve, o mladih brezposelnih ljudeh, ki pač nimajo takšne izobrazbe, da bi se lahko aktivno vključili na trg dela, takrat žal ti ljudje izpadejo iz možnosti, da bi se lahko vključili v program prekvalifikacije oziroma dodatnih izobraževanj, tudi do tri leta čakajo na takšen program oziroma pravzaprav tisto, kar jim država v zakonu v osnovi omogoča. V okviru vseh štirih ciljev, načel in poglavitnih rešitev, ki so zapisani v zakonu, vlada omenja tudi izboljšanje učinkovitosti dela Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Med ukrepi pa sem pravzaprav zasledila zgolj in samo: povečali bodo število svetovalcev. V okviru notranjega prestrukturiranja naj bi enega svetovalca na 320 brezposelnih oseb do leta 2008 prišli na enega svetovalca na 150 brezposelnih. Ali to pomeni, da vlada predvideva obenem tudi povečanje brezposelnih? In ne verjamem, da je zgolj povečanje števila svetovalcev v okviru zavoda za zaposlovanje tisti ukrep, ki bo prispeval k večji učinkovitosti dela te institucije. Verjamem, da veste in da se bodo vsi tisti, ki so kdaj iskali pomoč v okviru zavoda za zaposlovanje strinjali z menoj, če bom rekla, da gre za izjemno zaprt in tog sistem dela, tudi svetovalk in svetovalce, ki temelji v veliki večini zgolj na operativnem delu. Smiselno bi bilo v zasledovanju omenjenega cilja, ki ga je zapisala vlada, pripraviti spremembe tudi pri samem delu, načrtovanju in iskanju zaposlitvenih možnosti v okviru zavoda. Verjamem pa, da oblikovanje tako imenovanega zaposlitvenega načrta ne sme biti največji dosežek zavoda uradov za delo oziroma posamezne svetovalke ali svetovalca. Ali se bo nemara učinkovitost dela zavodov povečala z novo organizacijsko strukturo upravnega odbora zavoda, ki povečuje število predstavnikov vlade? Kakšna pravzaprav je oziroma naj bi bila vloga zavoda za zaposlovanje? Še ena pomembna sprememba je predvidena v okviru današnje oziroma te novele zakona. Vlada bo odpravila posebnost, ki je v primerjavi z drugimi evropskimi državami vpeljana v našem sistemu. Govorim seveda o študentskem delu, pa me zanima, jaz upam, da bom v nadaljevanju dobila - žal tukaj predstavnikov ministrstva ni, niti ministra ni tukaj - odgovore na izpostavljena vprašanja oziroma dileme. Na kakšen način se bodo podeljevale koncesije posrednikom študentskega dela? V predlogu zakona je predvideno, da se zakonsko določijo priznani stroški organizacijam oziroma delodajalcem, ki posredujejo začasna in občasna dela dijakom oziroma študentom. Del sredstev koncesijskih dajatev za posredovanje študentskega dela se bo po novem usmerjal v javni sklad, ki naj bi bil namenjen štipendijam, gre za tistih 10%, ki jih po sedaj veljavni ureditvi plača delodajalec študentskemu servisu. Minister Drobnič razlaga, da večje število štipendij pomeni povečanje sredstev za pokritje stroškov študija in ker to pomeni po drugi strani tudi, da postane študijsko oziroma študentsko delo povezovalni element med študijem in gospodarstvom - ali to pomeni omejevanje pravice do izbira dela, proste izbire dela študentov in dijakov seveda? Ali to pomeni postopno ukinitev študentskih servisov? Zanima me, sprašujem, jaz upam, da bom dobila odgovore. Ali glede na to, da minister poudarja, da študentsko delo ne sme ovira študija in če je le mogoče naj bo sestavi del usposabljanja? Zelo jasno se nagiba tudi k zelo omejevalni postavitvi zgornje meje delovnih ur študentskega dela na teden, torej tistega dela, ki ga lahko opravljajo študentje. Bojim se, da gre v tem primeru za neke vrste prikrito omejevanje in postopno ukinjanje študentskega dela, kar je pravzaprav moč razbrati tudi iz uvodne predstavitve, ki je zapisana v samem predlogu zakona - v primerjavi govorim, seveda z drugimi primerljivimi ali pa neprimerljivimi, skratka z drugimi državami. Rada bi poudarila eno golo dejstvo. Golo dejstvo je, da Slovenija ne postaja prijazno delovno okolje, govorim seveda z vidika delavcev. Vladna strategija je povečanje konkurenčnosti, zmanjšanje stroškov dela in zaostrovanje delovne zakonodaje v smislu krčenja oziroma omejevanja pravic delavcev. Tudi pričujoči predlog zakona, roko na srce, sledi tem smernicam. Na vseh med seboj povezanih področjih, pa naj si bo to zdravstveno zavarovanje, bolniška nadomestila ali ne nazadnje na eni izmed preteklih sej smo sprejemali zakon o kolektivni pogodbi, kjer delodajalec lahko cel postavi nižje standarde za delavca, kot je to določeno po krovnem zakonu, torej zakonu o delovnih razmerjih. Skratka, na vseh med seboj povezanih področjih se žal slabšajo razmere za delavce v korist profita. V Slovenski nacionalni stranki v prvi vrsti pričakujemo odgovore na zastavljena vprašanja oziroma nekatere dileme, ki se ob predlogu tega zakona postavljajo - upam, da jih bomo dobili. Vsekakor pa bi bilo smiselno in modro tudi zakon dopolniti v obliki amandmajev in v Slovenski nacionalni stranki bomo vsekakor za drugo obravnavo pripravili nekaj predlogov amandmajev.
Hvala. Gospod mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina bo zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti podprla kot primerno podlago za nadaljevanje zakonodajnega postopka, seveda pa je vendarle treba o tem nekaj povedati. Mi smo skrbno pregledali predlog zakona, ki naj bi po mnenju predlagatelja spodbudil brezposelne, na primer, k večji aktivnosti pri iskanju zaposlitve. Pri tem v poslanski skupini nismo prepričani, da bo ta namen dosežen s tem, da se položaj brezposelnih poslabša. Pričakovanje sloni na nepreverjeni podmeni, da večina brezposelnih ne išče ali si ne prizadeva poiskati zaposlitev, v kar pa je mogoče hudo dvomiti, saj smo Slovenci priden narod, če le imamo delo. Prav tako nismo prepričani, da bo zakon zmanjšal obseg dela na črno. V predlogu zapisan temeljni namen sprememb zakona, ki naj bi izboljšal učinkovitost Zavoda za zaposlovanje Republike Slovenije, v zakonskih rešitvah ni dovolj elaboriran, v tem smislu ne najdemo potrebnih sprememb v organizaciji in vsebini delovanja zavoda. Pri tem naj omenim, da smo v zadnjih letih milijarde porabili za usposabljanje delavcev preko zavodov za zaposlovanje, da so mnogi inštruktorji in usposobitelji zaslužili velike honorarje, nimamo pa podatka o tem, kakšni so bili rezultati v tem smislu, da bi vedeli, ali so vložene milijarde v ta namen rodile rezultat z zaposlovanjem za drugo delo izučenih brezposelnih oseb. Kar zadeva namero izvajati evropsko strategijo zaposlovanja, želimo povedati, da se ta že izvaja v obliki visoke stopnje fleksibilnosti zaposlovanja, saj smo potem na petem mestu med 25. državami Evropske skupnosti. Seveda je ta fleksibilnost predvsem v korist delodajalcev in mnogo manj v korist zaposlenih, pri čemer naj omenim le naraščanje pogodb za delo za nedoločen čas in lažje odpuščanje delavcev. Namera izenačiti položaj oseb, vključenih v programe javnih del, z drugimi zaposlenimi, je verjetno iluzija, ki je v realnem življenju ne moremo uresničiti. Pri tem pa pozdravljamo rešitev, da bi zaposleni na področju javnih del imeli pravico do letnega dodatka oziroma regresa. Namera urediti evidence, je pozitivna in uresničljiva in jo podpiramo. Na dlani je namreč dejstvo, da brez ustreznih evidenc in podatka o tem, kje smo in kam bi kazalo iti, pač ne bo šlo. Glede na povedano pričakujemo, da bo predlagatelj za drugo branje zakona na novo premislil in opredelil rešitve za namen in poglavitne cilje zakona, ki jih želi doseči. Pri tem opozarjamo, da se na primer ne strinjamo z rešitvijo, da mora zaposleni po šestih mesecih nezaposlenosti prevzeti ponujeno delo tudi v primeru, ko je zanj potrebna usposobljenost, ki je nižja za dve stopnji od tiste, ki jo iskalec zaposlitve ima. To bi morda lahko zahtevali pred 50-timi leti, ko smo po vojni in še kasneje mnogi delali karkoli, da bi preživeli, danes pa je to najbrž nepotrebno in po naše tudi ne nujno. Iz tega razloga je tudi prenehanje pravic brezposelne osebe, če bi odklonil tako zaposlitev, po naše neumestno. Naša poslanska skupina pozdravlja predvidene rešitve na področju aktivne politike zaposlovanja, pri tem pa mislimo, da bo ta zakon tukaj dosegel svoj namen, če bo več storjeno za preprečevanje dela na črno in bo inšpektorat za delo opravil bolj temeljito svojo nalogo v tem smislu. Poslanska skupina pozdravlja tudi rešitev, po kateri bo del koncesijskih dajatev namenjen za povečanje sredstev za štipendije, ki so danes praksa za približno 25% študentov, medtem ko je preteklost beležila čez 50% prakso štipendiranja vseh študentov. Tako mislimo, da je to dobra rešitev. V zakonu ne bi škodovalo, če bi opredelili na nek način tudi črno listo delodajalcev. Mi vemo, da se delodajalci silno različno obnašajo do zaposlenih in s tega vidika tudi tako zelo različno ravnajo, da poznamo dobre in slabe delodajalce in kakšna črna lista ne bi nič škodila in bi lahko dolgoročno prispevala k temu, da bi imeli delodajalci na črni listi manjše možnosti dobiti potrebne delavce, dokler je onih boljših na trgu dela dovolj. Na koncu moram reči, da naša poslanska skupina upa, da bo predlagatelj tudi druge naštete pomanjkljivosti zakona in dileme, ki so odprte, pri oblikovanju končnih rešitev, danes v tej dvorani povedane, upošteval pri pripravi za drugo obravnavo. Na vsak način je pomembno, da je izhodišče za pripravo tega zakona bilo usklajeno z ekonomsko socialnim svetom do te mere, da lahko rečemo, da ga zaradi tega moramo nadaljevat in tudi ustrezno izboljšati in potem sprejeti zato, da bi vsi skupaj dosegli nekaj več na področju zmanjševanja brezposelnosti in zaposlovanja. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Matjaž Han. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Najprej naj povem, da je tudi meni žal, da pri tako pomembnem zakonu, dokumentu ni v dvorani ministra, ni v dvorani nobenega iz ministrstva, zato me res čudi in bom tudi jaz osebno izredno kratek, ker je pred mano magistrica Majda Potrata že v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov skoraj vse povedala, tako da ni kaj dodati. Ko sem poslušal to predstavitev poslanskih skupin, sem vendarle začutil in videl, da ta zakon zaenkrat ni v redu in da ga vse poslanske skupine, razen ene, na nek način grajajo. To je še en dokaz, kakšne zakone, dokumente dajejo v proceduro ministrstvo za delo oziroma njen minister. Jaz osebno ne morem biti zadovoljen in optimističen, predvsem v tem smislu, da se bodo v Sloveniji res naredili nek korak naprej, predvsem v smislu zaposlovanja. Zakon je sicer v uvodu napisan in cilji so napisani v redu, vendar moram povedati, da papir prinese vse in tisti, ki zadev ne pozna in ki ni seznanjen, je lahko nad cilji, nad uvodom sicer zadovoljen in navdušen, vendar tisti, ki smo zakon brali po členih, pa vidimo, da členi ne gredo v smislu uvoda, ampak prej nasprotno. Mislim, da gre zakon predvsem v smeri sankcioniranja, prisile in ne v smeri spodbud in rešitev za zaposlovanje, za katere pa vemo, da so v naši državi eden najbolj pomembnih segmentov. V Socialni demokraciji, kot sem že povedal, smo nezadovoljni s tem zakonom, na nek način tudi jaz osebno sem lahko razočaran in upam, da bomo v drugi obravnavi vendarle zakon do te mere popravili z amandmaji, z naši predlogi, ki bodo šli predvsem v smeri malega človeka in tistega, ki danes nima službe, ki nima osnovnih sredstev za preživetje. Je res, da je v zakonu nekaj novosti, predvsem pa tistih, ki gredo z uskladitvijo z evropskimi normami, vendar so to zadeve, ki so nam v zadnjem času znane, ne gre pa predvsem v tem smislu, da mi živimo v Sloveniji, mi imamo svoje probleme, ki jih je treba samo na naš način reševati. Jaz tega zakona absolutno ne morem podpreti, takšnega, kakršen je sedaj, in upam, da bomo znali s skupnimi močmi najti dovolj razuma, da bomo v drugi in tretji obravnavi zakon popravili, da bo predvsem šel v dobro ljudi, v dobro tistih, ki nimajo zaposlitve, v dobro predvsem v smeri tem, da bodo mlajši ljudje, tisti, ki še nimajo zaposlitev, študentje, videli v Sloveniji neko perspektivo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom, ker gre za splošno razpravo in ker že časa skorajda nimam več, zelo v kratkem poskušal povedati, da imam, prvič, predvsem ambivalenten odnos do tega predloga. Je vrsta rešitev, ki so dobre in ki jih podpiram, je pa tudi nekaj takšnih, ki mi temeljite pomisleke vzbujajo. Naj samo zelo kratko zreduciram. V koalicijski pogodbi smo se zavezovali, da bomo poskušali odpraviti vse zlorabe, nepravilnosti itd., zlasti kar zadeva izkoriščanja socialnih pravic, ki nekatere vodijo v kulturo nedela ali zavračanja dela, in tudi kar zadeva zlorabe študentskega dela. Vendar se mi zdi, da je cilj zakona zdaj napak zastavljen, da gre predvsem ali pa skoraj izključno v to smer, da torej prepoveduje, da omejuje, da ne spodbuja k nekemu velikemu razvoju. Če si pogledamo, kaj piše kot temeljni namen tega zakona, to je ministrstvo zapisalo ali minister, piše, da je temeljni namen povečati učinkovitost zavoda za zaposlovanje. Če je to temeljni namen, potem je po moji sodbi to zgrešeno. Temeljni namen bi moral biti urejanje področja socialne varnosti, zaščite, priprave ljudi na novo zaposlitev, iskanja novih zaposlitev, novih programov, razvoj in tako naprej, ne pa predvsem restrikcije in učinkovitost. Lahko, da bo zavod učinkovit, ampak lahko da bo učinkovito izvajal nekaj, kar ne bo dobro, in sama učinkovitost bo zagotovo premalo. In v zvezi s študentskim delom oziroma delom preko študentskega servisa, omenjam, da sem tudi sam zaskrbljen nad številnimi zlorabami, nad nepravilnostmi in tako naprej, da pa vendar ne bi smelo biti najprej na tapeti omejevanje študentskega dela, da je napačno vprašanje, ali naj študent najprej dela ali najprej študira, in odgovor, naj študira. Ja, naj študira, ampak najprej mu moramo to omogočiti, da bo lahko študiral. Zdaj pa je marsikomu delo nujni predpogoj, da bo lahko študiral.
Hvala. Besedo ima gospod Kangler.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Seveda, verjetno si vsaka vlada želi, da si ob nastopu zada tudi nalogo, kako zmanjšati brezposelnost v državi. Če govorimo konkretno, v Republiki Sloveniji. Ta zakon, gre za prvo obravnavo, je potrebno podpreti in ga pripeljati v drugo obravnavo. Dejstvo pa je, da imamo posamezniki kar velike pomisleke glede posameznih določb in da si želimo, da bi v nadaljnjem koalicijskem usklajevanju nekoliko to vsebino zakona spremenili. Ko pa govorimo o brezposelnosti, pa moram na tem mestu jasno in glasno poudariti, da neposredno kot poslanec, ki prihaja iz mariborske regije, ki se vsakodnevno srečujemo s to problematiko, in tako kot je moj kolega predhodno govoril, gospod Vili Rezman, ki prihaja iz občine, ki je trenutno na prvem mestu po številu brezposelnosti, občina Maribor, po zadnjih podatkih na drugem, če se ne motim, in občina Pesnica na tretjem, lahko ugotovimo, da prihajamo nekateri poslanci iz takšnega bazena, kjer imamo socialno in še povrhu gospodarsko krizo in katastrofo. Odkrito moram reči, da nekateri pristopi prejšnjih vlad in tudi te, so dobri, predvsem pristopi, ki na nek način zmanjšajo in zožajo to katastrofo, ki nas daje, to je socialna katastrofa, socialna kriza, ki omogoča predvsem delo prek javnih del. Vendar, če mi danes gledamo osnutek zakona - jaz sem zelo vesel, da je minister Drobnič v tem zakonu zapisal tudi to, da vsem uslužbencem oziroma delavcem, ki so zaposlenih preko javnih del, tudi pripada regres za letni dopust. Hvala bogu, da vsaj to, če do sedaj tega niso imeli, da vsaj to dobijo, ker tisti delavci, ki delajo na javnih delih, so delavci, ki imajo najnižje posebne prejemke, ki opravljajo takšno ali drugačno delo zato, da preživijo sami sebe, zato, da preživijo svojo družino, svoje družinske člane in je pošteno in pravično, da si prav tako zaslužijo za opravljeno delo nadomestilo ali tako imenovani regres za dopust. Vendar, saj vsi vemo, da ta višina tega regresa za dopust ne bo tako velika, da bi si lahko preprost delavec privoščil, da bi lahko z družino odšel na letni dopust, pa vseeno za tiste, ki živimo v takšnem okolju, je vsak tolar v družini ali na družinskega člana, ki pride iz takšnega ali drugačnega naslova, dober. Bi pa rad, ker že načenjam, glede na to, da prihajam iz tega mariborskega okolja, opozoril na eno drugo veliko težavo, s katero se kot poslanec tako na ulicah kot v poslanski pisarni iz dneva v dan vsakodnevno srečujem. To je prva zaposlitev mladih, ko končajo fakultete, ko končajo srednje šole ali poklicne. Sam lahko ugotavljam, da imamo v teh regijah, tudi v Prekmurju in Koroškem, predvsem beg možganov. Mladih, ki odhajajo na študij tako v Gratz kot v Ljubljano, se več ne vračajo v naše okolje in več niso naša perspektiva za nadaljnji razvoj te regije. Tukaj bi opozoril tako vlado kot samega ministra, da za drugo branje predvidi možnosti, na kakšen način lahko tudi skozi zavod za zaposlovanje vidi možnosti subvencioniranja pripravništva za nekatere poklice. Spoštovane kolegice in kolegi! Če je nekdo diplomiral na pravni fakulteti v Mariboru z najboljšo oceno, in da rabi dve leti, da dobi pripravništvo in še to ne dobi v sami mestni občini Maribora ali v tej naši regiji, da se osredotočim na mesto, potem je to katastrofa. Oprostite. Starši izobražujejo, šolajo, plačujejo, pripeljejo svojega otroka do poklica, do univerzitetne izobrazbe, potem pa je ta otrok ali odrasla oseba, kakorkoli, brez možnosti in priložnosti v naši regiji. Mene srce boli, kot iz dneva v dan srečujem mlade, perspektivne, tudi znanstvenike, mlade raziskovalce, asistente, ki bežijo iz naše regije. Bežijo pa zato, ker ne dobijo priložnost in ker ne dobijo možnost, da bi ostali v regiji, da bi tam raziskovali, da bi se tam zaposlili in da bi si tam ustvarili dom, družino in še kaj drugega. Na to je potrebno opozoriti in jaz pozivam ministra in tudi vlado, v kolikor obstajajo možnosti znotraj tega zakona, zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, da še tu dodamo nekatere določbe za primer prve zaposlitve. Priče smo, kakšne izzive je imela vlada v republiki ali državi Franciji ob sprejetju takšnega ali drugačnega zakona. Jaz sem prepričan, da bi bili nekateri naši znanci, prijatelji, državljani, občani veseli, če bi tudi ta vlada poskrbela in dala možnost in priložnost za pravo zaposlitev tudi skozi takšen zakon, vsaj za nekatere segmente poklicev. Tisti, ki spremljate nekatere programe, lahko ugotovite, kot sem to danes že na tem mestu povedal, da na področju univerzitetno izobraženih ljudi, na področju prava ni zaposlitve. Če gremo na področje profesorjev, učiteljev, na primer slovenskega jezika, nekateri so se izobraževali, diplomirali iz slovenskega jezika, se pripravili, da bi šli učit ali za profesorje na srednje ali katerikoli drugi šoli, osnovne šole, za učitelje slovenskega jezika, vendar te zaposlitve v regiji ali širši okolici leto ali dve ne dobijo. Ministrstvo za šolstvo ima nekatere programe, ki subvencionirajo pripravništva za primer, kot sem ga sedaj navedel, kar se tiče nekaterih poklicev. Ta primer, ki je na ministrstvu za šolstvo, bi bilo potrebno s takšnim zakonom, kot ga imamo danes na dnevnem redu, razširiti tudi nekatere druge segmente, predvsem mislim poklice. In tu vlada in ministrstvo ima priložnost, da tudi skozi sklad ali tudi ustanovi sklad, zagotovi dodatne finančne vire, da tisti naši najmlajši dobijo priložnost in možnost, da opravijo pripravništvo in dobijo na ta način prvo zaposlitev. Tudi ko dobijo pripravništvo ali prvo zaposlitev, je delodajalec tisti, ki njegovo delo oceni, in marsikateri delodajalec se bi za dober kader, za dobrega mladega strokovnjaka odločil, da ga tudi zadrži v podjetju, primerno spodbuja, stimulira in na ta način mu da priložnost, da ostane v našem kraju.
Hvala. K repliki se je javil gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zelo na kratko. Gospod Kangler je govoril in mislim, da je prav, da je opozoril na pomen javnih del pri zmanjševanju stopnje brezposelnosti. Nekatere občine so ta instrument zelo znale izkoristiti in v resnici to pomeni pomemben prispevek tudi pri izboljšanju socialne situacije v določenem okolju. Rad bi samo popravil nek podatek, ki govori med drugim tudi o moji občini, navedeno je namreč bilo, da je to občina z največjo stopnjo brezposelnosti. Res je bila leta 1998, takrat je bila stopnja brezposelnosti prek 33%, v zadnjih šestih, sedmih letih pa je to bila občina, ki je v Sloveniji najbolj zmanjševala stopnjo brezposelnosti in jo je zmanjšala za prek 50%. V zvezi z brezposelnimi profesorji slovenščine pa imam konkreten predlog. V vladi in v parlamentu lahko vse zaposlimo in jih ne bo dovolj, da bodo vse slabe tekste uspeli pravočasno popraviti.
Hvala. Besedo ima gospod Barovič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Prav je, da je ta zakon v prvi obravnavi danes tu. In prav je, se zahvaljujem predstavnici, mislim, da ministrstva, da se je sedaj udeležila, ker se mi je zdelo malce nesramno, ko mi vsi potihem podpiramo ta zakon in ga želimo izboljšati za drugo branje, pa nihče od pripravljavcev ni z nami. Prosim, gospa, vam hvala, ker ste prišli in prenesite ministru in ostalim. Mi tu govorimo zato, da dajemo svoje predloge, podpiramo ta zakon in dajemo predloge, da bo v drugem branju boljši. In upam, da si bodo na ministrstvu prebrali vsaj magnetogram, ker drugače je brez zveze. Ali hočemo biti populistični do ljudi, ki nas gledajo, če nas gledajo. To je zelo nesramen odnos vlade, sploh v prvem branju. Cilji, načela in poglavitne rešitve predlaganega zakona - se z njimi popolnoma strinjam, ob tem pa postavljam vprašanja, na katera danes ne bom dobil odgovorov, mogoče se bodo pa pripravljavci zamislili. Cilj je izboljšati učinkovitost dela Zavora Republike Slovenije za zaposlovanje. Mogoče že, zanima me zelo preprosto vprašanje - kako? Kako se bo učinkovitost dela Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje izboljšala? Ali tako, da bo večje število zaposlenih pri njih? Ali? Razloga ne vidim. Strinjam se, izvajati evropsko strategijo zaposlovanja. Absolutno se strinjam. Od tu naprej pa pričakujem, da bo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve dalo takoj signal, sporočilo ministrstvu za zunanje zadeve in ga vprašalo kaj je ministrstvo za zunanje zadeve naredilo pri tistih državah, ki so si priborile tako imenovano prehodno obdobje zaposlovanja. Naj zunanje ministrstvo pove, kaj so naredili pri Francozih, Italijanih, Nemcih, ki so si priborili, ne vem, sedem let pravice, da ne bodo zaposlovali državljane EU, med njimi tudi Slovence, mi pa zaposlujemo Slovake, Čehe in tako naprej. Strinjam se, da je to cilj, samo kaj je na tem cilju narejeno. Izenačiti položaj oseb, vključenih v program javnih del. Absolutno se strinjam, ampak iz tega zakona je zelo nedorečeno vidno, kaj se bo zgodilo. Dajem konkreten predlog in upam, da bo vzet, ker je nedodelan zakon! Ja, delo je delo, če je javni delavec, je zaposlen, dela, ne glede, da je javni delavec, torej mora imeti vse pravice, ki jih ima vsak delavec, mora imeti socialno zavarovanje, zdravstveno zavarovanje, pripadajoči sorazmerni del regresa mora imeti, to naj se upošteva in to je prav, jaz sem tudi za to. Drugič. Koliko predvsem teh kritičnih kategorij delavk in delavcev opravljajo pravzaprav enakovredno kvalitetno delo v nekem podjetju nekega zaposlenega, torej dela enako, tisti zaposlen ima plačo 200.000, ta javni delavec pa dobi 50.000, pa dela enakovredno delo, pa še te pravice do zdaj ni imel ta, ki je bil zaposlen preko javnih del. Ko pa, recimo, išče to podjetje ravno delavca za tisto delovno mesto, vzame pa novega, tega, ki je pa delal preko javnih del, pa je kvalitetno delal za 50.000 namesto za 200.000, pa spet vrže nazaj na javna dela. Se strinjam. Na tem področju je treba javna dela enačiti ali skorajda izenačiti z vsemi deli, ne glede, če dela šest mesecev, pripadajoči sorazmerni del vsakega delavca pripada tudi delavcem, zaposlenih prek javnih del. Grem naprej. Sem pri 7. členu, jaz bi bil še bolj rigorozen, da se končno naredi red pri vseh tistih špekulantih, ki "traži posao, a boga moli, da ga ne nađe". Teh je veliko, osebno jih srečujem, pride kasneje, zamudi, se opravičuje, da je bil bolan in tako naprej, pa pravi: "Dajte mi samo potrdilo, da nisem primeren za to delo." In prav je tako: Če odkloniš delo - konec, na svidenje in zgubiš vse pravice. Vendarle je točno na tem področju zakon nedodelan, kajti ni konkretnih določil, na kakšen način pa delodajalec lahko upravičeno ugotovi, da je nekdo zlonamerno zaradi lenobe, zaradi ne vem česa odklonil. Lahko se zgodi pa krivica, med desetimi primeri lahko pride eden, ki dejansko ne more nekega dela opravljati, delodajalec bo pa rekel: "Ja, stran, tega bomo zdaj kar ukinili zato, ker ni sprejel dela." To manjka in na to opozarjam, in bi prosil, če se dodela ta del v tem. Seveda bomo vsi najbrž amandmirani, ampak tudi vlada bo verjetno morala kaj sama narediti. Pri izobrazbi. Jaz se strinjam, da nekdo mora sprejeti tudi delo, za katerega se zahteva nižja izobrazba od dejanske izobrazbe, ki jo ta človek ima. Vendar se sprašujem, ali pa je prehod za dve stopnji upravičen ali ne. Ne vem, kakšno je stanje na trgu, ocenjujem pa, če ni kritične brezposelnosti na trgu, se strinjam, da mora nekdo sprejeti delo, ki je enako njegovi izobrazbi ali največ - to je naš predlog in mislim, da bomo to amandmirali - ali največ za eno stopnjo manj, ne pa za dve. Se mi zdi, da v tem trenutku ni taka krizna situacija, tako krizno stanje pri nas, da bi morali degradirati nekoga, ker ne nazadnje je dejansko res, mislim, da tudi malce žaljivo in predvsem prizadene človeka, ki je univerzitetno diplomiran in ne nazadnje pač, če že mora, mora sprejeti, recimo, - pa vem, da bo, ker delo ne išče izobrazbe, delo je delo, vsako delo je častno, samo da človek preživi. Ampak, dokler je mogoče, naj se univerzitetno izobraženi ljudje zaposlijo tam, kjer takšen kader manjka, z njegovo izobrazbo ali z eno stopnjo nižje, več pa se mi zdi, da ni prav, čeprav bomo mogoče kdaj morali celo mi nekateri poslanci sprejeti še kakšno drugačno delo. Ne nazadnje tudi javno delo čiščenje cest, pa saj je vsako delo častno. Dodal bi še pripombo na 26. člen - to sem že omenjal, se opravičujem, to je upravičenost odklonitve dela. Ob koncu bi rad povedal, da dejansko mora biti dodan kakšen člen ali pa v tem zakonu, ki bi dal več poudarka na več nadzora, več kontrole. Več nadzora je potrebno pri delu zavoda za zaposlovanje in pri zaposlovanju brezposelnih ljudi. Mislim, da ta nadzor in zavoda in na sploh je obupen. So nekateri ljudje, ki jim pravzaprav spolzijo skozi prste, pa ne bom rekel, da zaradi malomarnosti delavcev na zavodu, ampak spolzijo skozi prste, jih spregledajo, itd., ravno zaradi premalo nadzora, premalo kontrole, premalo evidenc. In če že v vseh zakonih govorim o tako imenovani elektronski pismenosti, kjer se vse z vsemi podatki - ne nazadnje, to sem že povedal zadnjič, "veliki brat vas gleda". Ampak, če smo že na tem, naj se tudi na tem področju narediti nadzor, kontrola in red, da se bo vedelo, kdo je dejansko upravičen, kdo ni upravičen, ne da nekateri spolzijo skozi prste in nastradajo pravzaprav po krivici. Toliko bi jaz imel povedati zelo iskreno okoli te prve obravnave. Nekaj amandmajev bo Slovenska nacionalna stranka vložila, upam pa, da bo tudi vlada sprejela marsikateri dobronameren nasvet z naše strani in sama še preoblikovala zakon do druge obravnave. Tako da želim povedati, da sem za to, da gre prva obravnava skozi in da pri drugi vidimo, kaj se je izcimilo iz vsega danes povedanega. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pojbič.
Spoštovani. Novela zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti morda ob hitrem pregledu ne prinaša velikih vsebinskih sprememb, vendar temu še zdaleč ni tako. Spremembe zakona posegajo na velik del koalicijske pogodbe, hkrati pa se bodo spremembe dotikale širšega kroga ljudi. Naj na tem mestu poudarim nekatere poglavitne spremembe in dodam svoje videnje. Predlog zakona izrecno določa pristojnosti Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, da posreduje brezposelnim osebam, ki so upravičene do denarne socialne pomoči po predpisih o socialnem varstvu, vsako zaposlitev in primerno delo po podjemni ali avtorski pogodbi oziroma posreduje začasno ali občasno humanitarno ali drugo pogodbeno delo, ki traja največ 56 ur mesečno in ga organizira zavod ali v dogovoru z zavodom nepridobitna nevladna organizacija. Tako zaposlitev in delo pa lahko zavod ponudi tudi brezposelni osebi, ki ni upravičena do denarne socialne pomoči. Organizacija Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje se usklajuje z zakonom o zavodih. Naslednja pomembna ter predvsem aktualna sprememba se nanaša na področje študentskega dela in štipendiranja. Del sredstev koncesijskih dajatev za posredovanje dela dijakom in študentom se bo usmeril v proračunski štipendijski sklad, predvsem za deficitarne poklice. Na podlagi podatkov o višini fakutiriranega prihodka iz koncesijskih dajatev iz leta 2004 se ocenjuje, da bo letna višina sredstev iz koncesijskih dajatev, ki bodo namenjene za štipendije, približno 800 milijonov SIT. Ob predpostavki, da bi znašala štipendija 50 tisoč SIT, bi vsak mesec razveselili 1334 dijakov oziroma študentov. Preostala polovica sredstev, ki predstavljajo razliko med prihodki od koncesijskih dejavnosti in priznanimi stroški organizacij, ki posredujejo začasna in občasna dela dijakom in študentom, se še vedno nameni za delovanje študentske organizacije univerze, samostojnega visokošolskega zavoda, lokalne skupnosti oziroma interesnih oblik povezovanja dijakov in študentov in se lahko uporablja za različne namene izvajanja njihovih dejavnosti. V Sloveniji je delo študentov organizirano na poseben način, kakršnega poznajo le še v državah, ki so nastale iz Jugoslavije. V našem sistemu študentskega dela je, primerjalno gledano, največja posebnost pri organizaciji posredovanja študentskega dela glede višine nadomestila, ki jih za svoje storitve študentski servisi zaračunavajo delodajalcu in znaša 10% od vrednosti opravljenega dela. Obstajajo omejitve v državah Evropske unije glede količine dela maksimalnega zaslužka. Več raziskav, ki so bile po svetu opravljene v zadnjih letih, je pokazalo, da delež študentov, ki so polovično zaposleni, zadnjih dvajset let vztrajno raste, in da ima tako delo negativne posledice, saj imajo zaradi njega slabši uspeh ali pa jim ne uspe pravočasno opraviti izpitov. Po izsledkih teh raziskav 15 ur dela na teden še nima posebnega vpliva, pri 20 urah ali več pa že pomembno vpliva na uspeh. Prav je, da se študentsko delo obdrži, vendar pa nikakor ne smemo dopustiti izkoriščanje le-tega sistema. Ta sistem pa izkoriščajo prav tisti, ki se najbolj borijo za ohranitev sedanjega položaja. Pridni študentje prav gotovo ne morejo poleg rednega dela študija vsak dan delati, "večnim študentom", v narekovajih, ki so jim sedaj omogočene različne poti za podaljševanje študija, pa je potrebno reči ali delo ali študij. Menim, da bi morali takšne situacije reševati še bolj striktno - povrnitev štipendije, plačilo študentskih domov itd. Da ne govorim o zamudnih obrestih. Če bi se študentsko delo ohranilo med počitnicami in morda v manjšem obsegu tudi med letom, predvsem v sodelovanju med fakultetami in gospodarstvom, bi lahko rekli, da smo ubili več muh na en mah. V noveli zakona se velik poudarek namenja podeljevanju, prenehanju in odvzemu koncesij organizacijam oziroma delodajalcem, ki želijo posredovati zaposlitve, dela ali zagotavljati delo delavcu drugemu delodajalcu. V Republiki Sloveniji trenutno deluje 76 študentskih servisov s 169 poslovalnicami. Za posredovanja dela dijakom in študentom se zaračunava 10% koncesijska dajatev ter 2% dodatna koncesijska dajatev in je obračunana od fakturiranih prejemkov dijakov in študentov za opravljeno delo. 2% dodatna koncesijska dajatev se v celoti namenja za izgradnjo študentskih domov in tehnično opremljenost univerz. Od 10% koncesijske dajatve pa se študentskim servisom naprej priznajo pavšalni stroški za njihovo poslovanje, preostanek sredstev pa bi se naj namenil za delovanje študentskih organizacij, univerz, samostojnega visokošolskega zavoda, lokalne skupnosti oziroma interesnih oblik povezovanja dijakov in študentov. Prihodek študentskih servisov predstavlja razlika med dejanskimi stroški in pavšalno priznanimi stroški. V letu 2004 je bilo študentskim servisom od približno 8,2 milijarde sit koncesijskih dajatev priznanih približno 4,5 milijarde sit stroškov. Iz koncesijske dajatve je namreč mogoče izračunati, da so delodajalci za študentsko delo v letu 2004 plačali toliko sredstev, da bi zadoščalo za vsaj 25 tisoč delovnih mest s povprečno bruto plačo v višini 300 tisoč sit. Na ta račun delodajalci na nekatera delovna mesta redno ne zaposlujejo, temveč ta dela opravljajo študenti. Pogosto gre tudi za lažja dela, ki bi bila primerna celo za nekatere težje zaposljive osebe. Ena od bistvenih težav študentskega dela so zlorabe. Lahko gre za klasično delo na črno, lahko gre za delo na podlagi napotnice druge osebe, kot je tista, ki delo opravlja. Lahko gre za fiktivno nakazovanja denarja, pogosto pa tudi za neizplačilo zaslužka študentu, ki je delo opravil in podobno. Če koga vprašaš, kaj je študentski servis, so pogosti odgovori: prostor, kjer študent za okencem posreduje delo študentom ali pralnica denarja. Torej je tu neka sistemska napaka. Zakon predvideva tudi spremembe glede strokovnega in upravnega nadzora nad delom zavoda in pooblaščenih organizacij oziroma delodajalcev, ter namembnostjo uporabe sredstev. In da zaključim razpravo glede štipendij iz študentskega dela. Menim, da bi se stanje na tem področju izboljšalo z dvema mehanizmoma. Prvič, ukinitev oziroma preoblikovanje študentskih servisov, tako pridobljen denar pa nameniti v štipendijski sklad. In drugič. Študentskih organizacijam vzeti velik del denarja, ki se sedaj porablja nesmotrno in ne transparentno. Iz tega računa bi se zgradil kakšen študentski dom, zagotovila kakšna dodatna štipendija, del denarja bi se namenil za študentske družine in študente invalide, verjetno pa bi kak kos te ogromne in ne nadzorovane pogače lahko namenili tudi posameznim svetom fakultet. Naj na kratko spregovorim še o ostalih spremembah. Spreminja se sistem javnih del tako, da se osebam, vključenim v javna dela, zagotavlja regres za letni dopust, kar mislim, da je zadnji trenutek, že zdavnaj bi ta zadeva morala biti urejena! Plača udeležencev v javnih delih pa se določa glede na minimalno plačo, tako da je v primerjavi z denarno socialno pomočjo pravičnejše plačilo za opravljeno delo. Opredeljuje se tudi delež sredstev za plače udeležencev, ki ga zagotavlja Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, glede na stopnjo brezposelnosti na posameznem območju. Drugič, s spremembo se predlaga določitev višine najnižjega in najvišjega denarnega nadomestila v odstotku od minimalne plače oziroma trikratnik tako določenega najnižjega nadomestila in usklajevanje denarnega nadomestila z indeksom cen življenjskih potrebščin. Tretjič, ukinja se denarna pomoč kot pravica iz zavarovanja za primer brezposelnosti, saj se tako preprečuje kopičenje socialnih pravic iz več virov. Denarno socialno pomoč že ureja zakon o socialnem varstvu. Namen pomoči pa je izboljšanje socialnega položaja oseb, ki si ne morejo zagotoviti minimalnih sredstev za preživljanje. Četrtič, brezposelni osebi se lahko ponudi eno stopnjo nižja primerna zaposlitev po treh mesecih od vpisa evidence brezposelnih oseb, če ni brezposelnih oseb, za katere bi bila taka zaposlitev ustrezna. Po šestih mesecih od vpisa v evidenco brezposelnih oseb in če ni brezposelnih oseb, za katere je bila takšna zaposlitev ustrezna, se kot primerna lahko ponudi dve stopnji nižja zaposlitev. Ta sprememba bo brezposelne spodbudila k aktivnejšemu iskanju zaposlitve. Ta sprememba ne bo prinesla takšne revolucije, kot jo ponazarjajo nekateri pristranski mediji - diplomirani pravniki, ekonomisti, strojniki in tako dalje, ne bodo pobirali jabolk in jagod, kot se omenja. Ta sprememba bo spustila na realna tla vse tiste, ki pričakujejo že ob prvi zaposlitvi takšno plačo, ki jo imajo nekateri po 15-ih oziroma 20-ih letih na istem delovnem mestu. Sprememba bo pripomogla k temu, da se zmanjša število tistih, ki so zadovoljni s socialno pomočjo, ki v sedanjem sistemu prinaša mnogo ugodnosti. Tukaj naj omenim še, da se denarno nadomestilo za dva meseca zniža za 50%, če zavarovanec odkloni primerno delo po podjemni pogodbi ali po pogodbi o naročilu avtorskega dela, primerno začasno ali občasno humanitarno ali drugo podobno delo, ki traja največ 56 ur mesečno in ga organizira zavod ali v dogovoru z zavodom nepridobitna nevladna organizacija. Tudi tukaj gre za povečanje aktivnosti iskalcev zaposlitve. Naj za zaključek razprave omenim še eno izmed pozitivnih sprememb. Bodite pozorni na 36. člen novele zakona. Sprememba je namenjena spodbujanju zaposlovanja mladih žensk, saj bo zaposlitev brezposelne osebe, ki nadomešča osebo na porodniškem dopustu in dopustu za nego in varstvo otroka, zmanjšala stroške delodajalcu še po vrnitvi prispevka za socialno zavarovanje. Povrnitev prispevkov sprememba predvideva tudi za zaposlitev brezposelne osebe, mlajše od 26 let, ki je iskalec prve zaposlitve in je več kot 12 mesecev prijavljena na zavodu, ter za zaposlitev osebe, starejše od 55 let, ki je več ko 24 mesecev prijavljena na zavodu in za zaposlitev brezposelne osebe starejše od 55 let, ki ima suficitarni poklic. Torej zakon spodbuja tudi delodajalce, da se aktivneje vključujejo v trg dela. Predlagana novela prinaša aktivne spremembe in njegovo sprejetje bo pravi pokazatelj, da se reforme uresničujejo ter da so pozitivno naravnane. Zakon bom seveda z veseljem podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kot mnogokrat do sedaj tudi danes ugotavljam, da nekateri razmišljajo na način, da so brezposelni nekaj ne bodi ga treba, da so to ljudje, ki so izključno po lastni krivdi pristali na zavodu za zaposlovanje. Da so to ljudje, ki so pristali zaradi tega, ker ne želijo delati v evidenci brezposelnih, ali pa so morda celo črtani iz evidence brezposelnih in jih dejansko ni med brezposelnimi, čeprav dela nimajo. Tudi vsi posegi na zakonodajnem področju gredo v to smer, da je potrebno zaostriti kriterije in kaznovati, ampak kaznuje se vse povprek, ne pa, da bi poiskali način, kako kaznovati tiste, ki ta sistem zlorabijo, in prav bi bilo tako. Namesto da bi brezposelnim pomagali iskati zaposlitev, jih pomagali zaposliti, jih dejansko želimo zgolj prisiliti, da si sami najdejo delo, prisiliti, da vzamejo delo, tudi če ni ustrezno, če je zgolj primerno. In če tega ne bodo storili, pač, ne bodo brezposelni, ne bodo brezposelni v evidenci, ostali pa bodo brez dela. Malo prej sem slišal primerjavo oziroma razpravo o tem, kako pridni študentje zgolj študirajo. Ja, tisti, ki imajo denar, oziroma tisti, ki imajo starše, da jim šolnine in študij plačajo. Teh bo v naši državi vedno manj in še šolnine bomo dobili za povrhu. Poanta te razprave je bila, pridni študentje študirajo, leni pa poleg tega še delajo. Jaz tega ne razumem ravno najbolje. Ko govorimo o tem zakonu, naj se dotaknem predvsem 26. člena, čeprav se pri tem zavedam, da gre za splošno obravnavo, ampak ta člen posebej bije v oči. V obstoječem členu je bilo zapisano, da zavarovancu preneha pravica do denarnega nadomestila, če, seveda med drugim, odkloni ustrezno zaposlitev, ali s svojim ravnanjem povzroči odklonitev zaposlitve s strani delodajalca, ali odkloni ustrezno začasno ali občasno plačano delo. To je sedaj veljavni zakon. V novem zakonu pa bo to alinejo nadomestila nova, v kateri bo pisalo, "odkloni ustrezno ali primerno zaposlitev", poudarjam, primerno zaposlitev, "ali s svojim ravnanjem povzroči odklonitev zaposlitve s strani delodajalca" - razliko med ustrezno in primerno zaposlitvijo poznamo, to so stopnje izobrazbe. In ko berem obrazložitev, čemu je to v zakonu zapisno, je v obrazložitvi zapisano vse ostalo, kar vsebuje ta člen in govora o tem, zakaj se pa kriterij z ustrezne zmanjšuje na primerno, tega pa v obrazložitvi tega člen ni zapisano. In predlagam, da ministrstvo v odsotnosti to tudi stori, ko bo predlagalo, da v drugi obravnavi ta zakon vsebinsko obravnavamo in tudi sprejemamo. Torej, kar nekaj površnosti je pri tem. In ko govorimo o fleksibilnosti, o reformah in o tako imenovanem fleksibilnem trgu dela, se bojim, da razmišljamo predvsem ali razmišljate predvsem o tem, je pa zelo neprijetno govoriti tistim, ki jih ni, ampak saj verjetno se sliši glas iz tega parlamenta - hvala za opozorilo, gospod Sok. Ste končali? Dobro. Hvala. In k o govorimo o fleksibilnosti trga dela, verjetno govorimo predvsem ali govorite predvsem o tem, kako lažje odpuščati zaposlene delavke in delavce in manj o tem, kako jih ponovno zaposlovati. Ampak, naj tu naveden en primer iz prakse, ki sem ga zasledil. Ko govorimo o fleksibilnosti trga dela, si mnogi predstavljate to tako, da bo ljudi možno čim lažje odpuščati, včasih kar z elektronskim sporočilom, to se dogaja celo v uradu predsednika države, dr. Janeza Drnovška. Ampak, dober primer je, predsednik, glede fleksibilnosti tudi zaradi tega, ker na novo zaposluje, zaposluje sicer iste ljudi, ampak to je dokaz, da je pri nas, v naši državi prisotna tako imenovana strukturna brezposelnost, ko dejansko nimaš ustreznih kadrov, ki bi imeli primerno izobrazbo. In to je največji problem Slovenije v tem trenutku glede brezposelnosti. Mi imamo brezposelne, ampak nimajo primerne izobrazbe, primernih izkušenj za posamezno delovno mesto in tako zaradi tega tudi ne dobijo zaposlitve. Ampak, ker je temu tako, bomo spremenili zakon in bomo zapisali, da ni pomembno, da odkloni ustrezno zaposlitev, če bo odklonil primerno zaposlitev, bo ostal brez evidence oziroma bo ostal brez nadomestila. Torej, kriteriji se zaostrujejo, fleksibilnost trga dela se sprošča predvsem pri odpuščanju, na strani zaposlovanja pa se stori bolj malo.
Besedo dajem poslancu Ljubu Germiču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, zakon, o katerem danes govorimo, to je zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, je prav gotovo eden izmed zakonov, ki posega v del normativne ureditve trga dela in socialne politike v Sloveniji s končnim ciljem povečati blaginjo Slovenije. Ko govorimo o zagotavljanju blaginje Slovenije, govorimo prav gotovo tudi o tem, da se zagotavlja blaginja vsakega posameznika izmed nas. In glede na to, da želimo dosegati blaginjo s celovitim pristopom ukrepov lahko danes ugotavljamo, tako kot je tudi bilo v praksi in v obravnavni posameznih zakonskih besedil v tem parlamentu kar v nekaj primerih na tej seji in na predhodnih sejah videno, da seveda se do problema ne pristopa celovito; torej, s sistemskimi pristopi na različnih področjih, ki bi vsi vodili seveda v doseganje blaginje v Sloveniji. Vsem znan, pravzaprav, neuspeh te vlade pri poskušanju urejanja vladne službe, ki bi uredila koncept vladnih reform za razvoj, ki bi prinašale konceptualne rešitve pravzaprav skoraj na vseh področjih, torej ko se danes pojavlja kot osnovna strategija razvoja Slovenije, se pa k uresničevanju te strategije pristopa zelo parcialno. Pri tem bi seveda želel citirati dve izjavi gospoda ministra v zadnjem času. To je izjava, v kateri govori, da seveda z novimi zakoni, ki jih uvaja iz svojega področja, predvsem poskuša uvajati manj sankcioniranja in več spodbujanja. In druga izjava je, da pričakuje, da bo na osnovi takšnega pristopa v Sloveniji možno ustvariti sedem do deset tisoč delovnih mest. Seveda k treznosti teh izjav zelo hitro opozori generalni sekretar združenja delodajalcev, gospod Samo Hribar Milič, ki reče, da on sicer ne ve, na kateri osnovi je napovedana takšna napoved, kajti iz njemu znanih podatkov bi se ali se pričakuje trend ravno v nasprotni smeri. Ko pa govorimo o stimuliranju, ne pa o sankcioniranju, je seveda danes tukaj treba ponovno jasno opozoriti na določila, ki govorijo o tem, da bo nova definicija primerne zaposlitve uvajala v zakonsko besedilo, da bo možno nekomu, ki bo uvajan nazaj na delo, predpisati po treh mesecih delo za eno nižjo stopnjo izobrazbe in po šestih mesecih dve stopnji nižje izobrazbe. Seveda se sprašujem, ko govorim o Sloveniji, kot na znanju temelječi družbi kot Sloveniji, ki bo usmerjala v človeške vire ključno razvojno možnost, na kakšen način je možno na trgu delovne sile razumeti takšen ukrep. Takšen ukrep, ki bi vzbujal motivacijo ljudi, da se vključujejo v izobrazbene procese, prav gotovo ne. In, če danes spremljamo, da je število mlajših brezposelnih z visoko stopnjo izobrazbe, ki se povečuje, je seveda ta koncept pristopa še v tej luči popolnoma nerazumljiv. In dovolite mi, da pri tem izpostavim svoje razmišljanje s strani delodajalcev. Ali glede na takšen ukrep, delodajalci ne bodo zainteresirani, da že v razpisu, v povpraševanju po delovnih mestih, razpišejo za dve stopnji nižja delovna mesta, kajti zelo jasno bodo vedeli, da na zavodu za zaposlovanje obstajajo prijavljeni, ki bodo morali, če bodo imeli, recimo na primer VII. stopnjo izobrazbe, sprejeti tudi delovno mesto, ki bo razpisano za V. stopnjo izobrazbe. In to pomeni tudi, da bodo plačani za V. stopnjo izobrazbe, kar bi za delodajalce pomenilo to, da se bodo obremenitve dela sicer zmanjšale v svoji strukturi stroškov, ampak ne na račun tega, da bo delo korektno plačano, ampak na račun tega, da bodo storitve bistveno večje, kot bo cena tega dela. In ko govorimo o fleksibilnosti, ki jo prenašamo kot nekako ustaljen sistem iz evropskih držav, skrbi tudi dejstvo, da te fleksibilnosti ne prenašamo na osnovi izkušenj dobrih praks iz tistih držav, kjer govorijo o varni fleksibilnosti. Jaz zelo podpiram, da si je vlada skupaj s sindikati ogledala koncepte v skandinavskih deželah, ampak obžalujem pa dejstvo, da v teh konceptih nikjer nimamo predstavljenih rešitev v tem predlogu zakona. Ko govorim o fleksibilnosti, pomeni ne samo fleksibilnost za odpuščanje, ampak jasne odgovore na to, kje se kreirajo in producirajo nova delovna mesta. Jasno bi moralo biti odgovorjeno na vprašanje, na kakšen način se bo zagotavljal sistem visoke socialne varnosti, torej dohodkovne varnosti tudi za tiste, ki bodo delovna mesta izgubljali in seveda s tem, da jih bomo vrednotili kot tiste, ki želijo biti na zavodu, ne pa da želijo delati, seveda se mi zdi takšen pristop s smeri predlagatelja tega zakona neprimeren. Želel bi opozoriti tudi na politiko in odnos te vlade in ministrstva do aktivne politike zaposlovanja, ki mora biti tretji ukrep v smislu zagotavljanja varne fleksibilnosti. Torej aktivna politika zaposlovanja, ki mora temeljiti na pravici in dolžnosti brezposelne osebe do vzpostavljanja in zaposlovanja, torej do zaposljivosti. Ko spremljamo obrazložitve k 2. členu, predlagatelj ukinja temeljno pravico vsakega brezposelnega, da se vključi v program aktivne politike zaposlovanja. Po predlogu je dejansko število vključenih v ukrepe APZ, vsebina, obseg izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja je odvisna od sredstev, zagotovljenih v proračunu. In če k temu dodamo, kaj se je dogajalo tako v rebalansu proračuna za leto 2005 kot v predlogu proračuna oziroma sprejetih proračunov za leto 2006, 2007, vidimo, da se na teh področjih sredstva krčijo. Aktivna politika zaposlovanja s tem zakonom ne postane več temeljna pravica, ampak bo odvisna od sredstev v proračunu. V proračunu pa sredstva zmanjšujemo in se vprašamo, na kakšen način bo izpolnjen tudi ta pogoj varne fleksibilnosti. In pričakujem, da bomo v okviru razprave po današnjem dnevu deležni bistvenih sprememb tega zakona, ko bomo prišli v drugo obravnavo, kajti v drugačnem primeru si ne bi želel, da bo ta zakon v slovensko javnost in med tiste, ki so danes ali ki bodo jutri lahko postali brezposelni, sporočilo, da bodo s tem zakonom imeli še težje življenjske okoliščine. Jaz sem pred nedavnim pisal ministru in ga poprosil za komentar in mogoče rešitve glede na stanje, ki se dogaja na našem koncu, vezano na Feroterm, Merinko, Vesno. V odgovoru, ki sem ga prejel, ni bilo možno zaslediti kakršnih koli konceptualnih rešitev, spodbud, kako naj bi tisti, ki bodo izgubljali dela na tem koncu, seveda hitro dosegali možnosti za ponovno zaposlitev, kar me je ponovno prepričalo o pomanjkanju koncepta zaposlovanja in možnosti zaposljivosti. K temu dodajmo še različno strukturno brezposelnost, različno regionalno porazdelitev, ki bi morala biti specifično obravnavana. To so vse pomanjkljivosti tega zakona, kot enega izmed zakonov, za katerega sem prepričan, da bi moral biti sestavni del nekega paketa, paketa skladnih rešitev v zakonu o zaposlovanju, zakonu o socialnem varstvu, zakonu o štipendiranju itd. Torej pričakujem, da bomo uspeli besedilo tega zakona v nadaljevanju dograditi tako, da bo res postav sestavni del strategije razvoja Slovenije, kajti strategijo reform te vlade prav gotovo ni možno več obravnavati kot resne dokumente in izhodišča za nadaljnje rešitve. Hvala lepa.
Hvala vam, poslanec Germič, za vašo razpravo. K besedi pa vabim poslanca dr. Slavka Gabra. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka! Mislim, da tako zahtevno tematiko, kot jo obravnavamo danes, kaže obravnavati temeljito in pozdravljam, da smo se tega lotili postopno. Upam, da bo to prineslo tudi izboljšave pri tekstu zakona na koncu zgodbe. Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti bo v Sloveniji tako kot v drugih evropskih državah, verjetno deležen še veliko razprav v desetletju, ki je pred nami. Sapirovo poročilo, ki ga je naročila Evropska unija, zelo jasno govori o tem, da so mogoči pri vstopu v polje teh vprašanj različni pristopi. Sam ne skrivam, da se strinjam vsaj z osnovnim sporočilom nedavnega potovanja po Evropi, ki ga je organizirala vlada skupaj s sindikati. Šli so v prave kraje. Nordijski model pravi tudi Sapiro, je najbolj perspektiven model, s katerim poskušajo v Evropi dogovorno najti način, kako kombinirati, kako povezati varnost in pa fleksibilnost. Mislim, da je potrebno pri tej diskusiji najti način, kako preiti, prestopiti meje med različnimi političnimi opcijami in oba elemente te skovanke, ki jo sicer najpogosteje uporabljajo v angleškem jeziku, vzeti zares. Meni, gospa državna sekretarka, se zdi, da je v tem, kar imamo pred seboj, bistveno poudarjen in zato tudi neprimerno razumljen nordijski model, en del te dvojice. Nas močno zanima prilagodljivost. Mi zelo močno stavimo na fleksibilnost. Nismo se pa pripravljeni resno pogovoriti o varnosti kot pogoju za večjo fleksibilnost. Beck je v neki zelo znani knjigi o družbah tveganja opozoril na to, da so ljudje pripravljeni vzeti na sebe tveganja, da so pripravljeni na fleksibilnost, če vedo, da takrat, ko jim je težko, takrat ko jim zdrsne, ne, ker so špekulanti, ampak zaradi tega, ker prihaja okrog po Sloveniji do stečajev tovarn, ne zato, ker so tam zaposleni špekulanti, ki se jim ne dela, ampak zaradi tega, ker na svetovnem trgu ni lahko najti niš, v katerih si lahko uspešen, da takrat najdejo zavetje, pomoč s strani drugih. Ti drugi morajo nastopati, mi drugi moramo nastopati v obliki države, ki mora zagotoviti ljudem, da se bodo lahko vključili v programe, ki jim bodo omogočali bodisi prekvalifikacije, iskanje nove izobrazbe in da bodo vključeni v polja, kjer je mogoče verjeti, da bodo v doglednem času našli službo. Oba pristopa morata biti na delu skupaj in ne sme biti drugi, ta, ki govori o varnosti samo na besedah, medtem ko prvi pa konkretno v zakonskih členih, v ukrepih, ki jih tukaj beremo. Slabo bo, če bo tako. Slej ko prej se nam bo to vrnilo. Vem, da ljudem niso všeč demonstracije, meni tudi ne, da jim niso všeč štrajki, ampak ko se enkrat začnejo, takrat se jih ne ustavi kar tako. Ljudje se jih poslužujejo, ker so v stiski, ker ne vidijo druge boljše poti iz težav, ki jih imajo. Zato bi priporočal nam vsem skupaj, da ne razmišljamo na ta način, kot ga poslušamo zadnje čase. Pri študentskem delu so špekulacije in jaz ne bežim od tega. Očitno tudi za to tam gre. Ampak logičen sklep iz tega ne more biti, zato ukinemo študentsko delo. Če je to sklep, potem nekdo ne zna logično sklepati. Treba je vzpostaviti mehanizme, ki zmanjšujejo možnosti za zlorabo in ki se hkrati zavedajo, da v tej državi nimamo alternativnega mehanizma za študentsko delo. Če ugotovimo, da se nekateri izogibajo zaposlitvi, ki jim je bila ponujena, ker jim je bolj všeč, da dobivajo sredstva iz podpore, potem iz tega ne moremo skleniti, da je treba vse po hitrem postopku ali pa čim večji del tistih, ki so brezposelni, spraviti s seznamov brezposelnih. Mi smo pomešali vse skupaj in kaznujemo, ker imamo težave z nekim številom tistih, ki zlorabljajo priložnosti, kaznujemo kar celo populacijo. Zato pričakujem, da bomo 2. člen znali opraviti in da bodo imeli priložnost za vključevanje v aktivno politiko zaposlovanja vsi. Da bomo standard tukaj dvignili tudi nad tistega, ki ga je dosegla prejšnja vlada. Izgovarjanje na to, kdo česa ni počel, je zelo jalovo početje in tudi na nek način smešno. Saj novo oblast ljudje izvolijo zato, da bi bila boljša, ne zato, da bi se izgovarjala na to, saj tudi prejšnji niso dobro delali. To se mi zdi pametno enkrat že prevzeti. Aktivna politika zaposlovanja je nujna in jo je treba spraviti skupaj v življenje čim prej z dodatnimi idejami, z več moči, z več sredstev in treba bo pač pogledati, kaj so prioritete v tej državi, če je vse prioriteta, če mislimo, da tam, kjer imamo vodostaj že zadosti visok, včeraj smo razpravljali o enem od takšnih primerov, moramo še dodajati, medtem ko nam bo potem zmanjkalo sredstev za tiste programe, ki so res nujni, potem slabo gospodarimo. Jaz bi pričakoval, da se bomo o teh vprašanjih zelo resno pogovorili in da ne bomo šli do konca, da koalicija ne bo šla do konca s tem zakonom, dokler ne bo videla celotne slike. Če te celotne slike ni, potem gremo v neko področje, morda kdo s preračunom, da bo tukaj koga prelisičil, pa še kje drugje, ampak konec koncev bodo to ljudje spregledali. Ta zakon kliče še po nekaterih drugih ukrepih. Celovite ukrepe potrebujemo, če naj bi v Sloveniji imeli ljudi, ki jih je čedalje več, z vse višjo izobrazbo, v poziciji, da tudi kaj prispevajo k razvoju te družbe. Ideja v 90-ih, ko smo se odločali za to, da odpremo priložnosti za šolanje, je bila, da bomo nekako v času, ko se bodo te populacije močno dvigovale, kar zadeva število tistih, ki imajo visoko ali vsaj višješolsko izobrazbo, da bo to sovpadlo z izboljšanjem situacije v ekonomiji in da bo to drug drugemu dalo novo moč, da bomo na ta način povečali moč tudi Slovenije kot celote. Sedaj prihaja ta čas. Okoli 15.000 ljudi bo tudi letos prišlo z več kot srednješolsko izobrazbo iz različnih institucij v Sloveniji. Če se bodo zaleteli predvsem v zid negotovosti in brezposelnosti, potem gospe in gospodje se nam obetajo prizori, ki jih do sedaj gledamo še iz tujih držav po televiziji.
Hvala vam, dr. Gaber. K besedi vabim poslanko Marjetko Uhan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljena državna sekretarka, poslanci in poslanke! Da bi zmanjšali brezposelnost, moramo narediti zato zavode, ki skrbijo za brezposelne, ki iščejo ali ponujajo delo, jih je treba narediti učinkovitejše, da bi bilo delo vrednota in cilj, ne pa čakanje na socialno podporo, na tisto nadomestilo za čas brezposelnosti. To mislim, da prinaša oziroma je cilj tega zakona. Zakon ponuja nekaj rešitev, kako zmanjšati brezposelnost, tudi za tiste, zlasti za tiste skupine, ki so najbolj problematične oziroma imajo najtežjo možnost zaposlitve. To so prvi iskalci zaposlitve, starejši ljudje in matere oziroma ženske, ki bodo predvidoma odšle na porodniško. Skorajda vsak razpravljavec se tudi spotakne ob člen, ki govori o izgubi nadomestila, če prosilec zaposlitve zavrne ponujeno delo, ki ne ustreza njegovi izobrazbi. Tokrat se v tem zakonu še za eno stopnjo zaostruje in vidim že, kako so nekateri poslanci, pravniki, inženirji bojijo, da bi jih zavodi poslali pometati ceste ali celo obirati jabolka in jagode. Še vedno je prepričanje, da to pa res v kmetijstvu ne morajo taka dela opravljati tako izobraženi ljudje. Še vedno je miselnost, da je izobrazbe edina kvaliteta ali kakovost, ki jo iščejo delodajalci.Vendar delodajalci iščejo poleg tega tudi druge vrednote, kot so vestnost, delavnost, pridnost, odnos do dela in predvsem to sodi tudi zraven tega oziroma to, kar iščejo delodajalci. In če bo povečano število svetovalcev na zavodih za zaposlovanje prineslo učinek, da bo manjša brezposelnost, da bodo tudi delodajalci dobili ljudi, ki jih iščejo, mislim, da bo ta kvota upravičena. Velikokrat poslušam v praksi na terenu, da zavodi predvsem ščitijo brezposelne in sebe. Čisto tako mi rečejo direktno v obraz. Ko ponujajo delo ali prosijo za delavca, se prijavljeni ali tisti, ki pridejo na razgovor, predvsem izgovarjajo, postavljajo pogoje in da bi želeli, da bi bilo teh izgovorov manj, da bi bili res brezposelni bolj pripravljeni sprejeti delo, pa ne kakršnokoli. Sprašujem se, če smo res v naši družbi tako izobraženi, da mnogokrat moramo tudi v kmetijstvu ali v industriji uvažati ljudi s Češke, Poljske ali pa še od kod drugod, ker ne najdemo domačih delavcev. Hvala lepa.
Hvala vam poslanka Uhan. K besedi vabim poslanko Majdo Širca.
Hvala lepa. Pri tem zakonu na hitro opozorim le na nekatere pomanjkljivosti, ki so se zgodile v pripravi in dosedanjem dialogu v javnosti. Zelo zanimivo je, da v obrazložitvi zakona, v tistem poglavju, ki govori o ureditvi podpore za brezposelnost v nekaterih drugih državah Evropske unije, niso opisani primeri tistih nordijskih držav, kot je recimo Finska, Švedska, Danska ali pa Norveška, po katerih se večkrat oziramo in ki jih tudi navajamo kot možne reference, hkrati pa tudi kot konkretne primere, saj vemo, da so se pred kratkim tudi predstavniki vlade udeležili obiska prav v teh državah, tudi z namenom, da bi se seznanili z modeli, ki tam veljajo na področju zaposlovanja, socialne politike, izobraževanja, usposabljanja in podobno. Opisani so le primeri Nemčije, Luksemburga, Francije, medtem ko te dežele umanjkajo, žal. In prav bi bilo, če bi se ne samo preštudirali ti modeli, ampak bi se jih tudi vključilo za morebitne druge rešitve. Drugo, kar se mi zdi, da je pa bistven problem ministrstva oziroma vlade, ki je umanjkal, in sicer širši dialog, širša razprava in širše usklajevanje tudi s paketom drugih zakonov, ki bi se morali tu povezovati in tkati skupne rešitve. Mi ne vemo, kaj nas čaka v drugem zakonu. Recimo, včeraj smo obravnavali enega, ne vemo, ali najde neke skupne povezave s tem. Konec koncev, tu gre za paket reform. Ne vemo, ali je partnerstvo, ki se ukvarja s temi reformami, tudi že na nek način razmislilo o teh rešitvah, ali jih pač samo minister spušča po kapljicah, ne da bi jih povezal v določeno celoto. Tudi socialni dialog ni bil dovolj glasen. Tudi dialog s študenti, ki so zasedali ulice te dni, ni bil dovolj jasen. Skratka, rešitve - nedvomno se nekatere gibljejo v pravo smer, druge puščajo izrazite odprte dileme - niso bile posredovane v zadostni meri in to je nedvomno velik minus pri dogovarjanju s tistimi, ki bi morali povedati tudi svoje vidike. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Mira Petka. Izvolite.
Hvala lepa za priložnost, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem, ki še vztrajate v tej dvorani! Zakon, ki ga imamo danes na mizi, je dobrodošel pri ukrepih izvajanja aktivne politike zaposlovanja. Prinaša vrsto novosti, predvsem pa neko realno upanje, da bomo na osnovi te zakonodaje dobili od 7 do 10 tisoč novih delovnih mest, o čemer je danes govoril že minister Drobnič. Po moji oceni je to kar realna napoved. Zagotovo bolj realna, kot pa tista, ki jo je ponujala pred leti neka politična stranka je obljubljala 100.000 delovnih mest. Teh 100.000 delovnih mest v Sloveniji nismo dobili in če bi jih, potem danes verjetno ne bi govorili o tem zakonu in potem danes verjetno ne bi imeli takšne stopnje nezaposlenosti v Sloveniji. V tej razpravi bi se ustavil pri koncesijskih dajatvah, kjer je pomembna novost ta, da se del koncesijskih sredstev namenja neposredno za delo študentov in dijakov oziroma nameni se v javni sklad in za štipendiranje. Slišali smo, da se bo teh sredstev nabralo okoli 800 milijonov. Slišali smo tudi že nekatere izračune ob predpostavi, da je štipendija okoli 50.000, bi na ta način pridobili okoli 1.300 novih štipendij, če pa to številko nekoliko znižamo in da predpostavimo, da bi štipendija znašala 40.000 na mesec, potem bi to pomenilo več kot 1.600 novih štipendij. Seveda pa bo od koncesijskih dajatev še vedno ostalo dovolj sredstev za delovanje najrazličnejših organizacij in oblik dela študentov. Danes je bilo že nekajkrat opozorjeno, da so bile na študentskih servisih v preteklosti marsikatere nepravilnosti. V bistvu so bili ti študentski servisi na nek način privilegij posameznikov, ki so v minulih letih kar lepo obogateli. Ta elita je bogatela na račun dela študentov, kupovali so si jahte, kupovali so hotele, kupovali so polnilnice vod in podobno. Res je tudi, da so lepo financirali tudi študentsko birokracijo, vendar povprečen študent od tega ni imel kaj prida. Ta zakon, tudi vladajoča koalicija nikoli in nikdar ni govorila o kakšnem ukinjanju študentskih servisov. Potrebno je opozoriti, da razbohoteno študentsko delo na drugi strani zapira tudi vrata tistim mladim, ki so v postopku rednega izobraževanja dosegli neko izobrazbo, univerzitetno izobrazbo, ker na koncu za njih ni dela. Delodajalci raje posežejo po študentskem delu, ki je za njih bolj ugodno. Drugič, rekel bi še nekaj okoli javnih del. Na tem področju se obetajo tudi nekatere spremembe. Javna dela spodbujajo rast novih delovnih mest, so vsestransko družbeno koristna, predvsem pa ohranjajo neko kondicijo, predvsem ohranjajo pri tistih, ki vstopajo v ta javna dela, neko kondicijo za delo. Udeleženci javnih del se z regresom, vsaj za leto dni tako približujejo ostalim zaposlenim. Pomembno je, da se jim zagotovi pravičnejše plačilo. Dobro je tudi, da so določene plače v tem zakonu. Oseba s VII. stopnjo strokovne izobrazbe najbrž ne bo odklonila plače v višini 150% minimalne plače, boljše kot nič. Kot povedano, pomembno je, da se z javnimi deli vračajo nezaposleni v delovni proces in da jim to daje neko upanje za trajnejšo zaposlitev. Hvala.
Hvala vam, kolega Petek. K besedi pa vabim mag. Žnidaršiča. [[Ga ni.]] V skladu z časom mislim, da je na razpolago še 17 sekund pri Liberalni demokraciji. Vabim kolega Guliča, ki ga tudi ni. Besedo dajem poslancu Dragu Korenu. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegicam, kolegom poslancem, ki vztrajajo v tej dvorani. Ta zakon, o katerem danes razpravljamo o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti je po moje zelo pomemben. Jaz sem prepričan, da vse spremembe, ki jih mag. Drobnič predlaga, so spremembe, ki skušajo narediti obstoječi zakon še boljši. Po drugi strani se pa tudi zavedam, da prav gotovo vseh stvari pa vse problematike, ki bi jo bilo potrebno rešiti, enostavno s temi spremembami ni možno rešiti. Danes bi se morali, vsak, ki razpravlja najprej postaviti v kožo tistega, ki je recimo po 25-ih ali 30-ih letih izgubil delo in se pojavi na zavodu za poslovanje, na borzi dela, ko ni več konkurenčen, ko je že iztrošen, marsikdo že malo pregorel. To so prav gotovo ljudje, ki doživljajo velike osebne pa tudi neposredno potem družinske stiske. Pa niso samo taki. Tu so tudi mladi ljudje, ki so zagrizeno, vneto, pridno, hitro študirali, želijo si ustvariti svojo družino, se poročiti, dobiti stanovanje, imeti otroke, pa kaj, ko se za to ne upajo odločiti, ker pač ni zaposlitve. Pa vendar se moramo vprašati, pa postaviti tudi v vlogo drugega, enega podjetnika, ki ima 150 zaposlenih, ki dobro dela, a vemo, kako je tudi na področju trga, kako se izdelki prodajajo, kako hitro lahko pride v težave, ko proizvodi ne gredo tako hitro, ko se mora odločiti, da določene delavce odpusti pa mu zakonodaja to onemogoča. Ali pa obraten primer, ko se pojavijo nova naročila, pomembna naročila, ko je vesel teh naročil, a ko zaprosi zavod za zaposlovanje, da mu zagotovi dodatno delovno silo, pa le to ne more in ne more dobiti. To je res nekje skrajnost iz ene na drugo stran. Po eni strani pomanjkanje, pomanjkanje, pomanjkanje določene delovne sile, po drugi strani pa obilica brezposelnih. Zato se meni zdi ta fleksibilnost na trgu dela zalo pomembna. Zato se mi zdi to poglavje, ki govori o aktivni politiki zaposlovanja, zelo pomembno. Prepričan sam, da bodo te spremembe, ki so na tem področju predlagane, prinesle veliko pozitivnih stvari, veliko dobrih stvari. Ustavil bi se še malo pri tem študentskem delu. Tu sem jaz prepričan, da je potrebno narediti predvsem veliko, veliko reda in odpraviti vrsto zlorab, ki so se pojavljale tako na strani študentov kot na strani delodajalcev, ki so namesto študentov zaposlovali tudi druge stvari, ki so jemali smo napotnice, ali samo izplačevali denar oziroma prali denar in tako dalje in tako dalje. Še enkrat moram poudariti, ker osebno sem v to prepričan, da je naloga študentov predvsem študiranje. Nisem pa proti temu, da bi se študentsko delo ukinilo, ampak res bi bilo prav, če bi študentje lahko delali na svojem strokovnem študijskem področju. Jaz ko sem pred 23-timi leti študiral, 24-timi leti, je bilo študentskega dela bolj malo, ampak kolikor sem delal sem delal na svojem študentskem področju. Moram reči, da največ tistega praktičnega znanja, ki mi je potem ob zaposlitvi največ koristilo, je bilo to delo na fakulteti, potem z raznimi sodniškimi izvedenci in tako naprej. Potem bi še rekel dve besedi, kar se tiče ureditve evidenc. Tudi to področje jaz mislim, da je zelo pomembno, da so neurejene evidence tudi krive za to, da ni bilo dovolj reda, da ni bilo možno stvari dovolj dobro nadzirati. Z ureditvijo evidenc in centralne baze se bo tudi na ta način preprečila marsikatera zloraba tudi na področju raznih socialnih pomoči in transferov. Lahko bi govoril še o vrsti drugih stvareh, na primer o javnih delih, za katere sem vesel, da sprememba prinaša to, da bodo ti imeli tudi regres in pa plačano prehrano in dopust. Javna dela, jaz mislim, smatram, da so eno tako prehodno obdobje, ki omogoča bom rekel kar prevedritev vsaj za silo te velike množice, ki je na borzi dela. Seveda pa bi bil bolj vesel, če bi vsi, ki pridejo na zavod za zaposlovanje, hitro uspeli dobiti novo zaposlitev. Prepričan sem, da predlagane spremembe omogočajo, da bo šla stvar v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala vam, poslanec Koren. K besedi vabim poslanca Mirana Potrča. Izvolite.
Hvala lepa. Moje kolegice in kolegi iz Socialne demokracije so po mojem že dovolj jasno predstavili, kje so naša temeljna stališča, pogledi in kje so tudi glavne kritike zakona. Mi sprejemamo, da je prav in potrebno na področju delovnih razmerij, ki so se zdaj začela usklajevati tudi med socialnimi partnerji, potem tudi zaposlovanja in reševanja brezposelnosti, iskati rešitve, ki bodo bolj prilagojene tudi z evropskimi izkušnjami, predvsem pa bodo reševale tisto, kar zares želimo - to je zmanjšanje števila brezposelnih na eni strani, ustrezne pravice brezposelnih na drugi strani, tretje, onemogočanje ali oteževanje možnosti zlorab, in četrto, tudi ustrezen položaj delodajalcev, ki bodo lahko prek fleksibilnosti zaposlitve, vendar ne na škodo pravic zaposlenih ali brezposelnih, uveljavljali svoje podjetniške in poslovne interese. In reševanje vseh teh štirih sklopov vprašanj po mojem ali pa po našem skupnem prepričanju v zakonu ni na ustrezen način urejeno. Še vedno se prepotencirajo sankcije napram ponudbi in pravicam, še vedno se razmišlja predvsem v smeri, da je treba omejevati določene pravice, ne pa da je treba povečati odgovornost države za to, da bi se problem brezposelnosti hitreje reševal. Vlada je povabila sindikate na skupen obisk v skandinavske države prav zato, da bi skupaj na licu mesta ocenili, kako deluje trg delovne sile. In dobili smo ustrezne informacije, tokrat celo precej enoznačne, iz različnih strani. Če jih jaz pravilno razumem, in po podatkih, ki so s tem v zvezi bili objavljeni, so te informacije naslednje: da, velika fleksibilnost trga dela, vendar v prvi vrsti tako, da država zagotavlja, da tisti, ki zelo kratek čas ni dobil zaposlitve, pa je storil vse, da bi sprejel delo, ki mu je bilo ponujeno, da bi sprejel tudi potrebno došolanje, ki mu je bilo ponujeno, ima obsežne pravice, ki mu zagotavljajo polno socialno varnost. Tudi na račun relativno visokih plač, ki veljajo in so v teh skandinavskih državah, ima še vedno relativno zelo visok odstotek pravice do nadomestila, če v zelo kratkem času ne dobi zaposlitve. Se pravi, prva poteza je obveznost države, da zaposlitev zagotavlja, potem pa šele sankcije, če zaposlitve ni pripravljen sprejeti. In to, mislim, da bi moralo biti naše temeljno vodilo. In jaz sem prepričan, da bo vsaka resna politična stranka z zadovoljstvom sprejela rešitve, ki bodo v tej smeri zagotavljale obveznost sprejemanja zaposlitve, ampak tudi odgovornost države, da pri tem res pomaga, sicer pa ustrezno socialno varnost ne s stalno novimi ocenami ali nekdo je priden in želi delati ali je pa delomrzen. V tem primeru mi rešitev ali pa konflikt sploh ne vidimo na relaciji delavec : delodajalec. Obratno. Vidimo ga na relaciji delavec : država. Država je tista, ki mora s svojimi rešitvami pomagati in iskalcu zaposlitve in delodajalcu. Delodajalcu omogočati fleksibilnost zaposlitve, vendar ne na račun tega, da odpust, kadar je potreben, pomeni, da bo šel takšen, ki je odpuščen, na trg dela za nedoločen čas, z zelo nizkimi pravicami, kakršne pri nas ima, upoštevaje dejstvo, kakšne so pri nas povprečne plače. Zelo kratek čas ima možnost sploh prejemati nadomestilo, relativno nizko je nadomestilo in relativno majhne so garancije, da bo v tem času zaposlitev dobil. In to je tisto, kar bi moral ta zakon rešiti. Ker po našem mnenju na ustrezen način tega ne rešuje, z njegovo vsebino nismo zadovoljni. Pričakujemo in upamo, da bo v nadaljnjem poteku razprave o tem zakonu, mi se bomo tudi z amandmaji k temu potrudili, vlada izrazila pripravljenost, da take rešitve išče. V takem primeru bo mogoče zakon podpreti, v obratnem primeru ga na koncu ne bomo podprli. Mislim, da je to ena od tem, ki je izjemnega pomena tudi za stabilnost socialnega položaja ljudi za uravnoteženo politiko, za to, da se zbuja občutek socialne vključenosti in socialnega partnerstva. To vprašanje reševati zelo z levo roko in birokratsko, res ni dobro, zato pričakujemo, verjamemo, da se bodo, če bo za to treba kakšen mesec več, pa tudi kakšen mesec več, iskale ustrezne in našle dobre rešitve. Hvala.
Hvala vam kolega Potrč. K besedim pa vabim poslanca Martina Mikoliča.
Hvala za besedo in lepo pozdravljeni. Jaz pozdravljam predlagane rešitve ministra Drobniča oziroma ministrstva za delo, ker bodo te rešitve prav gotovo prispevale k učinkovitejšemu izvajanju aktivne politike zaposlovanja. Prav gotovo pa bodo tudi prispevale k učinkovitejšemu sankcioniranju določenih zlorab. Veste, da je z obstoječim zakonom oziroma zakonodajo na tem področju marsikaj narobe. Rad bi vam prebral dopis, ki ga je na mene kot župana naslovil vodja Gorenjeve firme v Rogatcu, ki zaposluje okoli 350 ljudi: "Obračam se na vas v zvezi z zaposlovanjem delavcev v obratu Gorenje Mekom Rogatec. S 1. aprilom smo v obratu Mekom Rogatec povečali proizvodnjo za 15%, kar je bil razlog, da dodatno zaposlimo 22 delavcev. S 1.4., pa se še proizvodnja poveča, tako da bomo še rabili dodatnih šest delavcev. Kljub prizadevanju kadrovske službe Gorenja nam v tem času še ni uspelo pridobiti vseh potrebnih delavcev in nam še vedno manjka pet delavcev. Novo zaposlene smo iskali sami preko že zaposlenih delavcev, potrebo smo dali tudi na zavod za zaposlovanje, in sicer na tri zavode Šmarje pri Jelšah, Šentjur in Celje, prav tako pa smo se obrnili na občino Rogatec, ki nam je posredovala spisek ljudi, katerim občina plačuje zdravstveno zavarovanje. Iz tega spiska se je pri nas javilo vsega pet delavcev, pri čemer so vsi pri nas že imeli prošnjo za zaposlitev, ostali iz seznama pa se niso oglasili oziroma se niso bili pripravljeni zaposliti v našem obratu." Moram omeniti, da naša občina, občina Rogatec, plačuje 135-im delavcem obvezno zdravstveno zavarovanje. To pomeni, da toliko jih je uradno na borzi. V sosednji občini Rogaška Slatina jih je 500, se pravi, da v radiusu 10-ih kilometrov je nad 600 brezposelnih ljudi. Če odštejemo, ker mislim, da to delo ni najbolj primerno za ženske, se pravi polovica je 300, pa še tisti, ki ne ustrezajo, ampak konec koncev zelo težko je bilo najti ljudi. Poglejte, jaz se popolnoma strinjam s kolegom, mislim, da je prej kolega Žnidaršič omenil, da smo Slovenci in Slovenke pridni in delavni ljudje. Najbrž si pa tudi moramo priznati, da smo pravi eksperti za iskanje lukenj v zakonu, pa smo zelo brihtni, kar je pa zelo pohvalno, da znamo zakonodajo takšno, kakršna pač je, tudi potem delati in izkoristimo vse tisto, kar nam zakonodaja omogoča, predvsem zaradi našega ugodja. Veste, veliko lažje oziroma veliko bolj ugodno je, da mati in oče zjutraj otroka odpeljeta v vrtec, potem lahko gre na kavo, potem še opravi kakšen "fuš". Vrtec pa 100% plača občina, subvencionira stanovanje, seveda če ima občinsko stanovanje, in tako dalje. Hočem opozoriti na to, da so to stvari, ki so v obstoječem zakonu tako napisane oziroma se tudi lahko tako dela. Zato v popolnosti podpiram rešitve, ki jih je minister predlagal, ki se dotikajo tudi reševanja te problematike. Bi pa omenil še rad glede dajanja večje teže javnemu delu, predvsem z vidika plačila javnega dela. Sam smatram, da je sedaj razlika med denarno pomočjo in tisti, ki je prek javnih del, bila minimalna. Premalo. In nov predlog tu zagotavlja višje plačilo, zagotavlja tudi regres in tudi predvsem, vsaj meni se zdi zelo pomembna novost, da bodo lahko ljudje oziroma ženske nad 53 let, ki bodo delale prek javnih del, to javno delo še nadaljevale do izpolnitev pogojev za pokojnino, moškim bo to omogočeno nad 55 let. Danes se srečujemo z zelo, zelo veliko problematiko glede zaposlovanja ravno te populacije ljudi, ki so zaradi določenih stečajev ali težav gospodarskih družb tudi službo izgubili. Tako je dana večja teža javnemu delu in jaz to pozdravljam. Omenil bi tudi to, da so to ukrepi, ki jih je ministrstvo za delo zelo dobro pripravilo, glede na ostale že sprejete zakone, ki smo jih v preteklosti sprejemali tukaj v državnem zboru, ki so prav gotovo povezani in nam bodo na tem področju omogočili v prihodnje, da bomo lahko uspešno delali, zagotavljali boljšo blaginjo Slovenkam in Slovenkam. Hvala.
Hvala vam poslanec. Besedo dajem poslancu Srečku Hvaucu. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dejstvo je, da so delavci v odnosu do kapitala šibkejša stran, zato so potrebne posebne zaščite. Še posebej občutljiva, izpostavljena skupina so brezposelni in tisti, ki iščejo zaposlitev. Iz tega vidika podpiram rešitve, ki brezposelnim tako ali drugače omogočajo, da se njihov položaj omili oziroma izboljša in da se njihova socialna varnost tudi poveča. Seveda ne živim v iluzijah, da ta zakon, ki je v obravnavi, ki ga danes obravnavamo rešuje vse probleme brezposelnosti. Zaposlovanje in problemi s tistimi, ki ne morejo dobiti zaposlitve oziroma, ki jo izgubijo, so dosti širši. Ravno zato podpiram tudi ukrepe vlade, ki bo z aktivno politiko zaposlovanja skušala stanje na tem področju tudi izboljšati. Zakon kot tak podpiram. Mislim, da tudi spremembe pomenijo določeno izboljšanje. Imam pa tudi nekaj pomislekov, in sicer, zakon je pripravljen na predpostavki, da je Slovenija enakomerno razvita, da med posameznimi področji, regijami ni bistvenih razlik. Vendar temu še zdaleč ni tako. Če pogledamo podatke glede stopnje brezposelnosti na primer v Podravju, Pomurju, na Koroškem, in jih primerjamo z osrednjo Slovenijo, kjer je ta stopnja zelo nizka, vidimo, da gre za zelo, zelo velike razlike. Enako je, če bi primerjali bruto domači proizvod, če bi govorili o povprečni plači in še en kup teh kazalcev je, po katerih lahko hitro pridemo do zaključka, da so te razlike zelo velike. Tako stanje je posledica dolgoletne centralizacije, dolgoletne koncentracije moči v centru, dolgoletne koncentracije različnih državnih podjetij, služb, organov v samo enem centru. Jasno mi je, da se te stvari čez noč ne dajo odpraviti, ampak da bo potrebno na tem področju še marsikaj postoriti. Drugo, kar je bolj pomembno, je pa, kaj prinesejo tako velike razlike oziroma velika stopnja brezposelnosti, slaba kondicija gospodarstva. Mislim pa seveda na trg delovne sile. Gre za to, da se pojavlja delo na črno. Tam, kjer delavci ne dobijo službe, so pripravljeni delati tudi brez tega, da so prijavljeni, da so zavarovani. In v večji meri kot sicer se pojavlja delo prek študentskih servisov, kjer zopet gre za neko obliko dela na črno. Če sem že odprl temo študentskih servisov oziroma delo študentov, bi v uvodu povedal, da sam osebno podpiram to, da imajo študentje možnost, da si lahko dvignejo standard in zaslužijo tudi za to, da lahko uspešno študirajo, seveda v nekih normalnih okvirih, kjer njihov študij ni ogrožen. To, kar me moti pri tem študentskem delu, sta predvsem dve zadevi. Eno je to, da se to študentsko delo zelo na veliko zlorablja. To je še vedno velik, velik problem v Sloveniji. Se pravi, delajo prek študentskih napotnic tisti, ki niso študenti, tudi tete, strici, stare mame in tako naprej, se pravi, da gre v tem primeru za delo na črno, ali pa se te napotnice enostavno izrabljajo za to, da se pere denar oziroma da se pač iz podjetij spravlja denar v privatne žepe neobdavčen. Tako stanje slabo vpliva na trg delovne sile. To je v bistvu nelojalna konkurenca. Taki, ki delajo na črno preko študentskih napotnic, odžirajo delovna mesta tistim, ki bi si želeli delati, ki so prijavljeni na zavodu, ki čakajo na delo, ki so pripravljeni delati tudi za relativno nizko plačilo. Vendar dela ni, ker pač te stvari tečejo prek študentskih napotnic. Tu se pojavljajo še nekateri podjetni študentje, ki so za provizijo od 5 do 10% pripravljeni odstopiti svojo študentsko napotnico, da lahko nekdo drug to izkoristi, kar je seveda čista zloraba tega inštituta. In na tem področju, se pravi, dela na črno in študentskih napotnic, je bilo v preteklosti storjeno premalo. Mislim na nadzor, mislim na sankcije, mislim na neke sistemske ukrepe, ki bi take stvari tudi sistemsko preprečevali. Drugo, kar me moti pri delu študentov, so pa študentski servisi. Če se spomnimo malo nazaj, študentski servisi so delali z zelo velikim dobičkom, investirali so v podjetja, v dejavnosti, ki s študenti nimajo nikakršne zveze. Hoteli, polnilnice in tako naprej. Vlagali so v neke sumljive naložbe, ki prav tako nimajo s študenti nikakršne zveze. In mislim, da je tu šlo za čisto zlorabo rezultatov dela študentov, ki so za te študentske servise delali. Ob tem naj opozorim, da, recimo, največji študentski servis v državi je mariborski, ki pa je že olastninjen, se pravi, je v privatni lastnini. To se je zgodilo leta 1996, ko je takratna agencija za privatizacijo, z gospo Miro Puc na čelu, dovolila, da se je ta servis olastninil, kljub temu, da je mariborska univerza kot soustanoviteljica temu nasprotovala in se zavzemala za status zavoda. Ampak takrat je očitno pač to tako šlo in univerza in študenti so se lahko od tega servisa za vedno poslovili. Naslednje, kar me moti v tem zakonu ali pa kar bi želel, da bi bilo bolje urejeno, je to, da za posamezne skupine zaposlenih, ki so najbolj rizične, po moje ni dovolj dobro poskrbljeno. Mislim na tiste, ki iščejo prvo zaposlitev, mislim na pripravnike. Povedal vam bom, da poznam kar nekaj primerov, ko so mladi izobraženi, izšolani ljudje pripravljeni zastonj opravljati pripravništvo, samo zato, da bi to pripravništvo opravili, da imajo potem večje možnosti za nadaljnjo zaposlitev. Ampak to še ni najhujše. Poznam tudi primere, ko so ti ljudje oziroma njihovi starši delodajalcu pripravljeni tudi nekaj plačati za to, da bo njihov otrok delal zastonj pripravništvo in izpolnil ta formalni pogoje za nadaljnji vstop v delovno kariero. To mislim, da je dejansko zelo problematično. Na to skupino teh iskalcev zaposlitev bi bilo potrebno biti še posebej pozorni. Enako velja tudi za starejše, tisti, ki še niso prišli v zaščitena leta. Tudi ti imajo zelo velike probleme. Vsak, ki je star malo več kot 35 ali 40 let, je že v tisti skupini, vsaj na tem področju, iz katerega jaz prihajam, kjer za njega več ni možnosti za zaposlitev. V tem zakonu bi pozdravil to, da zakon ohranja javna dela, to celo izboljšuje pogoje za tiste, ki se znajdejo v takem statusu. Gre za pomembno inštitucijo. Mislim, da večina tistih, ki so ostali brez zaposlitve, nočejo sprejemati neke socialne pomoči, ampak želijo delati. Javna dela so ena dobra priložnost za to, da ostanejo aktivni, da se počutijo tudi družbeno koristni in da niso nekomu na plečih kot nekakšni socialni podpiranci. Glede na to, da imamo omejen čas bom jaz tukaj končal. Še enkrat bi povedal, da se mi zdi, da je sprejetje tega zakona nujno potrebno in ga bom tudi podprl. Upam, da bodo v postopku sprejemanja še sprejete kakšne odločitve, ki bodo zakon še izboljšale. Hvala.
Hvala vam, kolega Hvauc. K besedi vabim poslanca Ivana Grilla.
Še enkrat hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Kot sem že pri predstavitvi stališča poslanske skupine omenil, smatram tudi osebno, da je ta zakon dober, da prinaša pomembne spremembe, in to pozitivne, s tem pa nikakor ne pomeni, da ga ni moč na kakšnih področjih še dodatno izboljšati. Svojo razpravo bi sedaj nadaljeval predvsem na podlagi nekih tez oziroma razprav predhodnikov, s katerimi se na določenih področjih nikakor ne morem strinjati. Če bi izpostavil samo pojem kaj kdo smatra oziroma prestavlja, kaj je primerna zaposlitev ali primerno delo, ki naj bi ga skušal zavod za zaposlovanje iskalcev zaposlitve ponuditi. Jaz sem trdno prepričan, da pravniku, ekonomistu oziroma na splošno diplomantom nekih družbenih ved ni primerna zaposlitev neko zidarsko delo ali neko delo predvsem iz tehničnih področij. Sem pa prepričan, da je lahko primerno delo, recimo za pravnika, neko administrativno delo, tako ali drugačno, pa tudi, če gre za stopnjo ali dve nižje vrednoteno delo. Sam sem trdno prepričan, da pravi iskalec zaposlitve ne bo imel nobenih dilem, ali bo sprejel zaposlitev, ki bo za dve stopnji manj ovrednotena, kot je njegova formalna izobrazba, ali ne. Sem pa prepričan, da vsak špekulant, ki se izogiba dela, bi to stvar z veseljem zlorabil. To bom podkrepil s primerom, pa verjamem, da ni osamljen. Nedolgo tega oziroma je bilo to že v lanskem letu, je eno uspešno slovensko podjetje dalo razpis za prosto delovno mesto tajnice, kjer se je zahtevala srednja strokovna izobrazba. Ne boste verjeli, na ta razpis se je prijavilo nekaj 100 prosilcev in od tega je bilo kar 250 visokošolsko ali univerzitetno izobraženih iskalcev oziroma zainteresiranih za stopnjo oziroma za delovno mesto, ki je vrednoteno za peto stopnjo izobrazbe. Pomeni, da jim je očitno bil interes, njim samim, da takšno delo tudi sprejmejo. Tudi sam sem nekaj časa vodil agencijo za zaposlovanje, kjer sem se imel tudi skozi prakso možnost soočati s takimi in podobnimi primeri. Zato mi je ta stvar mogoče tudi nekoliko bližja. V razpravah v prejšnjem času, ko so naši kolegi tukaj razpravljali, je bilo moč slišati tudi očitke ali pričakovanja, da naj bi država zagotavljala zaposlitve vsakomur v naši državi. Se strinjam, vendar v nobenem primeru ne moremo pričakovati, da bo pa država sedaj lahko zagotavljala zaposlitev tistim poklicem, ki jih je v našem sistemu danes bistveno preveč, pravnikov, ekonomistov, na splošno družboslovnih področij. Tukaj se lahko delovna mesta zagotavljajo samo s tem, da jih država ustvarja in plačujemo davkoplačevalci. To niso delovna mesta, ki ustvarjajo neko dodano vrednost, ki jo naša industrija, naše gospodarstvo potrebuje. Da je temu tako, so krive sistemske napake preteklih let ali desetletij. Klima v Sloveniji je veljala predvsem v smeri, da so naši mladi študirali na takšnih šolah, takšnih fakultetah, ki so producirale kadre, ki so nezaposljivi, ki jih naša družba oziroma naše gospodarstvo ne potrebuje. Pomeni, da je edina rešitev dobiti zaposlitev za te ljudi v tem, da se bodo skušali na nek način prekvalificirati in tukaj država ima in sem prepričan, da bo tudi imela interes, da bo pomagala doprekvalifikacijo tem iskalcem zaposlitve. Bilo je v razpravi tudi slišati, na kakšen način naj bi ta zakon urejal učinkovitost dela zavodov za zaposlovanje. Verjemite mi, zelo veliko se bo na tem lahko spremenilo. Ker sem, kot sem omenil, bil zaposlen v agenciji za zaposlovanje, in ta agencija ima poslovne enote širom Slovenije, skozi prakso je bilo moč zaznati velike razlike med posameznimi območnimi zavodi za zaposlovanje. Ponekod je bil interes za sodelovanje izredno velik, ponekod skoraj da nikakršen, ponekod je bilo celo čutiti, da jim ni v nobenem interesu svojim evidentiranim iskalcem zaposlitve pomagati na način, da bi agenciji za zaposlovanje posredovali tiste ljudi, ki bi lahko bili potem na ta način tudi zaposljivi. Na koncu bi se pa sedaj v svoji razpravi dotaknil samo še študentskega dela. Tudi skozi svoje preteklo delo sem se imel možnost velikokrat soočati z zlorabami. Ne vedno, ampak velikokrat. Podatek, ki ga imamo danes na voljo kaže, da preko 26% študentskega dela zasluži preko 200 tisoč na mesec. Tukaj lahko iščemo razloge, zakaj samo 10 do 15%, vsaj takšne informacije sem v lanskem letu dobil, v rednem času zaključi študij. Zagotovo je interes takšnim študentom imeti samo status študenta in na ta način zlorabljati možnost njihove zaposlitve, na nek način biti nelojalna konkurenca iskalcem zaposlitve, pretentati našo davčno službo in tako naprej. Tukaj je zagotovo treba sistemsko omogočati študentom delo, vendar v takšni vsebini, ki bo prispevalo k njihovemu boljšemu izobraževanju, predvsem pa, da se ta institut ne bo zlorabljal. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Alojza Soka. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Saj nimam veliko časa, ampak vseeno rad bi vam gospod minister povedal, da so vas nekateri kolegi poslanci zelo močno pogrešali, na primer kolega Kontič, ampak zdaj tudi njega ni tukaj, ko boste odgovarjali, to upoštevajte. Sicer pa to, kar so nekaterih kolegi predvsem opozorili in so videli v tem zakonu nekakšne sankcije, jaz mislim, da bo to področje treba urediti. To, kar smo sinoči slišali, da nekateri študentski funkcionarji, dva sta bila imenovana, prejemajo 1,3 milijonov bruto plače, to bo seveda nujno potrebno urediti. Takšna razmerja ne vodijo nikamor. To je eno od področij, ki zelo kliče po zakonski ureditvi. Hvala lepa.
Hvala vam. Tako smo izčrpali seznam prijavljenih poslank in poslancev. Vlada Republike Slovenije oziroma minister ima na razpolago 10 minut, da odgovori na vprašanja in dileme, izpostavljene med debato. Izvolite gospod minister.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, ponovno lep pozdrav! Zaradi seje vlade nisem mogel biti navzoč pri vaši diskusiji v zvezi s spremembami zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, s katerim zagotavljamo večjo aktivnost brezposelnih, zmanjšanje števila brezposelnih, odpravo zlorab, ureditev evidenc, večji nadzor nad delovanjem teh sistemov, ki zagotavljajo zaposlovanje ali pa delo, vključitev brezposelnih v humanitarna dela, dela, ki jih izvajajo v okviru javnih del in podobno. Zakon, ki je bil predložen, je bil usklajen s socialnimi partnerji z izjemo enega člena. Torej ne velja, da se s socialnimi partnerji nismo dogovarjali. Smo se, ampak končna odločitev, tako je tudi ekonomsko socialni svet sprejel, da se takšno besedilo da tudi naprej. V popolnosti ni bilo soglasja glede nadzornega sveta zavoda za zaposlovanje. V zakonu o zavodih je jasno napisano, da ima večino vlada, večino mest. V tem primeru, kot smo predložili v tem zakonu, ki ste ga obravnavali, vlada nima večine. Torej ni prišlo do kakršnekoli majorizacije. Smo upoštevali socialne partnerje. Nima večine. Po drugi strani pa je minister in ministrstvo odgovorno za delo zavoda za zaposlovanje. Kako naj potem zagotavljamo nadzor, upravljanje nad zavodom za zaposlovanje? A se kdo to sprašuje? Tega pač ni mogoče na takšen način uveljaviti. Zato smo prišli do skupne rešitve, kjer so socialni partnerji, na eni strani delodajalci in sindikati imajo polovico, na drugi strani vlada, odločujoč člen je predstavnik zaposlenih. To je več kot benevolentno s strani vlade, glede na to, da je potrebno izvajati nadzor in tudi pooblastila. Bilo je omenjeno, da se s študenti nismo pogajali. Z vrsto drugih interesnih skupin smo se pogajali, tudi s koalicijskimi partnerji, medresorsko, medsektorsko, velik obseg usklajevanj. Mislim, da nikoli še do sedaj v delovanju samostojne države ni bilo toliko usklajevanj, ker ministrstvo in minister ceni socialni dialog. Zato ne dopuščamo, da pride do takšnih neosnovanih kritik. Celo študentje so sami izjavili, da so sodelovali, da soglašajo in da so zadovoljni z delovanjem ministrstva za delo, družino in socialno zadeve, zlasti kar se tiče tega zakona. To ste imeli možnost prebrati tudi v medijih. Nadzor nad republiškim zavodom za zaposlovanje, nad delovanjem in izvajanjem pravic in tako naprej, je urejen v podzakonskih aktih. Ustanovil sem tudi sektor za nadzor. Ta opravlja naloge s pooblastilom in me tudi obvešča. Zavod za zaposlovanje je v procesu modernizacije. Tisto, kar se je v zadnjih sedmih, osmih letih dogajalo, ni dobro. Premalo število svetovalcev ob bistveno povečanem številu zaposlenih v Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje. Zato je naša prva usmeritev, da se poveča število svetovalcev zaposlitve, tistih neposrednih, ki delajo z brezposelnimi in ki delajo z delodajalci, brez povečanja števila zaposlenih na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje. Celo nasprotno, število zaposlenih na zavodu za zaposlovanje se zmanjšuje, opravljajo bistveno kvalitetnejšo delo z manjšim številom zaposlenih. Več štipendij je v povezavi tudi z zagotavljanjem tega števila dela. Naj poudarim, to je bilo tudi vprašanje, da pripravljamo zakon o štipendiranju. En prispevek k povečanju števila štipendij bomo dali s tem zakonom, ko del koncesij namenjamo za sklad za štipendiranje. Posebej smo opredelili zgolj in samo za ta namen. Seveda pa mora predstavljati štipendijski sistem vez med gospodarstvom in univerzo, in to bo v mnogo večji meri kot do sedaj. Vprašanje glede diskrecijske pravice odločanja o podelitvi koncesije. Minister izda odločbo na osnovi objavljenih sprejetih kriterijev. Če se potencialni kandidat za to koncesijo z odločbo ne strinja, ima možnost tožbe na upravnem sodišču, kjer sodišče odloča, ali je bilo ravnanje ministra ali ministrstva za delo, družino in socialne zadeve ustrezno, zakonito in pravilno. Torej, ima možnost tudi varstva pravic. Zakaj do 26. leta starosti, s pogojem 12 mesecev čakanja na zaposlitev. Zato, ker mora v roku 6 mesecev najprej s svetovalcem zaposlitve narediti zaposlitveni načrt, potem nastopijo programi priprave na zaposlitev, usposabljanje, vse tisto, kar je potrebno, da se posameznik pripravi na zaposlitev. In v primeru, da je to bilo neuspešno in do zaposlitve ni prišlo, nastopi pravzaprav tisti ukrep zaposlovanja in oprostitve prispevkov. Zavedati se moramo, da ne bi bilo dobro, da bi krili oprostitev prispevkov tistim, ki imajo deficitarne poklice. Tisti naj se zaposlujejo, če imajo deficitarni poklic, brez teh instrumentov. Zato, ker se na osnovi svojega poklica, svojih znanj lahko zaposlujejo. Vsi ti ukrepi so naravnani v smeri, da se zagotovi približno enaka možnost vsem kategorijam brezposelnih, da se ne izloča oziroma ne prepušča strogemu trgu izločanja invalidov, starejših, potencialnih mater in podobnih kategorij, ki imajo nekatere značilnosti težjega iskalca zaposlitve. Zato so ukrepi tako selekcionirani, da bi se zagotovila približno enaka stopnja možnosti za zaposlitev kateregakoli od brezposelnih. Spoštovane poslanke in poslanci! Mislim, da sem na večino vprašanj, ki so bila postavljena, odgovoril. Veseli me, da ste opravili to razpravo. Sam sem bil seveda mišljenja, da bi lahko ta zakon šel verjetno hitreje naprej in bi prej dosegli učinke. Toda kakorkoli že, koristno je, da je bila opravljena razprava. Veseli me, da ste pozitivno ocenili rešitve v zakonu, da so dobre rešitve, ki bodo v končni konsekvenci pomenile več socialne varnosti, več delovnih mest. Ocenjujemo, da bo to, v skladu z drugimi ukrepi, približno 7 do 10 tisoč novih delovnih mest v Republiki Sloveniji. Predlog zakona je bil usklajen s socialnimi partnerji, s študenti. Polno soglasje k temu zakonu je dal tudi državni svet. Temeljni namen zakona je izboljšati učinkovitost dela zavoda za zaposlovanje, izvajati evropsko strategijo zaposlovanja, izenačiti položaj oseb, vključenih v program javnih del, z drugimi zaposlenimi ter urediti evidence, ki jih vodi zavod, kot tudi omogočiti brezposelnim osebam, da lažje pridejo do dela, in jih k temu tudi primerno spodbuditi. Zagotovo pa je eno od načel tudi, da se bo v Sloveniji splačalo delati. To je pa eno izmed temeljnih načel katerega hočemo uveljaviti.
Hvala. Za 18. točko dnevnega reda smo imeli predvidenih 3 ure in 40 minut. Glede na to, da imamo na razpolago še 20 minut, sprašujem poslanke in poslance in pa vlado Republike Slovenije, če želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo besedo v povezavi s to točko? Imamo samo enega prijavljenega. Dva. Tri. Na številki tri bo tudi ostalo. Kolega Slavinec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sam bi se mogoče malo dotaknil študentskega dela in nikakor ga ne bi želel ocenjevati skozi morebitne slabosti in negativne odklone, ki vsi vemo, tudi so, ampak bi najprej rad pogledal pozitivne učinke, ki ga študentsko delo lahko ima. Pa ne gre samo za zagotavljanje eksistence študentom ali pa vsaj lažje pridobivanje potrebnih sredstev, da lahko sploh študirajo, ampak opozarjam tukaj tudi na tiste učinke, ko že v času študija lahko pričnejo z gradnjo svoje kariere, ko se lahko zaposlijo v podjetjih, kjer podrobneje spoznajo mogoče svojega bodočega delodajalca in tudi obratno, ko bodoči delodajalec lahko študenta spozna, spozna njegove vrline ali pa tudi ne, in se potem kasneje lažje odloči za zaposlitev ali pa ne. Če se pri takem delu, ki je še toliko koristneje, če je lahko usklajeno, vsebinsko mislim, s področjem študija tega konkretnega študenta, če se v tem času lahko študent izkaže, si prav gotovo zviša svoje zaposlitvene možnosti. To poudarjam tudi zaradi tega, kajti slišali smo, da so študentje sami izrazili zadovoljstvo z delom ministrstva, ampak po drugi strani pa lahko vodimo, da je ena izmed njihovih poglavitnih zahtev in pričakovanj od vlade, da njim zagotovi zaposlitev v razumnem času po zaključku študija. Tukaj opozarjam tudi na čas študija in pa na določene pravice, ki izhajajo iz tega zakona in so vezane na starost. Prav gotovo ni vseeno, ali nekdo zaključi šolanje po srednji šoli, torej pri 19., 20. letih, ali pa študira in potem, tudi če recimo brez pavziranja, se odloči za študij, ki je predviden pet, šest let, je že v tistih letih, ko se mu določene pravice omejujejo. Opozarjam torej na to diskriminatornost do študentov in tudi do tistih, ki redno študirajo, torej so študij zaključili brez pavze. Da študentje študij zavlačujejo, sigurno niso krivi oni, ampak jih v to silijo popolnoma eksistenčni razlogi, predvsem izpostavljen strah pred nezaposlenostjo, saj na ta način, če si ohranil status in preko tega študentsko delo, si lahko vsaj v tem prehodnem obdobju zagotovijo eksistenco. Še enkrat poudarjam, zaradi strahu pred potencialno nezaposlenostjo, ko diplomirajo. Zakaj to izpostavljam? Ker bi bilo smiselno v vseh ukrepih izboljševanja zaposlitvenih možnosti vseh mladih, še posebej pa tudi študentov, to upoštevati in večjo pozornost dati povezovanju študentov s potencialnimi delodajalci že prej. Strinjam se popolnoma s ciljem, da je treba zadeve urediti tako, da se bo v Sloveniji splačalo delati. Tukaj seveda sedaj imamo potem tekmovanje več med seboj si nasprotujočih dejavnikov. Eno je zagotavljanje eksistence brezposelnim na osnovi določenih pravic, po drugi strani pa njihova motivacija, da bodo hoteli delati in da se jim bo splačalo delati. Po drugi strani je obseg pravic napram proračunskim možnostim. Takoj se srečamo s kratenjem pravic in potem na drugi strani strahom pred zlorabami. Vendar moje mnenje je, da se bomo strahu pred zlorabami najlažje izognili tako, da se bo spremenila miselnost v širši družbeni skupnosti in bodo zaposleni v večji meri obsojali tiste, ki zlorabljajo in ki izkoriščajo možnosti, ki jim zakon daje s samo prijavo kot brezposelnega in potem izmikanju ponujenemu delu. Za zaključek morda samo še to, da po mojem mnenju prav gotovo ne sme edini kriterij za to, ali je neko omejeno delo primerno, biti stopnja izobrazbe, ampak je teh dejavnikov še veliko več. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Pajka. Izvolite prosim.
Hvala za besedo. Eden pač mora biti zadnji, pravzaprav minister bo zadnji, ampak od poslancev mislim. Nobena država na tem svetu ni toliko bogata, da bi lahko nudila svojim državljanom delo, ki si bi ga državljani sami zaželeli. Žal je to samo ideal. Prav je, da se temu idealu maksimalno približamo, ampak žal nismo toliko razviti, najverjetneje nikoli ne bomo, zato je potrebno, da se sprejemajo taki zakoni, da se ta dvom med tem, ali da človek dela ali da človek ne dela, da je na zavodu za zaposlovanje in čaka tisto delo, ki je njegov ideal ali da gre delat, da se sklepa nek kompromis. Mislim, da se s tem zakonom ravno ta kompromis sklepa. Prav je, da damo delu večjo vrednoto, večjo vrednost. Najboljša sociala je, da je človek zaposlen, da človek dela in da zasluži, takrat ni sociale in takrat je ta socialni problem najbolje rešen. Kar se tiče študentskega dela, verjamem, da je marsikateri študent v stiski in da marsikateremu pride to delo zelo prav, tudi moji sinovi so občasno delali prek študentskega dela, pa vendar, če ga analiziramo na kratek rok, je zadovoljen študent, na kratek rok je zadovoljen delodajalec, ker mu je to najbolj fleksibilna delovna sila. Edino delavec je s tem pridobil nelojalno konkurenco. Na dolgi rok izgubijo pa vsi. Študent nima delovne dobe in nekoč bo treba iti tudi v pokoj, treba bo iz teh skladov, ki jih sedaj plačujemo, črpati sredstva. Teh sredstev ne bo po tej logiki, če bomo vsi izigravali, ali pa da se izigrava na dolgo in na široko to. Seveda polniti je potrebno sklade, ki so namenjeni pokojnini, sklade, ki so namenjeni zdravstvenemu zavarovanju, in tako naprej. Na dolgi dok izgubljamo vsi. Izgublja študent, izgublja država. Prav je, da je prišel ta zakon, da ureja te stvari. Mislim, da nič drastično, da išče optimalne rešitve, zato ga seveda podpiram in se veselim, da bo čim prej zaživel in da bo na tem področju narejenega nekaj več reda. Hvala.
Hvala, kolega Pajk. Če dovolite, saj poznate tisti pregovor: in zadnji bodo prvi. Besedo dajem ministru. Izvolite.
Hvala za besedo. Potrebno je poudariti, da je imela vlada v svojem programu, pa tudi v koalicijski pogodbi, jasno zapisano, kaj bomo na področju dela, družine in socialne zadeve v okviru študentov tudi zagotovili. Ko gledamo dogajanje v javnosti, moramo imeti jasno sliko. Vlada Republike Slovenije je prva prišla z dodatnimi štipendijami, z ureditvijo študentskega dela, z ureditvijo študentske prehrane in še ostalih zadev, ki gredo kratkoročno ali dolgoročno v korist študentu. Ne bi se sedaj odzivali na to, študentska organizacija zahteva, ker vlada nečesa noče. Predstavniki študentske organizacije na začetku razgovorov, ki so jih imeli na ministrstvu za delo, niso posebej izpostavljali teh vprašanj. Relativno zadovoljni so bili. V zvezi s študentskim delom je potrebno povedati, da preračun pomeni približno 25.000 delovnih mest. Velik del tega gre povsem ustrezno za študentsko delo, ki opravlja svoj temeljni namen. To je pridobitev znanj študentov in drugo, pridobitev ustreznih sredstev za študij. Seveda pa ne opravlja vsega, kar bi moralo opraviti, ali pa prinaša nekatere negativne učinke, ki jih je jasno pred menoj obrazložil poslanec. Lahko za zaključek resnično rečem, da smo šli s tem zakonom v skupno prizadevanje za dobro ureditev področja dela in zaposlovanja. Zagotovo bo praksa prinesla še kakšno pobudo, ki bi jo bilo treba uresničiti. Vendar smo pa zagotovo na pravi poti. Temelj socialne varnosti je zaposlitev, to je izhodišče. Vsak človek na osnovi svobodne volje, svoje ustvarjalnosti, dela in motiviranosti si lahko in naj si pridobi sredstva za življenje. In samo v primeru, ko tega ni mogoče zagotoviti, zaradi okoliščin bolezni, invalidnosti ali še česa drugega, vstopi država. Takrat pa mora z ustreznimi pomočmi zagotoviti dostojno socialno varnost. Vendar prioritete pa gredo po takem vrstnem redu, kot sem ga navedel. Hvala lepa.
Minister, hvala vam. Z vašim nastopom tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 14.00 uri. Do takrat prekinjam sejo državnega zbora, ki jo bomo, kot rečeno, nadaljevali ob 14.00 uri.
Spoštovane poslanke, poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim vse prisotne poslanke in poslance, da preverijo delovanje, pravilno delovanje svojih glasovalnih naprav po ustaljeni metodi oziroma praksi. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predlog zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, po nujnem postopku. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, s tem niso bili niti sprejeti, jih v tretji obravnavi ni moč vlagati. Zato prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je bilo oziroma navzočih je le 35 poslank in poslancev. Ker pa ocenjujem, da nas je v sejni sobi prisotnih več, bomo kar takoj ponovili glasovanje o zakonu v celoti. Glasovali bomo o predlogu zakona v celoti. Prosim za pozornost, glasujemo. Drugič glasujemo. Ugotavljam, da tudi pri drugem glasovanju ni bilo navzočih dovolj poslank in poslancev. Sejo prekinjam za 10 minut. Torej s sejo nadaljujemo ob 14.12 uri. Do takrat [[...]]
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko. Prosim za pozornost v okviru tretjega glasovanja, in sicer glasujemo o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 3. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ministru se za prisotnost najlepše zahvaljujem. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu, poslanka Potrata, izvolite.
Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Za tiste, ki vas ni bilo v dvorani, ko smo obravnavali predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, bom ponovila jedro stališča poslanske skupine Socialnih demokratov. Glede na to, kakšno vrednoto Socialnim demokratom pomeni delo, je predlagano zakonsko besedilo usmerjeno na odpravljanje največjega problema, ki ga začuti človek takrat, ko ne more uresničevati pravice do dela. Menimo, da je predlagano zakonsko besedilo sicer eden tistih zakonov, ki sicer napovedujejo ukrepe, za katere pa nismo prepričani, da bodo dali take učinke, kot ministrstvo za delo od tega zakona pričakuje. Prepričani smo namreč, da je izhodišče, ki daje poudarek predvsem sankcioniranju zlorab, povezanih s položajem brezposelnih takrat, kadar se izkažejo kot ne preveč aktivni iskalci zaposlitve, ali pa zlorab študentskega dela, ne more biti dobro izhodišče, pač pa bi moralo biti jedro ukrepov usmerjenih v iskanje boljših možnosti za zaposlovanje tistih skupin prebivalstva, ki jim je ta zakon tudi namenjen. To pa so prvi iskalci zaposlitve, delavci, ki so brez zaposlitve daljši čas, starejši in tisti, ki imajo neustrezno kvalifikacijsko izobrazbo. Menimo, da je treba za drugo obravnavo zakon v nekaterih rešitvah bistveno popraviti, če naj bi ta zakon dobil podporo tudi poslanske skupine Socialnih demokratov. V pričakovanju, da bo ministrstvo za delo prisluhnilo v prvi obravnavi izraženim pomislekom v zvezi s tem zakonom bo poslanska skupina Socialnih demokratov predlaganemu predlogu ne bo nasprotovala. Hvala.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 12. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 8. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o poslovnem registru Slovenije. Državni zbor je v ponedeljek 24. aprila letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 4. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prehajamo na nadaljevanje 9. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah pomorskega zakonika. Državni zbor je v ponedeljek 24. aprila letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 63 in noben proti. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 5. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o meteorološki dejavnosti. Državni zbor je v ponedeljek 24. aprila letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev in zato na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada Republike Slovenije nista obvestili oziroma opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 3. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. S tem tudi prekinjam 16. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali v sredo, 3. maja letošnjega leta, ob 10. uri. Do takrat lep pozdrav!