Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 2. redne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Monika Gregorčič, Andrej Šircelj, Branislav Rajić, Samo Bevk, Franc Trček, Bojana Muršič od 13. ure dalje, Franc Breznik, Marijan Pojbič, Lidija Divjak Mirnik, Predrag Baković do 12. ure, Ferenc Horváth od 12. ure dalje, Felice Žiža, Suzana Lep Šimenko, Branko Simonovič od 11.30 do 17.30, Violeta Tomić, Franc Jurša od 11.30 dalje, Ivan Hršak od 13.30, Ljudmila Novak od 17.30 dalje in Iva Dimic. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K PROGRAMU DELA IN FINANČNEMU NAČRTU AGENCIJE ZA ENERGIJO ZA LETO 2019. Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2019 je na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona v soglasje Državnemu zboru predložila Agencija za energijo. Za dopolnilno obrazložitev programa dela in finančnega načrta dajem besedo predstavnici predlagatelja direktorici Agencije za energijo mag. Duški Godina. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lepo pozdravljeni! Energetika se zaradi obveznosti izpolnjevanja okoljskih ciljev in tehnološkega napredka nahaja pred velikimi izzivi in nalogami, ki morajo omogočiti trajnostno rabo naravnih virov, obenem pa tudi konkurenčnost in zanesljivost oskrbe z energijo. To se odraža v povečani rabi obnovljivih virov, večji energetski učinkovitosti ter uporabi novih tehnologij. Digitalizacija in informatizacija upravljanja z energijo ter odprti trgi čedalje bolj vključujejo končnega odjemalca, saj mu nove tehnologije omogočajo sodelovanje pri aktivnem ravnanju z električno energijo, tako pri njeni proizvodnji kot tudi v procesu prilagajanja odjema. Nedavno izdana ocena Svetovnega energetskega sveta za leto 2018 Slovenijo uvršča na visoko 6. mesto na lestvici držav glede uspešnosti pri zagotavljanju varnega in cenovno dostopnega energetskega sistema, ki upošteva tudi načela okoljske trajnosti, pri sami energetski varnosti pa celo na 2. mesto.Vendar je pred nami še mnogo izzivov za doseganje takšne poti razvoja, ki bo usmerjena v učinkovito rabo novih tehnologij za uspešno doseganje zadanih ciljev. Pri razvoju energetskega trga in uresničevanju energetske politike ima Agencija za energijo kot nacionalni regulativni organ na področju trga z električno energijo in zemeljskim plinom pomembno vlogo. S svojimi pristojnostmi vplivamo na razvoj varnih, zanesljivih in učinkovitih sistemov za prenos in distribucijo električne energije in zemeljskega plina. Spremljamo in nadziramo delovanje trga, reguliramo distribucijska omrežja toplote in spodbujamo proizvodnjo elektrike iz obnovljivih virov. Pri tem moramo upoštevati cilje energetske politike in iskati najboljše rešitve ter koristi za vse udeležence trga z energijo, seveda izhajajoč iz sedanjih ter pričakovanih prihodnih razmer. Tudi program dela za leto 2019 smo pripravili na podlagi strateških ciljev in usmeritev. Vsaka v programu načrtovana naloga vsebuje opis zakonskih podlag, vsebine, namena in ciljev, kazalnikov učinkovitosti, rokov ter tveganj, ki nas spremljajo ob izvajanju vseh nalog. Skladno z letnimi cilji agencije so opredeljene prioritete začrtanih nalog in glavni poudarki delovanja v naslednjem letu. Med njimi predvsem: spremljanje in analiziranje poslovanja ter ukrepanje v primeru ugotavljanja morebitnih odstopanj od regulativnega okvira agencije tako na področju oskrbe z električno energijo kot z zemeljskim plinom, analiziranje poslovanja in morebitno odločanje o novih izhodiščnih cenah oskrbe s toploto, izdajanje soglasij k sistemskim obratovalnim navodilom operaterjev, izvedba dveh javnih pozivov za subvencioniranje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, izvajanje nadzora v smislu preprečevanja navzkrižnega subvencioniranja, tržnih zlorab ali manipulacij na trgu z električno energijo in zemeljskim plinom, stalni monitoring trga, katerega cilj je ažurno obveščanje udeležencev trga o najpomembnejših kazalnikih in priprava poročila o stanju na področju energetike, ki ga v seznanitev in obravnavo vsako leto prejme tudi Državni zbor. Agencija za energijo kot neodvisni energetski regulator se financira iz letnih nadomestil prenosnih operaterjev električne energije in zemeljskega plina ter iz drugih virov. Glede na napovedano rast porabe električne energije stroški za poslovanje agencije ne bodo dodatno obremenili odjemalcev, agencija tudi ne načrtuje dodatnih zaposlitev. Tako bomo tudi v letu 2019 svoje naloge izvajali stroškovno učinkovito in varčno ter v interesu vseh udeležencev energetskega trga. Delovanje in usposabljanje zaposlenih bo usmerjeno v proaktivno vlogo na vseh področjih delovanja energetskega trga, zato smo prepričani, da bomo dosegli zastavljene cilje in uspešno izvedli začrtane naloge. Državnemu zboru zato predlagamo, da program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2019 potrdi. Hvala.
Hvala lepa. Program dela in finančni načrt agencije je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo, ki Državnemu zboru predlaga, da sprejeme Predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Edvardu Pauliču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 4. seji z dne 7. 11. 2018 kot matično delovno telo obravnaval program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2019, ki ga je Državnemu zboru posredovala Agencija za energijo. Uvodno obrazložitev je podala direktorica agencije mag. Duška Godina in podobno kot danes predstavila glavne poudarke delovanja agencije ter podrobnosti v zvezi z njenim finančnim načrtom. Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2019 je obravnavala tudi Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ga podprla in ocenila kot preglednega in razumljivega. V razpravi članic in članov odbora je bila s strani vseh razpravljavcev izražena podpora programu dela, saj je po njihovem mnenju pripravljen pregledno in ustrezno zasleduje cilje agencije. V razpravi pa so bila izpostavljena nekatera vprašanja, na katera je dodatna pojasnila podala direktorica agencije. V zvezi z oceno tveganj v programu dela je bilo izpostavljeno vprašanje, katera konkretno so ta tveganja, in izraženo mnenje, da bi jih bilo v bodoče smiselno bolj natančno opredeliti ter navesti ukrepe za njihovo merjenje. Direktorica agencije je pojasnila, da predstavljajo največje tveganje pri delu agencije nenačrtovane naloge oziroma povečan obseg dela na posameznem področju in pa omejenost agencije pri novih zaposlitvah. Agencija se kot analitična institucija občasno srečuje z veliko količino podatkov, to pa zahteva tudi povečan obseg kadrovskih resursov. Glede mnenja, da bi morala agencija več pozornosti nameniti trgu biomase, je bilo pojasnjeno, da agencija ne regulira celotnega trga, ampak le dejavnosti, ki imajo status naravnega monopola. Gre torej za podjetja, ki imajo v lasti infrastrukturo za prenos in distribucijo električne energije in pa zemeljskega plina. Agencija je zadolžena samo za izvajanje tistih nalog, ki ji jih nalaga Energetski zakon. Za kakršnokoli širitev obsega nalog agencije bi bilo treba zakon spremeniti. Na vprašanje, ali je na položnici za električno energijo in zemeljski plin razviden strošek, namenjen delovanju agencije, je bilo pojasnjeno, da le-ta neposredno ni razviden. Agencija se financira pretežno iz nadomestil obeh sistemskih operaterjev, nadomestilo za delovanje agencije pa je zajeto znotraj stroška za omrežnino. Glede vprašanja o visokih stroških računalniške opreme v preteklih letih je direktorica pojasnila, da je šlo za obdobje intenzivnih vlaganj v računalniško opremo in programe. Z uveljavitvijo Energetskega zakona, ki je agenciji naložil obsežne pristojnosti in naloge, ter uredbe, ki zavezuje agencijo na področju spremljanja zlorab in manipulacij na trgu, je bilo nujno posodobiti informacijski sistem. S tem je bila zagotovljena višja stopnja varnosti. Agencija je na ta način pridobila tudi dostop do centralnega registra evropske Agencije za sodelovanje energetskih regulatorjev in s tem do vseh podatkov o energetskem trgu. Tako je omogočeno spremljanje in analiza trgovalnih podatkov, posledično pa tudi enostavnejše izvajanje nadzornih postopkov. V programu dela agencije za leto 2019 je obseg investicij v računalniško opremo nižji, takšen trend pa se pričakuje tudi v prihodnje. Po razpravi je odbor s 14 glasovi za in nobenim proti izglasoval sklep, s katerim Državnemu zboru predlaga, da sprejme sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo Franc Rosec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana direktorica agencije, kolegice in kolegi! Agencija je nacionalni regulativni organ na področju trga z električno energijo, zemeljskim plinom ter na področju regulacije oskrbe s toploto. Program dela agencije za 2019 na področju ekonomske regulacije je usmerjen v analiziranje in spremljanje skladnosti poslovanja podjetij s pravili agencije, ki so bila sprejeta v letošnjem letu. Prav tako pa bo agencija spremljala in izvajala monitoring energetskega trga, njene ugotovitve pa bodo v pomoč energetskim podjetjem pri odločanju za investicije. Na področju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov bo agencija še naprej izvajala podporno shemo in objavila dva razpisa za vstop naprav, ki proizvajajo električno energijo iz obnovljivih virov. Kar zadeva finančno poslovanje, je razvidno, da se viri, ki so namenjeni financiranju, ne povečujejo, prav tako ni predvidenih novih zaposlitev. V Slovenski demokratski stranki bomo program dela in finančne načrte Agencije za energijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Igor Peček. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, spoštovana direktorica! Agencija je v letu 2018 sprejela nova pravila za določevanje stroškov omrežnine. Ta določajo upravičene stroške ter prihodke elektrooperaterjev in operaterjev, ki dobavljajo zemeljski plin. Delo agencije bo tako usmerjeno na področje ekonomske regulacije in v spremljanje skladnosti poslovanja podjetij z novo sprejetimi pravili. Na področju spodbujanja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov podpiramo aktivnosti agencije pri izvajanju podporne sheme. Več aktivnosti v letu 2019 pričakujejo na področju oskrbe s toplo vodo, saj bodo distributerji morali urediti nove vloge za izdajo soglasja k izhodiščnim cenam. Veseli nas tudi napoved, da bo agencija v naslednjem letu prvič pridobila tudi nepovratna evropska sredstva. Ta bodo namenjena nadzoru izvajanja novih tehnoloških rešitev pri razvoju pametnih omrežij. V poročilu je tudi navedeno, da bo agencija na stroškovnem področju v letu 2019 sledila usmeritvam preteklih let. Iz finančnega načrta za leto 2019 je razvidno 7-procentno povečanje prihodkov in manjši odhodki v primerjavi z letom 2018. Istočasno pa je predvideno povečanje stroškov dela za skoraj 9 %, ki v strukturi prihodkov predstavljajo 73-procentni delež. Pričakujemo, da bo delo agencije učinkovito in da se bodo stroški poslovanja na račun predvidenega povečanega obsega aktivnosti nespreminjali in da bodo sledili ciljem, ki so zapisani v programu dela. V stranki Lista Marjana Šarca s programom dela soglašamo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice, kolegi, direktorica agencije! Agencija za energijo kot nacionalni regulator na področju trga z energijo ima zelo pomembno nalogo in pristojnosti, ki so se ji v pomembni meri povečale s sprejetjem Energetskega zakona v letu 2014. Naloge agencije, ki so predvidene v programu dela in pa v finančnem načrtu agencije za leto 2019, bi lahko umestili v več sklopov. Agencija ima pomembno vlogo pri reguliranju omrežnih dejavnosti z nadzorom nad pravilnostjo obračunavanja omrežnin operaterjev pri dobavi električne energije. Pri tem je najpomembnejše, da se omrežnine ne zaračunavajo nad upravičenimi stroški, saj končni uporabniki na koncu pokrijejo višjo ceno dobave energije. Agencija izvaja nadzor, ki preverja, da operaterji v zadostni meri vlagajo v zmogljivost distribucijskih omrežij ter na ta način omogočajo učinkovito dobavo ter ustrezno kakovost električne energije in zemeljskega plina, spodbujanje proizvodnje elektrike iz obnovljivih virov energije, kjer ima agencija javno pooblastilo za izdajo deklaracij investitorjem proizvodnih naprav za proizvajanje elektrike iz obnovljivih virov energije, odloča pa tudi o pridobitvi podpor tovrstnih proizvajalcev električne energije. Nadzor nad delovanjem trga z električno energijo in zemeljskim plinom je zelo pomembna naloga. Na tem področju so deležniki neposredno zavezani k tako imenovani uredbi REMIT, po kateri ima agencija pristojnosti in dolžnost stalnega monitoringa trga ter izvajanja ukrepov, če ugotovi kršitev. Skrbi za varstvo pravic odjemalcev, kjer je ključna vloga agencije, da odloča o sporih med uporabniki in operaterji, med drugim pa skrbi tudi za ustrezno obveščenost odjemalcev, predvsem v svojih možnostih in ob pravicah. Agencija za energijo pri svojem delovanju upošteva interese in pravice tako operaterjev kot tudi končnih potrošnikov, pa vendar Socialni demokrati menimo, da mora biti njena vloga bolj poudarjena pri zaščiti šibkejše kategorije, to so nedvomno končni uporabniki. Potrošnika bo praviloma na koncu bremenil vsak neupravičeno zaračunan evro v primerih, ko bo šla vsaka motnja pri dobavi energije ali dostavljanja slabše kakovosti energije predvsem v njegovo škodo, zato je vloga agencije v tem oziru zelo pomembna. Na koncu bi želeli izpostaviti, da bo v prihodnosti pomembno energetiko na neki ravni tesneje povezati tudi s socialno politiko, ko govorimo o dobavi različnih oblik energije ranljivejšim skupinam odjemalcev. V mislih imamo seveda tiste, ki si tovrstne storitve res težko privoščijo ali pa si jih sploh ne morejo privoščiti, jih pa nujno potrebujejo za doseganje nekega minimalnega in dostojnega življenja. Socialni demokrati bomo sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019 podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! V skladu z Energetskim zakonom mora svet Agencije za energijo do 30. septembra tekočega leta sprejeti program dela in finančni načrt agencije za prihodnje leto. K temu programu dela in finančnemu načrtu agencije pa mora dati soglasje Državni zbor. Zadnje spremembe Energetskega zakona so agenciji opredelile neodvisni status regulatorne Agencije za energijo, ki ni več določena kot javna agencija in kjer ustanoviteljske pravice izvršuje Državni zbor Republike Slovenije. Agencija za energijo kot regulativni organ spremlja, usmerja in nadzira izvajalce energetskih dejavnosti na področju elektrike in zemeljskega plina ter opravlja z zakonom določene naloge reguliranja izvajalcev energetskih dejavnosti na področju toplote in drugih energetskih plinov. Pri tem pa mora upoštevati cilje energetske politike. Ob obravnavi programa in dela finančnega načrta na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor je bilo pojasnjeno, da bo agencija tudi v letu 2019 skrbno spremljala poslovanje reguliranih podjetij ter s svojimi stališči in odločitvami skrbela, da bo to poslovanje zakonito in tudi stroškovno učinkovito. V letu 2019 bo agencija spremljala delovanje trga z električno energijo in zemeljskim plinom, s svojimi ukrepi pa preprečevala dejanja, ki zmanjšujejo konkurenčnost trga ali posegajo v pravice odjemalcev. V letu 2019 bo izvedla 2 javna poziva za dodelitev pomoči, namen teh je spodbuditi odločitve za nove investicije v proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov energije. Vsi prihodki, ki jih agencija načrtuje za leto 2019, bodo iz naslova izvajanja javne službe agencije, pri čemer kar 98 % prihodkov agencije predstavlja letno nadomestilo sistemskega operaterja in letno nadomestilo operaterja prenosnega sistema. Dodatnih zaposlitev pa se ne načrtuje. Preostala 2 % predstavljajo nepovratna evropska sredstva. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2019 zastavljen ambiciozno in da agencija skrbno načrtuje finančna sredstva za izvajanje svojih nalog, zato bomo Predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnem načrtu Agencije za energijo za leto 2019 podprli. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Aleksander Reberšek.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Agencija za energijo kot nacionalni energetski regulativni organ na področju trga z energijo predstavlja pomemben člen v verigi izvrševalcev nalog energetske zakonodaje. Pretežni vir prihodkov agencije predstavlja letno nadomestilo operaterja prenosnega sistema Plinovodi, d. o. o., in nadomestilo sistemskega operaterja ELES, d. o. o. Glede na to, da se financira iz proračunskih sredstev, je dobrodošel podatek, da bo agencija v letu 2019 prvič pridobila tudi nepovratna evropska sredstva za projekt regulatornega nadzora pri izvajanju novih tehnoloških rešitev pri razvoju pametnih omrežij. Stroški poslovanja se ne bodo povečali, tudi novih zaposlitev ne bo. To namreč pomeni, da poslovanje Agencije za energijo ne bo dodatno bremenilo odjemalcev električne energije in zemeljskega plina, zato bomo v Novi Sloveniji podali soglasje k njenemu programu dela in finančnemu načrtu. Ne glede na to pa izpostavljamo dejstvo, da Slovenija premalo naredi na področju samooskrbe z električno energijo in obnovljivih virov energije. Raba obnovljivih virov energije postaja tako na svetovni kot tudi na evropski nacionalni ravni vse bolj pomembna, saj se večina držav zaveda omejenosti zalog neobnovljivih virov energije in njihovega vpliva na podnebne spremembe. Za doseganje varnosti oskrbe z energijo, zmanjšanje izpustov plinov in sorazmernega razvoja si je Evropska unija zastavila cilj, da bo do leta 2020 delež energije iz obnovljivih virov energij v bruto končni porabi energije povečala na 20 %. Slovenija si je v okviru tega projekta zastavila cilje, zapisane v Akcijskem načrtu za obnovljive vire energije za obdobje 2010–2020 in v Nacionalnem energetskem programu, ki predvidevata 25 % deleža energije iz obnovljivih virov energij v bruto končni porabi energije do leta 2020. Ker smo od tega cilja še zelo oddaljeni, je slabo delovanje na tem področju zaskrbljujoče. Agencija za energijo je pristojna za izvajanje podporne sheme in izvedba dveh javnih razpisov po 10 milijonov evrov v naslednjem letu bo majhen korak naprej. Da se gospodinjstva in mali poslovni odjemalci ne odločajo v večjem številu za to vrsto energije, je tudi odgovornost Vlade. Še vedno dolgi in zapleteni administrativni postopki, ki med drugim niso poceni, so brez dvoma glavni razlog, da na tem področju Slovenija zaostaja. V Novi Sloveniji bomo Predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019 podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Agencija za energijo, ki s svojimi pristojnostmi vpliva na razvoj varnih, zanesljivih in učinkovitih sistemov za prenos in distribucijo električne energije ter zemeljskega plina, je predstavila svoj program dela in finančni načrt za leto 2019. Na podlagi slednjega je po našem mnenju mogoče pričakovati, da bo agencija kot doslej odgovorno izvajala naloge nadziranja delovanja trga z električno energijo in zemeljskim plinom, s svojimi ukrepi preprečevala dejanja, ki zmanjšujejo konkurenčnost trga ali pa posegajo v pravice odjemalcev, ter z zahtevnimi preiskavami ves čas budno bdela nad stanjem glede morebitnih tržnih zlorab in manipulacij trga. Veseli nas, da na agenciji poudarjajo, da je v ospredju vseh odločitev agencije odjemalec, ki mu ni treba zagotoviti le varne, zanesljive in trajnostne oskrbe, temveč tudi povrniti zaupanje v trg. Prav je, da se takšen organ tega zaveda in k temu v okviru svojih pristojnosti in nalog stremi. Menimo, da je iz same zasnove programa dejansko opaziti, da je agencija na prvo mesto postavila aktivnega odjemalca, prosumerja, obenem pa ima pri svojem delu v mislih koristi in dobrobit vseh udeležencev trga z energijo. Agencija je v programu dela in v finančnem načrtu na izjemno nazoren in dobro pregleden način predstavila svoje naloge, poslanstvo in dolgoročne cilje. Pozdravljamo način prikaza izvajanja določenih nalog, sprotnega spreminjanja izvajanja regulativnega okvira, v okviru katerega je agencija določila prioritetnost same naloge, stanje, cilje, kazalnosti učinkovitosti, roke, potrebne vire in tveganja njihove izvedbe. Vse naštete komponente so tako podane nadvse pregledno in jasno. Veseli nas, da se visoko tveganje pri samih nalogah ne pojavi niti enkrat, si pa morda v prihodnosti želimo, da se vsaj pri sedanjem tveganju opredeli, kako je agencija nanj pripravljena in kaj bo storila, če se tveganje uresniči. Prav tako pozdravljamo dva jasna poziva za dodelitev državne pomoči, ki jo agencija načrtuje na podlagi akcijskega načrta Vlade za spodbujanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov. Nove investicije, ki bodo za proizvodnjo električne energije izkoriščale sonce, veter, vodo in druge obnovljive vire, so seveda neprecenljivega pomena. Vsi se zavedamo, da so ravno ti v prihodnosti in da bo treba delež energije, pridobljene na ta način, kar se da povečati. Za vsak razpis je predvidenih 10 milijonov evrov. S finančnega vidika je agencija poudarila predvsem, da že vsa leta poslujejo stroškovno učinkovito in skrbijo za to, da se stroški poslovanja agencije ne povečujejo. V skladu s tem tudi v letu 2019 se ne načrtuje dodatnih zaposlitev, čeprav se je obseg njihovih obveznosti povečal. Pretežni viri prihodkov agencije še vedno predstavljata letni nadomestili sistemskega operaterja ELES in operaterja prenosnega sistema Plinovodi, pri 2 % prihodkov pa gre za nepovratna evropska sredstva. Odjemalce bo zagotovo razveselil podatek, da se poslovanje agencije ne bo odrazilo v povišanju cene oziroma stroškov, in to velja tako za oskrbovance z električno energijo kot za odjemalce zemeljskega plina. Zaključim lahko, da je predstavitev agencije temeljita, natančna in tudi laiku razumljiva. Posebej pa nas veseli, da je bilo to prepoznavno že na obravnavi na odboru matičnega delovnega telesa in da smo si bili tako glede kakovosti kot glede preglednosti člani odbora soglasni, da gre za zelo dobro opravljeno delo. Dodam lahko torej še, da bomo v Stranki Alenke Bratušek finančni načrt dela podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana direktorica, spoštovane kolegice in kolegi! Poslanci Poslanke skupine Desus bomo podprli sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019. Tako kot vsako leto je agencija tudi letos pripravila pregleden in jasen program dela in načrte za prihodnje leto. Ne pričakuje se nobenih posebnosti, zato se bo agencija lahko brez pretresov posvetila nalogam, ki jih opravlja kot nacionalni regulativni organ na področju trga z električno energijo in zemeljskim plinom. Kot je na matičnem delovnem telesu povedala direktorica agencije, je ta trenutno v fazi izdajanja odločb ter objave novih tarifnih postavk, ki bodo veljale za naslednje triletno regulativno obdobje, tako da bo agencija v letu 2019 glavnino na področju ekonomske regulative usmerjala v analiziranje in spremljanje skladnosti poslovanja podjetij s pravili agencije. Agencija za energijo ima v okviru področja stalnega spremljanja in monitoringa energetskega trga pooblastilo za izdajanje energetskega poročila, ki ga v Državnem zboru obravnava pristojno delovno telo. Seveda bo to nalogo agencija opravljala tudi v prihodnjem letu, ter kot je povedala direktorica, sproti objavljala aktualne informacije o delovanju energetskega trga v Sloveniji. Te informacije so zelo pomembne za podjetja, ko se odločajo za investicije, za državo pri snovanju energetske politike pa tudi za posameznike uporabnike energetskih storitev. Agencija na področju spodbujanja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov ni snovalec energetske politike, to je v domeni države, ima pa na tem področju agencija pristojnost, da izvaja podporno shemo. Tako bo tudi v letu 2019 na podlagi akcijskega načrta Vlade za spodbujanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov izvedla dva javna razpisa. Za vsak razpis je predvidenih 10 milijonov evrov. Na tem mestu želim povedati, da v Poslanski skupini Desus pričakujemo, da bomo realizirali zaveze Republike Slovenije, da do leta 2025 dosežemo 25-procentni delež energije iz obnovljivih virov. Eden od načinov, kako bi to lahko dosegli, je tudi izgradnja hidroelektrarn na srednji Savi, za kar si bomo v Poslanski skupini Desus prizadevali tudi v tem mandatu, seveda če bo nova lokalna skupnost imela interes za realizacijo določenih že začetih infrastrukturnih projektov. Če primerjamo poročilo o delu agencije za pretekla leta ter finančne načrte za naprej, lahko ugotovimo, da agencija posluje stroškovno učinkovito, saj stroškov poslovanja ne povečuje. Navkljub povečanemu obsegu aktivnosti agencije le-ta ne načrtuje dodatnih zaposlitev. Naj na koncu še enkrat ponovim, da bomo poslanci Poslanske skupine Desus podprli sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana gospa Duška Godina, spoštovani kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki smo pregledali poročilo in nimamo pripomb na poročilo. Imamo pa vsekakor priporočilo, da bi bilo treba ob hidroelektrarnah razmisliti o plovni poti od Ljubljane do Zagreba, ker vemo, da se bo v Zagrebu začelo delati pristanišče. Ta znesek bi se po nekaterih ocenah povečal ob izgradnji hidroelektrarne za cirka 5 %. Sam namreč prihajam iz Posavja, kjer imamo zelo veliko hidroelektrarn in dosti je prostora okoli njih, da bi se ta plovna pot enkrat uredila in bi imeli potem plovno pot od Ljubljane do Zagreba. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli poročilo za leto 2019. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2019 bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. novembra 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K SPREMEMBAM IN DOPOLNITVAM POSLOVNIKA DRŽAVNE REVIZIJSKE KOMISIJE ZA REVIZIJO POSTOPKOV ODDAJE JAVNIH NAROČIL. Spremembe in dopolnitve Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil je Državna revizijska komisija predložila Državnemu zboru v soglasje na podlagi drugega odstavka 64. člena Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. Za dodatno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagatelja predsedniku Državne revizijske komisije gospodu Borutu Smrdelu. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Državni zbor je oktobra 2017 sprejel Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, ki je prinesel več sprememb na področju pravnega varstva v postopkih oddaje javnih naročil. Novela ZPVPJN-B je tako med drugim na nivoju zakona uredila institut občne seje Državne revizijske komisije, ki je bil predhodno urejen zgolj na nivoju poslovnika, uvedla senatno odločanje o vseh zahtevkih – prej je namreč o nekaterih zahtevkih, pritožbah in pa o zahtevkih, vloženih v zvezi z naročili male vrednosti, lahko odločal član posameznik – spremenila institut razjasnjevalnega sestanka, predvidela vzpostavitev sistem eRevizija s prihodnjim letom in tako dalje. Z vsemi navedenimi spremembami je bilo treba uskladiti tudi Poslovnik Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil. Predlog sprememb in dopolnitev poslovnika, ki ga obravnavate danes, tako sledi zahtevanim zakonskim spremembam, uvaja pa tudi nekatere druge novosti, potrebne za učinkovito delovanje Državne revizijske komisije. Novelirani poslovnik tako dodatno ureja nekatere pristojnosti občne seje, ki niso predmet zakonskega urejanja. Kot veste, je po zakonu osnovna pristojnost občne seje Državne revizijske komisije enotna obravnava vprašanj, ki so pomembna za enotno uporabo zakonov in prakso Državne revizijske komisije. S poslovnikom pa se Državni revizijski komisiji dajejo tudi nekatere druge pomembnejše pristojnosti, in sicer pristojnost sprejemanja letnega poročila, pristojnost obravnave predloga sprememb in pa obravnava predlogov in pobud za spremembo področnih predpisov. Z noveliranim poslovnikom se ravno tako uvaja nov institut kolegija predsednika in članov, na katerem se obravnavajo vse druge pomembnejše teme, ki niso predmet občne seje. Uvaja se podlaga za nadomestno imenovanje članov senata v primeru načrtovane ali nenačrtovane odsotnosti. Take podlage doslej v poslovniku ni bilo, je pa nujna, da se lahko zagotovi nemoteno delo Državne revizijske komisije, ko pride do bolniških ali pa kakršnihkoli drugih odsotnosti članov. Z noveliranim poslovnikom se vzpostavlja pravna podlaga za izvedbo seje senata v razširjeni obliki. To je seja senata, na katero se lahko poleg članov senata, ki so imenovani v posamezni senat, in pa svetovalcev vabi tudi druge člane komisije oziroma druge zaposlene na komisiji, da bi se na ta način lahko obravnavala v širšem krogu pomembnejša pravna vprašanja, kar bo še dodatno prispevalo k enotni pravni praksi tega organa. In pa nazadnje, novelirani poslovnik ravno tako ureja ustrezne podlage, ki jih ravno tako doslej v poslovniku ni bilo, za dodeljevanje zadev na področju prekrškov. Ob Zakonu o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja je poslovnik najpomembnejši pravni akt, ki ureja delovanje Državne revizijske komisije. Menimo, da se s pripravljenimi spremembami in dopolnitvami poslovnika slednjega ustrezno usklajuje z noveliranim Zakonom o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, obenem pa, kot rečeno, se z njim uvajajo tudi nekateri instituti, ki bodo dodatno prispevali k učinkovitosti dela tega organa. Zato predlagam, da Državni zbor poda soglasje k temu aktu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spremembe in dopolnitve Poslovnika Državne revizijske komisije je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo in pripravil predlog sklepa o soglasju. Besedo dajem podpredsedniku odbora Igorju Pečku za dopolnitev predstavitve predloga sklepa. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, spoštovani gostje! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 3. seji dne 7. 11. 2018 kot matično delovno telo obravnaval Spremembe in dopolnitve Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil, ki jih je Državnemu zboru predložila komisija. Predstavnik predlagatelja predsednik komisije Borut Smrdel je v uvodni predstavitvi najprej opozoril na dejstvo, da so predlagane spremembe in dopolnitve poslovnika komisije posledica dejstva, da je Državni zbor dne 18. oktobra 2017 sprejel Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. Ta novela je v 43. členu določila, da mora komisija v treh mesecih od njene uveljavitve uskladiti poslovnik komisije s spremembami in dopolnitvami. Med temi velja omeniti predvsem uvedbo spletnega portala eRevizija z letom 2019, ki bo omogočal elektronsko izmenjavo vlog v postopkih pravnega varstva, ki jih vodi komisija. Sledijo novosti glede ureditve razjasnjevalnega sestanka ter uvedba obveznega senatnega odločanja o vseh vlogah, ki jih obravnava komisija, kar vključuje tudi odločanje v pritožbenem postopku ter v revizijskem postopku glede naročil male vrednosti. Naslednja pomembna novost je tudi podrobnejša ureditev pristojnosti občne seje komisije, kar je posledica prenosa te materije z novelo s poslovniške na zakonsko raven. Ostale spremembe in dopolnitve se nanašajo na ureditev instituta kolegija predsednika komisije ter določitev pogojev za sejo senata komisije v razširjeni obliki. Spremenjena poslovniška ureditev določa tudi pravno podlago za primere, ki upravičujejo imenovanje nadomestnih članov senatov komisije. Predstavnik Vlade državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo Leon Behin je k že povedanemu dodal prepričanje, da so predložene rešitve v okviru obravnavanih sprememb in dopolnitev poslovnika komisije dobro pripravljene. Upoštevajo namreč tako vse spremembe, ki jih je s seboj prinesla uveljavitev novele, kot tudi razvojne prakse, ki so se na tem področju vzpostavile od uveljavitve prvotnega poslovnika komisije v letu 2012. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora mag. Metoda Hrovat Pirnat je najprej pojasnila, da je akt proučila z vidika svojih pristojnosti. K temu je dodala, da tokrat k predloženim spremembam in dopolnitvam poslovnika komisije nima pripomb. Članice in člani odbora o vsebini predloženih sprememb in dopolnitev poslovnika komisije niso razpravljali. Odbor je z 8 glasovi za in 0 glasovi proti sprejel naslednji sklep: Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep o soglasju k Spremembam in dopolnitvam Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil z dne 23. 3. 2018. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Liste Marjana Šarca, zanjo Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Poslanski skupini LMŠ smo se poslanci pridružili ugotovitvi, da so predložene rešitve v okviru obravnavanja Sprememb in dopolnitev Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil dobro pripravljene. Gre za spremembe in dopolnitve, ki jih je bilo treba pripraviti zaradi uskladitve poslovnika komisije z veljavno zakonodajo, ki je bila sprejeta v oktobru leta 2017. Prav tako pa se strinjamo tudi z ugotovitvijo, ki smo jo pravkar slišali v poročilu odbora – da so v spremembah in dopolnitvah upoštevane tudi prakse, ki so se na tem področju vzpostavile od uveljavitve prvotne poslovne [[…]]prvotnega poslovnika komisije. Se opravičujem. Mnenje je podala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, in sicer k predloženim spremembam in dopolnitvam ni imela pripomb, zato bomo tudi v naši poslanski skupini Predlog sklepa o soglasju k Spremembam in dopolnitvam Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Gospod podpredsednik Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Poslovnik Državne revizijske komisije je treba dopolniti zaradi sprememb Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. To je Državna revizijska komisija tudi storila, jaz pa danes posebej izpostavljam besedno zvezo pravno varstvo. Državna revizijska komisija je namreč dopolnila k poslovniku posredovala v potrditev Državnemu zboru 23. februarja 2018, se pravi spomladi letošnjega leta. Tisto, kar se je izkazalo, da je pomembno, je, da se je čisto formalen postopek na podlagi tega, kar je bilo poslano Državnemu zboru, pravzaprav sprevrgel v svojevrstno nenavadnost. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je namreč ugotovila vsaj 2 bistveni pomanjkljivosti pri poslanem gradivu, in sicer da gradivo ne le dopolnjuje akt, ampak ga tudi spreminja, predvsem pa tisto, kar je še veliko bolj pomenljivo – da gradivo vsebuje relativno veliko število pravnotehničnih pomanjkljivosti. In tukaj je seveda zopet treba poudariti besedno zvezo pravno varstvo. Kako namreč inštitucija – in Državna revizijska komisija je paradržavna inštitucija, ki je zadolžena za pravno varstvo v postopkih javnega naročanja – opravlja svoje poslanstvo, če pa ima tako nespregledljive težave že pri tem, ko je treba dopolniti lasten poslovnik o delu? To je vprašanje, ki nikakor ni samo retorično. Kakorkoli, oba organa, tako Državna revizijska komisija kot Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, sta v nadaljevanju dokument uskladila, tako da je tisto, o čemer danes odločamo, pravno korektno. Zato bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije dokument podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Spremembam in dopolnitvam Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. novembra 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. IN 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVI OBRAVNAVI PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU IN PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DELOVNIH RAZMERJIH. Predloga zakonov je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslancev in poslank s prvopodpisanim Jožetom Horvatom. V zvezi s predlogoma zakonov je skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Horvatom oziroma prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno obravnavo. Za dopolnilno obrazložitev obeh predlogov zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Jerneju Vrtovcu. Izvolite.
Dober dan želim vsem skupaj! Nova Slovenija s tem paketom zakonov predlaga nekaj, kar je v dobrobit podjetnikom, obrtnikom, slovenskemu gospodarstvu, nekaj, kar izboljšuje poslovno okolje. Pripravili smo novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in novelo Zakona o delovnih razmerjih in predlagamo skupno obravnavo v delu, ki se nanaša na uveljavljanje pravice do bolniške odsotnosti. S predlagano spremembo se skrajšuje obdobje, ko delodajalec izplačuje nadomestilo plače iz lastnih sredstev v primerih nezmožnosti delavca za delo zaradi njegove bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom. Začetek prejemanja nadomestila med zadržanostjo od dela, ki ga krije Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, se spremeni z 31. dne zadržanosti od dela na 16. dan. Predlog zakona o spremembi Zakona o delovnih razmerjih torej uveljavlja naslednjo rešitev: skrajšanje obdobja nadomestila za bolezen oziroma poškodbo, ki se izplačuje v breme delodajalca, s sedanjih 30 delovnih dni na posamezno odsotnost iz dela, vendar največ na 120 delovnih dni v koledarskem letu, na 15 dni za posamezno odsotnost z dela, vendar največ na 60 delovnih dni v koledarskem letu. Za kaj gre, gospe in gospodje? Obrtniki in podjetniki v okviru zahtev slovenske obrti in podjetništva že vrsto let pozivajo k spremembi Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v zvezi z dolžino obdobja, ko delodajalec izplačuje nadomestilo plače iz lastnih sredstev v primerih nezmožnosti delavca za delo zaradi njegove bolezni, poškodbe, ki ni povezana z delom. Obdobje po zdajšnji zakonski ureditvi, ko gredo nadomestila v breme podjetnika 30 delovnih dni, kar praktično pomeni 40 koledarskih dni, je absolutno predolgo. Trdim, da se v tej točki strinjamo. To vse plača – kdo? Delodajalec, čeprav za poškodbo ni nič kriv. Ne glede na to, da se delavec ni poškodoval na delovnem mestu. Pri samozaposlenih pa se pogosto zgodi, da si za zagotovitev eksistenčnega minimuma podjetnik sam skrajša bolniško in začne poslovati, čeprav še ni zdrav. To se nam dogaja. Samozaposlene osebe si skrajšajo bolniško in gredo delat, kajti sicer jim pade posel. Delajo pa bolni. In ker zaradi bolniškega staleža podjetnik ne more ustvarjati prihodkov, naj plačuje prispevke tudi od znižane zavarovalne osnove. V času bolniškega staleža podjetnika mora Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije breme nadomestil prevzeti bistveno prej, in sicer predlagamo po 15 delovnih dneh. Predlagana novela torej skrajšuje obdobje, ko delodajalec izplačuje nadomestilo plače iz lastnih sredstev v primerih nezmožnosti delavca za delo zaradi njegove bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom, in s tem odpravlja temeljni vzrok za mnoge težave slovenskih podjetnikov in obrtnikov. Druga rešitev, ki pa jo prinaša novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, pa je pravičen način ureditve tako imenovanih regresnih zahtevkov, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v primeru poškodbe pri delu ali poklicne bolezni uveljavlja od delodajalcev. Regresne zahtevke oziroma zahtevke za povračilo škode, nastale zaradi nezgode pri delu ali poklicne bolezni, lahko proti osebam, odgovornim za povzročeno škodo, v skladu s slovensko zakonodajo vlagata tako Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije kot tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Obligacijski zakonik Republike Slovenije odškodninsko odgovornost opredeljuje kot obveznost posameznika poravnati škodo, za nastanek katere je odgovoren in ki nastane le, če so izpolnjeni štirje pogoji: nedopustno ravnanje, škoda, vzorčna zveza – in četrtič – sama odgovornost. Odškodninska odgovornost je za področje zdravstvenega zavarovanja natančneje urejena v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. ZZZS ima od delodajalca pravico zahtevati povračilo škode, torej izplačanih zneskov, če je poškodba, bolezen ali smrt delavca posledica tega, da delodajalec ni izvedel ustreznih ukrepov za varno delovno okolje in varnost oseb. Obligacijski zakonik določa, da lahko sodišče ob upoštevanju premoženjskega stanja oškodovanca odgovorni osebi naloži, da plača manjšo odškodnino kot znaša škoda, če škoda ni bila povzročena namenoma in tudi ne iz hude malomarnosti, odgovorna oseba pa je šibkega premoženjskega stanja in bi jo plačilo popolne odškodnine spravilo v pomanjkanje. In predlog Nove Slovenije. Predlog Nove Slovenije ureja odškodninske zahtevke delodajalcev na način, da so ti odgovorni za poškodbo pri delu in poklicno bolezen – bodite pozorni – samo v primeru hude malomarnosti, medtem ko v drugih primerih stroške povrne Zavod za zaposlovanje, kamor delodajalci že vplačujejo prispevke iz tega naslova v višini 0,53 %. Namen ureditve varnega in zdravega dela je preprečevanje poškodb pri delu in poklicnih bolezni ter zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki se poškodujejo pri delu ali zbolijo za poklicno boleznijo, a hkrati v predvidljivem pravnem in poslovnem okolju, ki ne ogrozi obstoja povzročitelja škode. Krščanskim demokratom se zdi sedanja zakonodaja nepravična predvsem do malega delodajalca, samozaposlenih oseb, ki odgovarjajo neomejeno, samostojni podjetniki celo s svojim osebnim premoženjem, četudi je do škodnega dogodka z visoko materialno škodo prišlo zaradi kakega malega spregleda obveznosti, ki mu je moč očitati le malomarnost. Odškodninski zahtevki lahko ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev, predvsem ekonomsko šibkejših, malih in srednje velikih podjetij. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev enostavno ne ponujajo, ker zneski navzgor niso omejeni. ZZZS je v letu 2015 iz naslova regresnih zahtevkov beležil priliv v višini 1 milijon 176 tisoč evrov, v letu 2016 v višini 1 milijon 264 tisoč evrov, v letu 2017 v višini 1 milijon 326 tisoč evrov – podjetniki tega denarja iz naslova regresnih zahtevkov ne vidijo, pa vplačujejo. V Novi Sloveniji torej predlagamo, da je ta odgovornost na strani delodajalca samo v primeru, da je poklicna bolezen, poškodba na delu ali smrt nastala zaradi hude malomarnosti delodajalca ali namerno, medtem ko se v primeru male malomarnosti regresni zahtevek ne uveljavlja, saj, ponavljam, delodajalci vplačujejo prispevek v višini 0,53 % za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni pri obveznem zdravstvenem zavarovanju. Odgovornost delodajalcev za povrnitev škode je po predlogu te novele zakona limitirana na dvajsetkratnik, če je škodni dogodek posledica velike malomarnosti, in neomejena, če gre za namenoma povzročeno škodo. Smisel te omejitve je praktično v tem, da se ne ogrozi obstoja povzročitelja škode, predvsem malih in srednje velikih delodajalcev, saj ne omogoča njihovega stabilnega in predvidljivega poslovanja. Pa pozor – to velja tudi za samostojne podjetnike posameznike, ki nimajo zaposlenih. V nadaljevanju bom pojasnil in prebral en primer samozaposlene osebe, ki je praktično invalid pa mora povzročiti [[…]]sam sebi plačevati to škodo, ki je nastala v okviru regresnih zahtevkov. Ta predlog novele zakona Nove Slovenije nikakor ne gre v smer – kar boste v nadaljevanju nekateri trdili tako kot v preteklem mandatu – zmanjševanja pomena varnosti in zdravja pri delu in tudi ne zmanjševanja standarda odgovornosti delodajalca, ampak gre za pravičnejšo porazdelitev bremen med vsemi deležniki. Ta zakon je tudi primerljiv z nekaterimi ureditvami, ki so v naših okoliških državah, Nemčiji, Avstriji in Italiji. Več pa v nadaljevanju. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Od predstavnikov Vlade dajem besedo za uvodno obrazložitev mnenja najprej predstavniku Ministrstva za zdravje ministru Samu Fakinu. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, poslanke in poslanci! Naj za začetek povem, da se ta in podobne tematike pojavljajo na skupščini zdravstvenega zavarovanja že zadnjih 15 let, vključno s problematiko 0,53-odstotnega deleža, ki ga delodajalci dajejo več za obvladovanje poškodb in bolezni, pa zaenkrat med delodajalci in sindikati ni prišlo do soglasja. Naj povem tudi, da se v novem Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je spisan in bi moral konec prejšnjega mandata zagledati luč sveta, prispevne stopnje obravnavajo drugače. Naj povem tudi, da se zavedamo, da ima Nemčija zdravstveno zavarovanje za poškodbe in bolezni pri delu zavarovano po posebnem zakonu in se iz tistega črpa tudi denar za vse te poklicne bolezni. Ta problematika malih delodajalcev se je že poskušala reševati skozi zavarovalni sklad, vendar pa komercialne zavarovalnice nekako ne pristanejo, da bi ustanovile poseben sklad, ki bi kril te rizike malomarnosti in poškodb pri delu. Vlada je tako še enkrat proučila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in po obravnavi sprejela stališče, da nasprotuje predlaganim spremembam, in sicer zato ker predlagani ukrep skrajšanja obdobja izplačevanja denarnega nadomestila iz sredstev delodajalca zaradi začasne nezmožnosti za delo v breme delodajalca od 16. dne pomeni zmanjševanje pravic do zdravstvenih storitev v sklopu obveznega zdravstvenega zavarovanja. V predlogu sprememb in dopolnitev zakona namreč hkrati s predlogom sprememb ni predlagan nov vir sredstev za obvezno zdravstveno zavarovanje, prav tako gre za sistemsko spremembo, zato menimo, da mora biti tak predlog rezultat konstruktivnega socialnega dialoga in doseženo najširše soglasje vseh vpletenih. Naj vas opozorim, da imamo 25 zavarovalnih osnov in 121 podlag za plačilo zdravstvenega zavarovanja, da boste videli, na kaj se vse lahko aplicira. Tu so poleg espejev še kmetje, male družbe – in vsi imajo podoben problem. V zvezi s finančno oceno tega dela sprememb in dopolnitev zakona je predlagatelj podal oceno za okoli 50 milijonov evrov, če bi se število zahtevkov za bolniška nadomestila v breme ZZZS zvišala na osnovi predlagane novele za približno 10 tisoč primerov. Dnevno imamo na bolniški približno 32 tisoč bolnikov, polovico od tega nad 30 dni, polovico pod 30 dni, in zdaj bi se to premaknilo nad 30 dni. Že zdaj je nadomestilo 350 milijonov, ki bremeni potem seveda zdravstvene storitve ali pa nezmožnost, da ta denar porabimo za zdravstvene storitve, čakalne dobe pa veste, kakšne so. Po oceni zavoda bi finančne posledice predlaganega zakona za sredstva obveznega zavarovanja pomenile približno 70 milijonov evrov višje odhodke. Zavod je v svojem mnenju, ki ga je poslal tudi Državnemu zboru in ste ga prejeli v sklopu gradiv za današnjo sejo, natančno pojasnil tudi metodologijo izračuna finančnih projekcij. Vlada Republike Slovenije prav tako nasprotuje predlagani spremembi v sklopu predlaganega zakona, ki se nanaša na tako imenovane regresne zahtevke. S predlaganimi spremembami se namreč ustvari odstop od temeljnega načela odškodninskega prava, naj škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Nadalje bi predlagana sprememba po naši oceni dala tudi napačne signale, kar zadeva varnost in zdravje na delovnem mestu. Na področju slednjega so bili v zadnjem desetletju izvedeni pomembni koraki v smeri večjega zavedanja delodajalcev in pomembnosti področja, so pa poškodbe pri delu in izven dela eden izmed vodilnih treh vzrokov. Dodatno lahko v tej zvezi pojasnimo še, da je zavod leta 2015 iz naslova regresnih zahtevkov beležil za milijon 170 tisoč evrov regresnih zahtevkov, 2016 milijon 200 in tako naprej. Izpad teh sredstev na račun nižje odgovornosti delodajalcev bi imel vpliv na zdravstveno blagajno kot javnofinančna sredstva. Glede na vse navedeno menimo, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ni primeren za nadaljnjo obravnavano, saj je treba tako kompleksna področja obravnavati celostno ob zavedanju multiplikativnih učinkov, ki jih posamezna delna sprememba lahko povzroči v sistemu obveznega zavarovanja. Sam sem bil priča navdušenju, da zavarovalne osnove poenostavimo, pa moram reči, da smo jih v devetih letih, kar sem vodil zavod, samo še razširili in zakomplicirali. Tako da, zavedati se je treba tudi tega, da če odpremo eno problematiko, jih bomo odprli dvajset, trideset, in dokler ni jasnega stališča, kaj se bo zgodilo, se nam lahko zgodi domino efekt. Kar se tiče zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga boste dobili v ta parlament v tem mandatu, bo pa tam notri dovolj prostora za te debate, če bomo – po mojem skromnem mnenju – ob tako kompleksni materiji, ki jo boste obravnavali, to lahko v doglednem času zaključili.
Hvala lepa. V okviru preostanka časa Vlade dajem besedo za uvodno predstavitev mnenja še predstavniku Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Tilnu Božiču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lepo pozdravljeni! Vlada Republike Slovenije je sprejela tudi mnenje k Predlogu zakona o spremembi Zakona o delovnih razmerjih, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev s strani prvopodpisanega gospoda Horvata, in sicer zakona Vlada ne podpira. Vlada je mnenja, da je treba vsem delavcem zagotoviti enakopraven položaj pri uživanju delovnopravnih pravic, tudi v primeru nezmožnosti delavca za delo zaradi njegove bolezni ali poškodbe, a hkrati tudi izpostavlja, da je predlog usmerjen na samozaposlene oziroma obrtnike. Vlada v zvezi s predlogom zakona ugotavlja, da skrajšuje obdobje nadomestila za bolezen oziroma poškodbo, ki se izplačuje v breme delodajalca, s čimer domnevno zasleduje dva cilja, in sicer razbremeniti gospodarstvo finančnih bremen in omogočiti obrtnikom, se pravi samozaposlenim, primerljiv položaj pri uživanju pravic iz naslova zdravstvenega zavarovanja v primeru bolniške odsotnosti. S spremembo zakona, ki ureja delovna razmerja, ni mogoče doseči ciljne skupine predlagatelja, torej samozaposlenih, oziroma vplivati na področje uživanja socialnih pravic samostojnih podjetnikov, ki ne zaposlujejo delavcev. Nadomestila plače oziroma plačila za te kategorije delavcev so predmet drugega predpisa. Izpostavljam tudi, da je treba v zvezi z vprašanjem razbremenitve delodajalca za nadomestilo plač delavcem v kontekstu obvladovanja zdravstvenega absentizma upoštevati tudi uravnoteženost upravičenih sistema zdravstvenega zavarovanja. Nadalje naj posebej izpostavim vlogo in dolžnosti delodajalcev v zvezi z zagotavljanjem varnosti in zdravja pri delu, njihovo pričakovano primarno zainteresiranost, da zagotovijo zdravo, varno in seveda tudi prijazno delovno okolje pri delu in da v čim večji meri zagotavljajo usklajevanje delavčevih delovnih in družinskih obveznosti. Upoštevati je treba tudi obveznosti delavcev, da upoštevajo predpisane varnostne ukrepe, ter njihov interes in motivacijo, da skrbijo za svoje zdravje, da bi lahko uspešno opravljali svoje delovne obveznosti. Po mnenju Vlade je treba k tovrstnim vprašanjem, kot je sprememba obdobja posameznega zavezanca za plačilo nadomestila plače v času nezmožnosti za delo, pristopiti sistematično ter vprašanje preučiti tako z vidika posledic za gospodarstvo kot tudi z vidika socialne pravičnosti in učinka na trg dela ter seveda natančno proučiti finančno vzdržnost predlagane spremembe. Prav tako je ključno, kot že omenjeno, da predlagane spremembe sledijo zastavljenim ciljem in da se tovrstna materija uredi v okviru ustreznih predpisov. Naj ne nazadnje poudarim še, da morajo biti tovrstne spremembe tudi rezultat konstruktivnega socialnega dialoga. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V obravnavi imamo noveli Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in Zakona o delovnih razmerjih, ki ga je v obravnavo predložila Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati s prvopodpisanim gospodom Jožetom Horvatom. Res je, kot je že predlagatelj povedal, danes bomo Socialni demokrati ponovno ponovili nekaj naših misli, ki smo jih že podelili v prejšnjem mandatu. Oba zakona sta po vsebini identična, zato bo tudi naše stališče združeno. Osnovni namen predloga zakona je skrajšati obdobje, v katerem delodajalec iz lastnih sredstev izplačuje nadomestilo plače za čas zadržanosti delavcev od dela zaradi bolezenskih razlogov ali poškodb, ki niso povezane z delom, in sicer z 31. na 16. dan. Predlagatelji želijo na tak način razbremeniti gospodarstvo dela finančnih bremen ter obrtnikom in samozaposlenim zagotoviti enakopraven položaj pri uživanju pravice do bolniške odsotnosti. V tem delu se sicer s predlagatelji mi lahko strinjamo in temu tudi pritrdimo, a predlog je treba pogledati celostno. Krajše obdobje izplačevanja nadomestila v breme delodajalca, samozaposlene osebe ali družbenika bi pomenilo širitev pravice obveznega zdravstvenega zavarovanja, a ob tem ne smemo pozabiti, da so sredstva obveznega zdravstvenega zavarovana omejena, predlagatelj pa ne navaja novega vira prilivov sredstev v obvezno zdravstveno zavarovanje. V primeru takšne podpore zakonu bi to pomenilo krčenje že obstoječih zdravstvenih storitev, ki so pravica sedaj novih metod zdravljenja, novih zdravil, novih medicinskih pripomočkov, posledično pa bi se lahko tudi podaljšale čakalne dobe zaradi pomanjkanja sredstev. Socialni demokrati poudarjamo, da mora biti vsaka sprememba rezultat konstruktivnega dialoga in doseženega najširšega soglasja socialnih partnerjev. Strinjamo se, da trenutna ureditev nadomestila plače za čas zadržanosti z dela za določene skupine predstavlja resno težavo, a tako kot smo različni ljudje, tako so specifični tudi položaji, v katerih smo. To je tudi razlog, zakaj ne gre vseh metati v isti koš, saj v tem segmentu obstaja veliko različnih skupin, ki jih zaradi specifike dela in statusa ne moremo enačiti. Ravno zaradi tega bi jih bilo treba reševati tako, da bo sistem pravično naslovil težave po skupinah primerljivih primerov. Socialni demokrati smo prepričani, da je socialni dialog, skozi katerega mora biti dosežen dogovor, nujen, saj je ravno socialni dialog tista pomembna niansa, ki bo omogočala tudi, da se bodo dogovori spoštovali – to smo že tudi dokazali. Samo socialni dialog je lahko porok, da se v postopku iskanja rešitev v ospredje postavlja vprašanje, kako sistem spremeniti, a hkrati zaščiti pravice delavcev. Omejitev regresnih zahtevkov za delodajalce je predlog, s katerim je predlagatelj večkrat neuspešno že poskušal v prejšnjem mandatu Državnega zbora in podpore zanj ni dobil. Enako se poskuša tudi v tem mandatu. Rešitev pa ne dobi podpore, ker je v elementarnem nasprotju z osnovnim načelom odgovornosti, skregana pa je tudi z logiko o odgovornem podjetniku, ki ga skrbita dobrobit in zdravje njegovih zaposlenih, in zato mora storiti vse, kar je v njegovi moči, da prepreči nastanek poklicnih bolezni, poškodb pri delu in delovnih nesreč. Bistvo regresnih zahtevkov, s katerimi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje od delodajalcev terja povrnitev stroškov zdravljenja, invalidnin in pokojnin za delavce, ki so zboleli ali se poškodovali pri delu zaradi naklepa ali malomarnosti delodajalca, je namreč prav v odgovornosti. Delodajalec, ki namenoma ali zaradi malomarnosti povzroči poškodbo, poklicno bolezen ali pa celo smrt delavca, je že v skladu s splošnimi predpisi odškodninsko odgovoren za škodo, ki jo je povzročil. Predlagateljem se zdi to sporno, saj menijo, da bi se morali vrniti v čase, ko bi bil delodajalec odgovoren samo za naklepno ravnanje ali pa za svojo veliko malomarnost. Menijo, da v primeru male malomarnosti delodajalec ne bi smel nositi odgovornosti za povzročeno škodo. Še zlasti se jim zdi sporno, ker tovrstne odgovornosti ni mogoče zavarovati. Tudi majhna odgovornost delodajalca lahko povzroči velike in hude posledice. Napačno montirana ali odprta električna omarica ali neuporaba čelade, ki je lahko tudi poškodovana, sta lahko vzrok za smrt ali trajno invalidnost. Naj mi kot družba nosimo posledice in plačujemo zaradi posledic take malomarnosti ali naj zahtevamo, da škodo povrne tisti, ki jo je povzročil? Ko gre za življenje in zdravje zaposlenih ljudi, mala malomarnost ne more in ne sme obstajati. In seveda, res je, da se delodajalec ne more zavarovati za take primere – in prav je tako – kot ni mogoče zavarovati hiše proti požaru, ki bi ga lahko z odgovornim ravnanjem sam preprečil. Dokler se bomo srečevali s takšnimi predlogi, ni mogoče pričakovati, da se bodo delodajalci vedli odgovorno, kot se v drugih državah v razvitem svetu tudi od njih pričakuje. Zato ponovno, vnovič Socialni demokrati zavračamo takšen predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Jani Möderndorfer. Izvolite.
Dober dan! Tema je, kako zmanjšati tisto, česar se delodajalci vedno otepajo, to pa so nepredvidljivi stroški, ki največkrat nastanejo prav zaradi določene malomarnosti ali pa neresnega jemanja vlaganja v zdrav način delovnih pogojev, ki jih ima delavec na delovnem mestu. To so poskusi, ki so ne samo predmet prejšnjega mandata, ampak več mandatov. Naj povem, da so predlagatelji to v resnici ne samo večkrat, dajmo si kar naliti čistega vina, predlagali samo v zadnjem obdobju v zakonu, kar se tiče v zvezi z bolniškimi odsotnostmi, štirikrat, regresni zahtevek v okviru Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je bil predlagan trikrat, še večkrat pa v okviru Zpiza, kar pomeni, da smo te debate in te diskusije imeli v tem prostoru velikokrat. In odgovori so bili vedno eni in isti in trditve na drugi strani ene in iste. In danes ne bo nič drugače. Pogovarjali se bomo o tem, kako zmanjšati obveznosti delodajalca – to, kar si želi ena majhna ciljna skupina na področju, ki se mu reče obrtniki in pa samostojni podjetniki ali pa podjetniki, dajmo raje, lepše reči, zaradi tega ker gre lahko tudi za tiste, ki imajo več zaposlenih. A je to legitimno? Seveda je legitimno. Takšna diskusija je vedno legitimna in upravičena, zato v bistvu mi sami tega predloga ne jemljemo zlonamerno, daleč od tega. Primerjava z mednarodnimi standardi pa je neprimerljiva, kajti v tujini imajo drugačen zdravstveni sistem, drugačen način zavarovanja in seveda tudi drugače zakonsko urejene te rešitve. Ampak dajmo pogledati, kaj to v resnici pomeni pri nas, v naši državi. Če bi v naši državi gledali, koliko smo mi denarja porabili že recimo samo za bolniške, bi lahko ugotovili, da smo v resnici v letu 2013, zato da bomo imeli to primerjavo, porabili 224 milijonov samo za bolniške odsotnosti. V letu 2017 smo jih porabili oziroma recimo eno leto prej, da bo bolj jasno 2016, da bomo videli, kako to narašča, okoli 285 milijonov. V letu 2017 pa že 317 oziroma 314 milijonov evrov. Če bi seveda uveljavili takšno rešitev, kot jo predlagajo predlagatelji, to pomeni na to vsoto še dodatnih 70 milijonov. Namenoma vam govorim številke, kajti ko se začnemo pogovarjati o številkah, bomo razumeli, o čem se v resnici pogovarjamo. In 70 milijonov so sicer sredstva, ki jih je treba predvideti, in nikjer drugje, seveda, kot pri tistem, ki jih plačuje danes – to je zdravstvena blagajna. Noben problem. Vendar nekaj se bo potem v tej vreči, ki je danes z vidika obveznega zdravstvenega zavarovanja velika približno – glede na to, da imamo gospodarsko rast in je več vplačil, več zaposlenih – tam nekje okoli 2 milijardi 800 [[…]]To pomeni, da bomo morali zmanjšati obveznosti iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja ali pa povečati prispevno stopnjo ali pa najti tretjo pot. Isti predlagatelj se seveda zavzema za neko tretjo zadevo, in to je treba omeniti ob tej diskusiji – da hoče imeti tudi več zasebnih zavarovalnic, ki bi urejale zdravstveno zavarovanje. To so pač različni poizkusi, kako na ta način v bistvu razbiti ta sistem. Tudi to je legitimno, da se ne bomo narobe razumeli. Vendar, to so prevelika in preresna vprašanja, da bi jih z majhnimi spremembami delali znotraj enega ali dveh zakonov. To so vprašanja, ki jih mora, tako kot je rekel minister, obravnavati bistveno več deležnikov, ne nazadnje tudi tisti, ki jim bodo te pravice odvzete, to so delavci, in ne nazadnje tudi vsi tisti, ki nimajo enako urejenega tega vprašanja. Načeloma imamo danes vsi enako rešena vprašanja, z izjemo kulturnikov kot samostojnih podjetnikov, ki imajo seveda to vprašanje bistveno drugače. Dejstvo je, da seveda na ta način ne bomo mogli rešiti tako preprosto tega vprašanja. Druga zadeva, ki jo tudi danes predlagajo, pa je ta, da v resnici predlagajo rešitve tudi znotraj Zakona o delovnih razmerjih, kar se tiče obveznosti z vidika regresnih zahtevkov, kar pomeni bistveno spremembo načina logike, kaj pravzaprav ta zakon sploh obravnava. Zakon obravnava v bistvu odnos med delavcem in delodajalcem, nikakor pa ne obveznosti določene ciljne skupine, kajti s tem bomo seveda porušili razmerja vprašanja, kako se te stvari rešujejo znotraj enega zakona. Kajti v resnici bi Zakon o delovnih razmerjih začel kar naenkrat obravnavati samo eno ciljno skupino in njihove osebne pravice. To preprosto v ta zakon ne paše. Na koncu naj rečem, da je seveda zelo pomembno, da se vedno vprašamo tisto, kar je najbolj pomembno in kar predlagatelje zanima: Ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo? Do danes so prišli z istimi predlogi in enakimi rešitvami, kar pomeni, da se seveda tudi stališče znotraj Poslanske skupine SMC ni spremenilo prav nič, in zato bomo žal morali reči, zelo dobronamerno, da ne podpiramo nadaljnje obravnave. Istočasno pa seveda pričakujemo od Vlade smele rešitve s skupnim dogovorom. Ne na enak način, vendar z neko višjo kvaliteto, kot jo imamo danes, s poudarkom, da smo vsi enaki pred zakonom in ne različni. Upam, da se zavedajo tega tudi predlagatelji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Zdravstveno zavarovanje je ena od temeljnih pravic, ki izhajajo iz zaposlitve. Urejeno je zakonsko in kolektivno, njegov namen pa je zaščititi delavke in delavce, med drugim tudi v primerih nezgod in bolezni. Do tu se verjetno vsi strinjamo. Težje pa očitno dosežemo strinjanje glede tega, kdo bi moral nositi finančno odgovornost za to. Zanimivo, stranka, ki je po navadi prva pri rezanju stroškov države, varčevalnih ukrepih, nižaju davkov, tokrat pravi: »Da država.« Zakon, ki ga predlaga, bi namreč državni proračun, kot je opozorila Vlada, oziroma zdravstveno zavarovalnico dodatno obremenil za 70 milijonov evrov letno. Kaj bi s tem dosegli na drugi strani? Razbremenili bi delodajalce, ki morajo zdaj plačevati bolniško odsotnost do vključno 30. dneva odsotnosti, na način, da bi plačevali samo še 15 dni. To je treba nekoliko postaviti v kontekst. Namreč, v kapitalizmu, družbenem sistemu, ki ga imamo tudi v Sloveniji, obstaja pogodbeno razmerje med delavcem in kapitalistom, med delavcem in delodajalcem. Delavec se s tem pogodbenim razmerjem na eni strani obveže, da bo delal 8 ur na dan, da bo vse produkte, ki jih bo ob tem delu ustvaril, prepustil svojemu delodajalcu, da z njimi prosto razpolaga, in seveda k vsem drugim obveznostim, ki iz te pogodbe izhajajo. Na drugi strani pa se delodajalec obveže, da bo delavcu za to dal pač neko plačilo in da bo poskrbel skozi davke za njegovo reprodukcijo, se pravi, da bo poskrbel za to, da bo delavec deležen zdravstvenega zavarovanja, da bo lahko brezplačno šolal svoje otroke, da bo plačeval za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V celotni zgodovini kapitalizma so kapital, delodajalci na različne načine poskušali zniževati svoj strošek oziroma svoj del pogodbene obveznosti. Najbolj očiten način je seveda zniževanje plač – znižaš plače, dobi manj delavska stran, dobi več kapital. Drug zelo očiten način, ki se ga sploh pri nas zadnje čase pogosto poslužujejo oziroma pritiskajo, je zniževanje davkov – znižamo davke, dobi manj država, posredno manj dobijo zdravstvo in pokojninski sistem, šole, sociala, več ostane kapitalu. In kar dejansko poskuša NSi narediti, je, skozi zadnja vrata, ne preko znižanja davkov, ampak skozi znižanje nekih obveznosti delodajalcev pripeljati v resnici davčno razbremenitev. 70 milijonov evrov letno plačanih bolniških dopustov, ki jih zdaj plačujejo delodajalci, bi enostavno prestavili na državo. Seveda ob tem ne predlagajo nobenega drugega vira za zdravstveno zavarovalnico, ker bo »država že našla ta denar, saj ga veliko ima«. Po drugi strani jih bomo verjetno že čez kakšen teden spet poslušali, kako so čakalne vrste v zdravstvu predolge, kako imamo zastarel zdravstveni sistem, kako je zdravstvena oskrba neprimerna [[…]]Ampak danes to ni pomembno, danes – pač, bo že država našla način, kako bo iz zdravstvenega sistema vzela še dodatnih 70 milijonov evrov, da bo razbremenila delodajalce. To je prvi del te zgodbe. Drugi ukrep, ki ga predlagajo, pa je, da delodajalci ne bi bili več odgovorni za odškodnine v primerih delovnih nesreč, ampak bi bili odgovorni samo še v primerih hude malomarnosti. Tukaj je treba najprej opozoriti, da naše pravo ne pozna pojma huda malomarnost. To je zgolj pravni standard, ki ga napolnjuje sodna praksa, ampak pravnega standarda huda malomarnost pa ni. Ampak spet – kaj želijo s tem doseči? S tem želijo doseči, da delodajalci lahko začnejo bolj malomarno ravnati pri zagotavljanju delovnih pogojev za svoje zaposlene, ker bodo pričakovali, da bodo morali plačati odškodnine samo še v primeru hude malomarnosti. Tudi majhna malomarnost lahko povzroči smrtno nesrečo, ampak v tem primeru ne bo kriv delodajalec, samo še v primeru hude. Kar pomeni, da jim dajemo v resnici biankomenico za to, da poslabšajo varnost pri delu in delovne pogoje za svoje zaposlene. Tudi proti temu bomo glasovali. Bi pa samo še na nekaj številk opozoril. Lani so delodajalci v Sloveniji prijavili skoraj 10 tisoč nesreč pri delu. Inšpekcija Republike Slovenije za delo je raziskala 66 teh nesreč, kar je manj kot 1 % teh nesreč. Od tega jih je bilo raziskanih 10 smrtnih, 37 težjih, 17 lažjih in 2 kolektivni nezgodi. V letu 2017 so inšpektorji ugotovili 17 tisoč 900 kršitev s področja varnosti in zdravja pri delu. Med temi kršitvami izstopajo tiste, povezane z zagotavljanjem zdravstvenega varstva delavcem ter usposabljanjem delavcev za varno delo. V 8 % ugotovljenih kršitev delodajalci niso zagotavljali varne opreme, na področju zagotavljanja delavcev je bilo 17 % od vseh kršitev, kot poroča delovna inšpekcija, takih in se razmere ne izboljšujejo oziroma nasprotno, se iz leta v leto slabšajo. Mi bi pa zdaj še zniževali standarde. Mislim, da je to popolnoma skregano z zdravim razumom. Na zadnje bi pa opozoril še na to, na kar je pred mano že opozoril Jani Möderndorfer. Cilj v bistvu teh ukrepov je to, kar je programski cilj stranke, ki ga predlaga. Namreč ta stranka, o NSi govorim, ima za eno svojih glavnih programskih postavk razbitje tako imenovanega monopola javne zdravstvene zavarovalnice z namenom komercializacije zdravstvenih zavarovanj. Tukaj želim opozoriti na to, da take primere v tujini že imajo. Najdlje so s tem eksperimentom šli v ZDA in v ZDA obstajajo nešteta gibanja proti takemu sistemu, ker se je izkazalo – kaj? Da Slovenija trenutno plača polovico manj na prebivalca v odstotkih BDP za zdravstveni sistem, kot plačajo Američani. Oni imajo najdražje zdravstvo na svetu, ki je manj učinkovito od slovenskega, plačajo pa 17 % svojega BDP za zdravstvena zavarovanja – pomeni, da čeprav so obveznosti delodajalcev nižje, na koncu delavec od svoje plače nameni toliko za zdravstvena zavarovanja, da jih od 100 dolarjev, ki jih zasluži, 17 nameni za svoje zdravstvo, zdravila, zavarovanja. In po raziskavah – prej sem šel malo poguglati, 28. avgusta je delal Reuters v ZDA raziskavo, koliko ljudi še tak sistem podpira – so ugotovili, da bi tako imenovani single-payer sistem, to je državni monopol ene zavarovalnice, podprlo 70 % vprašanih Američanov oziroma 85 % volivcev demokratske stranke in 52 % volivcev republikanske stranke. Zato, spoštovani kolegi in kolegice iz NSi, mislim, da morate malo posodobiti svojo agendo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil mag. Matej Tonin. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Danes sta pred nami novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in pa novela Zakona o delovnih razmerjih. Oba zakona prinašata rešitvi pri dveh ključnih zadevah. Eno je večja solidarnost pri bolniških in drugo je pravičnejša ureditev povrnitev stroškov v primeru zdravljenja. Večkrat je bilo izpostavljeno, zakaj smo ta dva zakona že večkrat vložili v parlamentarno proceduro. Razlog je zelo preprost – zaradi tega, ker so to težave, na katere nas konstantno opozarjajo podjetniki in podjetnice, predvsem pa mali espeji. Zanimivo je, da ko na primer obrtna zbornica Slovenije ali pa druga gospodarska združenja organizirajo razna soočanja ali posvete ali predstavitve svojih problemov in ko so na teh aktivnostih prisotni tudi koalicijski poslanci, njihovim težavam pritrjujejo in se s tem celo strinjajo, da je te zadeve treba urediti. Da je treba urediti večjo solidarnost pri bolniških in da je potrebna pravičnejša ureditev pri povrnitvah stroškov zdravljenja. Na slovenski obali sem bil pred zadnjimi državnozborskimi volitvami na srečanju obrtne zbornice Slovenije, kjer je poleg mene sedel sedanji premier in tudi ostali predsedniki koalicijskih strank, kjer so vsi zatrjevali, da se s temi stvarmi strinjajo, da je to treba popraviti in da je to nujno treba urediti, zato da dobimo boljše poslovno okolje, bolj predvidljivo. Vprašam se, kaj se zgodi od tistega pred volitvami, potem ko so volitve mimo, ko zasedejo položaje, ko na vse te stvari pozabijo. Upam, da si te zadeve ljudje, predvsem pa tisti, ki jih konstantno naplahtajo, dobro zapomnijo. Ker eno je, kaj govorijo pred volitvami, drugo pa je, kaj potem realizirajo po volitvah. Danes pri teh dveh zakonih imajo enkratno priložnost, da tisto, kar so obljubljali na teh srečanjih, tudi konkretno udejanjijo v praksi. Bom zelo konkreten, o čem govorimo. Eno je rešitev bolniške, kjer bi pričakoval od Levice, da absolutno podprejo večjo solidarnost na področju bolniških, in je nepredstavljivo, da je stranka, ki pravi, da je za solidarnost, tako ideološko zaslepljena, da samo zaradi tega, ker je to predlagala Nova Slovenija, ne želi pomagati espejem in malim podjetnikom, da bi prišlo do večje solidarnosti pri bolniški. Konkretno so bolniške danes urejene na način, da bolniško plačuje delodajalec 30 dni. V praksi to pomeni, da če nek zaposleni zboli, mesec in pol delodajalec plačuje bolniško. Mesec in pol. Zdaj si vi predstavljajte enega espejevca, ki nima nobenega zaposlenega, ki je sam. Če je mesec in pol brez kakršnihkoli prihodkov, kako naj si plačuje bolniško? Kako? Kaj se zgodi? Seveda ti ljudje potem delajo bolni, se ne pozdravijo do konca in iz tega potem nastajajo dolgotrajne bolniške in zato nas ne preseneča podatek, da smo za bolniške v letu 2017 namenili 317 milijonov evrov. Mnogo izmed tega denarja je bilo porabljenega tudi zato, ker se ljudje ne pozdravijo do konca in potem za tem sledijo še hujše poškodbe in bolezni. Ne pozdravijo se pa ne do konca, zato ker si enostavno ne morejo tega privoščiti. Kaj konkretno torej predlaga Nova Slovenija in kaj je predlog? Da zdravstvena zavarovalnica, torej Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, prevzame bolniško od 16. dneva dalje. Torej da so delodajalci zadolženi, da plačujejo bolniško 15 delovnih dni namesto sedanjih 30. To pomeni, da bo še vedno delodajalec odgovoren za bolniško tri tedne, namesto sedanjega meseca in pol. V teh treh tednih so vključene recimo bolj ali manj vse te sezonske bolezni, gripe in podobne stvari, kakšne manjše poškodbe. S temi nimamo problema, da so še vedno na plečih delodajalcev. Ampak če je pa nekdo bolan več kot 15 delovnih dni, gre pa očitno za hujše bolezensko stanje in je pravilno in pošteno, da se vklopi solidarnost in da to prevzame ZZZS. Neverjetno je, da stranke, ki naj bi zagovarjale solidarnost in večjo pomoč ljudem, temu zakonu nasprotujejo. Še enkrat, eno so vaše besede, drugo so vaša konkretna dejanja. Ena rešitev bolniške. Naprej. Pravičnejša ureditev povračila stroškov za zdravljenje. V obrtni zbornici Slovenije to poimenujejo: dajmo urediti regresne zahtevke. To pomeni, ko se nek delavec poškoduje, ga naš zdravstveni sistem pozdravi in potem seveda od delodajalca terja stroške tega zdravljenja nazaj, in temu se reče regresni zahtevek, da bo zadeva popolnoma jasna. Tukaj je pa resnično neverjetno veliko manipulacij, kako zlasti na levi strani s to stvarjo manipulirajo. Na vseh srečanjih gospodarskih, obrtniških organizacij je bilo povedano, da je to eden izmed temeljnih problemov. Neverjetno smešno je, ko se pelješ na kakšno zunanjo sejo tega ali pa odbora Državnega zbora in ko sediš s koalicijskimi poslanci, ki ti sami povedo, primer, kako se je to res krivično zgodilo in neprimerno, ampak ko pa pride do konkretnega glasovanja, pa ne duha ne sluha o tem, da bi ta zakon podprli. O čem konkretno govorim? Mi predlagamo naslednje, da če se je delavec poškodoval ali pa če je namerno prišlo do poškodbe zaradi tega, ker se namerno niso spoštovala določena pravila, kako se ohranja ali zagotavlja neka varnost pri delu, torej če je prišlo do namerne malomarnosti, do namerne poškodbe, je takšen delodajalec dolžan v celoti, poudarjam, v celoti brez kakršnihkoli omejitev kriti stroške zdravljenja. Drugič, predlagamo, če se je zgodila hujša malomarnost, ker delodajalec ni zagotovil ustreznih standardov varnosti pri delu in se je zaradi tega zgodila huda malomarnost – tudi trdimo, da je dolžan povrniti stroške zdravljenja do višine 15 tisoč evrov. Do višine 15 tisoč evrov. To je naš predlog. Če pa gre za manjše napake, da so se zgodile manjše napake pri zagotavljanju varnosti pri delu, pa predlagamo, da se zdravljenje krije iz tistega zavarovanja, ki ga delodajalci plačujejo pri naših plačah. Poglejte si naše plačilne liste, 0,53 % naših bruto plač se vsak mesec namenja za posebno stvar, kot se reče, poškodbe pri delu iz zdravljenja in te zadeve. In iz tega naslova se vsako leto zbere okoli 70 milijonov evrov. Mi torej stopnjujemo, če si sam v celoti kriv in malomaren, v celoti, če gre za hujšo napako, do 15 tisoč evrov, če gre za manjše zadeve, se plača iz tistega zavarovanja, ki ga delodajalci že plačujejo. To je predlog Nove Slovenije. Ampak ta koalicija pravi ne, ta vlada pravi ne, čeprav so vsi njeni predstavniki na srečanjih obrtne zbornice Slovenije trdili, da je to treba urediti, da ta stvar škoduje našemu poslovnemu okolju in da je nemogoča. Zakaj je nemogoča? Nemogoča je zato, ker imate primere, da od majhnega delodajalca zahtevajo stroške zdravljenja tudi po 70, 80 in 100 tisoč evrov. Predstavljajte si, da ste delodajalec, ki ima 4 ali 5 zaposlenih ljudi, in se eden od teh 5 poškoduje in dobite položnico, da morate plačati 100 tisoč evrov za zdravljenje tega delavca – veste, kaj sledi? Sledi potop in zaprtje tega podjetja. To je končni rezultat. In zato je treba to urediti. Ne zaradi tega, da se bo varnost delavcu zmanjšala. V teh zakonih enega primera ni, da bi se varnost delavcu zmanjševala. Gre samo za neko razumsko ureditev. Če si kriv, plačaj vse, če si naredil večjo napako, plačaj 15 tisoč evrov – ogromno boš plačal, veliko te bo po žepu udarilo. 15 tisoč evrov je še vedno veliko denarja. Veliko denarja. Ampak teh 15 tisoč evrov vsaj ne bo povzročilo tega, da se bo tvoja firma potopila. Ker ne pozabite, da ti ljudje, ki so zaposleni, vsak mesec plačujejo prispevke, davke in tako naprej. In če potopimo tako podjetje, ti ljudje pristanejo na državnem proračunu. In to želimo preprečiti. Če bi se poslušali in če bi koalicija delala tudi tisto, kar govori, potem absolutno ta dva naša zakona ne bi bila v ničemer problematična in bi imela soglasno podporo. Soglasno podporo. Ker v ničemer ne ogrozimo ne stabilnosti zdravstvenega sistema ne kakršnihkoli drugih zadev. Predvsem pa prispevamo k temu, da bo naše poslovno okolje mnogo bolj predvidljivo, jasno in ne usmerjeno na način, da bomo lahko z določenimi nepremišljenimi stvarmi dejansko prispevali k temu, da se bodo podjetja v Sloveniji zapirala. In še enkrat, če imate vi kakršnekoli probleme s temi zakoni, imate še vedno možnost, da jih v drugi obravnavi popravite. Resnično nesramno je, da že v prvi obravnavi glasujete, da je ta zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Če imate recimo, dam konkreten primer, pri bolniških problem, da je 15, ne vem, boste predlagali neko drugo številko. Če imate pri regresnih zahtevkih problem, da je 15 tisoč evrov premajhna kazen, boste to kazen, ne vem, povečali na 30 tisoč evrov. Neodgovorno pa je, da z eno roko zamahnete in rečete, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, kljub temu da opozorila s strani organizacij, ki se ukvarjajo s temi stvarmi, prihajajo ves čas. Če nam v opoziciji ne verjamete, si vsaj preberite knjižice, ki jih izdajajo na primer v obrtni zbornici Slovenije, zahteve obrti in podjetništva, kjer je ta stvar ena izmed temeljnih in ključnih stvari. In če ta stvar na terenu ne bi bila tako pereča, verjemite mi, da se ne bi zaganjali in ves čas to stvar vlagali. Ampak to počnemo ravno zato, ker kamorkoli na teren pridemo, nas zlasti mali espejevci na te stvari ves čas opozarjajo. Danes imamo konkretno in lepo priložnost, da preidemo od besed h konkretnim dejanjem. Pa da vas vidimo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Gospod predsednik, minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Zdaj bom predstavil mnenje Poslanske skupine Desus, čeravno moram povedati, da se s predlagatelji, kar se tega tiče, lahko v nekih tezah vsekakor strinjam. Samo osnovna težava, osnovna težava, ki jo pa jaz imam, je pa ta, da kljub temu ta zakon ne rešuje, bom rekel, vsega skupaj celovito, gospodarstva in pa ljudi v Sloveniji. Vi morate vedeti, da ne glede na to, da tudi sam predstavljam del obrtništva, bi rad tu kot poslanec deloval kot predstavnik vseh ljudi, in vseh enakopravnih. Tudi recimo ta zakon – sem ga zdaj malo bolj predelal pa tudi prebral in tudi vem, da ste ga že predlagali nekajkrat. To se pravi, da iz tega sledi, da bo potrebno večje sodelovanje s socialnimi partnerji, tudi s poslanci, tudi z ostalimi, z Vlado. In mislim, da je danes minister povedal, da bo v bližnji prihodnosti dal nek podoben zakon v našo proceduro. Torej mi, prosim, dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine Desus. Današnji 2 točki dnevnega reda, ki se obe nanašata na skrajšanje obdobja, ko delodajalci plačujejo delavcu nadomestilo plače zaradi začasne zadržanosti z dela zaradi bolezni in poškodbe, zaradi iste tematike obravnavamo skupaj. Predlagatelj na pobudo podjetnikov in obrtnikov meni, da bi nadomestilo za bolniško odsotnost iz zdravstvene blagajne v prid gospodarstva morali namenjati že po 15. dnevu odsotnosti in ne po enomesečni odsotnosti, 30-dnevni, kot je to sedaj. Dovolite mi, da stališče Poslanske skupine Desus pričnem z vprašanjem, ali predlagatelj ve, da raziskave pravijo, da smo Slovenci v samem vrhu po številu opravljenih delovnih ur. Pri tem pa ne pozabimo, da je minimalna plača – pa verjamem, da velika večina prejemnikov minimalne plače dela več kot 40 ur na teden – znaša trenutno 2 evra nad pragom revščine, pri čemer mnogokrat ti delavci za povrh delajo še bolni. V zadnjih letih se soočamo z visokim porastom odsotnosti z dela ali absentizma. V mnenju Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije smo lahko prebrali, da je številka vrednosti izplačanih nadomestil narasla za več kot 90 milijonov v zadnjih 5 letih. In roko na srce, razlogi začasne zadržanosti z dela so dostikrat tudi na strani delodajalca. Na zvišanje odsotnosti z dela vpliva med drugim tudi odsotnost ustreznih ukrepov za prilagoditev delovnih mest starajoči se populaciji, ki je evidentno tudi več časa v bolniškem staležu. Marsikje se pogrešajo tudi ustrezni ukrepi za izboljševanje pogojev dela in delovnih razmer in še bi lahko našteval. Ne dovolj velika skrb delodajalcev nosi svoje posledice na ljudeh, na delavcih. Še dodatno manjša skrb in manjše obveznosti delodajalcev v predlogu obeh zakonov pa bi se negativno odrazile tudi v solidarnostnem sistemu obveznega zdravstvenega zavarovanja za vse nas. To preprosto pomeni, da bi se breme manka v zdravstveni blagajni preneslo na zavarovance, na delavce, upokojence, na otroke, ki bodo posledično imeli še manj pravic iz naslova zdravstvenega zavarovanja, še dlje bi ljudje čakali v vrstah za preglede ali operacije in s seznama zdravil ali zdravstvenih pripomočkov na recept, ki bi se jih črtalo, znižalo bi se bolniško nadomestilo za bolnega delavca ali za njegovega otroka in tako dalje oziroma bi se ta manko v zdravstveni blagajni moral pokriti verjetno z višjimi prispevki, kar pa tudi mislim, da ni v dobro delodajalca. Ne nazadnje pa je povezavi s finančnimi posledicami predlagane spremembe na mestu tudi vprašanje o odprtih terjatvah iz naslova zdravstvenega zavarovanja, kjer številke tudi marsikaj povedo. Prosim, če nam lahko predstavnik Vlade predstavi te podatke, koliko je teh zaostankov. Ne glede na povedano pa seveda v Poslanski skupni Desus razumemo problematiko bolniških staležev pri samozaposlenih. V končni fazi tudi pojav, da so zaposleni na delovnem mestu v bolezenskem stanju, v kar so podjetniki sami in tudi delavci dostikrat preprosto prisiljeni. Ni dobro, da se bolezensko stanje lahko krepko podaljša in ima daljnosežne posledice na človekovo zdravje. In res je, predvsem samostojni podjetniki v eni osebi nosijo pri tem res veliko breme. V povezavi s tem bi želel izpostaviti veliko pojavnost prekarnih delavcev, saj je zaznati, da so slednji s to težavo še posebej obremenjeni. Številni espeji, ki imajo resnične težave, so namreč ustanovljeni na silo, hote ali nehote, saj jih v to silijo trg dela in pritiski naročnikov, ki pa so praktično njihovi delodajalci in jih silijo v tako obliko sodelovanja. Po oceni Poslanske skupine Desus je zato treba pristopiti k reševanju tega pojava. V naši poslanski skupini se zavedamo izpostavljenih težav, vendar ocenjujemo, da predloga obeh teh zakonov nista naslovila prave problematike. Gre za širši problem, kot je le skrajševanje obdobja nadomestila v breme delodajalca, zato se ga je po naši oceni primerneje lotiti celovito. Ker gre za sistemsko vprašanje, ga je treba preučiti tako z vidika posledic za gospodarstvo kot tudi z vidika socialne pravičnosti ter seveda natančno preučiti finančne vzdržnosti blagajne, tako da ne bodo škode utrpeli vsi ostali zavarovanci. Prav tako mora biti sprememba rezultat konstruktivnega socialnega dialoga in doseženega najširšega soglasja socialnih partnerjev. Verjemite pa tudi, da bi tudi sami espeji pa podjetniki ne želeli, da bi bili nekaj zasebnega v naši družbi. Naj zaključim naše mnenje. V Poslanski skupini Desus te parcialne rešitve ne moremo podpreti, zato se strinjamo, da predloga, ki ju imamo danes pred seboj, nista primera za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila Lidija Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani, lepo pozdravljeni vsi skupaj! V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, saj v poslanski skupini menimo, da je predlog zakona dober in koristen tako za državljane kot tudi za delodajalce. V poslanski skupini se nam zdi trenutna ureditev sporna v tej smeri, da trenutna zakonodaja določa, da prvih 30 delovnih dni odsotnosti zaradi bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom, izplača delodajalec. Obdobje je predolgo in nalaga nepotrebno breme na pleča delodajalca. Predlog po skrajšanju tega obdobja na 15 dni je dober. Predlog zakona torej ne odpravlja obveznosti delodajalcev, temveč jih le skrajšuje. To je zelo majhen korak k temu, da država pride naproti gospodarstvu in ga pomaga razbremeniti nepotrebnih finančnih bremen. 15-dnevni rok je pravično obdobje, za katero morajo prispevke plačati delodajalci. Prav tako je dobra predlagana sprememba v zvezi s standardom malomarnosti. Malomarnost se po novem klasificira s hudo malomarnostjo. S tem predlogom se izključujejo vzroki poškodbe, izvršeni v krivdni obliki lahke malomarnosti. V praksi je zelo tanka meja pri odločanju, kaj je lahko malomarnost in naključje, zato je dobro, da se standard odgovornosti pomakne višje, na nivo hude malomarnosti, in ureja le te dejanske stanove ter se lahka malomarnost popolnoma izključi iz zakonske dikcije. S predlogom se potemtakem uzakonja načelo jasnosti zakona, kar pomeni, da bodo tudi sodišča v primeru morebitnih sporov lahko odločala bolje argumentirano. Kot že navedeno, v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da je predlog zakona dober, da so se predlagatelji potrudili analizirati težave, s katerimi se sooča slovensko gospodarstvo, in so pripravili pameten predlog, kako gospodarstvu pomagati. Glede na socialno obarvano koalicijo plus ena si želimo, da tokrat dosežemo složnost in predlog, ki je danes pred nami, skupaj podpremo. Spremembo bo prej ko slej občutil vsak zaposleni. Zavedamo se, da je obdobja, ko smo jemali, konec in je treba začeti gospodarstvu vračati. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegi, spoštovane kolegice! Tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podajamo skupno stališče za oba predloga novel dveh zakonov, ki ju imamo danes v prvi obravnavi. Mene veseli, da tudi koalicijski poslanci kot prej gospod Jurij Lep nekako čez besede priznavajo, da je na tem področju treba spremeniti oba zakona. On je sicer obrtnik, hkrati pa tudi koalicijski poslanec, tako da, bom rekel, začel je dobro, končal pa je seveda kot koalicijski poslanec. Obrtniki in podjetniki v okviru zahtev slovenske obrti in podjetništva, kot je bilo rečeno, že vrsto let pozivajo k spremembi določb Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v zvezi z dolžino obdobja, ko delodajalec izplačuje nadomestilo plače iz lastnih sredstev v primerih nezmožnosti delavca za delo zaradi njegove bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom. Obdobje po zdajšnji zakonski ureditvi, ko gredo nadomestila v breme podjetnika 30 delovnih dni, mesec dni, kar praktično pomeni 40 koledarskih dni, je absolutno predolgo. Ker zaradi bolniškega staleža podjetnik ne more ustvarjati prihodkov, naj plačuje prispevke od znižane zavarovalne osnove. V času bolniškega staleža podjetnika mora Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije breme nadomestil prevzeti bistveno prej, in sicer, predlagamo, že po 15 delovnih dneh. Predlagani noveli skrajšujeta obdobje, ko delodajalec izplačuje nadomestilo plače iz lastnih sredstev v primerih nezmožnosti delavca za delo zaradi njegove bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom, in s tem odpravljata temeljni vzrok za mnoge težave slovenskih obrtnikov in podjetnikov. Odškodninski zahtevek v primeru poškodbe pri delu je zahtevek za povrnitev stroškov zdravljenja, ki ga lahko uveljavlja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije na podlagi 87. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ima pravico zahtevati povrnitev povzročene škode od zavarovalnice, ki je opravila obvezno avtomobilsko zavarovanje, v vseh drugih primerih pa od tistega, ki je namenoma ali pa z malomarnostjo povzročil okvaro zdravja zavarovane osebe. Prav tako je ZZZS upravičen do zahteve za povrnitev stroškov zdravljenja od delodajalca v primerih, ko je bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe nastala kot posledica tega, ker niso bili izvedeni ustrezni higiensko-sanitarni ukrepi, ukrepi varstva pri delu ali drugi ukrepi, predpisani ali odrejeni za varnost ljudi. Zakona še posebej izpostavljata odgovornost delodajalcev v primeru kršitve predpisa varnosti in zdravja pri delu ter neposredovanja resničnih podatkov. Delodajalec bi odgovarjal za namen in hudo malomarnost, lahka malomarnost pa bi šla v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja, kamor poseben prispevek za poškodbe pri delu in poklicne bolezni vplačujejo delodajalci. Namen ureditve varnega in zdravega dela je preprečevanje poškodb pri delu in poklicnih bolezni ter zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki se poškodujejo pri delu ali zbolijo za poklicno boleznijo, a hkrati v predvidljivem pravnemin poslovnem okolju, ki ne ogrozi obstoja povzročitelja škode. Odškodninski zahtevki lahko ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev, predvsem ekonomsko šibkejših delodajalcev, malih in srednje velikih. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev enostavno ne ponujajo. Zaradi navedenega se področje ureja tako, da so odškodninski zahtevki mogoči samo, če je poklicna bolezen, poškodba na delu ali smrt nastala zaradi velike malomarnosti delodajalca. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter Predlog zakona o spremembi Zakona o delovnih razmerjih zasledujeta načela pravičnosti, pravico do osebnega dostojanstva in varnosti, nedotakljivost človekove telesne in duševne celovitosti ter tudi pravico do zdravega življenjskega okolja. Prav tako zasledujeta ustavno načelo do svobodne gospodarske pobude, ki omogoča normalno poslovanje gospodarskih subjektov, tudi malih in srednje velikih delodajalcev. S spremembami in dopolnitvami zakonov se predlaga rešitev glede odškodninske odgovornosti delodajalca, ko pride do poškodbe pri delu ali poklicne bolezni zaradi neupoštevanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Odškodninska odgovornost delodajalca naj bi bila sprejemljiva, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti, v primerih, ko pa je vzrok za poškodbo na strani delavca, ali v primerih lahke malomarnosti pa ne. S predlagano rešitvijo predlagatelj izključuje odgovornost delodajalca v primeru njegove lažje malomarnosti in omejitve odgovornosti, ko je škoda povzročena zaradi delodajalčeve malomarnosti. Zakona ne predvidevata porabe proračunskih sredstev v obdobju, za katero je bil državni proračun že sprejet, saj je začetek uporabe predviden za 1. januar 2019. Predloga zakonov prinašata dolgoročne pozitivne posledice za gospodarstvo. Predloga zakonov bosta pozitivno vplivala na področje uživanja socialnih pravic samostojnih podjetnikov, ki ne bodo več prisiljeni v skrajševanje bolniškega staleža. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predloga, da sta zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter o spremembi Zakona o delovnih razmerjih primerna za nadaljnjo obravnavo, seveda podprli, ker si podjetniki in obrtniki to enostavno zaslužijo. Hvala.
Hvala lepa. Še zadnje stališče poslanske skupine, in sicer Poslanske skupine Liste Marjana Šarca, zanjo Jože Lenart. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani vabljeni! V obeh predlaganih novelah gre za interesni predlog zakona, ki zasleduje predvsem cilj razbremenitve delodajalca finančnih bremen kritja nadomestil za bolniško odsotnost, za zaposlenega pa to dejansko ne prinese nobene spremembe na bolje. Delodajalčevo obdobje, ko je dolžan izplačevati nadomestilo, naj bi tudi omejila, vendar je to že sedaj omejeno na največ 120 delovnih dni v koledarskem letu – za kar je več od tega, stroške nadomestil tako krije Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Odgovornost iz lažje malomarnosti, odgovornost iz težje malomarnosti [[…]]Spoštovani, kako bi tu razmejili – lažje sem te poškodoval, težje sem te poškodoval? Tej teži sledi primerna odgovornost, tukaj si drugače ne znam razlagati. Dodatna finančna obremenitev, ki ni majhna in naj bi znašala okoli 70 milijonov evrov, bi zmanjšala pravice za vse zavarovance. Zmanjšala bi jim pravice do zdravstvenih storitev iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, in to bi privedlo do krčenja zdravstvenih storitev, ker so sredstva obveznega zdravstvenega zavarovanja pač omejena oziroma temu primerno skrčena. Posledično bi to za zavarovance pomenilo podaljšanje čakalnih dob, opustitev novih zdravil in opustitev določenih metod zdravljenja. Zakon o delovnih razmerjih ureja delovna razmerja med delavcem in delodajalcem na podlagi sklenjene pogodbe o zaposlitvi ter posledično nadomestilo plače za čas odsotnosti z dela v času trajanja delovnega razmerja, predlagatelj pa z novelo želi doseči predvsem samozaposlene, ki pa niso delavci v smislu delovnopravne zakonodaje. K spremembi obdobja posameznega zavezanca za plačilo nadomestila plače v času nezmožnosti za delo bi se moralo pristopiti sistematično in vprašanje preučiti tako z vidika posledic za gospodarstvo kot tudi z vidika socialne pravičnosti in pri tem upoštevati tudi finančno vzdržanost predlagane spremembe. O tej kompetentnosti je danes komentiral in govoril minister za zdravje, gospod Fakin. Že sedaj ugotavljamo, da se tudi iz drugih razlogov povečujejo obremenitve zdravstvene blagajne iz kritja nadomestil za bolniško odsotnost. To pomeni, da si z vidika finančne vzdržnosti in omejevanja pravic za zavarovance dodatnih obremenitev zdravstvene blagajne ne moremo privoščiti. Poslanska skupina LMŠ predlagane novele ne bo podprla.
Hvala, gospod poslanec. S tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prvi ima besedo [[…]] Se opravičujem. Izvolite, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Spoštovani zbrani, gospe in gospodje! Na začetku v stališču poslanskih skupin se je odvila polemika, da Nova Slovenija ta predlog sprememb zakonodaje, ki so v dobrobit podjetnikom, obrtnikom, samozaposlenim, v Levici bodo rekli prekercem, vlaga že desetič ali ne vem kolikokrat. Jaz obljubljam še eno stvar, še večkrat bomo to vložili – dokler nekoč to ne bo sprejeto. Tokrat smo dobili še en argument več, zakaj smo v Novi Sloveniji te spremembe zakona predlagali. Veste, zakaj? Zato ker politične stranke SMC, LMŠ, SD, Desus in Stranka Alenke Bratušek – s temi političnimi strankami je bila ta zakonodaja, tako regresni zahtevki kot bolniške, usklajena v predlogu koalicijske pogodbe takrat letos poleti z Novo Slovenijo. Mi smo to že vse uskladili! In jaz zdajle dejansko razumem Alenko Bratušek, da kar se dogovoriš s to vladajočo koalicijo, očitno popolnoma nič ne drži. Gospod minister je dejal, da dajemo napačne signale. Ni res. Nova Slovenija s tem ne daje napačnih signalov, ampak da pozitivne signale za pomoč podjetnikom in obrtnikom. Ob tem naj navedem nekaj podatkov. Gospodarstvo se ohlaja, gospodarska rast bo po napovedih OECD, tudi v Sloveniji, za naslednja tri leta padla. Kaj lahko torej mi danes naredimo, ko nam gre še dobro? Ravno to, da izboljšamo poslovno okolje za naše gospodarstvo. Državni sekretar z ministrstva za delo je dejal, da ni mogoče doseči samozaposlenih oseb z našimi ukrepi. Seveda jih je mogoče. Ravno z našimi ukrepi bomo dosegli samozaposlene osebe, prekerce, najbolj ranljive. Mnogokrat tudi tiste, ki se zaradi tega, da več zaslužijo, odpovedo svoji socialni varnosti, svojim prispevkom in odprejo raje espe, kot da so zaposleni. Torej, koalicijska pogodba, ko je bilo že vse usklajeno, je bila pomemben razlog, da smo v Novi Sloveniji ponovno rekli, morda pa tokrat bo, ker ta koalicija besedo drži – pa figo, temu ni bilo tako. Nadalje, če grem najprej k regresnim zahtevkom, kar predlagamo, pa bolj podrobno. Najprej dajmo razločiti, kaj je nekaj, kar je namenoma, namerno, in nekaj, kar je malomarnost. Kar so škoda oziroma poškodbe, ki so plod namernosti, da so se povzročile namenoma, se pravi da je [[…]]Jih bo nosil tudi naprej delodajalec, celotno škodo. Ko pa gre za malomarnost, je pa razlika. In predlagamo tukaj: malomarnost, 20-kratnik najnižje pokojninske osnove, kar znese ta trenutek 15 tisoč evrov, ali pa povračilo iz tistega bazena 0,53 %, kar delodajalci že zdaj vplačujejo v obvezno zdravstveno zavarovanje. In zdaj vas jaz nekaj vprašam. Če vi nekaj vplačate, v tem primeru gre za 0,53 %, v zdravstveno blagajno, zakaj potem do tega zneska niste upravičeni? Gospod minister, ki ga zdaj ni več z nami, sprašujem vas, zakaj ta denar ni namenjen podjetnikom in obrtnikom za poškodbe pri delu. Zakaj ne, če vplačujejo za ta namen? V čem je tukaj problem? In ko govori minister o dolgoročni rešitvi z naslednjo zakonodajo – to je vedno tako, ko se z ničimer ne strinjaš, potem rečeš, bomo nekje sistemsko nekoč uredili. Ampak jaz bom šel tokrat naprej, do samih primerov. Prvi primer: podjetnik, espe, brez zaposlenih. Govorimo o samozaposleni osebi, o najranljivejših, ki so mnogokrat primorani k temu, da odprejo espe. No, ta podjetnik, ki se je ukvarjal s slikopleskarsko oziroma fasadersko dejavnostjo, je od Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije prejel regresni zahtevek za 75 tisoč evrov. 75 tisoč evrov! Zakaj? Namreč, pri opravljanju slikopleskarskih del je padel z lestve, pri čemer ne zna pojasniti razloga, zakaj se je to zgodilo. Tudi rekonstrukcije dogodka ni bil sposoben narediti, saj je bil en mesec v komi. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije mu sedaj očita, da ni imel ustrezno fiksirane lestve. Zaradi poškodbe se je invalidsko upokojil, njegova pokojnina pa znaša – koliko? Borih 400 evrov. In zato mu zahtevek v višini 75 tisoč evrov predstavlja – kaj, po vašem mnenju? Tistih, ki nasprotujete spremembi te zakonodaje. Kaj? Nekaj, kar je nemogoče, da bo izplačal. Predmet tega je nepremostljiva ovira in edino premoženje, ki ga ta nekoč podjetnik ima, je manjša hiša na podeželju, ki je sedaj predmet izvršbe, saj kot podjetnik odgovarja z vsem svojim premoženjem kot espe, kot samozaposlena fizična oseba. Na ta način bo ta človek postal – kaj? Socialni problem države. Povejte mi, nasprotniki teh sprememb zakona, eno stvar, pričakujem v nadaljevanju diskusije – kako drugače temu človeku pomagati kot pa po predlogu Nove Slovenije? Strinjam se z vsemi tistimi, ki pravijo, da so kočevski medvedi bolj zaščiteni kot pa podjetniki espeji, samozaposlene osebe ali pa, v Levici rečejo, prekerci. Mnogi morajo iti tudi na socialno pomoč zaradi tega, ker je ta sistem neurejen. Drug primer se je zgodil pred petimi leti. V podjetju, ki se ukvarja s strojnimi instalacijami, se je delavec poškodoval pri delu. Zaposleni je imel opravljen izpit iz varstva pri delu in je bil poučen o vseh napravah, ki jih je uporabljal, a nesreča naj bi se zgodila zaradi malomarnosti delavca, ki je padel čez nižji zid. Podjetnik je seveda prejel regresni zahtevek Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije v vrednosti več kot 70 tisoč evrov. Zadeva je še danes na sodišču, ampak ta podjetnik mora sedaj plačati vse stroške od povoja, bolnišnične oskrbe do prevoznih stroškov. V podjetje je prišla tudi policija in direktorja podjetja kazensko ovadila. Zaradi kazenske ovadbe podjetje zdaj ne more več sodelovati niti pri javnih razpisih, pa čeprav za nesrečo ni kriv direktor. Kaj sledi temu podjetju? Temu podjetju sledi zdaj stečaj. In jaz vas sprašujem: Ali je to pošteno? Ali je to pravično? Mi s to zakonodajo želimo urediti, da podjetja zaradi regresnih zahtevkov, ki navzgor niso omejeni, in lahko so nekaj deset tisoč evrov, ne bodo propadala. In ko LMŠ govori, kaj imajo zaposleni v teh podjetjih od tega – ja, ravno to, da imajo tudi varnost, ki jim jo nudi delo, zmožnost dela. Zaposleni v tem podjetju bodo šli na Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje. Na cesto bodo šli! Ali je to ta varnost, o kateri govorimo? Kako je to urejeno v tujini? Zaradi tega ker prej je kolega Mesec – jaz sem vesel, da je prišel nazaj v dvorano – dejal, da v bistvu mi želimo odpreti tukaj trg zavarovalnic in tako dalje. Ja, mi seveda želimo konkurenčnost na področju sklepanja zavarovanj, tudi obveznega zavarovanja. Mi to odkrito povemo, zaradi tega ker je vsaka konkurenčnost dobrodošla tudi na tem področju, ampak prosim pa vas eno stvar: ne primerjati sistema v Združenih državah Amerike s slovenskim sistemom, zaradi tega ker jaz ne poznam niti enega Slovenca, ki je šel v Združene države Amerike, pa se sedaj želi iz tistega bednega sistema vračati nazaj. Ali pa ne vidim gruč ljudi, ki bi čakale na zdravstvene oskrbe, iz Amerike tukaj v Sloveniji. Povejte mi, koliko ameriških državljanov prihaja v Slovenijo po zdravstveno oskrbo ali pa v Venezuelo, kamorkoli. Kako je to urejeno v tujini? V nemški ureditvi zavarovanja za poškodbe pri delu in poklicne bolezni delodajalec praviloma ne odgovarja delavcu za škodo, nastalo s poškodbo pri delu ali poklicno boleznijo. Argumentov ob tem je več, in sicer da je delavec popolnoma oškodovan z dajatvami iz omenjenega socialnega zavarovanja, da bi odškodninski zahtevek lahko našel socialni mir v podjetju in da ne bi prišlo do dvojnega oškodovanja. Izjema obstaja le, če je poškodba pri delu povzročena namenoma – torej kar mi govorimo – kar pa je seveda redek primer. Tudi ne poznam delodajalcev, ki bi namenoma nekaj naredili, da bi se delavcem potem zgodilo. Kdor takega delodajalca pozna, naj dvigne roko in naj ga takoj prijavi inšpekciji. Takoj. Iz odgovornosti delodajalca so tudi v Nemčiji izključene vse oblike malomarnosti. Podobno je v avstrijski ureditvi, kjer delodajalec odškodninsko odgovarja delavcu le v primeru namena, v primeru malomarnosti se zagotavljajo dajatve iz obveznega zavarovanja za poškodbe pri delu in poklicne bolezni brez kratne odgovornosti delodajalca. Tudi v italijanski ureditvi je delodajalec oproščen civilne odgovornosti za poškodbo pri delu ali poklicno bolezen svojega delavca. Ta ne more biti oškodovan – v Italiji govorim – od svojega delodajalca za škodo, ki bi presegala dajatve iz socialnega zavarovanja. To velja tudi, če je delodajalec kriv za povzročeno škodo. Oprostitev odgovornosti pa ne velja, če sodišče ugotovi, da je škoda povzročena s kaznivim dejanjem delodajalca ali pa njegovega delavca. Posebnost italijanske ureditve pa je, da se pogosto ugotavlja, da je poškodba pri delu ali poklicna bolezen povzročena s kaznivim dejanjem, zato je pomen oprostitve delodajalčeve odgovornosti v praksi manjši. Urejeni so tudi regresni zahtevki nosilca zdravstvenega zavarovanja za poškodbe pri delu in poklicne bolezni proti delodajalcu, povzročitelju škode. Pa gremo, recimo v nemški ureditvi je regres možen le, če je delodajalec škodo povzročil namenoma ali iz hude malomarnosti. Upoštevano je tudi, da lahko neomejen regres, še posebej pri težjih poškodbah pri delu, ogrozi obstoj povzročitelja škode. Ker ravno to je bistvo, se pravi, da nekdo, ki dobi kazen – primer kakor ta podjetnik, ki sem ga prej omenil – 75 tisoč evrov, ne propade, ampak da plača 15 tisoč evrov, da je omejeno navzgor in da podjetje funkcionira naprej. Kajti če podjetje propade, kdo je na slabšem? Vsi. Ta podjetnik, zaposleni, ki nimajo več zaposlitve, in država, ker ne dobi več prispevkov pa davkov od tega podjetnika. Če želimo pripeljati v to državo tuje investicije, tuje investitorje, potem je prav, da to uredimo. Vesel sem stališča ministra za zdravje, ki pravi, da bomo to nekoč nekje uredili – nekaj se premika. Res pa ne razumem poslanskih skupin, ki ste se z nami že dogovorile, oziroma strank, ki ste se z nami julija in avgusta že dogovorile, da bo to urejeno, sedaj pa pravite, da to ni v redu. Zlasti LMŠ ne razumem, SMC – vi ste v pogajanjih govorili, da je to treba urediti, ta del glede regresnih zahtevkov. Kar se pa tiče drugega ukrepa, ki ga predlagamo, to pa je skrajšanje bolniškega nadomestila oziroma plačevanja za bolniško nadomestilo, problem je v tem, da so samozaposlene osebe primorane delati bolne, dobesedno. Za espeje posameznike, verjemite, bolniških ni, ker imajo vsak dan, ko so na bolniški, izpad, izpad iz prometa, izpad konkurenčnosti. A mislite, da bo nekoga, ki je espe posameznik pa je podizvajalec nekemu velikemu podjetju ali pa pač podizvajalec, čakal ta naročnik, da bo on ozdravel? Ne, ne bo ga čakal, dobil bo drugega podizvajalca. In ti ljudje delajo bolni, poznamo veliko teh primerov. Potem, na primer, če gredo na bolniško in potem ZZZS bolniško odpre, po 30 dneh pridejo spet delat in tako dalje. Tudi nekateri delodajalci tukaj pa res lahko potem izkoriščajo delavce, tudi na te načine. Mi, kar želimo, je samo skrajšanje. Od kod bi ta prispevek nadomestili? Po drugi strani jaz Levice res ne razumem – govorite v pomoč delavcem, tukaj pa jim krajšate celotno zgodbo. In tudi glede financ v ZZZS, tam je proračun zelo velik, so tudi možnosti drugih prilivov, kjer bi lahko dobili to nadomestilo. Zlasti pa je ta stvar v dobrobit delavcem. Tisti, ki govorite v svojih stališčih, in govorili ste, da nimajo nič od teh sprememb zakona zlasti zaposleni – s temi spremembami zakona so na boljšem tako delodajalci kot tudi sami zaposleni. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Luka Mesec, pripravi pa se gospod Jožef Horvat. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa. V bistvu sem se želel oglasiti glede ene stvari, pa se bom še glede druge, ker sem bil izzvan. Najprej glede stališča Levice do prekarcev. To, kar Nova Slovenija predlaga, ni ukrep, ki bi koristil prekarcem, vi ne targetirate posebej samozaposlenih, vi targetirate vse; od Dušana Šešoka do gazde podizvajalcev Luke Koper do samozaposlenega. Pač vsi bodo razbremenjeni s tem vašim predlogom, ampak najbolj bodo razbremenjeni ravno veliki kršitelji, ki bodo oproščeni odškodnin v primeru malomarnosti, in tisti delodajalci, ki, bom tako rekel, svoje zaposlene najbolj terajo in imajo največ bolniških. Mi smo predlagali lani zakon, ki bi pa targetiral posebej prekarce. Mi smo predlagali takole: da se Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju spremeni na način, da zdravstvena zavarovalnica samozaposlenim, ki ne zaposlujejo delavcev, se pravi samozaposlenim, in teh je 74 % vseh espejev, izplača bolniško nadomestilo s četrtim dnem zadržanosti od dela. Zdaj velja, tako kot je tukaj zapisano, po tridesetem, mi pravimo s četrtim. Tudi v novi koalicijski pogodbi je ta ukrep opisan, in sicer piše: »Našli bomo rešitev za zagotavljanje socialne in zdravstvene varnosti samozaposlenih oseb v primeru bolniškega dopusta v prvih tridesetih dneh na način, da ne bo prihajalo do zlorab.« Torej se koalicija s tem strinja, samo treba je najti način, da se tega sistema ne bo zlorabljalo. To bomo mi v najkrajšem možnem času tudi pripravili in takrat seveda računamo na podporo. Ampak poudarjamo, treba je targetirati res samozaposlene, ker tukaj se z Novo Slovenijo strinjam, da dostikrat prihaja do primerov, da ti ljudje, ki so kot samozaposleni podizvajalci večjih firm, delajo bolni, zato da jih ne bi te firme nadomestile, če gredo na bolniško; in imajo izpad dohodka, če ne delajo, ker zanje ni bolniških dopustov, nimajo delodajalca, ki bi jim do 31. dneva plačal, in to je absolutno treba urediti, tako da to bomo in pričakujem podporo. Drugo. Moram odgovoriti glede te polemike o Ameriki. Naprej, gospod Vrtovec me sprašuje, zakaj mladi Slovenci, ki odhajajo v Ameriko, potem ne prihajajo nazaj, če je tam tako grozno. Takole vam bom rekel. V Ameriko po večini odhajajo mladi in zdravi izobraženi ljudje in Amerika je zelo dobra država, če si ti mlad, zdrav in izobražen, problem pa nastane, ko zboliš. Takrat nastane hud problem. Ti ljudje, ki odhajajo tja, se seveda na kratek rok ne vračajo, ker je za to njihovo osebno situacijo ta država dobra, ampak zavarovanja, ki ti jih nudi, so pa nekaj drugega. Če vam dam drug primer, ker me sprašujete, če poznam koga, ki živi tukaj in je iz Amerike in bi na enak način to videl, kot vidimo mi. Pred enim letom je Noah Charney, Američan, ki živi v Kamniku, napisal knjigo Slovenologija oziroma Slovenology, ki je bestseler, mislim, da je že preko 10 tisoč izvodov prodal. V njej pravi tole, nimam knjige tukaj, tako da vam bom prebral, kaj je povedal v intervjuju za Delo. Pravi, da je Slovenija najboljša država na svetu, in potem ga novinarka vpraša, če misli to resno, in on reče: »Ja, to povsem resno mislim, to je raziskano, ne govorim na pamet. Vsaj po mesec dni sem živel v 8 evropskih državah in opažam, da ima Slovenija najboljši celoten življenjski paket, denimo razmerje med kakovostjo in stroški dela, pa tudi druge stvari, kot so narava, kakovost zavarovanj, zdravstveni sistem, vrtci, odnos do nosečih mamic. Če vidiš, kaj ljudje dobijo za svoje davke v primerjavi z drugimi državami, je to veliko bolje.« To je povedal Američan, ki živi tukaj. Mislim, da se lahko pod to mnenje samo podpišemo.
Hvala, gospod poslanec. Vidim, vidim. Gospod Vrtovec, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Lansko leto je res Poslanska skupina Levica predlagala spremembo zakonodaje glede bolniških za prekarce in v Novi Sloveniji smo takrat te spremembe zakonodaje podprli in jih bomo tudi v bodoče. Kot kaže, imate pri tej vladi kot del koalicije večje privilegije kot pa mi, ne glede na to, kaj se predlaga. Ampak še enkrat poudarjam, razlika tukaj z Novo Slovenijo je, da tudi veliki delodajalci ali pa delodajalci, ki imajo, ne vem, nekaj zaposlenih, 4-5, da ne gre za nobene grde kapitaliste, da ne gre za nobene izkoriščevalce sistema ali česarkoli, ampak gre za tiste ljudi, ki resnično so dodana vrednost in ki odgovarjajo ne samo za delavce, ampak odgovarjajo tudi za posel v tem podjetju, odgovarjajo tudi za plačevanje davkov, prispevkov zaposlenih. Se pa strinjam, da tisti, ki krši pravice delavcem, tiste delodajalce moramo sankcionirati in morajo biti kazensko in odškodninsko odgovorni, ampak tega ni dolžan Državni zbor, za to so zadolžene inšpekcijske službe, da te stvari uredijo. In ne trdim, da se ne dogajajo krivice, da se ne dogajajo kršenja pravic zaposlenim. Se dogajajo, ampak naloga inšpekcijskih služb je, da te delodajalce potem kaznujejo. Ampak zakaj bi imeli palico za vse delodajalce, kajti sem prepričan, da 99,7 % delodajalcev je poštenjakarjev, da so to pošteni ljudje, ne pa tisti, ki izkoriščajo zaposlene, ki jim ne nudijo pogojev za delo, varnosti, ampak da so to pošteni ljudje, ki skrbijo za razvoj podjetja, ki skrbijo za dobre plače, zato da delavci so zaščiteni tudi zdravstveno. Tem ljudem je treba pomagati, kajti le tako bomo izboljšali poslovno okolje in le tako bomo prišli v čas suhih krav pripravljeni. Če mi gospodarstvu ne bomo pomagali, potem mu ne bo noben, ampak potem si ne moremo obetati, da bomo bili družba z dodano vrednostjo. Glede polemik z Združenimi državami Amerike bodo imeli tudi vsi ti verjetno nekoč še dovolj prostora.
Hvala za vašo intervencijo, gospod poslanec. Sedaj ima besedo gospod Jožef Horvat, pripravi pa se gospod Vojko Starović. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Demokracija je čudovit sistem; ni popoln, je pa čudovit, najboljši, kar ga poznamo. Tukaj prav v tem hramu demokracije soočamo različna mnenja. A ne samo da soočamo, ne samo da se napadamo, tega bi moralo biti najmanj, da poskušamo biti pozorni do vsake rešitve, od koderkoli prihaja, po ustavi seveda. Nekdo se je ukvarjal ne vem kako dolgo z analizo, statistiko, kolikokrat smo že ta zakon ali katerega podobnega vlagali. Sploh ni pomembno. Pomembno je, da ga vlagamo prvič; prvič, odkar imamo to vlado in odkar imamo to sestavo Državnega zbora. Prvič. Če kdo, potem je gospod Fakin, ki je danes odgovoren, prvi odgovoren državi za zdravje vseh nas, državljank in državljanov te države, tisti, ki lahko pove in kompetentno pove in je povedal, da je ta problematika že 15 let na skupščinah Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ta problematika je že 15 let na skupščinah Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije! In v tej državi se 15 let nič ne zgodi! Glejte, če je na nek problem nekdo, kdorkoli, lahko bo kdo rekel – recimo Jani Möderndorfer –, gre za neko malo skupino. Če 15 let na to opozarjajo in se nič ne zgodi, potem je s to državo, ja, s to demokracijo nekaj narobe. Za nas v Sloveniji in za nas v Novi Sloveniji je vsak posameznik pomemben. Je dragocen. Gospe in gospodje, nismo enaki, nismo enakopravni, smo pa enakovredni v tej državi in v človeški družbi. Nadaljujem s tem, da odgovarjam, zakaj se ukvarjamo s to tematiko. Ni nas sram, če nam kdo pravi, da smo mi dober glas gospodarstva v Državnem zboru. Mi, Nova Slovenija, zagovarjamo socialno tržni model gospodarstva. Socialno tržni model gospodarstva. V tem nazivu gospodarskega modela je vsebovano naše razumevanje gospodarstva. Kdo je gospodarstvo? Gospodarstvo so delodajalci in so predvsem delojemalci, delavci. Zato so napačni očitki, da si mi prizadevamo za kapitaliste. Sploh ne, za delavce si prizadevamo! In si prizadevamo za takšno okolje, takšno poslovno okolje, ki bi omogočalo tistim, ki imajo ta potencial, umski, finančni, ne vem kakšen še, da ustvarijo podjetja, več podjetij in čim več ljudi zaposlijo in to na takšnih delovnih mestih, ki dajejo visoke plače, da direktno povem. Veliko hodimo po terenu, to že vsi veste. Ja, bili smo tudi tako, kot mislim, da večina šefov strank, parlamentarnih strank, bili smo tudi letos na Mednarodnem obrtnem sejmu v Celju. Tam ste vsi ali pa smo vsi prikimavali zahtevam slovenske obrti in vsi smo dobili to knjižico Program za razvoj malega gospodarstva in tu notri 114 zahtev. In še takšen kartonček s top 20 zahtevami slovenske obrti in podjetništva. Lahko, da to vržemo v koš, kakšna poslanska skupina to naredi in reče, eh, saj malo gospodarstvo, obrtniško je itak kramarsko gospodarstvo. To poznamo, a ne? In še več; podjetniki, delodajalci so itak utajevalci davka. In še več podobne terminologije; vajenci so itak fahidioti. To smo slišali s strani Levice. O. K., to je pač njihova retorika, to je pač njihov pogled na gospodarstvo in potem je logično, povsem normalno, da bodo prav sistematično prav vse predloge Nove Slovenije zavrnili. Ko sem govoril o demokraciji, seveda je povsem legitimno, da nekatere politične stranke zahtevajo več države tudi na področju gospodarstva, mi v Novi Sloveniji, krščanski demokrati, želimo čim manj države. Čim več svobode. Ampak naša svoboda je tista, ki je takole, kot siamski dvojček povezana z odgovornostjo. Odgovornost! Tako mi je zelo težko, da sočustvujem na nek način s poslancem, ki je sam povedal, da je njegovo mnenje takšno, da pa pač mora glasovati tako, kot je poslanska sklenila, kar je na nek način v nasprotju z ustavo. Ampak pustimo zdaj to. Očitek je bil, da je za takšne rešitve potreben socialni dialog. Mi, poslanska skupina, najbrž tudi nobena izmed vas, posamična, ne more vzdrževati ali pa inicirati socialnega dialoga na to temo. Vprašanje, kdo bo prišel in kaj bi to pomenilo. Vlada je tista, ki to mora narediti. Jaz bom ministra, če sem ga pravilno razumel, ko je optimistično napovedal in povedal, da problem je, 15 let se že rola – še enkrat ponavljam –, pozval, da bo prinesel rešitve, ki bodo celovite, ker ta menda ni, ki bodo sistemske, ker ta menda ni. To je seveda že sto let odgovor vlade, če poslanska skupina ali posamezni poslanec vloži zakon. Najprej boste v mnenju vlade zasledili, »rešitev ni celovita, rešitev ni sistemska«. In kaj smo si želeli, drage kolegice in kolegi – da bi pa morda v tem mandatu bilo malo drugače; da bi dovolili razpravo o nekih rešitvah. Popolnoma nobene zamere, popolnoma nobene slabe volje ne bi imel in ne bi mi imeli v naši poslanski skupini, če bi v drugi obravnavi ta zakon zrušili. Ker šele – tako je zadeva narejena – v drugi obravnavi, šele na pristojnih odborih lahko povabimo tudi zainteresirano javnost. Tja naj bi prišel Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, najbrž tudi predstavniki malega podjetništva, Obrtno-podjetniške zbornice in tako naprej. Da jih slišimo, da jih poslušamo. Najbrž niso vse njihove ideje bedaste. Pravite, ja, druge države imajo to drugače rešeno. Seveda! Veste, kako? Boljše! Boljše. Mi smo leta 2015 naročili pri naši odlični službi, pri odličnem Raziskovalno-dokumentacijskem sektorju, raziskavo samo glede regresnega zahtevka. Preberite. Ampak zdaj je brez zveze, rekli ste, da boste zakon vrgli, se pravi, druge obravnave ne bo, zakaj bi se s tem zdaj obremenjevali. Bolje je ubrati taktiko: udari in beži. Udariš in rečeš, ne, ne, to ni dobro, nisem prebral, ampak vem, da ni dobro. In potem zbežiš. Seveda, ker je petek in je treba iti domov; veste, tudi jaz se veselim, ko bom po petih dneh danes zopet doma. Ampak tu smo zato, da ustvarjamo, kreiramo najboljše rešitve za naše ljudi, tudi za gospodarstvo. V Sloveniji je okrog 200 tisoč gospodarskih subjektov, v Sloveniji je čez 95 % malih gospodarskih subjektov, ki so hrbtenica slovenskega gospodarstva. Mala podjetja in srednja podjetja so prav tako tudi hrbtenica evropskega gospodarstva. Drage kolegice in kolegi, enostavno ne razumem te dvoličnosti – na obrtnem sejmu vsi vaši šefi kimajo vodstvu Obrtno-podjetniške zbornice, ki nas je počastila s kavo, s pecivom. Kakšen predstavnik Vlade celo pravi: »Pa nemogoče! A to je tako?« Veste, tu je zdaj dokaz, da se mi dejansko ne poslušamo. Mi naših ljudi ne poslušamo. Jaz sem neverjetno navdušen, ko hodimo po terenu in ugotavljamo, kaj vse znajo naši ljudje narediti. Ne samo delodajalci, njihovi timi, delodajalci, lastniki družinskih podjetij nam pravijo približno tako, če dam nek skupni imenovalec: mi smo malo družinsko podjetje, zdaj ga vodi tretja generacija. Imamo 60 zaposlenih, moji delavci nimajo pravice, da meni kupijo jahto, in moji delavci, moj tim, to je moj, naš največji kapital. Ja, seveda, ljudje so največji kapital! Ljudje so največji kapital in za njih gre. Včasih bi bilo dobro, da bi kakšno rešitev tudi simulirali. Nek samostojni podjetnik, sam zaposlen, lahko je novinarka, novinar, lahko kakšen drug, kakorkoli, zboli in je za tri tedne, za štiri tedne ali – bože ne daj – več, vržen iz proizvodnje. O. K., morda ima toliko v denarnici, da brez problemov ta čas preživi, ta čas, ko ni proizvodnje, če smem tako reči, ta čas ko ne ustvarja, ko ne piše faktur za opravljeno delo. Kakšni so pa tudi takšni, da enostavno ne morejo, da nimajo na zalogi toliko finančnih sredstev in tega obdobja ne morejo preživeti. Zato je ta naš predlog o skrajšanju plačila za odsotnost zaradi bolniške. Česar minister ni povedal, smo pa enkrat v prejšnjem mandatu razpravljali z vodstvom Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je pa tako imenovani prezentizem. Tukaj ste vsi govorili o odsotnosti zaradi bolniške, slovenska družba je očitno zelo bolna, ali o absentizmu. Prezentizem pa pomeni, da dejansko ti sam, ker ni drugega izhoda, bolan delaš. Kaj se potem zgodi? Dolga bolniška in tako naprej, to ve najbolj gospod minister. Takrat sem vprašal predstavnika zavoda, koliko pa Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije stane prezentizem. Bom vesel, gospod minister, če nam boste postregli vsaj s približno številko, ker vsi govorite o 70 milijonih. Glejte, imate strokovnjake, povejte nam, koliko pa stane prezentizem. Veste, kaj to pomeni, bolj kot jaz. Kar se tiče še naprej, o tem bomo sicer govorili tudi pri naslednji točki, glede regresnih zahtevkov. Moram povedati, drage kolegice in kolegi, da zdaj, ko bom šel ven, ko bom šel med ljudi – ja tudi med podjetnike –, se bom nerodno počutil. Danes je iz stališč, predvsem vladne koalicije – tukaj se moram zahvaliti stališču Slovenske demokratske stranke in stališču Slovenske nacionalne stranke, ki oba ta dva zakona podpirata –, ampak kot rečeno, ko bom šel ven, mi bodo gospodarstveniki, delodajalci rekli: Poslušajte, pa kaj smo mi vsi malomarni? Ali smo mi res vsi po vrsti davčni utajevalci? Ali smo mi vsi malomarni, ker ne zagotavljamo delavcem vseh pomembnih, potrebnih, določenih sredstev za varnost pri delu? Takšen je občutek, oprostite. Mi smo za to v Novi Sloveniji, da tisti, ki je malomaren, tisti delodajalec, ki je malomaren in je zaradi malomarnosti prišlo do nesreče, da se tega sankcionira. Smo za to, da se ga sankcionira! Zdaj pa simuliramo – imam, sem imel, doma primer in zelo dobro poznam. Pokojni oče je bil zidar, zidarski mojster so mu rekli, obrtnik z zaposlenim, plačal vse možne tečaje, ki jih je moral plačati, za varstvo pri delu, kupoval zaščitne obleke, obutev, čelade in tako naprej; vsako jutro opozarjal, predno je delavce poslal po gradbiščih [[…]]Kako naj zdaj delodajalec, ta samostojni podjetnik, vseh svojih, ne vem, 20 delavcev, ali naj vsakega drži za čelado, da je ne bo v letni vročini vrgel dol in naslednjo minuto mu na glavo pade kladivo? Delodajalca sploh ni tam! Običajno je tako: delodajalec odide, obrtnik odide, potem pravijo, šef je šel, vroče je, čelado pod grm in tako dalje. Se zgodi. To so življenjski primeri. Če nobeden od vas za podobne primere še ni slišal, vam še enkrat ponovim. To so primeri. Kako zdaj v tem primeru, ko je delodajalec zagotovil vse in res vse, pa se je zgodila nesreča? Ali zdaj ga je pa treba dejansko dobesedno uničiti? Prej je kolega Vrtovec govoril o znesku 70 tisoč. Ja, drugje v tujini imajo to rešeno bolje. Imajo! Poglejte si ta primerjalni pregled, poglejte! Bolje imajo rešeno. Nekdo je rekel, imajo drugače. Res je drugače in to bolje. Še marsikaj imajo kje drugje bolje rešeno. Tukaj moram javno reči, hvala sosednji državi Avstriji, da predvsem z našega konca, severovzhodnega dela Slovenije, daje zaposlitev mnogim in eksistenco mnogim družinam. In hvala, ker jih ne, naše delavce, ker jih ne udari z visoko dohodnino. No, domača država jim potem to nadoknadi z dodatnim bičem. Tudi tega problema ne moremo in ne morete rešiti. Imamo rešitev, kmalu bo razprava o tem, v naslednjem tednu. Verjamem, da jo boste zavrnili. So problemi in mi smo tukaj zato, da jih rešujemo. Življenje, družba se izjemno hitro spreminja. Rešitve, ki so bile včeraj dobre, za jutri ne bodo dobre. Ampak vi ste se odločili, ampak glasovanja še ni bilo. Mi vseeno do konca gojimo upanje in računamo na zdravorazumsko vašo odločitev, da spustite naše zakone v drugo branje. Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]]
Mislil sem dati besedo predstavniku Vlade, da zdravorazumsko odgovori. Ampak, gospod Jani Möderndorfer, imate besedo, postopkovno.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani gospod poslanec Jožef Horvat zna biti zelo olikan, zelo prijazen, zelo razumski. Vendar ni lepo od njega, glede na to, da je že toliko časa v parlamentu in zelo dobro ve, kaj poslovnik govori. Če nekoga omeniš in v resnici ga omeniš – omenil je mene –, ve, da sploh ne morem replicirati in odgovoriti na njegovo trditev, ki ni resnična, zato ker nisem še razpravljal. Pozivam vas, predsednik, da opozorite, da – seveda mi ne bomo zlorabljali postopkovnih, tudi sedaj ne bom odgovarjal, ker spoštujem poslovnik, bom počakal na razpravo, ampak če nekdo razpravlja v imenu poslanske skupine, jaz sicer nimam nič proti, če polemizirate, vendar pa je nefer, če omenjate ime in priimek. Poslovnik zelo dobro poznate in ni fino to početi, ker drugače boste zakrili to sliko iskrenosti, poštenosti, s katero nastopate venomer. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Pa se vračamo ponovno na zdravorazumski odgovor predstavnika Vlade, državnega sekretarja, kakor ste želeli. Izvolite.
Hvala za besedo. Sam bi morda dodal samo kakšne podatke, ki bi morda pripomogli k razpravi, predvsem kar se tiče espejev. Teh je trenutno v Sloveniji tam nekaj čez 110 tisoč. Kar je pa tukaj zanimivega je predvsem to, da kar 70 % njih plačuje prispevke od minimalne zavarovalne osnove. To posledično pomeni, da so tudi njihove pravice, ki jih bodo lahko v prihodnosti črpali, zelo omejene, pa naj govorimo o raznih nadomestilih, o pokojninah, o čemerkoli. Istočasno se to potem prelije na drugo stran dela Ministrstva za delo, družine, socialne zadeve in enake možnosti, ko se pogovarjamo o socialnih transferih. Se pravi, bodisi se pogovarjamo o vrtcih, se pogovarjamo o otroških dodatkih, se pogovarjamo tudi ne nazadnje o denarni socialni pomoči, kjer je skoraj tisoč podjetnikov na državni pomoči. Tako imamo neko strukturo, ki se nam je v preteklosti oblikovala, za katero lahko upravičeno rečemo, da tudi – sicer nimamo še, če rečemo temu, dokončne definicije, kaj to prekarnost je in na kakšen način ti spadajo notri. To bomo v kratkem tudi imeli na podlagi ene izmed študij, ki se pripravlja, ampak lahko rečemo, da tu je eno močno seme prekarizacije. In na podlagi tega izrečenega je treba vseeno povedati, da se zdi, da marsikdo od teh nekako se je spustil v nekaj, čemur morda ni kos, ker mu ne gre. Tudi sočasno, ko se je v to spustil, morda ni prav ravno razmislil, kaj bodo njegove pravice, kaj bodo na drugi strani njegove obveznosti. Tukaj mislim predvsem na to, da ko se za to odloči, prevzema zelo veliko tveganje v zvezi z marsičem, prevzema pa tudi tisti drugi del, ki pravi, da načeloma, če mu bo šlo dobro, bo relativno ugodno obdavčen in bo relativno več lahko zadržal zase. Zagotovo stališče Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve je, da nismo za to t. i. espejizacijo, se pravi neko prisilno pošiljanje ljudi oziroma premikanje ljudi v ta status, bodisi prisilno v tem smislu, da jim to nekako insinuirajo morebitni delodajalci. Tudi ne zato, da se morda za to odločijo sami na račun nekoliko nižje obremenitve, da bo večji neto izplen, ker s tem na dolgi rok, pa tudi že na kratki rok, sebi in svojim bližnjim povzročajo gorje. Istočasno povzročajo tudi lahko konkurenco na trgu, ki je nelojalna, zaradi tega ker je njihova stroškovna struktura drugačna od tistih, ki so zaposleni in plačujejo vse prispevke in davke od višjih osnov za zavarovanje. Tako bi s tem v zvezi rad poudaril predvsem to, da mi si bomo v prihodnje prizadevali, da se prekarizacija na tem področju zmanjša, da bi med tistimi, ki plačujejo od minimalne osnove – kar pomeni, da nekako jim tisti posle ne gre –, da bi jih bilo čim manj, da bi bili uspešni, preostali pa, ki se s tem težje soočajo, da v tem času, ko imamo konjukturo, izkoristimo za to, da se morda znajdejo raje kot zaposleni na trgu dela, na ta način sebi omogočijo višje dohodke v okviru struktur drugih, se pravi pri delodajalcih, in nato tudi prosperirajo sami, njihove družine, na dolgi rok pa tudi seveda država. Hvala.
Najlepša hvala, gospod državni sekretar. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Najprej se zahvaljujem gospodu državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, gospodu Božiču, da se je aktiviral. Niste me dobro razumeli, nekajkrat sem pozval k temu, da gremo s tema dvema zakonoma v drugo branje, ker bi lahko poslušali tudi predstavnike Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in tudi malega podjetništva, če želite. Pričakoval sem, da vi kot vladni predstavnik, kot drugi človek na ministrstvu boste zdaj tukaj govorili o rešitvah. Vi ste zdaj pravzaprav še bolj udarili po espejih, češ kakšni so – minimalna zavarovalna osnova. Če bi jih pa poslušali, gospod državni sekretar, bi vam pa oni rekli, da biza prispevno stopnjo 0, 53 % bili pripravljeni, da jo vlada dvigne. To so nam rekli, ampak z njimi se morate vi pogovarjati, ne Poslanska skupina Nove Slovenije. Oni naše stališče poznajo, mi pa njihovo. In še, gospe in gospodje, na hearingu je minister iz vrst SMC, gospod Počivalšek, ki sva ga midva s kolegom Vrtovcem podprla in je dober, je dober minister za gospodarstvo – to seveda zdaj ni všeč Levici –, je dober minister in je obljubil, da bo razmislil o možnosti postavitve državnega sekretarja na Ministrstvu za gospodarstvo, ki bo odgovoren za malo gospodarstvo. Čakamo na to rešitev, na to bomo vsak dan opozarjali. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Vojko Starović, pripravi pa se gospa Mojca Žnidarič. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala na besedi, pozdravljeni vsi prisotni! Moj predhodnik, govornik Jože, dober govornik, ga moram pohvaliti, je nekaj stvari povedal in je tudi omenil, kar je minister povedal. Minister Fakin nam je tudi med drugim povedal, da se pripravlja sprememba zakonodaje, kar je pohvalno. Moram pa povedati na drugi strani, da mi popolnoma razumemo v Stranki Alenke Bratušek to problematiko, smo se tudi z obrtniki pogovarjali in vemo za te težave, vendar parcialno reševanje teh stvari odpira še druga področja, nam ruši zadevo. Zadnjič smo ugotavljali, da se je pri socialnih transferjih naredilo tako nemogoč sistem, da ga še informacijska tehnologija ne more rešiti. Mi podiramo pravni sistem. Če nam je obljubljeno, mi bomo zasledovali Vlado, da bo šlo to v spremembe, in mi bomo te spremembe podprli, samo tega se moramo lotiti sistematično. To je stalni izgovor, bo rekel Jože, ampak ni. Ni! Ni prav, da imamo tako zakomplicirano zakonodajo, da se je ne da izvrševati, da je sama s seboj v navzkrižju in ko eno stvar rešimo, poderemo drugo stvar. In ne moremo te zadeve peljati mimo socialnega dialoga, je v našem prepričanju. Enako velja, tako kot je pri teh bolniških – skrajšava. Mogoče ja, je legitimno to postaviti, samo moramo povedati, od kod ta denar, koliko tega denar zagotoviti, iz katerih zadev, če 70 % espejev plačuje izpod minimalnega prispevka. Gre za vse oblike socialnih zadev, pokojnino, nadomestila in tako naprej, in potem, kakor navajate primere, res pride do takih hudih primerov, ko mora zapreti svoj pogon, ker ne more preživeti. In dajmo to sistemsko rešiti. Mi pa ne moremo malo naprej iti, bom rekel, vsi skupaj, ker se ukvarjamo z izrednimi sejami. Imel sem sedem izrednih odborov, tri redne, ne vem koliko izrednih sej smo že imeli, to je druga redna seja in stalno se pogovarjamo o nekih pobudah, načinih, vstopih. Ne gre. Morate tudi razumeti, da nova vlada ne more tako hitro te zadeve pripraviti, verjamemo pa, da bo pripravila. Še hujše se mi zdi, mnogo težje meni kot pravniku, in nesprejemljivo, da spreminjamo temelje odškodninske odgovornosti, ki mora spraviti zadevo v prejšnje stanje, kar je osnova. Ne moremo tu govoriti o regresu kot kazni, kar je bilo omenjeno, če bi postavili 15 tisoč, če ne upošteva. Gre za odgovornost delodajalca, da zagotovi vse, kar je potrebno, da delo poteka varno. Če si pa delavec sam da čelado zaradi vročine dol, to pa mora sodišče ugotavljati, da ni na strani delodajalca, ker je delodajalec zahteval, da nosijo čelado, jih je o tem podučil in jim je zabičal in je to dosledno zahteval, takrat bodite brez skrbi, da delodajalec ne bo odgovarjal in ne bo plačal, takrat je krivda delavca samega, ker se je neodgovorno obnašal. Torej, poskusimo, kar sem že tudi na včerajšnji debati povedal, imeti bolj tvoren dialog, dialektični ne pa reistični, kjer poudarjamo samo eno stran in drugo stran spodbijamo. Najdimo malo skupne jezike in se poslušajmo, s tem bi se pa z Jožetom absolutno strinjal. Hvala vsem.
Hvala gospod poslanec. Izvolite, gospod Vrtovec.
Najlepša hvala. Odzval se bom na zadnjo, sicer produktivno razpravo, ocenjujem pa na državnega sekretarja. Od kje denar, ste rekli. Poglejte, pri regresnih zahtevkih najprej moramo zagotoviti elemente pravičnosti in še enkrat poudarjam, mi opredeljujemo tukaj tri segmente. Gre za namenoma povzročeno škodo, ki nastane, se pravi, kjer je popolna krivda delodajalca in se tudi tako ugotovi, ali pa samozaposlene osebe. V tem primeru celoten strošek nosi delodajalec, ker ne moremo v državi pristajati, da kdo namenoma določene stvari počne in zaradi tega se delavci poškodujejo. Drugič. Škoda, ki nastane iz malomarnosti. To je temeljna razlika. Govorimo o malomarnosti, ne namenoma. Malomarnost, ki pa je lahko tudi posledica posebnih okoliščin. Se pravi, delavec oziroma delodajalec se potrudi zagotoviti dobro okolje, ampak pride do posebnih okoliščin, bodisi je to zdrs v delavnici, pa pride do poškodbe. Takih je največ primerov. Ali pa takšen primer, kot sem ga prej naštel, kjer je podjetnik, samozaposlena oseba padel z lestve in potem prihaja do tožb z ZZZS in tako dalje. Ta del pa bi bil navzgor omejen na 15 tisoč evrov. Še enkrat – od kje denar? Denar pa tudi v tem primeru od zavarovalnic. Zavarovalnice nočejo zdaj vstopiti, se pravi komercialne zavarovalnice, na ta trg. Zakaj ne? Zaradi tega, ker navzgor ta znesek ni omejen. A razumemo? Navzgor ta znesek ni omejen in nobena zavarovalnica ne sprejme tega rizika, da bi tukaj vstopila na ta trg. Če to naredimo, potem bo zavarovalnica, če omejimo, potem bo zavarovalnica vstopila na ta trg. Bodo imeli ekonomski interes. Tako pač je, zavarovalnice imajo interes. Tudi ZZZS ima interes. Še vedno nečesa ne razumem, pa pri tretjem delu, se pravi, za manjše malomarnosti, kar opredeljujemo, da bi pa lahko šlo iz naslova 0,53 odstotka, ki ga samozaposlene osebe ali pa veliki delodajalci plačujejo v ZZZS. Kam gre ta denar? Ali je namenoma porabljen za ta del, gospod minister? Vi ste bili 9 let na ZZZS, pa točno veste, kam gre. Kam gre? A gre za to? [[oglašanje iz dvorane]] Tudi. Zakaj pa ne izključno za to, če delodajalci plačujejo izključno za to 0,53 odstotka? Jaz, če nekaj plačam, želim potem imeti to storitev. Če grem v trgovino kupit obleko, jo želim imeti, ne pa, da jo plačam, pa obleke ne dobim. Tudi če greste na kavo, želite to, kar ste naročili – polno kavo, ne pa, da vam prinesejo kakav. Ja, tako pač je. Ta predlog Nove Slovenije zagotavlja tudi elemente pravičnosti; se pravi, če delodajalec nekaj plača, naj potem tudi dobi ven. V tem primeru pa tega ne dobi ven. Kar se pa tiče – poudarjam, ker vedno prihajamo v neko navzkrižje – odgovornosti. Kdor krši pravice zaposlenim, mora kazensko in odškodninsko odgovarjati. Mora odgovarjati. Ampak ponavljam še enkrat. Teh ljudi, teh podjetnikov, ki imajo zaposlene ljudi, ni 99,5 odstotka, morda jih je 99,9. O. K.? Zagotovo. So ljudje, ki imajo podjetja, skrbijo za zaposlene. Tudi za samozaposlene osebe poudarjam, da sta ta dva zakona, ki ju mi predlagamo, ti dve rešitvi resnično v prid. Državni sekretar je govoril o espejizaciji. Problem je bil, zlasti leta 2010 pod vlado Boruta Pahorja, ko se je dajalo po 6 tisoč evrov subvencije, da so ljudje odpirali espeje zaradi tega, da se je brezposelnost na drugi strani zniževala. Ljudje so odprli espe, da so dobili 6 tisoč evrov, brez poslovne ideje, brez ideje, kaj bodo počeli potem, ko bo nekoč tega denarja zmanjkalo. In čez pol leta so ti ljudje postali socialni problem. 6 tisoč evrov je poniknilo in stvar je šla. Takrat je samozaposlenih oseb popolnoma naraslo. Zgrešena politika subvencij, enostavno. Kar se pa tiče problematike espejizacije pa zlasti vidimo, ki se pojavlja – mimogrede – tudi med novinarji, ki nas spremljajo, tudi to razpravo na primer, ko so zaradi tega, da dobijo večji neto ven, pripravljeni odpreti espe v škodo svojemu zdravstvenemu in pokojninskemu zavarovanju. To je problem pa česa, gospod državni sekretar, ki ste se v preteklosti ukvarjali z davki? Previsokih davčnih obremenitev! Ti ljudje zaradi prevelikih davkov odpirajo potem espeje, ker želijo imeti več denarja. In tvegajo svojo zdravstveno in pokojninsko varnost zaradi tega. Druga stvar. Znižamo davke, ljudem bo več ostalo in manj bo bilo tako imenovanih prisilnih espejev, ki smo jim priča v tej državi.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj ima besedo gospa Mojca Žnidarič, pripravi pa se gospa Ljudmila Novak. Gospa poslanka, beseda je vaša.
Hvala. Lep pozdrav vsem! V predlogu obeh zakonov Nove Slovenije vidim kar nekaj pomanjkljivosti in težav, pa jih bom potem kar naštela. Kot prva je predvsem neenakost. V predlogu sprememb zakonodaje se govori o obrtnikih in podjetnikih. Kaj pa torej za ostale delodajalce? Ali bomo povzročali dodatne neenakosti? Kot drugo, finančne posledice. Predlagatelj pravi, da gre za 50 milijonov. V lanskih razpravah sem videla, da se je govorilo o 60 milijonih. Zavod za zdravstveno zavarovanje pravi, da gre celo za 70 milijonov. Zdravstvena blagajna že sedaj ni v dobri kondiciji. In če jo obremenimo dodatno še s temi stroški, se moramo zavedati, ali bo prišlo do zmanjšanja pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, torej krčenje pravic vsem zavarovancem, ali pa za višje prispevke za obvezno zdravstveno zavarovanje. Moje mnenje je tudi, da strošek delovne sile mora biti enak za vse delodajalce, ne glede na obliko podjetja. Še posebej zaskrbljujoče pa se mi zdi to, da bi lahko s to spremembo povečali prekarnost. O prekarnosti govorimo nonstop, da jo moramo zmanjšati. Bojim se, da bi jo s tem še povečali – in sicer zakaj? Še več podjetij bi sililo svoje zaposlene, da odprejo svoj espe, in se na ta način še bolj ognejo stroškom bolniških, kajti podjetja bi potem v tem primeru imela višje stroške, velika podjetja, bi krila bolniške stroške do 30 delovnih dni, mali espeji bi pa imeli potem do 15 dni. To vsekakor ne more biti, mislim, da bi naredili s tem večjo škodo. Obstoječa ureditev glede samega obdobja, torej dni, kolikor delodajalec plačuje stroške bolniških, je primerljiva z drugimi evropskimi državami. Že sedaj pa je možno izpad dohodka tudi zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah. Menim tudi, da skrajšanje obdobja bolniških nadomestil lahko zmanjša odgovornost delodajalcev za skrb in zdravje delavcev. Enako je tudi v primeru regresnih zahtevkov. Še nekaj bi želela poudariti. Nova Slovenija se sklicuje le na obrtnike in podjetnike, Zakon o delovnih razmerjih pa v 5. členu jasno piše, kdo so delodajalci. In delodajalci so vsi, ki zaposlujejo kakšnega delavca na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Torej, ali bi to potem sprejeli za vse delodajalce? Kakšne finančne posledice bi bile to? Vsekakor to ne bi bilo vzdržno za zdravstveno blagajno. Mi v Vladi se moramo obnašati odgovorno in skrbeti tudi za to, da bodo državne blagajne vzdržne. Vsekakor se zavedam problematike, ki jo Nova Slovenija izpostavlja, in res upam, da se bo to uredilo v novi zdravstveni zakonodaji, kot je na začetku napovedal tudi minister za zdravstvo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi pa se gospa Janja Sluga. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala za besedo. Presenečena sem bila, ko je kolegica rekla: »Mi v Vladi [[…]]« Mi smo poslanci, ki sprejemamo zakonodajo, se odločamo po svoji vesti, seveda stranke, ki ste vladne stranke, pač morate poslušati tudi Vlado, ampak jaz je ne bi poslušala, če ne prinaša pravih rešitev. Zakaj Nova Slovenija tolikokrat vlaga isti zakon? Zato, ker je problem pereč, ker že 15 let opozarjajo isti, da je treba to problematiko rešiti. Koga pravzaprav mi ali pa vi zagovarjate? Mi zagovarjamo delavne ljudi, ne glede na to, ali je delavec zaposlen ali je delodajalec, ki tudi dela. Saj nekdo, ki zaposluje druge ljudi, mora veliko delati, da lahko nekoga zaposli. Prej sem bila, do 12. ure je bila tukaj ena konferenca, projekt MAJ – Mladi Alpe Jadran. Mladi iz zamejstva iz vseh 4 sosednjih držav, mladi, ki se želijo ukvarjati s podjetništvom, in tudi nekateri slovenski mladi. Bila sem tako navdušena, da toliko mladih iz zamejstva tukaj sodeluje na tej konferenci v tem projektu, ki je trajal dalj časa, da želijo med seboj navezati stike, sodelovati, dobiti kontakte in tudi ustvarjati v prihodnosti svoja podjetja. Med njimi je bil mladenič, star 19 let, z Reke, Slovenec z Reke, ki je z navdušenjem govoril o tem, kako je že v srednji šoli ustanovil svoje podjetje, kako je zdaj star 19 let, pa je začel študirat v Ljubljani, pa je, žal, ugotovil, da mu bo to onemogočalo potem vodenje svojega podjetja, in se zdaj raje šola doma in vodi svoje podjetje. Kaj je rekel: »Jaz si izplačujem minimalno plačo zato, da lahko naprej vlagam v svoje podjetje, da bo nekoč veliko podjetje, da bom lahko veliko ljudi zaposlil.« Predvsem me v Sloveniji zelo moti in boli ta odnos do ljudi, ki so kreativni, ustvarjalni, ki veliko delajo, zato da lahko ponudijo delovna mesta tudi drugim. Pri nas so obravnavani kot sovražniki države, kot tisti, iz katerih je treba iztisniti vse in na koncu še potolči po glavi, da bodo ob vse premoženje. Ja, pa saj gre to za naše delovne ljudi! Hvala bogu, da se ljudje znajdejo in so pripravljeni poskrbeti za svoje delovno mesto in še zaposliti koga! Ali so to potem res sovražniki tega sistema in naše države, če plačujejo davke, prispevke, zaposlujejo ljudi? Jaz te logike ne razumem. Tisti, ki sedi doma, hočete, da dobi še večjo socialno pomoč, tistemu, ki je nekaj ustvaril pa delal, bi pa vzeli še to. Zakaj ti regresni zahtevki? Zato, ker lahko človeka uniči neka nesreča, ki je ni zakrivil namenoma, ampak se je zgodila. In vsak dan se take nesreče dogajajo. Večkrat sem že izpostavila primer, ko se je poslanka v prejšnjem sklicu prevrnila po stopnicah, in to zaradi tepiha. Ampak, kdo za to odgovarja? Verjetno je bila sama malo nerodna, pa tisti tepih tudi. Torej bi njeno poškodbo moral plačati delodajalec. Takih primerov smo srečali kar nekaj. Nekdo je postavil oder in je prišel k njemu nekdo na obisk in zlezel na tisti oder, ne vem, kaj je gledal, in padel dol. In tisti človek, lastnik tega, bo moral plačati 70 tisoč za njegovo zdravljenje, pa ga on ne toži, ker ve, da je sam zlezel gor, ampak ga zavarovalnica toži. In za take primere se delodajalci ne morejo zavarovati, ker zavarovalnice nočejo sprejeti te odgovornosti, ker se ti zneski lahko višajo v nedogled. Za to gre! Za to, da je ta vsota omejena. Saj potem pa pride zavarovalnica, ki mora to plačati. Če pa je to podjetje uničeno, pride ta delodajalec na kant, socialni problem, in tudi tisti delavci, ki jih zaposluje. A mi smo pa zdaj zelo rešili ta problem, kajne? Zelo pravično smo ga rešili in pošteno. Samo za to gre, da razumemo problem, da skušamo najti ustrezno rešitev, in ne podpiramo tistih, ki namenoma ne skrbijo za boljše, zdravo delovno okolje. Ampak nesreča ne počiva in se lahko zgodi. Samo za to gre, in to vsi vemo. To ve minister in to ve Vlada in to veste vi. Ker če nas niste razumeli, potem pa ne morem dojeti tega, da nismo bili dovolj jasni. In zato smo že tolikokrat to vložili, ker se vedno znova srečujemo s takimi primeri, ko so ljudje uničeni, njihovo premoženje, vse, zapreti morajo podjetje, ker tega stroška ne zmorejo in se ne morejo za to zavarovati. Tudi nekdo, ki ima zaposlenega, pa je, na žalost, bolj rahlega zdravja, pa kar naprej hodi za nekaj dni v bolniško, ima pravico, seveda ima, ampak ta delodajalec mora namesto njega delati, pa še nekoga dodatno plačati. Tudi tu je pravično in pošteno, da znižamo te obremenitve. Podjetniki niso sovražniki države, ampak po navadi ljudje, ki garajo. Če pa kršijo delovnopravno zakonodajo, pa vsi poudarjamo, mora pa inšpekcija ugotoviti, naj bodo za tisto kaznovani, da ne bodo kršili delovnopravne zakonodaje. Tukaj pa ne gre za to, ampak za čisto realne stvari in bolj ko bomo mi ustvarjali, kot zakonodajalci, ustrezne pogoje za delo, bolj se bo polnila državna blagajna. Zakaj bi se jaz trudila, pa ustanovila podjetje, pa dajala delo drugim, če pa sem za to lahko samo kaznovana? In moram več delati in nosim več odgovornosti in na koncu me pa še postrani gledajo, kakšen bogataš sem. Vedno trdim, da tisti, ki pošteno delajo, naj bodo bogati, tisti, ki pa samo želijo živeti na račun države, tega pa pač ne podpiram, pa sem solidarna do tistih, ki ne morejo delati, ki so nastale nesreče ali druge okoliščine. Tukaj pa seveda podpiram socialno državo. Zavzemam se pa za dobro poslovno okolje, da bodo ljudje z veseljem delali, ustvarjali in bodo tudi nekaj imeli od tega, ne samo kazen. Tako premislimo še enkrat in če v petnajstih letih vladne stranke niso uspele rešiti tega problema, ga pa poskušajmo mi skupaj rešiti. Mi smo poslanci. Če razumemo problem, potem pa skušajmo kot poslanci prispevati k rešitvi tega problema.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate gospa Janja Sluga, pripravi pa se naj gospod Aleksander Reberšek. Ne vem, če sem dobro naglasil, Reberšek, Reberšek. Se opravičujem. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala lepa! Marsikaj smo že slišali v predhodnih razpravah, predvsem pa smo slišali veliko besed o podjetnikih, obrtnikih, s katerimi se ne morem poistovetiti. Vem, da verjetno seveda niso te besede letele ravno na našo poslansko skupino, so letele na katero drugo, ampak kljub vsemu bi rada v imenu Stranke modernega centra poudarila, da obrtnikov in podjetnikov pri nas ne dojemamo kot sovražnike ljudstva. Niti slučajno. In da dobro poznamo probleme, s katerimi se srečujejo dnevno, da se tudi zavedamo, da je treba urediti marsikatero stvar zato, da bodo lahko delali, da bodo imeli boljše pogoje in smo z marsikaterim ukrepom že v preteklem mandatu tudi pokazali, da jih razumemo. Tako kot tudi razumemo problematiko odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe pri tako imenovanih espejih. Seveda je to težava, s katero se srečujejo, in se tudi v SMC strinjamo, da to definitivno je problem, ki ga je treba ustrezno nasloviti in ki ga je treba rešiti. Težava pri samostojnih podjetnikih, ko pride do bolezni, ki traja dlje časa, pri podjetnikih, ki se že tako in tako s težavo prebijajo iz meseca v mesec, da si pokrivajo tiste osnovne stroške, ki jih imajo, pa da seveda še nekaj ostane, je pereč problem. Posebej še v primerih, ko ne dosežejo tistih trideset dni bolniškega staleža, ampak pridejo nekje, recimo, do petindvajsetega, osemindvajsetega dne in dejansko sploh ne pride do tistega trenutka, ko bi karkoli dobili povrnjeno iz zdravstvene blagajne. Sama sem se srečevala s premnogimi takimi s področja kulture, ko se mora dejansko za tisti čas odpovedati določenemu projektu in tako naprej, kar seveda ni povratno; iz odpovedi ali pa iz tega, da odpove določen projekt, seveda potem ni povratka nazaj. Vendar, to kar imamo danes na mizi, ni to, o čemer sem zdaj govorila. Je tudi to, ni pa samo to. In tisto, kar predlagatelj tukaj naslavlja niso zgolj in samo ti espeji, o katerih sem sedaj govorila in o katerih govorite tudi predlagatelji. Treba se je zavedati, da različni statusi, različne oblike imajo različne prednosti, imajo pa tudi različne prednosti, imajo pa tudi različne slabosti. Vsak, ki ustanavlja podjetje, espe, deoo, karkoli, mora seveda skrbno pretehtati svojo odločitev, preden se v to spusti. Pri espejih so, seveda, nekatere prednosti, ki so bile danes tudi že izpostavljene. To je relativno nižja obdavčitev, manjši prispevki in tako naprej. So pa tudi negativne plati tega, o katerih seveda govorimo danes. Pri nas je dejansko še vedno pri vseh delodajalcih, si upam trditi, ali pa redke so tiste svetle izjeme, ki se v zadostni meri zavedajo pomena varnosti in zdravja na delovnem mestu, zagotavljanja ustreznih pogojev zaposlenim, skrbi, poleg tistih osnovnih stvari, ki jih, seveda, delavcu, zaposlenemu morajo nuditi, zato da bo dobro delal, da mu poleg tega nudijo še kaj drugega. Vsakič, ko se pogovarjamo, vedno smo si edini v sklepu, da je preventiva boljša od kurative in tudi cenejša. Tudi za te male delodajalce, ne velja nič drugače, velja enako. Vi veste, da se zelo velikokrat tudi srečujemo na raznoraznih odborih s predstavniki Inšpektorata Republike Slovenije za delo in tudi od njih smo že slišali, da kljub ugodni gospodarski klimi, kljub rasti v gospodarstvu pa inšpekcija ne zaznava, da bi zaradi tega posamezni delodajalci več pozornosti namenjali temu področju. Da se tukaj v resnici z vsemi temi pozitivnimi premiki, ki so se zgodili, pa na tem področju, seveda, ni nič spremenilo. Če se ne motim, je bilo leta 2009 ob uvajanju zdravstvene reforme celo predlog, da bi se na primer do treh delovnih dni sploh ne rabilo iti k zdravniku, da bi delavec samo poklical, da je bolan in bi koristil bolniški stalež brez potrdila oziroma brez obiska zdravnika, seveda neplačane dni, in naj bi se s tem razbremenilo tako delodajalce kot tudi zdravnike. To omenjam zato, ker želim poudariti, da zadeva ni tako enoznačna, da bi kar lahko rekli, da sedaj bomo tu dva člena tako spremenili in sedaj je to to. Predlogov je bilo skozi vrsto let veliko in negativni učinki tistega takrat so bili izrazito poudarjeni, da to bi šele povzročilo, da delavci niti teh treh dni ne bi koristili, ker seveda za tiste tri dni ne bi dobili plačila. To, kar je moja poanta pri tem, je, da ima vsak ukrep, ki se ga lotimo, četudi mogoče na prvi pogled se zdi dober in všečen, tudi nekatere negativne plati, ki jih prinese s seboj in ki jih je vsekakor potrebno tudi vedno naprej premisliti. Slišali smo danes en podatek, da je dnevno na bolniški v Sloveniji približno 32 tisoč zaposlenih. Slišali smo že tudi podatek, kako na letnem nivoju v resnici naraščajo stroški plačila teh bolniških. Pa če navedem samo za primerjavo v letu 2013 je bilo tega stroška za 224 milijonov, medtem ko je bilo za leto 2017 tega že za 315 milijonov. To so res ogromne številke. Tudi ko gledam v osnutku tega predloga, ki ga imamo danes na mizi, pa če poslušam še mnenja, ki so bila danes izrečena z različnih strani, lahko ugotovim, da dejansko ne vemo, o kakšni številki se pogovarjamo. Da je sicer tukaj notri ena številka zapisana, ampak ko pogledamo, kaj se v resnici ureja, da se v resnici ne zajema samo espejev, ampak se ta sprememba nanaša na vse, trdim, da teh učinkov ni mogoče oceniti. In ker jih ni mogoče oceniti in ker vemo, v kakšnem stanju se nahaja zdravstvena blagajna, kakšne težave imamo s čakalnimi vrstami in tako naprej, bi bilo zelo neodgovorno zdaj ta znesek, kakršenkoli že je, prenašati na zdravstveno blagajno ravno iz razloga, ker ne vemo, kaj se bo potem zgodilo v zdravstveni blagajni; ali bomo morali zaradi tega zmanjšati obseg pravic, ali bomo trpeli na račun kvalitete izvajanja storitev, ali se bodo zato še bolj povečale čakalne dobe ali pa bomo celo zaradi tega potem dobili višje prispevke. Se pravi, da bo pa vsak delodajalec po drugi strani dobil nek strošek, ki ga zdaj ne plačuje. Tako mislim, da je to neka zadeva, ki jo je treba urediti, predvsem ko govorimo o espejih, da pa je treba primerljive situacije med seboj urediti enako; se pravi, da ne moremo potegniti kar črte pa reči, zdaj je pa za vse enako, ampak da je treba temeljito se lotiti zadeve na podlagi razmisleka, da enake situacije rešimo na enak način. Kar pa se tiče regresnih zahtevkov. Seveda, en podatek je; zadnjič sem ravno gledala zaradi vse problematike, ki se tiče mesta, v katerem sem bila izvoljena za poslanko, se pravi Celja, kako tudi v Celju samem bolniške naraščajo iz leta v leto in se povečujejo in od tod tudi te silne številke, do katerih potem pridemo, ki si jih v bistvu navadni smrtniki niti ne znamo predstavljati, da govorimo o nekaj 100 milijonih in še več. Glede na vse, kar je bilo povedano, glede na to, kar ugotavlja tudi inšpekcija za delo, dvomim, da se bodo te številke v bližnji prihodnosti začele kaj zmanjševati. Dejansko bi morali začeti osveščati vse delodajalce, tako kot sem prej rekla, ki se premalo zavedajo pomena varnosti in zdravja pri delu, pomena osveščanja zaposlenih, da ne rečejo potem zaposleni, kaj pa mi je treba obuti te zaščitne čevlje, če pa mi je boljše v copatah hoditi, ali pa, zakaj bi dal čelado na glavo, ko plezam po lestvi, če pa me tišči – zdaj malo banaliziram, ampak tudi delavci se tega premalo zavedajo. Če se pogovarjamo o dolgoživi družbi, pa se pogovarjamo tudi o tem, kako bomo morali delati vse dlje in dlje, se pravi, do neke višje starosti, seveda bo to mogoče zgolj in samo, če bomo pred tem za svoje zdravje poskrbeli, če bodo tudi delodajalci poskrbeli za zdravje zaposlenih, da bodo pri tej in tej starosti, ki jo želimo doseči, seveda sploh še sposobni delati, torej da bodo relativno zdravi. Treba je vseeno povedati, da že zdaj delodajalec ne odgovarja za vsako najmanjšo napako in ne odgovarja niti neomejeno, če se seveda ne dokaže, da je vzročna zveza med tistim, kar se je zgodilo, in ravnanjem delodajalca. Pri vsem tem je treba vedno imeti v uvodi, da je delavec vedno šibkejša stranka. Torej, če delodajalec ne poskrbi za neke osnovne stvari, ki jih je dolžan poskrbeti s področja varnosti in zdravja pri delu, če zaposli delavca brez zdravniškega pregleda in tako naprej, seveda potem v takem primeru delodajalec odgovarja. In ne moremo trditi, da ni nobenega takega primera, ko bi tudi delavec opozarjal na določene stvari, pa delodajalec pač določenih stvari ne uredi. Seveda obstajajo tudi zelo odgovorni delodajalci, da me ne bi kdo narobe razumel. Predlagatelji so tudi govorili o nekih položnicah za 90 in 100 tisoč evrov in tako naprej, ki naj bi jih prejemali delodajalci z naslova regresnih zahtevkov. Vi seveda lahko govorite, ampak uradni podatek je, da je na dan 31. decembra 2017 iz naslova regresnih zahtevkov bilo odprtih zgolj 6 tožb v skupni vrednosti 50 tisoč evrov. Se pravi, vseh šest. Ne vem zdaj, o katerih primerih vi govorite, ampak to zagotovo niso ti primeri iz tega naslova, ker je to uradni podatek, ki smo ga pridobili z Vlade. In ne morem se strinjati s tem, kar je bilo izrečeno tudi s strani gospoda Tonina, in jemljem to kar malo za žalitev, da je nesramno, da ne bomo v prvem branju podprli tega predloga. Ne morem se strinjati, da je nesramno, če ne podpremo nečesa, kar v resnici menimo, da ne bi uredilo na primeren način neke problematike, za katero pa se zavedamo, da je zelo pomembna in jo je treba urediti. Zagotovo to ni nesramno. Glede na vse tisto, kar je bilo danes povedano in kar sem zdaj povedala tudi sama, seveda v tem trenutku tega predloga ne morem podpreti.
Hvala, gospa poslanka. Besedo ima predlagatelj. Izvolite.
Najlepša hvala. Morda smo bili napačno razumljeni, ko je rekla gospa poslanka Sluga, da smo govorili o položnicah, ki so bile izdane. Govorimo o primerih, ki so v postopku. Kaj je bilo že izdano, je že bilo izdano. Ampak govorimo o primerih, za katere so se tudi na nas obrnili ti ljudje in jim verjamemo, saj ne bi zastonj pisali na maile, pa elektronsko pošto, da so v določeni obravnavi in da se bo to lahko zgodilo. In se jim dogaja. In se jim dogaja. Kar ste rekli, da nesramno, če ne boste vi tega podprli – nič ne bo nesramno. Ampak veste, kaj mene boli? To, da skozi celoten prejšnji mandat je Nova Slovenija vlagala te spremembe zakonodaje in smo opozarjali na problematiko. Napredek danes je v tem, da minister za zdravstvo že reče, da je treba to urediti. Problem pa je v bivši vladi, ker v 4 letih na tem področju se ni spremenilo nič. Nič, gospod državni sekretar, ki ste bili član vlade, nič. Problem, ki še je, da danes tega ne bomo sprejeli, da bi vsaj spustili v drugo branje, kjer bi lahko skozi odbor v parlamentu tudi naše predloge spremenili, pa je v tem, da smo mi to vložili v dobri veri tokrat; ne, res, v dobri veri, ker smo verjeli, da boste to sprejeli, glede na to, da smo se mi to že izpogajali v okviru koalicijskih pogajanj. Torej, če bi šla Nova Slovenija v koalicijo, bi to bilo in bi vi, gospa Sluga, drugače govorili, če prav razumem. Ali ne? Bi ali ne? Ali pa vsi, ki temu nasprotujete, pa danes sedite v koaliciji. Samo še čakali ste na naš podpis, gospod Božič, koalicija. In danes bi to šlo čez ali kako? Zdaj vedno bolj razumem Alenko Bratušek, da to, kar se podpiše, itak ne drži. Ali ja? Še prebral bi od Obrtne zbornice stališče, gospod predsedujoči. Glejte, Obrtna zbornica je Državnemu zboru poslala dopis in v tem dopisu naslavlja Državni zbor, da se te spremembe zakonodaje, ki jih mi predlagamo, sprejmejo. Najprej potrdijo, »da obdobje po zdajšnji zakonski ureditvi, ko gredo nadomestila v breme delodajalca, je 30 delovnih dni, kar je absolutno predolgo, zato podpiramo spremembe tega zakona, da se skrajša na 15 delovnih dni.« In potem glede regresnih zahtevkov pa v Obrtni zbornici Slovenije zapišejo, da se strinjajo, da mora delodajalec postoriti vse, kar je v njegovi moči, za zagotavljanje varnosti, zdravja pri delu, skladno z veljavnimi zakonskimi in podzakonskimi normami, »čeprav so po našem mnenju le-te preštevilne«. Toda opozarjajo, kljub temu da ima delodajalec področje zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu bolj ali manj vse urejeno, kot to od njega zahteva pozitivni predpisi, na primer, ima izdelano izjavo o varnosti z oceno tveganja, delavec je bil na predhodnem in obdobnem zdravstvenem pregledu, delavec ima opravljen izpit iz varstva pri delu, delodajalec jih sproti izobražuje, delodajalec daje delavcem navodila glede ukrepov za zagotavljanje varstva pri delu, delodajalec jih opozarja na kršitve, na obvezo za nošenje zaščitnih sredstev, pa seveda absolutne varnosti pri delu delodajalec delavcem nikakor ne more zagotoviti. Vedno prihaja do slučajev, tako rekoč, kot je prej gospa Ljudmila Novak opozorila na nesrečo, ki se je zgodila tukaj v Državnem zboru z eno poslanko. Do teh slučajev lahko prihaja, verjemite, zelo veliko, pa odgovarjajo potem delodajalci ali pa samozaposlene osebe, ki so pri samem sebi zaposleni. Nadalje Obrtna zbornica piše, da smisel omejitve je v tem, da se ne ogrozi obstoj subjekta, ki je povzročitelj škode. Dodatni argumenti za takšno ureditev: regresni zahtevek ZZZS in ZPIZ iz naslova škode zaradi prometnih nesreč, se – recimo – naslovi zavarovalnici, pri kateri ima povzročitelj zavarovano avtomobilsko odgovornost, komercialne zavarovalnice imajo limitirano višino regresnih zahtevkov, če gre za škodo, ki izvira iz prometnih nesreč. Regresni zahtevki so limitirani tudi po ZPIZ-2, če je povzročitelj škode fizična oseba, in neenako obravnavanje posameznih povzročiteljev škode, podjetnik v primerjavi s fizičnimi osebami. To so argumenti za sprejem, ki nam jih je v parlament poslala tudi Obrtna zbornica Slovenije. Zelo čudno je, da lahko poslanec poslanske skupine drugih parlamentarnih strank dobesedno prosim – ne zaradi sebe, nimam espeja, imajo ga moji sorodniki, imajo ga vaši sorodniki – za tiste najšibkejše podjetnike, da ta del spustimo v nadaljnjo branje in se še enkrat pogovorimo v Državnem zboru, kako in kaj bomo spreminjali in da tudi s strani koalicije pridejo predlogi. Kajti signali so na eni strani, da je ta sistem treba urediti, ampak jaz sem pa sit v tem državnem zboru enega poslušanja, in sicer: to bomo nekoč, nekje sistemsko uredili. In preden se bo pa ta koalicija uskladila, da bomo nekaj sistemsko uredili, bo konec mandata. Tako je bilo tudi pri prejšnji koaliciji, kar se tega področja tiče. Tako je priložnost dan na glasovanju naslednji teden.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj pa vam je gospod Aleksander Reberšek končno uspelo, da pridete [[…]]Aha, tega nisem videl. Potem pa še vedno ne pridete do besede. Gospa Janja Sluga, izvolite.
Ne bom prav dolga, moram pa vseeno odgovoriti na nekaj stvari. Vi se danes že ves čas sklicujete na neka usklajevanja, kako smo bili usklajeni, kako smo se s tem strinjali. Predvidevam, da so bila to pogajanja za vaš vstop v koalicijo in takrat ste se z nami usklajevali. Ampak naj vas spomnim, da vi niste v koaliciji in vi tega niste podpisali in tudi mi tega nismo podpisali. Če bi podpisali, ja, bi danes imeli na mizi, ampak bi imeli na mizi tako, da bi v vsebini upoštevali vse tisto, kar smo povedali že prejšnjič pa predprejšnjič pa prvič, ko ste to vlagali. In smo govorili [[…]]V bistvu sem šla gledat magnetograme, ves čas enake stvari, pa tiste stvari tudi danes v resnici v tem vašem predlogu niso upoštevane. To je tudi razlog, zakaj ni danes nesramno, ker to je bilo izrečeno z vaše strani, ne z vaše strani gospod Vrtovec, ampak s strani kolega Tonina, da tega ne bomo podprli zato, ker se tega ne da ustrezno popraviti samo s tem, kar imamo zdaj na mizi. Še enkrat bom povedala, da številka, ki sem jo prej navedla, je številka, ki se nanaša na odprte zadeve, tako da ni primerljiva s tem, o čemer govorite vi.
Gospa poslanka, hvala za vašostališče. Gospod Aleksander ponovno nima besede, ne vem, kaj bomo naredili, ima pa jo gospod Vrtovec. Izvolite.
Ne samo da je bilo to stvar usklajevanj in da kakšna poslanka lahko to potrdi, ampak da je bilo to usklajeno. Gre ravno za to, da v bistvu zdaj se nam potrjuje to, da marsikaj, kar je bilo usklajeno, se ne bi držalo v nadaljevanju. Ampak še ena druga stvar, gospa Sluga; minister Počivalšek je na zaslišanju, preden je postal minister, ravno o tem govoril, da je potrebno to urediti, in ni mogel verjeti, minister za gospodarstvo, da tega mi imamo urejenega. Zaradi tega smo ga tudi s kolegom Horvatom na zaslišanju podprla, ker je dober minister, ker dobro dela in ker je tudi rekel, to bomo mi uredili, čeprav ni njegovo področje. Minister Počivalšek je zelo močan minister, tudi sicer vsebinsko in mislim, da bi bil že čas, da pride potem vlada s temi predlogi v sam parlament. Ampak boste videli, da naslednje leto ob tem času, ko bomo v Novi Sloveniji ponovno vložili ta predlog zakona, pa se spomnite na te besede – regresni zahtevki ne bodo urejeni. Ali pač, gospod minister? Obljuba?
Mislim, da je ta debata [[…]]
Najprej je treba zaprositi za besedo. In ker niste zaprosili, je pred vami gospod Aleksander Reberšek, potem pa bo Vlada. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne vem, ali se zavedate, ampak samostojni podjetnik, ko je na bolniški, ne prejema nobene plače, pa še prispevke si mora plačati sam, ti pa so od 372 evrov naprej. Ni tako malo, kajne, sploh če opravljaš takšno dejavnost, ki ti ne zagotavlja dovolj dobrega preživetja in nimaš dovolj denarja, pripravljenega za hude čase. Če pa zaradi bolezni prekinejo delo, pa lahko izgubijo naročila, zagotovo izgubijo dohodek ali pa celo zaprejo dejavnost. Imajo sicer še eno možnost, ki verjamem, da se jo najpogosteje poslužujejo, in ta je, da delajo bolni. Mi teh problemov nimamo, mi gremo na bolniško, kadar želimo. Oni pa imajo te probleme. Tu smo zato, da jih rešujemo. Zaradi njihovega statusa prvih 30 dni, kar pomeni praktično 42 koledarskih dni, za bolniško ne morejo uveljaviti nadomestila. Zato smo v Novi Sloveniji predlagali, da ta čas skrajšamo na 15 dni, da jim bistveno pripomoremo. Sem pa poslušal vaša stališča in me čudi, zakaj ne podprete takšnega predloga. Prišel sem tudi do ugotovitve, in sicer da je med nami in vami razlika samo v eni črki – v črki »m« in v črki »v«, se pravi, med »mi« ali »vi«. Če bi to predlagali vi, bi podprli, ker smo pa predlagali mi, pa tega ne boste podprli. Podajam vam roko, čakam, da boste prišli s predlogom za dvig minimalne plače, ki jo bom z največjim veseljem podprl, tudi če jo boste predlagali vi, seveda, če bo usklajena s socialnimi partnerji. Bom podprl tak predlog, čakam. Vi pa našega očitno ne, ki je dober za samostojne podjetnike, dober je za naše državljane, ki so samostojni podjetniki. Res ne morem razumeti, namreč, samo sodelovanje bo namreč obrodilo sadove. Espe in bolniška je nek koncept, ki deluje samo v nekih glavah zdravih uradnikov, ki pač določajo vsa ta pravila. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima Vlada, gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Seveda ne morem jamčiti, da bo zakon v tem času drugo leto te stvari rešil; iz dveh razlogov: ker mislim, da je za to potreben socialni dialog, med socialnimi partnerji mora priti do soglasja, delodajalci in delojemalci, ne samo glede tega problema, ampak glede širšega problema. Prevečkrat sem bil priča poskusu spreminjanja različnih prispevnih stopenj in interesov. Na primer, samo za kmete jih imamo pet, vseh skupaj imamo 25 kategorij pa 121 osnov, ki so povečini nastale tako, da so bile kompromis med tem ali onim pritiskom in niso odražale principa enake solidarnosti. Kot mi je znano, imajo Nemci 13–45 za vse, pri nas imamo pa 13–45, pa potem upokojenci 6 in pol, je že tu razlika, in tako dalje naprej do pavšala za espeje, tisti, ki si ne izplačujejo plače – 130 evrov. In tu je solidarnost zelo velika. Tu je treba vedeti, da ti prispevki niso tako grozno veliki. Ker sem bil pa tudi sam espe tri mesece, pa vem, kako tega ni lahko plačati, še posebej, če nimaš dohodkov. Meni je to popolnoma jasno, ampak to je treba zgraditi v kontekstu širšega družbenega dogovora in solidarnosti. Čaka nas še kapica, tudi to bo problem, pa čakajo nas čakalne dobe. Nekaj podatkov, da boste videli vso problematiko in s čim se ukvarjamo zdaj. Leta 2014 smo dali 225 milijonov za bolniški stalež v celoti. Danes, 2018, so projekcije 341 milijonov. Se pravi 120 milijonov več. Se pravi, ali smo toliko bolni ali pa so te ugodnosti toliko sprejemljive, da se ljudje odločajo za to. V letih 2017–2014 smo imeli v staležu nad eno leto – ti so pa sigurno bolni, ne – 3 tisoč 434 ljudi, danes jih imamo konec leta, nad eno leto, na današnji dan 8 tisoč 50 oseb. To je eden izmed problemov, ki te razlike 100 milijonov, ki jih ne moremo potem dati za skrajševanje čakalnih dob. To so sistemski problemi, ki jih je treba urediti skupaj z Ministrstvom za delo in tudi v tem državnem zboru. O tej kompleksnosti govori. Ne moremo eno vzeti ven in jo reševati, ne da bi bile posledice na drugih.
Hvala, gospod minister. Besedo imate, gospod Jurij lep. Pripravi pa se gospod Darij Krajčič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kot vidite kolegi, ki ste predlagatelji, sem danes ves čas sem tu, niti na WC nisem šel, iz enega same vzroka, ker to problematiko dobro poznam. Tudi kot sem že v uvodu povedal, se z marsikaterim predlogom vašim, ki ste ga povedali, seveda strinjam. Tudi predlogi obrtništva in tega podjetništva, ki ste jih dali na Državni zbor pa na splošno, ki jih imamo v obtoku, je napisano ogromno teh stvari. Veliko se pa zavedam, da teh stvari je nemogoče skozi spraviti v eni potezi. Zato je moja osnovna želja predvsem ta, da bomo vsaj nekaj teh stvari spravili skozi ta naš parlament. Pot, ki ste jo zdaj vi nakazali, glede na to, da ste rekli, da že kar nekaj let vlagate pa da so bile koalicije takšne pa drugačne, pa ni šlo koraka naprej, to se pravi, da pot ni bila prava. Kakšna je prava pot še zdaj ne vem in tudi to ni prav, da sedaj naše nove poslance obremenjujete s tem, kaj se je prej dogajalo. Tudi to, kolega Jože, praviš, da sem dosti star, mene ne bo nihče prepričeval, kako naj glasujem. Tako bi prosil, tudi jaz tebe ne bom. V Poslanski skupini Desus imamo dogovorjeno, da glasujemo v nekih stvareh po svoji vesti. Tako bi takoj v začetku povedal, da to, kako bom glasoval, mi ni treba povedati. Tako bi želel, da tudi v bodoče, vsaj kar se nas tiče pa naju dveh kolegov, ki sva resno pristopila k tem delu v parlamentu, jemljete tako, kot je. So stvari, ki jih bom podprl, so stvari, ki jih ne bom podprl, in vsako stvar, ki pa je ne bom ali pa bom, bom pa skušal argumentirati. Moji argumenti so pa takšni: 35 let se ukvarjam z obrtništvom in ne občutim tega, vi retoriki, ki ste rekli, da mi poslanci ali pa da ljudje sovražimo espeje. To je taka retorika, sploh ne morem sprejeti, da je to res. Se zgodi, da kakšni reče, da je ta pa ta obrtnik, ampak v osnovni so vsi obrtniki, podjetniki v kraju, kjer delajo spoštovani. Imamo pa tudi izjeme, ste sami ugotovili. So taki obrtniki, ki ne plačujejo prispevkov, ki zanemarjajo delavce, ki zanemarjajo zaposlene. Tudi to je, ampak verjemite mi, v veliki večini so pa takšni, ki delajo zelo dobro. Da vam povem, kako je na stvari. Samozaposleni – je druga stvar kot, recimo, espeji ali pa male firme s petimi do desetimi zaposlenimi. Tisti, če gre eden v bolniško, recimo več kot 10 ali pa 14 dni, lahko preživi, če pa sam gre v bolniško, pa se strinjam popolnoma, da je to velik hendikep. Zato vidim rešitev pri tej stvari, da se – prvič – gremo resne samostojne podjetnike, obrtnike, ker zdaj ta zakon, kot sem razumel, je širšega pomena in to posega še v ostale pravice drugih. Kar je v osnovi v moji filozofiji je to, da moramo za vse ljudi v Sloveniji, za vse aktivnosti, socialo, delo, obrtništvo, jemati enako. Se pravi, vsi smo pred zakonom enaki. Če delamo nekaj, posebno tudi jaz kot obrtnik ne bi želel, da bi samo zaradi mene ali pa zaradi nas, ki smo tu zdaj, nekaj izstopali pa da bi imeli nekaj več pravic, kot jih imajo drugi. Verjemite mi, da obrtnik, ki se s tem ukvarja pa ima firmo, tega ne želi. On želi s svojim delom pa s spoštovanjem, ki ga čutijo delavci do njega, da še naprej dela. Moja rešitev bi bila predvsem ta; glede regresnih zahtevkov se popolnoma strinjam in predlagam, da gremo skupaj in samo to skušamo rešiti. Mogoče bomo pa to skozi spravili. Se pravi, ker teh zahtevkov je relativno številčno malo, tistega, ki pa je to dobil, ki je pa dosegel, pa ga udari dejansko po žepu in se strinjam s tem, da dejansko lahko firma gre v propad. Številki, kot sta jih povedala gospa kolegica Sluga pa gospod Vrtovec, sta različni. Se pravi, v celi Sloveniji imamo 50 tisoč evrov takih zahtevkov in tu ne vidim problema, da bi z zakonom pa z nekim drugačnim ukrepom, ki mu zdaj ne vem imena, to lahko rešili. Se pravi, osebno sem zelo za to, da se regresni zahtevki res spravijo na neke normalne meje, da ne bo posameznik, ki ga doleti nesreča, potem pahnjen v neko nedokončano zgodbo. Tako kot sem povedal, vsi obrtniki pa podjetniki imamo neke zahteve. Na teh zbornicah se pogovarjamo, smo spisali te zadeve in to, kar ste vi povedali, da je ogromno teh ukrepov, kot poslanec bi vam želel samo to, da bi tisti ukrepi vsaj postopoma šli skozi parlament. Če zdaj vidim, da ta pot, ki ste jo vi predlagali, ni izvedljiva, zakaj bi zdaj moral še jaz biti tisti, ki bom rekel, pa bom proti glasoval, če vem, da se ne bo dalo izpeljati. Drugače pa, veliko ukrepov, ki ste jih našteli, vaša retorika, ki ste jo povedali, drži v večini primerov. Malo je, jasno, obarvana, pač ker mora biti zaradi tega, da se neka stvar predstavi, drugače pa sem prepričan, da so vaši dobri nameni. Ampak, če je dober namen speljan po napačni poti, če vidimo, da ne gre – najdimo drugo pot. Ta druga pot, kot je rekel gospod minister, da je zakonodaja v pripravi, kar se tiče tistih plačevanj bolniških, regresnih pa menda ni v postopku; tudi če je [[…]]Skratka, poskušajmo odpirati postopoma in predlagam, če se da, da to ločimo in da greste, kot ste rekli, da drugo leto boste šli ponovno v parlament. Če ne bomo naredili nobene spremembe, verjemite mi, da bomo težko tudi na tej strani, ker vidite, da smo tudi zato tu, da nekaj rešujemo – ne bomo mogli reči, ja, zdaj pa gremo. Če smo zdaj rekli da ne, potem ne bomo mogli. Se pravi, da moramo spremeniti v osnovi. Kaj spremeniti? Ne vem. Sami ste rekli, da vi pričakujete, da bi spustili ta zakon v drugo obravnavo, potem pa bomo lahko razpravljali. Zakaj pa ne bi že prej tega rešili? Zato smo pa se lahko usklajujemo med sabo, saj nismo nobeni tujci. Se pravi, se vidimo na hodnikih, se usedemo v pisarno, pa skušamo napraviti tak predlog, ki bo za večino sprejemljiv. To je edina pot, ki lahko pelje, da bomo neke stvari rešili za tega malega človeka. Drugače pa, verjemite mi, da smo obrtniki in podjetniki, ki smo bili, pa ki zdaj so, so spoštovani. So pa izjeme, ki lahko kvarijo neko povprečje in tudi v očeh ostalih ljudi dajejo napačen signal. Tega bi se rad rešil; ne moremo graditi na teh, ki so izjeme; se pravi, ko nekdo izstopa in potem izseljuje. To ni vzorec našega podjetništva. Kar pa mene osebno skrbi, je pa samo to, da ta zakon res ni omejen samo na samostojne podjetnike ali pa samozaposlene. Samozaposleni, kot zdaj rečemo lepo, da so prekarci, to so, to so tudi espeji, samo to je druga zgodba. To je čisti socialni transfer, ki ga zdaj v tej fazi ne bi skupaj mešal, ker ta zakon tudi ne, ampak reče, samostojni podjetnik, espe, samozaposleni so pa prvi problem, ki bi ga morali rešiti. Tudi s temi regresnimi zahtevki, mislim, da ne smemo obupati in verjemite mi, da je to tema, s katero se bom osebno, pa tudi vi, še dolgo ukvarjal in skupaj poskušajmo spraviti postopoma neke zakonske zadeve skozi. Drugače pa morate vedeti, zakonodajalec, ki je, ministrstvo pa vlada, pa mora narediti za celoto, za vse Slovence nekaj enako. Tudi sem za to, da imamo vsi enake pravice, vsi enake dolžnosti, da smo spoštovani v neki družbi, da ni važno, kdo si, kaj si, ampak kaj delaš. Zato pa pravim, glede na to, da sem tako dolgo v obrti bil, vam povem, niti v prejšnjem sistemu niti v tem sistemu ne čutim tega, da bi človeka nekdo, zato ker je v obrti, zaničeval. Drugo je, če se med seboj ne razumeta. Zaradi samega dela pa ni bilo nikoli problema. Hvala.
Najlepša hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod dr. Darij Krajčič, pripravi pa se gospa Alenka Jeraj. Poslanec, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo! Uvodoma naj povem, da izhajam iz gospodarstva, iz zasebnega sektorja, da sem bil direktor v zasebnem sektorju direktor Združenja pri Gospodarski zbornici, da sem predaval teoretično tudi podjetništvo na univerzi, tako iz tega nekako izhaja, da imam praktično in tudi teoretično podlago, da lahko zelo kvalificirano debatiram o tem, o čemer bom zdaj nekaj povedal. Za zdravje svojih delavcev je v prvi vrsti odgovoren posameznik, se pravi delavec, takoj v drugi vrsti pa delodajalec. In tega ne smemo nikoli pozabiti, ko se pogovarjamo o tem, kam alocirati stroške bolniških staležev, poškodb pri delu in podobno. Ali je petnajst dni prava številka, ali je trideset dni prava številka, o tem seveda lahko debatiramo. Zagotovo pa je, če je strošek na začetku bolniške na strani delodajalca, potem se bo tudi on trudil za to, da bo omogočil dobre pogoje svojemu delavcu, za to mora biti motiviran. Delavca ne smemo izkoriščati, ampak mora biti v podjetniškem okolju takšna atmosfera, da bo občutek, da vsi skupaj ustvarjajo tam dodano vrednot. Eden od inštrumentov je tudi ta, da je v začetku, tudi finančno, za bolniške staleže odgovoren delodajalec. Spremljam že nekaj časa, s kakšno neskončno lahkoto kakšna politična opcija daje ljudem – ali pa v tem primeru podjetnikom – neke benificije, v tem primeru pač finančen, nikoli pa ne pove, na kakšen način se to poplača. Če prenesemo strošek od podjetja na neko blagajno, tam nastane ta strošek. Pozdravil bi ta vaš predlog, če bi povedali, aha, ta novi vir bomo pa zagotovili od tam in tam, strošek tega prenosa z delodajalca na blagajno znaša toliko, to pomeni, da moramo prispevno stopnjo dvigniti za toliko in toliko. Če bi vaš predlog vseboval tudi to, bi z veseljem podprl vaš predlog, sicer pa ga seveda ne morem. Nedolgo tega je ista politična opcija tudi tukaj, v Državnem zboru pripravila neke predloge sprememb dohodninske zakonodaje, ki bi okoli milijardo evrov dala davkoplačevalcem, nikakor pa nismo znali ugotoviti, od kod bi ta denar nadomestili v blagajnah javnih financ. Moram reči, da imam v to vlado visoko zaupanje, da bo tudi pripravila zakonodajo, ki bo to sistemsko rešila. Kaj me napeljuje na to zaupanje? Če pogledamo delovanje te vlade v zadnjih dneh, ki ni niti sto dni še, odkar je bila imenovana, so se dogovorili o povprečnini, kar se prej osem let nikoli niso in so vsako leto s sklepom določili povprečnino za občine, povprečnina se je zvišala, da so nekaj dobili upokojenci, da so se dogovorili v javnem sektorju in očitno ne bo stavk, ki so bile napovedane, da so se govorili tudi o nekaterih socialnih transferjih. Tako iz tega izhaja, da Vlada vendarle dela in dela na način, da zmanjšuje konflikte v družbi, kar je meni izjemno pomembno. Sedaj pa bom uporabil, če dovolite, spoštovani predsednik, retoriko enega poslanca poslanske skupine, pa ne samo besede, ampak tudi, kako se reče, melodijo. Neverjetno je, s kakšno lahkoto obljublja neka politična opcija beneficije nekomu, nikoli pa ne pove, kako, koliko bo to nekoga drugega stalo. Neverjetno je s kakšno lahkoto! Pa imeli so priložnost biti v koaliciji, pa nekako niso hoteli. Takrat bi lahko to odpeljali skozi partnerstvo v koaliciji, bistveno lažje kot pa sedaj. Ampak seveda, potem bi bilo treba tudi drugo plat te zgodbe povedati in zapreti, to se pravi prihodkovno, ne samo odhodkovno. Kolikor vem, imamo neenakomerno obremenjene vplačnike. To smo danes že slišali. Da so espeji nekaj manj obremenjeni kot delavci, ki so redno zaposleni v delovnih organizacijah, podjetjih. Moram reči, da sem pred kratkim se pogovarjal z zelo znanim slovenskim podjetnikom, ki vodi podjetje v mojem volilnem okraju, je menedžer leta letos, in mi je zelo jasno povedal: »Moj delavec plačuje višje prispevke in davke kot nek espe tam, ki navzven kaže pa precej več znakov, da je bolj bogat od tega delavca.« Skratka, tu notri imamo neravnovesja, za katere verjamem, da jih bomo rešili v tem mandatu. Tudi iz tega izhajajo kakšna nelagodja. Slišal sem danes že ponovno, da Nova Slovenija zagovarja socialno tržni model gospodarstva. Ampak to absolutno, dragi moji spoštovani kolegi, ne gre skupaj z Miltonom Friedmanom, ki ste ga tudi tako zelo reklamirali ne dolgo tega. Milton Friedman je skrajni liberalni ekonomist. Najbolj skrajni. In s socialno tržnem delu nima nič, samo tržno, kjer je pač na trg prišlo vse, ne samo to, kar danes poznamo, kar je na trgu, ampak tudi varnost, šolstvo, če hočete, obveščevalne službe, vojska, policija, vse. Izdajo osebnih izkaznic in podobno. Tako to skupaj preprosto ne gre in vam predlagam, spoštovani kolegi, če se odločite, ali greste na Friedmanov model ali greste v dejansko socialno trženje. To, da se zahvaljujemo Avstriji, da nam zaposluje delavce, da ni gor na severnem delu brezposelnosti, veste. to je meni tako [[…]]Nerad slišim to. Avstrija tega ne počne zato, da bi nam zmanjševala brezposelnost, ampak počne to zato, ker je pri nas zelo visoko izobražena delovna sila, to delovno silo tam potrebujejo, ker sicer ne bi morali imeti gospodarske rasti, kakršno pač imajo, in preprosto danes v svetu ne gre več samo za iskanje resursov, kot so denar, surovine in podobno, ampak za resurse, ki se jim reče ljudje. Seveda, kolikor smo mi lahko Avstrijcem hvaležni za to, da zaposlujejo delavce, morajo prav tako biti Avstrijci ali Avstrija nam hvaležna za to, da te delavce dobijo, ki jih je ta država izobrazila z javnim denarjem na takšno raven, da so zdaj lahko na trgu delovne sile tako konkurenčni. Ne nazadnje ima to vpliv tudi zagotovo na trg dela pri nas, ko se verjetno tudi zaradi tega morajo pri nas plače zviševati, ker pač gre za to, da se na trgu dela ravno tako veljajo tržni mehanizmi kot kje drugje. Slišali smo danes, da 70 % ljudi, espejev, plačuje prispevke od minimalne plače. Ja, od tega pa res ne moreš veliko pričakovati! En sosed tam pri meni je rekel, zdajle odhaja v penzijo, da bo imel samo 400 evrov penzije. Ampak je rekel, jaz celo življenje nisem kaj veliko plačeval in si tudi ne morem predstavljati, da bom kaj več dobil. Zelo logično: če malo plačuješ, tudi malo dobiš! Tako da, ko pride nenadoma nekdo z nizkimi dohodki, z nadomestili iz penzij, potem v končni fazi v stanje, ko postane to socialni problem, je seveda na plečih države, ampak vendarle je ves čas prej vplačeval, recimo, malo in nekdo, ki malo vplačuje, tudi ne more pričakovati, da bo veliko dobil. To seveda ne zmanjšuje zgodbe, da je 57 % pokojnine, ki bi naj bil odmerni odstotek, dovolj velik. Absolutno ne, absolutno ga je treba povišati! Ampak vendarle, če malo plačuješ, tudi veliko ne moreš pričakovati. Kot veste, smo se tudi v koaliciji dogovorili, da vse dobre predloge opozicije podpiramo. Tako smo že podprli kakšen dober predlog, med drugim tudi priporočilo Vladi, da se malo bolje obrne pri koheziji. Ta predlog pač ni dober, zato ga ne moremo podpreti, če bi pa bil kompleksnejši, ki bi kompleksneje reševal te probleme, pa bi zagotovo ga tudi podprl. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Kot zadnji prijavljeni [[…]]Replika na gospoda poslanca? Gospod Tonin, izvolite.
Predsednik, hvala lepa. Mislim, da nas je predhodnik, predgovornik v nekaterih delih v naših razpravah popolnoma napačno razumel. To, da citira Friedmana in socialno tržno gospodarstvo, to pač pristaja na etikete, ki nam jih ves čas lepi na glavo, na naše čelo Levica. Ampak to enostavno ni res, gospod poslanec! Če ste načitani, če berete detajle, potem si v roke vzemite naš program in boste lepo videli, da mi stavimo na socialno tržno gospodarstvo, ker je tipično za vsakršno krščansko demokracijo od Nemčije navzdol. Če ste natančni, potem ne pristajate na manipulacije, kakršne počne Levica, zato da nas onemogoča, nam lepi na čelo, da smo neoliberalci, da zagovarjamo Friedmana in podobno, ker v Sloveniji je neoliberalec psovka, ker se je znotraj tega zbralo vse, kar je v kapitalizmu narobe, in je to zelo priročna psovka. Zelo priročna. Naša poanta je pa bila pri ekonomskem programu vedno ta, da je treba narediti konec dogovorni ekonomiji in resnično omogočati tržne principe in s tem tudi okrepiti socialno tržno gospodarstvo. Seveda pa to nekatere zelo boli, ker ta dogovorna ekonomija je za marsikoga v tej državi super molzna krava. Saj veste, tudi bančna luknja je nastala zaradi tega, ker so se fantje in dekleta na vampih dogovarjali, kako si bodo kredite razdelili in kaj bojo stvari počeli, mi vsi skupaj pa zaradi tega, zaradi te dogovorne ekonomije potem velike milijarde in milijone vračamo nazaj. Še ena stvar, kjer nas popolnoma nenormalno ali pa netočno razumete. Verjamemo, da je to zaradi tega, ker je to vaš prvi mandat in začetek. Ko gre za splošno obravnavo, ko gre za prvo obravnavo, se o načelih pogovarjamo. Razumem vas, da imate vi lahko s kakšno tehnično rešitvijo problem, ampak vi ste obljubljali na volitvah drugačno politiko, konec delitev, skupaj bomo sodelovali. Kje je zdaj to »skupaj«? Kje je zdaj drugačna politika? Če bi resnično bila drugačna politika, bi ta zakon v prvi obravnavi spustili naprej in ga po vaših željah popravili. Glejte, mi nimamo v tem parlamentu večine. Vi imate mnogo večjo večino, kot jo imamo mi in vsak člen posebej v tem zakonu bi lahko natančno tako popravili, kot si ga želite. Natančno tako. To bi bil konstruktiven, pravilen pristop, ampak se vračate nazaj na pota stare politike. Še ena zimzelena tema. Od predsednika Vlade, od vas naprej, očitno ste se vsi odločili ponavljati to tezo: imeli ste priložnost, pa niste vstopili v Vlado, Ampak jaz vedno lahko povem [[…]]
Gospod poslanec, se opravičujem, ker vas prekinjam. Imeli ste repliko.
Ja.
Vaše tri minute so žal potekle, ne vem pa, zakaj ura na to ni opozorila. Tako prosim, zaključite svojo misel.
Hvala lepa, podpredsednica. Bom zaključil svojo misel. Torej, da smo imeli svojo priložnost, mi bi to priložnost seveda izkoristili, vendar pod enim pogojem, to je, da bi vi jasno in odločno rekli ne Levici, pa niste.
Hvala lepa. Naslednjo repliko ima [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosim za mir v dvorani. Naslednjo repliko ima gospod Horvat. Izvolite.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Zahvaljujem se za razpravo svojemu rojaku, dr. Dariju Krajčiču. Vedno izjemno dobra retorika. Zdaj, zakaj replika? Odličen spomin imate, čista desetka. Friedmana sem enkrat omenjal, to je res, ko sem govoril tukaj o lestvici ekonomske svobode ali, bolj točno, o ekonomski svobodi sveta, letno poročilo za 2018, in da so to ekonomsko svobodo začeli meriti, mislim da, kar trije nobelovci – ne me držati za besedo. Eden med njimi je ta res znani sin revnih madžarskih Judov, Milton Friedman. Nova Slovenija, mislim, da ga nimamo zapisanega v našem temeljnem programu, gospodarskem programu ali pa programu stranke, to sploh ne. Zdaj, če pa je že iniciral to idejo o merjenju ekonomske svobode sveta, je pa logično, da zagovarja svobodo v ekonomiji. Niste me vprašali, ampak kar se mene tiče ali pa Nove Slovenije, mi smo liberalci, kar se tiče ekonomske politike, želimo več svobode, manj države. Tiste svobode, ki je takole, kot sem danes že pokazal, povezana z odgovornostjo. Seveda, Milton Friedman, saj je bil zelo zanimivi gospod, ki ga je zanimivo brati, v levičarskih krogih velja za luciferja kapitalizma. Tako lahko tudi preberemo. Kar se pa tiče delavcev migrantov iz najinega dela, če smem tako reči, dr. Krajčič, Slovenije, torej severovzhodni del Slovenije; ja, res je, rekel sem, hvala Avstriji. Res je, tako cenijo naše ljudi. Najbrž, najbrž je tudi Magna v Mariboru, torej v Sloveniji, zaradi tega, ker cenijo naše ljudi. Ko pa k meni, k vam najbrž ne, prihajajo ti ljudje v poslansko pisarno, ki mi pridejo pokazat položnice, koliko dodatne dohodnine morajo plačati, veste, pa se tudi meni oko orosi.
Hvala lepa. Naslednji in kot zadnji razpravljavec je na vrsti gospod Robert Pavšič.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Danes sem spet presenečen nad teatralnostjo, čeprav je problematika, ki jo obravnavamo, zelo pomembna. Pravite, da iščemo najboljšo rešitev, ampak hkrati prelagate odgovornost za to, da je ne bomo sprejeli, na nas, čeprav se je tu, v tej hiši ustvarjal sistem, ki je pripeljal do teh anomalij, ki jih izpostavljate in jih je absolutno treba rešiti. Ne gre za vprašanje »mi« ali »vi«, gre za vprašanje namena. Prej ste sami rekli, da ste tokrat zakon vložili v dobri veri – ali to pomeni, da ste jih kdaj vlagali v slabi veri? Verjamem, da ne; no, ampak da je bilo to mogoče samo nerodno izrečeno. Ena druga zadeva me bolj skrbi, da danes govorimo o gašenju požara, namesto da bi govorili o preprečevanju. Zdravstveni absentizem narašča, kar ima za posledico seveda tudi večjo obremenitev tako državne blagajne kot tudi delodajalcev. Po podatkih Nacionalnega inštituta za javno zdravje vsak prevzame približno polovico bremena; torej, za bolniške gre polovica iz državnih blagajn, polovica pa iz njegove. Polletna odsotnost letos je bila 4,7-odstotna, kar nekako na letnem nivoju znese približno tako kot vsako leto, približno 4,5-odstotno imamo bolniško odsotnost. Glavno vprašanje bi torej moralo biti, kako zmanjšati število bolniških, ne pa, kako jih plačati oziroma kdo jih bo plačal. Ker če bi jih bilo manj, bi bilo tudi več denarja v zdravstveni blagajni in tudi delodajalcem bi več ostalo. Po nekaj let starih podatkih gospodarstvo vsako leto izgubi 10 milijonov delovnih dni zaradi bolniških odsotnosti, to je tisto kritično. In absentizem, zdravstveni absentizem predstavlja resen družbeni problem. Pa se vprašajmo, zakaj ljudje ne hodijo v službo. Obstajajo številni dejavniki, ki vplivajo na višino zdravstvenega absentizma. Ti v pretežni meri izvirajo iz delovnega in socialnega okolja in le v manjši meri iz zdravstvenega stanja zaposlenih. Ta tekst gospod Fakin zelo dobro pozna, ker je izšel v brošuri Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki je že pred osmimi leti opozarjal na naraščanje zdravstvenega absentizma. Med dejavniki, ki v Sloveniji lahko pozitivno vplivajo na obvladovanje višine, so brez dvoma najpomembnejši – je zapisano – ukrepi za varnost in zdravje pri delu; odgovornost delodajalcev za ustrezno, zdravju prijazno delovno okolje; večja motivacija in stimulacija delavcev za redkejše in krajše izostajanje z dela oziroma hitrejše vračanje na delovno mesto; raven socialne varnosti, ki naj bi v določenih primerih ne spodbujala izostajanja z dela; ustrezna zakonodaja, ki ne bi dovoljevala posameznikom zlorabljanja pravic, in odnos zdravstvene službe do odsotnosti z dela. Tu pa ni več samo vprašanje, kdo bo plačal bolniško odsotnost, ampak zakaj do nje prihaja. To je tisto, kar je najbolj pomembno, in tega bi se morali v osnovi najbolj bati in se tudi najbolj zavzemati, da bi to odpravili. Torej, bistveno ni strogo bolezensko oziroma organsko stanje, ampak je glavnega krivca iskati v podjetniških klimah in samih zaposlenih. Pred nekaj dnevi smo tu slišali, da plače ne sledijo produktivnosti, kar ima za posledico kopičenje kapitala. Jaz sem sicer liberalec, nisem izrazito levo usmerjen, ampak to nesorazmerje, to kopičenje na eni strani ima posledico, da je povprečen človek upravičeno užaljen, saj se čuti izkoriščanega, nespoštovanega in predvsem nemočnega. Zato mislim, da bi se danes tu morali ukvarjati predvsem z vzroki, zakaj je do tega prišlo, ne pa s posledicami. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Ker zaključujemo ta del razprave, prehajamo na čas, ko ima besedo še predlagatelj, Vlada pa se je besedi odpovedala. Izvolite.
Najlepša hvala. Hvala zadnjemu govorcu, da je naštel razloge zakaj do bolniških pride – in se strinjam, da so razlogi več kot opravičeni, da to je problem. Da ste liberalec in levousmerjen – to je samo slovenski liberalec tak. Liberalec je levousmerjen. To poznamo v Sloveniji. Ampak včasih bomo tudi to debato lahko nekje odprli. Dve možnosti imamo naslednji teden glede današnje razprave. Prva – da začnemo z ukrepi, ki pomenijo izboljšanje poslovnega okolja, kar pomeni, da bomo še bolj odprti za tuje investicije, za razvoj podjetništva, malega gospodarstva, družinskega podjetništva, kar prinaša Nova Slovenija sem v poslanske klopi. Ali pa imamo drugo možnost, da sledimo temu, kar je bilo v preteklih mandatih in rečemo: »Nekje, nekoč bomo to sistemsko uredili.« Mislim, da je prva možnost, ki jo predlaga Nova Slovenija, spoštovane poslanke in poslanci, je boljša.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker pa je čas, določen za razpravo, še ostal, sprašujem, če je še interes za govorce. Ker ja, vas želim pred prijavo opozoriti na to, da se lahko k prijavi prijavite s pritiskom na tipko mikrofona. Če pa želi k razpravi se prijaviti tudi predlagatelj oziroma predstavnik Vlade, pa prav tako prosim, da se prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobite besedo kot zadnji, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Sedaj pa odpiram razpravo in prosim za prijavo. Prvi ima besedo gospod Jani Ivanuša, pripravi pa naj se doktor Darij Krajčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim, gospodu ministru! Bom zelo kratek, ampak cel dan vas lepo poslušam, ustvarjal sem si neko mnenje, pa vseeno moram malo, mi rečemo po domače, posoliti. Vse mogoče smo slišali od predlagatelja, od koalicijske strani, kaj je dobro, vsi se na nek način strinjajo, da zadeva je – nekako gre v pozitivno smer, vendar je pač neka prepreka tudi z desne strani oziroma z moje desne strani, da ne boste narobe razumeli. V glavnem, govori se o učinku 60 do 70 milijonov – oziroma o tem primanjkljaju, če bi se ta dva predloga sprejela. Tako bi rekel – moram pa gospodu Krajčiču vseeno povedati, ker je repliciral predlagatelju, da ne ve povedati, od kod ta denar vzeti. On pa je naštel, bom kar recitiral: gospoda Šarca, povprečnina, upokojenci, sindikati, socialni transferji [[…]]No, pri zadnjih socialnih transferjih smo bili zadnjič kritični – tam je 70 milijonov takoj na razpolago. Ampak pustimo to. Gospod Šarec še z eno besedo ni povedal, kje bo to vzel. Čeprav ne nasprotujem, daleč od tega – ne boste razumeli. Ni povedal, kje bo jemal – ali bo to šlo na račun zadolžitve države ali bo šlo na kak drug način? Bi pa izzval gospoda ministra, ker je govoril na začetku, da pač bo to sistemska sprememba, da se bo uredilo na širšem nivoju – kdaj bo to, časovnica? Ali bo to letos? No, letos tako težko. Drugo leto? Ali bo to naslednje leto? Kdaj bo ta časovnica in če bosta mogoče ta dva predloga, ki sta danes tu s strani Nove Slovenije zajeta? Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo doktor Darij Krajčič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Vidite, gospod Tonin, vendarle je eden od vaših poslancev omenilo Miltona Friedmana v neki zgodbi in hkrati ono drugo refleksijo. Zdaj je jasno, da Milton Friedman ni vaša opcija, in moram reči, da sem tega zelo vesel, ker že ko to ime omenimo, mene strese. Če ga v teh klopeh ne bomo nikoli več slišali, bom zelo zadovoljen. Da bi z moje strani dobili podporo za to spremembo zakona, bi želel, da bi bila vsaj delno kompleksnejša, ne samo tako res parcialna, kot je sedaj. Delno kompleksnejša. Od kod vir? Če poveste, od kod viri, ampak to novi viri, za koliko procentov, promilov se naj poveča prispevna stopnja ali pa, kako naj tisti del zavezancev, ki danes manj plačuje, plačuje več, bo ta vaš predlog že bližje taki rešitvi, ki bi, kar se mene tiče, lahko dobila več simpatij in več podpore. Če imate te izračune, morda na plano, pa pridemo z njimi, pa bomo lažje se pogovarjali. Rekli ste, da se pogovarjamo o načelih v okviru prve obravnave. Drži. Tudi danes se pogovarjamo o načelih. Nihče ne gre v neke tehnikalije, se ne spušča v posamezne člene, ampak govorimo o načelih. In na tej načelni ravni, pač, kar se mene tiče, zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ker ni kompleksen, ker je izrazito pracialen. Na take rešitve pač ne moremo pristajati, ker ne zagotavlja virov. To je ključna zgodba. Ne zagotavlja drugih elementov te kompleksnosti. Morda za bodoče, sedaj je pač, kakor je, za bodoče, če boste želeli dobiti moj glas, v kar trdno verjamem, dajte malo bolj kompleksno predlagati zakone, ne samo v smislu dajmo, pa dajmo, ampak tudi, kako bomo ta zapitek plačali. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa. Danes smo poslušali ogromno stvari, ki smo jih več ali manj že slišali. To sem napovedal na začetku, upal sem, da se bom motil, pa se nisem, ker poslušamo iste stvari. Nisem pa dobil odgovorov na naslednja vprašanja. Namreč, govorimo predvsem o tem, zakaj razbremeniti samo nekatere delodajalce, ne pa vseh. To, kar je za mene pomembno, in to, kar je seveda trdil kolega Horvat, ko je rekel, da gre za neko majhno skupino. Ne, rekel sem, da gre za določeno skupino, ki jo favoriziramo znotraj zakona o delovnih razmerjih. O tem sem govoril. Tako ne govoriti o majhni skupini. Zelo spretno ste obrnili besede, da se potem sliši zelo slabšalno, ampak po tem ste znani. To zelo radi naredite. Drugo vprašanje, na katerega nisem dobil odgovora, je, kje bomo dobili razliko denarja 70 milijonov, ki bo šel iz zdravstvene blagajne. Tega odgovora nisem slišal oziroma to je možno narediti samo na tak način, da se poviša prispevna stopnja ali pa da zmanjšamo določene storitve v zdravstveni blagajni iz osnovnega zdravstvenega zavarovanja. Me zanima, kdo je za. Jaz ne. Nisem ne za to, da se dvigne prispevek, ker boste potem spet noreli, da dvigujemo prispevke in obremenjujemo ljudi in delodajalce - nismo naredili nič. In drugo, nisem za to, da se zmanjšajo zdravstvene storitve iz naslova osebnega zdravstvenega zavarovanja – osnovnega, se opravičujem. In tretja stvar, nič se ne govori o tem, kar bi delodajalec v resnici moral narediti in bi ga moralo bolj skrbeti, kaj bo on naredil, da ne bo tako favoriziral samo cilj in dobiček in delo, ampak da bo v bistvu imel zdravega delavca vedno na delovnem mestu. Se pravi, govorimo o preventivi in kakovosti dela na delovnem mestu. Dobro veste, da ogromno ljudi dela čez svoj delovni čas, za to ne dobi plačane razlike in potem seveda pride do utrujenosti in potem povečanje absentizma in tako naprej. Ne vsi! Samo ne mi govoriti na dveh treh primerih, potem pa to daste vi zelo radi pod imenovalec. Tisto, kar je za mene še pomembno, je to – jaz se strinjam s kolegom Toninom, ko pravi, da je neoliberalizem psovka v slovenskem prostoru. Lahko mu verjamem, da ni neoliberalec, ampak – kaj pa potem ste? Ne vem, kaj ste potem. Kristjan zagotovo. Iz naslova stranke tudi vemo. Ampak govorite samo o liberalnem programu, vse ostalo je pa neliberalno – ali kako? To je za mene nenavadno, ker sam se razglašam za liberalca in imam probleme, kadar mi nekdo, ki ni liberalec, govori o liberalizmu in mi razlaga, kaj je neoliberalizem in tako naprej. Sam bom trdil, da to, kar počnete s svojimi določenimi potezami [[…]]Seveda jaz kot liberalec vseh ne morem podpreti, se pa z marsičem strinjam, ampak ne s tem in ne na ta način. Zadnja stvar, veste, to je prefrigano – to v Novi Sloveniji zelo radi naredijo: «Spustite nam vsaj skozi prvo branje. Dajmo se pogovarjati v drugem branju, kjer bodo vsi deležniki zbrani in se bomo pogovarjali [[...]]« Veste, kaj sledi potem? »Glejte, zdaj smo prišli do drugega branja in zdaj boste pa poteptali in uničili.« Jaz sem samo enkrat nasedel na to foro, veste. Ne, ne! Take diskusije je treba takoj na začetku zaključiti. Jaz sem vsaj fer pa vam povem iskreno, brez blefiranja. Treba jih je na začetku zaključiti in povedati – ne vi, vlada naj to dela! Ima aparat, ima politike in ne pristajam na tezo, katero kolega Matej ti nonstop ponavljaš: »Med volitvami ste obljubljali politike in tako naprej, da se ne bomo delili!« Ampak tukaj ne gre za deljenje, tukaj gre za različne politike, katero pa vi nočete slišati, ker slišite samo svojo politiko in tukaj imate problem. In to ni nobena psovka, če se razlikujemo v politikah, to ni deljenje! Ko boste pa prišli s predlogom, kjer popravljate manjšo stvar, ki gre po skrajšanem postopku ali pa zaradi mene lahko tudi v treh fazah. Marsikje smo vam že dokazali, tudi v prejšnjem mandatu, in smo vam spustili zakone, tako da ne gospod Horvat govoriti, da nikoli, nikdar in tako naprej, ker to spet ni res, kar govorite. Spustimo in tudi se pogovarjamo in se tudi sporazumemo in tudi marsikateri amandma smo vam spustili. Tudi spustili smo vam amandma, zaradi katerega je potem cel zakon padel – sami veste, o čem govorim. Torej, ni tako črno, kot predstavljate. Vladi pa zaupam, da bo pripravila predlog, bo pa seveda dosti težko, ker te stvari ni tako enostavno usklajevati, kot vi pravite. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Še enkrat, dragi kolega Jani Möderndorfer, od vas bi pričakoval malo več vsebine, ne to, kaj smo mi, pa kaj mi nismo, pa zakaj smo takšni. Če vas zanima, vam še enkrat – že stotič – povem: nismo ne levi, ne desni, smo krščanski demokrati. Za vas bi težko povedal kakšno definicijo, ker ne vem, kaj je bila točno Pozitivna Slovenija, kaj je bila potem Stranka Alenke Bratušek ali kako že – zavezništvo, zdaj SMC, to malo bolj razumem, ampak glejte, nehajva tule. Dajva o vsebini, dragi kolega! Ko sem govoril o ekonomski svobodi, te analize za države sveta, 162 jih je; na 162. mestu Venezuela, Slovenija na 71. v poročilu 2018. Tega nismo delali mi. A nam dovolite, kolegice in kolegi, da o tem razpravljamo, da o tem govorimo? Na odboru sem pohvalil, da je Slovenija po lestvici konkurenčnosti, ki jo dela švicarski inštitut za razvoj menedžmenta, šla za nekaj mest gor, pa sem tudi rekel, da z 38. mestom med 62 državami nisem zadovoljen in da nisem zadovoljen, da je Slovenija na 71. mestu po ekonomski svobodi med 162 merjenimi. Lahko, da vi ste – vsi smo svobodni in dovolite mi, da to izrazim, da nisem svoboden. Zakaj pa še najbolj nisem svoboden? Če samo pet kriterijev pogledam, zakaj smo in kje smo najslabši glede ekonomske svobode; po obsegu države oziroma paradržave smo na 146. mestu od 162. Kaj to pomeni, da je preveč države? Vsako stvar želi država regulirati, zato mi pravimo država želi davke pobrati, da jih potem po političnih linijah deli; od subvencij in tako dalje. Da smo relativno dobri po pravnem sistemu in lastninskih pravicah na 38. mestu, relativno dobri in da smo še boljši po trdnosti valute – hvala bogu, da imamo evropsko valuto! A ni zdaj aktualno, da neki kandidat za guvernerja pravi, da je evro mrtev? Pustimo zdaj to, to ni tema. In da smo potem pa malo slabši po svobodi mednarodne trgovine, smo na 45. mestu. Predpisi, regulativa smo na 99. mestu, ta me boli pa tisti prvi – obseg države, 146. mesto. To mene boli. Kje je vir – že zaključujem –, kje je vir? Vir je v boljšem poslovnem okolju. Kdaj bo več podjetij? Kdaj bodo podjetniki bolj zaposlovali? Ko bo boljše poslovno okolje, ko si bodo upali zaposlovati. Zdaj pa ne upajo zaradi tega, ker imamo zategnjeno, rigidno delovnopravno ureditev. V tem je problem. Na tem mestu pa hvala vsem, ki ste prišli, da smo se na eni strani mi, predlagatelj,i in vi, koalicija, v velikem salonu pogovarjali o teh zakonih. Iskreno sem hvaležen, v imenu poslanske govorim, da ste nas poslušali. Razumem, da takrat niste morali dati svojih stališč, ker ste čakali na stališče Vlade. To je povsem razumljivo. Socialni dialog. Ja, upam, da bo tudi pri minimalni plači ta socialni dialog, potem bom tudi jaz zakon o minimalni plači podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji ima besedo gospod mag. Matej Tonin. Izvolite. Gospod Jani Möderndorfer, replik ni v delitvi časa. Izvolite, gospod Tonin.
Ko slišim besedice, »smo vas pustili«, me kar malo zmrazi. Kdo? Imamo kakšen centralni komite, ki poslancem naroča, komu kaj lahko spustijo in komu ne? Poslanci smo neodvisni in samostojni pri svojih odločitvah in zaenkrat je tudi po naši ustavi zakonodajna veja oblasti samostojna, lahko ima svoje zakonske iniciative in lahko poslanci glasujemo po svoji vesti. Tako pravi ustava. Zato, poslanec Möderndorfer, me zmrazi, ko mi pravite, smo vam spustili. Ne. Večina poslancev se je tako odločila. Potem o postopku. Češ, Nova Slovenija pride z nekim predlogom in kaj naprej. Preden se je formalni postopek v tej hiši začel, smo po navodilih poslanke Jerce Korče, da je treba koalicijo vprašati, zaprosili koalicijske poslanske skupine, če jim lahko te naše zakone predstavimo, da bi začeli neke vrste usklajevanje, dialog, debato, da to star lahko sprejmemo do končnega cilja. Veste, kaj se je zgodilo? Na to neformalno srečanje so koalicijski poslanci prišli nepripravljeni, naši poslanci so videli, da govorijo o stvareh, ki z našimi zakoni niso imeli nobene zveze, in da se na te naše resne iniciative ni nihče pripravil. Kot je poslanec Horvat rekel, so bili vnaprej odločeni, da bodo počakali mnenje Vlade. Lahko bi nam to v obraz povedali in ne bi izgubljali časa po nepotrebnem. Verjemite pa mi, da bo prišel tudi čas, ko boste potrebovali naše glasove. Danes morda mi potrebujemo vaše, da te zakone sprejmemo, zagotovo bo prišel tudi čas, ko boste vi potrebovali naše. Takrat se boste spomnili, kako že, da ni sistemski zakon, da je premalo kompleksno. Poslanec Krajčič, kaj naj bo bolj kompleksno? Kaj? Zadeva je preprosta: bolniške 15 dni ali 30 dni. Kako naj to bolj zakompliciramo? Če imate težave s 30 dnevi, povejte, 20, 15, saj ne vem. Ampak ne vem, kako bi to stvar naredil bolj jasno, bolj sistemsko, kot tako kot je. Naslednja zadeva, povračila stroškov zdravljenja oziroma regresni zahtevki. Poslanec Krajčič, tudi tukaj ne vem, kako naj bolj zakompliciramo, ker so stvari jasne. Ali ste za to, da se neka stvar omeji in predpiše, na kakšen način, ali ne, pač odločitev je tukaj binarna; ali si zato »za« ali nisi, če nisi »za«, potem lahko seveda poveš, kakšno mejo pa ti predlagaš kje drugje. Od kod denar? 317 milijonov evrov se porabi za bolniške v Sloveniji. 317 milijonov evrov. To je ogromno denarja. Večkrat dajem za primer svojo operacijo meniskusa, ki je stala to zdravstveno blagajno 700 evrov. Na to operacijo sem čakal dve leti. Če bi imel poklic, ker ga ne bi mogel opravljati, bi šel za dve leti verjetno, ali pa za manj, na bolniško. Veste, koliko bi to zdravstveno blagajno stala ta bolniška? Mnogo več kot pa 700 evro! Če bi že na začetku zdravljena rekli, tukaj imaš 700 evrov, javna zdravstvena blagajna da 700 evrov za tvoje zdravljenje meniskusa, pojdi sam, kamorkoli želiš, ta denar lahko porabiš bi bilo cenejše za to državo, za ta zdravstveni sistem in zagotovo ne bi plačevali 317 milijonov evrov za bolniške. Tukaj mi vidimo predvsem vir, iz katerega bi ga lahko na pameten način, s pametnim pristopom tudi zmanjšali. Poslanec Möderndorfer je rekel, ja, to imate samo za neke ozke skupine. Ja ne, za vse imamo! In to je bil tudi glavni očitek Poslanske skupine Levica, češ da je to za vse zaposlene, da ni samo za espejevce. Res je, to je za vse. Ni samo za espejevce. Hvala Bogu smo razdelali tisto stvar, kdo mi smo, Ja, mi smo krščanski demokrati na sredini, med liberalci na eni strani in socialisti na drugi strani. Če socialisti pravijo, da bo vse država poskrbela, pa liberalci, da bo vse nevidna roka trga, smo pač mi na sredini. To je evropski model krščanske demokracije.
Hvala lepa. S tem zaključujemo splošno razpravo o predlogih zakonov. O predlogu sklepov, da sta predloga zakonov primerna za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica! Predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Spremembe in dopolnitve Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju prinašajo predloge štirih ključnih rešitev. Dve bosta bistveno izboljšali poslovno okolje in omogočili več delovnih mest, drugi dve pa bosta popravili nekatere krivice, ki jih je povzročil sprejem ZPIZ-2. Prva rešitev omogoča dvojni status upokojenim samostojnim podjetnikom. To pomeni, da so istočasno upokojenci in še samostojni podjetniki. Drugo omejuje povračila Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zaradi posledic nezgod pri delu na hudo malomarnost. Tretja rešitev priznava prostovoljno vplačane prispevke v pokojninsko in invalidsko zavarovanje za pokojninsko dobo brez dokupa tudi tistim, ki so te prispevke prostovoljno plačevali določeno obdobje po 31. decembru 2012. Ter ne nazadnje, četrta rešitev odpravlja krivice zaposlenim delovnim invalidom, izenači se položaj zaposlenih in brezposelnih delovnih invalidov na dan 31. decembra 2012 ter uvede nova ureditev upoštevanja dobe, pridobljene s prostovoljno vključitvijo v pokojninsko invalidsko in zavarovanje na dan 31. december 2012 in po njem. Predlaga se upoštevanje te dobe kot pokojninske dobe brez dokupa. Če se najprej dotaknem dvojnega statusa. Kolegice in kolegi, danes imamo številne državljane, ki izpolnjujejo pogoje, da se starostno upokojijo, in bi že lahko prejemali polno starostno pokojnino, vendar pa zaradi različnih razlogov želijo delati še naprej. Želijo dejavnost, ki so jo opravljali do sedaj, opravljati tudi v prihodnje ali obstajajo kakršnikoli drugi vzroki, da tudi v pokoju želijo odpreti s.p. in opravljati druge storitve. Trenutna slovenska zakonodaja določa, da se morajo upokojenci odločiti, ali se bodo odpovedali delu svoje pokojnine, zato da bodo lahko opravljali svojo dejavnost še naprej. Mi mislimo, da na takšen način brez potrebe omejujemo državljane in zato z našim predlogom sprememb omogočamo, da lahko državljani dobijo polno, 100-odstotno starostno pokojnino in hkrati odprejo ali nadaljujejo s.p. ter, seveda, plačujejo polne prispevke za polni delavni čas. Druga točka, ki jo v tem zakonu spreminjamo, je omejitev povračil, ki jih lahko Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zahteva od delodajalca zaradi posledic nezgod pri delu. Kadar delodajalec povzroči nezgodo, nesrečo, namenoma – poudarjam, namenoma –, mora v celoti prevzeti stroške vseh rent in zdravljenj v celoti sam. Če so pa te nezgode posledica nesrečnih okoliščin, pa postavljamo omejitev na 20-kratnik minimalne pokojninske osnove, tako za pravne kot fizične osebe, kar pomeni nominalno približno 15 tisoč evrov. Tretja rešitev odpravlja krivico prostovoljnim plačevalcem v pokojninsko in invalidsko zavarovanje po 31. decembru 2012. Zadnja sprejeta novela je namreč omogočila upoštevanje tako vplačanih prispevkov za pokojninsko dobo brez dokupa le do 31. 12. 2017. Za to rešitev smo tik pred odstopom predsednika Vlade letos spomladi imeli že dogovorjeno široko soglasje, žal pa se je obravnava predloga nato zaključila. Tudi za četrto rešitev smo dosegli politični dogovor, o sprejemu pa žal iz istega razloga ni bila obravnavana. S podporo temu zakonu bomo naredili velik korak naprej k izboljšanju poslovnega okolja in k več delovnim mestom ter odpravi krivice prostovoljnim plačevalcem ter zaposlenim delovnim invalidom. Zato vas, drage kolegice in kolegi, vabim, da to spremembo podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predlagatelj. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Tilnu Božiču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, ponovno pozdravljeni! Naj že uvodoma povem, da je stališče Vlade sestavljeno tako, da je na koncu napisano, da tega predloga ne podpira. Bom pa tudi potem pojasnil, zakaj. Hkrati pa bi rad tudi poudaril, da bodo na določenih področjih, ki jih naslavlja tudi ta predlog zakona, v prihodnjem letu pripravljene določene spremembe. Tukaj mislim predvsem na dvojni status in verjamem, da lahko danes tudi kar učinkovito porabimo čas za razpravo tudi za to problematiko, ki je sorazmerno kompleksna. Verjamem, da je smiselno, da tudi Vlada predstavi, zakaj je smiselno, da se s tem počakalo toliko, da se o tem nekoliko boljše pogovorimo. Glede ustreznosti ureditve tako imenovanega dvojnega statusa upokojencev bo treba ponovno proučiti in seveda nadgraditi, da pridemo do te sistemske, premišljene, široko konsenzualne rešitve tudi v sodelovanju s socialnimi partnerji, ker ta trenutno predlagana rešitev predvideva, da dvojni status veljajo nekako samo za eno kategorijo zavarovancev, pri čemer pa nekaterim celo jemlje tisto, kar imajo sedaj že na razpolago, to je možnost črpanja 20-odstotne pokojnine ob vključitvi v zavarovanje za polni obseg dela, ko seveda izpolnijo tiste pogoje, ki jih morajo. Predlagana rešitev tako vzpostavlja neenakost med zavezanci, za katero ni utemeljenega razloga. Vlada pa skladno s koalicijskim sporazumom pripravlja svoj predlog zakona. Tudi spremembe ureditve odškodninske odgovornosti delodajalcev zaradi škode, ki je zavodu nastala, tu govorimo o Zavodu za pokojninsko zavarovanje, ker delodajalec ni izvedel ukrepov za varnost in zdravje pri delu, Vlada ne more podpreti. Predlagana ureditev nasprotuje tako ciljem ureditve na področju varnosti in zdravja pri delu kot tudi nadaljnjemu razvoju tega področja. Skladna ni niti s ciljem zviševanja dejanske upokojitvene starosti, ki jo je zasledovala sedanja pokojninska reforma, saj je pri tem ključnega pomena tudi vlaganje v varnost in zdravje zaposlenih. Bi pa na tem mestu ponovno poudaril, da delodajalci v nobenem primeru ne odgovarjajo neomejeno in nesorazmerno, saj je v vseh primerih ugotavljanja ter uveljavljenja odškodninske odgovornosti potrebno, da so izkazane vse predpostavke odškodninske odgovornosti, med katere seveda spada tudi protipravnost ter vzročna zveza med škodnim ravnanjem ter nastankom škode. O teh primerih tudi več kasneje. Prav tako se pri odločanju o višini odškodnine upošteva tudi deljena odgovornost, kar pomeni, da delodajalec ne odgovarja v celoti, v kolikor je za nastanek invalidnosti odgovoren tudi delavec. Kar se tiče ureditve prehodnih določb predloga zakona, prav tako menimo, da ni ustrezna, saj neutemeljeno priznava različno, recimo, kvaliteto pokojninske dobe v odvisnosti od statusa brezposelnosti, od datuma vključitve v zavarovanje ter neodvisno od višine plačila prispevkov. Pokojninsko zavarovanje ne pokriva zavarovalnega rizika brezposelnosti, ampak zavarovalni riziko starosti; torej dejstvo, da si posameznik zaradi dopolnitve določene starosti dohodka ne bo več mogel zagotoviti sam z delom ali opravljanjem dejavnosti. Vsi posamezniki so v prostovoljno zavarovanje vključeni na isti podlagi, zato je v skladu z načelom enakega obravnavanja ustrezna takšna ureditev, da ti posamezniki pridobijo tudi enake pravice. Ob koncu še pojasnjujem, da sprememba varovane kategorije delovnih invalidov po šestih letih uporabe novega zakona, ko se posamezniki upokojujejo zgolj še na podlagi novih določb, ni primerna. Na podlagi navedenega Vlada predloga zakona, kot omenjeno tudi že na začetku, ne podpira. Hvala.
Hvala lepa, gospod državni sekretar. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo gospa Janja Sluga v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju so predlagatelji z isto oziroma podobno vsebino v parlamentarno proceduro vlagali že tekom celotnega prejšnjega mandata in očitno sprememb pri njihovem sicer legitimnem početju ni na vidiku tudi v novem sklicu Državnega zbora. Zadnja od teh novel je bila obravnavana na koncu mandata na 37. redni seji. Na tej seji, je bil sicer sprejet sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar v primerjavi z novelo, ki jo imamo na mizah danes, ni vseboval rešitve glede odprave razlikovanja pri pogojih za upokojitev med zaposlenimi in med brezposelnimi delovnimi invalidi. To novelo smo v prvem branju potrdili tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra, a z jasnim sporočilom, da se nam predlagane spremembe glede dvojnega statusa in glede regresnih zahtevkov ne zdijo primerne. To ponavljamo tudi danes. Kljub dobronamernosti predlagateljev ne moremo podpreti predlogov, ki nasprotujejo pravilom odškodninske odgovornosti delodajalcev, pravilom varstva in zdravja pri delu ter obveznostim, ki jih delodajalcem nalagajo predpisi s področja delovnega prava. To so dejstva, na katera smo predlagatelje večkrat opozarjali. V zvezi z dvojnim statusom dodajamo, da samo z dvema odprtima členoma pokojninskega zakona te problematike seveda ni mogoče rešiti. Ni mogoče rešiti na način, da bo ureditev pravična in enaka za vse kategorije zavarovancev, ki so v enakem oziroma primerljivem položaju. Bolj smotrno je, da se iščejo celovite rešitve, ki bodo medsebojno usklajene in s tem tudi izvedljive v praksi. Tega današnji predlog ne omogoča in na mestih celo nasprotuje sistemski ureditvi obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Hkrati pa seveda še enkrat poudarjamo, da je vprašanje dvojnega statusa še vedno v presoji na Ustavnem sodišču Republike Slovenije. Nadejamo se, da bo do te odločitve prišlo čim prej, tako bo tudi Državni zbor kot zakonodajalec dobil določene usmeritve, kako naj postopa pri reševanju tega vprašanja. Rešitev, vezana na dokup pokojninske dobe, se nam je v Poslanski skupini Stranke modernega centra zdela vredna nadaljnjega razmisleka že v prejšnjem mandatu. Predvsem zaradi dejstva, da vse krivice, vezane na rešitve, ki so bile sprejete leta 2012 z novo pokojninsko reformo, še niso odpravljene. Kljub temu pa ne moremo popolnoma prezreti argumentov Vlade glede konkretne rešitve, ki je predlagana v današnji noveli. Ureditev, po kateri bi razlikovali način pridobivanja dobe po ZPIZ-2 v odvisnosti od tega, kdaj so se posamezniki vključili v zavarovanje in ne v odvisnosti od plačila prispevkov oziroma dejanskega dela, je namreč lahko problematična in tega seveda ne moremo spregledati. Tudi rešitev v zvezi s spremembo varovane kategorije invalidov se ne zdi dovolj premišljena in izpiljena. Res je, da je bila zadnja novela predlagatelja v prejšnjem mandatu ocenjena kot primerna za nadaljnjo obravnavo, a žal v kasnejših fazah zakonodajnega proces pomemben korak naprej k odpravi pomanjkljivosti predlaganih rešitev, ni bil storjen. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zato tudi danes ne vidimo možnosti zadostnega napredka, da bi lahko v prihodnjih fazah prišli do usklajenih rešitev. Zato danes ocenjujemo, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in ga tudi ne bomo podprli.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti Poslanska skupina Levica, v njenem imenu dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Lep pozdrav vsem! Večkrat zavrnjen predlog sprememb, ki jih predlagajo v Novi Sloveniji, ponovno prinaša rešitve, ki jih v Levici ne podpiramo. Gre za zmanjšanje odškodninske odgovornosti delodajalcev za poškodbe pri delu in za izplačevanje polnih pokojnin tudi tistim zavarovancem, ki delo po upokojitvi opravljajo preko statusa samostojnega podjetnika. Kar prinaša prvi ukrep, je zmanjšanje varnosti pri delu in tudi zmanjšanje odgovornosti lastnikov podjetij; dvojni status pa ne prinaša nič drugega kot uzakonjenje socialnega dampinga in nelojalne konkurence. Taka rešitev pomeni spreminjanje trenutnega obstoječega pokojninskega sistema, ki ga moramo razumeti kot solidarnost družbe do ljudi, ki so svoje pač oddelali, v nekakšen rentniški sistem. Naj se ustavim kar pri predlogu za uvedbo dvojnega statusa. Predlagatelji uvajajo možnost, da bi lahko samostojni podjetnik, ki doseže pogoje za starostno pokojnino, začel prejemati polno pokojnino, čeprav opravlja dejavnost v obsegu, ki ustreza polnemu delovnemu času. Po trenutni ureditvi, ki jo je sprejela vlada v prejšnjem mandatu, imajo espeji in zaposleni, ki so dosegli pogoje za upokojitev, pravico do izplačila 20-odstotne pokojnine, če ob tem delajo. Dvig teh 20 odstotkov, ki pomenijo določeno ohranjanje delovne aktivnosti v enih primerih, žal pa v vse več primerih predvsem dodatek k nizkim pokojninam, na 100 odstotkov je za Levico nesprejemljivo, ker pomeni pretvorbo tega solidarnega pokojninskega sistema v rentništvo. Kaj je osnovni namen pokojnine? Pokojnina je namenjena tistim delovnim ljudem, ki se ne morejo več preživljati s plačnim delom. Zakon predpostavlja, da ta trenutek nastopi z dopolnjenim šestdesetim letom, če je delavec delal 40 let, v drugih primerih pa še pozneje. Če pa ima delavec možnost in željo delati ter je tudi sposoben delati, se mu ni treba upokojiti. Preprosto. Če se delavec upokoji delno, je upravičen do delne pokojnine; če se pa upokoji v celoti, lahko opravlja občasno delo, lahko je tudi prokurist svojega podjetja ali kaj podobnega. Če pa hoče delati kot samozaposlena oseba za polni delovni čas, je to sicer hvalevredno, ni pa noben razlog za izplačevanje pokojnine. Pokojnina v našem sistemu ni renta za preteklo varčevanje. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ni komercialna zavarovalnica, ki bi vlagala premije v delnice in potem izplačevala rento. Zaposleni in samozaposleni niso varčevalci, ki bi prostovoljno vplačevali premije. Pri nas in tudi v vseh modernih državah imamo tako imenovani pretočni sistem, v katerem se tekoči prispevki porabijo za tekoče pokojnine. Ker tekoči prispevki ne zadostujejo za izplačilo pokojnin, mora razliko zagotavljati država iz proračuna. Temu se reče medgeneracijska solidarnost. Vsaka oblika rentništva je v nasprotju s tem sistemom solidarnosti, s temi načeli in ga seveda spodkopava. Rentništvo spodkopava solidarni sistem na dva načina. Stroški Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje bi se po tem predlogu, ki ga predlaga Nova Slovenija, povečali bolj kot prihodki. Že sedaj vsako leto več ljudi dobiva 20 % pokojnine, lani so bili stroški s tega naslova 7 milijonov evrov. Če bi bili ti upravičeni do polnega zneska, bi se izdatki zavoda povečali na kakih 30 milijonov evrov, slednji pa je tako ali tako že sedaj v primanjkljaju, tako da bi moral stroške pokriti proračun. Predlagatelji nas sicer skušajo prepričati, da je bolje, če upokojena oseba ostane na trgu dela in še naprej plačuje prispevke; pri tem pa pozabljajo, da je skupno število delovnih mest tisto, ki je ključno. Ko se nekdo, ki ima espe, upokoji ali pa drugače preneha z opravljanjem tega dela, ga na trgu praviloma nadomesti nekdo drug. Ta drug je lahko družinski član ali drugačen espe, lahko pa njegov tržni delež prevzame podjetje, ki zaposli novega delavca. Izpad prispevkov od zaprtega espeja nadomestijo prispevki drugih espejev ali zaposlenih v podjetjih, ki prevzemajo njihov tržni delež. Če ne bi bilo tega nadomeščanja, potem bi se število espejev zmanjševalo, v resnici pa se vztrajno povečuje. Po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije je bilo leta 2016 registriranih skoraj 95 tisoč samostojnih podjetnikov, kar je natanko 2 tisoč 583 več kot leto poprej. Zato se z izplačevanjem pokojnin ljudem, ki še naprej opravljajo dejavnost, prihodki zavoda ne bodo povečali dovolj, ampak začeli zmanjševati; hkrati pa bi umetnim podaljševanjem delovne dobe samozaposlenih blokirali zaposlovanje mlajših generacij, kar bi nam moralo biti v primarnem interesu. Drugi problem, ki sem ga že omenil, je nelojalna konkurenca oziroma socialni damping. Obrtnik, odvetnik, novinar in tako dalje, ki bi prejemali polno pokojnino, bi si lahko privoščili nižjo ceno od vseh drugih samozaposlenih, ki pokojnin pač ne prejemajo. Z vidika drugih poslovnih subjektov se temu reče nelojalna konkurenca, ker ima del ponudnikov neupravičeno prednost. Z vidika samozaposlenih, za katere je prihodek od dejavnosti ednini dohodek, je to socialni damping, ker so prisiljeni delati za plačilo, ki jim ne zagotavlja minimalnega socialnega standarda. Ker se povečuje število prisilnih espejev in tudi outsourcinga, dohodki espejev vedno bolj pritiskajo tudi na plače in pravice redno zaposlenih ter s tem se krog socialnega dampinga sklene. Naslednja kritika leti na predlog, da bi zmanjšali odškodninsko odgovornost delodajalcev za poškodbe pri delu. Odkar je Nova Slovenija nazadnje predlagala ta ukrep, so bili objavljeni podatki delovne inšpekcije za leto 2017 in v poročilu Inšpektorata za delo lahko preberemo naslednje: »Podobno kot za leto 2016 in nekatera pretekla leta tudi za leto 2017 na Inšpektoratu Republike Slovenije za delo ocenjujemo, da se razmere na področju varnosti in zdravja pri delu v Sloveniji niso izboljšale v takšen obsegu, da bi jih lahko ocenili kot spodbudne, čeprav se gospodarske razmere izboljšujejo. Veliko delodajalcev se še vedno ne zaveda, kako pomembno je imeti to področje dobro urejeno.« In dalje. »Še vedno ugotavljamo, da se večina delodajalcev ne zaveda, da so odgovorne osebe na področju varnosti in zdravja pri delu in se preveč zanašajo na zunanje strokovne delavce, ki pri njih v večini opravljajo naloge s tega področja.« To so ugotovitve delovne inšpekcije; recimo nenapotovanje na preglede, pomanjkljiva prva pomoč na delovnem mestu in tudi nezagotavljanje ali pa zagotavljanje neustrezne zaščitne opreme za svoje zaposlene. Tudi število nesreč je še vedno previsoko. Inšpektorat za delo pravi, da so razmere na področju varnosti pri delu še vedno neustrezne in da je za to kriva tudi neozaveščenost oziroma pomanjkanje skrbi s strani delodajalcev. Nova Slovenija je iz teh dejstev izpeljala čuden ali pa, lahko rečemo, kar napačen sklep. To je to, da je treba omejiti in delno tudi odpraviti odškodninsko odgovornost delodajalcev za nesreče pri delu. V Levici smo iz istih dejstev izpeljali ravno nasproten sklep, to je ta, da je treba delodajalce z novimi ukrepi prisiliti v spoštovanje ukrepov za zdravje in varnost pri delu, kar navaja kot možne rešitve tudi Inšpektorat za delo. Zato smo že ničkolikokrat predlagali povečanje sredstev in tudi nove zaposlitve na inšpektoratu, ki se bo z letošnjim zakonom o izvrševanju proračunov očitno celo uresničilo. Po podatkih IPES-a je bilo konec preteklega leta v Sloveniji registriranih več kot 200 tisoč pravnih subjektov. Na inšpektoratu pa je na področju zdravja in varstva pri delu zaposlenih le 32 inšpektorjev. To pomeni, da na enega inšpektorja pade 6 tisoč 400 in nekaj poslovnih subjektov oziroma več kot 25 tisoč delavcev. Zato seveda temeljit nadzor ni mogoč in zato niti ni čudno, da se varnost pri delu ne povečuje ter da se širi nezakonito izkoriščanje delavcev. Iz poročil Inšpektorata za delo lahko razberemo tudi strukturo delodajalcev, pri katerih se je zgodilo največ nesreč s smrtnimi izidi. Ti podatki kažejo, da je varnost najbolj ogrožena prav pri majhnih podjetjih, torej prav v tisti kategoriji podjetij, ki naj bi jih na predlog Nove Slovenije zaščitili z omejitvijo odškodninske odgovornosti. Varnost pri delu je še vedno pereč problem, še zlasti pa je problem v najmanjših podjetjih. Predlagatelji sicer že dlje časa trdijo, da predlog ne spreminja varnostnih standardov. Res je, ne spreminja standardov; zmanjšuje pa prisilo, da delodajalci te standarde spoštujejo in jih tudi na koncu uveljavijo v praksi. Kaj mislite, zakaj razni ipeesi v Kopru ali pa čistilni servisi po celotni državi, ki poslujejo po sumljivih principih, izvajajo varnostne ukrepe?! Zagotovo ne zaradi dobrote ali pa skrbi za svoje zaposlene, ampak kvečjemu zato, ker se bojijo kazni in odškodninskih zahtevkov. In če omejite odškodnine, zmanjšate to prisilo in imeli bomo še več poškodb pri delu. Eden od bivših poslancev Nove Slovenije je v preteklem mandatu na seji odkrito povedal, v čem je problem. Citiram: »Imamo vrsto del, kjer enostavno ne moreš biti konkurenčen, če upoštevaš vse varnostne ukrepe.« Ampak tu dodajam, da taka podjetja, ki zanemarjajo varnost zaradi konkurenčnosti in dobička, enostavno ne bi smela poslovati. NSi pa predlaga, da se cel sistem prilagodi točno takim firmam, ki varnost v osnovi ogrožajo. Oprostite, to je še en legaliziran damping, varnostni damping, ki mu lahko samo nasprotujemo. Državni zbor se ne bi smel igrati z zdravjem in življenji delavcev, zato pričakujemo, da bodo Obrtna zbornica, njeni parlamentarni zastopniki nehali s takšnimi provokacijami; od koalicije pa, da bo take poskuse tudi dosledno zavrnila. Ob tem pa ima zakon eno rešitev, ki jo v Levici podpiramo. Že ob sprejemanju zadnje novele ZPIZ smo predlagali in opozarjali, da se ljudem, ki so se v obvezno zavarovanje vključili po starem zakonu in so nepretrgano plačevali socialne prejemke, tudi po uveljavitvi novega zakona v pokojninsko dobo všteje doba vključitve v zavarovanje po 31. 12. 2012. Pri tem smo računali predvsem na socialni čut takratnih poslancev. Ukrep bi namreč koristil tudi tistim prebivalcem, ki so prispevke plačevali prostovoljno. Večinoma je šlo za prekarne delavce, ki so se preživljali zgolj s honorarji, oziroma za dolgotrajno brezposelne prebivalce, ki so se preživljali z dohodki svojih družinskih članov. Kljub hudi socialni stiski so oboji prispevali sredstva za izplačilo pokojnin, politični razred pa jim je s tako imenovanim Vizjakovim zakonom odvzel bistven element pravice, zaradi katere so se sploh v to zavarovanje vključili. Kljub vsemu pa je temu treba dodati še en pomemben poudarek, ki cilja predvsem na dvojni status. V Levici razumemo realnost, ki jo slika zadnjih 27 let zgrešene tranzicije in vzpona kapitalizma; to, da so ljudje kljub temu, da gredo v pokoj, prisiljeni delati, če želijo enostavno preživeti. Zavedamo se grozljivega stanja, v katerem živi velik del upokojencev. Zavedamo se, da njihovi prejemki včasih še zdaleč ne dosegajo višine, ki bi zadostovala za vsaj minimalne življenjske stroške – za najemnine, za kurjavo v tem času, ko prihaja zima, za vzdrževalna dela v dotrajanih hišah. S sprejetjem takega zakona ne bi naredili nič drugega kot podaljševali to počasno krhanje našega pokojninskega sistema. Kar v tem trenutku potrebujejo upokojenci, so enostavno višje pokojnine. Take, ki jim bodo omogočile preživetje, ne pa to, da morajo po 40 letih dela še naprej delati samo zato, da lahko preživijo čez mesec. Stremimo raje k takim ciljem.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil mag. Matej Tonin. Izvolite.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Cilj vsake politike in vsake države mora biti dobro gospodarstvo, ker le dobro delujoče gospodarstvo ustvarja pogoje, da se vsi potrebni državni proračuni ustrezno polnijo, da država lahko zagotavlja tudi ustrezen socialni servis vsem, ki ga potrebujemo. Denar ne pada z neba. Denar je treba ustvariti in zato je ključno, da ima gospodarstvo primerne pogoje, kajti le na takšen način bo dovolj denarja za zdravstvo, za ostale socialne transfere, predvsem pa tudi za pokojnine in pokojninski sistem, ki ga danes tudi obravnavamo. V proceduro smo vložili zakon, ki prinaša štiri rešitve. Tudi vse te štiri rešitve so plod naših obiskov na terenu in številnih izpostavljanj ter problematiziranja s strani različnih državljanov. Zagotovo je bilo pri sprejetju pokojninske reforme leta 2012 kaj spregledano. Hvala bogu pa sedaj te stvari, ki so bile spregledane, ki so se pojavile kot težave, tudi odpravljamo. In ena od stvari, ki jo prinašamo v tem zakonu, je zagotovo ta, da se odpravi krivica vsem prostovoljnim vplačevalcem po 31. decembru 2012. V preteklem mandatu je ta hiša že odpravila krivico za vse tiste, ki so to počeli do tega datuma, do 31. 12. 2012. Ta zakon zdaj opravlja krivico še za vse ostale, ki so to počeli tudi po tem datumu. Prinaša še eno rešitev, in sicer da opravimo tudi krivico vsem delovnim invalidom, ki so povezani pri tem prostovoljnem vplačevanju. Prinaša pa še dve izjemno pomembni stvari. Glede najprej regresnega zahtevka, ki je povezan s prejšnjim zakonom, ki smo ga obravnavali. Vam se zdi morda to smešno, tudi Levici se zdi to nenavadno, ker imajo občutek, da denar lahko molzeš vedno in vsepovsod od vseh; ampak če z molzenjem pretiravaš, lahko tudi krava pogine. In številni podjetniki nas opozarjajo, da je poslovno okolje trenutno takšno, da v primeru neke nesreče, ki ima žal za posledico to, da se zaposleni invalidsko upokoji, plačevanje te invalidske pokojnine pade v celoti na delodajalca. Sprašujejo se, kdo v tej državi bo pripravljen prevzeti še naprej odgovornost, da mu to ves čas visi nad glavo, da bo v primeru neke poškodbe temu zaposlenemu celo življenje izplačeval invalidsko pokojnino. Ni problem, da so za napake obrtniki in podjetniki kaznovani, tudi zato zakon pušča določen znesek, ki ga morajo plačati; ampak z vidika tega, da si bodo naši ljudje sploh upali biti v prihodnosti podjetniki in obrtniki ter v tem okolju delati, je pa nujno vzpostaviti neko predvidljivo okolje, ker ga potrebujejo. In zdaj pridemo do dvojnega statusa upokojencev, ker se mi zdi zanimivo, kako nekatere leve stranke te stvari razlagajo, da mi jemljemo zdaj 20 % pokojnine upokojencem. Res je, ampak namesto teh 20 % dobijo 100 %. Zdi se mi zelo zanimivo, kako formulirajo zadeve. Se pravi, če nekomu daš, da dobiva namesto 20 % pokojnino 100 %, oni rečejo, da mu vzameš 20 %; pri tem pa seveda pozabijo povedati, da dobijo 100 %. O čem govorim? V Novi Sloveniji se nam zdi pomembno, da če je nekdo 40 let delal in vplačeval v ta sistem ter si pokojnino tudi zasluži, potem je prav, da to pokojnino dobi v celoti; in ne 20 %, kot je v sedanjih rešitvah, če dela še naprej. Pokojnino si je zaslužil in prav je, da jo v celoti dobi. Naša zakonska rešitev ne govori o tem, da bi zaposleni v javnem sektorju, morda profesorji in še nekateri, predvsem tisti, ki se ne želijo upokojiti, po izpolnitvi vseh pogojev dobivali pokojnino in še naprej delali ter dobivali plačo. Ne, mi ne govorimo o teh. Mi govorimo izključno o tistih, ki delajo s svojimi lastnimi rokami, ki so si svoja podjetja ustvarili sami, o tako imenovanih espejevcih. To so tisti, ki so celo življenje delali, si zaslužili pokojnino. In če zdaj pokojnino vzamejo, če še naprej delajo, dobijo zgolj 20 % te pokojnine. Narava espeja je taka, da so na ta espe vezane neke zaposlitve. Lahko ima nek espejevec zaposlenih 5, 10 ljudi. Če ta espe zapre, kam gredo te zaposlitve? Lahko jih tudi ni, lahko se tudi neka dobro utečena dejavnost zapre. Ali morajo te zadeve prenašati na svoje svojce, znance, prijatelje? Statistike so pokazale, da so potem, ko se je ta rešitev uveljavila, bili proračunski prihodki manjši, ker nihče ni želel vreči stran 80 % pokojnine, ampak je rajši vzel stoodstotno pokojnino, formalno prepisal dejavnost na nekoga drugega, vse ostalo pa delal naprej, kot je prej. Ampak s tem je država vsak mesec izgubljala prispevke in dajatve, ki bi jih ta človek plačeval, če bi bil v rednem delovnem razmerju. Naša poanta je preprosta. Nekdo, ki je 40 let delal, izpolnil pogoje za upokojitev, se lahko upokoji in dobi stoodstotno pokojnino; če želi delati naprej, to lahko dela, ampak ne more biti v nobenem boljšem položaju, mora plačevati vse iste prispevke kot vsi ostali na trgu. Zdi se nam pravična, poštena in za nek zahodni svet tudi normalna rešitev. In to so rešitve, ki jih predlagamo. Številni nam očitate vztrajnost. Vztrajni smo, to vsekakor priznavamo. Vztrajni smo zato, ker nas ljudje da za dnem opozarjajo, da je to problem, da se jim zdi nesprejemljivo, da po 40 letih ne morejo priti v celoti do svoje pokojnine. Da jim država preprečuje, da bi delali in še naprej vplačevali v pokojninsko in zdravstveno blagajno. To je problem. Zaradi tega problema, drži, je ta zadeva tudi na Ustavnem sodišču. Če ne bi bila problem, najverjetneje tam ne bi bila. In spet se vračamo na tisto stvar, kje je zdaj tukaj dialog med opozicijo in koalicijo. Kje je tista nova politika, ki ste jo zagovarjali in o kateri ste govorili? Kje? Mi smo v dobri veri ta zakon vložili, poskušali odpreti nek dialog, neko razpravo s koalicijo; in več od formalnega srečanja, kjer so koalicijski poslanci pokazali veliko nezainteresiranost za naše zakone, se ni zgodilo. To ni dialog, kot si ga mi predstavljamo. To ni način sodelovanja med opozicijo in koalicijo, kot si ga mi predstavljamo. Zagotovo bi bil primeren način, da bi se koalicija potrudila in skupaj z nami iskala najmanjši skupni imenovalec. V preteklem mandatu smo vsaj glede dveh rešitev od štirih, ki jih predlagamo, našli skupni imenovalec in je zakon že ugledal luč sveta v prvi obravnavi; žal so nas potem prehitele volitve in pred tem odstop predsednika Vlade. Nič bistvenega se ni od takrat spremenilo in preseneča me, da pa se je pri nekaterih koalicijskih poslanskih skupinah ta odnos spremenil. Težko razumem, da se pri vsej strokovni pomoči, ki jo imajo s strani vladnih služb, niso pripravljeni usesti z eno opozicijsko stranko in se z njimi pogovarjati, kje bi lahko našli ustrezne rešitve, da zakon ugleda luč sveta. Če za vas ni sprejemljiva prva, druga varianta, okej; ampak zakaj ne bi odpravili krivic, ki se dogajajo prostovoljnim vplačevalcem in delovnim invalidom. Zakaj tega ne bi storili, če pa lahko storimo?! Težko je razumeti ta vaš pristop, vaš dialog, ko vam človek ponudi roko, jo zavrnete in najdete neverjetne pa precej nenavadne razloge. Morda bi nekdo, ki ne pozna postopkov v parlamentu, temu še nasedel. Tisti, ki pa postopke v parlamentu poznamo, pa vemo, da se očitno stara politika preko te koalicije vrača v to hišo na velika vrata, kar je žalostno in kar za prihodnost ni dobro. Bolijo pa laži in tukaj Levica zagotovo prednjači, da za to govorico vodja Poslanske skupine Levice reče, da je bivši poslanec NSi govoril nekaj o tem, kako ne moreš vsega spoštovati, ker drugače ne moreš biti konkurenčen. Vsakdo, ki ima pet minut časa, ki vsaj v osnovi Google pozna, lahko preveri, da bivših poslancev Nove Slovenije ni. Od leta 2011, ko smo se vrnili nazaj v parlament, smo bili prav vsi poslanci s strani Nove Slovenije na vseh volitvah do zdaj ponovno izvoljeni. Tęrmin bivši poslanec Nove Slovenije ne obstaja, ampak Levica si mirno lahko te stvari privošči za to govornico in nikomur nič. In takšnega partnerja ste si vi izbrali za svojega koalicijskega partnerja. Želim vam vso srečo!
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Jurij Lep. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Ministrstvo, sekretar, kolegice in kolegi! Na začetku mnenja Poslanske skupine Desus k predlogu novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki jo je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, naj izpostavim, da je prejšnja sestava poslank in poslancev opravila že lepo število ur razprav na to temo. Predlagatelj s tem zakonom tokrat že petič, bolj ali manj z isto vsebino, kaže na to, da ni pripravljen na dialog s socialnimi partnerji, niti ni pripravljen prisluhniti stroki. Zato predlagam, da naslednjič poskušamo iti po drugi poti. Tako pomemben zakon mora biti po naši oceni plod nekega konsenza najmanj med deležniki Ekonomsko-socialnega sveta, če se že ne išče tudi širšega družbenega soglasja. Vse to se tu pogreša, zato je to prvi razlog, da poslanci Desusa zakona tudi tokrat ne bomo podprli. Če nadaljujem z nadaljnjimi vsebinskimi argumenti, pa je naše mnenje pri posameznih rešitvah, ki jih ponuja ta zakon, naslednje: dvojni status, kar pomeni uživanje pokojnine ob nadaljevanju delovne dobe, aktivnosti, je po presoji Poslanske skupine Desus primerno urejen samo tako, da imajo vsi upokojenci enake možnosti, ne glede na to, od kod prihajajo, iz espeja, podjetij, državne uprave in tako naprej. Po predlogu Nove Slovenije pa jih ne bi imeli. Po veljavni ureditvi so sedaj po možnostih in pravicah izenačene vse kategorije zavarovancev oziroma upokojencev. Tako imajo vsi, poudarjam vsi, ne samo podjetniki, ampak tudi delavci iz delovnega razmerja in ostali zavarovanci, možnost ostati polno delovno aktivni tudi po upokojitvi in hkrati prejemati 20 % pokojnine. Enake obravnave so deležni vsi upokojenci, tudi če se zdajle upokojijo oziroma če se po upokojitvi ponovno reaktivirajo. To, kar poskuša uveljaviti Nova Slovenija, pa je nepravično, saj predlagajo možnost uživanja polne pokojnine samo in zgolj tistim zavarovancem oziroma upokojencem, ki opravljajo samostojno dejavnost. Kakršnakoli druga možnost, kombinacija polnega zavarovanja iz naslova drugih zavarovanj, zavarovalnih podlag in prejemanja pokojnine pa je onemogočena. Če delavec po izpolnitvi pogojev za upokojitev želi še delati dalje, bo to sicer lahko storil, vendar ne bo prejemal niti 20 % pokojnine. Medtem ko bo lahko podjetnik ob polnem izvajanju svoje dejavnosti in pridobivanju dohodka poleg polne plače prejemal še polno pokojnino. V želji, da bi Nova Slovenija ugodila eni skupini, ki jim daje prednost, je pripravljena pozabiti interese ostalih, to pa za Poslansko skupino Desus ni sprejemljivo. Prepričani smo tudi, da bi omenjenemu predlogu zagotovo nasprotovalo tudi Ustavno sodišče, ki mora skrbeti za enako obravnavo vseh državljanov in državljank. S predlaganimi spremembami bi po naši oceni torej uvedli ugodnejše obravnavanje zgolj ene kategorije zavarovancev, ob hkratnem jemanju pravic vsem ostalim zavarovancem. V tem pa mi ne vidimo pravičnejše ter enotnejše ureditve, kar tudi predlagatelj želi doseči. Kar se tiče regresnih zahtevkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, smo prav tako že v naših preteklih stališčih izrazili mnenje, da je predlog tudi v tem delu nesprejemljiv, saj se preveč postavlja na eno stran, med katerimi so žal tudi slabi delodajalci in ki so v razmerju do delavca tako in tako močnejša stranka. Predlog Nove Slovenije se postavlja v bran ekonomskim interesom, česar pa poslanke in poslanci Desusa, ki smo socialna stranka, ne moremo podpreti. Prav tako smo kritični do predloga zmanjšanja odgovornosti in do odškodninskega zneska, ker se s takim predlogom izniči preventivna vloga sistema zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu. Bistvo preprečevanja poškodb zaposlenih je namreč ravno v tem, da se z grožnjo plačila odškodnine odvrača od morebitnih kršitev predpisov o varnosti in zdravju pri delu. Predlog je v tem delu v nasprotju tudi z logiko odškodninskopravnih razmerij, ki ima splošna načela že od nekdaj postavljena tako, da se za osebe, ki opravljajo dejavnost in so delodajalci, zahteva pač višja skrbnost, kot so za laične osebe oziroma posameznike. Zadnji argument proti predlagani ureditvi pa je, da bi prišlo do izpada sredstev, ki bi nastal zaradi predlagane spremembe, saj predlagatelj novele zakona ni predlagal novega vira sredstev, s katerim naj bi se kril izpad sredstev v pokojninski blagajni. Kritje stroška, ki bi ga moral pokriti delodajalec, bi bilo torej treba kriti solidarnostno, kar pa pomeni, da bi razliko oziroma manko v pokojninski blagajni morali pokriti vsi zavarovanci ter državni proračun, mogoče tudi z zvišanjem prispevkov, kar pa tudi za delodajalce vsekakor ni sprejemljivo. Še glede tretje vsebinske točke tega predloga. Slednja se nanaša na spremembo pri štetju pokojninske dobe brez dokupa, torej dobe, ki je merodajna za izpolnitev pravice do polne starostne pokojnine za tiste, ki si plačujejo prostovoljne prispevke po datumu uveljavitve pokojninske reforme. Glede tega se, če beremo ustavno odločbo na to temo, odpirajo vprašanja neenake obravnave med tistimi, ki so pokojninsko dobo dejansko oddelali; in tistimi, ki je niso, ne glede na to, da so tudi slednji vložili sredstva v ta namen. Bistvo reforme v letu 2012, katere sotvorec je bil tudi predlagatelj te novele, je bilo, da je 40 let dela dovolj za polno starostno upokojitev. Iz tega je izhajalo tudi Ustavno sodišče, saj so sodniki zapisali, da je z razlikovanjem pri priznavanju pravic ter določanjem ugodnejše upokojitve tistim, ki so dejansko delali, zadoščeno temeljnemu načelu obveznega zavarovanja. To je načelo odvisnosti pravic od plačanih prispevkov, saj se pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja priznavajo na podlagi minulega dela. Predlog Nove Slovenije pa poleg tega povzroča v tem delu dvom tudi zato, ker bi njihov predlog povzročil še dodatne razlike med tistimi, ki so dejansko bili brezposelni ves čas po 31. decembru 2012, in tistimi, ki bi sicer bili brezposelni, ampak so se nekako uspeli delovno aktivirati in so pozneje izgubili delo. Ne glede na to pa finančne posledice tudi pri tej točki niso ovrednotene. Iz vsega povedanega sledi, da Poslanska skupina Desus tudi tokrat ne bo podprla zakona oziroma bo glasovala proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Karmen Furman. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo predsedujoča. Spoštovani gosti, spoštovani kolegice in kolegi! Danes obravnavamo popravek veljavnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila Nova Slovenija. Cilj predlaganih sprememb je ureditev dvojnega statusa samostojnih podjetnikov, in sicer na način, ki bi upokojenim obrtnikom in samozaposlenim omogočal hkratno prejemanje polne starostne pokojnine in opravljanje dejavnosti za polni delovni čas, ureditev regresnih zahtevkov oziroma odškodnin zavoda v smeri, ki bo sledila načelu pravičnosti in sorazmernosti, ter popravek krivic, ki jih je uveljavitev nove pokojninske zakonodaje prinesla nekaterim kategorijam ranljivih skupin. Res je, da so bile vse predlagane zakonske spremembe v zakonodajno proceduro vložene že večkrat in se je o njih tudi že večkrat poglobljeno razpravljalo. Zato pa je toliko bolj presenetljiv odgovor Vlade, ki nam je bil v Državni zbor posredovan konec oktobra 2018. Vlada je v svojem mnenju o predlogu danes obravnavanih sprememb zakona med drugim izpostavila, da sta ureditvi dvojnega statusa samostojnih podjetnikov ter odškodninskih zahtevkov zavoda do delodajalcev še vedno v ustavni presoji, zato predlaga, da se o nadaljnjih odločitvah glede predlaganih sprememb zakonodaje počaka do odločitve Ustavnega sodišča. A na dotično odločitev Ustavnega sodišča se je Vlada že sklicevala, in sicer v okviru zakonodajne obravnave marca 2017, pri vsem tem pa je pomembno tudi dejstvo, da je bila zahteva za oceno ustavnosti določb Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju 2 (ZPIZ-2) glede dvojnega statusa upokojencev na Ustavno sodišče podana že februarja 2016. Tako lahko resnično ostaneš brez besed, ko vidiš to hitrost sojenja in reševanja zadev slovenskih sodišč ter nedelovanja pravne države, na katero se sklicuje tudi Vlada, na žalost celo v primerih, ko gre za najbolj občutljiva vprašanja o eksistenci posameznikov. Sedanja ureditev upokojencem dopušča delo na podlagi pogodbenih razmerij ob hkratnem prejemanju pokojnine, ne pa tudi nadaljnjega dela, pa čeprav bi takšen upokojenec še naprej plačeval prispevke v pokojninsko blagajno. Slednje povzroča neenakost državljank in državljanom pred zakonom, s tem pa se krši eno od temeljnih načel slovenske ustave. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da je pokojnina pravica, ki si jo je posameznik pridobi ob izpolnitvi zakonskih pogojev in na podlagi vplačanih prispevkov, ki jih je vsa leta dela plačeval v pokojninsko blagajno. Zato ima vsak ne glede na dejavnost, ki jo opravlja, pravico do pokojnine, ko za to izpolni zakonske pogoje. In če je nekdo samostojni podjetnik in želi po upokojitvi delati še naprej ter ob tem plačevati vse prispevke, ni nikakršnega razloga, da bi mu zato pokojnino odvzeli, saj si jo je vendarle pošteno zaslužil s plačevanjem prispevkov in s svojim preteklim delom. Navsezadnje pa lahko takšna rešitev doprinese tudi k ohranitvi delovnih mest, saj z zaprtjem podjetja ostanejo brez dela in prihodkov tudi v podjetju zaposleni delavci. Predlagana rešitev pa pomeni tudi več sredstev v državni proračun, torej tudi več dodatnih vplačil v pokojninsko in invalidsko blagajno. V naši stranki se zavedamo tudi pereče problematike trenutno veljavne zakonske ureditve regresnih oziroma odškodninskih zahtevkov kar obeh zavodov v razmerju do delodajalca. Odločno zagovarjamo, da mora delodajalec postoriti vse, kar je v njegovi moči, za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu. Dejstvo pa je, da trenutna zakonodaja omogoča, da lahko visoki regresni zahtevek zavoda do delodajalca ogrozi obstoj določenega podjetja tudi v primeru, ko je delodajalec celovito in ustrezno poskrbel za varnost zaposlenega. Takšna zakonska ureditev pa zagotovo ne sledi načelu pravičnosti in sorazmernosti ter je z vidika nujnosti in zmožnosti doseganja zasledovanega cilja, torej varnega in zdravega dela, zelo vprašljiva. Poudarjamo pa, da s predlagano ureditvijo nikakor ne zagovarjamo znižanja varnostnih standardov pri delu, kot bi sedaj želeli nekateri prikazati, saj v naši stranki podpiramo zgolj rešitve, v okviru katerih bo delavec še naprej iz naslova zavarovanja upravičen do povrnitve škode, pri čemer bi limitirana višina regresnih zahtevkov upoštevala tudi ekonomsko moč in ne zgolj statusa povzročitelja škode. In ker v Slovenski demokratski stranki spoštujemo načelo enakosti, želimo, da se uredijo oziroma popravijo tudi vse krivice, ki so se pojavile prostovoljnim vplačevalcem v pokojninsko in invalidsko blagajno. Navsezadnje mora biti država pravična prav za vse svoje državljane. S preteklimi zakoni so se te pravice uredile za vse tiste, ki so prostovoljno vplačevali v pokojninsko blagajno do 31. 12. 2012; zato je prav, da se slednje uredi tudi za vse tiste, ki so v pokojninsko blagajno prostovoljno vplačevali tudi po navedenem datumu. Glede na vse navedeno bomo poslanci Slovenske demokratske stranke predlagane spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče predstavila poslanka Jerca Korče v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Vsi skupaj se zavedamo, da je treba urediti položaj upokojencev, in sicer z uvedbo popravkov v sedanjem pokojninskem sistemu. Čim prej pa je treba priti tudi do konsenza o izvedbi sprememb in nadgradnji pokojninskega sistema, ki bo, jasno, dolgoročno tudi finančno vzdržen. Že v koalicijski pogodbi in ob pisanju koalicijske pogodbe smo se vsi trenutni koalicijski partnerji pogovarjali, da je treba omogočiti upokojencem, da se po izpolnitvi pogojev starosti in pokojninske dobe za starostno pokojnino ponovno vključijo v delovno aktivnost. Za tem še vedno stojimo. Treba pa se je teh stvari lotiti logično, sistematično in z vključitvijo celostnega sistema različnih področij: od socialne politike, dolgotrajne oskrbe, zdravstvene reforme, davčne in tudi delovne reforme. Želimo si, da bi prihodnje generacije upokojencev lahko izboljšale svoj socialni položaj in da bi jim v ta namen lahko zagotovili čim več virov. Predlagana sprememba Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju s strani Nove Slovenije ni rezultat konstruktivnega socialnega dialoga in ni rezultat doseženega soglasja socialnih partnerjev. Želimo si, da bi v ta primerljivi položaj lahko vključili vse in da bi bila ta sprememba karseda pravična. Predlagana novela ne uvaja sistemske rešitve in ne bi bila pravična za vse, pokojnino bi namreč omogočili samo tistim, ki opravljajo dejavnost, kar pomeni le ožjemu krogu zavarovancev. In to bi bilo sporno tudi z vidika ustavnosti predlagane rešitve, zato v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predlagane rešitve ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani kolegice, kolegi! Danes je pred nami predlog spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ima predvsem dva cilja. Prvi je ureditev tako imenovanega dvojnega statusa upokojenih obrtnikov in samostojnih podjetnikov, ki bi po upokojitvi še želeli opravljati dejavnost. Drugi pa je ponovni poskus istega predlagatelja, da bi omejili regresne zahtevke, ki jih zdravstvena zavarovalnica ter pokojninski zavod zahtevata od delodajalcev, ki so zaradi malomarnosti povzročili smrt, poškodbe in invalidnost svojih delavcev. Gre za dva vsebinsko različna predloga, predvsem o drugem smo ob različnih priložnostih že večkrat razpravljali, nazadnje prav ob prejšnji točki današnjega dnevnega reda. Dovolite mi, da zato stališče naše poslanske skupine osredotočim le na vprašanje ureditve dvojnega statusa upokojencev. Predlagatelj z njim poskuša urediti položaj upokojenih obrtnikov in podjetnikov, ki bi želeli tudi po upokojitvi opravljati dejavnosti, a tudi prejemati pokojnino, ki so si jo v letih delovne aktivnosti zaslužili. Nekaj sprememb zakonodaje je že bilo, vsi skupaj pa moramo priznati, da to področje še ni zadovoljivo urejeno tako, da bi bilo nadaljevanje poslovne dejavnosti po upokojitvi mogoče in v celoti združljivo s prejemanjem pokojnine. Zaradi tega menimo, da ta del zakonskega predloga meri v pravo smer, odpira pa vrsto vprašanj, ki morajo biti pred sprejetjem nujno dogovorjena in usklajena, sicer tvegamo, da bomo ureditev poslabšali, namesto da bi jo s skupnimi močmi izboljšali. Trenutna ureditev namreč omogoča obrtnikom in samostojnim podjetnikom, da se redno upokojijo in hkrati nadaljujejo s poslovno dejavnostjo, pri tem pa prejemajo 20-odstotno pokojnino. Predlagatelji menijo, da bi morali takim posameznikom omogočiti polno pokojnino, poslovne dejavnosti pa jim ne bi preprečevali. S tem naj bi jih motivirali za delovno aktivnost tudi po upokojitvi, jim omogočili prejemanje zaslužene pokojnine, ohranila pa bi se lahko tudi delovna mesta zaposlenih. S takimi potezami se je vsekakor mogoče strinjati in jih podpirati ter jih podpiramo tudi socialni demokrati. Moramo pa opozoriti, da je treba pri takih rešitvah nujno pogledati širšo sliko in oblikovati prave spodbude, ki ne bodo motivirale ljudi za zlorabe. Še najpomembneje pa je, da oblikujemo sistem, ki delavcev in podjetnikov ne bo silil v prezgodnjo upokojitev ali pa na drugi strani v trmasto vztrajanje na trgu dela. Spomnimo se, nekaj let nazaj so se ljudje bali povišanja upokojitvene starosti, danes si mnogi prizadevajo, da bi lahko delali ob upokojitvi navkljub; mnogi od njih le zato, ker njihove zaslužene pokojnine ne zadostujejo za dostojno življenje. Skratka, pri oblikovanju rešitev za upokojevanje in spodbujanje delovne aktivnosti potrebujemo premišljene in usklajene ukrepe, pametne rešitve, ne rešitev na pamet. Zato bi morali pred sprejetjem tega zakona premleti in prevetriti vse kombinacije in možne spodbude, šele nato pa sprejemati celovito rešitev. Sprejemanje rešitev na hitro samo za določene ciljne skupine ima namreč lahko nepredvidljive in škodljive posledice, četudi jih ob sprejemanju nismo predvideli. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato ne podpiramo predlaganih sprememb in dopolnitev zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. In najprej dajem besedo predlagatelju gospodu Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Vsem poslanskim skupinam hvala za vaša stališča, kakršnakoli so že. Hvala posebej tistim, ki boste vsaj v enem delu podprli rešitve, ki so tukaj, kar razumem, da gremo naprej, da je to prava smer; in da potem razumem, da moramo iti v drugo branje. Nekoliko sem razočaran, da ste izgubljali toliko minut – nisem jih seštel –, da ste se ukvarjali s tem, s čimer se mi sploh nismo – kolikokrat je bila že ta rešitev v prejšnjem mandatu predlagana. To je izguba časa in škoda, da se v državnem zboru izgublja čas s tovrstnimi zadevami. Tukaj smo zato, po mojem skromnem mnenju in razumevanju, da iščemo rešitve. Ta zakon ni idealen. Nobeden od naših zakonov ni idealen! Gotovo tudi nobeden vladni ni idealen. Zato ga potem pilimo z amandmaji v drugem, tretjem branju in tako naprej, da pridemo do neke rešitve po demokratični poti, da mi, predstavniki ljudstva, potem lahko rečemo: Večina se s tem strinja oziroma samo manjšina nasprotuje. Konstantno vprašanje, da vir v zakonu ni naveden. Ne vem, v kateri člen bi ga naj zapisali. Pričakujem, ko bo vlada to reševala – ker menda bo –, da bo potem napisala nek člen – Vir pa je tam pa tam. Mi pravimo, gospe in gospodje, da je vir v boljšem poslovnem okolju, ki bo omogočilo več novih delovnih mest, več zaposlovanja, več možnosti, da se bo podjetniški duh razvil v tej državi. Ali se strinjate z mano, da je najbolj srečen Slovenec, Slovenka tisti, ki ima možnost, da razvije vse svoje intelektualne, podjetniške in druge potenciale, ki jih ima? In pri nas bo boljše, bo državna blagajna bolj polna – jaz to trdno verjamem – takrat, ko bomo vsi posamezniki, ki želimo delati, ki imamo ideje, poslovne, podjetniške, kakršnekoli že, lahko le-te razvili. Da se ne bomo bali zaposliti še enega delavca, ker je pač zakonodaja takšna, da ga ne bomo mogli odsloviti, če je slab. A so vsi zaposleni idealni v tej državi? Niso. Pa to zdaj ni tema. Obžalujem tudi, recimo v Stranki modernega centra sem pričakoval, da bo več naklonjenosti. Res je, to je zdaj en drug SMC, kot je bil v preteklem mandatu, ko je bil velik SMC. Takrat smo se, ne držite me za besedo, najmanj trikrat usedli z vodjo poslanske skupine dr. Simono Kustec Lipicer, z eminentnim članom SMC dr. Mitjem Horvatom, moja malenkost, naši strokovni sodelavci in smo dejansko prišli zelo blizu. Zato smo bili tik pred drugim branjem. Ampak – upam, da ne zaradi tega zakona – je potem dr. Cerar odstopil. Ni problem, da je on odstopil, problem je, ker so problemi ostali. Ostali so tej sestavi parlamenta. Levica pa bivši poslanec Nove Slovenije pa da imena ne pove; glede tega je že polemiziral naš predsednik mag. Tonin, zato tu ne bom izgubljal besed. Kar se Stranke modernega centra tiče, samo še to, kar je bilo pri prejšnjem zakonu rečeno s strani Janija Möderndorferja. Magnetogram vse pomni. Vse pomni. On je mene napadal, da sem jaz nekaj zlorabljal njegovo diskusijo. On je dejansko rekel »ena majhna skupina«, ni rekel »določena«, kot je morda hotel povedati. S strani Levice razumem sporočilo, da je prepovedano delati, da je v tej državi prepovedano delati. Poglejte, kje smo mi v Evropi. Res je, cela Evropa se stara, slovenska družba najbolj. To nam poroča vsak semester Evropska komisija. Življenjska doba se daljša – hvala bogu! Zahvaljujoč medicini, zahvaljujoč tudi bolj zdravemu načinu življenja in tako naprej. Kar pomeni, da je starajoča se družba veliko fiskalno tveganje. In v Evropi, v institucijah Evropske unije smo – ja, tudi mi – sprejeli neke usmeritve, kako biti čim dalj čas aktiven. Govorim o delovni aktivnosti. Včasih me kdo vpraša, kdaj pa ti greš v penzijo, koliko pa še moraš delati. Če bo vse po sreči, če mi bo zdravje služilo, bom delal do smrti, ne v parlamentu, ne bojte se. Sporočam kolegu Janiju Möderndorferju, malo za hec. Treba bo delati do smrti, ker veste, kakšne so penzije. Pa zato, ker delo krepi človeka, piše v Prvi čitanki, vsaj v moji je tako pisalo. Poslanska skupina Desus, bojim se, da ni razumela, ker je bilo rečeno, da sedaj gre tu za neke neenakosti, da samo tisti, ki so bili espe, imajo to pravico, da lahko so espejevci naprej in dobivajo stoprocentno pokojnino. Ne, tudi tisti, ki se je upokojil, morda je že tri leta v penziji, ni važno, kje je delal, pa ima sedaj neko idejo, nek posel, če hočete, pa bi rad delal; pa tudi ta upokojenec, ki je že tri leta upokojenec, naj odpre espe. To piše v zakonu. Pa naj dela, za božjo voljo, naj dela in naj plačuje vse davke. In mi pravimo, dvojni status je za tiste, ki so vse pogoje dosegli za penzijo. Po mojem razumevanju je penzija pravica. To je pravica, ki smo si jo, si jo bomo zaslužili, če smo 40 let plačevali določene prispevke. In če opravljam neko dejavnost, mizarstvo, karkoli, projektiranje, in se mi v nekem trenutku prižge ta pravica, ki se ji reče penzija, je prav, da stoprocentno dobivam to penzijo, čeprav je nizka, prav je, da dobim. In če sem zdrav pa imam produkt pa imam trg pa imam zaposlene, skrbim za eksistenco petih družin, zakaj mi država prepoveduje delati?! Zakaj? To je noro, gospe in gospodje, kar imamo sedaj v tej rešitvi, ki jo bom kasneje še bolj podrobno osvetlil; kaj imamo sedaj, je noro. Levice ne razumem, govori o tem, da je število delovnih mest slovenska konstanta, tega sploh ne razumem. Pa o statistiki espejevcev in tako naprej, zakaj jih je več. Zakaj je več espejev? Zakaj je porast? To pa je vredno analize. Podjetniška strast je rast. Še enkrat, tisti, ki je zdrav, ki ima idejo, ki ima produkt, ki ima trg – naj dela, naj raste, naj dodatno zaposluje in naj dobiva stoprocentno pokojnino, če je izpolnil vse pogoje. Se pa strinjamo mi tudi s povečanim inšpekcijskim nadzorom, kar se tiče nesreč pri delu. Nimamo s tem težav. Ampak niste prebrali zakona. 191. člen dopolnjujemo, ki govori o odgovornosti delodajalca za škodo zavodu. »Zavod lahko od delodajalca zahteva znesek odškodnine največ v višini 20-kratnika najnižje pokojninske osnove.« To je sedaj približno 15 tisoč. Naprej. »Če je povzročena škoda nastala namenoma, jo v celoti povrne delodajalec.« Če vam ta 20-kratnik ni všeč, ga dajmo amandmirati pa napišimo nek drug večkratnik, po demokratični volji večine. Ja, vsi si prizadevamo za višje pokojnine. Ej, ne bo šlo. Ne bo šlo brez pokojninske reforme. To, da bomo sedaj vsako leto tekmovali, enkrat Bratuškova, potem Erjavec, potem še tretji pa petnajsti, kdo bo dal več za upokojence iz državne blagajne, to je brez zveze. To smo v prejšnjem mandatu; pa smo res računali, da si je prvak Desusa prizadeval za to in je uspel, dobil je 40 milijonov na leto. Če to preračunate, ugotovite, da je to na mesec za vsakega upokojenca ena ali dve kepici sladoleda srednje kvalitete. To je delanje norca iz upokojencev. Mi moramo, pa ne sedaj za mene pa za nas, ki smo že malo bolj v letih; ampak za mlade. Za mlade mi moramo danes narediti – gospod državni sekretar, poslušajte – pokojninsko reformo, ki bo malo drugačna, kot je ta. Ker kaj nam ta daje? Jaz sem tudi bil kritičen do prejšnje vlade ali pa do stranke, ki je demokratična stranka upokojencev, ker sem prišel do enega zanimivega pravila – pravila dveh devetk. V devetih letih, od 2008 do 2017 je devet let, se je razmerje med plačo in pokojnino zmanjšalo za 9 odstotnih točk. 2008 je bilo razmerje 67 %, 2017 – 58. Zdaj mi novi, najmlajši upokojenci pravijo, da ni 58, da je 57. Torej gre navzdol in nihče nič ne ukrene. Samo gledamo, se staramo; pa nič. Namesto da bi uvedli, pa če vam ni všeč naš tristebrni sistem, potem je nekega drugega treba izumiti, ki bo za vse dober. Zanimivo, da niste za to nekateri, vsaj nekateri, da bi popravili krivice. Kolegica Furman je bila za to, tudi Levica, mislim, da sem prav slišal. LMŠ, celostno je treba reševati, sistemsko je treba reševati socialne pravice, davčno reformo in tako dalje, še nekaj je bilo navedeno. Pa dajmo celostno. To najbrž pomeni, da bo v paketu prišlo v državni zbor 60 zakonov, na pamet govorim. Dialog s socialnimi partnerji, ja. Kakšna je tu zdaj procedura? Ali pred prvim branjem, ali po prvem branju, kako naj to uredimo? Tega jaz enostavno ne vem. Bi pa nekaj še želel povedati, če sem pri LMŠ kot največji vladni stranki, ker je treba posvetiti več pozornosti. Vi vsi veste, dragi kolegice in kolegi, da smo v času volilne kampanje od različnih institucij, medijskih hiš dobivali različna vprašanja. Eno vprašanje se je glasilo: Kakšen je vaš pogled na fleksibilne oblike dela? Odgovor LMŠ, ne bom vsega citiral, samo zadnji del: »Glavni razlog za premišljeno uvedbo fleksibilnosti trga dela je aktiviranje vseh potencialov v Sloveniji.« Super. »Tudi delovno sposobnih upokojencev, da bomo lahko ohranjali gospodarski razvoj in socialno državo.« Bravo, ampak bravo za takrat, ne za danes. Kaj se je spremenilo? Pa LMŠ je isti. Aja, v vladi so zdaj. Gospod državni sekretar, Bela knjiga, vi jo v nulo poznate, ker ste zdaj drugi človek na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Bela knjiga o pokojninah, april 2016, stran 95, da ne boste dolgo listali: V okviru dvojnega statusa bi se tako lahko vpeljala rešitev, po kateri bi lahko prejemniki starostne pokojnine od izpolnitve polne starosti še naprej prejemali dohodke, ki ne bi vplivali na prenehanje izplačevanja oziroma na zmanjšanje pokojnine, vendar pa bi bili taki upokojenci dolžni plačati vse pripadajoče prispevke za socialno varnost. Ja, seveda, to piše v našem zakonu. Vse morajo plačati. Jasno. In še predlog ukrepa: Ureditev dvojnega statusa upokojencev na način, da se jim omogoči opravljanje dela po upokojitvi in hkratno prejemanje polne pokojnine, ko izpolnijo polno upokojitveno starost in ob pogoju, da plačujejo polne prispevke. Trikrat polno. Vi pa ste v prazno zdaj streljali, ko ste rekli, da to ni dobro. Zdaj mi samo povejte, državni sekretar, ali Bela knjiga še velja, ali ste nekomu to plačali, da je to napisal; to verjetno ni zastonj, in da ste zdaj ta denar in še eno Belo knjigo vrgli v koš. Ključno in še enkrat želim poudariti, kadarkoli gredo naši ministri ali predsednik Vlade na zasedanje Evropskega sveta ali pa ministri na zasedanje Sveta Evropske unije za delo, konkurenčnost, ECOFIN; skoraj vedno je govora o tem, da moramo v Evropi biti čim dlje časa aktivni. Moramo biti v kondiciji, v delovni kondiciji. Tukaj zdaj slišim, da je prepovedano delati, v tej državni je prepovedano delati. Kolegice in kolegi, v Novi Sloveniji mislimo, da je čas, da izboljšamo poslovno okolje v Sloveniji, da ga naredimo konkurenčnejšega. Ne bom zdaj citiral lestvic, ampak mi v Novi Sloveniji nismo zadovoljni z lestvico konkurenčnosti, nismo zadovoljni, da nas prehitevajo države, tudi po ekonomski svobodi, to so Romunija, Bolgarija, Slovaška, Češka. Ko smo predsedovali Svetu Evropske unije v prvi polovici leta 2008, so nam šefi evropskih institucij rekli, da smo nova zvezda na evropskem nebu. Danes so nam Francozi izmerili, da je naša specifična teža v institucijah Evropske unije nič. In čisto človeško, velika večina Slovenk in Slovencev ni srečnih, če je na sociali. Mi smo najbolj srečni takrat, ko lahko ustvarjamo, ko uresničujemo vse svoje potenciale, o katerih sem že prej govoril, intelektualne, podjetniške, ročne, če hočete. In to nas dejansko dela tudi samozavestne, ponosne, ustvarja boljšo družbeno klimo, stanje duha. Moram reči, da sem razočaran, ko iz stališč vidim, da tako jasne rešitve enostavno nimajo razumevanja pri vladnih strankah. Enostavno mi tega ne razumemo. Mogoče pa je res princip takšen, da se ne gleda, kaj kdo predlaga, ampak kdo kaj predlaga. In če ta kdo ni pravi, ni pravilen, potem je treba njegove rešitve pač poteptati.
Hvala lepa predlagatelju. Začenjamo s splošno razpravo poslank in poslancev. Sprašujem, če ima Vlada morda željo spregovoriti? Izvolite, gospod državni sekretar, imate besedo.
Hvala za besedo. Razprava je zanimiva. Pri dveh zadevah bi dal en dodatek zraven. Najprej kar se tiče regresnih zahtevkov, bi eno malenkost ponovil, potem pa šel na konkretne primere, da damo vse skupaj v kontekst. Delodajalci, ko govorimo o regresnih zahtevkih, odgovarjajo zaradi tega, ker niso izvedli ukrepov za varnost in zdravje pri delu ali drugih ukrepov, ki so predpisani ali odrejeni za varnost ljudi; poleg tega pa tudi, če so sklenili delovno razmerje brez predhodnega zdravstvenega pregleda za osebo, za katero se je kasneje ugotovilo, da zdravstveno ni bila zmožna za opravljanje določenih del, posledično pa je zavarovancu nastala invalidnost, potreba po tuji pomoči in postrežbi ali smrt. V nobenem primeru delodajalci ne odgovarjajo neomejeno, kar sem tudi že povedal uvodoma, pri stališču Vlade, nesorazmerno in za vsako minimalno napako, saj se v vseh primerih ugotavlja ter uveljavlja odškodninska odgovornost. Ko se uveljavlja ta odgovornost, je potrebno, da so izkazane vse predpostavke odškodninske odgovornosti in tako naprej. In seveda se gleda tudi prispevek delavca. Tukaj imam nekaj primerov, to so vsi primeri, ki smo jih dobili na določen presečni datum, ki so v tem trenutku odprti, so odprte tožbe. Gre za teh šest primerov, pa bi šel na kratko čez te primere. Prvi primer. Delavec je padel s strehe in se poškodoval. Delavec ni imel varnostnega pasu, ni bilo varnostne ograje, ni imel izpita za varstvo pri delu in ni imel opravljenega zdravniškega pregleda. Toženi znesek – tisoč evrov. Drugi primer. Delavec je padel z višine treh metrov. Delavec ni imel varnostnega pasu, ni bilo varovalne ograje, zlomila se je deska na odru. Znesek – 9 tisoč evrov. Naslednji, ta je najvišji od tistih, ki jih bom navedel. Delavec je delal na strehi in padel z višine 4,7 metra, ker ni bilo varovalnega oziroma lovilnega odra. Gre za podjetje, ki dela v gradbeništvu, ki pozna predpise, ki ve, da višina 4,7 metra pomeni višino, na kateri je treba paziti. Govorimo o varnosti in zdravju delavcev na delovnem mestu. Toženi znesek – 17 tisoč evrov. Potem imamo naslednji primer, delavec se je poškodoval pri upravljanju s čistilnim strojem. Potegnilo mu je roko v boben. S tem v zvezi, če gremo naprej, so bile ugotovljene kršitve delodajalca, ki se je ukvarjal z montažo in vzdrževanjem jeklene konstrukcije, da je bil delavec kljub prepovedi dela v ropotu razporejen v prehrupno delovno okolje in ni bil ustrezno poučen o ravnanju s strojem. Ni imel opravljenega preizkusa usposobljenosti, delodajalec ga ni usposobil za varno in zdravo delo. Toženi znesek – 9 tisoč evrov. Naslednji primer, delavec je padel z odra, ker ni bil ustrezno usposobljen za to delo in ker se je pri demontaži porušil gradbeni oder. Verjetno zaradi tega, ker ni bil usposobljen in ni znal pravilno ravnati. Toženi znesek – 2 tisoč evrov. Naslednji in zadnji primer, delavec je padel s strehe, ker ni imel ustrezne opreme za delo na višini. Delodajalec se ukvarja z gradbeništvom. Toženi znesek – 10 tisoč evrov. Kaj hočem s tem povedati? Želim povedati, da gre za primere družb, ki se ukvarjajo z določenim delom, ki poznajo tveganja, ki se tičejo njihovih delavcev; in je prišlo do tega regresnega zahtevka. Teh regresnih zahtevkov je v primeru pokojninske blagajne, ki je zdaj na dnevnem redu, bistveno manj kot v primeru zdravstvene in tudi zneski so bistveni nižji; ampak gre za primere, kjer je res prišlo do neprimernega ravnanja tudi s strani delodajalcev. Ko mi gledamo na varnost in zdravje pri delu, gledamo tudi na ta način, da je to večplastno vprašanje; in so različni mehanizmi, ki se vklapljajo. Eden od teh, ki predstavlja tudi eno spodbudo, ki je sicer negativnega tipa za delodajalce, da se predpisov držijo, je tudi ta. Zdaj pa naprej, pod točko 2 sem si postavil tale dvojni status. Zadeva je taka. Dvojni status je izjemno zahtevno vprašanje. Zakaj? Ker se lotevamo materije, ki naslavlja zelo različne stvari – od tega, kaj to pomeni za določeno specifično družbeno skupino, do tega, kako naj jo družba obravnava, ali naj ji ta denar nameni. Zakaj ne morda mladim? Ti rabijo stanovanja, imajo otroke in tako naprej. Zakaj ravno tej skupini? To je prvo vprašanje, ki je tudi družbeno vprašanje. O tem se bo treba tudi pogovoriti. Druga reč pa je, ko to zagotovimo, narediti na tak način, da ne bo prišlo do nekih distorzij v sistemu, ki bi jih po nepotrebnem povzročili, kar pomeni, da morajo biti pogoji zelo jasno postavljeni. Tu govorimo o štiridesetih letih delovne dobe, govorimo o tem, da bi verjetno morali imeti pogoj, da se nekdo najprej upokoji, potem se reaktivira; in to na željo delodajalca. Tukaj malo merim na to, kar je sam predlagatelj povedal, da mi imamo določene sektorje, predvsem javni sektor, če gledamo morda predavatelje, imamo tukaj uradnike in tako naprej, ta rešitev bi za državo lahko pomenila težavo, če ne bi prišlo najprej do prekinitve, potem pa se res delodajalec odloči – Ali njegov prispevek k našemu delu še potrebujem? Od tu naprej so potem še druge stvari. Omenjali ste, da je bila ta pravica pridobljena, ampak če zdaj pogledamo, vi naslavljate relativno ozko skupino, govorimo o espejih. Pri espejih je pogosto tako, da je pokojnina, ki jo potem prejemajo, recimo posebej ta, ki je za 40 let, ko se je postavil poseben socialni minimum, kaj naj kdo dobi za 40 let delovne dobe, je v večini primerov ugotovljeno, da zaradi tega, ker so relativno malo prispevali v blagajno, si oni brez tega korektiva tiste pokojnine načeloma ne bi mogli prislužiti oziroma prejemati v tej višini. Zato se potem postavlja vprašanje, ko pogledamo po teh družbenih skupinah, ali se bomo v tistem trenutku kot družba tudi odločili, da dobi 100 % tiste korigirane pokojnine ali morda le tiste, ki si jo je prislužil. Ker v nasprotnem primeru smo mu mi med njegovim delom preko transferjev pomagali in kasneje preko transferja, ko je upokojen, spet pomagali. Če se tako odločimo kot družba, v redu, vendar je treba imeti to v obziru in razmisliti o tem, na kakšen način postaviti, da bodo ta razmerja pravilna. Poudaril bi naslednjo stvar, pa ne kot neko alternativo dvojnemu statusu. Mi imamo že kar nekaj rešitev, ker je bilo rečeno, da se jim ne dovoli delati. Vsak lahko dela naprej, tu ni nobene razprave. Če nekdo hoče biti espe in nadaljevati kot espe, nadaljuje kot espe. Če hoče biti nekdo zaposlen, lahko nadaljuje kot zaposlen; vendar je tu vaše vprašanje, ki ga naslavljate, ali je celotna pokojnina zraven. Pa bi navedel nekatere rešitve, ki so zdaj na razpolago. Ko izpolnite polne pogoje, imate možnost prejemanja poleg plače, ki jo imate, še 20 % pokojnine. To je ena varianta. Druga varianta je, da se recimo pri neki starosti delno upokojite, najmanj za 10 ur na teden morate biti zavarovani; za tisti del je potem plača, za drugi del je pa pokojnina; pri čemer je treba poudariti to, da se to ne izključuje še s tistimi 20 %, ki bi jih eventuelno ob izpolnitvi pogojev tudi zraven prejemali. Od tu naprej so pa še nekateri drugi tipi, se pravi od začasnega, občasnega dela upokojencev, ki lahko doseže do 7 tisoč evrov na letni ravni, civilne pogodbe, osebno dopolnilno delo, dopolnilna dejavnost na kmetiji in tako naprej. Zdaj ne govorim, da je to ista zadeva, kot jo bomo tudi prinesli v Državni zbor predvidoma prihodnje leto ob predhodni usklajenosti koalicije in, upam, socialnih partnerjev. Želim povedati, da ko nekdo reče, da ni možno delati; želim samo povedati, da je možno in nekateri nastavki možnosti v slovenski zakonodaji že obstajajo. Recimo temu dodatek k razpravi. Naslednja zadeva. Rečeno je bilo, da se slovenska družba stara, in to je dejstvo. Tu je treba vseeno opozoriti na naslednje. Mi imamo največjo težavo med 57 in 65 let. To niso nujno tisti, ki so že izpolnili pogoje za upokojitev, ampak tam, relativno gledano, zelo malo ljudi dela. In grejo bodisi na dolgotrajnejšo bolniško bodisi so na čakanju ali pa so dlje na Zavodu za zaposlovanje. In tu je trojna, večplastna težava. Ena se tiče nas kot državo, da najdemo ustrezne rešitve, da bodo ljudje lahko delali, manj delali, kombinirano delali in tako naprej, da bodo želeli delati dlje. Drugi vidik je zagotovo vidik gospodarstva, kjer bo treba pogledati, kako lahko oni pripomorejo k temu, da bodo delavci po določeni starosti lahko zasedli določena delovna mesta, ki bodo za njih rezervirana. Včasih dam primer komunalnega podjetja, nelogično je, da 20, 25 let star fant vozi tovornjak, zadaj pa v dežju dva 60-letna moža premetavata kante. Verjetno bosta v najkrajšem možnem času odšla bodisi na bolniško, bodisi se bo kaj takega zgodilo ali se bosta predčasno upokojila, ker je to delo nevzdržno. To pomeni, da bo tudi na tej strani treba najti neke rešitve, vemo tudi, da gospodarstvo o tem razmišlja aktivno, ampak bo verjetno to treba pospešiti. In nenazadnje tudi na strani sodelovanja delojemalcev, se pravi tudi sindikatov, kako te kompleksne težave tudi nasloviti, da jim bomo lahko kos. Tam je tisti del, kjer imamo mi zelo visoke stroške, majhno raven angažiranosti, se pravi zaposlenosti. Če boste pogledali podatke OECD, od 25 do 55 let, Slovenija je prva znotraj OECD po deležu zaposlenih. Mi smo tam špica, po tistih letih se nam pa zadeve nekoliko poslabšajo in tudi to bo treba, ko se o teh zadevah pogovarjamo, nasloviti, da bomo prišli do nekih rešitev, ki bodo koherentne, ki bodo tudi naslavljale več dimenzij, da ne bodo to neki osamelci, ki bi lahko na dolgi rok pripeljali do nestabilnosti tudi pokojninskega sistema. Prej je bilo tudi rečeno, kaj se je zgodilo v zadnjih desetih letih. Jaz bi vseeno tudi en podatek dal zraven. Trenutno smo skoraj že pri 620 tisoč upokojencih, v zadnjih desetih letih se je ta številka povečala za približno 100 tisoč, to je veliko za tako državo. Za toliko zaposlenih, kolikor jih imamo mi, je to veliko, kar pomeni, da določene prilagoditve znotraj sistema so tudi že bile. Bi pa tudi veljalo poudariti, da prvi steber, kot ga mi poznamo, jaz upam, bo ostal integralni del, ker je to ena od največjih pridobitev. Izumljena je bila, lahko rečemo temu, v Evropi. Upam, da bo tudi večji del Evrope 1. steber čim dlje tudi obdržal, ker je verjetno to ena od največjih civilizacijskih pridobitev za pomoč starejšim. Od tu naprej, ker je bilo rečeno, da nismo za to, da se popravijo krivice. Tu je bila mišljena prostovoljna vključitev. Jaz bi vseeno poudaril, da je tudi Ustavno sodišče odločilo, da ni šlo za nesorazmeren poseg, kar pomeni, da tista odločitev Ustavnega sodišča na nek način kaže, da ni šlo za krivico. Kar se tiče Bele knjige, zanimivo besedno zvezo včasih uporabim, da funkcija ne prinese pameti, tu mislim nase. Jaz sem bil prej na Ministrstvu za finance in se moram marsičesa še naučiti, hvala za kompliment v tem smislu. Belo knjigo znam skoraj na pamet. Res je, da sem jo prebral, jo bom moral še nekajkrat, da jo bom znal verjetno na pamet. Vseeno bi izpostavil predvsem to, da tam je nabor možnih rešitev. So neki strokovni koncepti, ki so bili preneseni v Belo knjigo, ki predstavljajo relativno dobro podlago za nadaljnjo politično razpravo in čim širši družbeni konsenz, s katerim se morajo tudi pokojninske reforme sprejemati, ker tu dejansko govorimo o celi družbi. Mladi, konec koncev otroci, zaposleni in upokojeni se morajo v tem poenotiti do te mere, da bodo drug drugemu priznali, kaj komu pripada in v kakšni meri. In bi vseeno omenil tudi eno zadevo, ki ste jo sami izpostavili. Tam je predvidena polna starost za dvojni status, to pomeni 65 let. Ne vem, ko bo kakšna reforma čez 10, 15, 20 let, bo lahko to 67 let. To, kar pripravlja koalicija, v tem trenutku razmisleki niso še šli tako daleč, da bi karkoli potrjevali ali demantirali, ampak to je tudi ena zadeva, na katero bi opozoril, da je v Beli knjigi, kar se tiče dvojnega statusa. Koalicijski sporazum govori o tem, da se bo to naslovilo. Koalicija govori o tem, da se bo to naslovilo. Vlada govori o tem, da se bo to naslovilo. Tudi MDDSZEM, tudi jaz govorim o tem, da se bo to naslovilo. Kot rečeno, gre za zelo kompleksno problematiko. Mi pričakujemo, da vam bomo rešitve v v zvezi s tem lahko začeli predstavljati v prihodnjem letu, nas pa čaka še kar nekaj računanja, pogovorov in tudi socialnega dialoga, da dosežemo ta konsenz, kako, na kakšen način, da bo to tudi širše družbeno sprejemljivo. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj ima sedaj besedo. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Hvala za vaše razmišljanje, gospod državni sekretar. Tistih 6 nesreč pri delu, grozne so bile, ki ste jih našteli. Ne bom jih ponavljal, sem si jih pa zapisal. Če je vse bilo tako, kot ste vi povedali, da ni bilo ograje, da ni bil pripet, da ni bil podučen; pa normalno, da mora tu delodajalec plačati. Zakaj ste jih sploh naštevali? Saj to že mi ves dan govorimo. Zdaj pa vi meni odgovorite, če boste seveda želeli, dajva nek praktični primer. Gradbišče, vi ste vodja gradbišča, imate jih pa več, imate 3 gradbišča. Po fizikalnem zakonu na treh mestih ne morete biti istočasno. Nadzirate tri. Na tem gradbišču ste delavce opremili z zaščitno opremo, naročili ste, da morajo imeti čelade, celo gradbišče ozvočite, kjer se skozi zvočnik sliši – čelada, čelada, čelada, čelada, recimo. Potem greste na drugo gradbišče in, kot sem že prej povedal, enemu delavcu je pač vroče, ga tišči, vrže čelado dol. Naslednji trenutek mu na glavo prileti kladivo. Bog ne daj, trajni invalid. In vi greste lahko v zapor, ker ste vodja gradbišča, ali pa ste ob hišo, če ste espe, ker odgovarjate z vsem svojim premoženjem, ob predpostavki, da imate hišo. Ta vprašanja mi naslavljamo, ne tistih šest, ki ste jih vi naštevali, kjer je evidentno, da je delodajalec, ki je odgovoren za gradbišče ali karkoli že je bilo, je za to odgovoren. Nekaj ste se zapletli, ko ste rekli, da ta pokojnina, ki bi jo dobil espe, ki bi nadaljeval delo, plačeval vse prispevke, pokojnine pa da naj ne bi dobil, ker je treba ta denar dati mladim. Mogoče nisem dobro razumel. Iz pokojninske blagajne ne gre za mlade. Mi imamo mlade zelo v ospredju, ampak v tem primeru ne. Če espejevec v trenutku, ko doseže vse polne pogoje za polno pokojnino, in vi mu – ja, zakon iz decembra 2015 – daste 20 %, vi ste tako rešili ta status. Se pravi, da on lahko naprej dela, ampak 80 % pravice ste mu odrezali. A je to pošteno? On potem lahko reče: Jaz se ne grem. Dovolj sem delal, zaklenem obratovalnico. In tistih pet zaposlenih pošlje na cesto. A ste izračunali to bilanco skozi optiko javnih financ? Kar izračunajte, pa boste videli, kje boste. Z vašim zakonom – dobro, takrat niste bili [[…]], bili ste pa v koaliciji decembra 2015 – z vašim zakonom ste, zdaj govorim za Prekmurje, ki ga malo bolje poznam, zaprli kar nekaj obratovalnic, tudi kar nekaj gostiln. In res je, vse manj je dobrih gostiln, zaradi takšne bedaste zakonodaje. Kakšna je med drugim rešitev? Takrat sva z državnim sekretarjem, ki je približno tukaj sedel, jaz pa na sedežu številka 90, imela hude polemike. Ker rešitev v tem zakonu je med drugim tudi takšna. To je s spletne strani ministrstva za delo: »S tem se zagotavlja še fleksibilnejša oblika prehoda iz delovne aktivnosti v polno upokojitev. Vsi zavarovanci,«, torej tudi samostojni podjetniki, družbeniki, delavci in kmetje, »ki izpolnjujejo pogoje za upokojitev, imajo sedaj možnost prejemanja 75 % pokojnine, če se vključijo v zavarovanje za dve uri na dan.« Ostanimo pri gostilnah. Ali pozna kdo na svetu gostilno, ki je odprta dve uri na dan? Ali pa kakšno drugo dejavnost, dve uri na dan? A vam je všeč ta rešitev? Nam ni, zato je tudi nismo podprli. To ni življenjsko! Pa dajmo enkrat že sprejemati življenjske rešitve in to čim prej izbrišite, drugače bomo mi spet vložili novelo zakona, ki bo to izbrisal, ker ni življenjsko. To je delanje norca. Dobro ste izračunali. V starostnem intervalu 57 do 65 let smo evropski rekorderji. Tu notri nas je najmanj zaposlenih. Pravite, da vse te probleme, ki jih zdaj mi odpiramo, naslavlja koalicijski sporazum. Mi se veselimo, saj potem, pod črto, govorimo isti jezik. Pa nam še razložite, ali boste potem prišli s paketom socialnih, pokojninskih, davčnih zakonov, da bomo vsaj majčkeno imeli neko predstavo, kaj nas čaka, da nam ne bo spet kdo očital, če zdaj iz tega ne bo nič, da bomo čez dve leti te zakone ponovno vložili. Upam, da ne bo prepovedano. Tudi to se lahko zgodi. ZUJF je bil strašen, res. S težkim srcem sem ga podprl. Je pa za določene skupine poklicev bil dokaj odprt. Recimo, univerzitetni učitelji niso bili kar vrženi v prisilno upokojitev, tisti, ki so delne pogoje že izpolnjevali. Če je njihov šef, dekan fakultete rekel, da ga potrebuje, ga je ohranil. Zato so nekateri ostali kljub starosti 75 let. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj želi zopet besedo predstavnik Vlade. Izvolite.
Bom na kratko, ker v kakšni točki sem bil malo nerodno razumljen. Kar se tiče teh nesreč pri delu, načeloma je to vse, kar je teh primerov, ki so v primeru tožbe. Vi ste povedali en primer, kjer razumem, da je imel dokumentacijo delodajalec urejeno, je tudi opozarjal aktivno, on se je angažiral za to, ampak je potem zaradi malomarnosti delavca prišlo do take nesreče. V takem primeru regresnega zahtevka zoper delodajalca ni. On je naredil vse, kar je bilo v njegovi moči. Situacija je bila taka, da on ni mogel vplivati, ker dejstvo je, da ne more za vsakim stati ves čas; in je prišlo do tega dogodka. To ni to, o čemer vi govorite, kar bi radi rešili, ker se to načeloma ne more zgoditi. Druga stvar, tudi sindikati zelo močno opozarjajo na to in se tega zavedajo. Zadnjič je ravno gospod Zorko v eni od razprav posebej opozoril na to, da je izjemno pomembno, da ko delodajalec sprejme določene ukrepe, zagotovi varnostno opremo, delavci to upoštevajo, ker gre tu tudi za njihovo dobro, njihovo korist in tako naprej. Gre za neko široko zavedanje vseh strani, socialnih partnerjev. Ne gre samo za delodajalce, so tudi sindikati na tej strani. Ta razmislek, to iniciativo, tudi to, kar je eno od prioritetnih področij ministrstva za delo, ki je varnost in zdravja na delovnem mestu, podpirajo in pomagajo razvijati. Druga zadeva, možno je, da sem prej res preveč naokoli oziroma večkrat povedal kakšno stvar, pa ni prišlo do izraza tisto, kar sem hotel povedati. Mi imamo socialni korektiv, ki je nekaj čez 500 evrov, če imate vi 40 let delovne dobe. Marsikdo od teh, ki so espeji, bi si zaradi nizkih vplačil prispevkov recimo zaslužil pokojnino okoli 350, 400 evrov. In tukaj se postavlja osnovno vprašanje, ali v takem primeru to nasloviti na nek način, kaj je tisto, kar se mu prizna. In to je tisto, kar je še stvar razprave, ugotavljanja, neke strokovne debate, na koncu tudi politične. Za delavce ne govorim, ker vi tega v predlogu ne naslavljate. Kar se tiče financiranja študentov oziroma mladih, bi vseeno povedal, da gre iz proračuna preko milijarde v pokojninsko blagajno. Je tudi neka medvzročna, posledična povezava med tem, koliko imamo denarja na razpolago za ene politike in druge politike. Finančni sistem oziroma javne finance so pač prepletene in povezane med seboj ter je treba nanje tudi na tak način gledati. Če se nekje da, je treba nekje tudi potem verjetno ta denar priskrbeti oziroma vzeti. Omenjeno je bilo tudi, da vse težave naslavlja koalicijskih sporazum. Koalicijski sporazum je dokument, ki predvideva predvsem politične usmeritve in našo agendo dela, pri čemer pa je na nas, da v naslednjih mesecih in letih najdemo dobre, tudi strokovno utemeljene rešitve, da ga uspemo dobro realizirati. Če bi šteli, da so tam že vse rešitve napisane na tak način, kot jih neposredno lahko implementiramo, bi lahko to predstavljalo kar veliko tveganje. In mislim, da se tega v tej dvorani vsi tega zavedamo. Tukaj gre za skupno delo koalicije, ekipe. Mislim, da bomo te rezultate tudi v kratkem lahko pokazali.
Hvala, gospod državni sekretar. Če dobro razumem, sedaj prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Govorim nekoliko bolj počasi, ker sem trenutno brez očal. Besedo imagospod Vojko Starović.
Hvala lepa. Ponovno lep pozdrav vsem! Tudi ta novela, ki jo je prvopodpisani Jožef Horvat dal v proceduro, je del celega sklopa novel, ki ima nek cilj. Moram takoj povedati, da naša stranka, Stranka Alenke Bratušek, te cilje podpira. Vendar zakona ne moremo podpreti, ker smo mi za to, da gre skozi vladno proceduro. Bili smo na vladi, bili smo pri ministrici, predstavili smo naše poglede in obljubili so nam, da procedura steče. In mi na to igramo, razumite, moramo mi na to igrati, drugače ne moremo biti vladne stranke. In vsaka sprememba delovne zakonodaje na tem področju, socialne zakonodaje, zahteva tudi ta socialni dialog. In mislim, da je ta socialni dialog krasen instrument, da se uskladimo v tej državi in da poskrbimo za neko pravičnost in enake rešitve za vse. V tej smeri moramo delati in verjamem, da bomo v tej smeri delali. Ne sprejemam pa debate, da mi nimamo občutka. Govorili ste: Mi smo prišli zdaj s pravimi zakoni, s pravimi rešitvami za ljudi, ki so pravične; vi pa tega ne sprejemate. Ne sprejemam te debate in mislim, da ni prava. Bil sem pa vesel, ko je Tonin poudaril, da zagovarjate socialno-tržni model, čeprav je rekel, da vam podtikamo Friedmana pa Hayeka. Moj kolega Jože ju nekajkrat omenil pa smo imeli enkrat debato o tem, da jaz zagovarjam bolj novejše Nobelove nagrajence, ne pa tiste izpred pol stoletja in še nazaj. In mislim, da smo zadnjič tudi pri debati ob poročilu varuhinje človekovih pravic naš način govora in dialog vzdignili na višji nivo. Meni tudi ni všeč, čeprav ni tukaj nikogar od Levice, pa se bom postavil v bran Levice. Oni imajo toliko glasov za sebe, to je parlamentarizem. In toliko ljudi je za njih glasovalo in to je njihova prisotnost in njihov pogled je tudi prisoten, ni nobene potrebe, da rečem, da oni so pač skrajna levica in ne gre. Mi nismo levica. Ne, v govoru povem, mi nismo levica. Če ste se vi opredelili, kaj ste, mi moramo tudi jasno povedati. To smo imeli tudi v imenu stranke – socialno-liberalni. In mislim, da smo vsi bolj ali manj orientacije, kateri smo na sredini. Ne vem, kje je osnova govoriti o neki levi vladi. In da smo mi proti dobrim, socialnim rešitvam, ki so za ljudi, ko vi zagovarjate socialno-tržni model, da smo mi zdaj proti temu, tega enostavno ne sprejemamo. Imeli smo vas na obisku, smo vas poslušali in po vašem obisku smo šli na vlado in smo povedali, naj začnejo to proceduro in naj najdejo prave rešitve, ki bodo harmonizirane. Zopet se moram kot po osnovni izobrazbi pravnik oglasiti, kar se tiče poudarjanja odškodnin, je cel sistem te varnosti, cel sistem sodne prakse, cel sistem, ki o tej odškodnini govori in to rešuje. Mislim, da tukaj ne more biti drugačne rešitve, kot je splošna rešitev v civilnem pravu, kakor imamo urejeno in tudi bolj ali manj harmonizirano na evropskem nivoju. Mi zakona ne moremo podpreti, če ste razumeli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj ima besedo gospod Jernej Vrtovec. Pripravi naj se gospod Blaž Pavlin. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Ključno vprašanje pri tej temi je zagotovo, zakaj človeku, ki ima na primer 550 ali 500 evrov pokojnine, pokojnina pa je, to vsi priznavamo, pravica iz dela, ne dovoliti, da bi še naprej opravljal svoje delo, ki ga je lahko prej opravljal 40 let tudi kot samostojni podjetnik. Ali pa obrnjeno vprašanje, zakaj torej temu človeku, ki je opravljal to delo, vzeti zaradi tega 80 % pokojnine? In ko ste se že nekateri prelevili v svojih stališčih v Ustavno sodišče, da govorimo mi prepričljivo, kaj je ustavno sporno in da bi ta del zakona Nove Slovenije bil ustavno sporen; za to imamo mi Ustavno sodišče, da to govori. Po mojem mnenju je tudi ustavno sporno to, da na vrat na nos neka zakonodaja posamezniku vzame pravico do pokojnine, čeprav je opravljal svoje delo 40 let; in je to pravica. Vsi govorimo o pravici. Pridobljene pravice smo vzeli v višini 80 %. In to ni prav. Ampak če smo že tukaj, pa gremo še do številk, še prej pa državnemu sekretarju ena stvar, ko je govoril, da bo težko enačiti in težko bo narediti stvari, kajti na primer nekdo plačuje minimalnih prispevkov 350 evrov, potem pa prejema pokojnino v višini 500 evrov; in da bo nastala ta razlika. Glejte, saj enako je za zaposlene. Prispevne stopnje na tem nivoju so iste, ki jih plačujejo samozaposlene osebe, ali pa mi, zaposleni, zaposlene osebe pri delodajalcu. Delodajalec za nas plačuje enako stopnjo. In če mislite iti v to smer, potem boste pa res trčili v betonski zid, da boste to naredili šele čez 10 let, ko boste rešili ta sistem na tak način, kot govorimo. Ampak kaj so plusi z našim predlogom? Plusi z našim predlogom so: več dobimo v blagajno. In drugič, poveča se tudi potrošnja. Zakaj več v blagajno? Ker ti upokojenci bi plačevali tudi prispevke. Kaj pa je sedaj, kaj se nam je zgodilo? Posamezniki, ki so imeli espeje, so vzeli seveda polno pokojnino, espeje zaprli in te espeje prepisali na svoje otroke, sorodnike in tako dalje; ter sami na črno enako opravljajo delo še naprej. To se dogaja. Ko smo imeli to predstavitev v prejšnjem mandatu, je Obrtna zbornica prišla z določeno številko, koliko espejev je zaradi tega zakona zaprlo svoje podjetje. No, pa poglejmo malce plus, minus. Če ima posameznik 550 evrov pokojnine, pomeni za državo minus 550 evrov, kajti odločil se je, da bo zaprl podjetje. Po našem predlogu bi sicer še vedno bilo naprej minus 550 evrov, ampak plačeval bi na primer 350 evrov prispevkov. S tem se zagotovo poveča potrošnja in imel bi več denarja, tudi za državno blagajno bi ostalo več denarja. In resnično ne razumem, zakaj ne sprejeti tega predloga, četudi ne ureja vsega segmenta, celotne problematike, da tudi navadni zaposleni, recimo v javni upravi, ne bi mogli več opravljati dela, ko grejo v penzijo. Zakaj kljub temu sprejeti naš predlog? Ker je tukaj dodana vrednost. Tukaj so ljudje, ki lahko tudi zaposlujejo osebe, kot v primerjavi z navadnimi zaposlenimi, ko govorimo v javni upravi zaposlenih ljudi. Resnično upam, da bomo spoštovali to, kar je zapisano v Beli knjigi, da bo LMŠ spoštoval to, kar ima zapisano na spletni strani, in sicer: »Glavni razlog za premišljeno fleksibilnost trga dela, vseh potencialov v Sloveniji in tudi delovno sposobnih upokojencev, da bomo lahko ohranili gospodarski razvoj in socialno državo.« In da bomo prišli do teh sprememb, da preprečimo krivice, ki se dogajajo upokojencem, ker so upravičeni do polne pokojnine. Vsi. Ne pa da tisti, ki želijo ustvarjati in želijo delati še naprej, pač te pravice nimajo oziroma jim je ta pravica odvzeta. In drugič, da bomo spodbujali ljudi, da delajo. Resnično, da jih bomo spodbujali, da delajo. Jaz si želim čim več upokojencev, ki jih vidiš, da so zdravi, da imamo res tako dobro zdravstvo, da imajo energijo, da lahko dodajajo še več družbi še naprej. Enostavno. Hvala bogu, da imamo take ljudi, ki ne rečejo pri izpolnitvi pogojev za penzijo – Zdaj pa gremo na kavč ali pa samo po parkih se bomo sprehajali. Ampak jih skrbi tudi za to državo, jih skrbi za svoje otroke, za prispevke, za podjetje. In na vrat na nos ne zaprejo podjetja, ampak želijo še naprej ustvarjati. Več takega rabimo, več pozivnega poslovnega okolja. In v dobri veri, gospe in gospodje, je ta zakon narejen; tudi v preteklosti so bili vsi zakoni, to je bilo prej očitano, ki jih predlaga Nova Slovenija, narejeni v dobri veri. Ampak zakaj tokrat v dobri veri pričakujemo podporo koalicije? Še enkrat poudarjam, ker je bila tudi ta stvar nekje, nekoč usklajena in že zapisana nekje julija pa avgusta. Če boste to zakonodajo zavrnili, ne bo na slabšem Nova Slovenija, ne bo na slabšem Državni zbor; na slabšem bodo pa zlasti upokojenci in na slabšem bodo ta podjetja.
Hvala, gospod poslanec. Besedo želi imeti Vlada. Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala za besedo. Samo bi eno stvar izpostavil. Jaz sem uvodoma povedal, da gre za zelo kompleksno področje, kar se tiče dvojnega statusa. Ravno zaradi tega sem nanizal, katere zadeve so težavne oziroma o katerih se bo treba pogovoriti, razmisliti in sprejeti odločitev. To, če so težavne, mislim, da ni ovira, da se jih reši; zagotovo pa to ne pomeni, da so neobhodne, ker mislim, da ste jih na nek tak način skušali predstaviti, tudi kar se tiče zaposlenih. Kar se tiče tistih, ki ste jih omenili, da delajo na črno, če imate morda informacije o takih primerih, predlagam, da se obrnete na ustrezne institucije, ki delujejo. Tu imamo finančno upravo, ki ima tudi anonimno telefonsko številko, na katero se kaj takega lahko javi, imamo tudi Inšpektorat za delo. Ravnokar je bil sprejet ZIPRS na Vladi, ki predvideva določeno okrepitev, tudi Tržni inšpektorat. Vem pa tudi, da so te sredine, recimo Obrtna zbornica, občutljive na to in pazijo oziroma skušajo doseči, da se takšni, ki so njihova nelojalna konkurenca, umaknejo s trga, da lahko normalno poslujejo v našem prostoru.
Hvala, gospod državni sekretar. Repliko ima Jernej Vrtovec.
Jaz se strinjam, da je treba preganjati delo na črno, se strinjam z državnim sekretarjem. Problem pa je, da so se v tem primeru ti podjetniki znašli po drugi strani, ker so bili v to prisiljeni. Morda imajo še kakšnega zaposlenega doma, dva, tri, štiri, pet. Ali pa bi vi raje videli, da so v breme ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve pa bi jim plačevali kot brezposelnim osebam. Evro na evro, evro na evro. Pa dajmo ljudem možnost, da delajo, ljudje božji, da ustvarjajo, da grejo potem v trgovine, da zapravijo, se imajo lepo, da grejo na počitnice. Čim več tega, da denar kroži. In potem bo več ostalo vsem.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj pa ima besedo gospod Blaž Pavlin. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala za besedo. Slovenija je dežela delovnih in ustvarjalnih posameznikov. 98 % slovenskega gospodarstva predstavlja malo gospodarstvo, obrtniki, podjetniki, ki zaposlujejo več kot 300 tisoč ljudi. Pred volitvami je vseh pet vladnih strank obljubljalo, da bo pomagalo razbremeniti gospodarstvo in odpravilo birokratske ovire. Upam, da sedaj niste pozabili svojih obljub. Predlog novele zakona, ki jo predlaga Nova Slovenija, uvaja tudi dvojni status upokojenih obrtnikov in samostojnih podjetnikov. Slovenija je ena redkih držav, ki ljudem preprečuje ali vsaj otežuje delo, čeprav si to želijo. Naj opozorim, da govorimo o obrtnikih in samostojnih podjetnikih, ki so delali štirideset let in so si zaslužili polno pokojnino. Ti morajo, če želijo prejemati pokojnino, zapreti svoje podjetje. V Novi Sloveniji se nam to zdi nedopustno. Če bi jim pustili, da svojo dejavnost opravljajo naprej, bi še vedno plačevali predpisane dajatve, davke in druge prispevke, kar bi bilo s stališča države pozitivno. Pustimo ljudem, naj delajo, če si to želijo.
Najlepša hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospa Mojca Žnidarič. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala za besedo. En lep pozdrav še enkrat vsem! Jaz bom res kratka, čeprav nekateri ne znajo biti, pa pravijo, da se jim zelo mudi domov. Nanizala bom tista dejstva, za katera iz prakse vem, da bi prinesla nove krivice in ne bi popravila starih. Pri dvojnem statusu bi dodala samo to, da se strinjam z vsemi našimi kolegi iz koalicije in tudi vlado, ki so rekli, da je treba urediti ta dvojni status za vse upokojence. Ne moremo ga urediti samo za ozko peščico ljudi, se pravi samo za samostojne podjetnike oziroma podjetnike. Če dajemo možnost, naj delajo vsi, pa še sami ste prej prebrali, da je LMŠ imel v izjavi – vsi; potem se naj uredi to možnost res za vse upokojence. Kot drugo, upoštevanje prostovoljnega plačevanja prispevkov. Strinjam se in se zahvaljujem vsem tistim, ki ste v prejšnjem mandatu glasovali za to, da se je izenačilo plačevanje prispevkov, se pravi delovna doba in pokojninska doba do 31. decembra 2012, ker se to prej v zakonodaji ni ločevalo in je tako tudi pravično. Ni pa pravično, da bi se zdaj izenačilo, torej še po 1. januarju 2013, ko ZPIZ-ova zakonodaja jasno razmejuje, kaj je pokojninska doba in kaj je delovna doba ter katere krivice bi tukaj na novo nastale, kot sem jih omenila. Vi pravite, tukaj ste napisali, da želite, da bi se to plačevanje pokojninskih prispevkov nadaljevalo po 31. decembru 2012 do prve prekinitve statusa. Gospod Horvat, boste poslušali, kaj vam želim povedati? Katere nove krivice bi nastale. Vsi tisti ljudje, ki smo jih mi vključili v javna dela, vsi tisti ljudje, ki so sprejeli sezonsko delo, vsi tisti bi potem izpadli iz tega sistema. Tisti, ki so se pa nekako vseeno obdržali na zavodu, bi pa potem prišli skozi. Ne strinjam se s tem, ljudje so večkrat spraševali, se bali iti delat, se bali vključiti v javna dela, pa smo jim vsi zatrjevali, da je zakonodaja jasna, da se sedaj ne more več nič spremeniti; zdaj bi pa naj nekaj spreminjali za nazaj in delali nove krivice. Enako je pri delovnih invalidih. Že takoj, ko je bilo sprejeto to, torej 1. januarja 2013, ko je začela veljati nova zakonodaja, že takrat sem se sama spraševala, zakaj različno prehodno obdobje; za brezposelne invalide 5 let, za zaposlene 3 leta. Že takrat sem preverjala zakonodajo in ob prejšnji spremembi zakonodaje leta 1999 je bilo povsem enako. Invalidi, ki so zaposleni, so zmeraj imeli nekoliko krajše prehodno obdobje, to varstvo kot pa brezposelni invalidi. In da se zdaj, po šestih letih vlaga neka taka sprememba, je meni res nesprejemljivo oziroma prav smešno. Sploh pa, ker sem prej preverila in pogledala, da je bila Nova Slovenija takrat v vladi, decembra 2012, ko ste to sprejemali, tako da res ne vidim nobenega smisla, da se delajo nove krivice. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Predlagatelj, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana kolegica Mojca Žnidarič, ja, bili smo zraven, naredili smo napako, zdaj jo želimo popraviti. Ljudje so nam prišli povedati, da se jim je zgodila krivica, zato želimo to krivico odpraviti. Niste pa prebrali zakona. Ne gre samo za espejevce, ki bodo dosegli pravico, ki se ji reče pokojnina; tudi vam želim, da boste do polne pokojnine poslanka, potem vam želim, da boste zdravi – vidim, da ste aktivni –, in želim, da boste še naprej aktivni 20 let. Odprite espe, če boste želeli, to je vaša svoboda, boste odlična svetovalka s področja, ki ga v nulo obvladate. Zakaj pa ne? Tudi vi boste lahko kot upokojena poslanka s stoodstotno pokojnino, odprete espe – Svetovanje Mojca Žnidarič, s. p., in plačujete vse prispevke, trenirate svoje možgane še naprej. To je nekaj, kar je v drugih državah normalno, mi pa samo želimo normalizirati to državo. Hvala.
Sem opazoval, če bo replika, pa je ni. Ali je? Ja. Izvolite, gospa poslanka.
To, da bom dolgo aktivna, si tudi jaz želim, ampak to prehodno obdobje je že minilo, za oboje, za brezposelne in za zaposlene invalide, petletno je najdlje, zdaj pa je šest let minilo. Res ne vidim smisla. Koliko obnov postopkov na Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje bi to za sabo potegnilo? Če vas prej niso obiskali in našli v petih letih, potem zdaj, ko je vse skupaj minilo, res nima smisla.
Hvala, gospa poslanka. Sedaj ima besedo gospod Jurij lep. Izvolite.
Hvala, predsednik. Jaz bi zdaj nadaljeval, smo že kar veliko povedali, pa bi mogoče šel na to. Za upokojence je bilo rečeno, da so med 57. in 65. letom starosti najtežje zaposljivi. To je logično, tega se vsi zavedamo, v naši družbi je pač tako, če pri teh letih nisi zaposlen, potem težko dobiš delo. Ali si s. p. ali d. o. o., sploh ni pomembno, kjerkoli si zaposlen. To področje bi mogoče osvetlil. Prej je bilo rečeno glede zaposlenih pri delodajalcu espeju, jasno, delodajalci za njih plačujejo stoprocentne prispevke, tako kot je treba, se pravi več plačujejo, kot nekateri espeji za sebe plačujejo. Kar se tega tiče, smo lahko na jasnem. Delodajalec za zaposlenega pri njem mora plačevati prispevke, tako kot ima bruto plačo. In če je bruto plača recimo tisoč 200 evrov, je pač to prispevkov, kot jih mora biti. S tega stališča so zaposleni pri večjih firmah in pri malih espejih izenačeni. Tu jaz ne vidim nobene razlike, da bi bile kakšne razlike pri zaposlenih pri malih ali velikih delodajalcih. Če pa ima delodajalec recimo s. p. ali pa d. o. o., je pa seveda razlika. Če ima d. o. o., si mora izplačevati plačo, mora plačevati prispevke, mogoče ima malo plačo; pri espejih pač plačuješ, kolikor imaš tistih rang, koliko si imel ali pa imaš, na podlagi davka iz dejavnosti plačuješ prispevke. Večinoma, kot je bil podatek ministrstva, 70 % samostojnih podjetnikov plačuje manj kot minimalne prispevke. Tega nisem niti vedel, nisem se nikoli poglabljal, ampak če je to to, potem je jasno, da iz tega naslova [[…]]; potem pa še gledamo, koliko se iztrži oziroma koliko se ne izterja, pa vidimo, koliko je primanjkljaja v tej naši pokojninski blagajni. Stranka Desus gleda za vse skupaj, za celoto, upokojence, ne glede na to, kaj so prej delali. In jaz sem zelo zadovoljen, da gospod Vrtovec skrbi, spodbuja samozaposlene. Saj ni se tako enostavno samozaposliti. Na lokalni skupnosti smo pred leti, se spomnim, kot je tudi bilo že rečeno, dali sredstva, da ste se samozaposlili. Osebno sem vedel, da je to v več kot 80 % izhod v sili. In če je to izhod v sili, potem je težko, da bi jaz tu zdaj skrbel za to, da bi to dali v zakonodajo, ali pa recimo, da bi bil ta sistem zaposlovanja razvojni. Ni razvojni, to je samo metanje peska v oči, da se ljudje malo zamotijo in rečemo, da imamo nižjo brezposelnost. Vseeno mislim, da moramo iskati tako zakonodajo, ki bo zajela čim širši krog ljudi, in vsekakor sem jaz z današnjo debato zadovoljen. Nova Slovenija se bori, vlaga zakone. Jaz sem prepričan oziroma bi bil vesel, da ne bi vložili še šestič drugo leto isti zakon. Poskušamo reševati postopoma, kot smo že prej nekaj ugotovili, da se neke zakonodaje lahko skozi spravi, nekaj bo vlada skozi spravila, tudi v naši koalicijski zavezi so neke stvari. Sigurno pa niso takšne, niti jih nisem jaz prej poznal, ko ste rekli, da ste se vi že pogajali z zdajšnjo koalicijo oziroma s temi strankami, osebno pa tudi poslanci Desusa nismo bili seznanjeni v detajle. Ko je bila zaključena zgodba, je pač konec zgodbe, jaz zdaj tu ne bi obujal, kaj bi bilo, če bi bilo. Vsekakor pa bi bilo drugače kot sedaj in bi sigurno iskali skupne projekte, skupne ideje pa skupne želje, ki bi jih lahko mogoče skozi spravili, veliko lažje kot pa zdaj. Omenili ste, da imamo te inšpektorje. Za obrtnika in malega podjetnika ni toliko važno, kdo šušmari, kdo dela na črno. Problem je v tem, da inšpektor lahko pride do espejev, do deoojev, ker ima naslove in številke, ne more pa se oglasiti pri osebi fizični, ki recimo tudi dosti dela doma. To so ti problemi, za katere v obrtni zbornici pač rečemo, da niso dosegljivi, ker inšpektor ne more priti uradno k Juriju Lepu na dom, da nekaj delam, če ne bi bil espe. Se pravi, moraš imeti prvo to zgodbo. Drugo, da pa bi zdaj obrtniki za drug drugega rekli – Inšpektor, ta in ta dela; tega pa ne boste doživeli od nas samih, da bi kdo prijavljal tujega obrtnika. Pa tudi to mi včasih ni jasno, ko se dosti govori o tem, da espeji in delodajalci dajo nekaterim zaposlenim denar na roko. To bi tudi jaz rad videl, kako mu to uspe, ker če da on denar na roko, ga mora tudi na roko dobiti. Obrtnikom, ki se ukvarjajo z neko proizvodnjo, z nekim delom, pa je interes, da imajo tudi stroške. In čim več imaš stroškov, imaš toliko stroškov, da lahko potem rečeš, da imaš tak dobiček. Če pa ti že prej daš nekomu denar, kakšen denar, od kod, se pravi, da je cela veriga že zastrupljena. To je tisti problem, kar ga mi vidimo znotraj naše branže obrtništva, da ni v redu. Pričakujem, da bomo v naslednjem letu, če ne z vlado in ministrstvi, pa z Novo Slovenijo in z vami, gospod Jožef, poskusili dati neke ideje na mizo, ki bojo izvedljive. Jaz sem že prej povedal, da mi ni v interesu, da zdaj govorimo pa smo vsi proti ali pa smo vsi za. Tisto, kar lahko izpeljemo, bo malo teh zahtev, kar smo želeli, da jih bi izpeljali; ampak nekaj pa bi jih lahko izpeljali. Če se dogovorimo prej, bi se zagotovo lahko neke zadeve spravile skozi, za katere mali podjetniki, obrtniki želimo, da grejo skozi.. Če pa gremo, tako kot zdaj, v to skrajnost, v drugo skrajnost, pa bo vedno neka zavora z ene strani ali druge strani. Meni je interes, da nekaj skozi spravimo v naše dobro. Hvala.
Predstavnik predlagatelja gospod poslanec, beseda je vaša.
Hvala, gospod predsednik. Se zahvaljujem za diskusijo kolega Lepa, ampak dokler je še kolikor toliko sveža razprava s kolegico Mojco Žnidarič, ki je zdaj žal ne vidim, pa ni pomembno. Te rešitve, s katerimi želimo odpraviti krivice – o tem sva debatirala –, pošteno povem, tukaj smo dobili neke vrste zaprosilo s strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Vi ste v Vladi, usedite se z njimi skupaj, vprašajte in dajte boljšo rešitev. To so krivice.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj ima besedo gospod Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Očitno je v tem sklicu parlamenta praksa, da radi citiramo drug drugega, kar pa ni nič narobe, če se zadeve ne jemljejo iz konteksta, ko ste, gospod Horvat, govorili, kaj je LMŠ obljubljal v predvolilnih zadevah. Ampak tudi kolegica poslanka je v stališču Poslanske skupine Liste Marjana Šarca povedala, da se zavzemamo za logično, sistematično in celovito rešitev tega problema. Menimo, da vaš predlog ne rešuje te zadeve. Ko smo tudi govorili o paketnem urejanju teh zadev, ste omenili, če bomo kar naenkrat vložili 60 zakonov v parlament; seveda tega ne mislimo narediti, kajti govorili smo tudi za druge zadeve, da jih bomo uredili paketno, kot so povprečnine, socialni transferji, minimalna plača in pokojnine. Te zadeve se urejajo. Mislim, da bi bilo fino, da smo vsi tukaj zadovoljni. Tudi urejamo zadeve s sindikati. In če toliko govorite, koliko vam je za to, da je vsem dobro; bodimo srečni, da vladi kaže dobro, tudi javnomnenjske raziskave ji kažejo dobro, tako da smo lahko vsi veseli. Veliko se je govorilo, kakšna vlada mora biti, ali naj bo leva ali desna vlada. Menim, da je vlada dobra ali slaba. Za to vlado pa mislim, da do sedaj dela zelo dobro. Česa si sam osebno in v LMŠ ne želimo? Ne želimo si ustvariti privilegiranih skupin upokojencev. Z nekaterimi poklici lahko po 40 letih delaš. Sam sem po izobrazbi magister profesor zgodovine in magister profesor pedagogike in menim, da bom po 40 letih še lahko nekaj časa, mogoče 20 %, 30 %, delal v tej zadevi. Nekdo, ki pa je 40 let delal v rudniku, pa mislim, da nima niti najmanjše želje, da bi še sploh delal. In kaj mora biti naša zadeva, da uredimo – da se ne bodo s tem delom upokojenci preživljali, ampak da bo to nek dodatek. Ko pa ste prej omenili ZUJF. Da vam je v redu, da lahko nek visokošolski učitelj pri 75 letih dela. Meni se to ne zdi v redu, kajti zaradi njega veliko mladih ni dobilo službe na fakultetah. Kot zanimivost naj povem, da sem imel profesorja pri predmetu Badminton in ciljni fitnes, ki je bil star 80 let. Se vam to zdi normalno? Meni ne. Kaj je moje mnenje. Profesorji, ki so toliko stari, naj bodo zaslužni, naj pridejo na fakultete predavat, mladi jih bomo z veseljem poslušali; ne morejo pa jemati dela mladim, ki si utiramo pot v različnih karierah. Kaj želim povedati? Ko bomo sprejeli ta zakon, mora ta zakon omogočati upokojencem, da lahko delajo, če želijo; ne pa da delajo zato, da lahko preživijo.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolega Kovačič, ni pisalo v zakonu, da morajo stari profesorji delati. Povedal sem vam, ker vem, da zakona niste brali, za visokošolsko sfero smo bili zelo, kako bi rekel, tolerantni, mogoče ni prava beseda. Dekan fakultete je tisti, ki je rekel, ali vas rabi ali vas ne rabi, ne glede na vašo starost. Mojega cimra, veste, kaj je cimer, odličnega, ima nekaj častnih doktoratov, po svetu predava še zdaj, njega je dekan vrgel ven. Zakaj? Ker mu je bil konkurent. Imam pa na FDV primer, kjer pa je bila gospa, ja, tako kot sva rekla, preko 70; morda je še vedno. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Prislužili ste si repliko. Izvolite.
Hvala. Vem, kaj je cimer. Sem jih v študijskih letih veliko imel in moram reči, da so to bili najlepši deli mojega življenja. Rekli ste, da se je dekan tako odločil; odločil se je zato, ker je omejen s financami in mu je bilo lažje, da preko različnih pogodb zaposli nekega profesorja, kot pa da redno zaposli mladega človeka, ki ima voljo delati na raziskovalnem področju.
Hvala. Gospa Janja Sluga, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala. Meni je zelo težko danes razpravljati, ker v vlogi predlagatelja nastopa kolega poslanec, ki ga sicer globoko spoštujem in se je potem zelo težko nazaj [[…]]Saj se razumeva. In se je treba zelo držati. Vsebina je tista, ki jo znate zelo spretno obrniti, pretekla dogajanja zelo spretno obrniti; malo drugače, kot smo jih pa videli mi. Zato se bom najprej vrnila nazaj na tisto novelo, ki smo jo v prvem branju podprli, ampak pri regresnih zahtevkih in dvojnem statusu smo že takrat povedali, da tega dela ne podpiramo. To je bilo jasno takrat povedano. Bilo je tudi povedano glede prostovoljne vključitve v obvezno pokojninsko zavarovanje, ki ste jo vključili v tisto tretjo verzijo. Mimogrede, vmes je bil že sprejet ZPIZ-2E, da smo že takrat opozarjali, da se bo ta krogla valila, o kateri danes govorimo, in da se bodo oglasili vsi tisti, ki so zaradi te poteze potem občutili, kot da se jim je zgodila krivica. Glede tistega amandmaja, ki ga je Stranka modernega centra vložila na pobudo nekdanjega poslanca Mitje Horvata, ja, mi smo takrat sedeli, tako kot ste že povedali, nekateri predstavniki takratne naše poslanske skupine so z vami sedeli, zelo konstruktivno sodelovali in spisali neke rešitve, ki jih vi danes vključujete v ta vaš predlog; misleč, da smo našli prave rešite. Ampak takrat se postopek ni nadaljeval toliko časa, da bi sprejela Vlada svoje mnenje. In ko danes beremo to mnenje, nas opozarja, zakaj ta rešitev ni ustrezna. Torej rešitev, ki smo jo takrat skupaj našli, očitno vseeno ni prava rešitev. In vemo, da je vaš predlog dobronameren, ampak ugotavljamo tudi, kot je danes državni sekretar povedal, gre za vsebino, ki je izjemno kompleksna, kjer se en člen navezuje na drugega, kjer popravek v enem členu dejansko zopet sproži cel plaz členov, ki se na tega navezujejo; in je treba pri teh spremembah zelo pazljivo pogledati, kaj se popravlja, na kakšen način se popravlja in kakšne posledice imajo ti popravki potem tudi na vso ostalo vsebino. In če lahko samo eno pripombo. Tokrat ste vlagali identično novelo, isto zakonsko besedilo, kot je bila vložena prejšnjikrat, in niste ustrezno korigirali niti spremnega besedila. Na strani številka 4 vloženega predloga se namreč sklicujete na predlog novele ZPIZ-2E, ki je vložena v parlamentarno obravnavo. Sem povedala, je bila vmes že sprejeta. Tudi bi želela opozoriti na to oceno, ki jo navajate, da se s predlogom popravlja krivica veliko ženskam. V nekem predlogu, ki naj bi natančno opredeljeval neke posledice, kjer se pričakuje neke konkretne številke, se mi zdi ocena »veliko ženskam« nekam pavšalna, nekam nezadostna za neko resnejšo nadaljnjo obravnavo ali razpravo. Sedaj pa kar se tiče dvojnega statusa. Vi veste, kaj piše v naši koalicijski pogodbi. Kolegica pred menoj je tudi že povedala, kakšna so naša stališča glede tega. Jaz sem tudi že v stališču Poslanske skupine Stranke modernega centra opozorila, da gre za zadevo, ki se trenutno izpodbija na Ustavnem sodišču. In ne glede na to, da imamo neke skupne cilje, očitno jih imamo, vendar ne zdi se mi zelo korektno, ko se pogovarjamo o tem, kaj je rekla ta stranka pred volitvami, kaj je rekla druga stranka pred volitvami, kaj imamo objavljeno na spletni strani in kakšna so naša stališča. Naša stališča so lahko pri končnem cilju celo enaka, ampak pot, kako do tega cilja priti, je pa lahko takšna ali takšna; in so lahko zelo različne. In mi pač mislimo, da pot, ki ste jo ubrali vi, s spremembo teh dveh členov, ni prava. Ni prava in je celo taka, da se je ne da podpreti niti v prvem branju, ker se je potem v nadaljnjem postopku ne da dovolj ustrezno popraviti, da ne bi imela nekih negativnih posledic potem še za drugo vsebino. In dvojni status, kot sem rekla, je naš cilj, tudi naš skupni cilj. In po neki časovnici dela, ki jo ima pristojno ministrstvo, bi naj ta dvojni status bil že na mizah in bil nekje urejen v prvi polovici prihodnjega leta, kar tudi mi željno pričakujemo. Danes je to moj apel vam, kolega, ter tudi državnemu sekretarju, mi mislimo, da so vaše ideje, ki jih prinašate na mizo, dobre, da jih je vredno upoštevati; in si res želimo, ko se bo ta del pripravljal tudi na ministrstvu, da se tudi z njimi skupaj usedete, da vas poslušajo in da upoštevajo tudi vaše predloge. In potem, tako kot smo za tisti amandma v prejšnjem mandatu, najdemo resnično neke rešitve, ki pa tokrat bodo ustrezne, ki jih bo potem vlada podpirala in za katere se bo izkazalo, da so take, da bodo v praksi zaživele. In seveda se teh rešitev tudi v naši poslanski skupini veselimo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. S tem je razprava poslank in poslancev v tem krogu zaključena. Besedo ima, če želi, predstavnik Vlade, gospod državni sekretar. Ponujena beseda v Državnem zboru se vzame. Hvala.
Hvala za besedo. Zaključil bi samo tako, da v skladu s stališčem, ki ga je predložila Vlada, pa tudi v skladu s tem, kar smo predstavili v razpravi, kar ste tudi še številni poslanci danes predstavili v razpravi, moram zaključiti tako, da je naša ocena, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala, gospod državni sekretar. Želi besedo predlagatelj? Gospod poslanec, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Dragi kolegice in kolegi! Mislim, da nimam veliko časa, razen če mi bo gospod predsednik dovolil podaljške. Najprej bi se rad zahvalil, prvič, za tisto naše srečanje v velikem salonu, ko smo prvič odprli debato o štirih naših zakonih, en nas še čaka, namreč novela Zakona o dohodnini. Hvala za današnjo razpravo. Sem vesel, da je kolegica Janja ocenila, da smo povsem normalna poslanska skupina, da se znamo pogovarjati z vsemi vami, ne glede na to, da smo politični nasprotniki; smo pa gotovo skupaj, ko želimo vsi najboljše tej državi in našim državljankam in državljanom. Jaz sem vesel, da nihče v tej nekajurni razpravi ni povedal, da problemi, ki jih naslavljamo v teh treh zakonih, niso problemi. Vsi ste rekli – Ja, so problemi, so potrebne rešitve; ampak mi, vlada, koalicija bomo to drugače. Povsem legitimno, demokratično in to spoštujemo. Ja, v politiki so načela gotovo najpomembnejša. In tisto, kar sem nekoč rekel, kar ste nekoč rekli, to ostane, to ostane zapisano, posneto in tako dalje. In na MOS-u v Celju je bilo vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice, ki je podalo svoje mnenje k temu zakonu na kar nekaj straneh, pa ga zdaj ne bom bral. So bili zelo zadovoljni in presenečeni, gojili so veliko upanja do te vlade, ker so vsi ministri, predsednik Vlade tja prihajali in obljubljali – Ja, seveda, to bomo rešili. Jaz kljub vsemu verjamem, da bo do teh rešitev prišlo. Mogoče bom pa dobil še 5 minut. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Imamo eno prijavo. Potem ne bo delitve, ker vam je čas 5 minut razprave na razpolago. Izvolite.
Še zadnjič danes hvala, gospod predsednik. Obrtniki, mali podjetniki, ki so, se strinjamo vsi najbrž, hrbtenica slovenskega gospodarstva, tudi evropskega, so bili nekako dobre volje, če smem tako reči, ko so videli – Aha, to je pa zdaj neka nova vlada, neka druga vlada, očitno bo lažje in sploh možno vzpostaviti dialog. Da vam Obrtno-podjetniška zbornica napiše zahteve ali pa želje slovenske obrti in podjetništva ter program za razvoj malega gospodarstva, najbrž ne morete te knjige vreči čez ramo. Jaz mislim, da jo ima vsak od vas, kolegice in kolegi, vsaj tisti, ki ste bili na Mednarodnem obrtnem sejmu, imate to na mizi, ali pa vsaj teh top 20 zahtev. Ja, nekatere se že res 15 let rolajo. 15 let. Gospod Lep mi gotovo lahko to potrdi, ker je človek iz prakse, ki je gotovo tudi leksikon nabora predlogov, kaj izboljšati za slovensko obrt, slovensko gospodarstvo, malo gospodarstvo. Ko je nek zakon sprejet, itak piše – Državni zbor je sprejel. Kdo pa danes ve, kdo je kakšno rešitev, dobro ali slabo, predlagal dve, tri, štiri, pet let nazaj? Državni zbor je sprejel. Nikjer ne piše – Na predlog Nove Slovenije je Državni zbor sprejel. V Uradnem listu piše – Državni zbor je sprejel novelo Zakona o dohodnini in tako naprej. Mi ne vlagamo zakona zaradi tega, da bi zdaj nekje pisalo – Aha, Nova Slovenija je to naredila. Naredi Državni zbor. Nihče drug. In jaz bi si želel in vsi mi v Poslanski skupini Nove Slovenije, da bi Državni zbor res bil tisti kreator boljšega, bolj konkurenčnega poslovnega okolja, da ne bi bil Državni zbor zgolj nek podaljšek Vlade. Mislim, da je tukaj le več ljudi, pokrivamo celotno Slovenijo, nekaj smo tudi, če smem tako reči, v prejšnjem življenju delali, ko nismo bili poslanci. In če vse te naše izkušnje damo skupaj, lahko naredimo zelo dobre rešitve, ne glede na to, da smo politični nasprotniki. Jaz verjamem in upam, da nikoli nismo in da nikoli ne bomo sovražniki. In samo še to. Ni mi bilo všeč, da je eden od poslancev, pa zdaj ne bom o imenu, magnetogram se pomni, rekel, da gre za, citiram, »eno majhno ciljno skupino na področju, ki se ji reče obrtnik in samostojni podjetniki ali podjetniki«. Razvite ekonomije tiste, ki so obrtniki, podjetniki, ne bom ravno rekel na rokah nosijo, ker to tudi ni dobro, ampak jim dajejo večjo pozornost. Mislim, da se moramo enkrat le zavedati, kje nastaja nova dodana vrednost, nova vrednost. In še v tem kontekstu, ko govorimo o boljšem poslovnem okolju, v Novi Sloveniji se enostavno ne moremo sprijazniti, da je ob toliko podjetnih, toliko pridnih ljudi, kolikor jih imamo v Sloveniji, naša produktivnost 20 % nižja, kot je povprečje produktivnosti v Evropski uniji. Upam, da se bo tudi ministrstvo za delo, gospod državni sekretar, s tem ukvarjalo. Veliko je bilo obljub za leto 2019, za naslednje leto, jaz se ga veselim, upam, da ga bomo vsi doživeli in preživeli, jaz se veselim, da bo veliko rešitev s strani vlade prišlo v ta državni zbor za izboljšanje poslovnega okolja. Zakaj? Ker že nekaj let, hvala bogu, imamo konjunkturo, imamo gospodarsko rast, ampak vsi pa tudi poznamo, da obstajajo v svetu ekonomski ciklusi in da bo kriza, takšna in drugačna, prišla prej ali slej. Zdaj je čas, gospe in gospodje, da se tudi na to krizo, na tista leta suhih krav pripravimo. In ravno v tem kontekstu naš apel, to je moj apel v imenu poslanske skupine, začnimo delati konkretne, odločne korake vsi skupaj. Mi smo tukaj na strani tistih, ki bodo prinesli boljše rešitve za poslovno okolje.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj odločno zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. novembra 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 2. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 27. novembra 2018, ob 9. uri. Želim vam prijeten vikend in vse dobro! Nasvidenje.