Lep pozdrav! Ko bomo odločali, nas bo gotovo več, ker je opravičenih malo. To so kolegi Battelli, Čebulj, po 14. uri kolega Diaci, Mamić, Peterle in Tanko ter kolegica Sonja Areh Lavrič, vsi ostali so v dvorani oziroma v poslopju državnega zbora in bodo ob glasovanjih navzoči. Njih, predstavnike vlade in vse, ki bodo sodelovali pri današnjem delu, lepo pozdravljam. Mi bomo zdaj prišli na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, in sicer na PREDLOG ZAKONA O ODNOSIH REPUBLIKE SLOVENIJE S SLOVENCI, KI ŽIVIJO ZUNAJ NJENIH MEJA. Za to razpravo sta predvideni dve uri in pol. Razpravo bo odprl s predstavitvijo predloga zakona kolega Pukšič, mu dajem besedo. Rad bi opozoril, da je skupina desetih poslancev zahtevala splošno obravnavo in jo bomo sedaj tudi opravili. Vam pa dajem zdaj besedo kolega Pukšič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade, gospa direktorica urada! Ta zakon je nastajal v komisiji za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu, potem ko je bila komisija ustanovljena marca leta 2001. Naš dogovor je bil, da bomo v tej komisiji izključili tako imenovano dnevno in strankarsko politiko. Tako smo se tudi lotili dela in v glavnem sprejeli preko99% odločitev soglasno. Tudi nastajanje tega zakona je bilo v skladu s tem dogovorom, saj mu je dal zeleno luč minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel, ki je tudi na uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu pooblastil državnega sekretarja in seveda sodelavce, da pri zakonu sodelujejo. Pri zakonu so sodelovali tudi ministrstvo za kulturo, ministrstvo za šolstvo, znanost in šport, ministrstvo za notranje zadeve, ministrstvo za regionalni razvoj in strukturno politiko. In seveda brez katerih ne gre, torej tisti, ki to problematiko tudi zelo dobro poznajo, to so predstavniki civilne družbe. Tako Slovenske izseljenske matice, Svetovnega slovenskega kongresa in Slovenije v svetu. Ta zakon je dobil še dodatno politično podporo lansko leto junija pri pogovoru pri predsedniku vlade mag. Antonu Ropu, in pripombe, ki jih je imel takratni predsednik vlade, smo seveda pri nadaljevanju usklajevanja in pripravi zakona tudi upoštevali. Zaključek tega političnega sodelovanja in delovanja je bil dva dni nazaj na ministrstvu za zunanje zadeve, na katerem so bili predstavniki urada ministrstva za zunanje zadeve in sam minister, kjer je bilo povedano, da pač nekatere stvari v zakonu, po njihovem mnenju, niso take, kot bi pač morale biti. Dogovorili smo se, namreč to izhaja tudi iz sklepov, iz mnenj posameznih ministrstev, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. In dogovorili smo se, tudi sam, kot prvopodpisani, sem obljubil gospodu ministru, da bom glasoval za tiste amandmaje, ki jih bo vlada podpirala. To pomeni vso podporo tudi amandmajem, ki bodo nekatere pravice iz tega zakona izklestili, pa vendar zavedajoč se, da je treba na tej točki delati s konsenzom, tako kot smo se dogovorili, tudi vnaprej. Zato sem bil seveda presenečen, začuden in razžaloščen, da je vlada poslala takšno mnenje, kot je. Vendar to še nič ne pomeni, poslanke in poslanci, vi ste tisti, ki boste o tem odločali, ali je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Tudi vi ste tisti, ki boste kasneje glasovali v drugem branju o amandmajih in seveda večina poslank in poslancev bo pač odločala o amandmajih, takšnih, kakršne bo večina sprejela. Zato vas že na začetku te predstavitve naprošam, da si stvari pogledate temeljito in razmislite po svoji vesti, daste možnost Slovenkam in Slovencem po svetu, da dobijo ta krovni zakon, ki ga potrebujemo. Razlogi za sprejem zakona so naslednji. Prvič, naša ustava v 5. členu določa, da bomo za Slovence brez slovenskega državljanstva uredili to s posebnim zakonom. Drugi razlog je resolucija iz leta 1996 za Slovence v zamejstvu. Tretji razlog je resolucija iz leta 2002, resolucija o Slovencih, ki živijo po svetu. Četrti razlog za sprejetje tega zakona je tudi, zakonodajalec želi s sprejetjem krovnega zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja zagotoviti tudi jasno in čvrsto pravno podlago za sodelovanje s Slovenci v zamejstvu in po svetu ter za financiranje njihovih struktur in dejavnosti. Lansko leto, 19. decembra, je urad za Slovence v zamejstvu in po svetu pripravil pravilnik o dodeljevanju sredstev, pa je zakonodajna služba vlade Republike Slovenije ta pravilnik zavrnila, iz enega samega razloga: ker na tem področju ni zakona. Tudi sam minister in direktorica sta izrazila željo, da bi bil takšen zakon sprejet, predvsem z njihovega zornega kota, torej s tega področja, da bi lahko pravno delovali tudi na tem področju. Zakon o odnosih Republike Slovenije s Slovenci v zamejstvu in po svetu in izven njenih meja je krovni zakon, ki na celovit način ureja večino področij, ki zadevajo Slovence v zamejstvu in po svetu in jih področja zakonodaje ne urejajo, oziroma dopolnjuje tista področja, ki jih obstoječa področna zakonodaja ureja samo delno. Zakon tako posega na področje kulture, znanosti, vsebuje določila, ki se nanašajo na ohranjanje slovenskega jezika in izobraževanje, gospodarsko in regionalno sodelovanje ter urejanje statusa Slovencev brez slovenskega državljanstva in repatriacijo. Status Slovenca brez slovenskega državljanstva. Naša država se je v svojem temeljnem zakonu, v ustavi obvezala, da bo Slovencem brez slovenskega državljanstva že z zakonom zagotovila v Sloveniji posebne pravice in ugodnosti. Od sprejema ustave je minilo že 12 let. Pravnega akta, ki bi urejal odnose med slovensko državo in Slovenci v zamejstvu in po svetu in urejal pravice ter ugodnosti Slovencev brez slovenskega državljanstva, Republika Slovenija pa še vedno nima. To je seveda slabo in nedopustno in takšno stanje je potrebno preseči. Uvedbo posebnega statusa Slovenca brez slovenskega državljanstva predlagamo zaradi ugotovitve, da za mnoge Slovence zunaj Republike Slovenije sprejetje in imetje slovenskega državljanstva ni najbolj ustrezna oblika njihove povezanosti z Republiko Slovenijo. Upoštevati je namreč potrebno, da hoče velika večina Slovencev brez slovenskega državljanstva, najsi živijo kjerkoli, seveda ostati lojalni državi, v kateri tudi so. Imetje dveh državljanstev pa bi jih lahko potisnilo v najrazličnejše zadrege, moralne stiske ali druge težave. Državljanstvo je izjemno pomembno, obvezujoča in kompleksna oblika vzajemnega odnosa med posameznikom in državo. Zato bipatritnost ali polipatritnost, imetje dveh ali več statusov državljanstva, seveda ima lahko za posledico tudi najrazličnejše formalne zaplete. Republika Slovenija je matična domovina vseh Slovencev, zato v moralnem smislu ne bi smela nobenega Slovenca obravnavati kot tujca. V formalnem pogledu pa je seveda zadeva nekoliko drugačna. Če je nekdo samo etnični Slovenec in ni s slovensko državo sicer v nikakršnem pravnoformalnem razmerju, ga glede na notranji in mednarodni pravni red ni mogoče obravnavati drugače kot tujca. Prav to vez med moralnim, političnim in pravnoformalnim kriterijem premoščamo z uvedbo tako imenovanega posebnega statusa. To je, tako kot sem že omenil, v 38. členu pravzaprav najbolj sporna točka in seveda na to smo predlagatelji pripravljeni, da se spremeni tako, kot bo predlagala vlada Republike Slovenije, in to z amandmajem narediti. Repatriacija ali vračanje. Iz resolucije o odnosih s Slovenci po svetu, ki jo je državni zbor Republike Slovenije soglasno sprejel 2000, izhaja, da je Republika Slovenija zainteresirana za vračanje slovenskih izseljencev, zdomcev ter tudi za priselitev njihovih potomcev. Zavzemanje za vračanje Slovencev in njihovih potomcev dobiva dodaten smisel ter pomen v luči demografske krize, ki se obeta Republiki Sloveniji in jo nakazuje trend, popolnoma razviden iz rezultatov zadnjega popisa prebivalstva. Namesto, da se seveda populacija slovenske države obnavlja predvsem s priseljevanjem neslovenskega prebivalstva, je smiselno ter umestno, da se v domovino pritegne čim več slovenskih zdomcev, izseljencev in njihovih potomcev. Za Republiko Slovenijo bi še zlasti bila dobrodošla priselitev mladih slovenskih družin. V glavnem so seveda to izobražene mlade slovenske družine. V zakonu smo predvideli, da je to vračanje možno oziroma koriščenje te repatriacije samo eno leto, kar je trikrat manj kot pa je možno koriščenje za begunce. Žal se mi čas izteka. Za takšen sistemski zakon je jasno premalo 10 minut. Zaprosil sem kot predlagatelj 45 minut za predstavitev. Če bi jih dobil 20, bi lažje, bolj korektno opravil svoje delo. Sedaj pa vas pač naprošam, poslanke in poslanci, da tudi preberete določene zadeve, ne samo pri členih, ampak tudi v obrazložitvi in še enkrat poudarjam, da smo predlagatelji pripravljeni upoštevati vse vladne predloge, ki bi zakon dopolnili. Vsekakor pa menim, da je zakon primerna podlaga, tako smatra tudi državni svet, komisija, ki je sprejela takšen sklep, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Pospremitev tega zakona naprej je po mojem tudi nacionalni ponos Republike Slovenije, do Slovenk in Slovencev, ki živijo zunaj meja. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Pukšič, predlagatelj zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj meja. Besedo sedaj dajem predstavnici vlade. Gospa direktorica Jadranka Šturm Kocjan, direktorica urada Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu želi besedo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dober dan! Vlada Republike Slovenije sodi, da je krovni zakon, ki bi urejal odnose Republike Slovenije s Slovenci, ki prebivajo zunaj njenih meja, potreben in da je bil namen predlagatelja dober. Doslej je slovenska zakonodaja probleme Slovencev po svetu urejala v več področnih zakonih, zato ni mogoče govoriti o pravni praznini, razen na področju financiranja, o katerem pa ni bilo do sedaj doseženo soglasje. Vendar je glede na članstvo Slovenije v Evropski uniji smotrno sprejeti zakon, ki bo obsegal večino problematike na enem mestu. Predlagatelji so bili pri pripravi zakona deloma uspešni. Predvsem niso predvideli finančnih posledic zakona, niso upoštevali novega položaja Republike Slovenije v Evropski uniji in niso upoštevali vseh razsežnosti, ki bi jih posebni status Slovencev brez državljanstva Republike Slovenije prinesel v zvezi s standardi na področju človekovih pravic. V zvezi z nekaterimi rešitvami, ki niso v skladu z zakonodajo Republike Slovenije in zakonodajo Evropske unije, ker kršijo konvencijo o človekovih pravicah, menimo, da jih v obsegu in na način, kot je predlagan, ni mogoče podpreti. Še zlasti pa zakona ni mogoče podpreti iz naslednjih razlogov. Zakon predlaga, da Slovenec brez državljanstva Republike Slovenije pridobi na osnovi izreka o slovenski narodnosti in lokalnosti Republike Slovenije status Slovenca brez državljanstva Republike Slovenije in v Republiki Sloveniji ni tujec. Opredelitev, da se Slovenec brez državljanstva Republike Slovenije ne šteje za tujca, bi glede na predlagano dikcijo pomenila, da se takšna oseba ni dolžna podrejati zapovedim, ki veljajo glede vstopa in bivanja v Republiki Sloveniji kot za vse ostale tujce. Velja ob tem poudariti, da zakon o tujcih prav za osebe slovenskega porekla določa posebne ugodnosti, ki veljajo glede predpisane dolžine prebivanja, za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje. Tudi pri dokazovanju slovenske narodnosti zakon ne določa kriterijev, kako se to naredi, kot tudi ni opredeljeno, kako se preverja lojalnost posameznika, ki bi imel tak status. Tudi sicer je določilo "lojalen Republiki Sloveniji" nesprejemljivo, saj je protiustavno in krši več ustavnih določb. Ker je nedoločeno, omogoča arbitrarnost odločanja, pa tudi sama beseda lojalnost je po naši oceni izredno sporna, saj spada bolj vizrazoslovje diktatorskih režimov po prvi in drugi svetovni vojni, ne pa v izrazoslovje demokratične pravne države, ki spoštuje človekove pravice in temeljne svoboščine. Predlog zakona v 45. členu zagotavlja posebne pravice, ki bi izhajale iz tega statusa. Predvsem s stališča konzularno-vizumskega poslovanja je nesprejemljiva pravica, ki jo zakon navaja, in sicer, to je pravica do vstopa v Republiko Slovenijo brez vstopnega vizuma, tudi če država, katere državljan je upravičenec, z našo državo ni podpisala sporazuma o odpravi vizumov. Pravica do vstopa v državo je povezana s komunitarnim pravom Evropske unije, ki ga je Slovenija prevzela in implementirala v pogajalskem procesu. Kot posebna pravica se Slovencem s tem statusom podeljuje pravica do pridobitve lastninske pravice do zemljišč in nepremičnin. Naša ustava v členu 68 določa, da lahko tujci pridobijo lastninsko pravico na nepremičninah pod pogoji, ki jih določa zakon, ali če tako določa mednarodna pogodba. Če bi le za nekatere tujce iz posameznih držav s tem zakonom omogočili pridobivanje lastninske pravice na nepremičninah, bi povzročili diskriminacijo med državljani ene države. To bi lahko tudi povzročilo, da bi ta konflikt odprl vprašanje, da bi morali naš trg nepremičnin odpreti vsem državljanom te iste tuje države. Zakon tudi predlaga prednost pri zaposlitvi. Predlaga tudi pridobitev državljanstva Republike Slovenije po hitrem postopku, kar je v nasprotju z zakonom o državljanstvu Republike Slovenije kot tudi z zakonom o splošnem upravnem postopku. Zakon predlaga, da se starejšim repatriiranim osebam, ki so pomembno prispevale k ohranitvi in razvoju slovenstva in slovenske kulture v tujini, podeli priznanje v obliki izjemne minimalne pokojnine. Opozarjamo, da veljavna zakonodaja take pokojnine ne pozna. Osebam s statusom repatriirane osebe se poleg pravic, ki jih imajo po statusu, da tudi pravica do zdravstvenega in socialnega varstva ter nekaj denarne socialne pomoči. Poleg tega zakon predvideva reorganizacijo urada za Slovence v zamejstvu in po svetu, razširitev pristojnosti, kadrovske spremembe kot tudi nekatere druge institucionalne spremembe in, kot rečeno, ni finančno dodelan. Ni usklajen z notranjo zakonodajo ter presega ustavne pravice. Iz vsega omenjenega vlada predloga zakona ne more podpreti in je pripravljena pripraviti svoj zakon v najkrajšem možnem času. Hvala.
Sedaj bomo slišali predstavnike poslanskih skupin. Tudi danes je prvi na vrsti kolega Kebrič, za predstavitev stališč poslanske skupine DeSUS. Kolega Kebrič se najhitreje prijavi k besedi med poslanskimi skupinami. Prosim, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Slovenci smo bili velikokrat v situaciji, ko smo zaradi zgodovinskih ali pa politično-ekonomskih razlogov izgubljali del narodnega telesa. To se je prvič zgodilo že takoj po združitvi Italije, ko smo leta 1866 izgubili Beneško Slovenijo in se je nadaljevalo z izseljevanjem pred in po I. svetovni vojni, vmes smo doživeli bolečo izgubo Koroške in Primorske s prebivalstvom vred ter odliv prebivalstva zaradi ekonomskih ali pa tudi političnih razlogov in so to bili ekonomski ali politični emigranti. Vsi ti dogodki so botrovali današnji situaciji, ko naj bi, po nekaterih podatkih, zunaj meja Slovenije, ki je med tem postala samostojna in neodvisna država, prebivalo skorajda 500.000 Slovencev, od katerih je okoli 150.000 zamejcev, ki živijo v Italiji, Avstriji na Madžarskem in Hrvaškem. Po vključitvi Slovenije v EU so fizične ovire na mejah tako rekoč odpravljene in pretok ljudi bo nemoten, kljub temu pa osnovni problemi ostajajo več ali manj enaki, tako za avtohtone manjšine, kakor tudi za alohtone manjšine, to so tiste, ki so nastale z množično migracijo iz gospodarskih ali drugih razlogov. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev, DeSUS, menimo, da je potrebno sprejeti zakon, ki bo celovito uredil področje in problematiko, s katero se srečujejo Slovenci v zamejstvu in drugod po svetu. Navsezadnje nam to nalaga tudi 5. člen ustave. Predlog zakona, ki je danes pred nami, predstavlja poskus, da bi zadostili omenjenemu 5. členu ustave. Na podlagi teksta, ki smo ga skrbno proučili, ocenjujemo, da bi bilo potrebno zakon dodelati tako iz nomotehničnega kakor tudi vsebinskega vidika. V samem predlogu namreč ni natančno določeno, ali so Slovenci, ki prebivajo na Dunaju ali na primer v Zagrebu, avtohtono slovensko prebivalstvo ali ne. Diskurz lojalnosti, ki se uporablja v samem predlogu, se nam zdi neobičajen in pravno sporen, saj omogoča arbitrarnost odločanja, poleg tega pa že sama beseda spada v izrazoslovje avtoritarnih, pa tudi diktatorskih režimov, kot smo jih doživeli med II. svetovno vojno. Poleg tega so tukaj še predlogi, da bi, kot na primer v 35. členu, definirali nekakšen vmesen status med tujcem in slovenskim državljanom. To so zadeve, ki lahko povzročijo Sloveniji mednarodne probleme, saj se s tem poseže v pristojnost drugih držav. Prav tako je problematično in se je težko strinjati z določitvami, ki izhajajoiz 45. člena, ki govorijo o pravicah oseb s statusom Slovenca brez slovenskega državljanstva, saj bi s tem Slovenija kršila lasten zakon o tujcih pa tudi evropsko konvencijo o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Glede možnosti, da bi zaslužnim starejšim repatriiranim osebam podelili priznanje v obliki minimalne pokojnine za področje kulture, je potrebno jasno povedati, da veljavna zakonodaja take pokojnine ne pozna. V poslanski skupini demokratične stranke upokojencev Slovenije se vedno zavzemamo in govorimo in želimo, da se to spoštuje, da je pokojnina edinole prislužena plačana pravica in jo je nemogoče kar tako podeljevati tudi na predloženi način. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije menimo, da je potrebno tako pomemben zakon, ki izpolnjuje obveznosti iz 5. člena ustave in sistematično ureja področje Slovencem, ki ne živijo v Republiki Sloveniji, sprejeti s čim širšim političnim konsenzom, ki bo našim rojakom v pomoč in zagotovilo, da matica na njih ni pozabila. Predloženo besedilo pa ni tako in menimo v poslanski skupini, da se ga niti z amandmaji ne bi dalo tako popraviti, da bi ga lahko sprejeli. Pripombe, ki smo jih že dobili od vlade in od raznih ministrstev, so take teže, da menimo, da bi naj vlada pripravila v čim krajšem možnem času nov sistemski zakon, ta predlog pa je dobra osnova za tako delo. Hvala za poslušanje.
Hvala lepa vam, kolega Kebrič. Kolega dr. Bernik bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije, in za njim potem kolega Podobnik. Kolega dr. Bernik, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospa direktorica, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes se bo izkazalo, če ta državni zbor zasluži staro pravilo "vox populi vox dei", glas naroda je glas boga. Vendar ne verjamem, da bo do tega prišlo, če ne bomo se nikoli sprostili, poskusili v naši človečnosti nekoliko delovati. Torej stranka Nove Slovenije pozdravlja prihod tega zakona o odnosih s Slovenci po svetu, ki živijo zunaj meja, in smo zadovoljni, da je ta predlog na naših klopeh. Za Slovence pravijo, da smo potrpežljivi ljudje. Drugi člen naše ustave zagotavlja Slovencem brez slovenskega državljanstva, da in sedaj citiram, "da lahko uživajo v Sloveniji posebne pravice in ugodnosti, vrsto in obseg teh pravic in ugodnosti določa zakon." Izgleda pa, da so tudi naši vladni ljudje razmeroma počasni, saj jim je vzelo več kot ducat let, da je prišlo do nekega predloga zakona ki ga obeta ustava. Le kako je bilo to mogoče. Ob naši osamosvojitvi so Slovenci po svetu skoraj popolnoma enotno podprli slovensko svobodo in svojo državo. Vsaj tisti, ki smo tedaj živeli zunaj meja, smo bili politično razmeroma naivni, prav tako pa nekateri tudi doma. Mislili smo, da smo vsi Slovenci, ideološke razlike naj bi sedaj izginjale in da se bomo povezali skupaj v dobro samostojne države, vendar smo se hudo zmotili. Se je pa nekaj premaknilo. Slovenci v svetu smo imeli ministra v prvi vladi. Obljubljal se nam je zakon o slovenskem državljanstvu, potem je iz ministrstva brez portfelja prešel urad v zunanje ministrstvo, tri civilna društva so dobila skromno financiranje na osnovi priglašenih projektov, vendar je bilo vsako leto manj denarja za kulturne, jezikovne potrebe teh Slovencev. In to financiranje pada iz leta v leto. Na drugi strani pa je bila ustanovljena v prejšnjem mandatu komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu in po precejšnjem obotavljanju tudi v sedanjem mandatu. Vsekakor je to zanimivo. Za vsak slučaj je ta komisija taka, da mora zadoščati političnim potrebam vladnih strank, ne preveč, toliko pač, da životari brez posebnega napredka, bistvenega napredka. Kljub temu pa je bila v prejšnjem mandatu sprejeta deklaracija o Slovencih v zamejstvu in v tem mandatu o Slovencih po svetu. Ta zadnja je kljub našim pričakovanjem naletela na nepričakovano nasprotovanje pri glasovanju v državnem zboru. Predlog zakona, ki je pred vami, je zahteval veliko dela. In moram reči, da je to predvsem zasluga predsednika komisije Franca Pukšiča, njegovih strokovnih sodelavcev, nekaterih članov v uradu na ministrstvu za zunanje zadeve in seveda tudi tistih članov komisije, ki niso videli v pripravi predloga neke tajne zarote proti obstoječi oblasti. Vse od prejšnjega mandata je nekje ležal že prvi predlog podobnega zakona, ki ga je na svojo iniciativo pripravilo eno od civilnih društev, ki delujejo s slovenskimi izseljenci, vendar ves ta čas ni zagledal luči v državnem zboru. Vprašamo se lahko, zakaj, pa bomo z ozirom na včerajšnjo diskusijo lahko ugotovili, kaj se je zgodilo. Kljub temu pa so razni državni funkcionarji stalno obljubljali, da bo - na pol obljubljali -, da bodo pripravili popravek tega prvega zakona in ga vložili v parlament. Seveda, iz te obljube ni bilo absolutno nič. Sprašujemo se, zakaj je skrb za Slovence po svetu potrebna. No, ne bom našteval raznih razlogov, vendar je odgovor enostaven: so del našega naroda, del slovenskih korenin, slovenske kulture, človeške pripadnosti in še kaj. To so dokazali z zvestobo slovenstvu, čeprav je bila velika večina v najvišji kategoriji izbrisanih, ti so bili izbrisani 40 let in še kaj in jih ne moremo primerjati z ljudmi, ki so postali slavni, potem ko so se začeli prikazovati kot izbrisani. Toda kljub temu, da so bili izbrisani, niso bili sprejemljivi za boljševiško oblast v Sloveniji. Bili so pod nadzorom Udbe. Tedanja slovenska izseljenska matica je bila ustanova Udbe, obe sta imeli namreč isti računalnik o izseljencih po svetu. Ta podatek sem dobilz vrha tedanje izseljenske matice. Vendar kljub različnim gledanjem na svet je bilo pričakovati, da bomo našli skupni jezik in se združili v prizadevanju za boljšo Slovenijo. To je še vedno naša želja. Vendar je pred prihodom tega predloga v državni zbor besedilo šlo skozi razne filtre v ministrstvih. Njihov komentar nam je posredoval generalni sekretar vlade in ga imate na klopi. Komentarji se vrtijo okoli osmih členov predloga, različna ministrstva v birokratskem jeziku opozarjajo na razne neskladnosti zakona s členi naše ustave, z določbami drugih zakonov, opozarjajo na morebitno kršitev določb evropske konvencije o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, pogodbe o evropski skupnosti in tako dalje. Omenjene so tudi možne kršitve pogodbe o pristopu k Evropski uniji, in sicer z jezikom, kot da bi utegnile povzročiti resne finančne posledice itd. In, da bi imele tudi možne konflikte z drugimi državami. Ta opozorila zvenijo tako, kot da bi mogli imeti za posledice strašne neprijetnosti z drugimi državami. Opozorila zvenijo seveda kot nekdanja spremna pisma od generalnega sekretarja vlade, ki je v obravnavo pošiljal državnemu zboru zakone, ki po poslovniku niso imeli nobene kvalifikacije za nujni ali kakšen drug izredni postopek. Seveda vedno s pripombo omorebitnih hudih posledicah za državo, če tak zakon ni sprejet pred 1. majem itd. To je bila lepa in poceni stvar, politično izsiljevanje. Seveda, vsaka kritika nekega tako zapletenega predloga je dobrodošla, če vsebuje tudi kakšne koristne napotke. Teh pa seveda ni v komentarjih. Ker mi je slovensko bivanje dalo nekaj pogleda na našo birokracijo, naj bi rekel tole. Prvič, v Sloveniji se ne zgodi nič slučajno. Če v zakonu kakšnemu državnemu uradniku ni kaj všeč, ga interpretira po svoje, poleg tega je pa tudi res, da so naši zakoni, vsaj tako mislim, pisani bolj za državne uradnike, tako da se lahko skrivajo za tem, češ delali smo po zakonu, in seveda znamenita v tem smislu je bivša državna generalna sekretarka. S tem zagovorom, češ vse je v najlepšem redu delali smo po zakonu, je seveda seznanjeno včasih tudi naše ljudstvo, vendar mediji redko kdaj o tem kaj spregovorijo, ker so zadovoljni z odgovori. No ja, potem druga stvar, ki sem se je naučil, bodi previden, če ti vlada kaj ponuja. To smo v neštetih primerih videli in mislim, da tudi ta predlog, da bo vlada takoj spremenila zakon in ga potem vložila v proceduro, temu absolutno ne verjamem. Poleg tega pa, ko vlada našteva vse nepravilnosti o tem oziroma konflikte, niti enkrat ne reče: "O, saj to pa lahko spremenimo, saj to je naš zakon." In pa, govorimo tako, kot bi bilo sveto pismo. Nikomur ne pride na misel, da bi nekaj v prid naših ljudi spremenili. Dobro, če je tako, potem vemo, kje smo. Na vas, spoštovane poslanke in poslanci je, da ta predlog spustimo skozi proceduro do naslednje obravnave in ga skupaj s strokovnjaki raznih ministrstev predelamo, kajti to se da zgoditi. Mislim, da večina teh težav, ki jih omenja ta memorandum, je možno popraviti in dobri pravniki, ki ne povedo samo tega, česa ne moreš narediti, ampak povedo v glavnem to, kaj lahko narediš, lahko to naredijo. Vse to, kar bi želel, da se zgodi, da ta zakon spremenimo, in to je naša državljanska drža, naša človečnost to od nas zahteva in naš dolg do mnogih rojakov. Rekli pa boste nobenega dolga nimamo. Naj vas spomnim, da bi bilo Slovencem doma in po svetu še mnogo več, če toliko tisoč od njih ne bi bilo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Te žrtve so bile ponovno ubite z nečloveškim prevarantskim zakonom o vojnih grobiščih. Ne moremo jim vrniti življenja, lahko jim pa vrnemo vsaj dostojanstvo in pa popravo krivic tistim Slovencem po svetu, ki so še vedno živeči.
Čas.
Naj omenim samo to [[...]]
Čas, kolega, čas je potekel.
Hvala, ampak bi rad še nekaj [[...]]
Ne morem vam dati dodatnega časa. Misel lahko zaključite, to dovolim vsakemu.
Dobro, bom zaključil in če me boste pregnali, bom pa civilno nepokorščino zahteval.
Ne, civilna nepokorščina ni potrebna. [[...]]bo zadostovalo. Čas velja za vse enako, tudi za vas.
To je sramota, da o Slovencih po svetu moral človek govoriti par minut [[...]]
Kolega dr. Bernik, dve uri in pol traja razprava. Sedaj gre samo za uvodno predstavitev.
Ja, ja, čisto v redu, ampak [[...]]
Prosim.
Dobro, bom omenil tole. Poglejte Frankfurter Allgemeine Zeitung, sicer v knjižnici te številke nimajo od 4. maja, pravi Slovenija eno samo masovno grobišče, pa boste vedeli kaj ljudje mislijo. Jaz bi želel kljub tem ostrim besedam, ki sem jih naslovil na vas, da ta zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo in vas prosim, da malo človečnosti vložite v to.
Hvala.
Za konec bom pa kljub temu prebral [[...]]
Morate končati, ker ste že 2 minuti čez, dr. Bernik.
Bom prebral [[...]]
Že 2 minuti ste čez [[...]]
[[...]]soneta o Škofji Loki, ki ga je [[...]]
Kolega dr. Bernik, kolega dr. Bernik.
O Loka hvala ti za tista leta, za vse veselje, sonce bujno, cvetje, zaklad globinski, trajno doživetje [[....]]
Kolega dr. Bernik.
[[...]]na skrivnem peta pesem, neizpeta.
Hvala lepa.
To je dr. Omar v Argentini. Hvala.
Hvala lepa, kolega dr. Bernik. Poglejte, ne spravljajte v zadrego predsedujočih. Omejitev časa velja za vse enako. Neljubo je v slehernemu od nas, ki vodimo sejo, posegati v besedo, čas je pa omejen, tako smo sklenili, tudi za vas. Gremo naprej z razpravo. Kolega Božič ima besedo. Predstavil bo stališče poslanske skupine SLS. Za razpravo sta namenjeni 2 uri in pol.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Predlog zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, EPA 1249 /III, prva obravnava, je eden redkih zakonov v zadnjih mesecih, ki jih ne obravnavamo zaradi obveznosti do Evropske unije. Področje manjšinske politike je področje, ki je skladno z evropsko ureditvijo v pristojnosti posameznih članic. Približno pol milijona Slovencev živi zunaj domovine, zato je pomembno, da sodelujemo z organizacijami, katerih cilj je ohranjati slovenski jezik, kulturo, korenine in tudi gospodarstvo. Predlagatelji ocenjujemo, da je manjšinsko tematiko treba zakonsko urediti in tako izpolniti ustavno obveznost. Leta 2002 smo v državnem zboru sprejeli resolucijo o odnosih s Slovenci po svetu, kar je zagotovo pozitiven doprinos k nadaljevanju krepitve odnosov države do rojakov po svetu. Omenjena resolucija ter resolucija o položaju avtohtonih slovenskih manjšin v sosednjih državah iz leta 1996 napotujeta na sprejem posebnega zakona. Izvajanje nalog, ki jih določa resolucija in se nanašajo na področje sodelovanja s Slovenci v zamejstvu in po svetu, je v tem trenutku zaradi pomanjkanja ustrezne pravne podlage oteženo. Sprejem krovnega zakona bi pristojnim organom omogočil dosledno delovanje in uresničevanje zastavljenih nalog in ciljev. Treba pa je opozoriti tudi na to, da vstop v evropske integracije odpira nove možnosti za sodelovanje med slovensko narodno skupnostjo v zamejstvu in državo matičnega naroda. Posebno skrb je treba nameniti udejstvovanju zamejskih Slovencev v političnem življenju, večji povezanosti slovenskih manjšin in večji gospodarski povezanosti zamejskih Slovencev s Slovenijo. Za vse nas je sedaj, ko je Slovenija postala polnopravna članica Evropske unije, izredno pomembno, da se zavedamo, da bosta skupna znanje in trg največji porok našemu skupnemu življenju v Evropski uniji. Po našem mnenju je treba omeniti še en vidik, ki nakazuje smiselnost sprejema zakona, ki bi na enem mestu obravnaval tematiko Slovencev zunaj meja Slovenije. Pomen sodelovanja Slovenije z drugimi državami na področju kulture, izobraževanja, gospodarstva, se omenja ob različnih priložnostih. Ob tem ne smemo pozabiti na Slovence, ki živijo zunaj meja naše domovine in so lahko s svojim poznavanjem drugih sistemov pomemben dejavnik tudi našega uspeha. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da smiselnosti sprejema krovnega zakona ne sme ovirati nobeno vprašanje. Sam predlagani zakon pa ima določene pomanjkljivosti. Menimo, da se pri pripravi ni v zadostni meri upoštevalo članstvo Slovenije v Evropski uniji ter posledice, ki jih le-to prinaša. Zaprošen sem bil tudi, da bi danes predstavil tudi mnenje komisije za mednarodne odnose in evropske zadeve državnega sveta k predlogu zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja. Na svoji 13. seji 5. maja 2004 so ta predlog obravnavali in zapisali tako: "V razpravi so bili člani mnenja, da je omenjeni zakon potreben, saj je podlaga za večje in trdnejše povezovanje Slovencev v zamejstvu in po svetu s Slovenijo." Menili so tudi, da se mora naša država truditi za okrepitev števila predstavnikov slovenske narodnosti in mora olajšati strokovnjakom slovenskega porekla prihod oziroma povratek v Slovenijo, saj je sedaj več storila oziroma dosedaj za Slovence zunaj njenih meja, kot pa za vračanje ljudi slovenske narodnosti v Slovenijo. Člani komisije so opozorili tudi na nekatere pomanjkljivosti sedanjega tega predloga zakona. Zakon ne sme dajati in ne more dajati prednosti Slovencem, ki se vračajo, repatriacija, v Slovenijo in jim omogočati boljši življenjske pogoje, kakor slovenskim državljanom, ki tu živijo. Prav tako pa komisija opozarja na nedorečenost financiranja določenih pravic, ki jih zakon nudi Slovencem, ki se vračajo, na primer zdravstveno in pokojninsko zavarovanje, in zakonodajalca poziva, da področje natančno uredi. Obenem pa komisija predlagatelja opozarja, da je ta problematika za nas zelo pomembna in da je na njej veliko dela, predvsem v okviru komisije za mednarodne odnose in evropske zadeve, zato bi bilo primerno, da se v ta zakon uvrsti tudi pomoč državnega sveta in sam državni svet. In na koncu so sprejeli sklep, "komisija meni, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo". Predlog zakona, ki bo urejal odnose Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja, je po našem mnenju potrebno sprejeti. Na žalost naša slovenska vlada v tolikih letih še ni uspela niti pripraviti, ta predlog pa bo potrebno domisliti ter pred novim sprejemom pripraviti določene popravke oziroma tudi drugačne rešitve. Na koncu bi rad dodal tudi neko svojo misel, ki je - da mi kasneje ne bo treba govoriti, vtej dvorani, pa tudi na raznih sejah sem pogosto rekel - ali se vsi, ki danes sodelujemo in bomo odločali o tem zakonu, zavedamo, da nekateri deli, poseljeni s Slovenci, od 1914. leta nimajo več svojih šol v slovenskem jeziku, niti politiki jih ne obiskujejo. In kadar bomo o tem glasovali, pomislite na to, boljše je imeti malo slabši zakon, kakor pa tako, da se več kot deset let sprenevedamo in ga ne sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Božič. Kolega Avšič bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije, za njim kolega Bevk iz Združene liste, potem sta še dva predstavnika skupin in splošna razprava. Prosim.
Lep pozdrav! V poslanski skupini oziroma v poslanskem klubu LDS smo vseskozi, kolikor nam je bilo dano, sodelovali pri pripravi tega zakona oziroma smo želeli sodelovati tudi pri njegovem končnem oblikovanju. In tudi iz razlogov, kajti resnica je, da po različnih ocenah živi izven Republike Slovenije okoli 500 tisoč Slovencev in da jih ima od tega okoli 60 tisoč državljanstvo in stalno prebivališče izven Slovenije. Tudi res je, da ustava Republike Slovenije v 5. členu določa skrb za avtohtone slovenske manjšine v sosednjih državah ter za slovenske zdomce in izseljence. Skrb za slovenske manjšine v sosednjih državah sicer natančneje opredeljuje resolucija o položaju avtohtonih slovenskih manjšin in s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije, ki jo je sprejel Državni zbor Republike Slovenije leta 1996, in resolucija o odnosih s Slovenci po svetu, ki smo jo sprejeli v tem mandatu. Trajni življenjski pomen in interes Republike Slovenije je prav gotovo ohranitev nacionalne identitete in samobitnosti slovenskega naroda. Potrebno je torej storiti vse, da se upoštevajo skupni interesi Republike Slovenije ter Slovencev po svetu ter jih tudi s tem nadgraditi. Sprejem primernega zakona bi bil zagotovo korak v tej smeri. V poslanski skupini LDS smo obravnavali prvi osnutek, delovni osnutek zakona in tudi drugi delovni osnutek zakona in pripravili številne pripombe in tudi predloge, kako ga bi bilo potrebno ustrezneje urediti. Te pripombe so zanimivo podobne nekaterim pripombam, ki so jih pripravila ministrstva, predvsem ministrstvo za notranje zadeve in pravosodno ministrstvo in tudi sama vlada Republike Slovenije. Vendar iz nam neznanih razlogov te pripombe niso bile upoštevane. Ko smo pravzaprav zahtevali sklic seje komisije pred vložitvijo zakona v parlamentarno proceduro, sobila tudi izpostavljena določena stališča in pripombe, vendar je ne glede na to bil zakon vložen v proceduro, vendar žal brez podpisov dveh članov komisije iz vrste Liberalne demokracije Slovenije. Naše pripombe so se nanašale na tiste, o katerih smo danes že slišali. Nanašale so se na finančne posledice zakona, da jih praktično ni oziroma so zanemarljive. Mi ocenjujemo, da so pomembne in da jih je potrebno tako tudi opredeliti. Opozarjali smo seveda tudi na to, da je seveda primarno potrebno poskrbeti, da bo realiziran 5. člen ustave Republike Slovenije, ki določa, da mora Državni zbor Republike Slovenije sprejeti zakon za Slovence brez slovenskega državljanstva, seveda pa ostala področja, ki so urejena v ustreznih drugih zakonih in zakonskih predpisih in resolucijah, uskladiti tako, da to ne bo povzročilo notranje kolizije v pravnem sistemu in redu v Republiki Sloveniji. To se je namreč zgodilo. Po našem mnenju je seveda zlasti problematično tudi to, da bi naj komisija državnega zbora Republike Slovenije za Slovence po svetu se preimenovala v odbor - to še ni sporno - vendar naj bi se ustanovil ta odbor po tem zakonu. To je popolnoma v nasprotju s poslovnikom o delu državnega zbora, kjer stalna in občasna delovna telesa imenuje državni zbor. To bi bil ediniodbor, ki bi imel povsem drugačen status, kot ga imajo ostali državnozborski odbori. Bil bi ustanovljen z zakonom, vemo pa, da je poslovnik pravzaprav tudi sprejet z dvotretjinsko, in je že tu določeno neskladje. Enako velja za vladni urad, kjer bi se zgodilo podobno, kot bi naj se zgodilo z odborom. To bi bil edini vladni urad, ustanovljen z zakonom. Vsi ostali uradi, ki so oblikovani v Republiki Sloveniji, so oblikovani na podlagi uredbe vlade, v skladu z zakonom. Predlog zakona sicer ne prinaša bistvenih novosti za Slovence, ki živijo zunaj meja, saj je ta materija sedaj urejena že v mnogih predpisih, v ustavi, v poslovniku državnega zbora, v zakonu o zunanjih zadevah, zakonu o državni upravi, zakonu o državljanstvu Republike Slovenije, zakonu o volitvah v državni zbor, zakonu o evidenci volilne pravice, zakonu o tujcih, v zakonu o zaposlovanju in delu tujcev, zakonu o deviznem poslovanju, zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, zakonu o uresničevanju interesov na področju kulture v resoluciji o odnosih s Slovenci po svetu in v resoluciji o položaju avtohtonih slovenskih manjšin. Torej ni res, da nimamo v naši zakonodaji skoraj vseh rešitev. Opozarjam, nimamo pa rešitve za Slovence brez državljanstva, kar zahteva sama ustava in tudi naš notranji pravni red. V poslanski skupini LDS ugotavljamo, da so naše pripombe, ki smo jih oblikovali v času priprave zakona oziroma odkar je bil na razpolago in na vpogled delovni osnutek tega zakona, pripombe tudi dokaj istovetne vladnemu mnenju, ki je do zakona odklonilno. Vladno mnenje se nanaša še na številna druga področja, ki so v koliziji z obstoječim pravnim redom. Zlasti pa bi bilo treba podpreti ločeno mnenje ali pa mnenje, ki ga je služba vlade za evropske zadeve pripravila že na podlagisprejetega mnenja vlade in ki ugotavlja, da načelo prepovedi diskriminacije ni upoštevano v tem zakonu oziroma da je pozitivna diskriminacija, ki je sicer dovoljena, zapisana tako, da prehaja v svoje nasprotje in povzroča neenakost. Mislim, da je to izjemno pomembna ugotovitev, ki vpliva na to, da se bomo v naši poslanski skupini odločili in zakona ne bomo podprli. Obžalujemo namreč, da predlagatelji niso prisluhnili tudi včerajšnjemu pozivu, da bi še enkrat razmislili o tem, ali je politično modro vztrajati na današnji obravnavi tega zakona, kajti tudi minister Rupel in njegova ekipa je skušala prepričati predsednika komisije, da bi na nek način izkoristili edino poslovniško možnost za to, da danes ne bi obravnavali zakona, to je, da bi umaknili podpise; nobene druge možnosti ni. Ugotovitev, da zakona, takšnega kot je, ni možno nadgraditi v drugi obravnavi z amandmaji - kajti treba je napisati povsem nov zakon -, je tista, ki nas navaja na to, da zakona ne bomo podprli. Da pa bomo seveda vztrajali na tem, da vlada izpolni obljubo, zapisano v svojem mnenju in poročilu, da bo v najkrajšem možnem času v primeru, če danes ne bo šel ta zakon skozi proceduro, pripravila nov zakon. To je v vladnih stališčih napisano in upam, da to tudi drži. Danes je to potrdila tudi predstavnica vlade, državna sekretarka, ki je tu navzoča. Kakorkoli že, odklanjamo vsako politizacijo okoli tega zakona. Odklanjamo mnenja, izražena v stališčih predsednika komisije za odnose s Slovenci po svetu, ki prek STA-ja sporoča, da se vlada boji Slovencev po svetu. Mislim, da smo doslej tako poslanska skupina LDS kot tudi vlada, ki je v tem časa vodila z večinsko udeležbo Liberalne demokracije to državo, da je pripravila in ustvarila mnoge pomembne pogoje za to, da se ohranja kulturni položaj in vrednote Slovencev po svetu. Izkoriščam še to priložnost preden zaključim, da v imenu poslanskega kluba LDS pozdravimo ustanovitev Slovenske manjšinske koordinacije, ki se je ustanovila 22. aprila. Ustanovila jo je Zveza Slovencev na Madžarskem, Zveza slovenskih društev na Hrvaškem, Društvo 7. člen iz Avstrije, Narodni svet koroških Slovencev iz Koroške, Zveza slovenske organizacij iz Koroške, Svet slovenskih organizacij in Slovensko kulturno gospodarska zveza iz Italije, brez naše dobrohotne pomoči, na lastno iniciativo, kar dokazuje, da ni razdorov med njimi in da imajo jasne in čiste poglede, kako se moramo organizirati v bodoči skupni Evropi. Še enkrat, žal, zakona ne bomo mogli podpreti. Pričakujemo pa, da bomo v zelo kratkem času dobili na mize nov, usklajen s pripombami, predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Avšič. Kolega Bevk bo predstavil stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, za njim kolega Peče.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Skrb za Slovence, ki živijo zunaj njenih meja, je ustavna kategorija. V 5. členu ustave Republike Slovenije je izrecno zapisano, da država skrbi za avtohtone slovenske narodne manjšine v sosednjih državah, za slovenske izseljence in zdomce ter pospešuje njihove stike z domovino. V drugem odstavku je zapisano, da Slovenci brez slovenskega državljanstva lahko uživajo v Sloveniji posebne pravice in ugodnosti, katerih vrsto in obseg določa zakon. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da je zakon s tovrstno vsebino potreben, poleg tega je po našem mnenju z vidika državniškega odnosa in politike do tega vprašanja potrebno zakon o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, sprejeti s konsenzom. Zakon s preglasovanjem sprejeti ali zavrniti ne bi bilo dobro in nikomur ne bi koristilo, še najmanj bi to koristilo Slovencem v zamejstvu in po svetu. Tudi to občutljivo področje bi tako postalo zgolj poligon za še eno politično diskusijo, ki bidelila slovenski narod in državljane naše republike, namesto da bi nas razprava v državnem zboru zbližala in povezala. Pomisleke imam tudi zaradi tega, ker se je ta točka znašla na izredni seji državnega zbora, ki je glede na večino točk dnevnega reda izrazito politično in predvolilno motivirana. Vsi namreč veste, da je v predvolilnem vzdušju, v katerega smo že zelo globoko zabredli, zelo težko, posebej v državnem zboru, kjer je zbrana vsa politična strankarska mavrica, razpravljati objektivno. Hote ali nehote vsakdo izmed nas, pa naj to prizna ali ne, vnese v svoj nastop nekaj demagogije, populizma in tudi strankarske računice. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo imeli pomisleke tudi na tehnologijo in nastajanje tega zakona. Kot veste, naj bi zakon v parlamentarno proceduro vložili vsi člani komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. To nam je predsednik komisije, kolega Pukšič, tudi predlagal. Ker pa gre v tem primeru za izredno zahteven zakonski projekt, ki posega na številna področja, svojega podpisa nisem prispeval. V poslanski skupini smo mnenja, da bi se morali zakona lotiti drugače, bolj premišljeno in bolj strokovno. Takšno besedilo, kot so ga podpisali sicer nadvse dobronamerno poslanski kolegi Pukšič, Bernik, Podobnik ter še nekateri drugi poslanski kolegi, je bolj podobno resoluciji kot pravemu in natančno napisanemu zakonu. Zato je bil tudi moj dobronameren predlog, da bi zakon pred vložitvijo obravnavala komisija ter besedilo izboljšala tako, da bi ga lahko sopodpisali tudi člani komisije iz Združene liste socialnih demokratov, Liberalne demokracije Slovenije in Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Žal, kljub obravnavi na komisiji ni bilo dovolj politične pripravljenosti na desni strani našega parlamenta, da bi zakon lahko sopodpisali predstavniki vseh parlamentarnih strank. Ne samo to, svoj podpis je medtem umaknil tudi predstavnik Slovenske nacionalne stranke. Zakon posega v ustavo, posega v številne zakone, posega v obstoječe vladne predpise, ustanavlja nove organe in institucije, ima kar velike finančne obveznosti, ki v zakonu niso opredeljene, in še bi lahko našteval. Zaradi tega smo predlagali, da bi še pred začetkom parlamentarne procedure pridobili mnenje vlade oziroma posameznih vladnih resorjev pristojnih za zunanje zadeve, kulturo, šolstvo, notranje zadeve in druge. Dobrodošlo bi bilo tudi predhodno mnenje državnozborske zakonodajno-pravne službe. Tako pa smo danes soočeni s številnimi pripombami k skoraj vsakemu členu zakona. Naj spomnim, da smo tik pred zdajci imeli v parlamentarni proceduri tudi zakon iz leta 1998, to je zakon o statusu Slovencev brez slovenskega državljanstva. Zakon, ki ga obravnavamo danes, pa vsebino bistveno širi in nosi drugo ime. Ustava Republike Slovenije namreč govori izključno o Slovencih brez slovenskega državljanstva in pravi tako [[citiram]] : "Slovenci brez slovenskega državljanstva lahko uživajo v Sloveniji posebne pravice in ugodnosti. Vrsto in obseg teh pravic in ugodnosti določa zakon." [[Konec citata.]] Mislim, da je treba razčistiti tudi to vprašanje. Ob tej razpravi je treba omeniti delovno gradivo, ki ga je pripravil center ministrstva za zunanje zadeve, z naslovom Pregled zakonodaje v Republiki Sloveniji, ki se nanaša na Slovence v zamejstvu in po svetu, to je na državljane Republike Slovenije s stalnim ali začasnim prebivališčem v tujini ter na Slovence brez slovenskega državljanstva. Poleg ustave in našega poslovnika to problematiko obravnava še 28 področnih zakonov, jih ne bom našteval, ker je nekatere že kolega Avšič prej omenil, poleg tega pa še obe resoluciji, ki smo ju v državnem zboru sprejeli leta 1996 in 2002. Obe resoluciji je v celoti podprla tudi poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov. Ter še vrsta mednarodnih sporazumov in pogodb. Glede na mnenje Vlade Republike Slovenije, ki smo ga dobili na mizo, kljub temu da ugotavlja, da so bili nameni predlagatelja dobri, bi bilo najbolje predlog zakona umakniti iz procedure že pred začetkom same obravnave. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov želimo, da bi zakon sprejeli s konsenzom, da ne bi prišlo do kakršnegakoli preglasovanja. Tak način dela smo imeli skoraj 8 let tudi v naši komisiji, katere član sem bil dva mandata, ko smo obravnavali problematiko Slovencev v zamejstvu in po svetu ter spoštovali državniški princip. Toda to lahko naredimo le ob upoštevanju mnenja vlade, v katerem se le-ta zavezuje, da v čim krajšem času pripravi nov predlog zakona. Vlada tudi meni, da zakon v sedanji obliki ni primeren za obravnavo v državnem zboru in temu se pridružuje tudi poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov. Zakon namreč ni predvidel finančnih posledic. Ni upošteval novega položaja Republike Slovenije v Evropski uniji ter razsežnosti, ki bi jih status Slovencev brezdržavljanstva prinesel v zvezi s standardi na področju človekovih pravic. Vlada obenem tudi ugotavlja, da so številne rešitve v neskladju z zakonodajo Republike Slovenije in zakonodajo Evropske unije ter kršijo konvencijo o človekovih pravicah. Kljub temu se vlada zavezuje, da bo pripravila nov zakon. Zaradi tega bomo v poslanki skupini Združene liste socialnih demokratov mirne vesti glasovali za sklep, da besedilo zakona ni primerna podlaga za nadaljnjo podlago, bomo pa naredili vse, da bo vladni zakon čimprej prišel v vladno proceduro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Peče ima seveda besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Stališča poslanskih skupin bo za njim sklenil kolega Janez Janša.
Spoštovani prisotni. Na začetku me je prosil predstavnik Stranke mladih kolega Diaci, da vas obvestim, ker nimajo prijavljenega časa, da so tudi oni umaknili svoj podpis izpod zakona. S predstavitvijo stališč poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pa bi rad začel osebno. Osebno ocenjujem, da komisije zamejcev po svetu ne potrebujemo. Prav tako pa ocenjujem, da gre v tem primeru komisije izključno za neke vrste politični ali pa parlamentarni turizem. Kar se tiče stališča nacionalne stranke, delimo stališče z Vlado Republike Slovenije. Vesel sem, da se vsaj na teh področjih lahko strinjamo z vlado, in sicer v naslednjih točkah. Prvič. Lahko označimo, da gre za neprimerno vsebino predloga zakona Drugič. Da bi bilo smiselno materijo odnosov Slovencev z Slovenci zunaj naših meja potrebno urediti na drugačen način, predvsem z drugačno vsebino zakona. Kar se tiče samega zakona imamo v okviru poslanske skupine nacionalne stranke kar nekaj pomislekov Prvič. Ocenjujemo, da je sam zakon generalno gledano v nasprotju s 14. členom ustave, da je zakon pomanjkljiv predvsem kar se tiče finančnih posledic. Je sicer nek poizkus približne ocene finančnih posledic, ampak nič kaj drugega kot slab poizkus. Po naši oceni gre v vsebini predloga zakona tudi za poseganje v zakonodajo drugih držav. Kar se pa tiče posameznih členov, pa se moram ustaviti pri 35. členu predloga zakona, ki po naši oceni predstavlja poseg v pristojnost ali pa zakonodajo tujih držav. Nadalje 36. člen, ki je prav tako sporen po naši oceni iz naslova sprožanja vprašanja individualne presoje, kar je, prav tako po naši oceni, v nasprotju s kategorijo splošnosti pravnega akta. V nadaljevanju 42. člen, ocenjujemo, da je njegova vsebina opredeljena že v sami ustavi Republike Slovenije, kot vsebina 45. člena omenjenega zakona, ki je opredeljena oziroma je v nasprotju z zakonom o tujcih. Prav tako vsebinsko se ne moremo strinjati s členi od oznake 47, 50, 54, torej z vsebino teh členov. Kar pa se tiče gledano zakona v celoti oziroma generalnega pogleda na predlog zakona, pa moramo v poslanski skupini nacionalne stranke ugotoviti sledeče. Prvič, zakon predstavlja diskriminacijo slovenskih državljanov, istočasno to ocenjuje tudi vlada Republike Sloveniji. V drugi generalni pripombi nacionalne stranke, torej po naši oceni gre za poseg v suverenost tujih držav, kar si Slovenija, če hočemo biti vsaj malo kredibilni, ne moremo privoščiti. Prav tako pa ocenjujemo, da je zakon v popolnosti nesprejemljiv v členih od 52 do 72, torej v členih tako imenovane vrnitve. Uvodna določba tega poglavja, torej 52. člena, se začne oziroma nalaga Republiki Sloveniji, državljanom in državljankam naše države, da organizirajo in financirajo vrnitev ljudi. Vsi pa vemo, praviloma oziroma jaz iskreno upam, da vemo, za katere ljudi gre, ki se skrivajo pod taktirko ljudi, ki živijo zunaj naših meja. Leta 2000, ko je zakon prišel v obravnavo v državni zbor, ga je podpisal tudi kolega Bogdan Barovič iz poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Svoj podpis je umaknil. Potrebno pa je poudariti, da zakona ni podpisal zaradi strinjanja oziroma sprejemanja njegove vsebine, temveč predvsem in le zaradi strinjanja, da se o materiji tudi spregovori. Jaz osebno ocenjujem, da je to napredek v naši parlamentarni demokraciji, da določena poslanska skupina, vesel pa bi bil, če bi to prevladalo za celoten državni zbor, dovoli oziroma celo pripomore k temu, da se razpravlja tudi o stvareh, ki niso njej po godu. To govorim ravno zaradi dogajanja v preteklem tednu, ko veste, da ste poskušali, ko smo govorili o korupciji, omejiti razpravo. In dovolite, da če sem začel z osebnim pogledom na omenjeno zadevo, moram z njo tudi končati. Rečeno je bilo, da je skrb za Slovence izseljence zelo pomembna. Res je. Na nek način bi lahko označili to skrb kot neke vrste pomembno skrb. Milim pa, da je ta skrb oziroma da bi ta skrb morala biti daleč, daleč, daleč zadaj za skrbjo za slovenske državljane. Ker v Nacionalni stranki ocenjujemo, da v tem parlamentu žezelo slabo poskrbimo za slovenske državljane oziroma Slovence znotraj meja, torej v Republiki Sloveniji, dajemo seveda tudi prednost zakonom, ki se dotikajo materije ljudi, ki živijo tu, ki so bili naši državi lojalni tako v preteklosti, tako v vseh vojnah in za katere smo prepričani, da so s ponosom državljani Republike Slovenije. Iz tega in pa iz razlogov, ki sem jih naštel v predstavitvi stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, predlogu ne bomo dali svoje podpore. Hvala.
Slišali bomo še zadnje stališče, stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Predstavil ga bo kolega Janez Janša in tudi sklenil predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim.
Hvala za besedo. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo podprla ta zakon. Ugotavljamo, da je minilo 12 let, od kar je v 5. člen slovenske ustave zapisana pravica, da imajo Slovenci brez slovenskega državljanstva, ki živijo po svetu, z zakonom določene posebne pravice. Teh 12 let je bila na oblasti več ali manj ista politična opcija. Številni državni sekretarji, direktorji ali pa direktorice uradov za Slovence v zamejstvu in po svetu so dobivali mastne plače v tem času. Nihče ni pripravil zakona. Zato je po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke skrajni cinizem, da zdaj tisti, ki so bili plačani za to, da pripravijo zakon, nekomu, ki je ta zakon končno pripravil, očitajo malomarnost, pomanjkljivost pri delu in tako naprej. Spoštovana gospa Šturmova, vi ste bili plačani, da pripravite tak zakon, pa ga niste. Zato pričakujem od vlade več resnosti, pričakujemo, da bodo državni uradniki končno zaslužili svoje plače in delali, ne pa blatili poslance, ki delajo namesto njih. Zakon, ki je predlagan, lahko da ni idealen. Čudi nas sicer, de nekateri, ki so umaknili svoje podpise izpod zakon, tega niso spoznali že prej, da podpisujejo stvari, za katere ne vedo, kaj so, očitno glede na to, kaj smo slišali, vendar pa smo doslej v tem državnem zboru sprejeli mnoge zakone, ki jih je predlagala vlada in na katere je potem v drugem branju vlada sama dala preko 100 amandmajev. Tukaj pa smo dobili stališče, da se tega zakona ne da popraviti v nadaljnji proceduri. Čeprav je predlaganih samo nekaj sprememb. Tam, ko je šlo za sistemske zakone s 100 členi, in je vlada predlagala v nadaljnjem postopku na stotine amandmajev, na mizo smo dobili gradiva s 400 stranmi amandmajev, tam se je dalo popraviti, tukaj se pa ne da. Nikakor to ni res. Tudi za razpravo za ta zakon in v zvezi s tem poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ponovno protestira, ste nam dali nekaj minut. Poslanci vladne koalicije so sklicali tri izredne seje za izbrisane, namenili so si ure in ure razprav o tako imenovanih izbrisanih, za Slovence po svetu pa 10 minut, in to po 12-ih letih, kar je ta pravica zapisana v ustavo. Tukaj na tej točki se dejansko potrjuje tisto, kar smo slišali od poslancev vladne koalicije, kadar gre za Slovencev je to "blutenindboden" razprava in tako naprej. Ko gre pa za izbrisane, so pa človekove pravice. Na teh temeljih slovenska država nikoli ne bo napredovala. Praksa v drugih državah nas uči, da praktično matični narodi v svojih državah naredijo maksimalno, kar je možno, za to, da ostanejo povezani z rojaki, ki živijo po svetu. Če Slovenija v najbolj usodnihčasih, v časih, ko se je osamosvajala in nastajala, ne bi imela na stotisoče ljudi po svetu, ki so začutili svoje korenine in ji pomagali pri mednarodnem priznanju, pri obrambi, ko je bila napadena, ko je bilo najtežje, potem s slovensko samostojnostjo inmednarodnim priznanjem ne bi šlo tako gladko, kot je šlo. Na stotisoče aktivnosti je bilo s strani naših rojakov v času, ko je domovina najbolj potrebovala to pomoč. Redki med njimi so sploh dobili kakšno priznanje. Bivši predsednik države je podelil znaksvobode gospodu De Michellisu, ki je nasprotoval slovenski osamosvojitvi in mednarodnem priznanju, ni pa podelil nobenega priznanja mnogim, ki so aktivno delali za mednarodno priznanje in celo dosegli v številnih državah, da je bila Slovenija hitro priznana. Strašanski cinizem predstavnikov slovenske države v preteklosti! Takega mačehovskega odnosa do Slovencev, ki živijo po svetu, seveda ne opažamo samo do tistih, ki nimajo slovenskega državljanstva, tudi do tistih, ki imajo državljanstvo. Pred kratkim smo dobili številna obvestila o tem, kako državna volilna komisija obvešča državljane, ki živijo po svetu, o tem, da lahko volijo po pošti. Številni državljani v Združenih državah Amerike nikoli ne dobijo te pošte, ker se jim pošlje na napačne naslove oziroma se naslov napiše v slovenščini in ameriška pošta, ki še nima ultra tehnologije od slovenske Ultre, seveda to bere računalniško; in če piše tam "ZDA" namesto "USA", kar pišete oziroma pišejo, potem ti naslovniki ne dobijo te pošte. Tu pravijo, da se pošlje in da ljudje ne odgovarjajo, ljudje pa tega ne dobijo. Vrsto takih primerov smo dobili. Se pravi, gre za načrtno diskriminacijo, ne samo Slovencev po svetu brez državljanstva, ampak tudi tistih, ki imajo državljanstvo. In nadaljuje se neka politika, ki je ljudi delila 50 let, tudi v času samostojne Slovenije. Prek 60.000 Slovencev po svetu ima slovensko državljanstvo, na volitvah jih lahko sodeluje morda nekaj tisoč, ker drugi skoraj sploh niso obveščeni. V zvezi s predlaganim zakonom, ki je končno prišel na klop, smo pričakovali konstruktivnost tudi od tistih, ki bi morali, ki so bili plačani za to, ta zakon pripraviti, pa ga niso. Namesto tega skoraj poslušamo žalitve do tistih, ki so delali namesto njih. Pričakovali smo, da bomo dobili konkretne pripombe. Tudi ta zakon najbrž ni idealen kot noben drug, vsakega je možno popraviti. Ampak ne, namesto tega smo dobili tudi en dopis, ki vse pove. Poslanec vladne stranke, ki je podpredsednik komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu, je namreč poslal nek dopis, kjer je hote ali pa nehote povedal bistvo: ne gre toliko za vsebino zakona, ampak gre za predlagateljstvo. Gospod Avšič namreč poziva v tem dopisu, da se predlagatelji odpovedo svojemu predlagateljstvu. To vas moti. To, da je nekdo pripravilkončno zakon po 12-ih letih, in da pod zakonom ni podpisan nekdo iz vladne opcije, ker ga sami v 12-ih letih niste uspeli pripraviti oziroma niste hoteli pripraviti, čeprav so bili mnogi plačani za to. Veliko davkoplačevalskega denarja je bilo potrošenegaza te plače. Pripravili so ga poslanci, ki pa niso pravi in sedaj jih pozivate, naj se odpovedo svojemu predlagateljstvu, potem bo pa vse v redu. Tako nizko razumevanje parlamentarne demokracije v tej državi, od kar obstaja, verjetno še ni bilo, in to na točki, kjer bi dejansko končno morali presegati delitve, kjer so ljudje, ki živijo zunaj s slovenskim državljanstvom ali brez njega in se čutijo Slovenci, že bistveno bolj stopili čez te delitve, kot pa je to sposobna narediti vladna koalicija. Pričakujemo da bo prišlo ponovno do nekega treznega razmisleka o tem, da se bo zakon podprlo za nadaljnjo proceduro, da boste tisti, ki imate konkretne pripombe, z njimi sodelovali pri tej proceduri, in da bomo na koncu dobili tekst, ki bo po 12-ih letih končno določil, katere so tiste pravice, ki jih imajo Slovenci brez slovenskega državljanstva, ki živijo po svetu, na podlagi slovenske ustave zagotovljene tudi v Sloveniji. Hvala lepa.
Z vašim nastopom, kolega Janša, smo sklenili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Nekateri se bodo tej možnosti odpovedali, nekaterih tudi ni. Bom šel kar po vrsti, ne da bi klical, tisti ki je v dvorani, pa bo dobil priložnost. Kolega Kavtičnik. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Sem član komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu in sem vse skozi aktivno sodeloval v komisiji, kjer smo razne odločbe in tudi razne podzakonske akte, resolucije itn. sprejemali s konsenzom in brez preglasovanja do nedavnega. To moram povedati. Sam nisem proti zakonski ureditvi odnosov Republike Slovenije do Slovencev, ki živijo zunaj njenih meja. Sem pa proti neusklajenosti predloga s slovensko pravno ureditvijo. In ta predlog to je. Kolega Avšič je zelo jasno opozoril na pomanjkljivosti, pa tudi kolega Bevk ga je dopolnil, ki so zapisane v zakonu, zato sam tega ne bom ponavljal. Prepričan sem, da je v tem trenutku zadostno poskrbljeno za pravice Slovencev, ki živijo zunaj naših meja. Menim, da če ta trenutek na izredni seji - ponavljam, na izredni seji - zakona ne sprejmemo, ne bomo ogrozili položaja Slovencev izven Slovenije, še manj pa ohranjanja slovenske kulture, tradicije in slovenskega jezika, za kar pa nam v bistvu tudi gre. Kar nekaj je zakonodaje na različnih področjih, ki urejajo to materijo. Te so bile v dosedanjih podajanjih že navedene, zato jih ne bom posebej našteval. Želim pa spomniti, da je ta vsebina pokrita z dvema resolucijama, sprejetima v državnem zboru: resolucijo o odnosih s Slovenci po svetu, resolucijo o položaju slovenskih avtohtonih manjšin v sosednjih državah in s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije. Edino področje, ki je trenutno nezadostno urejeno, je področje financiranja teh dejavnosti. Prepričan sem, da bi ta problem lahko rešili z dopolnitvijo področne zakonodaje in z več razumevanja omenjene problematike pri sprejemanju vsakoletnih proračunov. Menim, da ni razloga, da hitimo s spreminjanjem tako pomembnega zakona, predvsem pa, če ta ne bo s konsenzom sprejet, ker si zasluži čas in natančno pripravo. Opozoriti pa želim na nek drug problem, ki je v zadnjem času prisoten v komisiji in se do sedaj ni pojavljal. Verjetno pa posledično tudi vpliva na to, da je zakon precej nepripravljen prišel v parlament, in to celo na izredno sejo. V delu komisije je v zadnjem obdobju, na žalost, zavel nov veter, tak, ki ga v treh in pol letih nismo bili vajeni. Komisija naj bi se ukvarjala celos problemi organiziranja Slovencev, z njihovo politično opredelitvijo in celo s tem, kdo se s kom, kdaj in kje druži. To je zame in še za nekatere člane komisije nesprejemljivo. Do nedavnega je bilo to nesprejemljivo tudi za vse člane komisije. Pri dosedanjem delu komisije smo sledili usmeritvam, da nam je pomembno predvsem to, da Slovenkam in Slovencem, ki živijo izven Slovenije, pomagamo zagotavljati pogoje za to, da bodo ohranjali slovensko kulturo, tradicijo in slovenski jezik. In, seveda, da opozorimodržavo, kjerkoli Slovenci živijo kot skupnost, da upoštevajo njihove pravice, ki so zapisane v njihovih zakonih. To smo dosledno tudi vsi člani in komisija delali. Absolutno zavračam kakršnokoli vpletanje članov komisije v politiko dela in organiziranja Slovencev, ki živijo izven Slovenije. Ker se je predvolilni duh prikradel tudi v delo naše komisije, sem prepričan, da sedaj ni pravi čas za spreminjanje predloga zakona, s katerim bi po mojem mnenju prej škodovali kot koristili Slovenkam in Slovencem, ki živijo zunaj naših meja. Na ta problem sem v zadnjem času opozarjal na sejah komisije, vendar kot pregovor pravi, psi lajajo, karavana gre naprej. Iz tega razloga sem tudi odpovedal sodelovanje v delegaciji komisije pri Slovencih v Kanadi, saj bi lahko s kakšno nepremišljeno izjavo v tem trenutku zanetili spor med Slovenci, ki bi imel dolgotrajne posledice. Ni nam tuje, da so se Slovenci v zamejstvu in po svetu ločevali zaradi različnih pogledov in političnih usmeritev. Zaradi tega so ustanavljali različne skupnosti, to pa je škodovalo tako njim kot seveda nam, ki želimo, da se slovenska kultura razvija in ohranja tudi izven Slovenije. Glede na dogodke v zadnjih tednih se ne morem otresti občutka, da želijo nekateri za doseganje političnih ciljev uporabljati tudi Slovence, ki živijo v zamejstvu in po svetu. Pri tem sam ne želim sodelovati, zato tega predloga zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo dajem kolegici Silvi Črnugelj. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Bila sem nemalo bila presenečena, ko sem v osnutku Poročevalca zagledala predlog zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja. Zavedam se, da je ta problematika vseh Slovencev, ki živijo zunaj slovenskih meja, zelo pomembna in da jo je treba urediti na celovit način, na tak način, da bodo vsi arbitri, ki so v to vpleteni, zadovoljni. Z ene strani država, vsekakor pa najbolj tudi tisti, ki živijo izven svoje domovine. Glede na dejstvo, da imam dejanskoveliko število sorodnikov, ki so izrazito aktivni in živijo izven meja Slovenije, nekateri so pač šli in zapustili svojo rodno grudo že pred prvo svetovno vojno, nekateri po prvi svetovni vojni, nekateri med dvema vojnama, nekateri tik po drugi svetovni vojni, v poznih 50-ih letih in začetek 60-ih. Razlogi, zakaj so zapustili svoj dom, svojo domovino, so različni. Večinoma ekonomski razlogi, pa tudi taki, da so pač nekateri v želji po tem, da bi imeli več znanja, pridobili več izobrazbe, šli daleč v Ameriko. Bratranca imam, ki je tudi vpisan v knjigo sto slovenskih znanstvenikov, dr. Anton Mavretič in aktivno sodeluje in je sodeloval v vseh teh časih, že pred osamosvojitvijo in po osamosvojitvi. Enako je komisija imela možnost spoznati Tineta Črnuglja, ki je kot prof. v Braziliji in desetletja direktor velike firme Siemens veliko prispeval, da se je ta odnos dograjeval. Jaz sem v tem zakonu pogrešala in pogrešam dejansko mnenje, kaj si ti Slovenci, ki so zunaj meja naše domovine, dejansko želijo. Ali mi to sploh vemo? Ali si je predlagatelj zakona pridobil njihove želje, mnenja in tudi njihove pobude? Kaj oni pravzaprav pričakujejo od svoje domovine. Ali smo mi dejansko oziroma je predlagatelj mogoče v nekaterih segmentih preambiciozen pri definiranju tega. Veste Slovenci, ki živijo zunaj naših meja, so sedaj srečni, da je Slovenija samostojna država in da je v sklopu Evropske unije. Nekateri, tudi moji sorodniki, so prišli 30. aprila in so se veselili z nami. Ampak kaj si oni želijo? Oni si ne želijo toliko kot smo mi oziroma kot gospod Pukšič v tem predlogu predlaga. Oni si enostavno želijo, da imajo možnost kontaktirati z matično domovino, da imajo možnost se izobraževati oziroma izobraževati svoje otroke, ohranjati kulturo in tradicijo in ne nazadnje dobiti mogoče eventualno kakšno finančno podporo za učenje slovenskega jezika, ker vedo in sami se zavedajo, kako težko so ga ohranili v vseh teh letih, ko so prebivali v tujini. In ne nazadnje moram povedati, da so bili zelo presenečeni in tudi dosti je takih, ki jim ni jasno, zakaj so pridobili volilno pravico. Zakaj je to pač ena ustaljena praksa, ki se pojavlja v vseh tranzicijskih državah? Za njih je jasno, da v matični domovini, kjer živijo, ustvarjajo in delajo, imajo to volilno pravico. Kako in na kakšen način se bodo pa oni opredeljevali ob volitvah, kako se bodo informirali, to je zelo težko. Marsikdo, ki je to pravico dobil, je ne izkorišča, ne zaradi tega, ker nima možnosti, ker ni pravočasno dobil, dobro, nekateri tudi med njimi niso pravočasno dobili volilnega lističa, ampak enostavno menijo, da pač te pravice nimajo, da bi se na en način v notranja vprašanja naše države vtikali, ker tudi aktivno ne sodelujejo tako ali drugače pri soustvarjanju in kreiranju, ne nazadnje dohodka in pri ustvarjanju davka. Želje tistih, ki živijo izven Slovenije so zelo različne. Večinoma pa so usmerjene tudi v to, kako in na kakšen način podpreti delovanje teh društev, na kakšen način omogočiti in pomagati matični domovini, ker njihova želja je in večina jih je tudi že pomagala in so tudi zadovoljni. In ni res, da so vsi nezadovoljni s tem kontaktom, ki ga imajo svojo matično domovino. Mnogi zelo aktivno sodelujejo. Pomembno pa je, da zakon uredi tudi načine, kako se bo njihova dejavnost v tujini obeležila tudi tukaj,kako se bodo nekateri veliki dosežki nekaterih naših zelo znanih Slovencev v muzeju ali pa v določenih brošurah, knjigah in tako drugače ohranili za druge rodove. Toliko na kratko. Ostale minutke pa damo Bevku na voljo. Hvala.
Hvala lepa. Jožef Jerovšek ima besedo za razpravo.
Hvala lepa. Spoštovani! Moram reči, da sem na nek način zelo razočaran nad tem, kakšen odnos ste v vladajočih strankah, pa tudi nekateri izven, pokazali do materije, ki izhaja iz ustavne materije, do zakona, ki izhaja iz ustavne določbe. Kar naprej ste poudarjali, da ste proti politizaciji, se pa greste izključno politizacijo na osnovah, ki izhajajo iz predpostavk, za katere sem mislil, da so že preživete. Tukaj so se žal uveljavili zloglasni principi kulturnega boja. Delitve, ločevanja Slovencev, ne samo v državi, ampak tudi v zamejstvu. Obžalujem in ugotavljam, da so v strankah vladne koalicije in tudi mogoče v stranki, ki se imenuje nacionalna, prevladali principi in odnos do Slovencev v zamejstvu in izseljencev, ki izvirajo iz korenin znanih udbaških stališč in politike ločevanja in delitve Slovencev. Takšno spodbujanje sektaštva in delitev je nekaj nezaslišanega. Obžalujem, da je pred radikalno dogmatičnimi elementi v teh strankah, ki vlečejo svoje korenine iz teh preživetih principov preteklosti, moral popustiti in kloniti tudi minister Rupel, čeprav je podpiral pobudo iz zakona, in da sedaj ta vladna koalicija in vsi pravite, da zakona ni mogoče spremeniti, dopolniti. Takšno sprenevedanje! Sprašujem se, ali bodo tisti, ki jih je namenjen ta zakon, katerih status je treba urediti tudi na podlagi ustave, še dolgo zainteresirani, da se bodo istovetili s slovensko identiteto na podlagi takšnega odnosa, ki ga izkazujete tukaj. Ali bodo na podlagi tega, kar smo lahko gledali včeraj v tem državnem zboru, ko ste pohodili principe demokracije, ko ste izničili zakon o preiskovalni komisiji, ali se bodo smeli proglašati s ponosom, da izhajajo njihove korenine iz slovenskega naroda? Bojim se, da to ne bo atribut v državah, kjer živijo. Poglejte, tu ste tako zanikali institut parlamentarne preiskave, danes pa slišimo, da je recimo ameriški obrambni minister že na zaslišanju pred senatom, za stvari, ki so se zgodile pred nekaj dnevi in da bo preiskovalna komisija, ki bo imela absolutno moč. Vi pa totalno drugače, pohodite čisto vse. Ali ni ta sramota ob tem zakonu, da s takimi simbolnimi sporočili s te seje prihajamo? Da "afront" zavračate vse, kar je bilo tukaj napisano. Da ste s tem prisilitudi nekatere kolege, o katerih osebno mislim, da ne razmišljajo tako, da so dobro delali v komisiji za Slovence po svetu in da ste sedaj to komisijo spolitizirali do takšne mere. Žal mi je tudi, da se je kolega Avšič na takšen način obrnil tukaj z javnimdopisom na poslance. Bolje bi bilo, da bi se tudi pod ta dopis podpisal, kot se je v včerajšnjem Dnevniku, z neveljavnim podpisom, da je župan občine Brežice. Bolje bi bilo, da bi se podpisal v imenu župana občine Brežice, kar sicer ni, ampak skoraj bi bilo bolje za ugled tega parlamenta, da bi se podpisal tako. Glejte, in vendar se dvanajst let vsi strinjamo, da bi bilo treba sprejeti takšen krovni zakon. In sedaj, ko je na mizi, sedaj gledate stran, s pozicij kulturnega boja zavračate vse, kar je bilo narejenega na komisiji. Jaz verjamem, na podlagi vašega včerajšnjega odnosa in že večkrat izpričanega, da se bojite zakonsko zapisanih določil. Da je to zgolj larifari, kar sprejemamo in kar govorite. Glejte, ta zakon določa medijsko oskrbo. Zavedam se, data država in ta oblast ne izpolnjujeta zakona o slišnosti in vidnosti slovenskih programov v zamejstvu, da to že več let ignorira. Gospa državna sekretarka bo lahko to potrdila, ko je bila konzul v Trstu. In namesto, da bi se vsi potrudili, da bi premaknili ta voz malo naprej, da bi bili zainteresirani za slovensko identiteto med ljudmi, ki izhajajo iz slovenskega naroda, jim pošiljamo napačna sporočila. Tu pošiljate udbovska sporočila, ki so delila slovenske izseljence, zdomce in zamejce dolga, dolga leta V zakonu je navedeno, na kakšen način ohranjati slovenski jezik, kako pomagati izseljencem, zdomcem, zamejcem. To so nujno potrebne stvari. Čeprav smatram, da bi mogoče v 79. členu, ki govori o tem, kako finančno deliti ta sredstva, z vlogo slovenskega odbora zamejskih Slovencev, da bi bilo morda treba zapisati dodatno sporočilo. Namreč, vse slovenske organizacije v zamejstvu nimajo enakega odnosa do slovenskega jezika. Nekatere v zadnjem času paktirajo tudi z zelo čudnimi političnimi grupacijami in govorijo, da je slovenski jezik zgolj folklora in ni več potreben. Mislim, da bi bilo treba tu narediti neko diferenciacijo, koga podpirati, koga pa na podlagi takih stališč finančno ne podpirati. Zapičili ste se tudi v repatriacijo. To smo zapisali v resolucijo o zunanji politiki, sam sem predlagal takšno dikcijo. Malo je bilo na tem področju narejenega po tej plati. In seveda danes po kuloarjih slišimo, češ, da se bodo na podlagi tega lahko kje vračali beli. Mislim, da tako žalostne kvalifikacije na račun slovenskih izseljencev slišimo v tem državnem zboru, je sramotno. Sramotna so takšna sporočila, ki prihajajo iz vaših ust in jih pošiljate petstotisočem ljudi, ki so po poreklu Slovenci! Odpovedali ste se jim, tako kot se jim je po drugi svetovni vojni, recimo, z izselitvijo pasu ob koroški meji odpovedala takratna država. S tisto izselitvijo leta 1949 ali leta 1945 na Kočevsko je poslala Avstrijcem jasno sporočilo: delajte, kar hočete s koroškimi Slovenci, ker mi delamo dosti huje z našimi, slovenskimi državljani. In takšna sporočila pošiljate danes iz tega državnega zbora. Prosim, da spremenite ta stališča, da gre ta zakon naprej in da ga dodelamo. Jaz ne pravim, da je zakon idealen, da ima mogoče tudi nekatere protipravne stvari, ki jih je treba uskladiti Vendar ne govoriti - madžarski zakon je bistveno bolj radikalen in ve se, da Madžar vsak v zamejstvu vzgoji svojega otroka in ga nauči madžarskega jezika, ki je dosti težji. Zaradi odnosa do slovenskih izseljencev, pa to ni zakonito za slovenske izseljence in zgolj tam, kjer je bil nek močan nacionalen ponos, kot v Argentini, se je to ohranilo. In zaradi tega, ker imate tak odnos do takega zakona, bo še lahko bistveno slabše v bodočnosti. Hvala lepa.
Jože Avšič je želel repliko, ker je bil izzvan.
Pravzaprav, gospod predsedujoči, proceduralno menim, da ste dopustili nedopustno napako, ker se je kolega Jerovšek odzival na moje stališče v imenu poslanskega kluba. S tem se ne polemizira. Ne, ne, s tem se ne polemizira. Drugo. Glede včerajšnje napake v časopisu Dnevnik imam pisno opravičilo urednice, da je napaka, ki jo je povzročilo uredništvo, in bo popravljena. Bo popravek. Mislim, da ta zadeva nima prav nobene zveze s problematiko zakona o Slovencih po svetu. Ne vem, zakaj gospod Jerovšek vedno "odluta" nekam, kadar je pri besedi in opleta vse okoli, samo tam ne, kjer je v resnici potrebno veliko več modrosti, kot jo izkazuje, pa jo sicer ima, ampak je verjetno noče izkazati. Okoli mnenj in stališč do tega zakona in pogledu gospodov Pukšiča na [[...]]
To ni več predmet replike. Prosim.
Dobro, bom [[...]]O.K., se strinjam. Hvala.
Hvala lepa. Nobene proceduralne napake nisem naredil in nič več ne bom dobival replik. Ne. Če je omenjal, še ni razlog za repliko. Vas je pravilno razumel [[...]] [[Glasovi iz dvorane.]] [[...]] Lahko vas sedemkrat imenuje, ampak vas ni napačno razumel, povsem pravilno vas je razumel.
Replika!
Pri čem vas je napačno tolmačil [[...]]
Prosim, da mi daste [[...]]Ne kratite mojih pravic.
Izvolite. Saj ste si jo že vzeli.
Gospod podpredsednik! Nadaljujete včerajšnjo prakso, ko so se kršila vsa pravila demokracije v tem državnem zboru in tudi gospod Avšič ima žal čudna mnenja in čudna tolmačenje demokratičnih procesov. Na mizo nam pošlje dopis, jaz pa ne bi smel imeti stališča do tega dopisa. Kakšno pa je bo vašeobnašanje, poznavanje? Na kakšen način poskušate poniževati opozicijo? Pošljete dopis, prepričujete ljudi, poslance, poslanec, ki pa ima isti, enakopraven pravni status, pa ne bi smel imeti stališča. Ja, gospod Avšič, da lahko kaj takšnega izustite! Hvaležen sem vam, da bo morda kdo slišal, kakšen odnos imate do demokracije. Ampak to je v smislu tega kar ste počeli včeraj. To niso več demokratične dolžnosti, to je uvedba diktature. S pohojenim zakonom o parlamentarni preiskavi je bil mali državni udar storjen včeraj in nadaljujete ta državni udar. Hvala lepa.
Besedo dajem Davorinu Terčonu, izvolite.
Hvala gospod, podpredsednik. Treba je reči [[...]]Gospod podpredsednik, prosim umirite to dvorano.
Prosim kolege, da pustijo razpravljavcu do besede.
Hvala lepa. Treba je reči, da sem jaz že pred dolgimi leti videl nek približek tega zakona, ki je bil zelo podoben, ne identičen. Spisal se je v Svetovnem slovenskem kongresu. Nekoliko korigiran predlog so potem poslanci, recimo, nekoliko iz desne opcije, gospod Hvalica je bil med njimi, bivši predsednik komisije za odnose s Slovenci po svetu, gospod Šifrer, vložili v parlamentarno proceduro. Mene, gospoda, čudi, zakaj, ker ta zakon je bil zelo podoben temu, zakaj niste tega zakona prevzeli in ga porivali dalje v začetku mandata, ampak ste se spomnili po 4 letih, da nekje obstajajo Slovenci in da bi bilo treba nekaj pred volitvami obljubiti. Če gremo pa na razliko med tem zakonom. Bistvena razlika je v tem, da takrat ni v zakonu obstajala repatriacija, ker ni bilo krize v južni Ameriki in da so bili drugačni kriteriji za pridobitev statusa Slovenca brez slovenskega državljanstva. Takrat so bili kriteriji rodbinski in so pravili o tem, da lahko dobi status tisti, ki je v nekaterem kolenu, tretjem ali četrtem, po starših Slovenec. Kriteriji, kdo je Slovenec, za vsak narod je vprašljiv. Nekateri vzamejo za kriterij jezik, ta je najbolj identifikacijski znak za Slovence drugi vzamejo rodbinske vezi, nekateri samo zavest. In v tem zakonu je ta sprememba, da ste vi vzeli za kriterij samo zavest. 36. člen pravi, v prvi alinei, kdo dobi status. Tisti, ki priznava pripadnost slovenskemu narodu in je lojalen Republiki Sloveniji. To je dovolj. Se pravi, kdorkoli izjavi, da je lojalen in da pripada, potem mora biti še aktiven v slovenskih organizacijah in tako naprej. Ampak 41. člen pravi, kakšna dokazila mora dati uradu. In pravi, da mora dati dokazilo o slovenski narodnosti. Sedaj pa to ne vem več, kaj to pomeni. Ali je to samo izjava, ali je to dokazovanje rodbinskih vezi. Če je to dokazovanje rodbinskih vezi, zakaj niste napisali, kot je bilo v prvem zakonu. Če je pa to samo izjava, se pa vprašam sledeče: Kaj je sploh vaš cilj? Pri repatriaciji potem uvajate dom za priseljevanje, socialne pomoči in tako naprej. Ampak če drži to, kar ste zapisali, potem se lahko vsakdo, ki ima zavest in se izjasni za Slovenca in se včlani v organizacije izseljencev oziroma zamejcev je tam aktiven, lahko pridobi ta status. Kdorkoli, ki je socialni primer v južni Ameriki ali pa v bivši Jugoslaviji, ki je vozil nekoč papriko v Slovenijo, bo lahko dal to izjavo in se bo repatriiral. In slovenski davkoplačevalci bodo to plačevali. Oprostite, ampak tako je zapisano. To je samo ena cvetka. Jih je še nekaj. Vizni sistem. Mi vemo, da vizni sistem je vezan na mednarodne pogodbe, na mednarodno pravo, ki se neposredno uporablja v Sloveniji in ne more biti ta zakon v koliziji s tem. Vi pravite, da mi trdimo, da zakon se ne more popraviti. Zakon se lahko popravi. Jaz ne trdim, da se ne more popraviti, ampak je tako slaba osnova, da je nesmiselno, da gremo z njim. Že prej je nekdo rekel, da bi bilo smiselno, da nekako dobimo konsenz in da gremo s konsenzom se opredeliti do vprašanja tega zakona, na katerega napotuje na koncu koncev tudi ustava. Pa vendar tega vi ne počnete. Gospod Pukšič je mečkal ta zakon dolgo časa, iskal nek konsenz, ko je bil opozorjen na realne probleme, ki so tukaj notri zapisani, ga je vložil sam v predvolilnem času, da se bo delala "galama". Saj to vemo. Kot cela ta izredna seja. Pokazati je treba kdo je grd, kdo je slab Slovenec v Sloveniji, in v tem primeru še izven Slovenije, treba je obljubiti kot z nekaterimi zakoni o subvencioniranju prehrane, o pospeševanju, zmanjševanju brezposelnosti v občinah, kjer je najvišja, pavšalno opredeliti 15 milijard, ki jih bomo dali kar na pamet. Seveda problemov je dosti, če bi vse to dali, bi proračun takoj spraznili. In veselo na volitve. Ampak gospodje [[...]]Podpredsednik prosim, da jih umirite, imam pravico do tega. Tako se ne dela. To je sicer vaš način reklame, vam pa povem, da je slab način reklame, in da bi lahko taktiko že enkrat menjali. Tukaj padejo velike obljube in zaradi teh velikih obljub so lahko med Slovenci v zamejstvu, izseljeništvu tudi velika razočaranja. Ta zakon ne prinaša ničesar, razen da ima te pomanjkljivosti. Govori o podpori športu, kulturi, šolstvu, kar že imamo. Ne opredeljuje statusa, uvaja neke nove institucije in večjobirokracijo. To ne more biti pravna podlaga. Jaz vas opozarjam še na en zakon, ki je bil sprejet, ker so nekateri tudi na tej strani rekli, boljše, da ga sprejmemo, da ne bodo kričali, da imamo kaj proti Slovencem. To je zakon o zagotavljanju vidnosti in slišnosti naših RTV programov. Takrat sem jaz opozarjal, je bil sprejet, gospod Hvalica ga je predlagal, je bil sprejet, pa danes še vedno v zamejstvu ne vidijo televizije. Ker sem opozoril, kaj je problem. Problem je, da ni bilo dogovora med vlado in zavodom RTV Slovenija in problem je, da enostavno ni mogoče repetitorju dati na tuje suvereno ozemlje, ker Slovenija nima teh kompetenc. Ker to ni bilo razumljeno, se je sprejel en zakon, ki nič ne pomeni. Saj tudi v resnici ne mislite resno s tem, ampak delate politiko. Ta zakon ima torej veliko obljube, rekel sem, da teži k novemu ločevanju duhov, ne samo v Sloveniji, ampak tudi izven, dajanje potuhe, opredeljevanje, kdo je bolj pravi Slovenec in kdo ni. Seveda so se nekateri vprašali, kaj Slovenci izven Slovenije želijo. Zamejci želijo biti živo tkivo tega naroda, saj so neposredno vezani na njega. Želijo, da uresničimo resolucijo, tudi tisti sklad za spodbujanje gospodarskega razvoja. Želijo, da damo pravo mero v proračunu, in ne 1,4, kot ste vi predlagali. Naj vas spomnim, v letih 1980, ko je bila še SFRJ in je bila Slovenija sestavni del te bivše države, za katero vemo, kakšen odnos imate vi do nje, je bila pomoč Slovencem blizu 2 promila proračuna; takrat je bila najvišja. Več, kot vi predlagate. In to želijo. Izseljenci in zdomci pa želijo negovati slovensko kulturo, se izobraževati v slovenščini, izmenjavo, predvsem za mlade. In na tem je treba delati. Vsi skupaj pa želijo biti ponosni na Slovenijo. Ne morejo biti pa ponosni na Slovenijo, če bomo delali na delitvah - samo na Slovenijo, ki je enotna. In o tem razmislite. Hvala lepa.
Hvala. Samo Bevk ima besedo. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Najprej kolegu Berniku. Očitno ne more iz svoje kože - tokrat je popljuval slovensko izseljeniško matico. Očital ji je, da je bila udbovska organizacija. To njegovo neupravičeno kvalifikacijo ostro zavračam. Pobudo za ustanovitev so namreč dali ameriški Slovenci ob prvem obisku slovenske delegacije v Združenih državah po drugi svetovni vojni. Ustanovni občni zbor je bil leta 1951, prvi predsednik matice pa je bil slovenski pisatelj Tone Seliškar. Med prvimi člani matice so bili kulturni delavci, ki so pred drugo svetovno vojno sodelovali z izseljenskimi društvi in časniki, nekateri povratniki ter raziskovalci zgodovine slovenskega izseljeništva. Dr. Bernik je torej SIM, slovensko izseljensko matico, kvalificiral za udbovsko organizacijo. Upam, da vas bodo imena prvega odbora matice prepričala, da dr. Bernik ne ve, kaj govori. Predsednik je bil dr. Tone Seliškar, pisatelj in pesnik, podpredsednik Tomo Brejc, glavni direktor usnjarske industrije LRS, ugledni politik in oče našega poslanskega kolega Mihe Brejca, potem Ludvik Medvešek, povratnik iz ZDA, in tako dalje, recimo, Božidar Lavrič, rektor medicinske fakultete, Lojze Zdravje, povratnik iz Kanade, Anton Korinčič, povratnik iz Argentine, in tako dalje. Druga stvar, ki bi jo rad povedal, pa je naslednje. [[Opozorilni znak za konec.]]
Ali lahko zaključite, prosim.
Od kolega Janše, prvaka Slovenske demokratske stranke in našega poslanskega kolega - bom zaključil takoj -, pa tako ali tako nisem pričakoval drugega kot to, da bo tudi v zvezi z zakonom o Slovencih, ki živijo zunaj njenih meja, na dan povlekel izbrisane in Ultro. To jasno kaže na politično motivacijo izredne predvolilne seje državnega zbora. Očitno mu ne gre za Slovence v zamejstvu in po svetu, temveč zgolj za glasove na volitvah. Hvala lepa.
Hvala. Vojko Čeligoj ima besedo. Gospod Bernik, nimate več časa; poglejte na rdeče številke, sami ste ga porabili. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne, nič ni blatil. Vojko Čeligoj ima besedo. Se odpoveduje. Franci Rokavec [[...]]
Repliko zahtevam, repliko prosim. [[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]
Dr. Bernik, spoštuje tudi vi poslovnik, tako kot ga jaz želim spoštovati. Franci Rokavec ima besedo. Prosim.
Hvala. Tokrat se je pokazalo, kako neživljenjski je ta poslovnik. Jaz res obžalujem, da dr. Bernik ni dobil besede. Kolegice, kolegi! Danes je ponovno na preizkusu ta državni zbor. Na preizkusu, ali bo opravil zrelostni izpit ali pa bo padel na tem izpitu. Tako kot se obnašamo pri tem zakonu, kiga bi morala Slovenija v 13-ih letih svoje samostojnosti že zdavnaj dobiti, se obnašamo kot v otroškem vrtcu. Gre za goli prestiž, kdo bo nosil predlagateljstvo tega zakona. In če je vladajoči večini kaj za Slovence po svetu, potem pričakujem, da boste poprvi obravnavi šli toliko z roko v roko naproti predlagateljem tega zakona in podprli, da je predlog zakona primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Nič koliko primerov bi lahko v tem trenutku nanizal pri različnih zakonih v tem državnem zboru, ko smo priprvi obravnavi ugotovili bistveno več vprašljivih rešitev, ki so bile predlagane, pa se je zakon kljub vsemu, nadaljeval svojo pot. Slovenija nujno rabi zakon, ki bo urejal odnose s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja. Če pogledamo samo naše sosede, Hrvaška, Italija itn., vemo, da so šli tukaj bistveno dlje. In imajo iz tega tudi koristi. Koristi, ki se desetkrat povrnejo, mi pa, kakor da so Slovenci po svetu še vedno drugorazredni državljani te države. To je škoda za našo državo. Škoda za večjo prepoznavnost, za promocijo Republike Slovenije v svetu. In, kje se zatika? Resolucijo o odnosih Slovencev po svetu in zunaj naših meja imamo, nimamo pa zakona, tako kot je bilo že rečeno, in to zakona, ki bi opredelil predvsem financiranje. Pri financiranju je problem. Namreč, zakon mora imeti osnovo za financiranje določenih programov. Sedaj pa se lahko tudi postavlja vprašanje, na kakšen način, ali prihaja na najbolj optimalen način tudi financiranje naših organizacij zunaj naše države. In nenazadnje, gre tudi za slovenski jezik. Tudi s tem zakonom. Za možnost udejstvovanja tudi na volitvah Slovencev po svetu. Kakšne težave imajo naši rojaki po svetu, da lahko opravijo svojo osnovo državljansko dolžnost! Seveda, to lahko opravijo samo na veleposlaništvih ali pa pošti. Vprašajte druge skupnosti drugih držav, kako lahka je njihova možna državljanska dolžnost, da jo seveda izpolnijo. Bistveno je bolj enostavna. Mi pa, kakor da se svojih državljanov, svojih rojakov pač bojimo in da jih nočemo. Nasprotno smo pa imeli vtem parlamentu in nič koliko poizkusov, še posebej v letošnjem letu, ko smo pa pripadnikom drugih narodnosti hoteli biti bistveno bolj naklonjeni, to pa je dvoličnost državnega zbora in tudi dvoličnost naše države. Tukaj ne gre za predvolilno obdobje, tukaj gre predvsem, pa naj bo to tik pred volitvami ali pa po volitvah, za odločitev, ali smo pripravljeni dati s posebnim zakonom za Slovence, ki živijo zunaj naših meja, tudi dejansko potrebno zakonsko osnovo, tako za financiranje kakor tudi za njihovo delovanje. Resolucija je splošni dokument, to je bilo že večkrat povedano. Ta zakon, na katerega vlada se opira z osmimi pripombami na osem členov, cel zakon pa seveda vsebuje v celotnem pregledu več kot 80 členov; se pravi, eno desetino pripomb je tisti, na katerih naj bi se sedaj vlada in večina v tem parlamentu spotaknila, da ta zakon ni primeren. Jaz bom seveda pustil še nekaj časa tudi mojim kolegom, kolegu Kanglerju in kolegu Brenčiču, zaključil pa bom s tem. Glasovanje o tem, ali bo zakon primerna podlaga za nadaljnjo proceduro, bo seveda to glasovanje pokazalo, ali bo ta državni zbor opravil ta zrelostni izpit tudi za naše rojake izven naših meja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jelko Kacin ima besedo. Dr. Bernik, proceduralno? Ja, to pa dopustim. Imate proceduralno.
Samo povejte mi, od kdaj replika šteje po poslovniku v čas. Dajte mi to povedati, prosim.
V vsej dosedanji praksi od uveljavitve novega poslovnika smo replike šteli v čas, ki se šteje poslanski skupini. Pri vsej dosedanji praksi. S tem sem vam dal odgovor in prosim, da ne motite seje naprej, sicer [[...]]
Bom motil sejo naprej, zato ker hočem odgovoriti gospodu Bevku, ki je [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Kolega Sok, zaenkrat še jaz vodim sejo in jaz dajem besedo, tako kot je razpored prijavljenih v razpravo. Dr. Bernik, opominjam vas, ne motite delo državnega zbora. Dr. Bernik, drugič vas opominjam, ne motite seje državnega zbora, ker niste dobili besede. Stojite pa lahko. Kolega Jelko Kacin ima besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Želel bi biti kratek, ker verjetno želi še kdo kaj povedati. Če nam je res kaj do Slovencev po svetu in zamejstvu, potem odsvetujem hitenje. Svetujem pa občutljivost in vzemimo si čas. Ta zakon ne sodi v paket izredne seje, najprej. In drugič, vse to kar želimo dobrega storiti za njih po svetu in v zamejstvu, lahko storimo po volitvah, brez da bi to izrabljali zaradi predvolilnih potreb. Jaz pač mislim, da zakon ni dobro premišljen, da je posledica posiljevanja s strani predsednika komisije za Slovence po svetu in zamejstvu. O tem ste slišali že veliko in nikogar ne bo "vzel vrag", če to odločimo za pol leta in se mirno pogovorimo in dogovorimo. Morda [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] gospodu Jerovšku ne bo treba vpiti takrat, ko jaz govorim, mogoče bo na oblasti in bo lahko diktiral in dajal besedo tako, kot bo takrat želel, in bi potem lahko za Slovence po svetu in v zamejstvu našli rešitev, ki bo še bolj vam po godu, kolega Jerovšek. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala, kolega Kacin. Dr. Bajuk, proceduralno?
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V imenu poslanske skupine prosimo 10 minut odmora, ker bi radi proceduralni sklep tudi predlagali. 10 minut odmora prosimo na podlagi poslovnika.
Ta vaš proceduralni predlog ne osvajam, to lahko vzamete pred odločanjem in vam bom, če boste ponovno ta predlog podali, tudi dal. Hvala lepa. Nadaljujemo [[...]]
Hvala lepa, gospod podpredsednik za vašo vljudnost.
France Cukjati ima besedo, prosim.
Hvala za besedo. Najprej glede vprašanja pomembnosti zakona. Poglejte, gospodje, že kar nekaj časa je, kar smo samostojna Slovenija. In če prej, preden smo postali samostojni, nismo imeli možnosti samostojno oblikovati politiko do vseh Slovencev, potem bi se spodobilo, da bi že prve dni po osamosvojitvi in po vzpostavitvi naše zakonodajne veje oblasti pomislili na pomen nacionalnega povezovanja vseh Slovencev, kajti zgodovina žal nas je okrnila, nam je odvzela po I. svetovni vojni Koroško, po II. svetovno vojni velik del Primorske, od Trsta, Stare Gorice in tako dalje - ob vsaki vojni smo izgubili del Slovenije. In šele z osamosvojitvijo se je pokazala priložnost in možnost, da resno pomislimo na ta pomemben premik v zgodovini, kjer bi resnično tudi drugače povezali vse Slovence. Za taka dejanja poskrbi vsaka država, ki kaj da na svojo nacionalno zavest. Predvsem male države, ki jim veliki vedno grozijo, da bodo vse manjši. In seveda, toliko let po osamosvojitvi še nimamo tega zakona. Sedaj pa vstopamo v Evropo, kjer se odpravlja meja s Slovenci, ki živijo na Koroškem, ki živijo na italijanski strani in madžarski strani. In mi še vedno nimamo tega zakona! Še vedno nimamo tega zakona, ki bi odprl vrata k večjemu sodelovanju vseh Slovencev. Zato menimo, da je to eden zelo pomembnih zakonov, da je treba hitro sprejeti in tudi če ne drugače, na nujni seji. Je prepozno, da bi v tem mandatu sprejeli ta zakon po rednem postopku, prepozno. In če ga nebomo v tem mandatu, bo stvar zavlečena oziroma zamaknjena najmanj za eno leto, najmanj za eno leto. Zaradi tega, ker je bil zakon pisan oziroma pripravljen, ker ga vlada ni pripravila pravočasno, ga je pripravila komisija za Slovence, in sicer ga je pripravila tako, kot je pripravljen sam postopek redni, ampak pač izkoriščena možnost, da gre na izredno sejo. Zelo me žalosti, da se prepiramo o nekaterih stvareh, o predlagateljstvu, o tem, kako bi bilo bolj umestno, da bi kdo drug predlagal, o raznih podtikanjih in namenih. Če imate gospodje poslanci iz vlade koalicije kakšen boljši predlog, prosim, dodajte ga. Amandmirajte, popravimo. In seveda potem bi lahko pravočasno sprejeli zakon, ki bi tudi ta del nacionalnega interesa uveljavil. In še enkrat predlagam, da vendar ne zavrnete tega predloga, ga amandmirate, popravite, ker ne gre za tujce, gre za naše Slovence, Slovence, ki bi omogočili našo razširitev nacionalnih interesov, razširitev gospodarskih interesov in pa tudi večjo prosperiteto Slovence, kot naroda.
Hvala. Franc Kangler dobi besedo za razpravo.
Hvala za besedo, spoštovane poslanke in poslanci. Z velikim obžalovanjem moram tudi danes v tem državnem zboru, da se Slovenci spet delimo na dva dela, in prav v tem državnem zboru. Kadar gre za slovenski narod, spoštovane poslanke in poslanci, moramo biti enotni. In slovenski narod ne živi samo v Republiki Sloveniji, slovenski narod živi po celem svetu. Čeprav je nekaterim v Združeni listi zelo smešno, ko govorimo o slovenskem narodu, mene pa zelo žalosti, da nekateri razmišljajo, da je ta zakon tema predvolilnega obdobja. Z vso odgovornostjo in resnostjo moram odkrito reči, da slovenski narod nikoli in nikdar ne sme biti tema predvolilnega obdobja. In kot je kolega Kacin predlagal, da bi zakon zavrnili in po državnozborskih volitvah ponovno o tem odločali, mislim, da je nesmiselno. Apeliram predvsem na poslance in vodjo poslanske skupine LDS, da tazakon v prvem branju podpremo, ne glede na mnenje vlade, da pokažete kompromis in da pripombe, ki jih imate na ta zakon, glede na to, da imate večino - še enkrat poudarjam, glede na to, da imate večino -, pripravite predloge amandmajev in tudi takšen zakon sprejmete. Zakaj trmasto vztrajate na tem, glede na to, da je predsednik komisije, gospod Pukšič, predlagatelj zakona. Dajte s svojim političnim vplivom, v skladu s poslovnikom, vplivati na vsebino zakona in sprejmimo takšen zakon. Ideologija, ki jo danes nekateri zganjate v tem državnem zboru v zvezi s Slovenci po svetu in v zamejstvu, premalo se, kolegice poslanke in poslanci, zavedate, da Slovenci ne živijo samo v Argentini, da Slovenci živijo tudi v Kanadi pa Ameriki, v Avstraliji. Še najbolj pa pozabljate na tiste Slovence, ki živijo v Beogradu, pa jih ni sto, dvesto ali tisoč, več jih je. Kaj je s tistimi Slovenci in njihovim statusom, ki živijo v bivših republikah Jugoslavije? Kdo je poskrbel za njihov status? Nihče, spoštovane kolegice in kolegi! In ta zakon bi tudi za tiste Slovenke in Slovence, ki živijo tako v Srbiji, Črni gori in Makedoniji, pa tudi v Bosni in na Hrvaškem, poskrbel. Nihče! Glede na to, da mi čas teče in da bo za mano govoril tudi kolega Brenčič, pa mi, kolega Bevk in kolega Potrč, povejta, pri izbrisanih sta se v skladu z moralo in etiko borila za človekove pravice. Ali si Slovenci ne zaslužijo tudi vaše pozornosti, gospod Potrč, da bi se tako, kot ste se za izbrisane borili, borili tudi za slovenski narod in slovenske korenine Mislim, da si vsak Slovenec, ki se po duši čuti Slovenca, pa čeprav živi bodisi v Argentini, Beogradu, Sarajevu, Avstraliji ali Kanadi, ali kjerkoli drugje, zasluži pozornost vsakega, ki sedi v tej dvorani. In dajte se tega zavedati! In še enkrat na vas apeliram, dajte, podprite zakon v prvem branju, v drugem branju pa s svojim političnim vplivom in amandmaji - dajte amandmirat tiste člene, za katere mislite, da so sporni, in dajte, glede na to, da imate večino, sprejet takšen zakon, če že ne bo po godu eni opciji, da bo vsaj po godu vaši politični opciji, ampak za to pa morate pokazati politični kompromis in bi bil zelo vesel, da bi ga pri vprašanju slovenstva in slovenskih korenin pokazali v tem državnem zboru.
Hvala lepa. Dovolite, da samo obrazložim, da sem ravnal prav, ko vam, dr. Bernik, nisem dal replike. Komisija za poslovnik je 20.9.2002 sprejela tolmačenje 70. člena poslovnika, in sicer replika razpravljavca, kot je opredeljena v 70. člena poslovnika se šteje kotdel razprave pri posamezni točki dnevnega reda seje državnega zbora. V čas trajanja razprave poslanske skupine, ki ga je na podlagi četrte alinee šestega odstavka 21. člena poslovnika skladno z določbo 67. člena poslovnika določil kolegij predsednika državnega zbora, se vključuje tudi čas za repliko poslanca posamezne poslanske skupine. Nadaljujemo z razpravo. Stanislav Brenčič dobi besedo.
Hvala lepa. Ali imam besedo ali ne, drugače [[...]]
Ne, to ni. To je samo tolmačenje predsedujočega, ki ima pravico tolmačiti in nalogo tolmačiti poslovnik. Kolega Brenčič, imate besedo. Bomo ponovili.
Dobro. O tem zakonu želim reči sledeče. Duh, ki je preveval v tistih časih, ko se je narod Slovenk in Slovencev pripravljal na osamosvojitev in tvorce in pripravljavce slovenske ustave, na temelju katerega je nastal 5. člen ustave, je bil povsem nekaj drugega, kot je morda duh, ki je prisoten v vladavini zadnjih 12 let, vladavini te vlade ali bolje rečeno vladavini Liberalne demokracije. Ker ni si potrebno več jemati časa, kot je kolega Kacin povedal, 12 let je imela vlada čas, da je pripravila v skladu z ustavo potreben zakon in v skladu z duhom 5. člena ustave, pa tega ni storila. Zakaj ni storila? Zato, ker enostavno ta struktura ni v stanju preseči nekaterih ideoloških preprek, ki bi jih morala. Morali bi jih preseči in zato bi tudi zakon ostal. Zato je ta zakon konceptualno in namensko dober. Ne glede na to, kdo je predlagatelj, je smiselno, da gauporabimo. Trdim, ker dobro poznam, nekateri predlogi v zakonu, ki jih pripravlja vlada v tem mandatu, so mnogo mnogo slabši prišli v državni zbor. Lahko jih imenujem "sračje gnezdo", pa smo jih spravili v življenje. In če bi imela vlada pristen namen, zakaterega se izdajate tukaj vladna struktura, bi že v izhodišču na matičnem delovnem telesu postregla s tem, da bo pripravila ustrezne spremembe na ta predlog. Vlada ni predlagatelj. Vlada lahko v celoti pride s paketom amandmajev, ki bodo že njej s trasirano vsebino vgradili v predlog zakonu, ampak to ni pristno in ta vlada ne bo pripravila predloga, tako kot smo tukaj, boste videli! Pa ne zato, ker smo pred volitvami, zato, ker ta struktura vlade ni v stanju preseči nekega majhnega ideološkega bremena, ki bi ga morala. Ampak ta zakon potrebujemo. 5. člen ustave je izhajal iz tega v tistem času, ko je bil duh pristen, da nekako gremo v to, da zedinimo in združujemo vso narodovo telo Slovenk in Slovencev. Mi v 12 letih do sedaj tega nismo bili zmožni vsaj nekako absorbirati. Če bi, bi lahko imeli zakon že zdavnaj pod streho in bi bili vsi z njim zadovoljni, in država Slovenija kot članica EU še posebej. Hvala.
Hvala. Besedo dajem Jaši Zlobcu Lukiču.
Hvala lepa. Najprej naj izrazim [[...]]
Kolega Lukič, jaz se opravičujem, Mario Gasparini je pred vami. [[Se odpoveduje.]] Ponovno vam dajem besedo vam.
Hvala. Najprej bi rekel kolegi Pukšiču, da je naredil veliko delo. Zelo se je trudil, vsa čast mu, vendar pa mislim, da bi bilo delo boljše opravljeno, če bi na relaciji vlada, se pravi zunanje ministrstvo, in parlament bili v bolj tesnih relacijah. Tako imamo sedaj tukaj predlog zakona, ki ni bil usklajen z zunanjim ministrstvom oziroma z vlado. Najprej, sem zelo zadovoljen, če je res številka 500.000 Slovencev po svetu. To pomeni, da smo neverjetno fertilen narod. Žal se bojim, da ta številka ni čisto prava. Potem so pa tukaj razne definicije Slovencev, državljanov, nedržavljanov in tako dalje. Tukaj pride pa definicija, za katero pa moram reči, da je ne razumem najbolje: osebe slovenske narodnosti s statusom Slovenca brez slovenskega državljanstva. Ta zakon uvaja nov poseben status, imenovan status Slovenca brez slovenskega državljanstva, pridobili ga bodo lahko vsi Slovenci, ki nimajo, ne morejo ali ne želijo imeti državljanstva Republike Slovenije. Zadeve, povezane s statusom Slovencev brez slovenskega državljanstva, so podrobneje predstavljene drugod. Težko si predstavljam Slovenca, ki bi bil zaveden Slovenec, pa ne more ali ne želi državljanstva Republike Slovenije. To se mi zdi z vidika tistega, ki noče, je po moje to nek žaljiv odnos do Slovenije kot domovine matere. Potem gledamo naprej in ugotavljamo, da je kolega Pukšič sicer zelo agilen in da ga niti negativna mnenja vlade, bi rekel, ne streznijo, ker prek vlade bo vsekakor moral iti. Vse te stvari so šle prek vlade. Tu so posebej omenjeni Francozi in Italijani, pri čemer je treba upoštevati, da so Francozi kolonialna sila, da so imeli v preteklosti in imajo še zdaj Italijani močne tokove zunaj svojih domovin. [[Opozorilni znak za konec.]]
Prosim, da zaključite.
Potem se srečujemo s celo vrsto nekih novih institucij - dom za priseljevanje, repatriacijski sklad in podobno.
Lahko zaključite?
Ja, lahko zaključim, zato ker je ta stvar kljub vsemu predolga.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, kolega Franc Pukšič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Seveda, ker je bilo deset minut za predstavitev zakona bistveno premalo, nisem mogel pojasniti vseh njegovih sestavin, pa bi mogoče samo dva stavka v zvezi repatriacijo. Naredili smo primerjavo oziroma v ta zakon zapisali, da bo znesek pomoči primerljiv s pomočjo, ki je v enem letu namenjena beguncem, pri čemer traja pomoč repatriiranim Slovencem največ za eno leto. Pomoč beguncem se namreč dodeli za obdobje treh let in tako potroji navedeni znesek. Nič nimamo proti temu, da je za begunce tri leta, pa vendar smo se zavedali tega, da je za repatriirane osebe, ki znajo slovenski jezik, samo eno leto. Roko nasrce, zelo pošteno, če za koga, potem bi ta repatriacijski sklad in repatriacija prišla pravzaprav najbolj v poštev za tiste mlajše, izobražene, ki jih doletijo v državah, v katerih živijo, politične ali gospodarske krize. Res je, da je pred leti bila močna politično-gospodarska kriza v Argentini, vendar so večino tega preživeli; pa jih ni prišlo veliko, nekaj deset družin se je vrnilo. Res pa je, da ta politična in gospodarska kriza še traja in bo še dolgo trajala na Balkanu, v tistih bivših jugodržavah. Če, potem bi za te ljudi prišel takšen zakon na tej točki zelo prav. Govoriti o tem, kako je treba doseči konsenz in ne le enostransko - ja, kolegice in kolegi, če razumete konsenz med vsemi političnimi strankami, če pa je za vas konsenz samo vladajoča koalicija, potem pa to ni konsenz; in če je za vas konsenz tako dolgo, dokler bom rekel, se drugi temu priklonijo, vi pa držite "figo v žepu", potem to ni konsenz. Ta zakon je doživel s strani ministrstva in vlade 10% amandmajev na 10% členov. Če res želite je to možen konsenz, jaz sem ga ponudil, to sem že povedal, na zadnjem pogovoru z ministrom Ruplom. Minister Rupel je predlagal, da bi sprejeli sklep, da je zakon primerna podlaga, vendar predlagatelji se zavezujejo k temu, da bodo podprli amandmaje. V imenu predlagateljev sem to obljubil, da bomo tako naredili. Potem je prišla naslednja informacija, da takšen sklep ni možen. Tu javno povem, da bom osebno podprl vse amandmaje, ki jih bi vlada predlagala, temu se reče kolegice in kolegi, politični konsenz Sem za to, in če ste resno mislili pred tremi leti, ko smo se lotevali tega zakona, potem ga pospremimo na drugo branje. Velike strokovnosti pri sodelovanju s strani Liberalne demokracije seveda ni bilo, bilo je nekaj dopisov. Mnenje k predlogu zakona o odnosih Republiki Slovenije 8.7. lansko leto, po tistem, ko smo bili na pogovorih s predsednikom vlade. Pri tem lahko vidite kljukice zraven, kar pomeni, da smo pri ustvarjanju zakona to tudi upoštevali. Potem je bil en dopis podpredsednika komisije 10. marca 2004 in potem 16. marca, kjer je predlagal, da bi takšen zakon obravnavali tudi na komisiji. To smo tudi naredili in sprejeli sklep na komisiji, da pozovemo vse tiste, ki so sodelovali pri pripravi, da pošljejo predloge oziroma dopolnitve, popravo, če se jim zdi, da bi bilo kaj lahko sporno v skladu z notranjo ali evropsko zakonodajo. So in kolikor je tega bilo, smo upoštevali. 16. marca s strani Liberalne demokracije kakšnih velikih predlogov ni bilo, kar se vidi iz tega papirja. In 24. marca 2004 je nekaj predlogov pripravil mag. Peter Jeglič, šef kabineta na ministrstvu za notranje zadeve, in tudi ta del, kolikor se je ga dalo, se ga je seveda upoštevalo. Kje se razhajamo s stališči vlade in predlogi zakona? Razhajamo se v treh točkah. V bistvu, ali je status Slovencev brez slovenskega državljanstva - torej, je to status tujca ali ne. Že sedaj povem, da bom pač podprl predlog vlade, ki pravi, da ni status oziroma da je status tujca - v tem zakonu piše, da ni. Razhajamo se pri viznem režimu. V redu, bomo ukinili tisto, kar smo napisali, da je možen vstop brez vize, čeprav bi se dalo tudi to, seveda drugače obrazložiti, da bi to veljalo, torej, vstop samo na ozemlju Republike Slovenije - ampak tudi to. In, kje vse se še razhajamo - samo pri kriterijih za status. Tudi te kriterije bomo opredelili nekoliko bolj, oziroma nekako si bomo pomagali z zakonom o državljanstvih. Kolegice in kolegi. Drugače pa so seveda pripombe ministrstev naslednje. Predlagamo, da se besedilo torej v naslovu zakona, "ki živi", črta, izpusti "ali prebivajo". V redu, lahko izpustimo. Potem, v celotnem besedilu predloga zakona je potrebno besedo "status" v ustreznem sklonu pisati z malo začetnico. V redu, ni problema. Besedi "definira" in "ureja" sta v tem primeru sopomenski in predlaga črtanje besedila "definira" ali pa nadomesti obe besedi z besedo "določa". Poglejte, v glavnem čez celo gradivo smo šli skozi, ni problema, da se te stvari vnesejo, gre za to, ali bo seveda z obstoječega zakona odraz nacionalnega ponosa, odraz nacionalnega konsenza o Slovencih v zamejstvu in po svetu in alijim bomo tokrat - oziroma, ali bomo tokrat prišli prek dnevne in strankarske politike. In, zakaj zakon na izredni seji? Zato, ker ga ni predlagal kolegij državnega zbora na nobeno od rednih sej. Zato! Jaz seveda predlagam, kolegice in kolegi, da zakon gre v drugo branje in ga seveda tako sprejmemo še v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo o predlogu zakona. Ja, boste dobili besedo, najprej pa moram tudi jaz zaključiti. Splošno razpravo zaključujem. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Preden izrečete besede: razprava je zaprta, bi rad v imenu poslanske skupine na podlagi drugega odstavka 73. člena zahteval pol ure odmora za posvetovanje. Predno ste zaključili. Hvala.
Dr. Bajuk. Ni v skladu s poslovnikom, jaz moram najprej razpravo zaključiti in nato prehajamo na glasovanje in pred glasovanjem pa imate pravico vzeti tudi odmor za vaš posvet in za potem odločitev.
Gospod predsednik, če mi dovolite. 73. člen, drugi odstavek pravi: pred odločanjem. Ne pove pa, koliko časa pred odločanjem. To je pred odločanjem, ampak, preden se je to zaključilo. Ne piše tako, kot vi interpretirate. Jaz vem, za kaj gre, vi dobro razumete, za kaj gre. Drugi odstavek 73. člena pravi, "pred odločanjem", in jaz to zahtevam pred odločanjem in preden ste vi zaključili. Tega pa ne piše, da moram tako napraviti, kot vi interpretirate.
Dr. Bajuk, mislim, da vem, kako se seja vodi, in skušam [[...]]
Jaz samo uporabljam svojo pravico kot predstavnik in zdaj vodja poslanske skupine.
In sem vam jo tudi priznal in omogočil. Tega mi ne morete očitati. Pred odločanjem pa boste svoj predlog lahko dali. Vendar pa mi dopustite, da kot predsedujoči zaključim razpravo, nato preidemo na odločanje in pred odločanjem imate to pravico. Zaključujem splošno razpravo o predlogu zakona. Prehajamo na odločanje. Dr. Bajuk.
No, zdaj pa naj ponovim: po drugem odstavku 73. člena zahtevam pol ure odmora za posvetovanje. Hvala.
Hvala. Odrejam pol ure odmora na zahtevo poslanske skupine Nove Slovenije. Sejo bomo nadaljevali ob 13.10 uri. Predlagam, da bi teh 30 minut izrabili tudi za predviden odmor, ki je sicer ob 13.00 uri, da ne bomo ob 13.00 uri ponovno dajali 30 minut odmora. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi! Čas odmora je potekel. Prešli bomo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Prosim za pozornost. Prebral bom predlog sklepa, ki je pred nami, o katerem bomo odločali: "Predlog zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." O tem predlogu sklepa bomo odločali. Sprašujem, ali želi kdo obrazložiti svoj glas? Dorijan Maršič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Čas je bil tiran tudi za nas, tako da ni bilo moč opraviti razprave tudi z naše strani. [[Oglašanje v dvorani.]] Jaz vam dam besedo, če hočete, no.
Se opravičujem! Dr. Bajuk, ker ste zahtevali 30 minut odmora, vam dajem besedo, da poveste, kako ste se v teh 30 minutah dogovorili in kako boste eventualno glasovali. Imate besedo, prosim.
Hvala, gospod predsednik. Med razpravo se je zgodil incident, in sicer, da je kolega iz naše poslanske skupine dr. Bernik zahteval repliko, in na podlagi interpretacije 70. člena, ki ga je že komisija za poslovnik podala, je predsedujoči odločil, da ne more replicirati. Med tem odmorom smo, poleg tega, da smo na hitro pojedli, kar tako ali tako ni zdravo. To je neko sporočilo vsem - ne samo, da ni zdravo v 30 minutah pojesti kosilo, tudi ni evropsko. Mislim, da bi bilo prav, da se kolegij, ki že o toliko stvareh odloča, še o tem enkrat odloči, da je to nekoliko nesmiselno. No, ampak medtem smo se tudi pogovorili o tej zadevi. In, gospod predsedujoči, imamo konkreten proceduralni predlog, naj komisija za poslovnik obrazloži, kako dejansko deluje 70. člen, ko je enkrat časa poslanske skupine konec. Ker ko smo to prebrali, ta interpretacija dejansko daje neko jasno napotilo tistemu, ki vodi sejo državnega zbora, kako mora obračunati čas. Ni pa tu interpretacije, kaj naj predsedujoči napravi, ko časa ni. Ker bi bilo nesmiselno, da bi na podlagi dogovora kolegija, koliko časa ima ena poslanska skupina - saj veste, da večkrat dobimo eno frakcijo tega, kar smo zahtevali, v imenu pač moči, ki jo imajo tisti, ki v tem državnem zboru odločajo. Torej nesmiselno bi bilo, da bi mi imeli v naši proceduri en sistem, po katerem bi vsakdo lahko osebno nekoga napadel, ker vedoč - vsi vemo, koliko ima še časa poslanska skupina, če je že "v rdečem" - potem lahko rečem temu gospodu ali pa kolegici ali kolegu, kar se mi zdi, ker mi ne morejo odgovoriti. To bi bilo tako nesmiselno, ker to bi bilo odpraviti 70. člen v tem primeru. Ker tega ni, ker edino napotilo,vi ko vodite ali pa kdorkoli vodi to sejo, ve kako mora to obračunati. Ampak kaj pa se zgodi s 70. členom poslovnika, ko časa več ni, pa niso tolmačili. Jaz bi pa prosil - to je v imenu poslanske skupine - naj se komisija za poslovnik izreče: ali 70. člena poslovnika ni več, potem ko se je določen čas - na ta način, kot se določa - iztekel; ali potem replike ni več; ali bo ta veljala in pod kakšnimi pogoji. To je naš predlog, spoštovani gospod predsednik. Upam, da ga boste dali na glasovanje, da bo komisija o tej stvari tudi odločala. Naj dopolni to mnenje. In če dejansko mislijo, da 70. člena ni več, bi pa rad videl, naj se vsi na to podpišejo. Hvala lepa.
Hvala za vaše razmišljanje, za vaš predlog. Jaz mislim, da ga lahko kot poslanska skupina posredujete komisiji za poslovnik in da bo to komisija za poslovnik gotovo tudi sprejela na znanje in ta predlog obravnavala. Jaz sem ravnal pač doslej z dosedanjim tolmačenjem in drugače nisem smel oziroma tako sem menil, da je pravilno vodenje v skladu z dosedanjim poznavanjem poslovnika in tolmačenjem poslovnika. Prosim.
Gospod predsednik, oprostite, morda nisem bil jasen. Nam ni zadostno, da mi pišemo komisiji za poslovnik. Naš proceduralni predlog je, da ta državni zbor naroči komisiji za poslovnik, naj se o tem konkretnem primeru izreče. In ta predlog bi rad, da daste na glasovanje kot nek sklep celotnega državnega zbora. Hvala.
Čeprav ima vsak možnost tak predlog podati komisiji, bom dal ta predlog, vaš, proceduralni, da komisija za poslovnik prouči tudi to. Mislim, da bo tudi nam lažje, ki vodimo sejo, če bomo dobili še to dodatno tolmačenje glede takega stanja, ko je že poslanska skupina v rdečih številkah. Ta predlog dr. Bajuka, ki ga je podla v imenu poslanske skupine Nove Slovenije, dajem na glasovanje. Prosim za pozornost in bomo o tem odločali. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za predlog je glasovalo 59, 1 proti. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in komisija bo to nalogo gotovo prevzela. Hvala lepa. Nadaljujemo. Prehajamo torej k odločanju in obrazložitvi glasu, najprej bom dal kolegu Maršiču besedo, ker smo ga pač prej morali prekiniti. Se opravičujem in kolega Maršič.
Je že prav, da smo razčistili to nejasnost. Spoštovane kolegice in kolegice predstoječi oziroma predloženi zakon in razprava, ki smo jo danes tukaj poslušali, poskušajo ustvariti vtis, da to področje urejanja pravic Slovencev po svetu in zamejstvu ni popolnoma z ničemer urejeno v naši republiki, kar dejansko ni res. Slišali smo, da je veliko področnih zakonov, ki status oziroma pravice teh ljudi urejajo. Res je, da je treba še marsikaj postoriti in to je bilo obljubljeno, da se lahko da postoriti še v naslednjem mandatu. Ta predlog je slab. To priznavajo tudi sami kolegi iz opozicije, saj so sami že napovedali, da so pripravljeni sprejeti katerekoli amandmaje, ki bi jih pripravila vlada. Pri tem seveda se pridružujejo tudi kolegi iz SLS in omenjajo, kako ta vladajoča struktura, garnitura - in tu mislijo predvsem na nas iz LDS-a - v vseh teh 13-ih letih ni uredila nič, pri tem pa veselo pozabili, da so skoraj na vseh vladah bili prisotni in imeli tudi državno sekretarko Mihaelo Logar, ki v dveh letih ni uspela spraviti skupaj primernega zakona, s katerim bi bili tudi sami zadovoljni. Osebno bom glasoval proti temu zakonu, tudi zato, ker uporablja v 36. členu pojem "lojalen Republiki Sloveniji", žargon, ki po mojem izhaja iz časov socializma in totalitarističnih sistemov, ker je žaljiv do Slovencev v tujini in zamejstvu, ker ne govori o tem, kako se bo ugotavljala lojalnost in se s tem želi ugotavljati primernost in neprimernost posameznikov in s tem seveda jim dati, tudi podelitve ustrezne pravice, verjetno s tem tudi volilno pravico. Menim, da smo največ za Slovencev po svetu, predvsem za naše zamejce, postorili s tem, da smo vsi skupaj, ta državni zbor, ne glede na politično obarvanost, pripeljali našo Slovenijo v okrilje Evropske skupnosti. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Bogdan Barovič ima besedo.
Hvala lepa, kolegice in kolegi. Najprej kolegu Maršiču, tudi mi smo [[...]]
Ni polemike tukaj. Imate samo obrazložitev glasu.
Nadaljujem. Pa naj povem, ker sem bil izzvan, vendar me takrat ni bilo zaradi drugih obveznosti. Spoštovani kolegi, gospod Jerovšek, mislim, da gospod Janša. Jaz sem s svojim podpisom potrdil oceno Slovenske nacionalne stranke, da je zakon o Slovencih potreben, absolutno. Slovenska nacionalna stranka je zakon pač natančno proučila in ugotovila v celoti, vsi skupaj, da pač ta zakon po našem mnenju, takšen kakršen je po obliki in vsebini, ni primeren. Zato, ker so po našem mnenju eni Slovenci bolj slovenski kot drugi. In to pravico imamo. Nič kolikokrat smo kritizirali in ne podprli številne vladne zakone, ki so bili slabi, in mnogokrat podpirali tudi zakone ki jih je oblikovala ali sooblikovala skupaj z nami opozicija. Ampak pač v Slovenski nacionalni stranki mislimo s svojo glavo. In tako temu je. In prosim, da ne ocenjujete Slovensko nacionalno stranko kot neslovensko, ker je nacionalna. Toliko kot smo mi nacionalni, če bi vsi bili, in slovenski, bi ta zakon že zdavnaj bil sprejet v pravi vsebini in obliki. V Slovenski nacionalni stranki bomo vztrajali na tem, da zakon za Slovence pride. Ampak zakon, v katerem bodo Slovenci vsi enaki - Slovenci.
Hvala lepa. Kolega Alojz Sok ima besedo, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Glede na to, da je to prva obravnava tega zakona, je seveda nelogično razpravljati in povedati: zakon bomo zavrnili, nasprotujemo temu, ker pač v tem zakonu niso vse rešitve dobre. Če sem jaz pravilno razumel v tej razpravi oziroma pravilno razumem mnenje vlade, vlada nima nekih velikih pripomb na ta zakon. Se prav, bi se dalo tudi to področje urediti. Nerazumno je, da v 14. letu samostojne slovenske države še vedno nimamo ustrezno urejenega odnosa do Slovencev, ki živijo po svetu in jih je skorajda okrog pol milijona. Sinoči sem, potem ko pač nismo imeli več časa za razpravo, lahko slišal s strani predstavnikov vladajoče koalicije -mislim, da je bil gospod poslanski kolega Komljanec, ki je rekel, da je opozicija nekonstruktivna, da opozicija v tem mandatu nima nobenih zaslug za vodenje te države, razen evropskih zadev. Tako nekako se je izrekel. Sprašujem vas, kako? Na kakšen način? Če zavračate predloge samo zato, ker je pač na njih nekdo podpisan s strani strank opozicije. Seveda na takšen način potem ne morete istočasno pa ugotavljati, da je opozicija nekonstruktivna. Pa še kako je konstruktivna! Tudi z vsemi predlogi za to izredno sejo, o kateri smo včeraj razpravljali in nismo imeli časovne možnosti o tem razpravljati. Torej, treba se je skupaj zamisliti, kako vodimo to državo in kako nastajajo v tej državi zakoni. To poglavje je nujno treba razrešiti in s tem, da ga prelagamo, ga seveda ne rešujemo, ampak zadevo samo zavlačujemo. Jaz bom glasoval "za". Hvala lepa.
Hvala. Jožef Jerovšek ima besedo.
Hvala lepa. Ob tem izredno pomembnem zakonu, na katerega čakamo že 13 let, se je v tukajšnjem državnem zboru izkristaliziral odnos do zamejcev in izseljencev, predvsem odnos Združene liste in LDS. Ker sta LDS in Združena lista danes kazala lojalnost do udbovskega odnosa do zamejcev in izseljencev. In odnos teh strank se kristalizira tudi skozi naslov v današnjih Primorskih novicah, "Konzul Špacapan, televizijec, direktor TV Primorka". V letu volitevso važne volitve. Važna je kontrola medijskega prostora, pritisk in nadzor nad novinarji, kar se je najbolje izkazalo v včerajšnji razpravi o korupciji in ob malem državnem udaru, ko ste izničili institut parlamentarne preiskave. Sam imam drugačen odnos. Če se izrazim nekoliko metaforično, bom rekel, ker nimam nobenih "padalskih povezav", še manj "padalskih korenin", ne morem podpreti takšnega odnosa. In zaradi tega bom glasoval za ta zakon, ki preseka s tem odnosom, ki je bil vzpostavljen v preteklosti inki je potreben za naše odnose do zamejcev in izseljencev. [[Opozorilni znak za konec.]] Osvestimo se! Začnimo stopati drugače, naredimo korak naprej in v drugi obravnavi dopolnimo ta zakon, danes pa izglasujemo, da je zakon primerna podlaga. Znebite se te popkovine s preteklostjo! Hvala lepa.
Dr. Bajuk ima besedo.
Hvala, gospod predsedujoči. Sam bom glasoval za ta zakon v prvi obravnavi. Razumem, da obstajajo mogoče drugačni pogledi glede konkretnih rešitev, in to je popolnoma normalno, predvsem pa pri takem vprašanju, kot je to. Pa vendar bi rad tudi povedal, zakaj bom tako glasoval. Na svoji dolgi in očitno nenavadni življenjski poti sem zaradi službenih dolžnosti v obdobju sedmih let večkrat moral iti v Izrael. In v spominu mi je ostala podoba nekega dogodka, ko so s posebnim poletom pripeljali iz Etiopije ostanke nekega plemena židovskega porekla, ki so se vračali v Izrael, sicer temnopolti, veliko bolj temnopolti, kot so običajno Izraelci, oblečeni v svojih belih haljah, bolj podobni tistim oblačilom, ki jih imajo izraelski nasprotniki. A vendar so jih sprejeli kot svoje, v svojo lastno hišo. Upam, da bomo temu obdobju trinajstih let, v katerih nismo bili v tej državi zmožni imeti nekega jasnega pristopa do ljudi našega rodu, kmalu napravili konec in da se bomo tudi od drugih naučili, kako se v takih primerih lahko deluje. Slovencev je veliko več kot le tistih, ki imamo to prednost, da živimo v svoji lastni državi. Hvala.
Hvala. Janez Podobnik ima besedo za obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je predlagani zakon o odnosih Republike Slovenije do Slovencev zunaj njenih meja primeren za nadaljnjo obdelavo v državnem zboru. Jaz sem ga sam tudi podpisal kot član za Slovence v zamejstvu in po svetu. Vsaj dve leti se je pripravljal. Pri njegovem delu so sodelovali eksperti tako urada za Slovence po svetu in vsaj dveh vladnih resorjev: za šolstvo in kulturo. V samem uvodu stališča vlade tudi piše, jaz bi rekel, zelo korektno stališče, da, je zakon potreben in da je bil namen predlagateljev dober. In še nekaj, da smo bili predlagatelji pripripravi zakona deloma uspešni. Po našem mnenju je to zakon, ki ne bi smel deliti državnega zbora in ne bi smelo stopiti v ospredje prestižno vprašanje, ali ga predlagajo štirje kolegi, ki formalno niso člani vladne koalicije, ali pa še celo to, da se je ta točka znašla na izredni seji. Torej predlagamo, da podpremo zakon in nato v nadaljnji obdelavi, proceduri rešimo še tista vprašanja, ki niso v celoti dorečena: vprašanje finančnih posledic, to je predvsem repatriacija pa tudi nov položaj Republike Slovenije v Evropski uniji in pa vseh razsežnosti, ki bi jih posebni status Slovencev brez državljanstva prinesel v zvezi s standardi na področju človekovih pravic. Torej, mi bomo predlog sklepa podprli. Hvala lepa.
Hvala. Feri Horvat ima besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi. Predloga zakona ne bom podprl preprosto zato, ker je slab in tak zakon ne rešuje ničesar, ne bo služil namenom, ki so podlaga za pripravo in vložitev tega zakona. Pomeni obratno: utvaro in lažne upe Slovencem po svetu, da bo situacija oziroma sodelovanje Republike Slovenije z njimi po sprejemu tega zakona boljša. To je neodgovornost prav do Slovencev po svetu. Predvsem poleg tega, kar je že bilo povedano, je velika slabost tega zakona, da nima urejenega finančnega dela in če ni finančne podlage, potem tudi ne more biti bistveno boljšega sodelovanja s Slovenci po svetu. Naslednje. Razprave, ki ste jih vodili kolegi tukaj predvsem iz vrst predlagateljev in strank, ki predlagajo ta zakon ste me prepričali, da namen ni bil tako dobronameren, kot sem sam mislil v začetku, da je. Vaši polemični toni diskvalifikacij v naprej, da tisti, ki ne vodi za ta zakon, da je proti Slovencem ali pa proti sodelovanju Slovencev po svetu. To je pravzaprav neodgovorno in dejansko pomeni tudi ta zakon, kot vrsta drugih na tej seji, golaž; in to predvolilni golaž, ki je pa pravzaprav pokvarjen in ni užiten dejansko In zato naj vlada čimprej, tako kot obljublja v svojem mnenju, pripravi zakon in ga čimprej sprejmemo. Hvala.
Dr. Bernik.
Hvala lepa. Predlog zakona bom podprl zaradi tega, ker temu, kar obljublja vlada, ni mogoče verjetni. Poglejte. Komentarji so samo polovični. Polovični v tem smislu, da samo pripoveduje, kaj se ne da narediti, nič pa, kaj bi se dalo naredi. Če vladi verjamemo, da je to res, potem zakona sploh ne bo, če umaknejo vse tiste stvari, za katere pravi, da so narobe. Drugič, je pa veliko stvari netočnih v tem in nekatere so čisto infantilne. Recimo, tisto o lojalnosti itn. Vsak dober pravnik ve, kako bi se dalo to definirati in nekatere države tudi to imajo [[...]]problemom. Če ste to v starem režimu imeli, bog vam požegnaj, ampak mislim, da to ne smrdi po tem režimu, druge stvari pa. No, pa še to naj rečem, da kot bivši član izvršilnega odbora izseljenske matice vem, kdo je bil tam prej in kasneje. Jaz sem bil tri leta član, potem sem pa odstopil, ker sem videl, da je bilo zmeraj več tisti, ki so prihajali nazaj in so se malo umaknili, da jih ni demokratična vlada na kakšen način ustavila, pa tega na žalost ni naredila. Zato bom glasoval za ta predlog, ki ga lahko samo popravimo, skupaj z vladnimi strokovnjaki. Če pa vlada takih strokovnjakov nima, jih naj pa najame in bomo imeli zelo dober zakon. Jaz pravim, tole kar je moj predgovornik govoril, je pa tako volilna propaganda inupam, da se bo kakšnega morebiti od vaših prijela, tisti, ki so pa Slovenci po svetu, pa tisti ki vanje verjamejo, pa tega ne bodo sprejemali, ker vedo, kako [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]naša država od njih. Hvala.
Majda Zupan ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Tudi sama menim, da je predlog zakona, ki naj bi urejal odnose med Slovenijo in Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, dobra osnova, ki bi jo lahko skozi proceduro, ki nam je še na razpolago, izboljšali. Jasno je, da so različni pogledi na to tematiko, vendar je na drugi strani dejstvo, da takšen zakon čakamo že več kot 12 let in ga potrebuje tako Slovenija kot Slovenci izven njenih meja. Zato bom ta predlog podprla. Hvala lepa.
Hvala. Jože Avšič dobi besedo.
Hvala lepa. Danes poslušamo seveda različna mnenja. Mnenje, ki ga zastopamo v Liberalni demokraciji Slovenije, je to, da ga tudi z amandmaji ni mogoče tako dopolniti, da bi tiste ključne probleme, ki so v tem zakonu, lahko odpravili. Seveda je tudi čisto kontra mnenje, ki ga zagovarja predsednik komisije in je bil včeraj objavljen preko STA-ja, da ima samo nekaj slovničnih popravkov, vse ostalo je pa dobro in da ga vsa ministrstva hvalijo. Jaz menim, da je v resnici ta zakon šel v proceduro predvsem iz političnih razlogov, verjetno promocijske narave. Sicer bi se verjetno predlagatelji potrudili, da bi vsi člani komisije lahko prispevali svoj podpis k predlagateljstvu. Na to smo opozarjali. Opozarjali smo na probleme in na razloge, zakaj ne moremo podpisati. Vendar, vsaj jaz osebno, sem doživel poziv tule s strani, če se do petka oziroma četrtka ne odločiš, da podpišeš, bo zakon šel v proceduro. Tu se kaže namen tega zakona, da se naredipolitično šov, politični rompompom, kaj bo z zakonom, pa potem ni več pomembno. Jaz pa mislim, da je prav, da zakon sprejmemo, tudi če bo nekoliko pozneje, kajti tudi sedanja ureditev daje povsem dobre možnosti slovenski skupnosti izven slovenskih meja, tako kot je bilo za to poskrbljeno v zadnjih letih. Hvala. Jaz zakona ne bom podprl.
Hvala. Branko Kelemina ima besedo.
Hvala lepa. Spoštovani! Sam osebno bom podprl ta predlog, kajti ocenjujem, da je bilo dovolj časa na razpolago in da bi se lahko že zdavnaj na tem področju naredilo tisto, kar se pričakuje, kar bi se moralo storiti. Vsi ti izgovori, ki jih danes imate nekateri, so izredno jalovi, trhli, neutemeljeni, celo v nekaterih delih bi človek rekel nestrpni do Slovencev po svetu. In o tem golažu, o katerem govorite, bi jaz rekel, ali ne počnete vi že 50 let to, da kuhate golaž, ampak v dveh vrstah. Enega z zelo dobrimi sestavinami, ki ga sami pojeste, nekaterim pa še niti prismojene čebule ne privoščite. V tem je razlika. Skratka, jaz mislim, da so vsi ti ugovori neutemeljeni in je sramotno, da državni zbor takšnega predloga ne podpre. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem [[...]]Nisem videl. Dvignite roke, prosim. France Cukjati, Kavtičnik, bom zapisal ostale [[...]]Kolega Cukjati imate besedo.
Hvala za besedo. Naj obrazložim svoj glas. Namreč, nisem obremenjen s predsodkom, da so predlogi, ki jih podpišejo opozicijski poslanci slabi. Vendar moram reči, da ni predlagala opozicija tega zakona, ampak komisija oziroma člani komisije za Slovence po svetu. Drugič. Menim, da je neupravičen strah ali predsodek pred Slovenci po svetu. 500.000 svetovljanov, Slovencev, ki živijo po svetu in se čutijo vezane na Slovenijo z nekim pozitivnim, ustvarjalnim odnosom ne pomeni breme za našo državo, ampak veliko pridobitev oziroma velika možnost, ki jo moramo tudi izkoristiti. V času osamosvojitve nas ni bilo sram klicati Slovence po svetu in jih spodbujati in prositi naj vplivajo, naj kot ambasadorji pripomorejo k temu, da bomo čim prej priznani v svetovni javnosti. In res smo bili zelo hitro priznani, tudi z njihovo pomočjo. Takrat smo vedeli za njih. Trinajst let po osamosvojitvi še nimamo zakona, ki bi urejal ta odnos. Gospodje, ti Slovenci so bogastvo za slovenski narod, je treba nekaj narediti na tem področju. Izkoristimo to tudi za ambasadorstvo, za gospodarstvo in za zaščito slovenstva, ki bo z vstopom v Evropsko unijo na nek način še bolj ogroženo. Vsekakor podpiram, bom glasoval za zakon. Ko bo prišel zopet na odbor, bo možnost morda tudi sprejeti kakšne vaše pripombe in zakon s tem dopolniti.
Hvala. Da ne bo kakšnih ugovorov, imam zapisana imena: Kavtičnik, Tisovic, Potrč, Lenko. Kolega Kavtičnik ima besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Ker je bilo omenjeno, da smo predstavniki komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu podpisani pod ta predlog zakona - to ni res. Samo nekaj jih je, in še od teh sta dva umaknila podpis. Pa vendar, zakon je neusklajen s slovensko pravno ureditvijo, zato menim, da ta trenutek ni pravi, da bi na izredni seji sprejemali to odločitev. Prepričan sem, da s tem ne bomo ogrozili položaja Slovencev izven Slovenije, še manj pa ohranjanja slovenske kulture, tradicije in slovenskega jezika, za kar pa nam v bistvu tudi mora iti. Tudi ni razloga, da hitimo s sprejemanjem tako pomembnega zakona, ki si zasluži čas in natančno opredelitev ter tudi korekcijo, kot je že sam predlagatelj ugotovil. Glede na dogodke v zadnjih tednih se ne morem otresti občutka, da želijo nekateri za doseganje političnih ciljev uporabiti tudi Slovence, ki živijo v zamejstvu in po svetu. Pri tem sam ne bom sodeloval, zato predloga zakona ne bom podprl.
Ana Marija Tisovic ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Ko sem poslušala razpravo, se več ali manj vsi v državnem zboru strinjamo s tem, da je treba zakon imeti. Imamo zelo dobro zakonodajo za Madžare, za Italijane, kar je v redu, zelo sem vesela, da sedijo med nami njihovi predstavniki. Vendar pa v teh štirinajstih letih nismo uredili zakonodaje za Slovence po svetu. Mislim, da je skrajni čas, da se to uredi. Glede tega, da je prišlo na izredno sejo, mislim, da je prišlo zaradi tega, ker pač prej tega niste uvrstili na redno sejo. Glede tega, da je prišel zakon nepripravljen. V tem državnem zboru smo bili priče tolikim zakonom, ki so prišli od vlade pripravljeni, s strokovnimi podporami, tako nedodelani, da je bilo potem več amandmajev, kot je bilo samih členov. Torej tudi to me ni prepričalo, da ne bi podprla tega zakona. Zato bom predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala. Miran Potrč ima besedo.
Hvala lepa. Menim, da je sprejem zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, potreben. Do pred kratkim sem poskušal verjeti, da je namen priprave tega zakona v komisiji, ki ureja položaj Slovencev v zamejstvu in po svetu, dobronamerenin da je resnično želja doseči konsenzualen vsebinski predlog, ki bi ga državni zbor, tako kot se za tako vprašanje spodobi, sprejel. Danes ugotavljam, da to ni res. Prvič, kolegice in kolegi iz dela te komisije, ste sami vložili zakon in niste bili pripravljeni počakati na nadaljnje usklajevanje s kolegi. Če bi imeli res željo doseči dogovor, bi to bili pripravljeni. Drugič, vladi ste dali po mojih informacijah dva ali tri dni časa, da oblikuje svoje resne predloge. Vprašanje ureditve takšnega zakona, pa zahteva mnogo več. Danes smo videli, kaj je prišlo iz vlade šest in pol strani mnenja, od katerih na mnogih vprašanjih postavljena vprašanja ustavnosti, skladnosti z ustavo, z evropsko zakonodajo, z novim položajem Slovenije v Evropski uniji in podobno. In na koncu, danes ste želeli pokazati, da bi radi tudi na tej točki razdvajali Slovence in ideologizirali stvari, ne pa iskali skupne stične točke. Odvračam vsako razpravo, ki je sicer z vaše strani običajna, da nekdo nekaj ne želi in je proti. Če bi res bili za, bi iskali sodelovanje in konsenz tudi z uvrstitvijo na redno sejo, ki bi bila mogoča, čez teden dni bi lahko o tem razpravljali, pa je bila vaša želja drugačna, zakona zato [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]s tako vsebino ne bom podprl.
Hvala. Franc Lenko ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Tega zakona ne bom podprl. Današnja razprava me je prepričala o namenu tega zakona, zakaj je bil uvrščen na današnji dnevni reda in na izredno sejo. Pridružujem se stališču poslanskega kolega Kacina, ki je prej rekel, naj ne izkoriščamo zamejcev po svetu za nabiranje političnih točk in prepustimo to novemu mandatu slovenskega parlamenta. Hvala lepa.
Hvala. Janez Drobnič ima besedo.
Ne vem, vsi zatrjujete, da je zakon potreben iz vladajoče koalicije, vendar ga ne boste, ker je na izredni seji. Pa kaj ima to veze, saj imate večino, lahko sprejemajo, lahko zamenjate kompletno vse člene z amandmaji. To pomeni, da ste neiskreni. Evo, samo to je! Neiskreni ste. Ne drži to. Imate večino in če zdaj vsi kot eden v isti rog tulite, da ni to, da je to izredna seja, pa kaj ima to veze, saj lahko vse spremenite. Celo dovolite si, da mimo poslovnika delate. Ampak zakaj nočete tega sprejeti? Zato, ker bi morda poleg enega zakona, ki je v tem štiriletnem mandatu bil sprejet na predlog opozicije, ker je bilo tako prezentno, morda bi bil še eden sprejet, ki je na predlog opozicije. To vas boli, ker je dogovor med vami, da nobenega zakona ne boste podprli. To je tisti razlog, nobenega zakona ne boste od opozicije podprli, ne glede na to, kakšen je. In to vam zamerim. To je nefer, to je nedemokratično in to je tudi narobe in volivci to poznajo. Skratka, imamo možnost amandmiranja. V tem se da spremeniti zakon in narediti takšen, da bo služil in da bo v korist temu celotnemu slovenskemu občestvu. Pravite, volilni golaž Kaj ima to veze z volilnim golažem? Naredite iz tega pozitivni volilni golaž za sebe, saj ga lahko naredite. Ali je to negativni volilni golaž ali pozitivni? Če si resnično prizadevate, boste iz tega zakona naredili dobro vsebino in se promovirali. Ampakočitno vam ni do tega. To je pomanjkanje iskrenosti. Zato bom jaz zakon podprl. Morda bi se dalo kaj tudi še dopolniti. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]In prosim kolegi, podprite. Apeliram na to, da podprete zakon.
Tone Partljič ima besedo. Prosim.
Čeprav se nisem mislil oglasiti, naj najprej rečem, da so Slovenci po svetu zelo kompliciran pojem. Prej ste me videli, sem pri kosilu sedel z enim dekletom, ki je slovenska zdravnica iz Sibirije, iz Omska. In se sedaj tu šola pri nas, da bi se naučila slovenščine in poiskala prednike. Bil sem v Avstraliji pred 15 leti, na leto sem pa gotovo desetkrat med Slovenci na Hrvaškem, v Rusiji in po Evropi pri zdomcih, ki so tako različni. Tisti, s katerimi se jaz družim, ali jih poznam, ker me vabijo na te njihove šole ali pa na kulturne prireditve, če izpustim Avstralijo, ker si ne bi sedaj upal posploševati in so nekaj drugega. Ti niso nikoli rekli, da bi potrebovali kakšen zakon. Oni potrebujejo našo ažurno administracijo, ki bi odgovarjala, kadar za kaj zaprosijo, potrebujejo sposobno administracijo po občinah, nekateri od njih potrebujejo morda še kaj drugega. Nekateri tudi denar. Čeprav najbrž o teh govorimo. Če bi nas oni danes poslušali, Janez Janša, če bi nas oni danes poslušali, bi me zelo zanimalo, kaj bi rekli na te diskusije, kjer smo mi zopet izkopali, oprostite izrazu, ene "klinčeve" stare ideološke sekire, ki so njim nesmiselne, zvečine so jih siti. Jaz ne vem, kaj vse o meni govorijo, ko grem od njih. Lahko bi vam tudi rekel, kaj govorijo o naših obiskih komisije ali koga, kadar jih kje obiskuje. Pa jaz grem v Berlinu tam, kjer je maša, in grem tam, kjer so slovenska društva, ki ne hodijo k maši. Najbolj bi me zanimalo, če bi imel njihovo stališče. Kaj bi, prvič, rekli o tem, kar se danes tu govori, in drugič, koliko njim res ta zakon ustreza. Po moji skromni presoji ima zakon bolj eno srajco. Ne bom pa glasoval proti in tudi ne bom podprl.
Hvala. Franci Rokavec ima besedo.
Hvala za besedo. Žalostno je poslušati nekatera stališča danes v tej dvorani glede tega, ali je smiselno že iti v postopek sprejetja, postopek sprejemanja novega zakona oziroma zakona o Slovencih zunaj naših meja, ali pa ta čas še ni. Po 13 letih. Vsi tisti, ki očitate, da dejansko opozicija zlorablja ta zakon v predvolilne namene, tudi niste iskreni. Sami imate vso možnost, da ta zakon lahko preoblikujete med postopkom, tako kot si ga želite. Predsednik komisije je prej v razpravi povedal, da bo sprejel vse amandmaje vlade. Se pravi, ne, vse amandmaje vlade, če se nadaljuje postopek. Se pravi, tudi potem z vaše strani ni iskren pristop, ko pravite, zakon ni primeren, treba je oblikovati primeren zakon. Se pravi, ni še pravi čas po vaši oceni, da Slovenci zunaj naših meja končno dobijo ta prepotrebni zakon. Menim, da je to tisti presedan in pa prestiž, ki bi ga moraldržavni zbor preseči, to razdeljevanje Slovenk in Slovencev. In še nekaj. Pravite, zakon je predvolilno obarvan. Potem je po vaši oceni vsak zakon, ki prihaja po izredni, tako imenovani evropski seji, naj bo iz opozicije, jaz bom rekel tudi s strani vlade, od slej naprej predvolilno obarvan. Ali si bomo sedaj kar prekinili delo tega državnega zbora in te države, ker so baje jeseni volitve. Menim, da je to neresno in neodgovorno. Dejansko zadnji čas je, da strnemo vrste skupaj in glasujemo za nadaljnjo proceduro tega zakona. Sam bom tudi to storil.
Še zadnja obrazložitev glasu, Samo Bevk.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Rečeno je bilo, da 13 let nimamo zakona, ki bi urejal to področje. To je sicer res, vendar je res tudi to, da to področje ureja ustava, 28 področnih zakonov in dve resoluciji. O dobronamernosti do Pukšičevega predloga priča tudi dejstvo, da sva s kolegom Avšičem predlagala sejo komisije, na kateri bi ta zakon obravnavali. Ta seja jebila tudi sklicana na našo pobudo. Tu smo povedali svoje pripombe. Seja je bila potem prekinjena in zaključili smo jo na korenspondenčni seji z naslednjim sklepom: "Predlog zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, posega na različna področja, ki so sicer urejena tudi z drugimi resornimi zakoni ter nekatere vsebinsko spreminja. Člani delovne skupine naj pripravijo vsak iz svojega področja pregled takšnih določb predloga zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, kiživijo zunaj njenih meja in citirajo določbe področnih zakonov, s katerimi prihajajo v nasprotje. Iz tako pripravljenih pregledov bo strokovna služba komisije ustrezno dopolnila predlog zakona in pripravila končne določbe." Jaz sem tak sklep korespondenčne seje podprl. Žal potem tega zakona nismo več videli, dokler ni bil objavljen v Poročevalcu, niti ni predsednik komisije sklical ponovno komisije, da bi lahko povedali te pripombe. Če sklenem. Mislim, da ta zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Se pa strinjam, da vlada čim prej pripravi zakon, tako kot je v svojem mnenju tudi obljubila. Hvala.
Kolega Franc Pukšič, nato pa bi bilo dobro, da gremo glasovat.
V imenu poslanske skupine. Zakon bomo podprli. Je pa seveda zelo težko sedeti in poslušati neresnice. Res ni, da ne bi bilo dovolj časa. Od decembra leta 2000 je tekel čas priprave zakona. Jaz sem prej že pokazal, koliko znanosti je prišlo iz liberalnega trusta pri tej pripravi zakona. Pokazal sem vam papirje in seveda so vsi še vedno na razpolago. Zdi pa se mi krivično in nepošteno, ko v imenu predlagatelja in kot prvopodpisani predlagam vladi, da na 10%, tisti, ki imajo pripombe, smo pripravljeni predlagatelji podpreti njihove amandmaje in to potem diskreditirajo in zavračajo, seveda iz enega preprostega razloga, ki se mu reče, kdo bo predlagatelj. Torej njihovo predlagateljstvo. Če je to razlog, kolegice in kolegi, to da ste predlagatelji, lahko tudi od predlagateljstva odstopim, samo da bomo nekaj naredili za Slovenske in Slovence. Kaj Slovenke in Slovenci želijo slišati in imeti v državah, zunaj držav, kjer živijo, vemo. Vemo tudi iz razprav v tem državnem zboru, ko vsako leto 8. julija organiziramo srečanje Slovenk in Slovencev v državnem zboru. Res pa je, da so nekateri imeli politične razloge, da 12 let tega zakona niso naredili. Da je bilo veliko političnih razlogov, da ste v tem mandatu treh in pol let te komisije zamenjali štiri sekretarje na Uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu, odgospe Tovornikove, gospoda Špacapana, gospoda Simonitija in danes gospe Jadranke Šturm. Še takrat, ko je bila poslanka, je bilo v resoluciji zapisano, ko je ona vodila, da bo vlada uresničevala odnose do Slovencev v zamejstvu in po svetu preko ministrstva preko ministra brez listnice. Nikoli tega niste uresničili. Lagali ste jim v obraz, nikoli tega uresničili. Torej ni res, da ni bilo dovolj časa, ampak enostavno je res, da ni bilo politične volje. Povejte jim, če bo ta zakon danes zavrnjen, je to sporočilo, verjetno z vaše strani, dokler bomo mi na oblasti, tega zakona za Slovence in zamejstvo po svetu ne bo. Samo spomnite se, kako smo se hudovali, jezili na italijanske parlamentarce, ko so 40 let sprejemali zakon o zaščiti Slovenske manjšine v Italiji. 40 let. Če bi pri nas bili liberalci na oblasti 50, bi se pač to dogajalo žal 50. Upam, da temu ne bo tako. Upam, da ponudba roke bi vendarle morala pomeniti tisto, o čemur ste govorili, konsenz. Če pa to ni, potem pa seveda v tej državi nič več ne razumem. Seveda elementov moči pač ne razumem. Hvala.
Hvala. Še Jelko Kacin želi obrazložiti svoj glas. Prosim. Kolega Pukšič, mikrofon. Hvala.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Pred pol ure sem bil še malo v dvomih, sem bil razklan, kot Borut Pahor, pa nisem vedel, ali naj bi ali ne bi in kako bi naredil. Ampak po vseh te razpravah, ki so sedaj sledile, sem trdno prepričan, da mi ne preostane čisto nič drugega, kot da odločno glasujemo proti in da to tudi javno povem. Ne gre za 10%, gre za 100%. In dokler ta zakon ne bo 100% usklajen in primeren, ni primeren za sprejem in za nadaljevanje obravnave. Velikokrat sem bil po svetu in ko govorimo o Slovencih po svetu in v zamejstvu, zlasti ko govorimo o njih po svetu, se mi je dostikrat zgodilo, da sem z njimi moral govoriti v angleškem jeziku, ker pač četrta in peta generacija ne govori slovensko. Kaj si oni želijo, je nekaj čisto drugega od tega, kar je predsednik komisije ravnokar tukajuporabljal kot argument. Zato si resnično moramo vzeti čas in pritegniti k oblikovanju tega tudi Slovence v zamejstvu in po svetu in pripraviti predlog, za katerim bodo ob vložitvi v proceduro stali, ne le vlada, ampak vse poslanske skupine, oba poslanca narodnosti. Samo tak zakon bo kredibilen in bo v pomoč Slovenkam in Slovencem. Da ga pa mi potrebujejo sedaj, je pa seveda res, ker vi, ki sedite tukaj, na tej strani od mene, ste trdili, da gre letos za volitve. To je res, trinajstega in dvoje bi morala biti naenkrat. Zato je ta seja izsiljena, izredna seja. In tudi to mora biti sedaj na seji. In to ni izredna tema, to je zelo resna, smrtno resna tema, Pukšič, za 100% tema, bom jaz glasoval proti.
Kolegi in kolegice. Zaključujem to obrazloževanje glasov. Prosim za pozornost, prehajamo na glasovanje. Glasovali bomo o predlogu sklepa. Dovolite, da ga še enkrat preberem, da se bo vedelo, o čem glasujemo. Kolega Vizjak in ostali, prosim. Prehajamo torej na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Predlog zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo zunaj njenih meja, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Tak predlog sklepa dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 22, proti 44. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POVEČEVANJU ZAPOSLENOSTI V OBČINAH Z NADPOVPREČNO BREZPOSELNOSTJO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Janezom Janšo. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev, s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, za kar ima na voljo deset minut. Kolega Janez Janša, imate besedo. Kolege pa prosim za pozornost in mir v dvorani.
Spoštovani gospod podpredsednik, težko bi se vam zahvalil za besedo, ker je ponovno omejena. Tudi pri reševanju problema brezposelnosti, ki je zelo pereč še posebej v nekaterih delih Slovenije, vladajoča koalicija ni pripravljena dati predlagateljem več kot deset minut, s tem da na obravnavo ta zakon čaka že štiri leta. Prvič smo zakon s podobno vsebino vložili že leta 1999. Vladajoča koalicija ga je takrat zavrnila z obrazložitvijo, da bo vlada v najkrajšem možnem času pripravila sistemski zakon, s katerim bo omogočila, da se vprašanje brezposelnosti hitreje rešuje. V petih letih tega sistemskega zakona nismo doživeli. Doživeli smo nekaj parcialnih poskusov reševanja tega problema, ki pa niso uspeli. Danes smo dobili predlagatelji deset minut, da obrazložimo vsebino zakona, po štirih letih čakanja. V tem času je vladajoča koalicija sklicala tri izredne seje za izbrisane, kjer si je dala ure in ure časa za to, da je razpravljala o domnevnih pravicah te kategorije, ko pa gre za vprašanje brezposelnosti, je pa časa škoda. Z zakonom želimo hkrati vplivati na izboljšanje stanja na dveh področjih. Prvič, ko gre za povečevanje zaposlenosti nasploh, in drugič, ko gre za reševanje tega problema v tistih občinah in regijah, kjer je ta problem še posebej izpostavljen. Jaz sem želel tukaj najprej predstaviti nekaj statističnih podatkov po občinah, teh občin je preko 190 v Sloveniji. V 10 minutah ne morem našteti niti teh podatkov, zato bom žal to moral preskočiti. Še enkrat pa protestiram zaradi omejevanja besede predlagateljev, kar se je zgodilo prvič in pri tako pomembni temi. Na tej seji pa že pri 4. točki zaporedoma. Doslej pa prvič v zgodovini slovenske parlamentarne demokracije. Dejstvo je, da se je tudi v tem času, ko smo čakali na tako imenovani sistemski zakon vladne koalicije za reševanje tega problema, stanje na področju brezposelnosti poslabševalo, še posebej glede na lokacijo tega problema. Polovica regij v Sloveniji je daleč nad povprečjem, ko gre za obremenitvijo s tem problemom, in so nekatere regije, še predvsem pa Ljubljana, ki tega problema skoraj nimajo. Se pravi to, da ima država na nacionalni ravni stopnjo registrirane brezposelnosti za lansko leto 11,2%, ne pomeni, da imamo vsi v tej državi problem enake teže v odstotku 11,2. To pomeni, da ima recimo goriška ali pa osrednja slovenska regija registrirano brezposelnost tam okoli 6 oziroma 7%, po drugi strani pa imamo Pomurje, Podravje in Zasavje, ki so tam na 16 oziroma skoraj 18 odstotkih. V tem času, kar čakamo na to, da bo oblast blagovolila obravnavati naš zakon ali pripraviti svojega, kar se ni zgodilo, se to neskladje pri porazdeljenosti tega problema ni čisto nič spremenilo. Procenti ostajajo skoraj domala enaki. Domala enaki. Tudi v tistih regijah, v katere so se domnevno investirala velika sredstva preko tako imenovanih področnih zakonov. Sprejet je bil recimo zakon o TET2 za Zasavje. Milijarde in milijarde so bile namenjene za to. Ampak v zasavski regiji brezposelnost v tem času ni nič bistveno padla. Kam je šel ta denar? Kam so šle te milijarde? V zadnjem tednu smo lahko prebrali, kako na račun rudarjev, na račun tistih, ki so že izgubili delo, na račun tistih, ki so tik pred tem, nekateri bogatijo. Kako tadenar odteka v privatne firme. Kako rastejo vile po Zasavju. Kako se kupujejo nova podjetja. Brezposelnosti ni pa nič manj. To je ta način reševanja, ki ga je vsilila Liberalna demokracija s tako imenovanim sistemskih pristopom, ki ni dal nobenih rezultatov. Naš zakon pa je bil pred petimi leti zavrnjen. Ko smo ga ponovno vložili, sedaj čaka že vrsto let na to, da bi prišel v proceduro. In smo ga morali dati na izredno sejo, da bi stvar sploh pospešili. Ukrepi, ki jih predlagamo v zakonu za hkraten napad na oba problema, se pravi na splošno brezposelnost in še posebej na brezposelnost v nekaterih regijah, so običajni ukrepi, katerih so se lotili v številnih državah, zato, da so predvsem vplivali na to, da to breme ni ležalo na tistih, ki so že tako depreviligirani, na tistih regijah oziroma območjih ki so že tako depreviligirana. Številne evropske države, ki so zmanjšale ta problem ali pa so se z njimi spopadle ali pa so ga vsaj uravnotežile po nacionalnem nivoju, so sprejele različne olajšave za povečevanje gospodarske rasti v tistih delih, v tistih regijah in občinah, kjer je ta problem posebej pereč. Običajno je šlo za kombinacijo ukrepov na državni in na lokalni ravni in takšno kombinacijo tudi mi predlagamo. Predlagali smo poseben sklad, ki bi deloval v obdobju štirih let. Jasno je, da takrat, ko smo zakon vložili, smo predlagali obdobje od takrat, se pravi od 1.1.2001 do 2004. 2. člen bomo v drugem branju amandmirali, ker je to obdobje šlo že mimo, ko smo čakali na milost oblasti, da bo zakon obravnavala. Sedaj predlagamo obdobje od 1.1.2005 do 31.12.2008. S temi sredstvi na nivoju države, razvojnega potenciala bi se financiralo plačilo davkov in prispevkov od plač zaposlenih v novih podjetjih v občinah, ki bi jim bila ta razvojna sredstva dodeljena, insicer v višini dodeljenih sredstev na državnem in občinskem natečaju. Prav tako bi se določen čas sofinancirali davki in prispevki obračuna na plače, ki bi se plačevali iz teh sredstev. Za ta razvojna sredstva bi po tem zakonu lahko kandidirale občine, kibi imele na dan 31.12. preteklega leta stopnjo brezposelnosti višjo od državnega povprečja. Občina bi bila dolžna, da podjetjem, ki se kvalificirajo za takšna sredstva, pomaga zagotoviti komunalno urejeno lokacijo za opravljanje dejavnosti in 50% olajšavopri plačilu nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč. Podobni kriteriji bi se določili v podzakonskih aktih. Podjetja, ki bi v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo ustanovila in registrirala novo dejavnost, recimo na podjetje, ki bi tam zaposlilo najmanj 15 delavcev, bi bilo oproščeno plačila davka na dobiček za obdobje petih let, če bi povečevalo oziroma vsaj ohranilo začetno število zaposlenih. Ni drugega načina v tržnem gospodarstvu, da se spodbudi vlaganje v razvojno ogrožene občine, občine, kjer je brezposelnih veliko, kot to, da se vlagatelja tja privabi. Če bi imel nekdo na razpolago, da investira v Ljubljani, kjer je vsa infrastruktura ali pa nekje v Slovenskih Goricah, na Brkinih ali pa na Goričkem, kjer tega ni, in bo, če investira v Ljubljani ali pa na Goričkem, moral plačati iste davke, šel raje v Ljubljano [[opozorilni znak za konec]] , kjer bo, jasno, imel že vse narejeno. Nikoli ne bo šel tja, kjer bi bili stroški produkcije večji. Zato je treba ravno s temi kombinacijami davčnih olajšav in pristopov omogočiti, da investicije pridejo tudi v demografsko ogrožena območja in območja, kjer je brezposelnost velika. Noben drug ukrep ne omogoča hkratnega odpravljanja teh obeh problemov, povezanih z vprašanjem brezposelnosti. In doslej vlada, kljub temu, da je predlagala nekatere zakone, ko gre za demografski razvoj, da je predlagala nekatere področne zakone [[enega sem prej omenil]] , ni napadla tega problema v celoti. Zavračala je naš predlog prej in zavrača ga zdaj. In iz teh področnih zakonov je, kot sem že prej dejal - samo še dva stavka -, veliko sredstev odtekalo tudi v neposvečene namene, nebrzdano so rasle vile, bogatenje na eni strani, na drugi strani revščina. V zadnjih treh letih se je namreč število prejemnikov socialnih pomoči, še posebej v zadnjem času vladavine gospoda Ropa, povečalo s 40.000 na 60.000, in to predvsem na račun brezposelnosti oziroma kot posledica brezposelnosti in siromašenja v nekaterih predelih Slovenije.
Gospod Janša, prosim, da zaključite.
Za to, da se ta problem odpravi, je nujno sprejeti zakon, in tak zakon je pred nami.
Hvala lepa. To je bila dopolnilna obrazložitev predloga zakona, kajti obrazložitev je objavljena v Poročevalcu. Pozdravljam predstavnika vlade mag. Igorja Strmšnika s sodelavko, s tem da vlada ni prijavila razprave v uvodnem delu. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Ivan Kebrič bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev [[DeSUS]] . Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani navzoči! Podal bom stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev k predlogu zakona o povečanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo. Brezposelnost je resen problem, s katerim se sooča vsaka družba. Tržni sistem je v svoji osnovi naravnan tekmovalno. To posledično povzroča rivalstvo, in to ne samo na nivoju posameznikov, temveč tudi regij in držav. Vsak center kot tudi vsaka regija si prizadeva, da bi bila uspešnejša od drugih, saj bi s tem privabila več kapitala, le-ta pa bi omogočal odpiranje novih delovnih mest in večjo zaposlenost. Posledično taka situacija pelje v regionalno neenakost, ki se v regijah kaže v večji stopnji brezposelnostiter v nekaterih regijah in celo na perifernih območjih samih regij. Naloga države je, da s svojo intervencijo poskuša te razlike zmanjšati in stimulirati s sredstvi, ki so ji na razpolago. Predvsem je potreben pravilen angažma na področju izobraževanja, ne le mladih in pomoč pri prekvalifikacijah tistih, ki jim izobrazba žal ne omogoča zaposlitve v njihovi stroki, za katero so se izobraževali. Cilj je torej krepitev socialnega kapitala, kot elementa konkurenčnosti, tako regij, kakor tudi države v celoti. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev, DeSUS, smo zelo zainteresirani za reševanje problema brezposelnosti, saj je tudi nam to bistvenega pomena, da je čim več ljudi zaposlenih in da lahko z njimi delimo usodo. Zavedamo se namreč, da bomo samo na tak način uspešni kot nacija ter zmožni zagotavljati človeka vredno dostojno življenje vsem našim prebivalcem. Kljub temu menimo, da ni dobro, da se stvari urejajo parcialno, temveč se zavzemamo za sistematičen pristop. Le-ta pa je bil zagotovljen s strani vlade in njenih projektov, ki so bili v zadnjih letih izpeljani. To lahko vidimo že iz podatkov, ki povedo na primer, da je bilo v letu 2002 po podatkih informacijskega sistema javne agencije Republike Slovenije za regionalni razvoj 57% vseh regionalnih spodbud usmerjenih v manj razvite regije in le 38% v bolj razvite regije. Na področju zagotavljanja sistemskih pogojev za pospešitev razreševanja brezposelnosti je vlada sprejela cel niz nacionalnih in drugih programov, ki so povezani z zaposlovanjem in trgom dela, ter je posebno pozornost posvetila manj razvitim regijam. Poleg tega je vlada sodelovala pri različnih čezmejnih projektih, ki so tudi sofinancirani iz sredstev iz Evropske unije. Omeniti velja tudi to, da je bilo v okviru aktivne politike zaposlovanja že od lanskega leta dalje namenjenih 70% vseh razpoložljivih sredstev območjem z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti. Relativni uspeh na tem področju gre pripisati vsem izvedenim projektom. Bistvo brezposelnosti je socialna diferenciacija, saj so z brezposelnostjo dvakrat prizadeti: prvič materialno, drugič pa še psihično, kajti dela voljni in sposobni bi želeli svoje znanje in svojo delovno sposobnost unovčiti na trgu dela. Žal pa napredek moderne tehnologije zmanjšuje trg dela s stališčaponudbe, saj tehnološki napredek v mnogočem zamenjuje mnogo ali večje število zaposlenih s slabšo tehnologijo. Vsa ta problematika je splošna, z njo se srečujejo vse države, tudi tiste najrazvitejše. Lahko pa rečemo, da se v naši državi brezposelnost z ukrepi države kljub vsemu v določeni meri zmanjšuje. V poslanski skupini menimo, da nas tu čaka, tako kot zakonodajno oblast, ki bo narekovala izvršni oblasti naloge, da se temu problemu še bolj posveti, da problematiki reševanja brezposelnosti v manj razvitih regijah dodeljuje več sredstev. Regionalna diferenciacija v razvitosti je v veliki meri tudi posledica brezposelnosti, ki je prisotna tam, kjer so manjše možnosti za zaposlitev. Hvala za vašo pozornost.
Hvala. Gospe Staši Baloh Plahutnik se opravičujem za napačno navedbo njene prisotnosti - od zadaj vas nisem prepoznal -, je pa državna sekretarka v ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Prosim za razumevanje moje nerodnosti. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Mag. Janez Drobnič ima besedo za stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade, lepo pozdravljeni! Začel bom s tem, kaj se pravzaprav resnično dogaja z brezposelnostjo v Sloveniji, koliko je sploh imamo, registrirane brezposelnosti, dejanske brezposelnosti in še kar s tem v zvezi sledi. Že dalj časa vidimo v razpredelnicah, kako registrirana brezposelnost v Sloveniji upada. To seveda ni res. To je strokovno zgrešeno, ker je ministrstvo za delo na podlagi lastne odločbe oziroma ministrove odločbe začelo registrirati brezposelne osebe tudi na posebni evidenci, ki je ne upošteva med registriranimi brezposelnimi. Vsi ti, ki so na posebni evidenci, so seveda vsi brezposelni. Nimajo dela in izkazujejo voljo do dela. To je pa osnovna definicija za to, da si uvrščen, in, seveda, da si tudi sposoben za delo. Vse te osebe so tudi sposobne za delo, v nasprotnem primeru bi bile na zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanjeprejemniki pokojnin. To so evidenčni triki. Če bi upoštevali prave podatke, bi lahko ugotovili resnično registrirano brezposelnost v Sloveniji, ki znaša prek 110.000 brezposelnih. Takoj sprašujem predstavnike vlade: Koliko je po tej posebni evidenci registriranih? Naj pridejo s podatki in naj jih začnejo uvrščati v te edicije, ki jih predstavljajo javnosti. Poglejte, kaj se dogaja, če primerjate recimo leta 1993 in leti 2003 in 2002. Lahko ugotovite povečan preliv v brezposelnost. Podaljšuje se čakalna doba, porast števila tistih, ki so izgubili delo, in zmanjšani odliv v zaposlitev. Edina kategorija, ki se povečuje, je črtanje iz evidence zaradi drugih razlogov. Potem se je treba resnično vprašati, kaj so ti drugi razlogi. In to je to, da se umeščajo v posebno evidenco, poleg seveda drugih razlogov, da sami vzamejo knjižico ali se ne zglašajo ali so ugotovljeni kot nesposobni za pridobitno delo. Prvo vprašanje, na katero bo moral minister odgovoriti ali pa predstavnik vlade: Koliko je teh izbrisanih na posebni evidenci? Drugo vprašanje: Koliko med temi izbrisanimi je invalidov? Invalidov se letno zaposli približno 1000 ali pa kaj več iz seznama brezposelnih, prijavi se jih bistveno več, morda 1500 na leto ali še več. Zato nikakor ni možno ugotoviti oziroma dobiti številke v treh letih, ko je vedno prijava na brezposelnost večja, kakor pa odliv iz brezposelnosti, torej v zaposlitev ali kam drugam, da se je od 16, 17 tisoč brezposelnih registriranih invalidov spustilo na 8 tisoč 840, kar kažejo evidence izmesečnega poročila februar. To je edicija zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. S temi reči je potrebno priti jasno na dan, šele potem se bomo lahko pogovarjali o aktivnostih ministrstva in učinki. Potem seveda je diskrepanca med registrirano brezposelnostjo in anketno brezposelnostjo. Ta je dejstvo vsepovsod po svetu, ampak zanimivo pri nas je, da je ta diskrepanca izredno velika. Pravih odgovorov ministrstvo za delo ni dalo, se da pa domnevati, da gre za večji obseg dela na črno, med katerega spada v enem delu tudi v nekem smislu črno delo prek študentskih izkaznic, ki ga opravljajo nekateri drugi. To, da se uvrščajo osebe na posebne evidenco je napačno tudi zato, ker je s tem onemogočena vključitev v programe aktivne politike zaposlovanja. Drugo, kar je, se krši tudi predpis, te osebe so se dolžne javljati pri svetovalcu zaposlitve in so tudi dolžne vsakič izkazati voljo do zaposlitve. Očitno gre tukaj za skriti dogovor med upravnim organom oziroma zavodom in pa brezposelnim. Da je tiha pogodba, se ga ne vključuje, se ga ne zaposluje, ker ga nima smisla zaposlovati, po razlagi uradnih oblasti. To seveda še zdaleč ni v redu. Ko pogledamo mednarodne evidence in statistike in analize o deležu starejših nad 50 let, vključenih na trg dela, potem ugotovimo žalostno resnico za Slovenijo, da smo na repu. Kako se bomo vključevali v normalne tokove konkurenčnosti, razbremenitve gospodarstva, če ob tej slabi demografski sliki nič ne poskrbimo za to, da bi se omogočila vključitev v zaposlitev tudi tistih nad 50 let, bodisi z delnimi zaposlitvami, s podpornimi zaposlitvami ali drugače kakorkoli oblikovanimi zaposlitvami na morda tudi nekompetenčni trg dela. Veliki deleži brezposelnosti se pojavljajo v ruralnih območjih, zlasti podravski regiji in prekmurski regiji. Pomanjkanje ustreznih ukrepov in programov, da bi zmanjšali to brezposelnost in stiske. Dolgotrajna brezposelnost je izredno visoka v naši državi in je nadpovprečna in višja kot v ostalih evropskih, tistih, s katerimi se lahko primerjamo sedaj po vstopu v Evropsko unijo. Razlogi za to, da je brezposelnost še razmeroma visoka in da je nekako vzdržljiva in primerljiva z ostalimi državami predvsem zato, ker se je zaposlovalo predvsem v državnih službah. Poglejte, v zadnjih treh letih, od kar je na oblasti ta vladajoča koalicija, se je število samozaposlenih zmanjšalo za 22 tisoč. Poglejte si tabele oziroma te edicije, ki jih izdaja zavod za zaposlovanje, in boste ugotovili ta podatek. To je izredno hud udar na tisto najbolj vitalno vejo, kjer pravzaprav nastajajo podjetja, nastajajo nove priložnosti za zaposlene. Pomanjkanje "greenfield" investicij, pomanjkanje katerihkoli investicij iz tujine. Seveda ne, če je pa toliko klientelizma in monopolnih povezav, da ne morejo enakovredno vstopati v konkurenčno borbo. Državljani so še kako zainteresirani, da imajo ponudbo bodisi na teh brezžičnih telefonskih storitvah, na trgu, kjerkoli. Seveda pa, da se okrepi produkcija bodisi storitev, zlasti pa produktov. Birokratski postopki. Kljub sprejetemu antibirokratskemu programu se slika ni izboljšala glede zaposlenosti, glede vstopanja v programe, glede zaposlovanja, glede registriranja. Ni se izboljšala. Vmešavanje politike v te naveze. To smo imeli tudi včeraj priliko še videti in slišati. Morda za državljane ni to nič nenavadnega. Podjetje Ultra, ga je potrebno omenjati. Direktor tržnega podjetja, torej tržno podjetje, ki dela za vlado oziroma za predsednika vlade, je funkcionar LDS-a, sklepa posle z javnimi podjetji brez razpisa in pridobiva javna sredstva iz državnih institucij oziroma proračuna na osnovi razpisov. Vse eni in isti osebi oziroma cel ta krog. Ali bose rekli, da tukaj ne gre za konflikt interesov? Gre. Upam, da bodo tudi državljani to razumeli. Vsaj dve ali tri navezave so problematične. Ne izključuje vseh, ampak če ena nastopi, potem se izključi druga. Vpliv na večjo zaposlenost oziroma zmanjšanje brezposelnosti bi lahko dosegli tudi z ustreznejšim programom delovno intenzivnih panog. Program prilagajanja tekstilne, obutvene, usnjarske in oblačilne industrije je bil sprejet. Iztekel se je leta 2003. Učinki so neznatni oziroma jih ni, ker je trend upadanja delovnih mest v teh panogah še enak kot prej in se nadaljuje tudi v letošnjem letu, poleg tega, da se seveda selijo proizvodnji obrati v druge države. Boste rekli, ja, to je trend v EU. Poglejte v Italijo, poglejte v Španijo, tam tega trenda, vsaj tako izrazitega ni. Še celo nasprotno. Dogaja se celo, da naši podjetniki s proizvodno industrijo -obutveno, tam imate v Novi Gorici, kjer je preselil svoje kapacitete 10 ali 12 metrov čez mejo. Zakaj je pa preselil? Zaradi klientalizma, zaradi monopolov, ker so mu stalno pošiljali inšpekcije z namenom, da mu uničijo proizvodnjo. Preselil je, poglejte si, proizvodnjo otroške obutve v Staro Gorico. Vse to so dejavniki, ki vplivajo na brezposelnost odnosno zaposlenost. Slovenska podjetja se selijo drugam. Pravijo, treba je investicije, tisti, ki so zdaj obogateli na osnovi tega lastninjenja, bodo vlagali v tuje države, to je v redu. To je figa! To ni noben javni interes. To je njihov privatni interes. Če je kakšen javni interes, so pa investicije od drugod v Slovenijo, to pa ja. Kaj bomo imeli mi od investicij teh naših "tajkunov", ki so si nabrali denarja in investirajo v druge, eksotične države, pri čemer pa še črpajo ta kreditni potencial v naših bankah, ki ni zavarovan. Kaj bomo imeli od tega? Finančno luknjo. Nova Ljubljanska banka še ni sanirana, pa bomo dobili spet nove reči, ker se kupujejo vojvodinske banke in ne vem kaj še vse. Lahko bi kupovali v tem našem interesnem krogu, v nacionalnem prostoru Slovencev, ne pa okrog po svetu. Ne vem, kakšen javni interes je to. Delitev usode, kot pravi kolega Kebrič iz poslanske skupine DeSUS. Ja, se strinjam. Fino bi bilo, če bi tisti, ki kaj imajo, tudi resnično delili usodo. Toda ko gledam Forum 21, katerega predstavniki govorijo o socialni odgovornosti, kako se bodo obnašali, je to cinizem največje vrste. Tisti iz Foruma 21 žal ne morejo govoriti o delitvi usode; oni govorijo o delitvi denarja in delitvi oblasti, ne pa o delitvi usode, njim je prav figo mar. Kateri pa so ti ljudje? Kar poglejte jih! Tisti, ki so v tranzicijskem procesu opravili umazan posel. Tisti, ki so očistili odvečne delavce v nekaterih firmah ali pa s pomočjo tudi prestrukturiranja prek slovenske razvojne družbe pahnili v ozek krog lastništva osebe, drugi so pa ostali brez dela. In ti nekateri si zdaj izplačujejo plače tja do 12 milijonov mesečno in ob tem govorijo, da jih bodo stroški delovne sile pokopali, ko se pogovarjajo o povečanju delavske plače za 2 ali 5 tisoč. To je spet cinizem največje vrste. In, seveda, pri tem je odigrala svoj posel tudi slovenska razvojna družba. Sedaj vlada ustanavlja namesto slovenske razvojne družbe neko firmo, vmesnik, DSU, zato da bo izpeljala dokončanje tega posla. Zakaj vendar slovenska razvojna družba ne opravi tega posla? Ja, boste rekli, nas je opozorila Evropa. Ja, če vas je opozorila Evropa, bi lahko spremenili tiste člene, ki so problematični, ne pa, da pravno nasledstvo oziroma kontinuiteto odgovornosti zabrisujete; s tem se zabrisuje sledi. Kako naj se potem ugotavlja odgovornost v primeru Elana nagrajevanja menedžerjev? Zdaj bodo "pobasali" tisti 2 ali 3 milijarde in gredo v eksotične kraje, preostale bodo pa obveznosti. 8 milijard je dala država v Elan. Seveda, ministrstvo pravi, da to ni njen denar, ker ga je plasirala prek komisarja slovenske razvojne družbe, in zdaj likvidirate slovensko razvojno družbo. Kako naj državljani verjamejo v resničnost, dobronamernost in odgovornost te vlade? Torej ni nobenega več. Uprava gre en del na Portugalsko, ministrica za gospodarstvo, ne vem, gre na Nizozemsko v novo službo. Slovenska razvojna družba se pa likvidira. Pa dragi moji, kakšna država je to? Kdo bo še skrbel za javni interes? In potem imamo poročilo o nadzoru privatizacije, kjer se ugotovi 80 milijardno oškodovanje premoženja, kjer agencija, ki se sedaj tudi ukinja, poda eksaktne predloge, kaj se je vse zgodilo "tožilstvu", tožilstvo ne da nobene obtožnice. Odbor za gospodarstvo obravnava in vzvezi s tem tudi sprejme -, zanimivo, sprejel je odločitev, da mora vlada sprejeti odločitev v zvezi z odgovornostjo generalne tožilke, ki je sedaj postala ministrica za pravosodje. Še sedaj ne. Minilo je že vrsto mesecev in seveda vlada, ne vem, in čaka,minister, predsednik vlade čaka, kaj se bo zgodilo. Obtožnic pa ni vloženih. Se potem sprašujemo, od kod je nastalo premoženje, tranzicijsko, v višini 440 milijard, za katerega tudi ta mednarodni strokovnjak Stiglitz pravi, da bi ga bilo treba obdavčiti v smislu tranzicijskega davka. 440 milijard dolarjev je ta širša skupina, ki se tam gnete, polastninila. Vlada ne izvaja potrebnih programov za zmanjšanje brezposelnosti. Usposabljanje za resnične potrebe delodajalcev. Ta diskrepanca med ponudbo, ki jo izvajate, in to, kar je povpraševanje, ni zadosti skladna. Zato je v tej brezposelnosti, registrirani, tudi en kos strukturne brezposelnosti. Seveda en kos jo tudi te frikcijske, glede na to, da se vse službe ne odzovejo tako promptno, kot je potrebno. Jepa seveda tudi en del, večinski del je pa premajhnega povpraševanja. To pa je seveda zaradi zmanjšanih investicij bodisi naših investitorjev ali pa tujih investitorjev v slovenski gospodarski prostor. Lahko bi povečali tudi program v teh neprofitnih podjetjih, teh vmesnih podjetjih, program o zaposlovanju za težko prilagodljive skupine. Tudi za Rome med temi. In mislim, da bi bilo mnogo boljše, da se za njih delajo - skupaj z njimi, skupaj z njimi, ne za njih - skupaj z njimi programe, ki bi pomenili večje njihovo zaposlovanje. Kajti, brezposelnost Romov je prek 90-procentna. To je pravi pristop, ne pa ekstra volilni seznami odnosno volitve v svete občin - da imajo dvojno volilno pravico. To je veliko bolj pomembno za njih, zato da lahko participirajo na regularnem trgu dela. Da si zaslužijo in si zagotavljajo svojo socialno varnost. Učne delavnice, učna podjetja kot način izobraževanja in ostalih oblik. Tukaj se ti programi za pripravo na zaposlitev zmanjšujejo. Ne vem, zakaj, denarja je pravzaprav več, ponudbe pa manjše. Tudi javna dela bi bila lahko v večjem obsegu, seveda ni ponudb, ker je stopnja zaupanja padla - po programu pospeševanja zaposlovanja delavcev v invalidskih podjetjih na tisti pravi način. Sedaj, zakon je pripravljen, po štirih letih vlade je prišel nekako v ta parlament in seveda pričakovanja so zlasti od tistih, ki so v stiski, in državljanov, ki so v stiski je vse več; tudi tistih, ki so zaposleni, pa so v eksistenčnem minimumu, zato ker so se stroški življenja v Sloveniji tako dvignili. Fiksni stroški življenja so visoki, tisti, na katere pravzaprav državljani nimajo vpliva. Morajo plačati elektriko, morajo plačati javno televizij, kljub temu da se gre svoje manire; brezplačno šolo morajo plačevati - ogromno je položnic. Skratka, tega ni, teh pravih programov ni in zato v poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo ta zakon. Podpiramo zakon, ne samo zaradi tega, da bi izravnali - enake šanse zaposlitvene, v kateremkoli kraju te naše Slovenije, ampak tudi, da bi generalno izboljšali zaposlenost, investicije, tudi pripravili ustrezne spodbude s finančnega področja, da bi bilo življenje v tej Sloveniji boljše. Evropa nas ne bo čakala niti ne ujčkala. Vse, kar bomo naredili, bomo morali z lastno močjo, z lastno preudarnostjo, predvsem pa s pravim občutkom za javni interes. Ta zakon, ki ga predlaga, res, da ga bi bilo treba še nekoliko dopolniti, gre v smislu zagotovitve javnega interesa. Hvala lepa.
Hvala lepa za stališče poslanske skupine. Janez Podobnik - namesto njega kolega Franci Rokavec, stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predstavnika vlade, poslanke in poslanci. Predlagatelji so s predlogom zakona o povečanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo naši državi seveda odprli izredno perečo problematiko, ki smo jo že večkrat bolj ali manj poskušali reševati oziroma v okviru tudi skladnega regionalnega razvoja. V zadnjem času smo za to ustanovili celo ministrstvo ter seveda regionalne razvojne agencije, ki naj bi pomagale k hitrejšemu in skladnejšemu regionalnemu razvoju. V tej luči ocenjujemo tudi predlog zakona, ki je danes pred nami. Ta predlog je z vidika sedaj veljavne zakonodaje pomanjkljiv in tudi nekonsistenten. V delu celo v nasprotju z nekaterimi zavezami Republike Slovenije. Moramo pa seveda ob tem priznati, da je po drugi strani vprašanje brezposelnosti v nekaterih območjih izjemno pereče, vsled tega v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo da bi bilo mogoče s potrebnimi popravki in dopolnitvami v nadaljnji obravnavi tudi popraviti in seveda tudi sprejeti. Namreč, po podatkih Umarja, ki seveda beleži samo stopnjo registrirane brezposelnosti, v primerjavi med letom 1997 in pa letom 2003, čeprav je seveda treba ob tem povedati, da se je seveda večkrat spremenil zakon o zavarovanju za primer brezposelnosti, ki pa je seveda bistveno spremenil način ugotavljanja registrirane brezposelnosti v naši državi, bi dejansko lahko ugotovili, da realna brezposelnost danes ni manjša, kot je bila leta 1997. Realna brezposelnost, ne registrirana. Ko pa gledamo podatke Umarja in jih primerjamo med slovenskimi pokrajinami, pa lahko ugotovimo, da je dejansko razkorak med osrednjo slovensko regijo in pa seveda pomursko, podravsko ter zasavsko regijo ena proti dva in še celo več. In ta razkorak se v ničemer ne popravlja oziroma se še celo zaostruje. Se pravi, izboljšuje se položaj v osrednji slovenski regiji, ni pa pomembnih kazalcev zmanjševanja v ostalih regijah. To pa nas seveda skrbi in s tega vidika menimo, da je treba iskati napore tudi v luči omenjenega zakona o povečevanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo. Seveda pa je ob tem treba poudariti, da ima predlog zakona vrsto pomanjkljivosti in je dejansko v tem, da predpisuje na eni strani skupno višino sredstev ter na drugi strani na nek način netočno obliko kandidiranja za ta sredstva. Menimo, da ta pot ni najbolj modra, saj je mogoče dodeliti sredstva na neki višini ali pa odpreti razpis brez zneskovne omejitve, ob poostrenih pogojih kot neke vrste odprt vseletni razpis za vse, ki pogoje izpolnjujejo. Ob kombinaciji obojega bi se kljub nezanemarljivim predvidenim sredstvom lahko zgodilo, da bo več zahtevkov, kot je dejansko sredstev, kar bi rezultiralo ali v zavračanje vlog ali pa v linearno krčenje vlog. V obeh primerih bi prišlo do krčenja upravičenj in s tem na nek način do razvrednotenja zakona, predvsem pa njegovih ciljev. Zato menimo v poslanski skupini, da bo na tem področju treba v nadaljnji obravnavi smiselno popraviti te cilje. Naslednja pomanjkljivost predloga zakona je v neutemeljenem postavljenem kriteriju za kandidiranje. Tako lahko kandidirajo vse občine, ki imajo višjo brezposelnost od državnega povprečja, kar bo seveda pomenilo, da bo ali zelo hitro zmanjkalo razpoložljivih sredstev ali pa bodo sredstva tako minimalna, da se občine ne bodo odločale za tako obliko pomoči. Izpostavljamo ob tem še eno težavo, in sicer vprašljivost skladnosti predloga zakona s predpisi o državnih pomočeh in s predpisi o obdavčenju. Predlagatelj seveda ni navedel, ali je predlog zakona usklajen s temi predpisi, predvsem z vidika škodljive davčne konkurence na enotnem trgu EU. Sami ocenjujemo, da tako pomoč na eni strani, kakor tudi davčna olajšava vobliki neplačevanja davkov na dobiček oziroma po novem dohodek pravnih oseb v nasprotju s predpisi o nediskriminaciji na ravni EU. Seveda je verjetno vsled tega treba tudi upoštevati okoliščine, ki so privedle do teh razlik. Namreč, v štiriletni proceduri se je dejansko tudi zakonodaja, ki se je sprejemala, seveda tudi spremenila te kriterije. Zato bi verjetno, in tako tudi menimo v poslanski skupini, bilo treba v nadaljnji fazi posvetiti popravkom naslednjo pozornost, tako da bo spadal v sistem sedanjih oblik skladnega regionalnega razvoja, da bo to torej dodatni ukrep. Drugič, da bodo predlagatelji dodatno razdelali kriterije za dodelitev pomoči ter uskladili predlog zakona s predpisi s področja državnih pomoči in obdavčenja pravnih oseb oziroma korporacij, predvsem z vidika zaveze pravnemu redu EU. Naj za konec povem, da v poslanski skupini ocenjujemo, da Slovenija potrebuje ta zakon, namreč, predvsem z vidika, da bo pospeševal zaposlenost v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, predvsem pa da bo odpravljal trend povečevanja nesorazmerij oziroma povečevanja brezposelnosti v nekaterih slovenskih regijah. Zato bomo v poslanski skupini tudi predlog za nadaljnji postopek podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Ljubo Germič, izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča! Spoštovani predstavniki vlade! Kolegi poslanci, poslanke! Predlog zakona o povečevanju zaposelnosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, ki ga je v proceduro leta 2000 vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Janezom Janšo, obravnava reševanje problematike brezposelnosti, ki se nanaša na obdobju od leta 1996-1999. Zato vsekakor preseneča, tudi glede na uvodno obrazložitev predlagatelja, da glede na pozornost, katero opozicija namenja tem vprašanju, da se je opozicija odločila, da obravnavamo ta zakon šele sedaj, čeprav je imela v vsem tem obdobju priložnost tudi skladno s poslovnikom, da predlaga obravnavo te točke v vsem tem obdobju tega mandata; in tega seveda ni storila. Hkrati je pomembno ob tem tudi takoj na začetku poudariti, da je Republika Slovenija v času odložitve predloga zakona tudi v luči pristopanja k Evropski uniji po ekonomski učinkovitosti uspešno dohitevala države Evropske unije. Ekonomska učinkovitost se je uspešno odrazila tudi na regionalni ravni, saj se je družbeni bruto proizvod po kupni moči realno povečal v vseh dvanajstih statističnih regijah. Prav tako se je veliko postorilo na področju, ki ga obravnava vsebina predlaganega zakona, tako da je večina rešitev, kot jih predlaga prvopodpisani poslanec Janez Janša, že zajeta v vrsti dokumentov vlade Republike Slovenije in državnega zbora. Od tega naj omenim le nekatere dokumente, kot so: programi aktivne politike zaposlovanja za leto 2002, 2003 in 2004, nacionalni akcijski program zaposlovanja za leto 2004 in nacionalni program razvoja trga dela in zaposlovanja do leta 2006. Iz podatkov zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje je tudi razvidno, da se je število registriranih brezposelnih oseb v obdobju zadnjih petih let zmanjšalo za več kot 30.000. Prav tako se zmanjšuje delež in število dolgotrajno brezposelnih, brezposelnih s prvo oziroma drugo stopnjo izobrazbe, starih nad 50 let in invalidov.Kljub vsemu pa se Slovenija, tako kot tudi ostale razvite države, še vedno srečuje s problemom tako imenovane strukturne brezposelnosti, predvsem pri mladih, prvih iskalcih zaposlitve in na področju zaposlovanja žensk, katere poglavitni razlog je pomanjkljiva, nezadostna ali neustrezna raven izobrazbe oziroma poklicnih kvalifikacij. Tudi regionalne razlike v brezposelnosti so se v letu 2003 zmanjšale, prvič po nekaj letih. Brezposelnost se je zmanjšala v osmih statističnih regijah, tudi v jugovzhodni Sloveniji in podravski regiji, od tega med tema dvema regijama z največjim deležem. Podatki tudi kažejo, da regionalna politika in politika zaposlovanja izkazujeta pozitivne premike in da so bili cilji strategije razvoja Slovenije v prvih letih njenega izvajanja v precejšnji meri doseženi. Celovito pa bomo lahko o zagotavljanju enakomernejšega skladnega razvoja v prihodnje spregovorili ob obravnavi predloga zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki temelji na poročilu ocene stanja v letu 2003 in ga bo državni zbor obravnaval predvidoma že na majski seji. V poslanskem klubu LDS smo se vedno zavzemali za to, da država oblikuje celovit sistem ukrepov in nudi potrebno podporo pri odpravljanju problemov brezposelnosti, vendar na način, da je vsakdo odgovoren tako za lastno blagostanje kot za blagostanje skupnosti oziroma družbe, v kateri živi, kajti že star kitajski pregovor pravi, da če želimo komu dobro, mu ne damo ribe, ampak ga naučimo ribe loviti. V poslanskem klubu LDS nikoli nismo vodili politikena način, da je mogoče probleme brezposelnosti rešiti hitro in učinkovito zgolj na način, kot to predlaga poslanec Janez Janša, da se enostavno zagotovi 15 milijard tolarjev proračunskih sredstev, kot je to določeno v tem predlogu, ki je danes pred nami in bo jutri ponovno lahko povod za očitke in osnova za sklic takšnih neproduktivnih razprav, kot smo jim priče včeraj in danes. Mnenja smo, da je država dolžna reševati omenjeno problematiko s poglobljeno analizo, s celovitimi rešitvami, kot so predstavljene v strateških dokumentih, ki jih je v zadnjih letih pripravila vlada, predvsem ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Glede na dejstvo, da je vlada pripravila sistemsko rešitev za zagotavljanje enakomernega skladnega razvoja, kar predlagatelj uporabi kot razlog za sprejem zakona, in iz razlogov, ki sem jih navedel, v poslanski skupini LDS predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! Predlagatelja, gospoda Janša in Kelemina, zahtevata obravnavo zakona, ki je bil v parlamentarno proceduro vložen februarja leta 2000. Zahtevata, da se zakon obravnava na izredni seji, čeprav nista štiri leta storila nič, da bi bil uvrščen na eno od dosedanjih rednih sej, in vlagata ga v popolnoma nespremenjenem besedilu. Celo statistični podatki, na katere se sklicujeta, so iz leta 1999, in celo sredstva, ki jih predlagata za realizacijo zakona, so za leto 1999 do 2003. Štiri leta nista spremljala razmer. Da bi pred volivci sedaj pokazala navidezno skrb, pa sta vložila star zakon. Že to pove dovolj o resnosti predlagateljev. Od leta 1999 pa se je stanje na področju trga dela in zaposlovanja bistveno spremenilo. V letu 1998 je bilo še 126.000 brezposelnih, danes jih je 30.000 manj. Prav tako se zmanjšuje delež in število trajno brezposelnih, brezposelnih s prvo in drugo stopnjo izobrazbe, starih nad 50 let in invalidov. Slovenija je že v celoti sprejela ter izvaja tako imenovano evropsko strategijo zaposlovanja, v okviru tega pa deset novih smernic na področju zaposlovanja. Stopnja anketne brezposelnosti, merjena po metodologiji mednarodne organizacije dela, je bila v lanskem letu za več kot 2 odstotni točki nižja od povprečja 15 dosedanjih držav EU, v EU 8,8, pri nas le 6,5%. Taki rezultati niso bili doseženi slučajno. Že v lanskem letu smo sprejeli nacionalni akcijski program zaposlovanja za leto 2004, ki se že izvaja in je v celoti usklajen z evropskimi predpisi. V njem so opredeljene politike in ukrepi na področju, recimo, posebnih ukrepov za odpravo negativnih učinkov vstopa Slovenije v EU, poseben sklop pospeševanja zaposlovanja mladih, posebensklop preprečevanja dolgotrajne brezposelnosti. Samo v letu 2003 je bilo okrog 12.500 novih zaposlitev iz programov aktivnega programa zaposlovanja. Prav tako se je podvojilo število brezposelnih oseb, ki so vključene v programe izobraževanja in strokovnega usposabljanja, kar pomembno prispeva pri nadaljnjem zmanjševanju strukture brezposelnih. Z ukrepi ohranitve delovnih mest je ohranjenih približno 10.000 ogroženih delovnih mest v podjetjih, z dolgoročno perspektivo, in to predvsem na manj razvitih področjih in v delovno intenzivnih panogah, ki zaključujejo proces prestrukturiranja in so ob vstopu v Evropsko unijo v še posebej težkem položaju. V programu aktivne politike zaposlovanja so predvideni in se že izvajajo posebni ukrepi za zaposlovanje dolgotrajno brezposelnih oseb, starejših od 50 let, prvih iskalcev zaposlitve in mladih z visoko izobrazbo. Večina teh zajema tudi davčne spodbude in olajšave, kar neposredno prispeva k hitrejšemu odpiranju novih delovnih mest. V letu 2003 se je tako število mest v delovnem razmerju ponovno povečalo, res, da le za 03%, toda povečalo se je. Brez ukrepov aktivne politike zaposlovanja bi bilo število oseb v delovnem razmerju manjše kot v letu 2000. V okviru vseh teh ukrepov so posebna ciljna skupina tudi brezposelne ženske. Posebej, in to je neposredno povezano z vsebino tega zakona, pa je treba poudariti aktivnosti in ukrepe za reševanje problema brezposelnih v manj razvitih občinah. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve že od lanskega leta dalje namenja 70 vseh razpoložljivih sredstev za aktivno politiko zaposlovanja območjem z nadpovprečno stopnjo brezposelnih. V letu 2004, ko je bilo skupaj za te namene razpoložljivih 21,3 milijarde tolarjev, je tako v ta območja z nadpovprečno stopnjo brezposelnih usmerjeno 14 milijard 910 milijonov tolarjev, kar je skoraj toliko v enem letu kot program in predlog zakona predpostavlja za skupaj 4 let. Če bi torej sprejeli predlog zakona tako, kot je pripravljen, bi stanje v občinah z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti poslabšali, ne pa izboljšali. To je treba povedati in to dokazuje, da cilj predlagateljev zakona ni reševanje problemov, temveč ustvarjanje priložnosti za demagoško obtoževanje vlade na področju, na katerem je nesporno in s podatki dokazljivo res dosežen pomemben napredek. In zaradi izvajanja vladnih ukrepov so se regionalne razlike do brezposelnosti v letu 2003 prvič po nekaj letih zmanjšale. Brezposelnost se je zmanjšala v 8 statističnih regijah, najbolj v jugovzhodni Sloveniji in v podravski regiji. In taka politika bi lahko dala še boljše rezultate, če bi bile v Sloveniji oblikovane pokrajine. Tako pa je res protislovno in dvolično, da predlagatelji zakona v obrazložiti navajajo, da je problematika zmanjševanja brezposelnosti prepuščena občinam, ker regije oziroma pokrajine še niso ustanovljene, hkrati pa ti isti predlagatelji zakona vztrajno nasprotujejo in onemogočajo vse poskuse oblikovanja pokrajin, ki bi z razvojnimi programi na ravni regije lahko skrbele za skladnejši regionalni razvoj in s tem tudiza zmanjševanje brezposelnosti. Vemo namreč, da je zmanjševanje razvojnih razlik in s tem tudi stopnje brezposelnosti v posamezni regiji odvisno predvsem od splošne gospodarske rasti področja, sposobnosti podjetij, da absorbirajo ponudbo na trgu delovne sile in ustvarijo dovolj novih delovnih mest, kar spodbudi tudi povpraševanje po visokokvalificirani delovni sili. Prav tako je pomembno, da so izobraževalni programi ustrezni glede na potrebe trga dela in da lokalne skupnosti aktivno sodelujejo pri pripravi regionalnih razvojnih programov. Zato je še posebej pomembno koordinirano delovanje vseh relevantnih politik, ki morajo ustvariti pogoje za ustrezno konkurenčno poslovno okolje, da bo možno vlagati dovolj sredstev v razvoj človeških virov in s tem povečevati produktivnost in dodano vrednost na zaposlenega. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pa z ukrepi, kot so lokalnozaposlitveni programi, s spodbujanjem samozaposlovanja in spodbujanjem selitve proizvodnje na območja z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti, znotraj tega skrbi za ponudbo ustrezne delovne sile in pomoč pri zaposlovanju oseb, ki se srečujejo s kakršnimikoli ovirami pri vstopu na trg dela. Prav je povedati te rezultate, seveda pa ne bi bilo prav reči, da smo s stanjem na področju zaposlovanja zadovoljni. Zavedamo se, da je izguba zaposlitve poglavitni razlog za revščino in socialno izključenost in da s stanjem na tem področju ne moremo biti popolnoma zadovoljni, dokler bo ena sama oseba pri nas, ki bo želela in bo sposobna delati, ostala brez zaposlitve; dokler bo aktualna tako imenovana struktura brezposelnost predvsem pri mladih, pri iskalcih prve zaposlitve in na področju zaposlovanja žensk; dokler ne bomo zagotoviti, da bi lahko vsi skupaj dostojno živeli od svojega dela, da bo uveljavljeno socialno-tržno gospodarstvo, solidarnost in socialno partnerstvo. Toda to je mogoče doseči le z ustrezno gospodarsko, davčno, delovno, socialno, regionalno in zaposlitveno politiko in ukrepi, ne pa z govorjenjem in demagogijo. In obstoječi programi in veljavni predpisi so primernejši za nadaljnje zmanjševanje brezposelnosti, od rešitev, ki jih predlaga ta zakon. Vse to je dokaz, da se v Republiki Sloveniji že uspešno izvajajo mnogi programi in aktivnosti, ki boljše in bolj silovito rešujejo vprašanja brezposelnosti. S sprejemi in izvajanji teh aktivnosti in ukrepov si posebej prizadevamo z dejanji in rezultati, ne pa s predvolilno demagogijo. Predloga zakona izpred petih let ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Kolegice, kolegi, predstavniki vlade. Res je. Mislim da je 59. člen poslovnika tisti, ki daje možnost predlagatelju zakona iz opozicije, da ga vloži, in res je, da ga vlagatelja nista vložila. Ne 2000, ne 2001., ne 2002., ne 2003. Po drugi strani pa je tudi res, da bi poleg tega, kar je že naredila vlada, lahko tudi vlada, recimo, sama, če ve, da je ta zakon, če bi ocenila, da bi bilo dobro, da bi ga imeli, to naredila. Ampak pustimo to. Res je, da sem pri poslušanju sedaj govornikov pred menoj, vseh, spet začutil tisti politični naboj in streljanje onih in teh, kar pa seveda ni prav. In jaz se tega pač ne bom šel v imenu Slovenske nacionalne stranke. V Slovenski nacionalni stranki smo v osnovi ocenili in smo mnenja, da takšen zakon ne bi bil slab. Ne bi bil slab za občine, ne glede na statistične regije, ki jih imamo, ne glede na regionalni center, ne glede na že ustanovljeni urad in ne glede na aktivnosti, ki jih izvajajo pristojna ministrstva, največ seveda od teh ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Sploh pa verjamem, da tisti kolegi, ali nekateri kolegi, ki doživljajo ob poslanstvu tudi županovanje, vedo, kako težko je včasih na že obstoječe načine priti do bodočega investitorja in vlagatelja, ki seveda potem omogoča zaposlovanje. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujmo, da so vsebine nekaterih členov predloga tega zakona zelo dobre. Predvsem tisti del, ki govori - to je 4. in 5. člen predloga. Dejansko bi bilo dosti lažje, če bi lahko na takšen način, kot je predviden v tem zakonu, država občini pomagala in ta seveda podjetjem, ki bi pokazali resno namero investiranja, lahko oprostila plačevanje, recimo, davka od dobička. Res je tudi, da imamo, da me ne bo kdo kasneje popravljal, ali pa imajo sedaj občine že možnost investitorjev oprostiti za določeno dobo plačevanja, recimo, ne vem, nadomestila za stavbna zemljišča. Pa vendar, po drugi strani, če občina to naredi, je ob določen prihodek, ker takšno nadomestilo marsikateri občini ogromno pomeni in tudi na takšen ali ponujen način tega zakona bi bilo občini dosti lažje, veste tudiinvestitorji so danes drugačni, kot so bili včasih. Spoštovana kolega iz vlade dobro sama vesta, da imamo vsaj nekaj možnosti in ugodnosti, ki jih lahko ponujamo tistim investitorjem, ki bi želeli neko novo dejavnost uvesti in zaposlovati. Ampak, sama dobro vesta, da tudi te ugodnosti mnogim ne zadostujejo, je pač tako. Žal je tudi res to, da takšen način, ki je omogočen s strani ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in urada za regionalni razvoj omogoča, za to seveda obstajajo dokazi, marsikateremu špekulantu krasno preživetje, ki pride, se izkaže za ugodnega, ki prejme sredstva, ki jih namenja ministrstvo za delo, za brezposelne in kljub temu da obljublja, da bo zaposlil te ljudi za leto, dve ali pet, ga po šestih mesecih, takšnega investitorja ko pokasira denar, ni več. To se dogaja, kljub temu da imamo inštrumente, ki omogočajo. Ni ga, enostavno ga ni in še celo zakonsko je krit, na različne načine se znajdejo. In to je tisto, kar je po mnenju Slovenske nacionalne stranke bolje zapisano ali pa omogoča lažje in hitrejše reševanje ali pa privabljanje investitorjev. Tudi ocenjevanje stopnje brezposelnosti, ki bi bila seveda prav, da bi bila v obrazložitvi aktualno navedena - dobro, saj človek si lahko sam poišče kjerkoli že. Prvič ni v redu, da so različna merila in različne metode in celo različne stopnje, ki so prikazane. Eno so po evropskih določil, druge so izračunane na osnovi primerjav bruto družbenega produkta rasti in tretje so tiste, ki so pač realne stopnje. Ne vem, lahko nekdo reče, kot je poslanski kolega gospod Potrč, da je stopnja, bom rekel na pamet, da je brezposelnost 10%, pa je povedal resnico. Jaz pa lahko povem, da je stopnja brezposelnosti, ne vem, 17%, pa se tudi ne bi zlagal, odvisno sedaj, kakšna merila vzameš. Seveda je vprašanje tudi, ali je tisti, ki dobiva državno pomoč, brezposeln ali ne in kam ga šteješ. Dobro, ampak brezposelnost v povezavi s tem zakonom sem omenil zato, ker se mi zdi, da pač v obrazložitvi manjka aktualen podatek in manjkajo nekateri podobni podatki, ki bi jasno pokazali realno stanje. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da ne bi bilo slabo takšen, povedal bom tako, kot so kolegi prej, nekoliko posodobljen zakon sprejeli. Res ne bi bilo slabo, bilo bi dobro, ki bi bil tudi dopolnilo vsem aktivnostim, ki se že skušajo izvajati prek pristojnih ministrstev in prek urada. Bilo bi koristno, bilo bi pregledno in po mnenju Slovenske nacionalne stranke s takšnim zakonom bi bilo tudi dosti lažje delo za - upam, da lahko rečem - vsaj večino občinskih vodstev. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da bomo ta predlog zakona podprli in seveda, če ga bodo kolegi v takšni višini, da bo sprejet, pričakujemo, da bi se nekoliko v naslednjih fazah posodobil. Upam, da bo tudi mnenje vlade in njena ocena, ki sem jo prebral, mogoče tudi, vsaj videti je tako, namenila temu predlogu nekoliko več pozornosti, kot pa ga je vsaj po tem, kar sem prebral, kot pa te pozornosti je. Mogoče bi bilo res dobro razčleniti in analizirati ta zakon in ugotoviti, da bi bil potreben in da bi bil dober. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Lep pozdrav kolegicam in kolegom, gospe državni sekretarki in gospodu sekretarju! Čeprav, seveda, brez kančka upanja, da bi se kaj zgodilo izven tistega, kar je po volji vladajoče koalicije, pa vendar se splača potruditi in svoje oddelati. Prepričan sem, da se takšni časi, tako kot so se nekateri drugi iztekli po 50 letih, se tudi ti iztekajo. Na 6. strani koalicijske pogodbe iz leta 2000 do 2004 oziroma na 56. strani, pod 6. točko ste zapisali: "Na področju regionalnega razvoja je glavni cilj ustvariti pogoje za zmanjšanje razvojnih razlik regij s pomočjo združenih prizadevanj in ob upoštevanju razlik in razvojnih možnostih posameznih regij. Spodbujanje skladnega regionalnega razvoja je usmerjeno v zmanjševanje razlik v gospodarski razvitosti in življenjskih možnostih med regijami s poudarkom na preprečevanju nastajanja novih območij z večjimi razvojnimi problemi, in tako dalje. No, in potem med drugim zapišete tudi tole: "Celovitost izvajanja regionalne politike med drugim temelji na načelu partnerstva [[...]]" Kolegice in kolegi, če se s to vlado pogovarjaš, potem ne veš, kaj je to partnerstvo, če se pa s poslanci Liberalne demokracije in Združene liste, pa še toliko manj - "v obliki sodelovanja med državo in lokalno skupnostjo". Če je partnerstvo med državo in lokalno skupnostjo to, da v občinah po 20% sredstev dajejo za plačevanje vrtcev, če to predstaviš ministru za finance in še ostalim, državnim sekretarjem, ki so za to odgovorni, in zamahnejo z roko, potem to ni partnerstvo med državo in lokalno skupnostjo. To je totalna ignoranca ali uničevanje, ubijanje lokalne skupnosti na dolgi rok. Žal pač to izhaja iz koalicijske pogodbe, če je ne poznaš, potem ne veš, zakaj se tako obnašajo, ampak tako je. V nasprotju s tem, kar so napisali, lahko preberemo v Gospodarskem vestniku iz leta 2002, konec septembra, naslednje: "Regijska juha iz državne zajemalke. Ljubljanska in njena statistično opredeljena osrednja slovenska regija po nekaterih kazalcih vsaj pet let obsega že pol Slovenije. Komu še sploh kaj ostane?" Tako kot je pač v politiki zadnji mandat, polovico tega državnega zbora pač obsega Liberalna demokracija - komu še kaj ostane? Ampak ni to toliko pomembno. Bolj pomembno je, da bi bilo vendarle dobro za to državo, za državljanke in državljane, da bi kakšen dober predlog, ki pride na klopi tudi po dvanajstih letih,ta vladajoča koalicija bila sposobna sprejeti. Ampak tega ne naredi. No, v nadaljevanju tega piše, kdo je najbolj in kdo najmanj razvit. Med najbolj in najmanj razvito slovensko regijo je razmerje v kupni moči 1,7 proti 1. V vladnih dokumentih celo piše, ker so pač novejši, 1,95 proti 1. To pomeni, razlike med regijami se ne zmanjšujejo, se niso ustavile, ampak se povečujejo. Pa ne sedaj s prstom pokazati pa reči, ministrica za regionalni razvoj je vsega kriva. Ni res, ker je še na tem položaju, ali pa tudi ta del, dokler je bil pod ministrstvom za gospodarstvo, pač opravlja neko svoje delo, ki ga lahko. Kriv je med drugim tudi zakon o financiranju občin. Kriv je zakon iz leta 1998, kjer piše, da bodo razpisi za tista območja, ki so kakorkoli demografsko ogrožena na teh območjih bodo subvencije s strani države od 10 do 70%. Kolegice in kolegi, enega samega takšnega razpisa ni bilo! In kdo se lahko potem prijavlja na razpis, kjer piše 20 do 30% sofinanciranja s strani države? Tisti seveda, ki ima ostalih 70%.Tisti, ki tega nimajo, se na to ne morejo prijavljati. Zato s tem nastajajo še večje razlike, ki samo povečujejo. Med temi dokumenti sem tudi zasledil tabelo 100 najuspešnejših gazel, in piše takole - to seveda v ponos, čast poslancem iz Pomurja, ki so že 12 let na oblasti, pa ni jih tako malo, ne more biti - Pomurci so med 100 "najgazelami" uspeli stlačiti le eno. Lahko se vprašate, kaj ste delali ta leta. Očitno nič ali pa še to bolj malo! Kdo ima seveda največ gazel? Osrednja Slovenija, potem s 55-imi gazelami, potem pa seveda savinjska z 11-imi, podravska z 8-imi itd., ena, dva, dva in Koroška itd., po dve in obalno-kraška 4. Skratka, to so elementi, ki kažejo na to, da na tem področju skladnega regionalnega razvoja seveda nismo naredili popolnoma nič.Zakon, ki ga je vložila opozicija 15. februarja leta 2000, seveda želi spremeniti nekaj na tem področju. Rekli boste, od kod vzeti 3,75 milijarde na leto. Samo letno porabimo približno štiri in pol do pet milijard sredstev za javna dela. Ne rečem, da je to narobe, pa vendar, s takšnimi ukrepi, kot so v tem zakonu, ne bi teh ljudi naučili samo, da dajo iz krožnika v usta za te tako imenovana javna dela, ampak seveda preko tega zakona povečevanje zaposlenosti v občini z nadpovprečno brezposelnostjo bi jim dali možnost ribo loviti. Ampak prav temu nasprotujete. Zakaj? Ker je očitno lahko in enostavno voditi, če seveda imaš trnek in palico v roki in daj - dam. Če boš priden, dobiš, če pa ne, pa ne dobiš. In to je krivično, to je nesramno do slovenskih ljudi, predvsem pa seveda, tako starejši, ki so veliko svojega že vložili, veliko naredili, pa seveda nepravično, ker ni enakih izhodišč, nimajo enakih izhodiščnih možnosti, do mladih. Zato pa smo v Sloveniji žal visoko na zgornji stopnji samomorilstev, alkoholizma kriminala v Republiki Sloveniji napram drugim državam v Evropi. To je pravzaprav edini zakon, ki tako rekoč bi bil v skladu z zakonom o financiranju občin, kateri je bil leta 1998 sprejet in nepopravljen, krivično sprejet, krivičen do tistih, ki so na repu razvoja. Do takrat smo imeli, če že drugega ne, zakon o demografsko ogroženih območjih, kjer smo vsaj za infrastrukturo imeli približno 4 milijarde sredstev. V zadnjem mandatu so se te 4 milijarde razpolovile in je šlo približno polovico za institucije tako imenovane regionalne razvojne agencije, ki so seveda v glavnem delale tisto, da so "štempljale", pa tisto, kar je bilo opravljeno, v tiste fascikle pod pazduho nosile okrog z doktorskimi naslovi. Vse ostalo smo morali narediti v občinah sami ali pa najeti kakšno institucijo, da je plačala oziroma celo prišli smo do tega, da danes pri razpisih ministrstva za gospodarstvo izpademo ven, ker je mariborska regionalna razvojna agencija napisala na področju turizma Maribor z okolico, v tej okolici pa menda ni niti ene od občin iz Slovenskih goric. Sramota za takšno državo, sramota da takšne zadeve podpira. Edina rešitev je seveda takšen zakon, ki ga predlaga opozicija. Vendar, Slovenke in Slovenci, na to boste očitno morali počakati še par mesecev. Sicer pa je odločitev v vaših rokah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Peter Levič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Stopnja brezposelnosti je vse od 90. let, ko se je skokovito povečala, ostaja na ravni 11% in taki so podatki tudi ta mesec. Dejstvo je, da sedaj, ko je Slovenija postala polnopravna članica Evropske unije, pričakovati povečanje le-te, saj se vsa podjetja niso popolnoma pripravila in prilagodila evropski konkurenci. V prihodnjih mesecih in letih je pričakovati še večje odpuščanje delavcev in povečanje povpraševanja po zaposlitvi tudi zaradi dotoka delavcev iz novih članic pristopnic. Slovenija je tudi ena izmed držav članic Evropske unije z največjo stopnjo brezposelnosti. Nezaposlenost tudi ni uravnoteženo razporejena po vseh slovenskih regija enako, temveč je pričakovano obratno sorazmerna z njeno razvitostjo. Torej je največja nezaposlenost v regijah, kot so Prekmurje in Zasavje, ki so tudi slabše razvita in tako ljudje težje najdejo nove zaposlitve. Spodbujanje gospodarskega razvoja in dolgoročno odpiranje novih delovnih mest bi tako morala biti ena od glavnih prioritet države. Strinjamo se s predlagateljem, da ogromne finančne intervencije v gospodarske gigante ohranjajo delovna mesta le na kratek rok in le podaljšujejo agonijo v podjetjih, ki se zaradi velikosti in premajhne možnosti prestrukturiranja ne morejo izkopati iz dolgov. Taka podjetja so praviloma prav v regijah, ki so že tako premalo gospodarsko razvita in nimajo učinkovitega plana, kam z morebitnimi presežnimi delavci. Ministrstvo za gospodarstvo, ki bi v prvi vrsti moralo poskrbeti za spodbujanje podjetništva, samozaposlovanja in obrtništva ter vlagati sredstva predvsem v podjetja, ki temeljijo na znanju in inovativnosti, je tu preprosto premalo storilo. Na prejšnji seji smo sprejeli zakon o spodbujanju podjetništva, vendar menimo, samo z enim zakonom ne moremo spremeniti tako kompleksne zadeve, kot je brezposelnost v posameznih regijah. Prav gotovo so občine tiste, ki najbolj poznajo probleme in možnosti svojega kraja in njenih prebivalcev. Tudi do sedaj so marsikatere občine opozarjale vlado in ministrstva na možnosti, ki jih posamezne občine imajo, vendar velikokrat naletela na gluha ušesa. Ne slepimo se, da bo predlog zakona, ki ga imamo pred seboj, sprejet, saj sredstev, ki bi bila potrebna za njegova izvajanja, v proračunu ni rezerviranih, pa vendar naj opozorimo vlado, da je mnenje občin in njihove pripombe ter prošnje več kot samo nepotrebno govorjenje in da so njihovi predlogi plod znanja in poznavanja lokalnega okolja. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. K besedi vabim gospo Potrato.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Ni prva priložnost, ko razpravljamo o pojavu, ki je v naši družbi zelo pereč in ki je za tiste, ki se soočajo z njim, še dvakrat bolj boleč, kot je za koga drugega, ki o tem problemu samo razpravlja in ga registrira ali se mora z njim strokovno ukvarjati. Brezposelnost je zagotovo pojav, ki ga povezujemo z zmanjšano stopnjo socialne varnosti posameznika. In naj so statistični podatki v svojem trendu še tako ugodni, za posameznika je, kot rečeno, brezposelnost vedno boleča. Zakaj se oglašam z razpravo? Zaradi tega, ker Maribor nedvomno sodi med tiste občine, v katerih je stopnja brezposelnosti nad slovenskim povprečjem. Vendar moram opozoriti, da me pri predlogu zakona, o katerem razpravljam, moti vsaj dvoje stvari. Prvič, da je to predlog, ki predvideva ukrepe za čas od leta 2001 do 2004, torej razpravljamo o nečem, kar je časovno že skoraj preteklost. Drugič pa, da je na celi vrsti predlogov ali ukrepov mogoče vendar ugotavljati sprenevedanje predlagateljev. Predlagatelji svoje rešitve namreč izpeljujejo iz ugotovitve, da je poseben zakon, ki bi občinam omogočal pridobivati posebna sredstva za premagovanje brezposelnosti, potreben, ker nimamo organiziranih ali oblikovanih regij. Pa bi se kazalo spomniti, da je bil v državnem zboru že kar nekaj priložnosti, ko bi lahko tej težavi odpomogli s sprejetjem ustrezne zakonodaje. Druga stvar, ki me v tem kontekstu prav tako napeljuje k temu, da ponujene rešitve niso tiste, ki bi v resnici zmogle zmanjšati problem, pa je ta, da so preprosto prezrli nekatere pozitivne učinke, ki smo jim lahko priča. Ne gre samo za kratkotrajne učinke, ampak če bi predlagatelji pregledali podatke o stopnji brezposelnosti za daljše časovno obdobje, bi iz njih bilo vsaj za Maribor, za Podravje, mogoče razbrati stalno upadanje na letni stopnji odstotka brezposelnosti, da ne govorim še o čem drugem. Ni mogoče tudi prezreti podatka, da gre kar 70% vseh tistih sredstev, ki so namenjena za različne spodbujevalne ukrepe zaposlovanja, na območja tistih občin, kjer je registrirana stopnja brezposelnosti večja od povprečne. Ne zapiram si oči pred dejstvi, da je v Sloveniji pač mogoče govoriti o različni stopnji razvitosti. Poznam tudi podatke makroekonomskih študij in analiz, ki napovedujejo, da si tudi v prihodnje za nekatere dele Slovenije ne moremo obetati, da bi bila stopnja brezposelnosti kar naenkrat bistveno nižja od povprečne slovenske brezposelnosti. Pa vendar naj opozorim na nekatere ugodne kazalce, ki jih v mariborski službi za spremljanje gibanj pri zaposlitvi lahko dobimo, pa so novejši od tistih podatkov, ki jih je mogoče brati v predlaganem zakonskem besedilu. Za prva dva meseca letošnjega leta je res mogoče opaziti malenkostno povečanje brezposelnosti, ampak že marčevski podatki nakazujejo, da se bo spomladanska stopnja brezposelnosti znižala. Tudi registrirana brezposelnost po območnih službah je pri letnem indeksu, kar zadeva Maribor, je treba povedati podatek, 91,75%. Ali, recimo, če gledamo število registriranih brezposelnih, vendar opažamo, da se število tistih skupin, ki jih uvrščamo v strukturno brezposelnost in so najbolj kritične, to je delež brezposelnih žensk, delež tistih, ki jih uvrščamo med iskalce prve zaposlitve ali brezposelne, ki so težje zaposljivi, da so ukrepi aktivne politike zaposlovanja v tem območju vendar pokazali ugodne rezultate. Govorimo o številkah, ki se gibljejo med 1.000 in 2.000 po posamezni skupini. Z usmerjenimi ukrepi, z vsemi tistimi sprejetimi akti, o katerih je bilo govora tudi v mnenju poslanske skupine, si je vendar mogoče obetati, da bo usmerjena načrtna aktivna politika zaposlovanja tudi v te občine prinesla ugodnejše rezultate. To pa je tudi tisti razlog, zaradi katerega ne bom podprla predloga zakona, čeprav bi mogoče kdo takole na prvo žogo pričakoval, da je to, da prihajam iz volilnega območja in da smo v volilnem letu, to že zadostno opravičilo, da podprem zakon, ki v nekaterih bistvenih sestavinah ne more biti primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Lenka. Ne želite. K besedi vabim gospoda Kanglerja. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko takole poslušam poslanske kolege in kolegice, je danes kar velikokrat padla beseda, da so ti zakoni, ki jih imamo danes na izredni seji, predvsem volilni golaži in predvolilni zakoni, kjer bi si posamezne politične opcije želele nabrati politične pike. Kar se tiče konkretnega predloga zakona o povečanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, bi želel trditi, da gre ponovno za prvo obravnavo, da zakon v celoti ni popolnoma sprejemljiv, tako da bi ga lahko v vsakdanje življenje spravili s tako dikcijo, kot jo je dejansko v prvem branju predlagatelj predlagal. Res pa je, da vlada ima možnost preko poslanskih skupin in tudi vladajoče koalicije z amandmaji bistveno poseči v zakon. Na neki način ne vidim ovire, da bi takšen zakon sprejeli. Je pa res zelo pomembno vprašanje in tudi, po mojem mnenju, bi takšen zakon moral državni zbor predlagati, poslanska skupina DeSUS-a s predsednikom gospodom Rousom na čelu, da je bil to projekt DeSUS-a, ker bi na ta način zagotovili tudi nekatere druge stvari, če bi se v Sloveniji brezposelnost zmanjšala in produktivnost na ta način povečala. Kar se seveda tiče kolegice Potrate, ki sem jo do temeljitosti poslušal, je pozabila eno bistveno reč poudariti. To, kar je govorila okoli Maribora in brezposelnosti, v nekem delu se z njo popolnoma strinjam, pozabila pa je povedati nekatere statistične podatke, ki kažejo na to. Spoštovane kolegice in kolegi, zakaj se je brezposelnost v letih v mestu Maribor inv Dravski dolini zmanjševala? In, če greste pogledat statistične podatke, kakšni so statistični podatki glede brezposelnosti in zaposlenosti, začasne zaposlenosti, če se sem tako izraziti, preko javnih del. Zaposleni preko javnih del so se pa dvakrat ali pa trikrat povečali, in če bi delali primerjavo zaposlenih preko javnih del v osrednji Sloveniji, se pravi, v Ljubljani in razmerje napram Mariboru, ki je trikrat manjša regija ali pa manjše mesto, ima dvakrat ali pa petkrat več zaposlenih preko javnih del, bi pa lahko dobili tiste številke. Kolega Potrč, zavod za statistiko Republike Slovenije skrbno zbira te podatke in ti podatki so resni in zaskrbljujoči. Jaz mislim, da se brezposelnost na ta način, če človeku začasno ublažiš socialno krizo, da ga zaposliš preko javnih del, brezposelnost v samih občinah ali statističnih regijah ne zmanjša. Dejstvo pa je, da na brezposelnost zelo vplivajo tudi nekateri drugi indikatorji, kjer je pa država na nek način zaspala. In kolega Potrč bi mi verjetno spet očital, da je Slovenska ljudska stranka bila v prejšnjem mandatu v vladi in prav gotovo bi rekel, da smo si ves čas delovanja v koaliciji, tako v prejšnjem mandatu in v zadnjem mandatu prizadevali za skladnejši regionalni razvoj. In spoštovani kolegi in kolegice! Takrat smo sprejeli, leta 1998, tudi zakon o skladnejšem regionalnem razvoju, ki se ga pa vlada ni držala in v celoti ga ni izvajala. Izvajala ga pa ni zaradi takšnih ali drugačnih pogledov glede proračunskega primanjkljaja. In to, kar sem včeraj govoril,spoštovane kolegice in kolegi, glede centralizacije kapitala in nekaterih drugih stvari, tudi kadrovskih zadev se kaže tudi v tem, ko se je vlada spremenila, da smo ukinili ministrstvo za razvoj in ekonomske odnose. Ko smo to ministrstvo ukinili, katero je speljalo marsikateri projekt, ki je bil projekt zakona o skladnejšem regionalnem razvoju, se je pokazalo na to, da je ministrstvo bilo nujno potrebno, da je imelo temeljitejši in večji nadzor nad nekaterimi statističnimi podatki, ki jih trenutno politikain vsi tisti makroekonomisti, ki se s temi podatki ukvarjajo, prezirajo. In skladnejši regionalni razvoj res da lahko razvijamo tudi na ta način, da imamo ustanovljene regije in da preko strukturnih skladov sedaj, ko smo polnopravni člani Evropske unije, pridobimo nekatera sredstva. Res pa je, da če ne bo država s svojim načinom in s svojo politiko decentralizacije, ki je prvi pogoj za skladnejši regionalni razvoj, bodisi decentralizacije kadrov bodisi decentralizacije gospodarstva, decentralizacije nadzora tudi nad javnimi financami in nekaterih stvari, o katerih smo govorili, skladnejšega regionalnega razvoja in zmanjšanja brezposelnosti tako na eni strani ali na drugi strani ne bomo deležni. Verjemite mi. In, če pogledamo to tabelo, katero nam je vlada posredovala kot mnenje glede na omenjeni zakon, stopnja registrirane brezposelnosti v procentih, lahko ugotovimo, da je brezposelnost v Sloveniji predvsem problem severovzhodnega dela Slovenije. In gospodje, vlada bi se morala zavedati in tudi posebne ukrepe sprejeti in ukrepati predvsem v tem štajersko-pomurskem in koroškem delu, kjer krepko presega osrednjo pa obalno-kraško, gorenjsko in goriško regijo in gre za razmerje 1 proti 2, se pravi osrednja slovenska regija ima 7,8% brezposelnosti v letu 2003. Čepa pogledamo podravsko, pa ima 16,2% pri čemer lahko prištejemo kar veliko število delavcev, prek javnih del zaposlenih, ki hodijo za tisto mizerno plačo delat, in da si na nek način s tistim delom, ki ga dobijo prek javnih del, ublažijo svojo socialno krizo in stisko. Dejstvo je, da so pri skladnejšem regionalnem razvoju zelo pomembne tudi nekatere politične odločitve. Na nek način sem po svoje tudi presenečen, da imamo ta zakon sedaj pred volitvami na dnevnem redu. Mogoče bi bilo o tako pomembnih in vsebinskih zakonih, kot je ta ali o skladnejšem regionalnem razvoju, treba spregovoriti v državnem zboru na začetku mandata, narediti strategijo in vizijo za zmanjšanje nekaterih razlik, tako med osrednjo Slovenijo in drugimi regijami, ki krepko odstopajo. Če nekdo misli, da s tem, ko na primer v Prekmurju rešujejo podjetje Mura - zelo sem vesel, da se je vlada takrat odločila s finančno injekcijo to podjetje začasno sanirati, rešiti, kajti če bi se takrat podjetje Mura znašlo v stečaju, bi se verjetno brezposelnost v tistem delu Slovenije krepko povečala, socialna kriza bi narasla. Vendar če ne bo država skozi nekatere strukturne sklade in skozi decentralizacijo in, kot je tudi kolegica Potrata omenila, nekatere indikatorje glede na delo lokalne samouprave, bi želel poudariti, da je zelo pomembno. In po eni strani sem tudi presenečen, da v tem mandatu nismo obravnavali nekaterih zakonov, ki govorijo tako o financiranju lokalnih skupnosti kot o financiranju mestnih občin v Republiki Sloveniji, ker ponavadi so mestne občine tisti centri, kjer so centri upravnih statističnih regij. In na nek način bi tudi na ta način, z več javnih sredstev lahko povečali investicije v občinah in tudi na ta način lahko prerazporedili nekatera sredstva. Zelo zanimivo bi bilo tudi za nekatere druge strokovnjake, da se v problematiki brezposelnosti v Republiki Sloveniji obravnavajo nekateri statistični podatki, ki kažejo - in o tem sem že enkrat govoril - Slovenija je tako majhna, da na primer med Ljubljano in Mariborom znese po avtocesti 100 kilometrov, po zračni liniji še manj - je pa na primer umrljivost pri moških na Štajerskem pet let prej kot v Ljubljani, umrljivost pri ženskah pa sedem let - oziroma obratno, sedem let je za moške prej v Mariboru in Dravski dolini kot pa v osrednji Sloveniji. To kaže tudi na to, da ti statični podatki, ne samo brezposelnost, ki jo danes obravnavamo, tudi takšni statistični podatki, ki so demografski podatki, kažejo na to, da je kvaliteta življenja v teh regijah, kjer je brezposelnost na samem vrhu,predvsem mislim tu pomursko in podravsko regijo, slabša in revnejša. Da človek zato, ker živi izven glavnega centra, povprečno pet ali sedem let, glede na spol, prej umre, v tako majhni državi, po zračni liniji manj kot 100 kilometrov, pa je zelo zaskrbljujoč podatek, pa čeprav je nekomu smešen. Nekateri internisti, ki so svoj čas zelo veliko časa posvetili prav problemu umrljivosti, so prišli do nekaterih konkretnih podatkov, ki bi jih pa tudi nekateri predstavniki vlade in organov, ki krepko oblikujejo politiko skladnejšega regionalnega razvoja, morali pri takih stvareh upoštevati. Morali upoštevati. Kvaliteta življenja v Republiki Sloveniji mora biti, ne glede na to, od kod kdo prihaja, zagotovljena popolnoma enako vsem državljanom Republike Slovenije in vsem tistim, ki živijo v Republiki Sloveniji. In ti podatki, spoštovani kolegi in kolegice, kažejo na to, da nismo v enakem položaju in da nimamo enakega kvalitetnega življenja. Čeprav bo marsikomu smešno, ampak dejstvo pa je, da statistični podatki pa kažejo na to, da bo potrebno tudi politiko in odnos slovenske politike do skladnejšega regionalnega razvoja spremeniti. In upam si trditi, čeprav sem prepričan da bom deležen v tem danem trenutku tudi mogoče replik ali kritik, da skladnejšega regionalnega razvoja ne bomo prej zagotovili, dokler ne bomo bistveno posegli v lokalno samoupravo in v organiziranost druge stopnje, se pravi pokrajin. Drugo vprašanje je, na kakšen način zagotoviti v zakonodajnem postopku in koliko zagotoviti pokrajin in predvsem je pomembno, ko govorimo o pokrajinah, financiranje pokrajin. Dva meseca nazaj ali mesec smo imeli pri ustavnih spremembah stališča glede spremembe ustave, kar se tiče pokrajin, vendar s takšnim načinom, kot je takrat bil predstavljen v državnem zboru in ob samem glasovanju, ne bomo mogli in ne bo zagotovitve skladnejšega regionalnega razvoja. Čeprav imamo tu različne poglede in podatke. In nazadnje, marsikateri ukrepi, tako vlade, slovenske politike, vplivajo na brezposelnost v neki regiji ali v nekih občinah. Kot sem tudi včeraj dejal pri eni izmed točk seje državnega zbora, kako bistveno je vplivala poteza vlade in posameznega ministra pri sprejemanju zakonodaje, kar se tiče spremembe namembnosti stavbnih zemljišč oziroma avtocestnega programa. In ne želim biti kritičen do tistih, ki so bili deležni teh sredstev v tistem času, ko se je avtocesta gradila okoli Ljubljane, skozi Ljubljano in skozi nekatere bogate občine. Jaz se osebno zavedam, da je bila potrebna in da je na prvem mestu glavno mesto Ljubljana vendar v tem času, ko se je infrastruktura okrog glavnega mesta zgradila, se je zakonodaja spremenila in revnim občinam v Prekmurju, na Štajerskem in tudi v Mariboru, v območju občine Maribor, Malečnik ali Pernici, če tako imenujem dobesedno kraje, lahkougotovimo, da so te občine zaradi poteze politike bistveno prikrajšane za velike finančne zneske, kar se tiče nadomestila. Za primerjavo, recimo občina Pesnica glede sredstev, ki bi jih bila deležna zaradi izgradnje avtoceste skozi občino Pesnico, je na ta način prikrajšana za 800 milijonov tolarjev v tistem času. 800 milijonov tolarjev pa pomeni takšen zalogaj za takšno občino, ki je na drugem mestu po brezposelnosti v Republiki Sloveniji, da bi lahko s tistim denarjem, ki bi ga pridobila iz naslova nadomestila, krepko posegla v to, da bi tudi na tem področju, bodisi spodbujala drobno gospodarstvo in razvoj v občini, bodisi spodbujala nekatere druge gospodarske interese, ki bi bistveno lahko zmanjšali tudi brezposelnost v tistih občinah. Res pa je, da je tudi kot mesto Maribor po statističnih podatkih na tretjem mestu po brezposelnosti, na prvem naj bi bila občina Ruše. V kolikor to drži, in da takšna sredstva, ki bi bila deležna iz nadomestila stavbnih zemljišč, bi prav tistim županom, kjer delujejo, v lokalni skupnosti prišla prav, da bi lahko sredstva prekategorizirali v tiste namene, da bi tudi lahko podprli znotraj lokalne skupnosti nekatere projekte, ki bi bistveno vplivali na zmanjšanje brezposelnosti. Če je kdo mislil, da na ta način zagotovimo povišanje del in povišanje odprtja in dodelitev sredstev in zagotovitev sredstev za zaposlitev prek javnih del in če bi te statistične podatke primerjali, kje in na kakšen način in primerjali v sorazmerju s številom zaposlenih v občini, bi lahko ugotovili, daso še statistični podatki, kar se tiče javnih del, po teh regijah statističnih, ki nam jih je vlada poslala, bistveno drugačni in še bolj zaskrbljujoči, kot so pa ti podatki in tudi te podatke, kar se tiče, je potrebno upoštevati. Zato osebno bom v prvem branju ta zakon podprl, čeprav sem prepričan, da pa ga verjetno vladna koalicija ne bo podprla in da ne bo pokazala interesa, da bi v drugem branju skupaj z vlado pripravila takšne amandmaje, da bi tudi tistim, ki so v samem vrhu brezposelnosti, tudi s takšnim zakonom poskušali zagotoviti zmanjšanje brezposelnosti, povečati razvoj, povečati investicije in na ta način zagotoviti skladnejši, enakomeren razvoj celotne Slovenije. V EU, sedaj smo postali polnopravni člani, je popolnoma jasno in znano, za kaj se vse članice EU borijo in zakaj so ustanovile strukturne sklade. Ker se zavedajo, da je potrebno razlike tako znotraj posameznih držav, tako znotraj EU zmanjšati in na ta način zagotoviti, še enkrat poudarjam, enakovredno in kvalitetno življenje vseh članov EU, bodisi ali prihajajo iz Španije ali Francije ali Slovenije. In v te stvari bo potrebno v prihajajočem političnem obdobju, v naslednjem mandatu tega državnega zbora krepko poseči, v to strukturo zakonodaje in poskušati zakonodajo na takšen način zagotoviti, da bo aktivno začela zmanjševati neskladja med regijami, predvsem pa mislim med osrednjo in ostalimi regijami. Še enkrat poudarjam, nimam nič proti Ljubljani. Zavedam se, da je glavno mesto. Res pa je, da se pa tudi vsi morate zavedati, da smo po ustavi vsi enaki, da si po ustavi zaslužimo vsi enakomerno in kvalitetno in dostojanstveno življenje. Na to pa krepko vpliva slovenska politika in sprejemanje takšne ali drugačne zakonodaje. In ena izmed teh zakonodaj je tudi danes na dnevnem redu. Še enkrat poudarjam, prav zaradi teh razlogov, ki sem jih navedel, bom ta zakon v prvem branju tudi podprl.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Gračnerja. Izvolite.
Hvala. No, sam pa prihajam iz ene takšnih občin, in sicer iz Trbovelj, kjer je brezposelnost nadpovprečna, Zasavja, o katerem je v zadnjem času v parlamentu izjemno veliko besed, kot da bi bili res najbolj bogata regija v Sloveniji. Moje mnenje o zakonu, o katerem govorimo, je, da je popolnoma navaden pamflet, da vsebuje zastarel izdelek iz leta 2000, ki so ga podpisali poslanci, ki sploh niso več poslanci, ki so se vsi izkazali, kako jih v resnici skrbi za tiste regije pa za tiste občine, kjer je velika brezposelnost, in vsebuje popolnoma vse elemente sprenevedanja, hinavščine, predvolilne akcije, predvsem zaradi tega, ker ga sprejemamo oziroma ker je prišel na izredno sejo predvsem zdaj, v predvolilnem času. Dejstva pa so popolnoma drugačna. Pa se bom navezal predvsem na stvari, ki so se dogajale v Zasavju, in zakaj je pravzaprav v Zasavju ta stopnja brezposelnosti nadpovprečna. Tudi v tej obrazložitvi je bilo napisano, da je bila izgradnja TET 3 poskus takšnega reševanja brezposelnosti Zasavja. Ni res! Strategija razvoja energetike v Sloveniji iz leta 1996 je opredelila takšen objekt kot energetsko pomembnega. Šele nacionalni energetski program iz leta 2004 je to dejstvo spremenil. In vse tisto, kar so prej govorili kolegi, Janša in Pukšič, kako jih skrbi za takšne regije, za tako Zasavje, in vsi ti podpisniki, ki so tukaj, vse te podpisnike najdemo tudi pri referendumu za Termoelektrarno 3. In prav ta referendum, ta nepričakovana odločitev o zapiranju rudnika oziroma najprej seveda o neizgraditvi termoelektrarne, kasneje pa o zapiranju rudnika je pripeljala do problemov, ki so se v Trbovljah pojavili v letu 2000. In sicer, mi smo bili prej v tem Zasavju 200 let soočeni z energetiko, Zasavje je nastalo zaradi energetike. Potem pa je vaša odločitev, prav teh, ki so tu predlagatelji, ki bi si radi svojo slabo vest oprali z enim takšnim zakončkom iz leta 2000, ki je napisan na štirih straneh, bi radi vse probleme rešili. Pa še tukaj jih ni, no, da bi vsaj lahko kaj povedali oziroma odgovorili. Takšnega sprenevedanja, kot je to, resnično ne morem kot človek oziroma kot Zasavčan preboleti in iti mimo njega prostodušno. Pa še to vam povem, da so v Zasavju skromni, pošteni, delovni ljudje. V Zasavje so prihajali zaradi dela, ne zaradi užitkov. Tam so nastali rudniki, prihajali so od vsepovsod okrog, tamso delali 200 let. K sreči so tudi nekatera podjetja uspešna, tudi mednarodno uspešna, sedaj pa, kot da bi se vsa ta vaša jeza, vsa ta vaša nemoč zgrnila na to ubogo Zasavje. Kaj bomo s tem zakonom, kaj bi sploh s tem zakonom dosegli tudi, če bi ga danes sprejeli? Nič drugega, kot to, da bi lahko, potem, ko bodo volitve, bodo rekli, ja, saj veste, ko bodo gospodje, ki ste vsi vabljeni v Zasavje, pa boste videli, kakšne vile imamo mi v Zasavju, pa kakšne jahte, pa, ne vem, kaj še vse, pridite v Zasavje pa si oglejte, kakšno je stanje, kakšna je situacija, vas bomo povabili na najrevnejše predele, pridite. Nikoli nihče ne pride. Vam bodo ljudje povedali tudi, kaj si o vas mislijo, kaj si mislijo o vaših referendumih. Nikogar od vas ni nikoli dol. Torej, želel bi poudariti, da nič drugega ne želite s tem zakonom doseči, kot to, da boste v času predvolilne kampanje lahko govorili, ja, saj mi bi, veste, mi bi vam vse naredili, smo imeli poseben zakon za Trbovlje pripravljen, ampak vaši poslanci pa ga niso hoteli sprejeti. Tako da, imeli boste tisto vašo slabo vest, ko niste nič naredili. Pa če nič ne bi naredili, bi bilo še vse v redu, ampak ste zavirali, ste uničili določene stvari. Tako da res vas lepo prosim, da naslednjič razmislite, kaj delate. Če pa kakšnostvar delate, pa vsaj toliko bodite, ne vem, prilagodite času primerno pa da tukaj letnice ne pišete 2004. Pa seveda, vabljeni v Trbovlje, vam bomo vse vile pokazali.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kontiča. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! S posebnim veseljem bi pozdravil tudi prvopodpisanega pod tem zakonom, gospoda Janeza Janšo, a ga žal ni v dvorani, kar je še en dokaz, kako resno so mislili s tem zakonom, ki so ga predlagali že pred štirimi leti. Res je, lokalna samouprava in brezposelnost imata povezavo. Imata predvsem zaradi tega, ker brezposelni živijo v teh lokalnih skupnostih. Lokalne skupnosti pa nimajo prave moči in nimajo pravih vzvodov, da bi lahko preprečevale brezposelnost. Drugi razlog pa je v tem, da smo uspeli Slovenijo razdeliti na mnogo majhnih nezmožnih občin, nezmožnih občin mislim v tem primeru, da bi spreminjale same znotraj sebe pogoje za zaposlovanje, in to je bilo tudi vse, kar smo naredili. Tisti drugi del, ki so ga vsi pričakovali oziroma smo ga tudi mi pričakovali, da bi pa ustanovili pokrajine ali regije, ki bi delovale povezovalno in ki bi presegale občinske okvirje prav v teh zadevah, v zadevah razvoja, tu pa smo zastali, smo zastali v koraku, ki mu pravimo ustavne spremembe in tu se bo verjetno zgodba v tem mandatu kljub vsem napovedim tudi končala. Gotovo je brezposelnost ena najtežjih preizkušenj, s katero se lahko sooči človek v življenju. Materialne, psihološke, socialne, zdravstvene in druga posledice, ki jih ima brezposelni človek, tako sam kakor tudi njegova okolica, so lahko zelo dramatične. Delo je nedvomno predpogoj, ki človeku omogoča ohranitev njegovega dostojanstva in življenjskega optimizma, čeprav je tudi res, da smo se kot družba že sprijaznili, da ni več polne zaposlenosti, ki smo jo poznali še pred dobrimi petnajstimi leti. Zato je gotovo prav, da državni zbor večkrat resno spregovori, govorim, resno spregovori o problemu brezposelnosti in v tem okviru še posebej o reševanju tega problema v okoljih, kjer je brezposelnost visoka. Ne bi pa smeli na plečih težko prizadetih ljudi zganjati navadno predvolilno demagogijo, ker to preprosto ni moralno. Rad bi opozoril na nekaj problemov, pa tudi opozoril na nekatere dosežke pri reševanju brezposelnosti na našem področju. Že nacionalni akcijski program za zaposlovanje in program aktivne politike zaposlovanja za leto 2004 opredeljujeta tudi ukrepe za zmanjševanje regijskih razlik v stopnji zaposlenosti in strukturi brezposelnih. Sredstva aktivne politike zaposlovanja se prioritetno usmerjajo v regije z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti v razmerju 70% proti 30% napram regijam s podpovprečno stopnjo brezposelnosti. Namen take porazdelitve sredstev je gotovo bolj spodbuditi zaposlovanje v manj razvitih regijah, povečati geografsko mobilnost zaposlenih na območjih, ki zaostajajo v razvoju, zagotavljati socialno vključenost in kreiranje novih delovnih mest in povečanje prilagodljivosti podjetij. Območna služba Velenje spada od leta 2002 naprej med območja z nadpovprečno stopnjo registrirane brezposelnosti. Naj mi bo dovoljena primerjava samo za Koroško, kjer se je povečala od januarja 2002 v primerjavi z januarjem 2004 z 11,5% na 12,3%. Razloge za to povečanje brezposelnosti na Koroškem poznamo. Je pa potrebno poudariti, da se kažejo pozitivni trendi v prvem trimesečju letošnjega leta, saj se kaže tako zmanjšan priliv brezposelnost kot padec brezposelnosti, povečano zaposlovanje ter tudi pozitivna sprememba v strukturi brezposelnih oseb. To pa so pogoji, ki vodijo v večji odliv iz brezposelnosti in posledično vplivajo na zmanjševanje brezposelnosti. Očitno je program aktivne politike zaposlovanja na območju, ki je usmerjen v povečanje zaposljivosti brezposelnih oseb preko različnih oblik usposabljanja, v zagotavljanje socialne vključenosti preko različnih skupinskih in posamičnih programov, tako za invalide kot za mlade, v kreiranje delovnih mest preko programov zaposlovanja težje zaposljivih oseb, dokaj uspešen. Tako so bila po mojem tudi dobro porabljena sredstva v višini nekaj nad milijardo, vključno s sredstvi za štipendiranje. Seveda se zavedam, da je eno še tako ugodna statistika in ta je v primerjavi z večino evropskih držav ugodna, dejanski problem vsakega med brezposelnimi pa nekaj drugega. Gotovo je problem brezposelnih zanje in za njihove najbližje dramatičen in zato nikoli ne moremo biti zadovoljni z rezultati odpravljanja brezposelnosti, doklerimamo brezposelne ljudi, ki bi lahko delali in si to tudi želijo. Torej brezposelni, ki bi lahko delali, so sposobni za delo in si to dejansko tudi želijo. Ti tudi sodijo po določbah zakona v register brezposelnih oseb, ker menim, da so med temi tudi takšni, ki ne želijo opravljati dela. Tudi sam sem večkrat v tem zboru rekel, da bi morala država zato nameniti več sredstev za reševanje problema brezposelnosti, še posebno brezposelnosti težje zaposljivih skupin prebivalstva, kot so iskalci prve zaposlitve, starejši, slabše izobraženi in invalidi, saj je brezposelnost tudi eden največjih razvojnih problemov naše družbe. Država bo zato v prihodnosti verjetno tudi morala zagotavljati financiranje zaposlenosti bistveno večjemu delu težje zaposljivih na različnih programih, povezanih z nevladnim sektorjem. Ob koncu bi rad še poudaril aktivnost zadnjega meseca, ki lahko izboljša položaj glede koordinacije politik in aktivnosti pri reševanju brezposelnosti v naši regiji. To je ustanovitev sveta partnerjev, ki ga sestavlja 15 članov, tako iz Koroške kot tudi savinjsko-šaleške regije, ki jih je predlagalo 52 socialnih partnerjev iz vrst občin, reprezentativnih sindikatov, območnih, gospodarskih in obrtnih zbornic, razvojnih agencij, šolstva in medpodjetniškega izobraževalnega centra, centra za socialno delo in drugih zainteresiranih. Torej nemogoče je kot zelo dobro oceniti našo politiko na področju zaposlovanja, ker kot sem že dejal, dokler bomo imeli enega brezposelnega na zavodu, ki je pripravljen delati, bomo morali za njega poskrbeti na način aktivne politike zaposlovanja. Vsekakor pa je hkrati neumestno vse povprek kritizirati in prikazovati, da se v tem obdobju ni storilo nič. Bil je storjen korak naprej, pred nami pa so seveda, tako v naši regiji kot tudi v ostalih, dodatni izzivi in predvsem to želim še poudariti, da še kako pomembno je to, kar sem na začetku dejal, povezovanje občin v pokrajine, ustanavljanje pokrajin in ustanavljanje regij, ki bodo lahko presegle občinske okvire, predvsem z namenom razvoja naših lokalnih skupnosti. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Čeligoja. Želite? Ne, ne želite. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Vedel sem da je v Zasavju slabo, nisem pa vedel, da je za časa te vlade postalo tako slabo. Sedaj, prej je gospod Potrč rekel, da so se regionalne razvojne razlike zmanjšale. Gospa Zdenka Kovač je zadnjič tukaj na vprašanje iz opozicije rekla, da se regionalne razvojne razlike niso povečale. Jaz pa trdim, da so se povečale. Pogledal sem te podatke, ki smo jih dobili včeraj, ki govorijo o seznamu prejemnikov državnih pomoči na javnih razpisih in na katerem je prejemnik podjetje Ultra. In ugotavljam, da je v vseh treh letih ministrstvo za gospodarstvo Pomurju, kjer so te razvojne razlike največje, namenilo vsega skupaj 35 milijonov, pa še to skoraj polovico tega v Lendavo. To je verjetno zasluga gospe Pozsončeve. Ormož, iz katerega sam prihajam, ni dobil nič. Nula. "Nothing". Nič. In srečujemo se z velikim problemom nezaposlenosti. Jaz ne verjamem, da se ta podjetja niso prijavila na te razpise. Ne vem, kakšni so razlogi. In govoriti oziroma ne govoriti o brezposelnosti, pravite, da gre za predvolilno temo. Morate vedeti, da bo to ena od predvolilnih tem v sami volilni kampanji. Seveda se bo o tem govorilo. 30.000, pravite, se je število brezposelnih zmanjšalo. Še vedno pa jih je več kot 100.000. Še vedno jih je več in to mora skrbeti to vlado, ki je v neki isti strukturi na oblasti že tretji mandat, 12 let in bo morala odgovoriti na to vprašanje, zakaj tako velika nezaposlenost. To je velik problem za Republiko Slovenijo. In samo še to povem, da to ugotavlja tudi sedanji predsednik vlade, ko je razposlal to znamenito anketo po celi Sloveniji, kjer državljane sprašuje v prvem vprašanju, kako bodo praznovali 1. maj, potem pa na tiskovni konferenci ugotovi, da mu državljani nazaj pišejo, da živijo v hudih socialnih stiskah in da je vladajoča koalicija zanemarila socialne pravice v tej državi. Torej, brezposelnost je sigurno prva in največja med [[...]]
Gospod Sok, lepo prosim.
Ja, bom končal, ker se mi je čas iztekel. Se zahvaljujem, da ste mi dovolili malo prekoračitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jerovška. Izvolite.
Hvala lepa. Visoka brezposelnost in visoka stopnja korupcije, oboje je v naši družbi zelo prezentno, sta pravzaprav pojava, ki imata najhujše socialne in družbene posledice. In namesto, da bi se stanje v zadnjih letih izboljševalo, smo priča poslabševanju tega stanja. Tudi pred štirimi leti, ko smo mi vložili ta predlog zakona, je bilo stanje slabo. Vendar takrat so še mnogi ljudje verjeli da je zgodba o uspehu nekaj resničnega. Da to ni zgolj milni mehurček, da to ni zgolj propaganda. Danes je vsem jasno, da je bila to sicer uspešna propagandna akcija, vendar da so se socialne razlike bistveno povečale. Da se brezposelnost ne zmanjšuje v nekaterih regijah in da so nekatere regije še zelo zelo deprivilegirane oziroma postajajo stalno bolj deprivilegirane. In zaradi tega je nek zakon, ki bi omogočal neke razvojne spodbude, nujno potreben. In ta zakon je nekaj podobnega. Poglejte, ti kazalci, ki se pojavljajo v raznih statistikah, kako je z nekaterimi regijami, so neizprosni. Tu imam pred seboj publikacijo Sto najuspešnješih gazel in prekmurska regija ima samo eno gazelo med najuspešnješimi čisto na koncu, osrednja slovenska jih ima 55, potem pa so vsi že pod 10 in tako naprej. In to jasno kaže, da tako programirana sredstva za razvojne spodbude, to ne gre v regije, kjer so problemi največji, ampak da gre to po političnih zvezah, o tem kar naj bi včeraj govorili, pa nam niste dovolili, da govorimo in pokažemo dokaze, da to gre po nekih čudnih političnih kanalih. In potrebna je zakonska regulativa in zakonska prisila, da se te zadeve izboljšajo. Poleg tega pa imamo glede na stanje izpred štirih let še dodatne negativne trende in pojave. Glejte,to kar se je zgodilo v Mariboru, da so stečajni upravitelji prali denar, spravili več kot milijardo sredstev v neke zasebne žepe, na zasebne račune, to gre ravno na račun tega, da se stanje, ki je že tako obupno slabo, nesprejemljivo, še poslabšuje na tistem področju. To so ljudje, ki upravljajo z usodami desettisoč brezpravnih delavcev, ki so bili ogoljufani, opeharjeni in so sedaj ponovno opeharjeni. Ne vem, do kdaj bo dejansko treba poudarjati, govoriti, da je nekaj treba sprejeti, nekaj treba narediti.Če pridemo s kakim zakonom, potem en del teh poslancev govori, da je to nezaslišano, da se o tem ne sme na tak način, da imamo institucije, da bi tiste institucije nekaj naredile. Institucije pa ne ukrepajo in ne naredijo. Pred leti smo sprejeli zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki je mrtva črka na papirju, pa to ne skrbi nikogar, da določene regije zaostajajo. In seveda boste kljub temu nasprotovali temu zakonu. Že slišim vaše ugotovitve, vaša razmišljanja, in govorite kar naprej. Tudi če bi bila predvolilna kampanja, je to dobro uzakoniti, ker bo morala država nekje drugje priškrniti in bo kak tolarček več za te regije. Ker pa si moramo čas razdeliti in smo strogo omejeni in ne moremo govoriti [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Ja, ne, saj je skoraj še deset naših prijavljenih. [[Smeh.]] Tako da niti ne bom o tem naprej govoril, bom dal še kolegom čas. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Sušnika. Izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa. Spoštovane gospe in gospodje, spoštovana podpredsednica! Sam ne bom dajal nobenih sodb. Rad bi nanizal samo nekaj podatkov, ki sem jih dobil, ki so dostopni na državnem portalu Republike Slovenije pod rubriko Informacije javnega značaja in ki še dodatno prikazujejo pereč problem brezposelnosti in v zvezi s tem potrebo po sprejetju zakona, ali tega, ki smo ga mi predlagali, ali kakršnegakoli, ki bi to nevzdržno stanje vsaj omilil, če že ne popravil. Kar simptomatično je, da tabelo, kjer je navedeno število registriranih brezposelnih oseb po občinah, spremlja tabela, kjer so navedene povprečne neto in bruto mesečne plače po občinah. Govorim o podatkih za februar 2004. In v teh tabelah je tam, kjer je najvišja stopnja zaposlenosti, v sosednji tabeli, kjer govorimo o bruto in neto plačah, so tudi ti zneski najnižji. Dovolil si bom samo dva podatka. Vsem je znano, da je povprečna bruto plača za februar 2004 254.752 tolarjev, neto 161.956. Vsaj dve občini bi bili potrebni kakršnekoli intervencije. Navedel bom podatek, da je v občini Polzela v februarju 2004 bruto povprečna plača 171.121, neto 115.053 in v občini Prebold bruto povprečna plača na zaposlenega 188.899 in neto 121.901 tolar. Ta podatek govori sam za sebe. Še bolj zgovoren pa je, ko ga primerjamo z mestom Ljubljana kjer je bila povprečna bruto plača za občino Ljubljana v mesecu februarju 313.418 tolarjev, oziroma neto 191.984. Pri tem, da je bilo v Ljubljani v tem, v Mestni občini Ljubljana v tem času zaposlenih vsega 10.654 prebivalcev. No, še bolj zgovorna je pa tabela, kjer se navaja delovno aktivno prebivalstvo po občinah za februar 2004. In ko pogledamo te podatke, nam mora postati še bolj jasno, da je potrebno na tem področju nekaj narediti, da je potrebno sprejeti zakon. Govorim izključno, še enkrat poudarjam, o podatkih, ki so uradno navedeni in katerih vir so statistične informacije statističnega urada Republike Slovenije iz aprila 2004. V Republiki Sloveniji je po teh podatkih takrat živelo 1.997.919 prebivalcev. Od tega je bilo delovno aktivnih 775.632. Nekako to pomeni, da je en delovni aktivni prebivalec moral živeti 1,5 prebivalca Republike Slovenije. Sedaj pa prosim, če prisluhnete naslednjim podatkom. Za občino Vransko, iz katere prihajam, je tu, v tej tabeli podatek, da je pri 2634 zaposlenih 618 delovno aktivnih prebivalcev, kar pomeni da en prebivalec, da je en delovni prebivalec, delovno aktiven, 3,26 sta pa zraven še delovno neaktivna, oziroma prebivalca. Podatek je še slabši za občino Braslovče. Pri 5066 prebivalcih je v teh tabelah navedba, da je delovno aktivnih 727, kar pomeni, da je še poleg enega delovnega aktivnega skoraj šest ljudi, ki nimajo dela oziroma ki nič ne ustvarjajo, nič ne delajo. Situacija je še bistveno slabša v občini Tabor. 1500 prebivalcev, 161 delovno aktivnih, oziroma na enega prebivalca je še 8,31 prebivalca, ki ne ustvarjajo, kar posredno vpliva na stanje v tej občini. Pa da ne bom ostal samo v Savinjski dolini, v občini Žetale je po teh podatkih, še enkrat poudarjam, ti podatki so na spletnih straneh državnega portala Republike Slovenije pod informacijami javnega značaja, je pri 1364-ih prebivalcih 166 delovno aktivnih prebivalcev, 7 pa še nekaj je pa prebivalcev, ki po podatkih statističnega urada Republike Slovenije ne delajo. Na tak način dobimo še bolj jasno in še bolj perečo sliko, ki spremlja uradno zabeleženo brezposelnost in zaradi tega mislim, da je še kako nujno sprejeti zakon, ki bi spodbudil in povečal možnost zaposlovanja v občinah, kjer se srečujejo z nadpovprečno brezposelnostjo oziroma kjer se srečujemo z majhnim številom delovno aktivnih prebivalcev. Samo toliko. Jaz sem že povedal, ne bom dajal nobenih ocen. To so uradni podatki s spletnih strani in pa iz sporočila, ki ga je posredovala upravna enota kot izpostava ministrstva. Še enkrat poudarjam, razlika je ogromna. Pri tem, da po državnem povprečju na enega delovno aktivnega prebivalca pride 1,5 prebivalca, je v posameznih območjih to razmerje 1 proti 3, ena proti 5, 1 proti 7 in 1 proti 8,31 v občini Tabor, ki je v Savinjski Dolini. Še kako potrebno bi bilo nekaj narediti, da se ta nesorazmerje odpravijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kelemino. Gospod Kelemina, izvolite. Ja. Gospod Kelemina, kar veliko vas je prijavljenih k razpravi. Nekaj časa porabim, da vidim, kdo je v dvorani, kdo ni v dvorani. Gospod Bajuk mislim, da nima več časa. Gospod Podobnik? [[Ne.]] Gospod Kremžar mislim, da tudi ne. Pa ga tudi ni. Gospod Kelemina, vi ste prijavljeni. Izvolite.
Hvala, se opravičujem, ker zelo hitro gre, pa potem spregledam. Hvala lepa. Spoštovani! Ker sem eden od predlagateljev tega zakona, bi samo neke pripombe, ki ste jih mogoče podali v toku razprave, poskušal obrazložiti. Namreč res je, da je ta predlog bil vložen marca 2000, ampak do danes se ni spremenilo tako rekoč praktično nič na tem področju. Vsi ste priznavali in govorili, da je še danes velika brezposelnost itn. in da je to pereč problem in da ga je treba razrešiti, ampak seveda, da ni primeren čas niti primerno gradivo niti primerno [[...]]Skratka, nič ni primerno. Ampak poglejte, princip tega predloga zakona je, da se uresničuje in rešuje brezposelnost na mikro nivoju, tam kjer se mora reševati, v občinah. Kolikokrat v tem državnem zboru sem se zavzemal za to, daje potrebno marsikatero politiko, ki jo sprejme državni zbor in ki jo nekako plasira in ustvarja in gradi vladna birokracija, da jo je treba spraviti v realizacijo. Ampak, kje mislite, da bomo spravili realizacijo. Tako kot nekateri vi mislite, da boste, ali pa nekatere poslanke in poslanci, ki ste razpravljali prej, mislite, da boste brezposelnost reševali s sedenjem na vaših poslanskih stolih, v vaših poslanskih klopeh. Ne, nemogoče. Brezposelnost je treba reševati neposredno v okolju, kjer se pojavlja. In to lahko storijo samo občine na najbolj učinkovit način. Z birokracijo, z administracijo, z vsemi temi stvarmi, kar vi počnete, ne boste nikoli odpravili brezposelnosti, to sem že tisočkrat povedal. Samo škoda, ker sedite na ušesih. Vi ste pa leta 2004 predlagali zakon o podpornem okolju in tako naprej, marca mislim, da smo ga sprejeli, ušive 4 milijarde denarja ste predlagali za ta predlog zakona, in še to ga bodo dobili tako ali tako privilegiranci, to je definitivno. Včeraj smo slišali, kdo vse in na kakšne načine se to dogaja, skratka, to je živa resnica. Imamo tudi nek zakon o pomoči podjetjem v težavah, nekaj takšnega se imenuje, točno se ve, kam je šel tisti denar. Kam je pa šel? Zakaj tega ne poveste? Spet privilegirancem in tako naprej in vemo,kje so bili tisti največji privilegiranci. Jaz ne bom trdil, da niso upravičeni, da ni potrebno, da ni tako, ampak marsikaj je zgrešena poslovna politika in nihče za zgrešeno poslovno politiko ne odgovarja. Nihče v tej državi. Prav, naj bo tako. Kar se pa tiče samega tega predloga zakona, kateremu osporavate, večina, neki taki novi obliki, drugi obliki, sami in vlada, predstavniki vlade in poslanci koalcije vedno govorite, da je potrebna diferenciacija, pluralizacija, več inštitucij, skratka zelo široko podporno okolje, različni izvajalci in tako naprej. V redu. Potem pa, če gremo v tak pluralizem, potem pa dajmo še eno dodatno obliko, ki bo še dodatno pomagala razvijati oziroma preprečevati brezposelnost. Zakaj pa ne? Samo tiste oblike so lahko možne, kijih vi predlagate, druga pa ni možna nobena. In tiste teze, ki jih vi govorite in načela, ki jih govorite pri enem zakonu, pri drugem totalno drugače govorite. To je prav smešno in sami sebe dejansko negirate z vsako naslednjo besedo, ki jo izgovorite. Skratka, mi smo imeli tudi sredstva za demografsko ogrožene; to sem povedal že tisočkrat, pa nič ne pomaga, ker sedite na ušesih. Danes najmanj toliko, kot gre za skladen regionalni razvoj, bi dobile občine teh sredstev za demografsko ogrožene, in to tiste občine, ki so dejansko demografsko ogrožene in ki so najbolj potrebne pomoči, tiste bi dobile. Če samo za Posavje povem, smo dobili v zadnjih letih regionalne pomoči bistveno manj, kot bi dobile, recimo, vse tri občine, majhna regija ali pokrajina, karkoliže je, saj ni važno - bistveno manj denarja iz regionalnega razvoja, kot bi dobili iz sredstev za demografsko ogrožene. Ali je to potem spodbujanje? Lepo vas prosim, to je sramotenje! To je sramotenje in izkoriščanje in pamfleti. In to so pamfleti, ne to,kar mi dajemo. To so pamfleti, ker govorite za celo vrsto zakonov, od regionalnega razvoja in vseh ostalih, kaj vse se bo zgodilo, ne zgodi se pa popolnoma nič oziroma dobi se vedno manj sredstev namesto več, tam, kjer bi bilo najbolj potrebno. In, gospod Gračner, samo nekaj bi vam povedal. Namesto da se tu jezno repenčite, preklinjate opozicijo, pljuvate, žalite, bi raje podprli ta predlog zakona. [[Oglašanje iz ozadja.]] Prosim?
Lepo prosim! Besedo ima gospod Kelemina. Prosim, da se ga ne moti pri razpravi.
Raje bi podprli ta predlog zakona. Poglejte, če ste tako ubogi v Zasavju, ali ni ta predlog dejansko pisan na kožo Zasavja? Ali ni pisan na kožo Zasavja, ta predlog zakona? Seveda je! Pa še kako je pisan na kožo, dajte ga podpreti in boste dobili ogromno sredstev za razvoj. Ogromno sredstev, da boste lahko odpirali nova delovna mesta. Vi pa pljuvate po tem zakonu z vsemi topovi, kolikor jih imate na razpolago, in negirate vse to, kar je zapisano.V bistvu bi pa bilo še kako potrebno in še kako učinkovito, če bi ga podprli. Največ sredstev bi prav Zasavje dobilo iz tega zakona. Ja, tako je to. Preberite si zakon, če si ga še niste! Pa še to vam povem, zelo rad pridem v Zasavje, če me boste povabili Predvsem bi pa rad videl rezultate vašega dela, kaj ste do zdaj v življenju naredili. Prav to me pa resnično zanima. Potem bom pa jaz vas poslal v Zasavje gledat, kaj sem jaz do zdaj naredil v življenju, pa še kam drugam. Hvala lepa. Adijo!
Hvala lepa. Replika, gospod Gračner, izvolite.
Hvala za repliko. Tako kot je že kolega Roman povedal, je res. V parlamentu se govori in jaz sem lepo povedal tisto, kar si mislim o tem zakonu, in prav je tako. Poglejte, ta predlog zakona obravnavamo zdaj, leta 2004, datiran je pa iz leta 2000. Ja, kaj bomo mi zdaj s tem zakonom naredili, če imamo zakon o postopnem zapiranju rudnika Trbovlje-Hrastnik, ki je bil leta 2000 sprejet. Pa še kaj je bilo potem. Najprej ste tisti referendum sklicali, potem vam je seveda uspel, pri 20% udeležbi, in kaj je bilo potem? Potem pa je eden izmed teh predlagateljev, ki so tu zapisani, ki je bil kasneje tudi minister, in sicer gospod Zagožen, tudi podpisnik tega referenduma, v letu 2000 še dodatno oviral zapiranje tega rudnika Trbovlje-Hrastnik, tako da v letu 2000 ni bilo 365 milijonov tolarjev sproščenih prav za razvoj. Tako da vam moram to povedati. Seveda vas pa to vprašanje, kaj sem pač v življenju naredil - marsikaj, ne bom zdaj tu razlagal, kaj vse sem, lahko se potem pogovorimo, pa se bova malo [[...]]
Lepo prosim, gospod Gračner, prekoračujete čas.
V glavnem, tepel nisem še nikogar. Tako kot sem rekel prej, vabilo v Zasavje velja vsem.
Gospod Gračner, lepo prosim, če lahko [[...]]
[[...]]bomo šli, pa si bomo ogledali vile [[...]]
[[...]]potem opravite razpravo z gospodom Kelemino. Hvala lepa. Lepo prosim, mislim, da niče več ni prisoten. K besedi vabim gospoda Vizjaka. Izvolite. Lepo prosim, gospod Vizjak, če se boste umirili, kot poslanca vas vabim k besedi. Izvolite.
Hvala lepa. Bom zelo na kratko. Poglejte, statistika. Tu sem slišal predstavnike vladnih strank, govorijo o zniževanju registrirane brezposelnosti in tako naprej. Seveda morate vedeti, da številke ki so bile pred leti, so vključevale še določeno kategorijo, ki je danes ne vključujejo. Veste, da se tisti, ki niso aktivni iskalci zaposlitve, brišejo iz evidenc, ker to niso več brezposelne osebe. Brezposelna oseba po zakonu je tista, ki je aktivni iskalec zaposlitve. Zato primerjati te številke in govoriti o nekih fantastičnih uspehih je pač dobro za tistega, ki ne pozna, kaj se za temi številkami skriva. Za temi številkami se pa skriva to, da je brezposelnih pravzaprav približno enako vseskozi, da ta številka nepada. In tudi zavajajoči podatki anketne brezposelnosti, ki je edina, potem tudi seveda evropsko nekako sprejemljiva, je v Sloveniji tudi specifično nizka, kajti marsikdo ki je brezposeln, se nima za brezposelnega. In seveda potem tudi zaradi tega je tako Tako da mene posebej zanima od ministrstva ta posebna evidenca, ki je, ki dejansko je, in zato sem tudi danes najavil ustno vprašanje, poslansko ministru, ker me zanima, koliko je teh ljudi v posebnih evidencah, ki so brezposelni, pa niso aktivni iskalci zaposlitve. Jaz upam, da bom te podatke tudi dobil. In verjamem, da taka tudi obstaja. Poglejte, res je, da imamo celo kopico strategij, da imamo normativno našo ureditev prilagojeno Evropski skupnosti, da imamo celo kopico akcijskih programov, in to je dobro. Vendar je slabo to, da so seveda učinki teh zapisanih besed slabi. Slabi so pa prav v tem kritičnem delu, to je povečevanju razlik v brezposelnosti med regijami. Regije nimajo enakih možnosti za razvoj gospodarstva, za razvoj, ne zaradi nekih normativnih zadev, ampak zaradi objektivnih okoliščin. Niso vse regije enako prometno povezane, niso na zanimivih področjih in tako naprej. Seveda zato se tam tudi ljudje srečujejo z večjo brezposelnostjo. In namen tega zakona je prav na nek način sistemsko zagotoviti, da se več in lažje rešujejo problemi brezposelnosti na teh območjih, ki imajo objektivno slabše možnosti za razvoj gospodarstva in zaposlovanja. Dejstvo je tudi to, in tudi to je res, da vlada več denarja namenja aktivni politiki zaposlovanja, na to smo tudi poslanci v tem parlamentu večkrat opozarjali in tudi vlagali topogledne amandmaje. Res je, da se za aktivno politiko zaposlovanja oziroma za aktivne ukrepe namenja več denarja kot prej na račun pasivnih oblik. Tudi to je prav, vendar učinki tega denarja so žal nezadostni. To je bistvo in bistvo je tudi to, da se seveda te regionalne razlike povečujejo. In ta zakon je aktualen tako danes, kot je bil pred štirimi leti. In če mogoče katerega poslanca kakšna številka moti, ga moti samo zaradi tega, ker ga moti, da je ta zakon danes na dnevnem redu. Cinično se mi zdi to, da je nekdo rekel, da češ, zakaj nismo prej forsirali ta zakon na dnevni red, ker bi ga lahko, recimo kot opozicija, ki imamo možnost za en predlog na eno sejo, medtem ko ima vlada vseh ostalih 48 predlogov ali koliko, ker smo imeli tudi take seje s skoraj 50-imi členi. Tako da, če je bilo vladi v interesu, bi tudi ta zakon bil že bistveno prej sprejet. Mislim, da je osnovna ideja, kako zmanjšati regijsko brezposelnost, v tem zakonu dobra in se res čudim tudi vladi, ko berem njeno mnenje, da ne prisluhne eni izmed idej, kako se spoprijeti z razlikami v Sloveniji in jih manjšati, kajti mislim, da smo to dolžni ne nazadnje tudi po ustavi.
Hvala lepa. Gospod Petan nima več časa. Mislim, da ni nihče več, ki bi še imel čas prijavljen. Še predlagatelji. K besedi vabim gospoda Janeza Janšo, izvolite.
Torej po tej razpravi sodeč bo tudi tokrat ta zakon doživel isto usodo kot leta 1999. Vladajoči ga bodo zavrnili, češ da ni dober. Isti razlog je bil naveden pred petimi leti, s tem, da je bila takrat dana še obljuba, kako bo v tem času pripravljen sistemski zakon, ki bo to celovito uredil. V tem času ni bil pripravljen noben sistemski zakon. Torej v zadnjih petih letih se stanje ni skoraj popolnoma nič izboljšalo, ne ko gre za splošne številke o brezposelnosti, ne ko gre za strukturo brezposelnosti, ne ko gre za regionalno razdelitev v brezposelnosti. Od 12 statističnih regij jih je 6 nadslovenskim povprečjem. Slovensko povprečje je 11,2% in natančno teh 6 regij je bilo nad povprečjem tudi pred petimi leti. To so pomurska, podravska, zasavska, spodnjeposavska, savinjska in koroška regija. Koroška 12,6% brezposelnost, savinjska 13,5; spodnjeposavska 14,9; zasavska 16,1; podravska 16,2; pomurska 17,5. Tudi zasavska regija, za katero je bil sprejet poseben zakon v tem času, ustanovljen razvojni sklad, v tem času skoraj popolnoma nič ni zmanjšala brezposelnost, čeprav je bilo plasiranih veliko milijard v to regijo. Ampak kot smo lahko brali v zadnjih tednih, je velik del teh milijard šel v roke tistih, ki imajo itak polne roke denarja. Ne pa tja, kjer bi dejansko spodbudili neke nove programe. In tudi brezposelnost v tistih regijah, ki so pod povprečjem, se v tem času ni nič bistveno zmanjšala. Se pravi, v petih letih, tisti ki so leta 1999 zavrnili ta zakon, češ, da ni celovit, niso pripravili nobene rešitve in tudi stanja niso izboljšali. Je pa bilo v tem času za te namene porabljenega bistveno več denarja, kot smo ga mi predlagali za sofinanciranje teh olajšav, in to brez kakršnegakoli učinka. Vsak sicer lahko reče, da bi bila situacija še slabša, če ta denar ne bi bil porabljen, ampak to ne prepriča nikogar. Če je leta 1999 še kdo verjel, da bo vlada pripravila boljšo rešitev, potem najbrž leta 2004, ko smo v isti situaciji, tega ni možno verjeti. Kljub temu glede na razpravo sodimo, da bo zakon padel, ker ni podpisan pravi predlagatelj. Ponovno je problem tistega, ki je nekaj predlagal, ne pa problem vsebine. Vsi bi bili za to, da se problemi rešujejo, ko pa je konkreten predlog ponujen, takrat pa se glasuje proti. In to ne prvič, tokrat že drugič. Tokrat že drugič. Stalno poslušamo očitke, kako opozicija nima konstruktivnih rešitev, kako nič ne predlaga za gospodarski razvoj, za izboljšanje situacije. Predlagali smo tokrat isto stvar že drugič, pa je ponovno po petih letih slišati iste besede nasprotovanja. Samo da sedaj še malo bolj cinično zvenijo. Opozarjam tudi na to, da v nekaterih delih stanje ni ostalo nespremenjeno, kot kaže statistika, ampak se je še poslabšalo. Statistika odraža neko povprečje. In to povprečje je izračunano potem, ko se seštejejo tisti, ki so spodaj, in tisti, ki so zgoraj. In drugi makroekonomski kazalci kažejo, da je ta statistika v povprečju sicer ostala ista. Ampak kraka sta se pa oddaljila. Socialne razlike so se v tem času bistveno povečale. V teh zadnjih petih letih in zadnjih petih letih, od kar smo čakali na milost vladajočih, da bodo morda vendarle kaj naredili na tem področju, so se socialne razlike drastično povečale. Na eni strani je ozek sloj izjemno bogatih, na drugi strani pa ne ozek sloj izjemno revnih, ampak desettisoči. Sedanja vladna koalicija in vlada je v zadnjih dveh letih povečala število prejemnikov socialnih pomoči, se pravi tistih, ki so pod pragom revščine, iz 40 na 60 tisoč. Za 50%. In tudi ti seveda predstavljajo povprečje, kar pomeni, da je na drugi strani nekaj sto izjemno bogatih, ki prispevajo k temu povprečju. In to nikogar ne skrbi.Še vedno se posiljuje ljudi s socialno retoriko, na drugi strani pa se nebrzano povečujejo socialne razlike. Največji prispevek k povečevanju teh 10 tisoč na leto, tistih, ki padejo pod rob revščine, ima seveda brezposelnost. Ko ljudje izgubijo delo, imajo še nekaj mesecev socialno podporo oziroma nadomestilo za izgubitev delovnega mesta, eni več, eni manj, potem še nekaj časa rabijo rezerve in potem padejo pod prag revščine. Ta oblast, ki bo sedaj glasovala proti našemu zakonu, vsako leto poveča število teh, ki padejo pod prag revščine za deset tisoč v zadnjih letih. Tega pa nihče ne navaja, nihče ne vidi, nihče ne govori o tem, kdo je odgovoren. Če bo šlo to tako naprej, če bo številka rasla z enako stopnjo, kot raste v zadnjih dveh letih, bomo imeli v dveh letih 100 tisoč prejemnikov socialnih pomoči, kar je 5% celotnega prebivalstva. S tem bomo prišli med države, ki so najbolj socialno razslojene, kljub temu da piše v naši ustavi, da smo socialna država in kljub temu, da to v vsakem nastopu predsednika vlade, države, parlamenta, predstavnikov različnih vej oblasti poslušamo, kako je največji uspeh Slovenije, bistven del zgodbe o uspehu to, da se je ohranil nek socialni mir. Poglejte konkretne podatke, poglejte, kako ste povečali revščino v tem času na eni strani in na drugi strani peščico izjemno bogatih in boste videli, kaj je to zgodba o uspehu, kakor za koga. Za reformo davčne politike, ki je bila sprejeta, smo pričakovali, da se bo ta stvar nekoliko umirila, da bo končno prišlo tudi do resnega ali pa realnega obdavčenja dobičkov, ki se ne vlagajo v nadaljnji razvoj in ki se ne vlagajo, recimo, kot mi tukaj predlagamo, v občine, ki imajo nadpovprečno stopnjo brezposelnosti. Ampak to se ni zgodilo, še vedno se ščitijo točno določene skupine tudi z davčno zakonodajo. Ukrepe, ki smo jih mi predlagali za odpravo brezposelnosti ali pa za zmanjšanje brezposelnosti, za povečanje števila delovnih mest v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, so preizkusile številne države v različnih kombinacijah in smo predlagali to kombinacijo med ukrepi lokalne oblasti in državne pomoči, ki je kombinirana in sprejemljiva v skladu z vsemi evropskimi smernicami. Vendar to ni bilo sprejemljivo leta 1999 za vladajoče in ni sprejemljivo danes. Tisto, kar, kot je možno soditi iz nekaterih razprav, nekatere najbolj moti, je to, da mi tukaj ponujamo nek transparenten sistem, nek sistem, kjer bi podjetja konkurirala na odprtih natečajih in razpisih, kjer bi morala predložiti dokaze, da se dejansko izpolnjujejo kriteriji. Kjer ne bi bilo nobenih privilegijev, kjer bi se sredstva delila [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] na podlagi resnih namenov, da bo nekdo povečal proizvodnjo, povečal število delovnih mest, ne pa samo na podlagi nekih fiktivnih obljub, ki jih potem nič ne preverijo. Morda je bilo ravno to pri marsikomu sporno, ker, še enkrat ponavljam, sredstva, ki jih mi predlagamo, niso nič večja od teh, ki se sedaj porabijo, bi pa bila bistveno bolj učinkovita. Ker zadnjih pet let, ko tega zakona ni bilo, dokazujejo, da sredstva, ki jih je namenila vlada na podlagi svojih parcialnih rešitev, praktično niso nič zmanjšala brezposelnost v Sloveniji, niti niso znižala brezposelnosti tam, kjer je ta problem najbolj pereč.
Hvala lepa. Spoštovani, spoštovane! Zaključujem splošno razpravo. Prešli bomo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o povečevanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Obrazložitev glasu,gospod Kelemina, Pukšič, Drobnič.
Hvala lepa za besedo, spoštovana. Spoštovani! Posavje, od koder prihajam, prav tako Pomurje, pa tudi Zasavje ta predlog zakona še kako potrebujejo, zato ga bom prav gotovo z veseljem podprl. Gre samo za prvo obravnavo, datume in vse ostale številke, ki vas tako grozno motijo, lahko še popravimo v nadaljevanju, če želite. Seveda tisti kraji, iz katerih pa prihaja predsednik Zveze borcev, letnik 1960, tega ne potrebujejo. To je definitivno. Ampak oni si bodo pomagali na druge načine. Jaz bi predlagal tudi vsem, ki ste prizadeti kot pokrajine, kot nerazvite regije, da ta predlog zakona poskušate podpreti in seveda tudi s tem nekako presežete svoje strankarske okvire in pa tisto, kar ste prej govorili in ta predlog podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. S politiko, ki se je peljala zadnjih osem let do demografsko ogroženih območij, do polovice ali pa 60% teritorija Republike Slovenije s strani vladajoče koalicije se kaže, kar kažejo uradne statistike in vsi podatki, ki jih uporabljajo tudi predstavniki vladajoče koalicije, da je trend nazadovanja, ki se ni niti ustavil, kaj šele, da bi se trend razvoja na teh območjih obrnil v pozitivno smer. Še več, z obremenjevanjem lokalnih skupnosti s takšno in drugačno zakonsko materijo in obveznostmi so se razpoložljiva sredstva v lokalnih skupnostih za investicije, ki so bile v začetni fazi, v glavnem investicije v komunalno infrastrukturo, v drugih mandatih občin pa nekatere v šolsko izgradnjo, torej infrastrukturo, zdravstvo in tako dalje, v nekaterih pa tudi v tako imenovane trgovsko-podjetne cone, so se seveda ta sredstva zmanjšala. Včasih smo imeli na razpolago od 30 do 40%, danes komaj od 5 do 10%, kar pa je za samo vzdrževanje komunalne infrastrukture premalo. Logično bi bilo, da bi na področju lokalne samouprave razpolagali z 12, 15 ali 20% bruto domačega proizvoda, pa seveda ni tako. Ta zakon je, milo rečeno, samo obliž na rano, če ga bomo sprejeli, in najmanj, kar je bilo možno s strani Liberalne demokracije narediti, drugače bo prišlo do demontaže Slovenije, tako kot je prej prišlo do demontaže nacionalnega ponosa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Drobnič, Grošelj, Švagan. Gospod Drobnič, izvolite.
Ta zakon bom podprl. Ravno skozi današnjo razpravo se je pokazalo, da je zakon potreben. Vendar samo ta zakon ne bo v zadostni meri mogel odpraviti tistih posledic, ki so se nagrmadile zaradi druge neustrezne politike na drugih področjih. Zaposlovanje kot tako, uravnoteženost, se seveda izvaja ne samo z zaposlovalno politiko oziroma distribucijo proračunskih sredstev - seveda je to potrebno - temveč z vodenjem gospodarske, finančne in davčne politike. Ta pa v zadnjih letih ni naredila pozitivnega premika. Poglejte, vlada ni odgovorila na nekaj ključnih vprašanj. Kje je 14.000 tako imenovanih izbrisanih, da bi dobili pravo sliko o brezposelnih, o registrirani brezposelnosti? Kaj se je zgodilo z 22.000 samozaposlenimi, zakaj jih je manj? To so podatki, ki kažejo sliko gospodarske politike. Kako je Slovenija odprta za investicije, za investicije domačih investitorjev in za investicije od drugod. Zaradi teh monopolnih peripetij in klientelizma se seveda zunanji vlagatelji obrnejo stran in gredo drugam. Gredo drugam in imamo vrsto primerov, da so se izognili Sloveniji in vse bolj se je tudi izogibajo. In tudi zadnja raziskava, ki smo jo dobili v dnevniku Finance, je pokazala, kam je šla Slovenija na podlagi takšne gospodarske, finančne in še siceršnje politike. Ravno v nasprotno smer. Na osnovi tega je še kako potrebno, da sprejmemo zakon, ki bi ga morda v Novi Sloveniji še dopolnili. Potrebno bo pa še marsikaj drugega na gospodarski politiki narediti. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod Grošelj, izvolite. Obrazložitev glasu.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Govorim v imenu poslanske skupine. Če dovolite, spoštovani kolegi in kolegice, v Zasavju prevladuje mnenje, da je SDS grobar našega nadaljnjega razvoja. Vi ste tisti, ki ste leta 1999, ko se je tudi sprejemal zakon o zapiranju rudnika Trbovlje-Hrastnik, z amandmajem dosegli, da se mora pri izvajanju tega zakon v tretjem delu, govorim o regionalnem razvoju zasavskih regij, upoštevati zakon o skladnem regionalnem razvoju. Ko ste to izglasovali, ste dosegli tudi to, da mora občina pri vsakem projektu, dela na tem, da svojo strukturno politiko spremeni v posamezni občini, najprej zagotoviti tudi svoja lastna sredstva. Tudi leta 2000, kot je bilo že omenjeno, nismo dobili sredstev, ki so bila po zakonu določena v višini 600 milijonov, ker takratni minister doktor Zagožen teh sredstev ni hotel priznati. Šele s ponovno zasedbo vladajoče koalicije oziroma takratne LDS in tako naprej, je [[...]] [[Hrup v ozadju.]] [[...]]do spremembe tega zakona. Tako lahko ugotavljamo, da je tudi stopnja registrirane brezposelnosti prišla iz 17,9 na 16,1. V tem času, naj povem, je bilo zagotovljenih sredstev po vašem zakonu, po vaši zaslugi, samo 2 milijardi 500 SIT oziroma milijardo 800. Razdelite to na 6 občin, pride 300 milijonov, kar seveda pomeni, da bi bilo lahko v treh letih, če bi se samo s temi sredstvi razpolagalo, bilo zagotovljenih približno 18 delovnih mest. Vendar pamet, spoznavanje, menedžment je prisoten v Zasavju. Zato smo tudi trdno prepričani, da bomo na področju regionalne politike, ki se vodi, tudi na področju politike poslovanja, ki izkazuje pozitivno mnenje, pričakujemo tudi od novega zakona o skladnem regionalnem razvoju, da bomo dosegli tisto, kar bi lahko, če takrat vi ne bi tako ravnali, kot ste. In hvala lepa za to vašo takratno prijaznost, zato seveda ne morete pričakovati od nobenega, ki živi v tem delu Slovenije, da bi imel kakršnokoli zaupanje v kakršnikoli pravni akt, ki bi ga vi predlagali z nekim poštenim namenom v državni zbor za sprejem. Ker izhajam iz tega okolja, bom seveda z velikim veseljem pritisnil na tipko, kar pomeni, da bom proti predlogu za sprejem takega zakona, kot ste ga predlagali, ker nima nobenih resnih namenov. Hvala.
Hvala lepa. Lepo prosim, petek je, ura je 17 popoldne, da se osredotočimo na delo. Obrazložitev glasu, gospod Švagan. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Seveda bi najprej vas še enkrat pozdravil. Veliko vprašanje, kje se nahaja ta zagorska hobotnica. Včeraj sem pozabil poudariti, da se to nahaja v demokraciji, za informacijo. Drugo. Tega zakona ne bom podprl, čeprav bi tudi v tem mandatu kdaj želel podpreti zakon, ki prihaja iz leve strani, vendar v tem zakonu je ogromno demagogije. Če vam povem ali pa to povabilo, ki ste ga dobili, da pridite v Zagorje, da se ni iz tega denarja nič naredilo, vam povem samo tri obrtne cone, 12 hektarjev komunalno opremljenih. Kot župan sem vesel, da sem lahko pred dvema letoma odprl podjetje s 130-imi novimi delovnimi mesti. V prejšnjem tednu smo odprli tovarno s 100 novimi delovnimi mesti, v torek imamo pogovor, kjer spo pogovarjamo o več 100 delovnih mestih v Zagorju in pa v Zasavju. Kot je tudi gospod Kelemina rekel: "Ta zakon jedober za Zasavje, najboljši." Če bi to podprl, bi zopet rekli: "Zagorjani hočejo privilegij, hočejo največja sredstva." V teh dnevih je veliko razprave, da je najlepša beseda izrečena v Sloveniji, "lepo je biti občanka in občan občine Zagorje", kajti tam se cedita mleko in med, ker je ogromno denarja. Življenje v Zasavju je težko, je veliko ljudi, ki se iz dneva v dan težko preživljajo, vendar pa lahko rečem, da ta denar je pod kontrolo, seveda smo pa veseli, da vsi in pa tej seji še več, želijo v občino Zagorje in pa tudi v naši občini živeti. Kdorkoli želi od vas, lahko tudi tu dobi primerno lokacijo, ki bo primerna tudi vašemu življenju in pa okolju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Gračner, izvolite.
Kot sem že prej povedal, zakona ne bom podprl, četudi ima zelo bleščeče ime oziroma tako zelo privabljajoče ime, vendar bi koristil toliko, kot če bi sprejeli zakon o ukinitvi vseh davkov. Poglejte, moramo pogledati dejstvo. Tudi če bi, kot je bilo rečeno, da bi ta zakon za Zasavje bil zelo dober, ni res. Ta zakon je iz 15. februarja leta 2000 nam ne bo koristil, saj je bil 21.7. leta 2000 sprejet zakon o zapiranju rudnika Trbovlje - Hrastnik in razvojnem prestrukturiranju regije,ki ima ta razvojna sredstva opredeljena in ga izvajamo. In seveda pa že sedaj tukaj vse kolege iz socialdemokratske stranke, Nove Slovenije in ostale naprošam, da boste imeli oziroma da bomo vsi imeli v bližnji prihodnosti možnost pokazati resnično, kako nam je za Zasavje, kako bi mu radi pomagali, in sicer takrat, ko bomo sprejemali spremembe zakona o zapiranju rudnika Trbovlje - Hrastnik, in sicer spremembe v tem smislu, kajti zakon iz leta 2000 predvideva zapiranje rudnika oziroma prenehanje proizvodnje leta 2007, po novem, po tem predlogu zakona o spremembah pa naj bi rudnik proizvajal premog še do leta 2009, torej dve leti naprej, s čimer bi lahko bistveno izboljšali socialno stisko in socialno sliko. Plus tega je pa zakon dober tako za državo kot tudiza ljudi v tej regiji. Že sedaj vas naprošam, da boste takrat, vas bom na to opozoril, res pokazali pripravljenost pomagati Zasavju.
Hvala lepa. Gospod Sok, obrazložitev glasu. Potem je še gospod Vizjak, Brenčič.
Hvala lepa. Če lahko, jaz bi v imenu poslanske skupine povedal, da bomo ta zakon podprli. Najprej pa bi odgovoril gospodu Grošlju. Naš poslanski kolega Podobnik bi vam najbrž povedal, da se v parlamentu tako ne govori, ampak ker imate pač pravico. Povedal bi, da Slovenija ni samo Zasavje. Če mislite nekateri, da je samo Zasavju treba pomagati, potem se motite. Slovenija je veliko več. V tistem delu, od koder prihajam na primer jaz ali pa kolega Džuban poznamo še kakšne druge probleme, ki so ravno tako veliki. Kar se tiče nezaposlenosti, v zakonu o skladnem regionalnem razvoju, ki ga je predložila vlada in ga bomo obravnavali, je podatek, da je nezaposlenost v Pomurju in Podravju večja od 20%, 20.6%. Tukaj smo danes dobili na mizo čisto druge podatke. Ne veš, katerim naj bi verjel. Po kakšnem kriteriju jih zbirate? Problemi nezaposlenosti na področju Haloz, Slovenskih Goric in Pomurja so veliki. Ljudje zaradi tega, ker ne najdejo zaposlitve, ta del Slovenije zapuščajo. Če tukaj ne bomo naredili nekega zakona, ki bo prinesel več razvojih in spodbudnih sredstev na ta področja, potem bomo lahko pač hitro govorili ali pa že danes lahko govorimo o Sloveniji dveh hitrosti. Se pravi, osrednji del Slovenije, kjer se koncentrira kapital, kader in vse, kar spada tu zraven, in pa tisti obrobni del, pozabljeni od državnega zbora, od vlade in od vseh pravzaprav, ki je v velikem zaostanku za vsemi. Kar se tiče nekaterih izjav naših kolegov, kako skrbijo za svoja področja, verjetno s pomočjo nekakšni zvez v vladi, recimo gospoda Švagana, jaz mu samo čestitam, samo ne moremo tukaj govoriti izključno samo o nekih posameznih občinah. Tukaj je potrebno imeti pred seboj, da smo vendarle parlament in da je taparlament zastopnik cele Slovenije. Za celo Slovenijo je treba iskati, ne pa samo iskati neke priložnosti in pa nekaj lobiranj za neka posamezna področja, to ni pravo delo poslanca. Če bomo Slovenijo razvijali na takšen način, potem bodo te razvojne razlike vedno večje, ne vedno manjše. Ne trdimo, da je ta zakon, ki ga imamo danes pred seboj, najboljša rešitev, ker bi ga morali že davno obravnavati, je pa možnost in pa priložnost, da ga kot takega potrdimo, z amandmaji nadgradimo in sprejmemo res nek zakon, ki bi bil nujno potreben, da bi v občinah, ki se srečujejo z nadpovprečno nezaposlenostjo, te razlike zmanjševali, da se vsaj povečevale ne bi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, izvolite.
Hvala lepa. Seveda bom ta zakon podprl. Predvsem zaradi tega, ker vidim, da je ena dobrodošla novost, žal novost, čeprav je star nekaj let, pri iskanju rešitev, kako do zniževanja regionalnih razlik v stopnji brezposelnosti. Žal je vlada tu padla na izpituv tem mandatu, ni našla rešitev. Bom pa številkam, ki izhajajo iz analize vlade, pa čeprav tem številkam stoodstotno ne verjamem, ker mislim, da so še slabše, ampak bom iz številk povedal, kako so se regionalne razlike v stopnji brezposelnosti dvignile, recimo, v štirih tipičnih regijah ali pa treh. Zasavje, leta 1999 je bilo med osrednjo slovensko in zasavsko regijo 7,7% razlike, leta 2003 8,3% razlike. Za Posavje je bilo leta 1999 6,2% razlike med osrednjo slovensko in posavsko regijo, leta 2003 je razlika 6,9%. Za pomursko regijo je bila razlika med osrednjo slovensko in pomursko regijo v letu 1999 7,6%, v letu 2003 9,7%. V tem obdobju, spoštovana vlada, so se regionalne razlike povečevale. Iz vaših podatkov, iz vaših tabel, ki ste jih dali v obrazložitev, da ne podpirate tega zakona, je to razvidno. Treba je nekaj storiti, za božjo voljo! Tu je predlog. Vi mu nasprotujete. Predlagajte boljšega! Predlagajte rešitev! Akcijski programi oziroma vsi ukrepi, ki jih navajate, so dobrodošli, ne rečem. Mi smo v zakonu o davku od dohodka pravnih oseb predlagali neko drugo obliko, kako zmanjšati razlike. To je, da se davčne olajšave za vlaganja v te regije, ki se ubadajo z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti, znižajo. Tudi to ni bilo v redu za vlado. Prosim, predlagajte, in ne samo govoriti, da je naš predlog slab!
Hvala lepa. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa. Zakon bom podprl, in sicer predvsem zato, ker ta zakon, pa kakorkoli gledamo, kdo je predlagatelj, ponuja nekaj naravnost vabljivih rešitev za investitorje. Ali priznamo ali ne priznamo, dejstvo je, da je pristop zelo smiselno uporabiti tudi v nekaterih vladnih razmišljanjih. Zakon ne bo sprejet. Ni treba, da imamo neko nevoščljivost in ljubosumje.Dejstvo je, da je nek naraven vložek, ki spodbuja ambiciozne in pogumne investitorje na tej podlagi. In je škoda, če potem na tem temelju razvijamo tezo, ker smo državni zbor Republike Slovenije, kot da je samo eno okolje resnično ubogo. Sam sem zelo ponosen in vesel, kadar pridem v Zagorje, ker vidim, da mesto živi. Mesto se razvija z neko pozitivno energijo kot malokatero. In je škoda, da bi rekli, da je pa vse zanič tam v Zasavju. In bi bil vesel, da bi se tako razvijale tudi brkinske občine, pa tudi haloške. In zato pravim, nič slabega ni, da se je vodila diskusija. Vem pa, da so v tem zakonu elementi, ki ne bodo slabi, če jih bo vlada uporabila oziroma resorno ministrstvo in jih bo dodelalo in modificiralo, bo pozitivno za namen tega zakona, o katerem danes govorimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Pozsončeva, izvolite.
Hvala lepa. Danes sem se počutila tu zelo, zelo nelagodno. To, kar so govorili kolegi o Prekmurju in o prekmurskih občinah, je v celoti res. In iz te klopi ne vidimo v goriške vasi, kjer se nezaposlenost sploh ne da izmeriti, ker imajo, kaj jaz vem, dva, tri hektarja zemlje in na tistem životarijo, niti ne iščejo službe, ker tam ni nobenega podjetja in pravzaprav ni človeka vredno življenje to, kar živijo. In če o tem govorimo, ne samo, da mi je bilo nelagodno, bi rekla, da me je bilo sram, ampak mislim, da nekomu drugemu bi se bilo bolj potrebno se tako počutiti. Bili smo pilotno področje, toliko se ni spremenilo. Imamo ministrstvo za regionalni razvoj, niti centimeter se ni približalo in ni poskrbelo za tisto področje. Jaz bom podprla zakon. Ne zato, ker ne bo uspelo, ampak da priznam, da so imeli dober namen in da so nekaj hoteli narediti. Ne da se tako nonšalantno iti mimo in s tem je gotovo, se lahko preglasujemo.
Hvala lepa. Želi še kdo? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: "Predlog zakona o povečanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 25, proti 39. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O REVIDIRANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim dr. Andrejem Bajukom. V zvezi s tem zakonom je skupina 11 poslancev s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem najprej predstavniku predlagatelja za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim dr. Andreja Bajuka, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, predvsem tisti, ki še vztrajate. Nekaj obrazložitev glede tega predloga zakona o revidiranju. Spremembe in dopolnitve zakona o revidiranju smo kot predlagatelji vložili takoj po sprejemu sedanjega zakona o revidiranju, ki ga je ta državni zbor v tem sklicu obravnaval le v tretji obravnavi. Zakon o revidiranju za tretjo obravnavo je najprej pripravila vlada, ki sem jo vodil leta 2000. Vaša velika koalicija jeprvotni predlog zakona o reviziji za tretjo obravnavo umaknila in predstavila svoje rešitve, ki jim lahko rečemo rešitve v korist velikega kapitala tranzicijskega obdobja. Saj mali delničarji imajo v tem zakonu, ki je bil v tem državnem zboru sprejet in je sedaj veljaven, veliko načrtovanih ovir za uveljavljanje svojih pravic. Zato seveda ni bilo pričakovati, da bi se do tistih zadev, ki smo jih predložili s sedanjimi spremembami in dopolnitvami zakona, ta vladajoča koalicija opredelila drugače, kot se je. Ta predlog sprememb zakona o revidiranju je po starem poslovniku državnega zbora že prestal prvo obravnavo na seji odbora za finance in monetarno politiko. Tam je svoje negativno mnenje do predlaganih sprememb ob vladi sporočila žal tudi revizijska stroka oziroma njeni predstavniki slovenskega instituta za revizijo. Ker zavračanje predlaganih rešitev nikakor ni bilo argumentirano, opravičena je bila le kakšna tako imenovana nomotehnična opomba, je bilo na odboru sklenjeno, da v predlogu sprememb in dopolnitev opravimo javno predstavitev mnenj. Kot predlagatelj javne predstavitve mnenj sem predsedniku odbora zagotovil tudi strokovni tekst za sklic te javne predstavitve, tako glede posameznih tem kot ciljev njihove obravnave. Kot poslancem sem s pisnim gradivom že v naprej povabil na javno predstavitev mnenj posamezne strokovnjake, da se opredelijo do posameznih sklopov vprašanj oziroma rešitev, za katere sem tedaj menil, tako kot še danes, da v veljavnem zakonu niso dobro urejena, glede na tedanje rešitve v razvitih držav. Prvič. Dosedanji zakon o revidiranju ne sledi dejansko vsem ciljem tako imenovane osme smernice Evropske unije iz leta 1884, ki je to področje doslej urejala sicer zelo načelno. Drugič. Dosedanji zakon o revidiranju ni sledil oziroma ne sledi najboljši praksi te ureditve v nekaterih drugih državah zlasti anglosaksonskih, Veliki Britaniji in Združenih državah. Tretjič. Dosedanje zakon o revidiranju ne upošteva v tistem času izdanih tako imenovanih priporočil za zagotavljanje kvalitete zakonske revizije oziroma minimalnih zahtev, ki jih je sprejela Evropska komisija. Po sprejemu novega poslovnika je vladajoča koalicija na ta predlog zakona pozabila. Javna predstavitev mnenj ni bila organizirana. Od tedaj, to je od leta 2001 pa do danes, sorevizijsko stroko zaradi znanih razkritih revizijskih škandalov, najprej v Združenih državah, doletele v kar nekaj državah pomembne spremembe, in to predvsem v smeri ciljev večjega javnega nadzora nad delovanjem revizijske stroke. Verjetno vseh poslancev državnega zbora niso obšle informacije o revizijskih škandalih v Združenih državah Amerike, kjer je v državi, to je slavna zadeva Enron, to je v državi, kjer so imeli že takrat pravno ureditev in javni nadzor nad revizijskimi družbami in revizorji urejen na mnogo višji ravni, kot ga imamo danes v Sloveniji, in sicer na treh ravneh ali tri stopenjsko. Tam revizorjem po škandalih že sodijo. V Združenih državah Amerike je bila sprejeta še strožja pravna ureditev. Revizijski škandali so bili razkriti tudi v Evropi, Parmalat, in tudi na Nizozemskem. Torej tudi v Evropski uniji. Zaradi teh že omenjenih škandalov je Evropska unija ugotovila, da je omenjena osma smernica pomanjkljiva in da njena dodatna priporočila državam članicam za boljši nadzor nad revizijsko stroko ne bodo dovolj. Evropska zveza je tako začela aktivnosti za pripravo nove evropske direktive, ki jo je komisija Evropske zveze že poslala marca letos v evropski parlament in Svetu Evrope v obravnavo. Naj samo še omenim, da smo tudi mi imeli za naše razmere revizijski škandal v zvezi z banko SIB, le da, žalostno, brez posledic. Do sedaj. Optimizem še vedno obstaja, a o vsem tem več kasneje v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Spremembe in dopolnitve sedanjega zakona za revizijo se nanašajo na sledeče vsebinske sklope. Prvič, zagotovitev neodvisnosti revidiranja. Zakon bi moral omogočiti uresničevanje načela neodvisnosti revidiranja, ki je načelo osme smernice Evropske unije, to se pravi, preprečiti kapitalsko ali drugo finančno ter materialno neodvisnost revizijske družbe in pooblaščenih revizorjev ob revidiranju gospodarske družbe. To v sedanjem zakonu po naši oceni ni zadostno. Zato, v tem predlogu črtamo določbe, ki opredeljujejo pojme naložb in kvalificiranih deležev, ki naj bi po mnenju večine tega parlamenta še zagotavljali neodvisnost med revizijsko družbo in revidirano gospodarsko družbo. To je za nas nesprejemljivo. Drugič. Predlagamo spremembe imenovanja organov slovenskega inštituta za revizijo. Predlagamo predvsem omejitev imenovanj članov organov na dve zaporedni mandatni obdobji, ker ni higienično, da vedno eni in isti imajo možnost, da te posle opravljajo, in to predvsem, ker gre za institucijo, ki ima vsaj javna pooblastila na tem področju brez javnega nadzora. Predlagamo tudi določitve glede vrste nadzora nad revizijskimi družbami in revizorji ter opredelitev odgovornosti posameznih organov slovenskega inštituta za revizijo za vodenje posebnega upravnega postopka v revizijskem nadzoru. Slovenski inštitut ima zaenkrat po zakonu dve obliki nadzora, in sicer stanovski ali cehovski nadzor nad kvaliteto revizijskega dela in javnoupravni nadzor, ki ima lahko za posledico upravno odgovornost, vključno z odvzemom licence, pooblastila pooblaščenemu revizorju in tako dalje. S spremembami, ki jih predlagamo, bi se opredelili samo za prvo obliko, se pravi, monitoring, ki omogoča opravljati neodvisen nadzor, in ne za "PR Review" ali ta cehovski pristop, ki je še vedno omogočen v naši zakonodaji. Četrtič. Predlagamo spremembe za ureditev razmerij med državnim zborom in slovenskim inštitutom za revizijo. Prvi zakon o reviziji je določil, da državni zbor daje soglasje na statut slovenskega inštituta, kar je bilo logično, saj je v statutu tudi podrobneje urejeno izvajanje javnih pooblastil. Sedajveljavni zakon soglasja na statut slovenskega inštituta več ne določa. Zato predlagamo ohranitev izdaje soglasja na statut slovenskega inštituta, kot je bilo že uveljavljeno v prejšnjem zakonu. Petič. Predlagamo spremembe določitve kriterijev o pogostosti nadziranja posameznih revizijskih družb oziroma revizorjev. Predlagamo, da slovenski inštitut za revizijo omeji diskrecijo o pogostosti izbora posameznih revizijskih družb in revizorjev. To je nesprejemljivo. Šestič. Predlagamo razširitev pooblastil slovenskemu inštitutu za revizijo za razvijanje računovodenja in revidiranje javnega sektorja. Ti predlogi, ki smo jih oblikovali že poleti leta 2000 in smo jih potem tudi vključili kot amandmaje, ki niso bili sprejeti v zakonu o revidiranju, ki je sedaj v veljavi, in končno so podlaga za ta predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, so bili pripravljeni na podlagi smernic, ki jih je izdala evropska komisija na podlagi zagotavljanja kakovosti revidiranja, in to že leta 2001. Torej gredo v pravo smer, vendar niso v skladu z globoko zaostrenimi kriteriji, ki jih je evropska komisija sedaj že formulirala v novi direktivi, ki pa je v evropskem parlamentu od marca 2004 v obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega dr. Andrej Bajuk. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim kolegom mag. Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Želi predstavnica vlade, preden dam besedo poslanskim skupinam, besedo? Kolega Kebrič se je odpovedal predstavitvi stališča poslanske skupine DeSUS. Želi sedaj ponovno nastopiti dr. Andrej Bajuk? Prosim, tokrat v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Za njim kolega Božič? [[Ne.]]
Hvala lepa, gospod predsednik. Cilji predlaganih sprememb zakona o revidiranju so bili zagotoviti pravno ureditev, ki naj bi zagotavljala neodvisnost pooblaščenih revizorjev in revizijskih družb od revidiranih gospodarskih družb in drugih oseb na podlagi finančnih oziroma kapitalskih povezav kot tudi na podlagi povezav med osebami uprav, nadzornih svetov ter gospodarskih družb in revizijskih družb. Skratka, zagotoviti zakonodajo, ki bo onemogočila revidiranje v primerih povezanih oseb. Prvi zakon o revidiranju, pisan, vsaj tako mi povedo strokovnjaki, pod vodstvom uglednega in zaslužnega profesorja doktorja Ivana Turka, to neodvisnost in s tem cilje tako imenovane osme direktive Evropske unije zagotavlja. Ta drugi zakon, sprejet leta 2001, v tem sklicu, ki je sedaj v veljavi, se je prilagodil v naši oceni tranzicijskim interesom in se je oddaljil od ciljev osme smernice, sprejete leta 1984, predvsem pa od dobre prakse razvitih držav. Poudariti je treba, da revizijska stroka v času veljavnosti prvega zakona, vsaj po mnenju majhnih delničarjev, ni bila najbolj uspešna v nadziranju praktičnega dela revizorjev in revizijskih hiš ali natančneje povedano, bila je premalo odločna. Zmogla je v okviru stanovskega nadzora podeliti nekaj internih opominov. Njihovo število je pri posameznih revizijskih družbah in revizorjih naraščalo, stanovski nadzor zagotavljanja kakovosti revizijskega dela ni bil uspešen oziroma spoštovan. Zato bi slovenski inštitut za revizijo moral marsikdaj ukrepati javno. Našel pa je salomonsko rešitev. V letih 1999-2000 se je ugotovilo, da inštitut na podlagi mnenja nekaterih pravnih ekspertov javnih ukrepov v okviru nadzora ne more izrekati. O tem je obvestil ta državni zbor v letnem poročilu o svojem delu, ker posebni upravni nadzorni postopek ni bil predpisan v zakonu o revidiranju. Ta postopek je slovenski inštitut skladno s pooblastili zakona o revidiranju predpisal namreč v svojem lastnem pravilniku o opravljanju nadzora, ki ga je pa sprejel sam. Poudariti pa velja, da še danes tudi v novem zakonu o upravnem postopku piše, da organ, ki prejme javna pooblastila, lahko izdaja tudi podzakonske akte. Zato je po mnenju drugih ali nevladnih pravnih strokovnjakov slovenski inštitut za revizijo tudi po prvem zakonu o revidiranju imel vsa pooblastila za izvajanje učinkovitejšega ali javnega nadzora nad revizijskimi družbami in pooblaščenimi revizorji. Sedaj je ta postopek od leta 2001 predpisan v zakonu o revidiranju, vendar neustrezno v primerjavi z ureditvami, ki naj bi nam bile za vzgled. Kot na primer v Veliki Britaniji. In neustrezno, kot bom opozoril v nadaljevanju, glede na novo smernico evropske komisije. Največja pomanjkljivost zakona o revidiranju pa je ta, da nad slovenskim inštitutom za revizijo, kot privatno stanovsko organizacijo, ni zagotovljen javni nadzor. Zagotovitev takega javnega nadzora je že leta 2000 predlagala komisija Evropske unije v posebnem dokumentu, ki se je imenoval Priporočila o zagotavljanju kakovosti za zakonske predpisane revizije. In ravno, na podlagi tega dokumenta smo oblikovali naš predlog. Komisija je pristopila k pripravi nove direktive na podlagi vseh teh škandalov in pa problemov, ki so se na tem področju pojavili in se je lotila priprave nove direktive za enotno urejanje zakonsko predpisane revizije v državah članicah EU. V pripravah na to pa je sprejela vrsto dokumentov, ki so na razpolago vsem, ki se za to zanimajo na njihovih spletnih straneh. Sedaj omenjen predlog direktive, ki je 24. marca bil poslan v evropski parlament in evropski svet pa po vsej verjetnosti bo sprejet in po vsej verjetnosti tudi ne bo spremenjen, vsaj ne v smeri večje liberalizacije. Če kaj, bo morda vse bolj zaostreno, kot pa je do sedaj predlagano. Zato bi danes pričakovali, da bi nam vlada lahko sporočila, da spremembe in dopolnitve zakonodaje na podlagi te direktive že pripravlja, vendar na podlagi izkušenj, ki jih imamo v tem državnem zboru, menim, da to ne bi bilo vmestno pričakovati. Predlog direktive smo proučili in ugotovili, da bo zahtevala še veliko korenitejših in rigoroznejših posegov v urejanje tega področja, kot smo ga predlagali sami v letu 2001 s spremembami in dopolnitvami tega zakona. Prepričani smo, da je naš predlog bil še kako upravičen tedaj, saj smo predlagali vsebinsko prav tovrstne spremembe, kot jih bo sedaj zahtevala v veliko ostrejši obliki omenjena smernica Evropske zveze. In kaj so poglavitne določbe predlagane smernice Evropske zveze, ki se nanašajo na vsebino oziroma ureditve, katere spremembe in dopolnitve so predlagane? Prvič, varovanje neodvisnosti revizorja oziroma revizijske družbe. 23. člen te smernice pravi: Države članice morajo zagotoviti, da sta tedaj, ko se izvaja z zakonom predpisana revizija, revizor ali revizijska družba neodvisna od revizijskega osebka in na noben način vpletena v poslovodne odločitve revidiranega osebka. Zakonski revizor ali revizijska družba ne smeta izvajati zakonsko predpisane revizije, če sta z revidirano družbo v kakršnokoli finančnih, poslovnih ali zaposlitvenih medsebojnih odnosih, vključno z opravljanjem dodatnih revizijskih storitev, tako da bi lahko bila ogrožena neodvisnost revizorja ali revizijske družbe. Torej popolnoma drugačen pristop, kot je bil uzakonjen v sedaj veljavnem zakonu o revidiranju na Slovenskem. 24. člen te direktive: Države članice morajo zagotoviti, da lastniki ali delničarji revizijskih družb, kot tudi člani upravnih, poslovodnih in nadzorskih osebkov takih firm ali pridruženih firm, ne intervenirajo v izvajanje zakonsko predpisane revizije na noben način, ki bi ogrozil neodvisnost in nepristranost revizorja, ki izvaja zakonsko revizijo v imenu revizijske družbe. Po drugi strani pa imamo poglavje ureditve nadzora nad revizorji in revizijskimi družbami. Nova direktiva, ki je sedaj v obravnavi v evropskem parlamentu, in mi smo že člani evropske zveze, zahteva dve ali tri vrste ali ravni nadzora nad revizorji in revizijskimi družbami. In to je tudi zelo pomembna sprememba. Prvič, sistem zagotavljanja kvalitete revizijskega dela, revizorjev in revizijskih družb, in to je 29. člen te direktive. "Države članice" - zdaj berem 29. člen - "morajo zagotoviti, da so vsi zakonski revizorji in revizijske družbe predmet sistema zagotavljanja kvalitete, ki izpolnjuje najmanj naslednje kriterije". In jih je deset. Drugi odstavek pa pravi, da komisija lahko odobri skladno s postopki v drugem odstavku 49. člena implementacijo ukrepov sistema zavarovanja kvalitete. Torej zelo strogo in jasno opredeljeni kriteriji, kaj in kako se mora zagotoviti kakovost delovanja revizijskih družb in revizorjev na tem področju, kar je pa naš zakon v nekem smislu le prepustil cehovskem pristopu, da sami sebe pregledujejo, ne da bi inštitut kot tak, ki ima vsa ta javna pooblastila, bil podrejen kateremukoli javnemu nadzoru. Drugič, sistem preiskovanja in sankcioniranja. To je pa v našem primeru, v primeru Slovenije silno pomemben. To je 30. člen te direktive. Države članice morajo zagotoviti učinkovit sistem preiskovanja in sankcij za razkrivanje, kaznovanje in preprečevanje neustreznega izvajanja zakonsko predpisane revizije. Brez prejudiciranega režima držav članic na civilnopravnem področju morajo države članice zagotoviti učinkovito proporcionalno upravno ter kazensko sankcioniranje, kadar zakonske revizije niso izvedene, kar zadeva revizorjev in revizijske firme skladno s to direktivo. Države članice morajo zagotoviti, da bo vsak ukrep ali sankcija, naložena revizorjem in revizijskim družbam, primerno razkrita javnosti. Tega naša zakonodaja ne zahteva in to je tudi zelo pomembna razlika, ki jo bo treba vključiti v našo zakonodajo. Tretjič, sistem oziroma načela javnega nadzora. To je 31. člen. Države članice morajo organizirati učinkovit sistem javnega nadzora nad revizorji in revizijskimi družbami po načelih, določenih v členih te direktive. To je pa popolna novost za našo zakonodajo. Vsi revizorji in vse revizijske družbe morajo biti predmet javnega nadzora. Vsi, vsi revizorji in vse družbe. Sistem javnega nadzora mora biti voden s strani tistih, ki ne delujejo v revizijski praksi. To je pa tudi novost in ta novost prihaja zdaj. To je novi trend na področju te zakonodaje, da ni vse to zaprto in samo zaupano tako imenovani stroki, da sami sebe pregledujejo. In zato je za tretji odstavek tako pomemben. Sistem javnega nadzora mora biti voden s strani tistih, ki ne delujejo v revizijski praksi, od nepraktikov in so dobro izobraženi na področju, relevantnem za zakonsko predpisano revizijo. Lahko pa države članice dovolijo manjšini praktikov, da je vključena v opravljanje sistema javnega nadziranja. Osebe vključene v javni nadzor, morajo biti zbrane po neodvisnem in transparentnem postopku imenovanja. To bo pa za ta državni zbor in za to oblastno strukturi v Sloveniji pa sploh trd oreh. No, in tako naprej in tako nadalje. In kakšno je še naše razumevanje teh smernic za sedaj veljavno zakonodajo. Da se bo položaj slovenskega instituta za revizijo po novi ureditvi, ki jo bomo morali tudi mi uveljaviti, temeljito spremenil. Institut bo lahko zagotavljal sistem zagotavljanja kvalitete dela revizorjev in revizijskih družb v obliki neodvisnega nadzora. To je le v obliki tako imenovanega monitoringa, kar pomeni, da tako imenovano stanovsko ali cehovsko pregledovanje kvalitete dela ne bo več mogoče. Pri izvajanju te naloge pa bo nad slovenskim institutom za revizijo zagotovljen tudi javni nadzor posebnega državnega organa ali tako imenovano,v angleščini "publick overside". Pregledi zagotavljanja kvalitete se bodo morali izvajati najmanj vsakih šest let. Še strožja pa bo ureditev na tem področju, kadar bodo revizorji ali revizijske družbe revidirale letne izkaze ali konsolidirane izkaze osebkov v javnem interesu. V teh primerih se bodo pregledi zagotavljanja kakovosti morali pri revizorjih in revizijskih družbah opravljati vsaka tri leta. Slovenski institut na podlagi določil te smernice ne bo mogel opravljati nalog, ki sodijo v sistem preiskovanja in sankcioniranja, torej imeti tovrstna javna pooblastila. Smernica to področje urejanja prepušča pravni ureditvi v državi članici. V Sloveniji bi bilo prav gotovo potrebno na novo urediti sistem civilnega in kazenskega sankcioniranja revizorjev in revizijskih družb. K javnemu nadzoru nad delovanju revizorjev in revizijskih družb pa bo največ prispevala zahteva po ustanovitvi posebnega organa tako imenovani "publick oversidebody". Vsi revizorji in revizijske družbe bodo sodili pod javni nadzor tega organa. Pri izpolnjevanju nalog tega organa pa ne bodo smeli sodelovati revizorji, ki delajo v praksi, le izjemoma bo država članica lahko določila manjšinsko udeležbo praktikov v opravljanju tega organa. Ta organ pa bo imel tudi pravico voditi preiskovalna dejanja nad revizorji in revizijskimi družbami in pravico sprejemati primerne ukrepe. V izvajanju sistema javnega nadzora bodo države članice dolžne med seboj tudi sodelovati in druga drugi omogočiti nadzor nad sistemom javnega nadzora. Naši predlogi za spremembo zakona o revidiranju so bili v letu 2001 povsem skladni s smerjo razvoja, ki ga bo dokončno določila navedena direktiva Evropske unije, če bo, kot je tudi pričakovati, sprejeta v Evropskem parlamentu. Drugačni tudi niso mogli biti, saj so pri njihovem oblikovanju v kontekstu ureditve, ki jo je zakon začrtal, izhajali iz priporočil komisije Evropske zveze, sprejetih v letu 2000. In to so poročila ali priporočila za zagotavljanje kakovosti pri zakonsko zapovedane revizije. Slovenija kot država članica EU bo morala svojo zakonodajo uskladiti s smernico najkasneje do konca leta 2005. Njen interes pa bi moral biti - naš interes bi moral biti, da to storimo čim prej, saj je nadzor nad delom revizorjev in revizijskih družb v celoti v pristojnosti stanovskih institucij slovenskega inštituta za revizijo, izvajanja javnih pooblastil, dodeljenih inštitutu, pa nihče ne nadzoruje. Naj vas, spoštovane kolegice in kolegi, spomnim, kaj je leta 2001 v svojem mnenju k predlogu sprememb zakona o revidiranju, k temu predlogu, zapisal slovenski inštitut za revizijo oziroma predsednik revizijskega sveta, gospod Vili Perner, v predhodnem vabilu za javno predstavitev mnenj, ki je sestavni del gradiva za to sejo, ki ga lahko preverite na Lotus Notes [[citiram]] : "Želeli bi poudariti, da zakon o revidiranju 1," to se pravi, ta predlog, "predstavlja v zakonodajnem smislu enega večjih dosežkov tudi v evropskem merilu. Vsako pretirano sklicevanje na smernice EU ali na pravni red članic EU v pogledu urejanja zadev revizijske strokeje bolj ali manj jalovo početje, v dobršni meri pa tudi zavajanje slovenske javnosti. Slovenski revizorji se bomo na take poskuse tudi v prihodnje odzivali z vso etično in moralno tenkočutnostjo in angažiranostjo." [[Konec citata.]] Revizor, gospod Vili Perner, in predsednik revizijskega sveta slovenskega inštituta za revizijo je z veliko tankočutnostjo prav gotovo podpisoval oziroma izdajal pozitivna revizijska mnenja SIB, tudi za leto 2002, torej za leto, ko je bila vrednost kapitala te banke v resnici negativna in jo je zato javno podjetje Energetika oziroma mestna oblast pokrila v breme meščanov Ljubljane. Po razkritju afere SIB se je slovenski inštitut za revizijo opogumil - da ne boste rekli, da je človek samo kritičen, je tudi neka pozitivna nota - in je po tej aferi začel v okviru nadzora, ki ga je izvajal nad revizijskimi družbami in revizorji, z izdajanjem javnih opominov, ki se tudi objavljajo na zadnjih straneh revije Revizor. Naj končam, gospod predsednik, s sklepom. Sam kot predlagatelj tega zakona bom glasoval, da ta zakon, kakršen je, ni več podlaga za nadaljnjo obravnavo, zato ker je nujno potrebno, da se ta zakon uskladi s smernicami in direktivami, ki so že v obravnavi v evropskem parlamentu. A vendar bi rad temu dodal še en sklep, in sicer naj vlada Republike Slovenije najkasneje do 15. junija 2004 predloži državnemu zboru poročilo o pripravi sprememb zakonodaje, ki jih bo zahteval sprejem navedene evropske smernice. In če mi dovolite, gospod predsednik, samo še eno obvestilo vsem kolegicam in kolegom. Bil sem seznanjen [[...]]
Kolega Bajuk, ali lahko samo eno stvar razčistimo, če smo se pravilno razumeli. Vi predlagate, da zakon nadaljuje [[...]]
To predlagam. In dodaten sklep, da zahtevamo in prosimo vlado, da nam do 15. julija pove, kako gleda na to. In to ni, bi rekel, iz trte izviti predlog. Danes obravnavamo [[...]]
Čas.
[[...]]ali govorimo o eni temi, ki je že predmet odločanja v Evropskem parlamentu.
Dobro [[..]]
Spoštovane kolegice in kolegi [[...]]
Čas, kolega Bajuk.
[[...]]nujno je, da v tem parlamentu, v slovenskem državnem zboru začnemo proceduro tako, kot jo izvajajo tudi druge naše kolegice, države članice Evropske zveze. Angleški parlament, parlament Velike Britanije je lani [[...]]
Čas!
[[...]]junija 2003 - ja, gospod predsednik, takoj končam - že junija 2003 dobil sporočilo od svoje vlade in mnenja svoje vlade do smernice, ki je bila v pripravi. Od 24. marca 2004 je pa ta direktiva že formalni predlog. Skrajni čas je, da mi začnemo takoj s to proceduro, ker je silno komplicirana, zahtevala bo veliko sprememb, tudi v drugih zakonih [[...]]
Doktor Bajuk.
[[...]]ker nismo izvzeti iz težav, ki so tudi pretile drugim bolj razvitim državam. Hvala lepa.
Dobro. Sedaj, če prav razumem, vi predlagate, da o tem zakonu ne bi diskutirali. Ali se s tem strinja državni zbor? Torej bi tisti, ki so prijavljeni k razpravi, odstopili in lahko gremo na naslednjo točko. Seveda bomo glasovali, ampak da ne bi bilo razprave. Se vi tudi strinjate? Mislim, [[...]]Ni ugovora. Potem bom poklical seveda kolegice in kolege v dvorano in [[...]]
Gospod predsednik.
Poglejte, v vsakem tunelu se najde neka svetla točka [[...]] [[Smeh.]] [[...]] Prosim, kolega doktor Bajuk. Izjemoma vam dam to priložnost.
Gospod predsedujoči. Rad pa bi, da ne bi pozabili na dodatni sklep. Vem, da iz formalnega vidika in našega poslovnika se ne more oblikovati en sklep tukaj. Ampak da bo jasno, za kaj pravzaprav gre. Nima smisla da danes debatiramo o tem predlogu, ki je bil aktualen takrat, a vendar samo v tem smislu, če že sedaj začnemo, in prvi korak, pa je v moji oceni to, in zato sem tak predlog tudi oblikoval, da nam vlada do 15. julija poroča, tako kot je britanska vlada britanskemu parlamentu. Hvala lepa.
Vam bom dal besedo še pri sklepu. Kolega Anderlič.
Jaz se strinjam s tem predlogom, čeprav so bile tudi drugačne poti, kako priti do tega. Se pa nekako strinjam s tem, da je treba povedati, kar gre ob kakšni stvari. Glede na to, da ni mogoče sprejemati sklepa, predlagam, da se to, kar je bilo tukaj javno povedano in pričakovano, da se to s strani vlade zagotovi takoj, ko bo to seveda mogoče in v taki fazi. In če je primer iz Anglije, kako v Angliji poročajo, ni nobenega dvoma, da ne bi to tudi tukaj storili. Ni pa dodatnih sklepov, tako da [[...]]
Ja. No, to da se razumemo. Gre za dodatne sklepe. Te vlada jemlje na znanje. Glasovali pa bomo [[...]]
[[...]]samo o sklepu da, ne [[...]]
Tako.
[[...]]in vlada je vzela to na znanje, zato ker se sicer ne da tega narediti.
Tako. Dobro.
Jaz pa zagotavljam, da jih bom preganjal, če bo kaj, ker sem tudi gospodu Bajuku prej rekel, da je to pač gesta, ki jo cenim, seveda, pa pomeni tudi, da je treba spoštovati tak dogovor.
Dobro. Sedaj ne vem, ali se je zgodilo na tej seji kaj dobrega po pomoti, ampak vse štejemo kot dober znak za naprej. Prosim, kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, moramo glasovati. Kot vidite, dr. Bajuk imate veliko podporo v državnem zboru. Dovolili smo vam, da ste govorili čez čas. Skratka. Mislim, da nas je v dvorani dovolj, da bi lahko odločali. Sklep, ki ga bom dal na glasovanje se glasi: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o revidiranju v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo." So glasovalne naprave vse v redu? Obrazložitev glasu, dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sedaj, ko so se nam tudi pridružili drugi kolegi, sam kot predlagatelj bom glasoval proti tem predlogu, da je primeren, ker sem prepričan, da ni primeren. V kolikor, in to vas rad vse seznanil, tisti, ki niste sledili debati do sedaj. Dejstvo je, da je evropska komisija že vložila konkretno direktivo, ki jo bo obravnaval evropski parlament. Da druge države so članice Evropske zveze z nami, že sledijo temu procesu vsaj že dve leti, tako daleč, da imam tukaj v rokah, recimo, poročilo posebnega parlamentarnega odbora britanskega parlamenta, ki sledi temu zakonodajnemu postopku, če hočete, skupnem, v evropskem parlamentu in ima že vključeno mnenje vlade, svoje lastne vlade, kaj vlada mislio tem, kar je evropska komisija predlagala. Kar sem jaz zaprosil in vem, da ni v našem poslovniku predvideno, med drugim, ker ko smo poslovnik sprejemali leta 2001, morda še nismo predvidevali, da bomo danes že člani Evropske zveze, da bi od naše vlade zahtevali ali pa vsaj ji vljudno priporočili, formalno nimamo predvidenega nekega sklepa v tem smislu, da naj nam do 15. julija sporoči svoje stališče do te direktive, ki je že v obravnavi od 24. marca v evropskem parlamentu. Hvala.
Dobro. Želi še kdo obrazložiti glas, sicer bomo prešli na odločanje o predlogu sklepa. Lahko odločimo? Ni nobenih ugovorov proti? Glasujemo. 56 navzočih, 1 za, 47 proti. [[Za je glasoval eden.]] [[Proti 47.]] Sklep ni sprejet, točka pa zaključena. Gremo naprej, ministra za šolstvo sem že videl v dvorani, tako da ni nobenih zadržkov, da z razpravo o 7. TOČKI DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU PREHRANE DIJAKOV IN VAJENCEV ne bi začeli. Čas za razpravo je nekaj čez dve uri. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupine s prvopodpisanim kolegom Tankom. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim kolegom Cukjatijem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Sedaj kolega Tanka ne vidim. Boste vi, kolega Cukjati? Prav, potem bo v imenu predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga nastopil kolega Franc Cukjati. Deset minut, kolega Cukjati, za dopolnilno obrazložitev predloga in potem po vrsti naprej.
Hvala za besedo. Spoštovani, problem prehrane šolarjev je star, je tudi takšen, da je vreden naše pozornosti. Ker pa se bliža novo šolsko leto, je dobro prej, ne tik, preden se začne novo šolsko leto, ampak pravočasno, govoriti o teh problemih in jih tudi skušati razrešiti. Tokrat se dotikamo srednješolcev, dijakov in vajencev. Namreč, otroci v vrtcih imajo urejeno prehrano in tudi otroci v osnovnih šolah imajo urejeno prehrano. Študentje imajo bone in ta sistem jim res pripomore, da imajo tudi oni urejeno prehrano. Zakon o delovnih razmerjih zagotavlja vsem delavcem, da v času svojega dela jim delodajalec omogoči redno prehrano, topel obrok v osmih urah, če je delo daljše, pa dva obroka. Menim, da je to zelo pomembno za zdravje človeka, za njegovo produktivnost, za njegovo uspešnost, za njegovo dobro počutje; le pri srednješolcih smo pozabili na to dolžnost. Raziskave instituta za varovanje zdravja ugotavljajo, da so prav ti šolarji z vidika prehrane najbolj ogroženi. Na splošno so rezultati pokazali, da le 40% šolarjev redno zajtrkuje pri srednješolcih le 30% redno zajtrkuje. In seveda, ko pridejo v šolo, potem njihov delovni čas, njihov delovni dan traja ne samo šest ur, ne samo osem ur, ampak vse pogosteje 10 ur. In če upoštevamo še tiste, ki se vozijo s periferije, in izgubijo po dve tri uri za prevoz, potem niso redki dnevi, ko so tudi po dvanajst ur od doma brez toplega obroka. Ne pozabimo, da so to najbolj občutljiva leta, v katerih se raste ne samo fizično ampak tudi psihično in se ustvarjajo tudi prehrambene navade, odnos do prehrane, odnos do družbenega življenja in tudi se moramo zavedati, da redna prehrana ne samo da omogoča boljše življenje, večjo ustvarjalnost med poukom, lažje sledenje šolskim zahtevam, ampak tudi psihično počutje in tako ni ta neurejena prehrana zadnji vzrok temu, da vse raziskave zapovrstjo ugotavljajo preutrujenost dijakov, preutrujenost, vse večjo depresivnost , da ne govorim o nemiru, motnjah spanja, psihosomatskih težavah, ki rastejo iz leta v leto. Menimo, da bi za to generacijo, ki je nekako pozabljena v tem smislu morala država nekoliko bolj poskrbeti. Ministrstvo za šolstvo je glede naše pobude, da bi se to uredilo, tako kot je predlagano, odgovorilo, da pravzaprav je stvar že razrešena, in sicer je že sprejet pravilnik o subvencioniranju šolske prehrane dijakov in vajencev v srednjih šolah. In minister pravi, da je v proračunu za leto 2004 zagotovljeno 900 milijonov tolarjev v ta namen in to je kar 51% več kot prejšnja leta. 900 milijonov za 100.000 dijakov in vajencev pa pomeni 9.000 tolarjev na leto na dijaka ali 900 tolarjev na mesec, na šolski mesec brez počitnic, na dijaka, ali 40 tolarjev na dan. To seveda ni resna podpora, to ni resen pristop. S 40-mi tolarji ne morekupiti niti žemljice. To se pravi, prvi pristop je potreben za to, da se šolarjem,ki jim zagotavljamo brezplačno šolo, zagotovimo ustrezno podporo pri iskanju rešitve prehrane. Drugi problem, ki ga želi rešiti predlog zakona, pa je, da se uredijo tudi prostori in pa da se uredi dostopnost do prehrane. Torej, ne samo finančna podpora, ampak tudi dostopnost. Ne samo vrtci, tudi osnovne šole in pa delovne organizacije, podjetja so dolžna to zagotoviti delavcem. To je prav. In imamo prehrano v vrtcih, imamomenze v osnovnih šolah, imamo menze v delovnih organizacijah, tudi v državnem zboru jo imamo, in tako je prav. Dostopno mora biti tudi prostorsko. Ker če ni, in predvsem v srednjih šolah je treba zagotoviti prostorsko dostopnost do obrokov. S tem bi zagotovili ne samo manj utrujenosti in depresivnosti, ampak tudi manj beganja otrok v času velikega odmora, ker pravzaprav se porazgubijo po bližnjih bifejih, kjer se vse sorte dogaja, tudi dilerji pridejo na svoj račun in podobno. Vsekakor ta neurejenost se kaže tudi v tem, da ni primernih prostorov. Mislim, da bi zakon, ki ga predlagamo, prav to naložil tudi šolam, da na tak ali drugačen način bodisi da sami pripravijo ustrezne prostore bodisi da se v skladu z možnimi finančnimi sredstvi, ki naj bi jih zakon zagotovil, tudi dogovorili oziroma pogodbeno dogovorili z bližnjim ponudnikom take prehrane, da bi zagotovil tudi ustrezne prostore. Menimo, da je to pameten zakon. Glede na pripombe, ki smo jih že dobili v času priprave zakona, naj bi veljavnost zakona nastopila šele v šolskem letu 2005/2006. To menimo, pa je vendar dovolj časa tudi, da se vse podrobnosti uredijo in da se celoten sistem prilagodi za ureditev tega vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa vam. Želi minister besedo? Prosim, 5 minut.
Spoštovane gospe in gospodje, spoštovani gospod predsednik! Vlada je v tem letu ob razpravah tudi v tem državnem zboru o vprašanju prehrane tako v osnovnih šolah kot v srednjih in v visokem šolstvu že storila korak naprej pri zagotavljanju prehrane v srednjih šolah. Ta korak je po tistem iz let, tam okrog 1994-1995, ko smo prvikrat resno povečali obseg financiranja, sofinanciranja prehrane za srednješolce daleč največji. Tako kot je gospod Cukjati že povedal, smo za 51% povečali sredstva za prehrano v srednjih šolah že v letošnjem letu. Na jesen bo tako 30% dijakov in dijakinj deležno te subvencije, in sicer v višini 160 tolarjev dnevno. Mi pri tem, ko govorimo o prehrani, vemo, da bi bilo najbolje, če bi za to imeli sredstva namesto milijarde tolarjev, če rahlo zaokrožim, nameniti za to področje 10 milijard tolarjev. Takšna je namreč razlika med sistemom, ki ga trenutno imamo, in sistemom, ki je tukaj predviden. Namreč se zavedamo, da vprašanje prehrane ni edino vprašanje niti socialno niti sicer edino vprašanje na področju edukacije, ki zahteva dodatna sredstva. Mi se bomo v kratkem tukaj pogovarjali o tem, ali naj za magistrski študij obstoji prispevek tudi študenta, študentke ali ne. Tudi takrat bomo govorilo o desetinah milijard tolarjev razlike in če jemljemo resno številke, potem vemo, da preprosto vsega ni mogoče zagotoviti. Mi smo se odločili za socialen pristop, za pristop, po katerem tistim, ki so najbolj potrebni, torej 30% populacije ta trenutek, povečujemo sredstva za prehrano. Prvi naslednji korak bi moral biti, po mojem prepričanju in upam, da ga bo zmogla že vlada po volitvah, da bi ti dobili priložnost za topel obrok. Ne pa, da bi vsi, tudi tisti, ki si zelo enostavno zmorejo ta obrok plačati sami, dobivali tasredstva, medtem ko bi sredstev za socialno najšibkejše na kupu področij zmanjkovalo. Zato ker verjamemo v to, da je socialen pristop pri sredstvih, ki so nam na razpolago, primernejši, mi ostajamo pri mehanizmu, ki ga imamo. In ob tem dograjujemo kapacitete na vseh šolah srednjih, ki se prenavljajo, in omogočajo dostop do prehrane. Ker sredstev trenutno za tovrstno desetkratno povečanje ni in ker je nastavljen sistem, ki omogoča brez posebnega zakona povečevati sredstva in s tem tudi dostopnost prehrane znotraj srednjih šol, menimo, da ta zakon ni potreben in ga vlada ne podpira. Hvala.
Sedaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Kolega Čeligoj bo predstavil stališče, boste kar od tam ali? Kot želite, kolega Čeligoj. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Gospod minister, sodelavci, kolegi, kolegice! Vemo, da je prehrana, sploh v tako občutljivem obdobju kot je puberteta in adolescenca, zelo pomemben dejavnik za zdrav razvoj človeka. Je temelj zdravega življenja, tako telesnega kot duševnega. Poleg tega lahko s primernimi prehrambenimi navadami v obdobju odraščanja vzpostavimo dober temelj za nadaljnje življenje. Različni zakoni, kot jena primer zakon o gimnazijah ali zakon o poklicnem strokovnem izobraževanju, pa tudi zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, državo zavezujejo k organizaciji vsaj enega obroka dnevno v času šolskega pouka. Največkrat je na srednjih šolah mogoče dobiti malico, nekatere šole pa na tak ali drugačen način organizirajo tudikosila. V poslanski skupini DeSUS menimo, da je treba vsem omogočiti in ne samo nuditi možnost prehranjevanja, in ne vidimo razloga, zakaj bi bili dijaki v drugačnem položaju, kot so ostali šolajoči se mladostniki. Zagovarjamo tudi subvencioniranje prehrane vsem dijakom, vendar na podlagi razdelitve v socialne skupine, tako da bi socialno ogroženi dobili več, poleg tega pa na način, da meja med tistimi, ki bi prejemali višje oziroma nižje subvencije, le ne bi bila previsoka in preostra. Zagovarjamo tudi možnost, da bi se dijakom, ki se vozijo v šolo iz oddaljenih krajev, dodeljevale višje subvencije. Predlog zakona, ki ga obravnavamo, želi vpeljati subvencioniranje prehrane za dijake in vajence na podoben način, kot se prehrana subvencionira študentski populaciji. Problem, ki bi se lahko pojavil s tako predlaganim načinom subvencioniranja prehrane dijakom, pa je le, da bi se denar, ki bi ga dijaku dali starši za nakup bonov, porabil za druge namene. S tem nikakor ne želimo reči, da mladostniki niso dovolj zreli, iz izkušenj in pripovedovanj pa vemo, da se marsikdaj dijaški denar porabi za marsikaj drugega, za kavo v najboljšem primeru ali morda za kaj bolj škodljivega v slabšem primeru. Malice pa taki mladostniki še vedno ne jedo. Poleg tega pouk v srednjih šolah ne poteka celodnevno in z daljšimi časovnimi presledki, dijaki imajo tudi krajši čas za odmor, zato ponavadi jedo obrok takrat, ko pridejo domov. Za večino dijakov verjetno še vedno poskrbijo starši, stari starši ali drugi sorodniki, kljub temu da hitrejši tempo življenja vse nas sili k resnemu premisleku o tem. Zato bi bilo treba premisliti, kako najbolj smotrno organizirati prehrano za to populacijo. Dejstvo, da bo za šole v okviru zavodov za izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami ministrstvo namenilo subvencionirano prehrano za najmanj 30% srednješolcev, za nižje in srednje poklicno izobraževanje najmanj 15% dijakov in vajencev, medtem ko bo za ostale šole subvencioniralo najmanj 10% srednješolcev, je po mnenju poslanske skupine DeSUS vseeno malce številčno preskromno. V naši poslanski skupini se vedno zavzemamo za socialne pravice in korektive za vse generacije, vendar pa je treba, kot že prej omenjeno, skrbno pretehtati vse vidike morebitnega subvencioniranja prehrane vsem dijakom. Predlog zakona, ki ga je predložil poslanski kolega Jožef Tanko, v poslanski skupini DeSUS smatramo, kot dobronamernega, vendar ne dovolj premišljenega in ne upošteva nekatera relevantna dejstva, zato ne bomo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Ana Marija Tisovic bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije, za njo pa potem kolega Podobnik. Najprej kolegica Ana Marija Tisovic. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Pred nami je predlog zakona o subvencioniranju prehranjevanju dijakov in vajencev v prvi obravnavi. Spoštovani. Skrb za zdravje mladostnikov mora biti ena izmed prednostnih nalog vsake družbe tako tudi naše. Zdravje je optimalno dobro psihofizično počutje človeka, da se človek, posebno pa mladostnik, psihofizično dobro počuti, mora imeti urejene življenjske pogoje, med katerimi spada tudi redna, zadostna, predvsempa zdrava prehrana. Mladostnik, ki gre že navsezgodaj od doma v šolo, predvsem če je vozač, le-teh pa, kot vemo, je kar precejšen procent med vajenci in pa dijaki, in se potem šele sredi popoldneva vrača domov, ima malo možnosti za pravilno prehrano. Dijakom in vajencem so premalo dosegljivi zdravi dnevni obroki. Vse to se kaže v tem, da so mladostniki prehitro preutrujeni in imajo premalo mladostne energije, ki bi jo potrebovali za zdrav telesni razvoj ter večjo sposobnost za učenje in delo. Na te posledice nepravilne in pomanjkljive prehrane opozarjajo tudi zdravstveni delavci, ki se ukvarjajo z zdravstveno problematiko odraščajoče mladine. V poslanski skupini Nove Slovenije zato menimo, da je skrajni čas, da se tudi z zakonom uredi subvencioniranje prehrane za dijake in vajence tako, kot je na podoben način že urejeno subvencioniranje prehrane za študente. Spoštovani, kot veste, v Sloveniji se že tako soočamo z upadanjem rojstev, število mladostnikov se torej manjša, zato je nujno, da družba tem mladim posveča vso skrb, da bodo imeli dobre pogoje za svoj psihofizični razvoj. Seveda se bo kdo oglasil, da bodo finančne posledice sprejetje tega zakona precejšnje, vendar bi vas rada opozorila, da je vsaka preventiva cenejša od kurative. Prav gotovo bodo s pravilno in zdravo prehrano dorasli ti mladostniki v bolj zdrave in odpornejše odrasle osebe kot pa, če jih bomo v razvojnem obdobju prepustili, da si pridobijo slabe prehranjevalne navade in nezdrav način življenja. Na vse to moramo pomisliti pri sprejemanju tega zakona, katerega namen je, da naša družba tudi na tak način poskrbi za vajence in dijake. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je ta predlog zakona dobra podlaga za rešitev te problematike v Republiki Sloveniji, zato ga bomo podprli. Hvala lepa.
Sedaj ste vi na vrsti kolega Janez Podobnik. Prestavili boste stališče poslanske skupine SLS.
Hvala, gospod predsednik. Zelo na kratko bom predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Po našem mnenju gre za ključno vprašanje pri tem zakonu, ki je vezano na finančna sredstva, torej v bistvu gre za politično odločitev, ali najdemo ali pa ne, pač, potrebna finančna sredstva za subvencioniranje dijaške prehrane. Nekatere redke raziskave, ki so bile v Sloveniji narejene, so predvsem regionalne, so pokazale, da so prehranske navade slovenskih dijakov relativno slabe. Na primer, v Ljubljani trenutno še vedno dve tretjini srednjih šol ne zagotavlja tople prehrane in strokovni izsledki vedno znova poudarjajo, da je zdravo in zadostno prehranjevanje ključno pri ohranjanju zdravja dijakov in tudi zagotavljanju primerne rasti in razvoja. Naporen urnik brez ustrezne prehrane vodi tudi k preutrujenosti in nenazadnje tudi k izostajanju od pouka. Po drugi strani pa zaradi drugačnega načina življenja starši zaradi dolgega delavnika ne morejo več redno skrbeti in nadzirati prehranjevanje svojih otrok. Šola je prevzela določen delež vloge staršev pri izobraževanju in vzgoji, je tukaj pred težko nalogo, da na poseben način poskrbi tudi za druge vidike kvalitetno preživetega časa v izobraževalnih ustanovah. In eden od teh vidikov je tudi prehranjevanje. Za pridobitev zdravih prehranjevalnih navad in ohranjanja zdravja za nadaljnjo delovno življenjsko obdobje je prav urejeno in zdravo prehranjevanje v mladosti, še posebej v tej fazi mladosti, izrednega pomena. Učinkovita rešitev, ki je na voljo, je že preizkušena, jo vsi poznamo, to je med študentsko populacijo in se je izkazala za dobro, gre za subvencioniranje prehrane, kjer se sredstva porabljajo namensko in so tudi, upamo da, dobro nadzorovana. V Slovenski ljudski stranki ocenjujemo, da je tak način subvencioniranja prehrane primeren tudi za dijake, še posebej to velja za tiste, ki se v srednje šole vozijo. Zaradi vsega tega navedenega bomo subvencioniranje dijaške prehrane, kot predlagana predlagani zakon, tudi podprli. Hvala lepa.
Kolega Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Po proučitvi predloga zakona o subvencioniranju prehrane dijakov in vajencev prvopodpisanega poslanca Jožeta Tanka v poslanskem klubu LDS menimo, da navedeni predlog zakona ne prinaša bolje dodelanih rešitev, kot jih je bilo mogoče zaslediti v predlogu zakona, ki ga je poslanec Jože Tanko vložil že v letu 2003 in smo ga obravnavali na 30. redni seji državnega zbora. Po razpravi in na podlagi predstavljenih argumentov je državni zbor zavrnil sklep, da je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Če na kratko osvežim, smo v stališču poslanskega kluba LDS poudarili, da uvedba enakega sistema subvencionirane prehrane pri vajencih in dijakih, kot ga imajo študentje, ni najboljša rešitev in da je predlog zakona nepopoln in nedodelan. V poslanskem klubu LDS smo mnenja, da uvedba podobnega sistema kot pri študentih ni najboljša rešitev. Tudi zaradi prostorskih možnosti srednjih šol, vprašanj organizacije pouka, dejstva, da večina dijakov biva doma, kjer imajo prehrano organizirano v okviru družine, pa tudi zaradi vprašljivosti mogočih lokacij in vsebine ponudbe prehrane eventualnih koncesionarjev. Predlagane zakonske rešitve poslanca Jožeta Tanka so vprašljive, saj bi se ponudniki prehrane morali nahajati v neposredni bližini šole, pa tudi določbe, da so šole do začetka šolskega leta 2005/2006 dolžne zagotoviti primerne prostore za prehranjevanje je nedodelana. Nedodelanost predloga zakona pa se vidi tudi v skopih obrazložitvah členov. Predlog zakona torej prinaša zgolj enostavno rešitev s tem, da določa za izvajanje zakona 10 milijard proračunskih sredstev, glede katerih predlagatelj dobro ve, da niso zagotovljena v državnem proračunu za leti 2004 in 2005. V poslanskem klubu LDS v tem vidimo namen opozicije, da na prvi pogled z všečnimi zakoni, ki nimajo izdelanih ciljev, metodologije in postopkov, v javnosti želi ustvariti vtis, da se določeni problemi lahko rešijo hitro in učinkovito brez poglobljenih analiz in celovitih rešitev. Zavedamo se, da sam problem v sami osnovi obstaja, vendar pa ga je treba reševati celostno, kar ministrstvo za šolstvo, znanost in šport počne že vrsto let, dodatna sredstva, namenjena reševanju vprašanj prehranjevanja vajencev in dijakov v srednjih šolah, pa so se dodatno zagotavljala skozi zakone, tako imenovanih šolskih tolarjev, ki jih je potrdil tudi državni zbor. Dodaten razlog za zavrnitev predloga zakona je tudi v tem, da je na podlagi strokovnih podlag ministrstvo za šolstvo, znanost in šport sprejelo pravilnik o subvencioniranju šolske prehrane dijakov in vajencev v srednjih šolah, ki ureja zagotavljanje sredstev državnega proračuna, s tem da določa kriterije, metodologijo in postopek dodelitve sredstev šolam ter kriterije, predvsem socialne, in postopek za ugotavljanje upravičenosti do subvencioniranja šolske prehrane dijakom in vajencem. Pri tem je treba posebej poudariti, da je po tem pravilniku v proračunu za leto 2004 zagotovljenih kar 51% povečanih sredstev glede na izplačilo v letu 2003. Povečana sredstva pa so zagotovljena tudi za leto 2005. Glede na to, da smo o skoraj identičnem predlogu že enkrat razpravljali in ga tudi na podlagi argumentov zavrnili, bomo v poslanski skupini LDS na podlagi navedenega ravnali tako tudi ob tem zakonskem predlogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica magistra Majda Potrata bo v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov predstavila sedaj stališče te poslanske skupine. Prosim.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister s sodelavko in sodelavcem. V razmeroma kratkem času znova razpravljamo o subvencionirani prehrani. Ponovno moram poudariti, da se v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov zavedamo pomena zdrave prehrane za zdrav razvoj in varno prihodnost mlade generacije. Predlagani zakon o subvencioniranju prehrane dijakov in vajencev pa le v malenkostih spreminja že obravnavani zakon o študentski prehrani, ponuja pa rešitev, ki za to populacijo ni primerna. Tako je menil tudi varuh dijakovih pravic saj ob razliki v starosti in prehranskih navadah mladih, torej ob vsem ne moremo spregledati tudi kopice organizacijskih ovir, povezanih z izmenskim poukom, prostorskimi možnostmi za organizirano prehrano, večjim številom tistih, ki še vedno stalno živijo doma, in gostejšo mrežo šol. S predlaganim zakonom pa naj bi zagotovili vsem dijakom in vajencem pravico do enega subvencioniranega obroka oziroma malice na dan in bi bila uvedba podobnega sistema kot pri študentih najboljša rešitev glede na prostorske in druge možnosti, ki jih imajo srednje šole. Ob tem bi se bilo treba vprašati, ali je celo za študente obstoječa rešitev optimalna, posebej še, če iz različnih razlogov včasih celo za njih ta sistem v vseh pogledih ni najboljši. Svoj predlog zakona predlagatelji utemeljujejo s prikazom ureditve v drugih državah. Pri tem je seveda treba opozoriti, da je enkrat bil že uporabljen in da vse izrečene pripombe o njem lahko le ponovimo. Iz tabele, ki prikazuje rešitve v nekaterih evropskih državah, je videti, kotda imajo vse evropske države urejeno subvencioniranje srednješolske prehrane, ampak v resnici imajo diferenciran pristop. Predlogu predlagateljev sta še najbližji Finska in Švedska, največkrat pa se v drugih državah odločajo za podporo v tistem primeru, ko gre za upoštevanje socialnega kriterija in kriterija posameznikove učne uspešnosti. Jasno predstavo o ureditvi tega vprašanja pa zamegljuje še različnost šolskega sistem, saj sta v preglednici združeni nižja in višja srednješolska stopnja, to pa pomeni, da je primerjava prenosljiva na osnovno in srednjo šolo pri nas. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo stališče vlade, ki temelji na dograjevanju obstoječega sistema, ki ureja prehrano dijakov in vajencev s posebnim pravilnikom. Ta je utemeljen na strokovnih podlagah. Sprejeti pravilnik ureja zagotavljanje sredstev iz državnega proračuna in s tem tudi določa kriterije za metodologijo in postopek dodelitve sredstev šolam ter kriterije in postopek za ugotavljanje upravičenosti do subvencioniranja šolske prehrane dijakom in vajencem. Ker tudi za letošnje pa naslednje šolsko leto v proračunu ni za subvencioniranje šolske prehrane v višini, ki jo prvopodpisani gospod Tanko z drugimi podpisniki predlaga, ker v proračunu torej sredstev ni, ob teh dveh razlogih je torej jasno tudi stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, da takega predloga zakona ne more podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Barovič, vi boste predstavili stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Potem imamo še dve stališči in razpravo. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki vlade! Bistveno vprašanje, kolegice in kolegi, ki smo si ga v Slovenski nacionalni stranki zastavili in ga zastavljam seveda tudi vsem nam, je, ali s predlog subvencionirane prehrane dijakov in vajencev rešujemo socialno kategorijo ali želi, kot smo pri nas razumeli, predlagatelj rešiti sistemsko zdravstveno in delovno življenje dijakov in vajencev. Dejstva, ki jih je ugotovil zavod za zdravstveno varstvo na svetovni dan hrane, so jasna. Prehrambene navade dijakov, navade govorim, so slabe. Odsotnost dijakov in vajencev od pouka in njihova preutrujenost je vsekakor tudi posledica nezdrave, slabe in neurejene prehrane. In da ne bo nejasnosti, seveda za takšen način ni v celoti kriva ne vlada ne država - ni. Bistven je pristop, ki ga ocenjujemo v Slovenski nacionalni stranki in kot vsebina, je, da je trebna pristopiti k sistemski ureditvi prehrane. Težko je zdaj ločiti socialne in nesocialne kategorije, malo bolj natančen bom, kot je bila kolegica pred menoj. Recimo Avstrija in Finska imata urejeno subvencioniranje prehrane za dijake in vajence, bom imenoval v celoti pa vse Španija kombinira - no saj imamo vsi Poročevalec, pa smo ga pač prebrali. Španija ima - ja lahko - Avstrija - da, v nižjih srednjih šolah je prehrana subvencionirana za vse dijake. No, glejte, škoda se je zdaj prepirati glede tega. Bistvo je, ali želimo v državi Republiki Sloveniji urediti zdravo življenje in urediti sistem, po katerem ali s katerim bodo dijaki spoznali vrednost prehranjevanja in seveda tudi sistem dela ob urejeni prehrani? Je pa res, da se to ne da narediti čez noč, je tudi res, da nekatere države, kot vidimo primer Švedske, urejujejo na nek drug način, urejujejo skupaj z bivalnim prostorom, ker pač tam dijaki, ne vem, imajo svoje dijaške domove, kjer je ta sistem urejen. To je res. Pri nas je ogromno otrok, ki so sedem, osem, devet ur v šoli in so doma blizu. Lahko bi, če bi hoteli, ali pa imajo trgovine blizu, ali pa jim lahko šole organizirajo - ne vem, tudi, govorim na pamet, karkoli že. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je pač tako kot je trebna upoštevati in socialni element in element zdrave prehrane, urejene prehrane, neke obveze, ki jo bo na pač nivoju - ker sem bil in spoštujem - Danske, Švedske, Finske imela tudi Slovenija. 4. člen, ki govori: "Višina subvencije naj bi znašala najmanj 75% zneska regresa za prehrano." Je seveda verjetno fleksibilen, če bi se ta država odločila in bi rekla, ne, mi želimo imeti organizirano prehrano za vse dijake in vajence, vsi se morajo navaditi tega, da je zdrava prehrana bistveni pogoj za njihovo delo in seveda nadaljnje življenje. Inse da ta znesek pač spremeniti. Seveda je tudi 6. člen fleksibilen, kot sem slišal od govornikov pred menoj. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke, kot še enkrat ponavljam, smo oziroma se strinjamo s sistemskim urejevanjem prehranjevanja dijakov. Smo za sistemsko urejevanje, kjer nam je - pač, to je naša pravica, da tako razmišljamo - ta socialna nota na drugem mestu. Seveda se da ta cilj doseči z reguliranjem višine subvencije te države. Po podatkih, ki jih imam, bi znašali stroški, recimo, 10 milijard po predlaganem zakonu, se seveda lahko spremeni 4. člen in bi ti stroški pač znašali, ne vem, 7 milijard. Bistvo, še enkrat pravim, je nakazano v predlogu tega zakona, ki je v prvi obravnavi. In v Slovenski nacionalni stranki ga bomo ocenili kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Zavedamo pa se velike odgovornosti in pa organizacije, ki je potrebna za to, da se ta navada zdrave prehrane, navada prehranjevanja, da se, seveda tudi prostorsko vezano - vemo, kakšne težave imajo skorajda vsi v srednjih šolah, dijaki in vajenci - , da se tudi prostorsko pogojuje ta sistem uvajanja zdrave prehrane in pomena prehrane zaradi, še enkrat pravim, zelo napornega in zelo zahtevnega učnega procesa, ki ga zagovarjam. Ampak, ob tem, ko gospod minister s sodelavci skupaj z nami oblikujemo zahteven sistem, se moramo zavedati, da ta zahteven sistem zahteva od vseh dijakov in od vseh tudi ogromno napora. In ta napor je seveda treba zadovoljiti z nekaterimi elementi, pa bi lahko govorili tudi o premalo telesne vzgoje in tako naprej - ampak pustimo. Zato predlagamo, kolegice in kolegi, da le razmislite, ali ne bi dejali, da je pač ta predlog zakona s ciljem, še enkrat pravim, sistemsko urediti vsem dijakom in vajencem, le primeren mogoče za nadaljnjo obravnavo in za nadaljnje iskanje nekih rešitev po sistemu držav, ki so danes že, kot vemo vsi, naše kolegice v eni veliki državi. In mislim, da bi bilo lepo, da se tudi po čem takšnem, kot je sistemska urejena prehrana ravnamo pač, če se že želimo ravnati po državah, kolegicah, članicah Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa vam. Kolega Cukjati. Kolega France Cukjati bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Še enkrat hvala za besedo. Zelo dobro je kolega Barovič povedal, za kaj gre. Ne gre za, v prvi vrsti reševanje socialnega problema, ampak gre za nekaj drugega. Raziskave so pokazale, ponavljam, da samo tretjina dijakov zjutraj zajtrkuje ali ima malico, dopoldansko malico. Kaj pa ostali dve tretjini? Tipičen primer. Zjutraj vstane, ko so starši že odšli v službo. Seveda vstane zadnji trenutek, da že ujame mestni avtobus. Ne poje nič, jasno, ne pogreje si nič. Stare mame ni, ker je v domu ali pa mogoče na kmetih še. In ko pride v šolo, seveda ko pride, nima nič. Ko pride odmor,tisti odmor, zaide v sosednji bife, čimbližji bife s kolegi, spije steklenico piva, pokadi cigareto in se stvar nadaljuje - nazaj v šolo. Steklenica piva in cigaret je tipična malica srednješolcev. Moških, fantov. In seveda vmes še kaj drugega. Za to gre, gospodje. Obenem so ti dijaki vse bolj obremenjeni s kopičenjem faktografskega znanja, z lovljenjem točk, maturitetnih točk, vse manj telovadbe, vse manj veselja do dela, vse manj veselja do življenja. In prav ureditev prehrane bi bila najbolj donosna investicija v slovenskem šolstvu. Trenutno najbolj donosna investicija. In seveda najprej zagotoviti možnost toplega obroka - možnost, in ga potem tako subvencionirati, da postane zanimiv, da ga srednješolci sprejmejo. Nekateri verjetno ga ne bodo mogli, kljub temu če bo možnost toplega obroka prinesena na pladnju, pa bo treba plačati, takrat seveda se bomo pa spraševali o socialnem posegu, o subvencijah, da bodo vsi, ne samo zainteresirani za to, ampak tudi zmožni plačati obrok. Vsekakor pa se čudim raznim očitkom, da saj je ta predlog podoben, kot ste ga dali že pred leti. In tudi takrat ste govorili isto, ja, saj to je dobra stvar, saj to bo treba urediti, ja vsekakor, priznavamo, to bo treba vse to. Pripravlja se sistemski pristop, treba je narediti študijo, urediti vse stvari, vsestransko premisliti zadevo. In to se vleče iz leta v leto. Generacije pa gredo po istih tirnicah, ki niso najboljše.
Dobro. Kolega Levič. Mir. Ni polemike v klopi. Ni polemike v klopi, kolega Levič ima edini besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Stranki mladih Slovenije se več kot zavedamo problematike stanja na področju prehrane šolajočih, tako dijakov kot učencev in študentov in prav zaradi tega smo v preteklosti namenili posebno pozornost ureditvi študentske prehrane, ki je v tem mandatu iz državnega zbora dobila svojo zakonsko podlago na podlagi predloga zakona, katerega prvi podpisnik je bil kolega Marko Diaci, ter s tem dolgoročno ureditev, ki pomeni stabilno izvajanje subvencionirane študentske prehrane. Prepričani smo, da je treba za dijake v današnjem času fleksibilnega delovnega časa njihovih staršev, pri množici obveznost in nenazadnje tudi pri mnogih obšolskih dejavnostih, ki se raztegnejo čez cel dan, v korist dijakov in njihovih staršev in celotne družbe ustrezno poskrbeti tudi za to populacijo. Zato, ne bo odveč, če ponovno navedeno dejstva za potrebo po zakonski ureditvi študentske prehrane, le-ta se je uvajala dalj časa, tako da lahko govorimo o enem izmed redkih evolucijsko zasnovanih zakonov, ki so se tudi v praski izkazali za ustrezno rečene oziroma je njihova potreba po zakonski ureditvi dokazala praksa. Ta dejstva, če jih na kratko izpostavim, so bila predvsem zdravstveno stanje študentske populacije, vzpostavljena infrastruktura, vzpostavljen nadzor, vzpostavljena distribucija in splošna upravičenost, vezana na status študenta. Predhodno pa je bila ureditev še urejena z uredbo o subvencioniranju študentske prehrane. Zakon je torej uvedel stabilnost in dolgoročnost in še enkrat izrazil nezadovoljstvo nad sprejetjem tega zakona. V Stranki mladih Sloveniji smo prav tako pripravili predlog o subvencioniranju dijaške prehrane s prvopodisanim kolegom Diacijem in zato pridobili tudi sopodpisnike, ki se od tega, ki ga obravnavamo danes, razlikuje v nekaj konceptualnih rešitvah, hkrati pa menimo, da je najbolj pomemben cilj, ki ga verjetno sledimo vsi; to je, sprejetje sistemskega zakona za subvencioniranje dijaške prehrane. V primeru, da bo ta predlog prišel skozi prvo obravnavo, bomo poskušali z amandmaji približati rešitve zakona našemu konceptu. Naj omenim, zakaj v Stranki mladih Slovenije vztrajamo pri zakonski ureditvi prehrane dijakov, in to vseh, seveda pa je treba vgraditi tudi socialno komponento, kar je slabost tega zakona, ki ga danes obravnavamo. Zdravstvene težave, ki se pojavljajo tudi med mlajšimi prebivalci Republike Slovenije, ne razlikuje med socialno manj in socialno bolj šibkimi sloji prebivalstva, zato predlagamo zagotovitev prehrane za vse dijake, dopuščamo pa možnost finančno višje pomoči socialno šibkejšemu sloju prebivalcv. Dijaki se prehranjujejo neredno, zelo pogostokrat izpuščajo redne obroke in se namesto tega poslužujejo prigrizkov, velikokrat topli obrok zaužijejo šele zvečer. Zdravstvena stanja mlajše populacije se slabša, kar potrjuje tudi informacija o naborniškem sistemu v obdobju od 1991 do 2003. Če bi z zakonsko ureditvijo dijaške prehrane vsaj del tega trenda obrnili navzgor, bi z družbenega vidika ogromno naredili. Spremembe prehrambenih navad, ki bi se rezultirale v boljšem zdravstvenem stanju celotne populacije [[...]]Predlagani sistemski ureditvi subvencioniranja dijaške prehrane sicer res povečujeta proračunske izdatke, vendar bi bilo treba tudi oceniti koristi iz tega naslova. Finance, ki so tudi glavni protiargument, niso in ne smejo biti glavni razlog za zavrnitev sistemske ureditve tega področja, saj bi bilo treba upoštevati zgolj neto odhodke. Treba je oceniti tudi dolgoročne koristi, ki se izkazujejo v proračunih drugih ministrstev. Na srednji rok je po naši oceni lahko učinek uvedbe celo finančno pozitiven. Opozarjamo tudi na 32. člen zakona o gimnazijah in 59. člen zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki govorita o prehrani na šolah, saj menimo, da mora izvajanje subvencioniranja dijaške prehrane potekati v šolskih prostorih. Povzetek poročila Prehranske navade celjskih dijakov, izdelan s strani Zavoda za zdravstveno varstvo Celje v decembru 2003, potrjuje naše argumente. V Stranki mladih Slovenije bomo predlog podprli. V primeru sprejetja pa ga bomo z amandmaji poskušali približati našemu konceptu. Hvala lepa.
Sedaj gremo na splošno razpravo poslank in poslancev. Seznam je dolg, ni pa obvezen. Gremo po vrsti. Kolegica Ana Marija Tisovic, želite besedo? [[Ne.]] Kolega Brenčič? [[Ne.]] Kolega Kavtičnik pa ja, kajne? Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Za razvoj otroka in mladostnika so pomembni številni dejavniki, med te sodi tudi prehrana, vendar šola ni prva, ki bi bila odgovorna za ta del. Pa vendar se čuti odgovorno, zato tudi poskrbi za prehrano. Subvencije za otroke in mladostnike v izobraževanju je treba gledati celovito. Z vso odgovornostjo lahko povem, da smo v Sloveniji v zadnjih trinajstih letih izobraževalni sistem gradili in se še dograjuje za potrebe šolajočih in smo lahko nanj tudi brez sramu ponosni. Po vsej Sloveniji so se v zadnjih letih gradile novogradnje za namene izobraževanja, šole, vrtci, športni objekti, bivalne kapacitete za dijake in študente. Ti objekti se opremljajo z najsodobnejšo opremo in učbeniškimi pripomočki. Učbeniški sklad omogoča poceni ter v številnih primerih celo brezplačno koriščenje učbenikov. Omeniti pa je treba tudi še subvencioniranje za ekskurzije, šole v naravi, plavalne tečaje ter druge oblike neobveznega izobraževanja, ki se iz leta v leto povečujejo. Predloga zakona o subvencioniranju prehrane dijakom in vajencem ne bom podprl, saj smo skoraj enakega v državnem zboru zaradi neustreznosti že zavrnili. Že takrat je ministrstvo za šolstvo opozorilo, da pripravljajo spremembe v korist urejanja prehrane za dijake in vajence. Dijaška organizacija je podprla povečanje deleža subvencije posameznikom, dijakom in vajencem, in temu je ministrstvo tudi sledilo. Konkretno je za osnovnošolsko in srednješolsko prehrano v proračunu za leto 2004 povečalo in odobrilo za 600 milijonov tolarjev več sredstev, tako da je od lanskoletnih 619 milijonov šlo na 912 milijonov, torej za dobrih oziroma slabih 50% več. V letu 1992/1993 je bilo deležnih regresirane prehrane v srednješolstvu 18,80% srednješolcev, v lanskem letu pa že 23%. Z deležem seveda ne moremo biti povsem zadovoljni, zato se bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije in tudi sam osebno zavzel, da se ta problematika prehranjevanja dijakov in vajencev v času trajanja izobraževalnega procesa še izboljša. Rešitev prehrane za dijake in vajence mora biti sistemska, to smo danes že slišali, če želimo, da bo ustrezala in zadovoljila. Prepričan sem, da bo ministrstvo za šolstvo sledilo lastni viziji in bo prehrani namenilo tak pomen, da bo lahko seveda zadovoljilo tako dijake kot vajence in seveda, da bo lahko v proračunu namenilo dovolj sredstev. Hvala.
Kolegica Črnugelj. Tam je ena mini konferenca, ali lahko [[...]]
Izgleda, da je prehrana dejansko tako pomembna tema, da nas je v tem državnem zboru kar dostikrat okupirala in da smo o tem razpravljali in diskutirali. Ampak kolegu Cukjatiju moram povedati, da izgovori na sistemske rešitve, izgovori na vrsto analiz niso kar tako iz trte zviti, da dejansko pri vladi Slovenije obstaja interdisciplinarna komisija, ki je pripravila osnutek prehranske strategije in znotraj te prehranske strategije je en segment tudi namenjen prehranjevanju dijakov; sploh dejansko o vseh prehranskih navadah Slovencev, o tem, na kakšen način in kako je treba spreminjati te prehranske navede, kaj so vzroki za različne bolezni, ki so pač zelo prisotne v določenih starostnih obdobjih. In nenazadnje je tu vrsto analiz, ki tudi povedo, kako, na kakšen način tudi pripomoči oziroma prisiliti otroke, da v tem obdobju dejansko začnejo redno jesti, zlasti kako pomembno je, da začnejo jesti prvi obrok že zgodaj zjutraj. Ker ugotavljati to, kar je tudi gospod Cukjati povedal, da samo ena tretjina otrok zjutraj je, veste; jutro je obdobje,ki ga otrok preživi dejansko pred šolo doma. Na kakšen način in kako bomo mi vplivali, da otrok začne jesti že zjutraj, je težko z enim dekretom, zakonom in tako naprej. Ampak dobro, to so sedaj navede in o tem ne bomo govorili, ker jaz globoko upam, da bomo do konca tega mandata imeli možnost obravnavati to celostno prehransko strategijo, ki zlasti veliko pozornosti namenja temu, kako in na kakšen način spreminjati prehranske navade Slovencev, ki glede na izsledke, tudi analize, ki so bile objavljene v beli knjigi, niso ravno najboljši. In kako in na kakšen način dejansko preusmeriti posameznike, zlasti mladostnike, da bi jedli več sadja, več zelenjave, mlečnih proizvodov in tako naprej. Ampak o tem toliko. Kako resno je predlagatelj zakona, gospod Tanko, mislil s tem zakonom, lahko že pove sama vsebina zakona. Zame je zakon blažev žegen. In dejansko, tako kot je kolega Feri Horvat rekel, da je dobro začinjen predvolilni golaž. Zame je tole zelo "švoh" juhica. Zakaj? Zaradi tega, ker že, če pogledamo, recimo, 10. člen, ki govori o primernih prostorih za prehrano. Kaj so primerni prostori za prehrano? Nič ne govori o tem, kako, na kakšen način se tvorijo, kako se oblikujejo, kakšni naj bi bili normativi za te primerne prostore. Vemo, da v šolah so različni prostori; da so eni ustrezni, eni so obnovljeni, eni niso obnovljeni, da so šole novejšega tipa in tako naprej. Ampak da ustreznost prostorov ni samo to, da so zagotovljeni minimalna in določena kvadratura. Da je prostor ustrezen zlasti za tisto obdobje, ki ga človek nameni prehranjevanju, je pomembno tudi, kako so opremljeni, ali imajo slike, ali imajo skulpture, kako vplivajo dejansko na prebavo, na presnovo, na razpoloženje dijaka. Ali se dijak takrat v tistem obdobju dejansko lahko relaksira in tako naprej. Skratka, vrsto je teh faktorjev, ki lahko vplivajo na prehranjevanje in na občutek dijaka. Če govorimo o poglobljenih analizah, o celostni obravnavi, ta zakon tega ne prinaša. In gospod Cukjati, ko je govoril, da je to samo eno prazno izgovarjanje, dejansko je zakon samo potrditev in dejstvo, da je narejen površno in da je narejen izključno in predvsem samo zaradi tega, da pripravi volivce, da se pač na enem segmentu mogoče malo bolj sentimentalno ozrejo do, kaj jaz vem, usode svojih otrok, otrok prijateljev, znancev, sorodnikov in tako naprej. Tako pričakujem, da bo dejansko ministrstvo in skupaj tudi interdisciplinarna komisija pristopila k temu problemu in razreševanju te problematike celostno, da bo dejansko povedalo, kako, na kakšen način, s katerimi organizacijskimi ukrepi bo pač podprla te zadeve. Ker prostorske možnosti se ne morejo rešiti čez noč in ne v devetih mesecih, tako kot, recimo, v 10. členu piše do leta 2005/2006. To je nemogoče. Vemo, kako dolgo traja pridobivanje dokumentacije invsega tega. To se pravi, da način pisanja takega zakona ni bil že od samega začetka konceptualno dobro zastavljen. Zato jaz tega zakona ne bom podprla, zlasti v pričakovanju poglobljenih rešitev, ki se pripravljajo in so bile nekatere že predstavljene tudi na parlamentarni skupini GLOBE. Predstavila jih je državna sekretarka Jožica Maučec Zakotnik, in mislim, da so kar uspešni nastavki za ta del. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Sok ima besedo.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci! Pravzaprav je predlagatelj z vložitvijo tega zakona dal odlično priložnost za razpravo o nekem nenavadnem reševanju prehrane v Republiki Sloveniji. Poglejte, kot je že predlagatelj uvodoma povedal, imamo to vprašanje razrešeno na nivoju vrtcev, imamo to vprašanje razrešeno na nivoju osnovnih šol, na nivoju fakultete, univerze, zakaj tega vprašanja ne razrešimo še na nivoju srednjega šolstva? Gre za obdobje, ko so naši otroci stari od 14 do 15 let, do 18 in 19, to je najbolj občutljivo obdobje odraščanja, obdobje pubertete, ko različne modne muhe vplivajo na to populacijo, ko večina teh otrok, vemo sami, danes ob teh spremenjenih družbenih razmerah, doma ne zajtrkujejo - ne vem, raziskave so pač eno dejstvo je lahko drugo - in postavlja se vprašanje, zakaj ne poiščemo nekih možnosti, da bi dejansko razrešili nekaj, kar predstavlja problem. Kar predstavlja problem, na katerega opozarjajo predvsem šolski zdravniki, ki potem dobivajo te otroke in dejansko ugotavljajo vzroke, zaradi katerih se pojavljajo različna bolezenska stanja, kar pa vpliva še veliko bolj na poznejše obdobje. Če sem pravilno razumel gospoda ministra, je v uvodni obrazložitvi povedal, da vprašanje šolske prehrane v srednjih šolah ni edino vprašanje, ki bi ga bilo treba razrešiti. In je potem navrgel vprašanje reševanja v zvezi z magistrskim študijem. To sta seveda dve povsem ločeni vprašanji. Vendar ju ne gre niti mešati in dajati v isti koš, ker imata nek povsem drug pomen in se razrešujeta na različne načine, obe pa sta končno povezani s finančnimi sredstvi. Če sem tudi pravilno razumel, je minister napovedal, da bo to vprašanje rešeno po volitvah. Torej, nekateri kolegi iz vladne koalicije pravijo, da je predlog - pravzaprav o vseh predlogih, ki jih danes obravnavamo, govorite, da gre za predvolilno delovanje, za predvolilni golaž. Ampak te dileme, ta vprašanja bo treba razrešiti. In če gospod minister pravi, da bo to rešeno po volitvah, potem je seveda napovedal eminentno oziroma naredil prvovrstno predvolilno potezo, ob dejstvu, da vlada seveda v obrazložitvi svojega mnenja pravi, da za leto 2004 in za leto 2005 ni finančnih sredstev, ki bi omogočale razreševanje tega problema [[...]]
Mir! Kolega Jakič, vi ste potem na vrsti. Kolega Jakič, vi ste na vrsti takoj za kolegom Sokom. Prosim, kolega Sok, sedaj ste pa vi.
Jaz sem navajen takšnih vložkov, tako je prav, da bo dobil besedo in bo lahko potem povedal. Torej, vlada dejansko za nek določen znesek povečuje finančna sredstva, ampak to v ničemer ali pa ne rešuje v celoti problema. Problem je v tej smeri, da srednješolski prostori danes nimajo niti tehničnih možnosti. Se pravi, tu bo treba veliko več narediti in tudi veliko več sredstev vložiti, da bi to vprašanje na pravilen način razrešili. Ni dovolj, da vlada v svojem mnenju obrazlaga, da večina srednješolskih otrok, se pravi dijakov in pa vajencev, živi v svojem bivalnem okolju. Danes so družbenega razmere takšne, da če tudi živijo v svojem bivalnem okolju, so največkrat njihovi starši, ki so zaposleni in ne morejo poskrbeti na takšen način, da bi lahko celo kontrolirali oziroma vplivali na to, da se bodo otroci pravilno in pa redno prehranjevali. In tukaj je treba o tem na takšen način razmisliti. Tudi ob dejstvu, da pač imamo v naši državi zaradi demografske politike, takšne kot je, iz leta v leto manj otrok in da se bodo v končni fazi tudi stroški po malem začeli za to področje zmanjševati, ne pa povečevati, kajti s tem, ko je manj otrok, je seveda tudi manj osnovnošolskih šoloobveznikov in je tudi posledično seveda manj dijakov in pa vajencev. V Novi Sloveniji ne trdimo, da so vse te rešitve, ki so v tem zakonu zapisane, enostavno izvedljive, da so lahke, da jih je možno naenkrat razrešiti, vendar pa bi želeli, da bi se vlada tega problema temeljiteje lotila, da bi se bolj zavedala te situacije in da bi dejansko s konkretnimi načini poskušala to področje, ta problem razrešiti, kajti to, da se nek predlog samo zavrne, ne predlaga pa se neka boljša rešitev, je seveda, gospod minister, premalo. Tudi obljuba, da boste to uredili po volitvah, je premalo. Torej, mi od vas pričakujemo, da poveste kaj boste naredili danes, sedaj, ne tisto, kar boste storili po volitvah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj pa ste na vrsti, kolega Jakič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Seveda me pogreje, če nekdo govori neresnice v državnem zboru Republike Slovenije. Neresnica je seveda ta, da ni bilo povečanih sredstev za leto 2004 in 2005. 51% povečujemo sredstva na tej postavki in nihče ne more reči, da ministrstvo in pa ta vlada nista naredila za šolo in pa šolsko prehrano dosti. Prek šolskega tolarja številka 1 smo zbrali 27 milijard, šolski tolar številka - 36, pri šolskem tolarju pa 167 milijard in med njimi seveda je bila šolska prehrana in pa brezplačni učbeniki. To, kar predlaga gospod Tanko - upam, da seveda ni na malici trenutno ali pa ga ne zanima njegov lastni zakon - , je, da poskuša stvar napeljati tako, kot jo imajo študentje. To je nesprejemljivo, razvidno tudi seveda iz stališč dijaške organizacije Slovenije. In gre na roko tistim, ki so danes omenjali alkohol med vrstami srednješolcev. Namreč s tem zakonom poskušamo tudi 100 tisoč srednješolcev in vajencev poslati širom po seveda glavnih mestih, da bodo jedli po gostilnah in seveda še lažje posegali po alkoholnih pijačah. Sistem, ki ga je naredilo ministrstvo za šolstvo, je seveda pravilen. Sistem povečevanja sredstev na segmentu, kjer se omogoča topli obrok v samih šolah in pa seveda odpiranje tako imenovanih mlečnih kuhinj. Zato seveda tega zakona ne bom podprl. Naj spomnim, da seveda sem vedno bil za subvencijo, ne nazadnje predlagatelj subvencije študentske prehrane 1992. leta. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Drobnič, želite besedo? Ne. Aja, kolega [[...]]samo hipec. Aja, kolega Petan, sedaj ste vi na vrsti. Pardon. Potem pa magister Drobnič, ne? Ja.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, predstavnika vlade, kolegice in kolegi. Torej najprej bi želel povedati, da gospod Tanko ni na malici, ampak ima čisto službene obveznosti, in da danes že vnaprej ni bil najavljen. Mislim, da ni treba v te stvari zahajati. Poleg tega pa, če govorite o teh rešitvah, potem tudi študente navajamo, da hodijo v gostilno jesti pa piti, pa tako naprej. Zato pustimo to primeru, ker ne gre za te stvari. Želel bi povedati, da redna prehrana, urejena, zadostna, pa da še ne omenjam zdrava, je prav gotovo en pogoj za razvoj neke mlade osebe. Včasih smo še tem rekli, da so še otroci recimo, ampak mislim, danes gre čas naprej, pa verjetno ta izraz ni več primeren. Je dobra prehrana tudi pogoj za primerno zdravstveno stanje, mogoče lahko rečem, da za psihofizično kondicijo in je pogoj tudi za dober uspeh. Dejal bi, da lepe besed ne pomagajo čisto nič. Tudi milijarde, ki so bile omenjene o šolskih tolarjih, dejansko tega problema ne rešujejo celovito. Tu smo si verjetno vsi enotni. Generacija, ki o obravnava ta zakon, se pravi generacija ljudi, je prav gotovo tista, ki je najbolj občutljiva. Nekateri pravijo temu, da je to najbolj nerodno obdobje, ko v bistvu nisoveč otroci, čisto odrasle, izgrajene osebe pa še tudi niso. Dejstvo pa je, da kar se tiče prehrane in te urejene prehrane, je pa ravno ta generacija nekako, ne bom rekel čisto pozabljena, je pa do neke mere odrinjena od urejene prehrane. In če gremo lepo po vrsti, v osnovnih šolah je urejena prehrana, to moramo priznati. Res lahko tudi priznamo, da v osnovni šoli včasih malce celo pretiravamo s standardi. Tudi to mogoče lahko rečemo. V tem obdobju so otroci v osnovni šoli še dojemljivi za razne vzgojne prijeme in zglede, ali če uporabim tisti čisto enostavni izraz - še poslušajo. Pa imajo urejeno prehrano. In če gremo potem, če preskočimo to obdobje, ki ga obravnava ta zakon, če gremo k študentom. Študenti pa so tisti, ki so to najbolj problematično ali noro obdobje nekako že preskočili in znajo že sami skrbeti zase. In tudi ti imajo urejeno prehrano. Mislim, da je primerno urejena in je lahko zgled tudi še za kaj drugega. In sedaj, če gremo h k dijakom. Ti pa so dejansko do neke mere prepuščeni sami sebi. So generacija, ki še ni dozorela in ki si tudi še izgrajuje prehrambene navade. Znajti pa se morajo, bolj kot ne, kakor se kdo more zna ali dobi kakšen zgled ali kaj podobnega. So še tudi najbolj dojemljivi za tuje vplive, tudi slabe in tudi slabe zglede. Zato je pa prehrana tista, ki bi morala biti urejeno dostopna za to generacijo. Tudi s tem bi pridobili neke prehrambene navade, ki si jih seveda izgrajujejo. In kakšne so posledice takšnega stanja? Jaz ne trdim, da je vse slabo, da ne bo kdo napačno razumel. Namen tega zakona je, da bi stvar izboljšali. Dijaki iščejo pač prehrano, kjerkoli jo pač morejo. Kako se znajdejo, ali v bližini šole, to je še verjetno tisto najbolj pogosto. Pri tem pa seveda, ko iščejo to hrano, najdejo tudi kaj drugega. To nam mora biti jasno, najdejo tudi kaj škodljivega, da ne bi omenjal, kaj vse najdejo. Zato bi bilo prav, da bi tudi ta del prehrane tem generacijam uredili, da bi bilo urejeno. Zato ni čudno, da v bližini srednjih šol rastejo bifeji kot gobe po dežju, zelo redko pa s prehrano, tudi to je treba povedati. Jaz samo upam, da tu ni kje kaj programirano. Dejstvo pa je, da smo tu naredili premalo. Ponovno poudarjam, ne trdim, da nismo naredili nič; naredili smo premalo in rešitve niso zadostne. Pri tem bi želel spomniti na nekaj, pa prosim, ne mi to vzeti slabo, ker ne mislim v tem pomenu. Bil sem zelo pozoren, ko sem tudi slišal besede okrog denarja. Zelo razumem besedo gospod ministra, da področje, ki ga pokrivajo, je tako široko in povsod je potreben denar. Brez denarja se ne da nič rešiti. In da tudi to področje zahteva nek denar in se ne da rešiti čez dan ali čez noč, da bi bilo jutri urejeno. In tudi če koga kakšen datum moti, se lahko datum tudi spremeni, da se pripravijo primerni prostori. Vem, da je denarja premalo, zato pa bi bil zelo vesel, če bi se spoštovani kolegi s ste strani spomnili, tudi besed, ki ste jih sami rekli, in tudi besed, ki jih je gospod minister omenil, da so tudi druge stvari, ki zahtevajo denar in da bi bili tudi takrat, ko nonšalantno izjavite, da ga ni denarja, ki ga ne bi namenili neki drugi generaciji - jaz jo zavestno ne bom imenoval, zato da mi ne boste kaj očitali. Ampak, spomnite se, ko ste trosili besede, ni ga denarja, da ne bi tem namenili to, to in to. Spomnite se takrat, da tudi za šolsko prehrano kdaj zmanjka kakšen tolar, ki bi ga še kako minister in pa seveda vlada rabila. Zato ne morete kar tako govoriti, za nekoga drugega bomo pa kar dali denar, ni ga denarja, ki ga ne bi namenili. Tiste generacije ljudi ali pa populacije, ne bom omenil, zato, da mi ne boste kaj očitali, ampak približno mislim, da veste, koga mislim. Zato bodite kar previdni in se spomnite tega, da imamo druge probleme, ki tudi zahtevajo denar. Pa vendar, če za kaj ali če za koga, potem bi morali za našo mlado generacijo nameniti maksimalno, mogoče "šparati" kje drugje - mogoče. Zelo resno je treba pristopi k prehrani srednješolcev in vajencev. Če bi sprejeli takšen predlog, ki ga seveda lahko izboljšamo, to je jasno, bi dali jasen signal, da se tega problemazavedamo in da ga želimo in imamo namen v določenem času tudi rešiti. Jaz bom tak predlog podprl. Želel bi tudi povedati, da ta problematika ni problematika niti ene stranke, niti dveh strank, ampak je problematika, ki jo mora rešiti naša družba, ki jo moramo rešiti v Sloveniji skupaj. Zato gledanje samo na to, kdo kaj predlaga, kakšna politična opcija, verjetno ne bo dobro. Pa še to, da zaključim. Mi nikoli nismo trdili, da je to tisto edino in zveličavno, ki bo rešilo vse probleme. Daleč od tega. Ker do sedaj nismo pristopili k temu problemu drugače, kot pač smo, to sedaj tudi ne bo kritika, samo povem, da se stvari lahko še izboljša, in želimo izboljšati. Razumemo, da če kdo meni, tudi politična opcija, da je kakšna rešitev slaba ali ne najboljša, da bi jo bilo treba izboljšati, imamo vse mehanizme, da stvari izboljšamo z amandmaji. Izboljševali ali popravljali smo take zakona, kjer smo praktično popolnoma spremenili besedilo - se pravi, to se da! In če kdo misli, da je to res, da niti golaž to ni predvolilni, da je to slaba juha, potem bi rekel: pomagajte, pa dajte v to juho kaj konkretnega, kaj močnega, da bo zadeva zalegla. Navsezadnje, če bomo sprejeli dober zakon, pa bomo vsi skupaj nekaj prispevali, potem je težko reči, veste, tu smo pa mi bili glavni pri tem, mi smo ta člen predlagali. To je nesmiselno. Vsi bomo lahko zadovoljni. Dejstvo je, da do zdaj še nihče ni predlagal - to, kar največkrat slišimo - nekaj sistemskega, dolgoročnega, celovitega. Smo pač predlagali to, kar smo mislili, da bi, čenič drugega, bila dobra spodbuda in dobra podlaga za reševanje te problematike. In v tem kontekstu vzemite to zadevo. Če pa jo bomo obravnavali politično, potem bo pa težko in bo vsaka rešitev, ki bo prišla, na trhlih nogah in jo bomo obravnavali ne kot stroka, ampak po nekih drugih načelih, ki verjetno ne bodo pripeljala do neke dobre rešitve. Idealne zakone pa dvomim, da kje sploh imajo, in verjetno smo tudi v tem hramu zelo redko sprejeli kakšne idealne zakone, če sploh. To se pravi, če mislite, da kaj ni prav ali ni najboljše, predlagajte amandma in bomo naredili dobro juho, takšno, ki bo prebavljiva verjetno za vse, ki ne bo predvolilna, bo pa takšna, ki bo rešila to problematiko in bo sistemsko urejanje. Zato nam ne očitati, da manjka to, da manjka ono, to se da vse rešiti z amandmaji in popravki; še hujše stvari smo popravljali. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Janez Drobnič ima besedo.
Če že ustvarjamo šolo po meri človeka, bi bilo dobro, da bi vsaj minimalne standarde prehrane zagotovili. Če jih otrokom v vrtcih, osnovnih šolah, pa tudi na fakultetah, potem bi morali po enakih ali podobnih načelih urediti tudi za srednješolce. Ne vem, zakaj se gospod Jakič tako jezi, da se bodo dijaki prehranjevali po bifejih. Zakaj tako? Saj v 2. členu jasno piše: "Ponudnik svojo dejavnost izvaja v prostorih srednjih šol," kot najprej, če tega ni, v svojih prostorih ali drugih primerih prostorih, in še klavzula je "v neposredni bližini šole." Ja, seveda, problem je, dašolsko ministrstvo ni zagotovilo ustreznih prostorov v okviru srednjih šol. V nekaterih se je to pač zgodilo in je za silo poskrbljeno in bo tam koncesionar lahko zagotavljal prehrano v zadostni kvaliteti in ustrezno ponudbo. Zakon ima vse elemente, kolegica Črnugljeva, kaj govorite o neki celostni rešitvi? Način razdeljevanja, denar - denar je treba zagotoviti. Pravite, da za leto 2004 in 2005 ni sredstev za te namene. Da se s prerazporeditvami v okviru vladnih postavk to narediti. Kje boste pa dobili denar: od falcona! Saj ste ugotovili, da bo ta zakup prinesel velik dobiček. Iz tega dobička, spoštovane kolegice in kolegi! Če pa ste goljufali in je vlada goljufala, da s tem ne bo dobička, potem pa ne razlagajte takšnih reči. Tako je to. Zakon je povsem jasen, preprost. In celostne rešitve - ali mislite, da boste še štiri leta študirali, zato da bodo potem lahko otroci siti, kot se izražate? Otroci so nas in te vlade že zadosti siti - obljub. Po štirih letih to ni narejeno. Nefer je obljubljati, "v prihodnjem obdobju", nefer je. Ljudje bodo siti naših razprav, od tega ne bodo nič imeli. Ta zakon je preprosto treba sprejeti, pa je. Ja, seveda. Sedaj, saj je možno rebalans narediti, rebalans proračuna, celovite rešitve. Poglejte, saj smo imeli celovite rešitve pri zdravstvenih zakonih, poglejte paket zdravstvenih zakonov, za katere ste poudarjali ves čas, da bodo celovite rešitve, pa samo v lanskem letu smo vsakega po dvakrat spremenili. Pa zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih! Nek celoviti zakon bo prišel - kakšen zakon je prišel? Pa ni prišel celoviti zakon! Bil je zakon o pospeševanju zaposlovanja invalidov - tega ste vrgli, zato ker ga je opozicija pripravila, in ste ga potem kot celovitega vložili. Pa tisti zakon, ki ste ga vi vložili je ravno tak, kot tisti, ki smo ga v poslanski skupini Nove Slovenije, samo zamenjali ste člene in nekaj stvari dodali, ki so redudantne. Skratka, ni potrebno velikega napora, ni potrebno velikega napora in stvar se bo lahko uredila. Šole je pa potrebno postopno - jaz bi pričakoval od vlade, da te razmere, kjer niso zagotovljene, pa jih je nujno potrebno zagotoviti, ker je tudi dosti vozačev, da se zagotovijo ti minimalni standardi. Ne, da se bo jutri zagotovili, zato pa naj se prehrana, tako kot v 2. členu piše "drugod"; ampak tendenca pa je oziroma cilj mora biti v okviru šol. Saj vas ne bomo takoj sedaj držali, da morate v prihodnjem mesecu ali pa v prihodnjih šestih mesecih zagotoviti ustrezne razmere, ampak načrt mora biti narejen. Ta zakon vam daje seveda poleg proračuna - oziroma, vi imate možnost, da v okviru šol, da jim zagotovite sredstva in da to uredijo. Tu ni potreben noben zakon, ni potreben zakon. Ne, res ne za to, da boste opremili šole, zagotovili morda dodatni prostor, res ni potrebno nobenega zakona. Potrebna je samo volja pa seveda uspešna gospodarska politika, zato da bodo investicije stekle v našo državo, zato da bo proračun lahko več sredstev - o tem se lahko pogovarjamo, da ne bomo z deficiti ravnali. Hvala lepa.
Mag. Janez Komljanec dobi besedo. Prosim.
Spoštovani! Problem je spoznan, pristojno ministrstvo je sprejelo že več ukrepov, v proračunu za 2004 in 2005 je znatno več sredstev namenjeno prav srednješolski prehrani, subvencijam, pripravljajo se rešitve za problematiko, ki pa zaradi potrebnih znatnih sredstev ne more biti rešena čez noč. V javnosti je bilo dosti razprav o zdravi prehrani mladine nasploh, stanje v srednjih šolah pa problematiko zdrave prehrane še poslabšuje. V srednjih šolah je velika večina dijakov vozačev, ki so še posebej izpostavljeni. V primerjavi s študenti je dijakom onemogočeno, da bi se prehranjevali v gostinskih lokalih. To jim onemogoča predvsem urnik in dejstvo, da jih večina stanuje doma pri starših in zato je nujno organizirati prehrano v šolah in to na način, ki je primeren za generacijo mladine v srednjih šolah, kar je še poseben problem, saj je večina med njimi tudi mladoletnih.Danes je prehrana v srednjih šolah zelo različno urejena, predvsem odvisna od sposobnosti in spretnosti vodstva šol ter starosti objektov. Poseben problem so primerni potrebni prostori, ki morajo ustrezati sanitarnim predpisom. To predstavlja velika investicijska vlaganja, zato je potrebno pristopiti korakoma. V proračunih je treba zagotoviti potrebna sredstva, da bi postopoma pridobili treba prostore in za zadostno subvencioniranje dijaške prehrane zagotovili dovolj sredstev. Hvala lepa.
Hvala. Branko Kelemina ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Da je ta problematika aktualna še vedno in da je odprto vprašanje, to priznavate nekako vsi, kolikor sem vas sedaj poslušal. Kar vsi nekako pristajate na to, da je to res še treba urediti. Jaz tudi ocenjujem, da se je tega vprašanje treba lotiti strpno, razumno, ne pa z nekim norčevanjem, pamfleti, da ne rečem mogoče celo s kakšno hujšo besedo. Gre, jaz mislim, da z naše strani za resen predlog, ki pa ni dokončen, je samo prva obravnava, lahko se stvari uredijo tudi čisto drugače. Bilo je rečeno, če bi slučajno potrebovali dodatna sredstva, stvari rešimo z rebalansom proračuna in tako naprej. Tako, da te stvari se lahko dajo še urediti. Jaz bi samo opozoril na to, subvencioniranje, ste povedali, 160 tolarjev, bonus 30% in tako naprej. Sedaj ne vem, če poznate vi, kako to - verjetno marsikdo pozna, kako to dejansko v praksi poteka: sok, mogoče tam, kjer prinesejo v srednjo šolo neki dobavitelji, ker so šole velikokrat tudi zaprte, tako se dijaki ne morejo sprehajati - o tem je govoril gospod Jakič, to so tako ali tako pamfleti. Sok stane 160 tolarjev, sendvič od 200 do 300 tolarjev, jedilnic tako ali tako ni; jaz pa pravim: marsikdo - tudi sam osebno ali pa, recimo, večina bi plačala z veseljem toplo malico v srednji šoli svojemu otroku, čebi bila možnost, da bi ta malica tam bila in bi bilo lahko polovico manj sredstev. Mi bi najprej morali dejansko zagotoviti možnost tople malice v srednji šoli. To se do sedaj ni delalo, žal se pač ni delalo. Marsikdo bi bil pripravljen to plačati, tako da ne bi bilo trebnih toliko sredstev, kot se sedaj pogovarjamo, 10 milijard in tako naprej, lahko bi bilo verjetno bistveno manj. Govori se o nezdravem življenju. Seveda, dijake je treba navaditi, pa naučiti tudi, da bodo zdravo živeli in tako naprej. Sam sem trdno prepričan, da je dolgoročna naložba, vi govorite o eni milijardi danes ali pa, recimo, o dodatnih treh milijardah, če bi bilo potrebno več denarja zagotoviti za ta sistem. Ali je kdo sploh izračunal, koliko bi mi prihranili, recimo, če bi za 1%ali 2% povečali zdravje neke skupine v zrelih letih, da bi bilo toliko manj izostankov, da bi bili bolj zdravi, da bi bilo manj stroškov za zdravstvo in tako naprej? Vsak procent naložbe na enem koncu bi se verjetno poznal na drugem koncu in gre samo za prerazporeditev. Dolgoročna naložba prav gotovo to lahko je, mislim, variant je milijon. Vi imate milijon razlogov ali pa nekih različnih pogledov na to vprašanje v negativnem smislu, jaz pa v pozitivnem smislu. V tem je samo mogoče razlika med nami. Skratka, moja ocena je, da bi se to vprašanje lahko rešilo in odprlo, če že ne drugega, in poiskalo neko dolgoročno rešitev in ta predlog to omogoča prav gotovo. To je prva obravnava, vaša stvar je, če boste stvar zavrnili. Ampak, dejansko, eno govorite, drugopa delate; ne samo celoten ta mandata, ampak tudi prejšnji mandat. Še posebej ste občutljivi na te stvari včeraj in danes. Karkoli predlagamo, nobena stvar ni dobra. Ne vem. Skratka, mi ne znamo nič, vi pa znate vse, ampak nič ne naredite, očitno je tako. Hvala.
Seznam prijavljenih in prisotnih razpravljavcev smo izčrpali. S tem bi zaključil splošno razpravo. In bom prešli na odločanje. Pozivam poslanke in poslance, da pridejo v dvorano. Spoštovane kolegice in kolegi! Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Prosim za pozornost, da bomo vedeli, o čem bomo glasovali: "Predlog zakona o subvencioniranju prehrane dijakov in vajencev - prva obravnava -je primeren za nadaljnjo obravnavo." Ta predlog sklepa bom dal na glasovanje. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 51 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 37. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan in s tem zaključujem točko dnevnega reda. Prehajam na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH STANOVANJSKEGA ZAKONA V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Jože Tanko. V zvezi s tem zakonom je odbor za infrastrukturo in okolje sprejel sklep kot predlog državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zato bom prešel na predstavitev stališč poslanskih skupin. Lenko - ni navzoč, Alojz Sok - ni navzoč, Janez Podobnik - ni navzoč. Branko Janc želi besedo? Ne. Silva Črnugelj želi besedo? Ima besedo Silva Črnugelj. Stališče poslanske skupine Združene liste.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice, lepo pozdravljeni predstavniki ministrstva za okolje. Predlog za pobudo teh sprememb iz stanovanjskega zakona. Bistveni problem stanovanjske politike v Sloveniji je v tem, da ne daje možnosti izbire stanovanjske kariere. Na voljo sta le dve obliki, in sicer lastno stanovanje ali najeto stanovanje. Pri prvem načinu je poleg nakupa tržnega stanovanja zelo zaželena gradnja lastne hiše, ki je v mnogih primerih zaradi dopuščene samogradnje, ki v resnici pomeni zaposlovanje na črno, zelo cenovno ugodnejša, kot nakup. Seveda pa tak način reševanja stanovanjskih potreb še nadalje povzroča razpršeno gradnjo, ki ni skladna z načeli trajnostnega oziroma sonaravnega razvoja ter povzroča celo velika vlaganja v javno infrastrukturo in to ne le komunalno opremo, temveč tudi zagotavljanje javnega potniškega prometa, mreže vzgojno-varstvenih ustanov, javnega zdravstva in vsega, kar je v sistemu javnega. Zaradi takšnih razmer na stanovanjskem področju v Sloveniji vedno več ljudi živi ne le v [[...]]
Prosim kolegice in kolege, da ne motijo razpravljavcev.
[[...]]oziroma drugače neprimernih bivanjskih pogojih, temveč celo v odprtem brezdomstvu. Samo v Ljubljani imamo že doslej 100 družin oziroma posameznikov v bivalnih enotah, namenjenih socialno ogroženim, vsaj še 70 na čakalnih listah, kar tudi ni dovolj enot za razreševanje te problematike. V javni sferi je težišče zagotavljanja stanovanj na lokalnih skupnostih, lokalnih skladih ter neprofitnih organizacijah, kolikor jih je še preostalo. Situacija se zelo razlikuje od občine do občine, žal pa skoraj v nobeni to ni prioritetna usmeritev. V glavnem ukrepe stanovanjske politike izvajajo le v večjih urbanih središčih. Nekaj interesa tudi v manjših občinah je povzročila ponudba soinvestiranja v najemna stanovanja s strani stanovanjskega sklada Republike Slovenije. Kljub temu obstajata bistvena problema, da nekatere občine sploh nimajo svojih stanovanj ter ne vodijo nikakršne stanovanjske politike, četudi jih ustava, zakon in vse ostalo k temu zavezuje. Da je povpraševanje po najemnih stanovanjih bistveno večje, kot je ponudba. Kot ilustracijo naj navedem javni razpis za dodeljevanje 230 neprofitnih stanovanj v Ljubljani, na katerega se je prijavilo 1.657 upravičencev, tistih, ki so razpisnim pogojem odgovarjali. To je pač porazna situacija. Da je takšno povpraševanje prav po javnih najemnih stanovanjih, je povzročeno tudi s tem, ker se le tu sklepajo najemna razmerja za nedoločen čas, ki omogočajo varnost bivanja za neprofitno najemnino, ki jo omogoča tudi njuno subvencioniranje. Možnost subvencioniranja najemnine v tržnih stanovanjih zaradi zahtevnosti priprave pravil dodeljevanja in za to potrebnih sredstev še ni vzpostavljena v nobeni občini, četudi stanovanjski zakon od lanske jeseni daje pravno podlago tudi za take rešitve. Zaradi takšnih razmer je situacija v Sloveniji taka. Če nameravamo v veliki družini evropskih držav delovati kot enakopraven partner, bomo morali prenašati tudi dobre prakse stanovanjskih politik, ki so jih vzpostavile predvsem socialdemokratske politične opcije, ki svoje programe temeljijo na skrbi za vse ljudi, tudi tiste, ki so socialno šibkejši. Primerna ureditev tako na državni kot na lokalni ravni mora biti v omogočanju različnih oblik stanovanjske ponudbe in oblikovanju stanovanjskih karier na podlagi potreb in možnosti stimuliranih zasebnih investitorjev in tudi finančnih skladov h gradnji najemnih stanovanj, pomoči pri vzpostavljanju nevladnih organizacij najemnikov, ki bi kot take drugje v Evropi zagotavljale regulacijo najemnih razmerij, in to predvsem v zasebni sferi, kjer so razmere najbolj kritične. Glede na to dejstvo bi mogoče lahko pritrdili 3. in 4. členu tega zakona, vendar v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sašo Peče ni navzoč. Bogdan Barovič.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Problematika, o kateri naj bi govorili, je zelo pomembna. Zato mi je žal, da smo vsi, spoštovane kolegice in kolegi, ki smo več ali manj v prostorih državnega zbora prisotni na svojih stolih v tej dvorani ali pa v svojih pisarnah, kjer poslušamo, že malce utrujeni - vsi skupaj. Ampak pač vse to vpliva na odnos do stvari, ki so mogoče vredne več pozornosti, kot se nam zdi. No, ne glede na to dovolite, da posredujem mnenje Slovenske nacionalne stranke o predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah stanovanjskega zakona. Že v lanskem letu so ob obravnavi predloga stanovanjskega zakona v državnem zboru predlagatelji novele zakona vložili amandmaje, biliso, temu vsi radi rečemo, socialno naravnani, vendar so bili zaradi nezadostne podpore zavrnjeni. Predlagatelj je podal novelo zakona in z njo želel vnesti določbe, ki naj bi bile ponovno v svoji vsebini socialne narave, če govorimo konkretno. Seveda je postavka, ocena finančnih posledic kruta in to verjetno za vse, če bi te socialne elemente, ki jih predlagatelj daje upoštevali. Najbrž že smo vsi enotnega mnenja, da je stanovanjska problematika zelo ključna v državi Republiki Sloveniji. Začaran krog je. Jaz vas ne želim zamoriti, spoštovane kolegice, kolegi, ampak jaz bom tudi, če ne tu pa v pisarni vas poslušal, ker se tudi marsikdaj kaj naučim od vas. Govorim na pamet, nimam napisano in misli se pač zgubijo ali pa zbranost pada ob utrujenosti. Gospa podpredsednica, saj veste, tam je popolnoma druga vloga. V glavnem - začaran krog. Poglejte. Stanovanj ni, potreb je ogromno, jasno je, da si mnogo ljudi ne samo želi, ampak pač si ne morejo privoščiti drugega kot neprofitna stanovanja. Če jih ena občina nima - konkretno bom kar povedal na osebnem primeru - , če jih primanjkuje, če nima sredstev za novogradnje in če ustavno sodišče izda odločbo, s katero daje možnost in seveda hkrati tudi zahtevo, da se stanarine neprofitnih stanovanj povečujejo, si s teh stališč, da vsaj nek fond ustvariš in obnavljaš stara neprofitna stanovanja, odločiš in spoštuješ. To odločbo v celoti, to sem jaz storil osebno. S tem denarjem bi pač rad, če bi lahko, po eni strani obnovil stara neprofitna stanovanja, po drugi strani pa se ob tem povečujejo subvencije, ki jih pač občina daje vsem upravičencem subvencij. Začaran krog je to. Ljudje negodujejo, politično si seveda okaran zaradi takih in podobnih dejanj - toda, kaj. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Se opravičujem. Skratka. Ne bi rad slišal ponovno zgodb, ki so, da je prisotno, ne vem, populizem in karkoli že, pa volitve itd. Zakon, ki je bil predlagan, prinaša nekaj svežih idej, a ne vseh. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Je pa res - končujem, gospod podpredsednik - , je pa res, dami je žal, da je to pač zakon vložen po skrajšanem postopku. Če bi bil v prvi obravnavi, bi ga z veseljem podprl, seveda s tem, da bi se nadalje dograjeval. Samo nekaj bom še rekel in bom končal. Vezano na vse, kar delamo, edina enotnost, ki je bila, razen seveda z izjemo naše Slovenske nacionalne stranke, je bila ta: "Mi Slovenci hočemo v Evropo." Tam smo, smo. Ampak, to je bilo zelo formalno dejanje. Veste, za temi besedami in dejanjem, ki se je zgodilo, bo treba tudi nekaj narediti in pokazati. In jaz bi prav rad videl, da boste to dokazali [[...]]
Prosim, kolega Barovič [[...]]
Končujem, se opravičujem, samo minuto bom ukradel. Da boste dokazali, tako kot bi lahko dokazali malo prej v prejšnjem zakonu o dijakih, pa tudi v tem bi lahko dokazali, ker imate tudi v Poročevalcu [[...]]Gospod Jakič [[...]]
Hvala lepa. Hvala kolega Barovič.
Oprostite, ker sem ukradel minuto, bom pa drugič eno minuto, na naslednji točki, sem dolžen, dal.
France Cukjati ima besedo. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani! Stanovanjska stiska ljudi ni ravno majhen problem. In verjetno, če bi bilo tukaj več takih, ki nimajo urejenega stanovanjskega problema, potem bi verjetno tudi to temo nekoliko bolj resno sprejeli. Samo en primer naj navedem, primer mladega človeka, ki je samski, ima službo za določen čas, zasluži toliko, da ne spada v kategorijo tistih z najnižjimi dohodki, ne more pa dobiti kredita, ker je zaposlen za določen čas. In tak človek ne more vstopiti v dosedanjo shemo stanovanjskih pomoči na noben način. In če vstopi je tudi vprašanje, ali bo sploh kdaj prišel na vrsto do neprofitnega stanovanja in ali mu bo kdaj omogočeno dobiti tako neprofitno stanovanje v najem, da bi mu država nekako subvencionirala najemnino in podobno. Ne! In seveda tak človek se ne poroči - "najprej štalca, potem kravca", so rekli. Nekateri še zmeraj to resno vzamejo. On bi pa sam financiral, sam bi kupil stanovanje ali najel tržno stanovanje, takega bi pa verjetno dobil brez problemov. Ampak, sedanja shema ne dovoljuje, da bi se mu v tem primeru kakorkoli pomagalo. To je napačno. Gospodje, to je osnovni problem, ki ga želi rešiti ta novela. Torej, v kolikor ne pride v shemo subvencioniranih zadev, neprofitnih zadev in podobno in je sam pripravljen po svojih močeh doprinesti, kupiti, plačati - zakaj ne bi država njemu prav tako pomagala. Kajti, potem bi rešil svoj problemin ne bi bil več v breme države. Zato zakon razširja krog upravičencev do teh pomoči. Razširja tudi na tiste primere, kjer bi ljudje sami z vso intenzivnostjo, ne samo z varčevanjem, ampak tudi, recimo, z zidavo ali z nakupom profitnega stanovanja razreševali svoj primer. In seveda, vi boste zoper, tako kot doslej, ta zakon zavrnili. Rekli boste, da gre to pač za predvolilno temo. Ja, smo že podobne ideje imeli že v prejšnjih letih. Gospodje, če so to tako zanimive predvolilne teme, vi jih poznate že od takrat, ko smo mi to predlagali, to je dve, tri leta nazaj. Zakaj niste sprejeli tako stvar? Zakaj niste prisluhnili takratnim našim predlogom, pa bi jih sedaj vključili kot svoje, bi se podpisali kot svoje in bi vi, če že tako govorite, poželi ta silno velik predvolilni efekt. Ne! Ampak vi boste rekli, ja, saj je to zelo dobro, treba je razrešiti te zadeve. Vsi ti projekti sedaj doslej se niso izkazali ravno za učinkovite. Vse stvari nekako bledijo. Napovedane cene stanovanj, napovedano drastično zniževanje cen stanovanj na trgu se ni uresničilo, cene rastejo naprej. Število tistih, ki pridejo v to kategorijo, je zelo majhno, sumljivo majhno, in podobno. Ampak vi boste rekli, to bomo uredili po volitvah. To se pravi, to boste uredili po volitvah, ker sedaj štiri leta niste mogli. Jaz verjamem, da bo to urejeno po volitvah, samo, če ne bo ista vlada, v tem je problem. Zagotovo bi bilo pa dobro ta zakon, to novelo sprejeti, kajti potem bo šla novela nazaj na odbor, možno jo bo amandmirati, možno jo bo temeljito obdelati, samo če bo nekaj dobre volje z vaše strani, da bi se vendar ta problem premaknil z mrtve točke. In potem, seveda, bi lahko tudi v naslednjem mandatu lažje rešili to zadevo, če bi nekaj dobro volje pokazali sedaj.
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa, kot ga predlagal odbor za infrastrukturo in okolje, in prosim za pozornost, ker je predlog sklepa drugačen kot pri prejšnjih točkah. Predlog sklepa glasi: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah stanovanjskega zakona, skrajšani postopek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Ta predlog sklepa dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih nas je 51. Za je glasovalo 38, proti 11. (Za je glasovalo 38.)(Proti 11.) Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. In zaključujem točko dnevnega reda. Prosim.
Predsednik, proceduralno protestiram, da je od 25 sklicateljev izredne seje državnega zbora v dvorani na zadnjih glasovanjih zgolj 6 kolegov, ki so nam v bistvu zagrenili cel teden in seveda zagrenili cel petek. In je nekorektno od kolegov, ki sklicujejo izredne seje, da se teh sej ne udeležujejo in da nas puščajo tu v državnem zboru, da glasujemo o njihovih zakonskih predlogih, in seveda držijo pokonci in stran od svojih družin tudi zaposlene v državnem zboru Republike Slovenije in pa novinarke in novinarje. Protestiram!
Hvala. Ni razprave o tem. Izvolite, kolega Cukjati.
Gospod predsedujoči, jaz pa predlagam oziroma zahtevam, da se gospod Jakič z ozirom na celotno obnašanje v današnjem dnevu in mnogih žalitvah opraviči opoziciji, in sicer opraviči tudi državljanom, ker govori, da so ti problemi, ki jih mi navajamo v teh zakonih, naši problemi, problemi opozicije. Ne gospodje! To so problemi državljanov. Vseh državljanov! In če vi mislite, da je odpiranje teh problemov samo vprašanje opozicije, potem bi bilo dobro, da se opravičite vsem.
Prekinjam to razpravo. Kolega Jakič bo sam presodil, če se bo opravičil. Prehajam na 9. točko dnevnega reda. Prosim za mir v dvorani. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O MEDIJIH, SKRAJŠANI POSTOPEK Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem zakonom je odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport sprejel sklep, s katerim predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Dajem besedo predstavniku predlagatelja če želijo. Kolega France Cukjati.
Spoštovani! Problem pluralizacije medijev in pa medijskega sklada je že znan temu državnem zboru. V teh petih minutah bi rad samo opozoril, zakaj se to vprašanje zopet odpira. Predvsem zaradi tega, ker je lani 21. maja evropska komisija sprejela tako rekoč zeleno knjigo o zaščiti medijskega pluralizma, kjer je poudarila pomen medijskega pluralizma, medijske pluralnosti, objektivne obveščenosti državljanov kot osnovno izhodišče za zagotovitev demokracije. Verjetno se boste tudi vi s tem strinjali, da te pobude in zahteve niso kar tako za lase privlečene, da imajo vendarle neko vsebino in predstavljajo neko zahtevo tudi za naše razmere. Tudi v naši ustavi v 39. členu piše, da ima vsakdo pravico dobiti informacijo javnega značaja. Torej država je tudi po ustavi dolžna zagotoviti, da bo javnost neposredno informirana tudi o tistih pomembnih dejstvih, o katerih morda enostransko usmerjeni mediji ne poročajo ali pa poročajo le v obliki pristranskih komentarjev. Država to mora zagotoviti in ne samo dovoliti, mora aktivno poseči na to področje. Kako je pri nas z informacijo in s pretokom informacij ter objektivnostjo informacij, verjetno vam, ki te probleme dobro spremljate, ni treba razlagati. Ljudje pa bodo prej ali slej tudi zaslutili, da pri nas vendarle ne obstaja medijska pluralnost. Društvo novinarjev je že samo opozorilo takole [[bom citiral]] : "Če so še pred leti avtonomno in profesionalno novinarstvo najbolj ogrožali pritiski iz centrov politične in ekonomske moči, ga zadnje čase čedalje bolj ogrožajo pritiski delodajalcev v medijskih hišah, torej uprava in lastniki. V ozadju je torej moč kapitala." Mi se ne spuščamo v to, kdo je trenutno - ali so tu politične silnice ali je, tako kot pravi društvo novinarjev, moč kapitala tista, ki pravzaprav diktira javno mnenje, ki diktira, kako naj javnost misli in razmišlja - to ni pomembno. Pomembno je, da se tega zavedamo, da ustanovimo sklad, kot ga imajo v mnogih deželah in da se s tem vprašanjem resno soočimo. Vsak monopol v državi je škodljiv. Monopol v gospodarstvu je škodljiv zato, ker ne omogoča konkurenčnega znižanja cen. Monopol v trgovini je v škodo kupcem, ker morajo kupovati po vnaprej določenih cenah. Monopol informacij pa je škodljiv, ker ne pride do tistega jasnega soočanja idej, do prepiha, do svežosti, kjer bi se lahko ljudje samostojno odločali za eno ali drugo opcijo. Ker mi seveda kot predlagatelju poteka čas, bom skušal še nekaj povedati v imenu poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Želi Vojko Čeligoj besedo? Prosim, stališče DeSUS.
Hvala za besedo. Mediji imajo v vsakem prostoru specifično vlogo. V času ko postaja svet majhna globalna vas, se soočamo z vprašanjem kako kljub nenehni koncentraciji lastništva, in mediji niso izjema, zagotoviti čim širši spekter medijskih vsebin. Medijski pluralizem, o katerem pretežno govori danes obravnavani predlog zakona, moramo seveda obravnavati iz različnih zornih kotov, saj upoštevanje le enega izmed kriterijev zanemarja vse druge in daje zmotno sliko. Nedavno sprejeti nacionalni kulturni program 2004-2007, kot enega izmed ciljev navaja prav to, ohranjanje medijskega pluralizma. Zavedamo se, da morajo biti cilji, za katere se zavzema nacionalni program, zakonsko opredeljeni. Zakon o medijih je po našem mnenju dokaj ustrezno vzpostavil mehanizme zagotavljanja razpršenosti medijskega lastništva in raznolikosti medijskih vsebin, na kar kažejo tudi ovrednoteni podatki relevantnih mednarodnih organizacij, kar pa ne pomeni, da ni potrebno ves čas bedeti nad uresničevanjem medijske pluralnosti, ki jo zagotavlja tudi razpršenost lastništva. Lani smo slavili 75-letnico nacionalnega radia in 45 letnico televizije Slovenije, minilo pa je tudi 50 let, od kar se je oglasila prva lokalna radijska postaja. Vzponi in padci medijskega prostora zagotovo predstavljajo izkušnje za prihodnost. Tudi sam vstop v EU bo na tem področju prinesel marsikaj novega. Evropski parlament je izrazil skrb nad medijsko koncentracijo in medijskim nepluralizmom v več področjih. Vendar zaradi šibkosti evropskega parlamenta in nekaterih pravnih ovir dotedanji poskusi EU, da bi odprla vprašanja medijskega pluralizma, niso bili kaj prida uspešni. Zato je gotovo, da bomo morali za svobodo medijev in njihovo pluralnost poskrbeti pravzaprav sami z notranjo ureditvijo. Pomanjkanje volje in skušnjava moči lahko privede do hude monopolizacije. Smatramo, da predlagani zakon ne prispeva k neodvisnosti in nepristranskosti javnega radia in televizije, saj menimo, da finančne podpore, kakor so predlagane, po našem mnenju niso zadosten instrument za spodbujanje medijskega pluralizma. Poleg tega je finančna pomoč medijem po našem mnenju zadostna, saj so po dosegljivih podatkih pomoč do nedavnega dobili skorajda vsi, ki so zanjo zaprosili. V poslanski skupini DeSUS pa menimo, da bi bilo potrebno odločanje o financiranju medijev potrebno prenesti na organ, neodvisen od ministrstva, z drugimi olajšavami na državni ravni pa nediskriminatorno zagotoviti enake pogoje vsem že obstoječim in potencialnim udeležencem. Predlagatelj sicer ugotavlja, da je potrebno izboljšati tudi sistem nadzora nad medijsko koncentracijo, ki je po mnenju poslanske skupine ključnega pomena. Vendar ne opredeli mehanizmov, ki bi nadzor izboljšali. Z izjemo možnosti podelitve soglasja pristojnega ministra, če se preseže določen lastninski delež. Vse navedeno pa upošteva že pripravljen vladni predlog sprememb in dopolnitev zakona o medijih. Zaradi navedenega v poslanski skupini predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Magister Janez Drobnič, stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Če pogledamo analize, kako delujejo mediji v nekaterih državah, evropskih ali tistih, ki imajo dolgo časa tradicijo in tržni sistem, lahko ugotovimo, da je skrb za pluralizacijo konstantna. Naravni proces je, da se koncentrira kapital. In to je problem v nekaterih zahodnih državah in tudi v nekaterih vzhodnih državah, da je prišlo do koncentracije kapitala, ki ima v rokah medije. To seveda ne govori v prid demokratizaciji in pluralizaciji, zlasti zunanji ne, morda je vsaj notranja pluralizacija večja.Kaj pa pri nas? Pri nas morda ne moremo govoriti o direktni koncentraciji medijev. Navidezno izgledajo razcepljeni oziroma da imamo množico. Če pa pogledamo pravo ozadje, lastninsko povezan, pa vidimo, da je prišlo do koncentracije medijev. To je ena reč. Druga pa je, da notranje pluralizacije, s tem pa prakse kakšne posebne, nimamo. Zato v poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da bi bil sklad za pluralizacijo medijev dobrodošla institucija, ki bi pomagala uresničiti višje cilje, kar se tiče pluralizacije. Poglejte tudi na Švedskem in nekaterih drugih državah imajo pobude in pomoč s ciljem pluralizacije pri uveljavljanju novih dnevnikov. Če ugotovijo, da neka niša, neko področje, nek prostor, bodisi vrednotno, ideološko, politično ali nazorsko ni v redu pokrit, potem seveda financirajo v začetnem obdobju. Ugotovilo se je, da nekateri projekti propadejo, vendar zaradi tega še ne vržejo puške v koruzo. Marsikateri se prime in ustrezno pokrije, zato je potrebno, tudi v drugih državah imajo sklade za pluralizacije medijev, nekateri nimajo, imajo pa subvencioniranje medijev, da pokrijejo del stroškov distribucije, za distribucijske kanale oziroma te mehanizme financirajo ali pa različne edicije, ki zapolnjujejo ta prostor, v začetnem obdobju življenja medija finansirajo, pač s ciljem pluralizacije tako zunanje kot notranje, v posameznem mediju, kot tudi v tem, da se različni mediji pojavljajo. Poglejte, v Nemčiji je ustavno sodišče odločilo, da ni zadosti pluralizacija medija, recimo, televizijskega, na ravni zvezne države, vztrajajo pri tem, da se zagotavlja tudi pluralizacija na deželni ravni. Medijski prostor, kot sem že povedal, je v Sloveniji koncentriran, če pogledamo dobro ozadje, postaja vse bolj monoliten in tudi ideološko premalo pluralen. Manjka mu tako zunanje in notranje pluralnosti, zlasti pa, ker je prišlo do navezave med politično elito in kapitalom. Politična elita, kapital in potem pa novinarstvo oziroma novinarske hiše ali edicije ali pa tudi ostale hiše pa potem postajajo v preveliki povezavi z eno stranjo. Pri nas smo nezadovoljni, vsaj v Novi Sloveniji, kako so odreagirali na poizkus, da bi bila javna predstavitev sej, tega državnega zbora, kako so nekateri novinarji, ne vsi, kot poizkus diskreditacije slovenskih novinarjev in poskus političnega odločanja. Ali to, če spustiš prenos seje, je to politično odločanje? Ni. To je predstavitev različnih mnenj. To je vendarle v večini evropskih držav. Medtem ko eden izmed novinarjev največjega dnevnika pravi, da je prenos sej bolj kot poskus ustanovitve politične države. Se še spomnite lansko leto, ko smo predlagali, da so te seje dostopne za javnost? Prišlo je v juniju do podražitve naročnin in to je bilo tolmačenje, ker bojda opozicija želi imeti prenose. Včeraj in danes teh prenosov ni, očitno je nekaj drugega zadaj. To je zakon o medijih, spoštovana podpredsednica. Če želite komentirati, to je zakon o medijih.
Ne komunicirajte.
Oprostite, jemljete mi besedo.
Prosim, da zaključite, kolega Drobnič.
Vi nimate pravice sedaj komentirati. Oprostite gospod, vzela mi je 30 sekund časa.
Ne, je že zvonilo takrat. Kolega Drobnič.
Tukaj tudi lahko končam. Glede na te, neokusne pripombe, bi lahko samo rekel, da to tudi kaže neke vrste toleranco do predstavitve mnenja. Hvala lepa da ste me poslušali ali da ste bili vsaj notri, pa da ste bili tiho. Z ostalimi, ki ste pa pač nagajali, je pa [[...]]
Hvala lepa. Franci Rokavec, stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. Gospod predsedujoči, spoštovane poslanske in poslanci! Da Slovenija rabi sklep, ki bo prispeval k pluralizaciji medijev, so očitno ponazorili dogodki včerajšnjega dne. Dejstvo je, da je včerajšnji dan jasno in nazorno pokazal, da Slovenija rabi sklad, ki bo seveda prispeval k večji pluralizaciji medijev. Namreč, neodvisnost javnih medijev je potrebna tako s političnega kakor tudi finančnega vidika. Saj je to temeljni pogoj za uresničevanje svobode javnega obveščanja. Gospod predsedujoči, jaz bi predlagal da [[...]]
Prosim [[...]]
[[...]]pač uredite stanje v parlamentu [[...]]
[[...]]kolegice in kolega, da ne motijo razpravljavcev.
[[...]]da bo lahko podobno zasedanju.
Prosim!
Ena od pravic, ki je bila do sedaj večkrat kršena, je prav pravica do obveščenosti o javnih zadevah. To več kot nazorno govori 39. člen ustave. Bralec ali gledalec mora imeti na voljo informacijo tako predstavnikov vlade kakor tudi opozicije, kar je osnova uravnoteženega in demokratičnega medijskega prostora in politične kulture. Po različnih evropskih dokumentih je prav medijski pluralizem osnovademokracije. In Slovenija je edina država med 25. članicami Evropske unije, kjer ni nazorno tudi političnega opozicijskega, tako imenovanega dnevnika. Kakovosten medijski prostor je prostor, ki upošteva in spoštuje različna mnenja, različne poglede in rešitve na določene probleme ali izzive. Naš prostor še vedno ponuja preveč enih in istih pogledov ter tudi rešitev, preveč informacij, ki so nepopolne ali podrejene določeni politični opciji, poglede ali pa tudi cilje, na kar so mnogokrat opozarjali predstavniki zainteresirane javnosti in seveda tudi civilne družbe. In kako si lahko predstavljamo to vprašanje drugače kot to, da je lahko predsednik vlade na naslovnici največjega dnevnika trikrat v enem tednu? Trikrat v enem tednu. Zato bo ena od temeljnih in glavnih nalog, ki naj bi jih imel sklep, zagotavljanje uravnoteženosti medijskega prostora. Prvenstveno bi sklep zaščitil tistega, ki je medijsko šibkejši. Namen sklada bo delovati kot neodvisna, samostojna institucija, torej neodvisno od katerekoli politične opcije, ki je trenutno na oblasti. Prav tako je pomembna naloga sklada, da bi pospeševal razvoj tehnološke infrastrukture v medijskem prostoru, zagotovitev infrastrukture za distribucijo tiskanih medijev. Sklad bi moral nuditi podporo pri zagotavljanju konkurence tudi pri distribuciji lokalnih, regionalnih in nacionalnih tiskanih medijev, čeprav je na lokalnem in regionalnem področju to vprašanje bolje urejeno. Je pa vprašanje, zakaj ni bolje urejeno v samem zakonu o medijih. Zato je v Sloveniji treba zagotoviti odprt in konkurenčen prostor za vse izdajatelje tiskanih medijev, pri čemer je pomembna tudi konkurenca pri distribuciji tiskanih medijev. Zaradi navedenih dejstev bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli dopolnitev zakona o medijih. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem kolegu Jožefu Školču za stališče poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sprememba [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospod Sok, veste, da v predstavitvi stališč poslanskih skupin ne morem z vami polemizirati. Medtem ko ste pa spremembe zastavili tako, da pravzaprav tudi kasneje to žal ni mogoče.
Prosim, da podate stališče poslanskega kluba.
Bom to z veseljem, samo ko bom pomiril gospoda Soka. [[Oglašanje iz ozadja.]]
Prosim, kolega Sok! Izvolite, kolega Školč.
Sprememba zakona o medijih je problematična, prvič, v svojih predpostavkah in, drugič, tudi v izvedbi. V predpostavki tega zakona se igra preveč na to, da imajo mediji samo politično razsežnost, preveč na to, da morajo spremljati politiko in da morajo na nek način odražati tudi tisto, kar se v politiki dogaja. To je, bom rekel, zelo zgrešeno stališče. Zgrešeno inše bolj problematično pa je to, da predlagatelji večino vplivnih medijev, se pravi tistih, ki imajo svojo publiko, svoje bralce, preprosto ocenjujejo za provladne. Ta ocena je problematična, ker pravzaprav postavlja pod vprašaj delo vseh tistih, ki pač medije takšne ali drugačne delajo. Na teh zgrešenih predpostavkah je potem logično zgrešena tudi rešitev, ki pelje v medijski sklad, ki naj bi reševal tiste probleme, ki jih mediji praviloma ne rešujejo. Reševal naj bi probleme, ki jih imajo politične stranke s prezentacijo svojih stališč. Ampak ta želja sama po sebi niti ni problematična. problematično je to, da se poskuša tudi časopise podvreči tej strahoviti logiki, ki, bom rekel, normalno obvladuje politiko in parlament, bi bila pa sila pogubna, če bi veljala tudi na drugih področjih življenja. Na medijskem pa seveda še posebej. Zato je predlog za sklad, ki naj bi zagotovil pluralizacijo v tem političnem smislu seveda zgrešen, ker pelje medije korak nazaj, pelje jih k temu, da preštevamo članke, k temu, da preštevamo stališča, k temu, da poskušamo iz proračuna zagotoviti denar za promocijo nekih stališč. V osnovi je zakon o medijih zasnovan tako, da poskuša streči neodvisnosti medijev, tako programski, kot siceršnji. zato tudi ne more biti posebno vprašanje kako, da lahko posamezni časopisi izhajajo brez tega, da bi bilo potrebno za njih plačevati kakršnekoli direktne prispevke, se pravi, jih kupovati, drugi pač izhajajo na ta običajen način, da za njih plačate tistih 150 do 200 ali pa periodičnih 500 in več tolarjev. Izvedba medijskega sklada je problematična tudi v tem, ker naj bi ga upravljali predstavniki političnih strank. Problematična je tudi v tem, ker jemlje kompetenco, bom rekel, vladi in pripelje predsednika republike v neko situacijo, da upravlja z nečim, kar se imenuje proračunski sklad. To je popolnoma, bom rekel, unikatna rešitev. Problematična je tudi v tem, ko govori o tem, da je potrebno zagotoviti denar za distribucijo in tehnologijo, kar pomeni, da bi mimo gospodarske zakonodaje favorizirali dejavnosti, ki so tudi v Sloveniji pravzaprav nemedijske, ampak so gospodarske dejavnosti. Iz teh razlogov velja ta poskus spremembe zakona o medijih zavrniti, ker pelje medije v čase politizacije, ne pa v čase svobode. Hvala lepa.
Hvala lepa. Samo Bevk dobi besedo, stališče poslanske skupine Združene liste.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov ne bo podprla novele zakona o medijih, ki jo predlaga skupina poslancev na čelu s kolegom Tankom. Njihov namen je ustanovitev sklada, s katerim naj bi zagotovili večjo pluralizacijo medijev. V oceni stanja in razlogih za sprejem zakona so predlagatelji zapisali ugotovitev ameriške organizacije "Freedom house", ki je pred kratkim navedla, da so javna glasila v Sloveniji sicer svobodna, vendar naj bi bila pod pritiskom politike in urednikov, pogosto pa naj bi bila tudi samocenzura avtorjev. Potem predlagatelji še ugotavljajo, da morajo imeti bralci in gledalci na voljo informacije tako predstavnikov vlade kot opozicije, kar je osnova uravnoteženega in demokratičnega medijskega prostora in politične kulture. Nadalje se jim tudi zapiše, da je žal dediščina prejšnjega totalitarnega sistema še vedno prisotna v medijski oziroma uredniški politiki nekaterih javnih občil. No, sedaj pa poglejmo rezultate raziskave, ki so bili marca letos objavljeni v enem izmed slovenskih tednikov na temo pojavljanja parlamentarnih političnih strank na nacionalnem televizijskem in radijskem programu. Analiza pojavljanja političnih strank na TV Slovenija pokaže izrazito odstopanje Slovenske demokratske stranke z 28.%. Sledi ji Liberalna demokracija Slovenije z 18. Na tretjem mestu je Nova Slovenija s 17., na četrtem mestu je Slovenska nacionalna stranka z 11., na petem Združena lista socialnih demokratov z 10., in na šestem Slovenska ljudska stranka z 9 odstotki. Krepko zadaj pa sta DeSUS in Stranka mladih Slovenije. Na radiu Slovenija je slika skoraj identična. Slovenska demokratska stranka ima 26, LDS 18. Tretje mesto si delijo SLS, SNS in Združena lista socialnih demokratov z 10 odstotki. Krepko na repu pa sta ponovno DeSUS in Stranka mladih Slovenije. Opoziciji tako pripada 60% političnega omenjanja, koaliciji skupaj z Ljudsko stranko, marca je bila namreč SLS še vedno članica vladne koalicije, pa 40% političnega omenjanja na nacionalni televiziji. Na javni RTV Slovenija se torej pogosteje pojavljajo opozicijski politiki, zato razlogi za sprejem zakona temeljijo na zelo trhlih temeljih. Ob 19. uri sem bil v svoji pisarni in sem z daljincem odpiral različne programe, tako na TV Slovenija kot na POP TV ali na TV Koper. Povsod se je pojavil Janez Janša. Bil je popolnoma enakovreden s koalicijskimi politiki, ki so danes v osrednjih poročilih nastopali. Ob tej diskusiji pa bi radspomnil še na časopisno- založniški projekt Slovenec, ki je kljub izdatni finančni podpori Demosove vlade na začetku 90. let kaj klavrno propadel. Očitno je, da se mediji lahko obdržijo na trgu le, če so kvalitetni, če jih bralci sprejmejo, in ne od višine podpore iz državnega proračuna. Vlada je v svojem mnenju argumentirano zavrnila novelo zakona o medijih. Zelo kritično pa je tudi mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov, kot rečeno, novele zakona o medijih ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim Bogdana Baroviča za stališče SNS.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Zdaj bom pa res kratek. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo sklep, ki ga je podalo matično delovno telo. Podpiramo in strinjamo se, da novela ni primerna za nadaljnjo obravnavo, pa ne zaradi sedmih elementov, ki jih je upravičeno zakonodajno-pravna služba navedla. Pluralnost medijev pač ni odvisna ne od sklada, ni odvisna ne od zakonov, temveč je odvisna od ljudi, ki v teh medijih delajo. Eni bodo s pridom izkoristili sklad in delali po nareku, kot so delali do zdaj, drugi pa bodo pošteno vestičarji, poročevalci in komentatorji po svoji vesti in s svojo glavo. So eni in drugi. Noben sklad in noben zakon jih ne bo spremenil. Spremenimo jih, spoštovane kolegice in kolegi, lahko zgolj in samo mi - za tiste, ki mislimo, da se morajo spremeniti. Novinarji imajo svojo glavo, z njo razmišljajo in delajo pač po svoji vesti. Ta je čista ali pa jih bo pač pekla. Hvala.
Hvala lepa, kolega Barovič. In še stališče Slovenske demokratske stranke, ki ga bo predstavil France Cukjati.
Hvala za besedo. Najprej bi rad dopolnil poročilo oziroma govor o tem, kako pogosto se kdo pojavlja v medijih. Veste, res se opozicija kar pogosto pojavlja v medijih, posebno Janša v Mladini; verjetno vsi beremo. Samo razlika je, ali se pojavljaš tako, da te hvalijo, da lepo o tebi pišejo, ali pa da pljuvajo po tebi. In bi jaz predlagal, ko delate te raziskave, da si tudi pišete plus pa minus. Glede [[...]]
Kolegi, prosim.
[[...]]samega problema in tega pojavljanja, bi jaz nekaj prebral. Urednik Slovenskih Novic pravi o tabloidu, takole pravi: "Tabloid gradi na čustvenih odzivih bralcev. Tabloid je takojšnja ocena stvari, človeka. Tabloid so takojšnje vrednostne sodbe, ki so vedno dvopolne, to je v redu, tisto ni, ta človek je dober, oni je slab." Gospodje, če to prenesemo na politično področje, potem so naši dnevni mediji politični tabloidi. Naj za obrazložitev povem, samo preberem to, kar sem ravnokar dobil po elektronski pošti od nekega gospoda, ki ga sicer ne poznam, takole piše glede včerajšnje seje. "Vklopil sem TV sprejemnik, da bi si podrobneje ogledal izredno sejo državnega zbora, ki razpravlja o dvomljivih korupcijskih poslih slovenskega politične vrha. Veselo razpravljanje avstrijskega, hrvaškega in nemškega parlamenta sem si ogledoval po mili volji, našega parlamenta pa ni mogoče najti na nobenem kanalu. Kako je to mogoče, da se tako odmevne stvari spravijo za zaprta vrata? Si še kdo upa govoriti, da ne gre za nadaljevanje rdeče vladavine z vsemi dodatki vred. Državljani torej ne smemo videti in slišati, kaj se bodo pogovarjali tisti,ki smo jih mi izvolili. Kdo so te mračne sile, ki še kar naprej vlečejo niti današnje politike z vso navlako iz preteklosti itd.?" To gospodje, je del pisma, ki sem ga dobil. Za obrazložitev tega, kar hočem povedati, naj samo pokažem oziroma v minuti razložim, to, kar ste verjetno brali v Dnevniku, in sicer naslov je: Koalicijea: Delo elektro preiskovalec pristransko, in sicer tukaj piše: "Po skoraj 5-urni razpravi so poslanci vladajoče koalicije zavrnili poročilo parlamentarne preiskovalne komisije" itd.Potem piše tudi, da so vladni poslanci vsi po vrsti zavračali ugotovitve komisije, kot dokaz, da je komisija delala pristransko itd., in še naprej neke splošne ocene, opisi, nobenega konkretnega dokaza, ki jih je navajal predsednik preiskovalne komisije, ki jih je polno v poročilih. Nobenega konkretnega dokaza, nobene številke, nobene obrazložitve, tehtne obrazložitve, iz katere utemeljeno sumimo, utemeljeno lahko sumimo, da je šlo za velika koruptivna dejanja. Konkretni so pa bili pri obrazložitvi odgovora vladnega poslanca, ki je navedel, da je v času Bajukove vlade prišlo do zamenjave direktorja Elesa Vekoslava Korošca z Vitomirjem Türkom, in kaj je iz tega sledilo? In seveda. To je pa točno napisano, dokazano in še prav lepa shema je narejena, tako da se je novinar res potrudil. Gospodje, če kdo ne vidi pristranskosti v tem poročilu, potem vam ne morem pomagati. Gre za to, da je ta Slovenija, kar se medijskega prostora tiče, bolna. Hvala.
To so bila stališča poslanskih skupin. Prešli bomo na odločanje o predlogu sklepa. Ni več razprave. Prebral bom predlog sklepa: "Predlog zakona o dopolnitvi zakona o medijih - skrajšani postopek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo." O tem predlogu sklepa bomo odločali. Obrazložitev glasu, Majda Širca.
Hvala lepa. 25. junija 1991 je izšla prva številka Slovenca in ravno prejšnji teden, ko sem premetavala svoje arhive, sem našla zapise, ki jih pravzaprav lahko na to temo danes ponovim oziroma lahko na isto vprašanje, ki se sproža pri predlagateljih o političnosti in o neodvisnosti medijev, ki bi jih zagotovil proračunski sklad, pojavljalo se je takrat na isti način kot danes. Tako kot se je takrat trdilo, če citiram v drugi številki Andreja Rota, takratnega urednika, ko je dejal, da zamisel o Slovencu, ki je bila takrat stara, že kakšni dve leti, so sprejeli vsi, ki so podpirali časopis, ki naj bi pripadal ne tej ne drugi stranki, kajti v Evropi so strankarski časniki že v zatonu. In takoj naprej se je izkazalo, da naj bi bil to po programski vsebini sredinski, evropski časopis, ki bi tako po zunanji podobi, kot po vsebini naj bi imel pa vendarle izhodišče v krščanskem etosu. In to je tisto, kar je Evrope v zadnjih dveh tisočletjih spoznala in preživela, v čemer je tudi dozorela. Skratka, kljub temu, da se je govorilo o neodvisnosti, je pravzaprav šlo za odvisen medij, ki je šel iz takratnega proračunskega sklada za pluralizacijo medijev, preden je bil 27 milijonov takratnih dinarjev, da bi ne preživel samo ta, sta bila še dva časopisa za nekaj malega denarja vezana na proračunski denar, ki so ga poslanci takrat, ne da bi vedeli, o čem glasujejo, konec koncev ni bil nikoli na javnem razpisu, podprli. Dobili smo politični časopis, ampak ni ugasnil [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] zaradi tega, ker je bil političen, ampak zato, ker ni vzdržal strokovnih kriterijev. To bi se po vsej verjetnosti zgodilo tudi s skladom, ki bi ga lahko omogočil tak zakon, ki ga sama ne bom podprla. Hvala.
Vse, ki želite obrazložiti glas, bi poznal, da resnično obrazložite glas, da ne začenjamo nove razprave. Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Predloga sklepa, ki pravi, da zakon ni primerna podlaga, seveda ne bom podprl. Trdno sem prepričan, da bi lahko sprejem tega zakona pripomogel k temu, da bi imeli bolj uravnotežen medijski prostor, da bi bila pravica do obveščenosti o javnih zadevah v Sloveniji bolj prisotna in da bi s tem predvsem zmanjšali to, da ne bi bili novinarji pod tako silnim pritiskom, izpostavljeni takim grožnjam, kot so v zadnjem času. Jaz razumem novinarje, da ob teh grožnjah kapitalskih lastnikov in politične elite in oblasti ne morejo pisati tako, kot bi s srcem in po iskrenih svojih željah želeli. To je jasno. To novinarji sami povedo, nekateri. Da bi lahko na tem področju karkoli storili je nujno nekaj spremeniti. Poglejte primere tega, kako se enostransko poroča, ker so novinarji pod stalno grožnjo. Imamo teh primerov polno. Danes zjutraj sem slišal na nacionalnem radiu, da debate o korupciji včeraj praktično ni bilo, ker je opozicija obstruirala. Ni pa bilo povedano, da je imela minimalni čas in da je vsega izkoristila in da se ni mogla udeležiti debate, da so ji to preprečili. Tega ni bilo. Prosim, da preprečite nespodobno obnašanje.
Prosim za mir.
Potem zadnjič smo imeli na hearingu kandidata za ministra, gospoda Lahovnika. Popolnoma se je zapletel. O koruptivnih prevzemih slovenskih podjetij ni vedel besedice. Vendar drugi dan v poročilu v nekem slovenskem dnevniku zgolj EPP iz nastopa kandidata Lahovnika, kot da ni bilo enega vprašanja poslancev. Isti dan je pa bilo poročilo o zaslišanju gospoda Potočnika [[opozorilni znak za konec]] v evropski komisiji. Tam pa seveda, normalno, tam so pa bila zgolj vprašanja poslancev, kaj so ga poslanci [[...]]
Kolega Jerovšek, čas!
Prej so me motili, zato dovolite, da končam. In tudi govorite, treba je govoriti na odborih. Ko smo imeli osemurno sejo o korupciji, tam je bilo dovoljeno govoriti, v nekem slovenskem dnevniku o tem niti besedice. Niti besedice! Ker se novinarji bojijo, da bi o tej temi, ki izvira iz oblasti, lahko sploh govorili. Če boste zopet glasovali za ta predlog, boste takšno prakso podaljševali in podpirali. Vem, da tako razmišljate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaša Zlobec ima besedo.
Kolegica Širca je že marsikaj povedala o Slovencu, ampak v tistem času sta bila še dva časopisa. Eden je bil borčevski časopis TV 15, ki je dobil par drobižev, drugi je bil pa Demokracija, ki je bila že v popolnoma rdečih številkah, ki sta jo imela v rokah Bavčar in Janša. In kdo bi si tistikrat upal obrambnemu in policijskemu ministru oporekati? Tisti, ki smo oporekali, smo bili takoj že tako rekoč proti slovenstvu. V resnici je pa tista Demokracija bila tako slab časopis, da sploh ni mogoče razumeti, kako da sta Janša in Bavčar sploh se lotila takšnega podviga. In cela Slovenija se je smejala temu neuspehu.
Izrabljate poslovnik, ker to ni predmet zakona, ob katerem obrazlagamo svoj glas, kako bomo glasovali. France Cukjati, prosim.
Dovolite, da obrazložim svoj glas oziroma da ponovno potrdim svoje pozitivno stališče do zakona. In sicer. Kar nekajkrat smo slišali o Slovencu. Naj v tej obrazložitvi vendarle enkrat povemo, da je pravzaprav Slovenec ugasnil zaradi nezmožnosti prodaje, ker se ni uspel uvrstiti v distribucijsko mrežo. Pri nas, vsivemo, obvladuje distribucijsko mrežo, se pravi verigo drobnoprodajnih mest, Delo Prodaja, dostavo na dom pa Delo in Dnevnik. In to je nek monopol, ki bi ga bilo verjetno potrebno omiliti prav s tem zakonom. V Nemčiji, naj povem primer, imajo tudi distribucijo regionalni monopolisti v rokah. Tako kot je povsem normalno. Zakaj bi bilo več distributerskih podjetij. Imajo regionalni monopolisti v rokah v celoti. Ampak tam je zakon, da morajo ti distributerji sprejeti vse ponujene medije pod enakimi pogoji. Morajo. Zaradi tega pri nas ni uspel Slovenec in zaradi tega noben dnevnik ne bo uspel, če ne bo imel blagoslova pri teh distributerjih. In to je tisto, na kar je tudi potrebno opozoriti, in kar tudi rešuje ta novela zakona oziroma daje zametke, kako reševati ta problem.
Hvala. Leo Kremžar ima besedo.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval proti. Za sklep seveda, proti predlogu zakona. Medijski sklad, v katerem bi sedeli politiki, katerikoli politiki, bi bil direkten udarec neodvisnosti novinarstva. Pa kdorkoli je ta politik. Prej kot se boste tega zavedli, boljše bo. Nihče, prav nihče od politikov se ne sme vmešavati v medije in v programsko oziroma vsebinsko politiko časopisja in elektronskih medijev. In to je največja vrednota medijev. Vi pa želite komandirati medijem. Ne sme se zgoditi to. Mediji so na trgu, tiskani mediji so na trgu. Kupi jih vsak, ki misli, da bo nekaj za sebe našel v tistem mediju. Elektronski mediji, kolega Jerovšek, vi tega ne zastopite, se opravičujem tej diskvalifikaciji, vam lahko potem [[...]]
Ne polemizirati v klopi. Kolega Jerovšek!
[[...]]razložim. In prosim, da mi dovolite, da dokončam.
Ne skačite v besedo.
Hvala predsednik. Elektronski mediji so ravno tako, razen RTV hiše, na trgu, ta je tudi delno, in ponovno seveda so na trgu drugače s svojimi reklamnimi sporočili, ki jih prodajajo. In ponovno ljudje izberejo. In tako mora ostati. In ne more biti drugače. In vse to, kar vi hočete in proti čemur bom zmeraj, in se bom zelo boril proti temu je to, da bi katerakoli politična skupina, in ni bistveno, ali je to naša ali vaša, komandirala direktno ali indirektno medije. Ne sme se to zgoditi. Proti temu se je treba boriti in je treba zagotoviti možnost medijem, da sami mislijo in da sami vodijo svojo uredniško politiko tako, kot jo tudi sedaj. In mi imamo dobre medije. In toliko stvari, kot je bilo danes povedano v zvezi s tem, je samo dokaz več, da ne smemo politiki dobiti možnosti, da komandiramo medije. Hvala.
Kolega Sok.
Hvala lepa. Mene veseli, da bo gospod Kremžar glasoval proti temu sklepu, kajti jaz bom tudi glasoval [[...]]
Ne polemizirajte pri obrazložitvi glasu.
Saj ne, saj samo pojasnjujem. Jaz bom namreč tudi glasoval proti temu sklepu, to pomeni, da bova oba glasovala proti. Kar se tiče Slovenca, tudi sam sem to že povedal, tisti, ki problematizirate s tem časopisom, bi se pravzaprav morali zamisliti, kaj se je s tem časopisom zgodilo in kako je potem s težavo nastajal. In res je to, kar je povedal poslanski kolega Cukjati, takrat, ko je začel izhajati, sem ga 10 dni v Kopru iskal, ker ga nisem mogel nikjer dobiti. Bile so težave z distribucijo tega časopisa. Tam so se tudi zarotili s pomočjo politike in niso hoteli dispergirati časopisa. Potrjeno. To je eno. Kar se tiče te ankete, ki jo omenja gospoda Bevk, mislim, da jo je že danes tretjič tukaj omenjal in trdi, da se je Nova Slovenija znašla na tretjem mestu. To je seveda velika laž. Pa tudi če bi bila resnica, ste pozabili na omenjanje vlade v medijih. Kje pa je vlada v teh anketah, ko se pa vendar pojavljajo ministri vsakvečer ali pa skoraj vsak večer v vseh poročilih? Če pa to potem še vzamete v obzir, pa seveda dobiti realno sliko, koliko se katera politična opcija v tem slovenskem medijskem prostoru, ki dejansko ni pluralen, trdim, da ni pluralen, pojavlja. Zelo dobro bi bilo za demokracijo in pa za napredek Slovenije, da bi to vprašanje rešili na takšen način in dali možnost kakorkoli, ali z medijskim skladom ali pa, da dejansko pustimo, da mediji naredijo tisto, kar morejo. Ne pa tako, kot je bilo včeraj, ko so namerno kljub najavi, da bodo prenašali sejo na televiziji, dve sporočili smo dobili, da bo seja prenašana, pa na koncu ni bila. Povejte mi, kdo je to uredil in kdo je vplival na to, da ni bilo prenosa. Hvala lepa.
Mir. Ne bom dal naprej besede, dokler ne bo miru. Kolega Kelemina, vi imate besedo, če jo želite. Prosim.
Ja seveda, da želim besedo, pa še kako rad, samo ne morem govoriti, če je nemir neznosen. To, pa ne morem jaz zagotoviti reda, to pa morate verjeti, ni v moji kompetenci. Kar se tiče pluralnosti medijev, kar se tiče sklada, prav gotovo ta predlog podpiram, in sicer zato, ker dejansko tudi na podlagi tega, kar se je včeraj dogajalo, iz teh poročil, ki so že bili omenjena, tudi v zvezi z delom preiskovalne komisije in tako naprej. Kakšno pljuvanje po komisije, ki je delala realno korektno, jaz bom to seveda vse obrazložil in dogovoril na dolgo in široko, ko bom imel čas svojim kolegom, vam ostalim, ki ste pač pljuvali po delu komisije, vsakemu posebej osebno, ne bom iskal nobenega strokovnjaka, tako kot ste jih vi iskali okoli, da so vam pisali tiste pamflete in laži in tako naprej. Jaz bom sam to naredil, ker sem sposoben to narediti, brez skrbi in se toliko spoznam na to delo, ki sem ga toliko dolgo opravljal, že prej, posebej pa še zdaj, da bom znal to narediti. Ampak želel bi povedati tole. Pravite, da hočemo medije komandirati. Ja s čim pa naj komandiramo mi medije, z bolhami? Lepo vas prosim! Medije se komandira s kapitalom, z denarjem, lahko ga komandira udba, stare strukture, tudi vaša politika in tako naprej. Ti lahko komandirajo medije. Ne pa mi, mi jih ne moremo komandirati. Lepo vas prosim! Poglejte si samo članek, ki ga je napisal tukaj gospod Drago Ocvirk. Poglejte, kaj je napisal, "informacijsko enoglasje pri nas ni le zaradi monolitne politične elite, kakršna je pri nas, ampak je v prvi vrsti rezultat velikih odstopanj novinarjev samih o temeljnih smernic novinarske etike", in tako naprej in tako naprej. Skratka, marsikaj je treba omogočiti, da bo lahko sistem medijev v Sloveniji pluralen.
Čas je potekel, kolega Kelemina, hvala. Obrazložitev glasu, kolega Juri.
Hvala predsednik. Jaz bom glasoval za predlog sklepa, ker mislim, da to ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, pri čemer bi sam dodal, da zgodbo Slovenca tudi na Koprskem smo poznali. Glede na to, da smo vedeli, da piše dokaj kritično na račun župana in občine, smo se tudi trudilibrati take članke, a žal v distribuciji ga ni bilo dobiti, zato smo ga tudi namenoma naročili na občini. In po nekem času smo ga odpovedali, ker je bil dejansko nekakovosten časopis in nevreden naše pozornosti. Hvala.
Razumem, da lahko preidemo na odločanje o predlogu sklepa. Pozor, da ne bo nesporazuma pri glasovanju. Ta sklep se glasi: "Predlog zakona o dopolnitvi zakona o medijih v skrajšanem postopku ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Mir v dvorani! Smo sredi glasovanja. 64 navzočih, 47 za in 16 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 16.]] Sklep je sprejet. Predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Smo pri zadnji, 10. TOČKI DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O KMETIJSKIH ZEMLJIŠČIH. Tudi tu bomo na koncu glasovali o sklepu, ali je ali ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlog sklepa je, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil kolega Sok. V zvezi s tem zakonom odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano zboru predlaga, da predlog, kot sem rekel, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem zdaj besedo najprej predlagatelju, pet minut. Potem pa je nekaj poslanskih skupin, ki želijo obrazložiti stališče, nato pa preidemo na odločanje o sklepu. Imate besedo, gospod predlagatelj, kolega Sok, pet minut. [[Vprašanje iz ozadja.]] Kako mislite, skupaj pet minut? Ne, tu ste predlagatelj, potem pa v imenu poslanske skupine. Žal.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, zahvaljujem se, da ste prisotni pri tej točki, kajti pri prejšnjih dveh predstavnikov vlade ni bilo. In je tudi nelogično, da gospod Jakič očita, da ni opozicije, ne vidi pa, da tu ni predstavnikov vlade. Žal mi je, da v tako poznem času obravnavamo izredno pomemben zakon, kajti ta odločitev, o kateri je matični delovni odbor že sprejel negativen sklep, bo, sem prepričan, imela za Slovenijo dolgoročne posledice. Že nocoj in že večkrat prej sem slišal v poročilih, kako se tujci zanimajo za nakup slovenskih nepremičnin, in med njimi so seveda tudi v prvi vrsti slovenska kmetijska zemljišča. Poskus tega zakona je v zakonu o kmetijskih zemljiščih na področje, ki govori o prometu ponovno uvesti zemljiški maksimum. Poglejte, zemljiški maksimum poznajo mnoge, če ne celo vse evropske države. Avstrija, v smeri ohranjanja čim večjega števila delovnih mest na podeželju in ohranjanja poseljenosti podeželja, v svoji zakonodaji omejuje rast veleposesti in daje prednost nastajanju in gospodarskemu razvoju manjših in srednje velikih kmetijskih in gozdarskih obratov. Švica, stopnja zaščite kmetijskih zemljišč je višja kot v drugih državah, kar se zagotavlja z različnimi instrumenti. Če pridobitelj že pravno ali ekonomsko razpolaga z več kmetijskimi zemljišči, kot pa bi bilo potrebno za doseganje nadpovprečnega dohodka v državi, se pridobitev zemljišča zavrne. Francija, z namenom, da bi ustvarili in ohranili družinske kmetije, so v Franciji sprejeli določene omejitve glede nastajanja veleposesti. Ne odobrijo povečanja kmetij nad skupno površino največ 100 hektarjev oziroma v gorskem svetu dajejo možnost 50% več, kmetijske zemljiške skupnosti pa ne smejo presegati 375 hektarjev. Danska, posebej je določen maksimum, in sicer 70 hektarjev. Danska je zakonsko celo omejila tujcem promet z nepremičninami, torej tudi pridobivanje zemljišč in to dosegla s pogajanji z EU. Madžarska pozna zemljiški maksimum največ 400 hektarjev. Poseg države v delovanje trga pri prometu s kmetijskimi zemljišči je od države do države različne. Nobena evropska država zato prometa s kmetijskimi zemljišči ne prepušča nenadozorovanim tržnim tokovom in kratkoročnim pridobitnim poslom, temveč promet na podlagi dolgoročne zemljiške politike uravnava z naprej opredeljenimi omejitvami. In kako je to področje po spremembi zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga je lani sprejel ta državni zbor, urejeno v Republiki Sloveniji, kjer ni glede tega po novi odločitvi zakona nobene omejitve. Imamo enega od najbolj liberaliziranih trgov za kmetijska zemljišča, in sicer po zaslugi odločbe ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je na podlagi načela svobodne gospodarske pobude zahtevalo popravek zakona o kmetijskih zemljiščih v smeri odprave omejevanja nastajanja veleposesti. Takšno odločitev je ustavno sodišče sprejelo na pobudo kmetijskih organizacij, in sicer 20. V odločbo je zapisalo, da nekatere kmetijske organizacije, in sicer 12, na podlagi, poudarjam, lastnih navedb že presegajo 200 hektarjev primerljivih kmetijskih površin in da je iz tega razloga potrebno to omogočiti tudi ostalim kmetijskim organizacijam. Ustavno sodišče je tako v odločbi posredno zapisalo, da omejevanje nastajanja veleposesti ni v skladu 33. členom in tudi ne s prvim in drugim odstavkom 74. člena ustave, ker gre za omejevanje svobodne gospodarske pobude oziroma ker gre za omejevanje konkurence. Pri tem je ustavno sodišče navedlo, še enkrat ponavljam, da je upoštevalo lastne navedbe 12 pobudnic ustavne presoje in ni ugotavljalo verodostojnosti navedb, ali te organizacije resnično razpolagajo s kmetijskimi zemljišči v lastnini ali pa imajo ta kmetijska zemljišča le v zakupu. Tako je lahko utemeljeno domnevati, da je ustavno sodišče zmotno navedlo, da gre za lastnino in ne za zakup in da je zaradi tega odpravilo omejeno zakonsko odločbo v bivšem 19. členu zakona o kmetijskih zemljiščih.
Kolega Sok.
[[...]]Bom takoj zaključil, bom takoj zaključil predsednik, brez strahu. Kar je pri nas omejevanje svobodne gospodarske pobude, je torej drugod v drugih državah članicah Evropske unije dopustno. Bom potem nadaljeval. Hvala lepa.
Samo za hip počakajte kar pri govorniškem odru. Ali prav razumem kolega Kebrič, da se odpovedujete razpravi? Potem ste pa vi na vrsti, da nadaljujete v imenu poslanske skupine.
Ja. To sem tudi jaz predvidel, zato sem vas prej prosil, če lahko stvar ostane.
Berete misli kolegu Kebriču. Prosim, izvolite.
Potrebno se je zavedati, da so kmetijska zemljišča omejena po obsegu. Torej v nobenem primeru kmetijske organizacije ne morejo neomejeno širiti kmetijskih zemljišč. To, kar ugotavlja v svoji odločbi ustavno sodišče, kajti površina Slovenije je pač, ali pa na srečo, omejena. Analiza podatkov za obdobje zadnjih 50 let kaže na zaskrbljujoče zmanjševanje obsega obdelovalnih kmetijskih zemljišč in ta trend vpliva tudi na prehrambeno varnost prebivalcev Slovenije v prihodnosti. Ocenjuje se, da potrebuje država v našem geoklimatskem pasu za zagotovitev potrebnih količin hrane na prebivalca približno 3000 kvadratnih metrov obdelovalnih kmetijskih zemljišč, torej njiv, travnikov ali trajnih nasadov. Statistični podatki pa kažejo, da se je od leta 1950 do 2000 površina njiv in vrtov na prebivalca v Sloveniji prepolovila. In sicer iz 2102 kvadratna metra na vsega 1118 kvadratnih metrov na prebivalca. Ob upoštevanju evropsko primerljivih statističnih podatkov o kmetijskih zemljiščih v uporabi, torej tistih, ki so obdelana in neopuščena ali v zaraščanju, pa je slika še precej slabša, saj je bilo leta 2000 v uporabi le 508 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč od skupno 770. Od tega je njiv in vrtov le 171 hektarjev, kar pomeni, da je v uporabi le še 861 kvadratnih metrov na prebivalca, če gremo samo na njive in pa vrtove. Po popisu kmetijskih gospodarstev v letu 2000 je bilo v Sloveniji 86 tisoč kmetij. Približno 60% kmetij je v velikostnem razredu do 5 hektarjev zemljišč, te pa obdelujejo približno eno tretjino vseh kmetijskih zemljišč. V zadnjih desetih letih se zmanjšuje število kmetij z manj kot tremi hektari kmetijskih zemljišč, narašča pa številotistih kmetij, ki imajo več kot 5 hektarjev. Nekaj sto kmetih pa obdeluje v povprečju več kot 20 hektarjev. V povprečju so v državah Evropske unije kmetije skoraj štirikrat večje od povprečne slovenske kmetije. Torej približno razmerje je 18 hektarjev proti petim. Tudi v sosednji Avstriji so kmetije povprečno trikrat večje od slovenskega povprečja. Sicer se pa posamezne članice Evropske unije precej razlikujejo v deležih posameznih velikosti razredov kmetij. Na Danskem, Irskem, v Veliki Britaniji, Luksemburgu in v Franciji prevladujejo kmetije z več kot 20 hektarji, medtem ko v Sloveniji, Avstriji, Italiji, Španiji, Grčiji in Portugalski predstavljajo ogrodje kmetijske, strukture predvsem kmetije ki so manjše od 10 hektarjev. Da zaključim. Kmetijsko zemljišče ni le sredstvo za uresničevanje pravice posameznika, lastnika kmetijskega zemljišča, temveč tudi sredstvo za uresničevanje interesov skupnosti, da bi se zagotovilo uresničevanje vseh funkcij lastnine. Kmetijska zemljišča so narodovo bogastvo in pomemben, vendar omejen produkcijski faktor. Promet s kmetijskimi zemljišči odločilno vpliva na celotno stanje naravnega bogastva. Iz tega razloga smatramo, da bi v Sloveniji morala obveljati omejitev glede velikosti pridobitve kmetijskih zemljišč, ki pa seveda ne more imeti retroaktivnega učinka, torej ne more vplivati na denacionalizacijske postopke. Odločba ustavnega sodišča je po našem nerazumljiva in nelogična tudi zato, ker izhaja iz napačne predpostavke, ker je ustavno sodišče izenačilo zakup z lastnino nakmetijskih zemljiščih. Z omejitvami v prometu s kmetijskimi zemljišči želimo v Novi Sloveniji zagotoviti smotrno izkoriščanje omejenega obsega naravnega bogastva in služenje kmetijskih zemljišč tudi gospodarskim, socialnim in ekološkim interesom slovenske skupnosti, predvsem pa na takšen način pospeševati razvoj družinski kmetij. S tem se zagotavlja tudi razvoj ene od pomembnih gospodarskih panog, s tem tudi zaposlitev in zagotavljanje pridobivanja dohodka pomembnemu delu prebivalstva, ki je odvisen od kmetijskih zemljišč oziroma od pridelave na njih. S tem pa se zagotavlja tudi poseljenost slovenskega prostora in s tem ohranjanja slovenske kulturne krajine. Spoštovane kolegice in kolegi, ker mi je zmanjkalo časa, jaz predlagam, da tega sklepa matičnega delovnega odbora ne potrdimo, da s postopkom tega zakona nadaljujemo in da se vsi skupaj zavedamo, kaj pomeni liberalizacija, popolna liberalizacija na področju prometa s kmetijskimi zemljišči. Še enkrat ponavljam. Večina evropskih držav takega način ne pozna. Hvala lepa.
Hvala. Kolegica Lidija Majnik.
Hvala lepa. Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga v sprejem predlaga poslanec Alojz Sok, v poslanskem klubu LDS ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli ne samo zato, ker sta nanj podali negativno mnenje tako vlada kot naša zakonodajno-pravna služba, ampak predvsem zato, ker je o tako imenovanem zemljiškem maksimumu ustavno sodišče odločalo že dvakrat, ne samo enkrat. Vsakokrat je tudi odločilo, da takšna zakonska omejitev ni v skladu z načelom svobodne gospodarske iniciative kot tudi ne z načelom svobodne gospodarske pobude in omejevanja konkurence, saj ustvarja neenakopraven položaj med lastniki zemljišč. Sprejetje takega zakona bi bilo v neskladju s 33. in 74. členom ustave. Po mnenju poslanskega kluba LDS bi s sprejetjem takega zakona grobo kršili tudi ustavno načelo enakosti pred zakonom, saj predlagatelj sam zapiše, da omejitev glede velikosti zemljišč ne bi imela retroaktivnega učinka. Takšno načelo je povsem nasprotno ciljem, ki jih je predlagatelj sam zastavil. Prvič, zagotavljanje prehranske varnosti prebivalcev Slovenije je možno predvsem na velikih kompleksih in ne na takšnih, kot trenutno pri nas prevladujejo. Zato pa tudi ne moremo zagotoviti te prehranske varnosti v zadostnem obsegu glede, na možnosti, ki jih imamo. Drugič. Če naj bi kmetijsko zemljišče obravnavali kot nenadomestljivo nacionalno dobrino in ga zato omejili na 200 hektarjev, da bi tako preprečili gospodarsko moč tujcev, ki da bodo pokupili vsa naša podjetja, zakaj kolega Sok ne postavi pod vprašaj zakona o denacionalizaciji, ki ga je sprejela prav predhodnica njegove Nove Slovenije in pripravila Peterletova vlada? Po zakonu o denacionalizaciji smo namreč v Sloveniji vračali in še vračamo na tisoče hektarjev tudi tujcem, saj so dediči veleposestnikov, denacionalizacijski upravičenci, tujci. Še večje komplekse pa vračamo vatikanski rimokatoliški cerkvi na Slovenskem, ki ne kaže prav nobenega interesa, da bi od vseh teh silnih kompleksov, merjenih v tisočih hektarjev, odstopila, da bi se lahko tako povečale slovenske kmetije, ampak zahteva celo odškodnine zaradi dolgih denacionalizacijskih postopkov. Po Sokovem predlogu torej naša, slovenska podjetja in naši kmetje, ki imajo voljo in zmožnost, da kmetujejo na večjih kompleksih, tega ne bi smeli početi, saj so tako pravico na začetku naše samostojnosti dali nekomu drugemu. Za tak hlapčevski zakon pač ni moč glasovati. Zato ga v poslanskem klubu LDS ne bomo podprli in bomo glasovali za sklep odbora. Hvala.
Hvala. Kolega Janko Veber, potem še kolega Sušnik in gremo na odločanje.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ne podpiramo tega zakona, kajti mnenja smo, da je protiustaven in povzroča nove krivice oziroma razlike med dosedanjimi lastniki in zakupniki kmetijskih zemljišč ali gozdov ter med lastniki in zakupniki, ki bi to postalipo sprejetju tega zakona, in ker povzroča drobljenje kompleksov kmetijskih zemljišč, kar zagotovo ne pripomore k učinkoviti kmetijski politiki oziroma h konkurenčnosti slovenskega kmetijstva. Ustavno sodišče je že dvakrat odločilo glede zemljiškega maksimuma in ponovno uvajanje tega je seveda razlog za to, da smo mnenja, da je ta zakon, če bi bil sprejet, protiustaven. Zato, teh rešitev ne moremo podpirati. Imamo sicer mnenje, s katerim bi se dalo obvladovati kmetijska zemljišča in gozdove na drugačen način, kot se je to zgodilo v zadnjem obdobju, pa vendar vse naše rešitve, ki smo jih predlagali, so bile zavrnjene. Ne nazadnje tudi referendum o gozdovih, s katerim smo želeli ohraniti državne slovenske gozdove še naprej v lasti države, da ne bi prihajalo do drobitev, vendar takrat je bilo to zavrnjeno kot neustrezno. Danes pa seveda je ta zakon ponovno rešitev, ki ne pelje v to, da bi ohranjali tako kmetijska zemljišča kot gozdove v ustrezni funkciji. Lahko povem tudi to, da reševanje kmetijske politike in zemljiške politike na način, da poskušamo jemati obdelovalne kmetijske površine, ki so v državni lasti in jih obdelujejo kmetijska podjetja, in jih dajati fizičnim osebam oziroma kmetom, je sicer možna rešitev, vendar ne pripelje k prav nobeni rešitvi, kajti ukvarjamo se samo s tistimi zemljišči, ki so že danes obdelana in niso problematična in pomeni samo drobljenje kmetijskih površin, kar pa ni prava rešitev. Če bi zakon o spremembi in dopolnitvi zakona o kmetijskih zemljiščih govoril o tem, da začnemoreševati neobdelana kmetijska zemljišča, to so pa predvsem tista, ki so razdrobljena v lasti fizičnih oseb, potem bi seveda lahko govorili o tem, da se približujemo k neki zemljiški politiki, ki bo pripeljala do tega, da bo slovenska kmetijska površina lepo obdelana in da bo tudi krajina izgledala kulturno in seveda prijazno za vsakega, ki bo prišel v Slovenijo. No, žal se ta zakon ukvarja samo s tem, kako vzeti kmetijskim podjetjem zemljišča, jih pri tem omejiti. Seveda to niso rešitve, ki bi bile usmerjene v razvoj, zato tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Še en nastop. Vi imate zadnji besedo, kolega Sušnik. Predstavitev stališča poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovane gospe in gospodje! V Slovenski demokratski stranki soglašamo z nujnostjo zakonske ureditve in podpiramo sprejem zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga je v parlamentarno proceduro vložil poslanec poslanske skupine Nove Slovenije gospod Alojz Sok. K temu nas navaja več na žalost krutih in žalostnih dejstev. Dejstvo je namreč, da smo po vstopu Slovenije v Evropsko unijo prav na področju kmetijstva izgubili največ suverenosti in pristojnosti. V Evropsko unijo pa smo vstopili najslabše pripravljeni prav na področju kmetijstva, kar povzroča dodatno nevarnost za izgubo slovenske zemlje za prenos slovenskih zemljišč v tuje roke in zato podpiramo takšen zakonski predlog. Krivdo za slabo stanje na področju kmetijstva v Slovenski demokratski stranki vidimo predvsem v slabi kmetijski politiki, ki je vse prepogosto podlegala pritiskom različnih lobijev. Tako se danes soočamo s pretiranim normiranjem, z nadstandardi na področju sanitarno veterinarskih storitev in z izvirnimi in nerazumnimi ureditvami, ki predstavljajo hudo breme za slovenskega kmeta in še večjo nevarnost za to, da bi kmet, soočen s temi stiskami, prepustil zemljo tujcem. Ne morem si kaj, da ne bi omenil nekaterih posebnosti, ki še dodatno zaostrujejo položaj na področju kmetijstva.Tako bi omenil prav izvirna zdravniška spričevala v notranjem prometu, in so naša posebnost, ki predstavljajo veliko oviro pri razvoju kmetijstva in živinoreje, nerazumno ravnanje s klavničnimi odpadki in posledično visokimi stroški zakola, obdavčitvijo neposrednih plačil na področju kmetijstva. Kljub stalnemu padanju ekonomskega položaja slovenskega kmeta in kljub temu, da dnevno propade 8 kmetij, je bil sprejet zakon, ki je obdavčil neposredna izplačila na področju kmetijstva. Nenazadnje je treba omeniti tudi razraščanje administracije na področju kmetijstva. Leta 1992 je bilo 96 ljudi na ministrstvu za kmetijstvo, konec leta 2003 819. Po podatkih, dostopnih na spletnih straneh vlade, je pa trenutno zaposlenih 899 ljudi. Kar 80 prirastka beležimo v letu 2004. Vse to, in pa dejstvo, da ima predlagatelj še kako prav, ko trdi, da so kmetijska zemljišča narodovo bogastvo in strateško pomemben faktor, ki se odraža v stopnji produkcijske sposobnosti in prehrambene varnosti, nas vodi v podporo zakonskemu predlogu. Zato v Slovenski demokratski stranki v celoti soglašamo s cilji in načeli zakonskega predloga in rešitvami, ki bodo zagotovile, da obdelovalna zemlja in gozdovi ostanejo v lasti slovenskega kmeta, ki bo v okviru družinske kmetije gospodaril in skrbel za ohranjanje produkcijske sposobnosti kmetijskih površin, kmetijskih zemljišč, ki bo poskrbel za gospodarno ravnanje s slovenskimi gozdovi in za vsestransko rabo in uporabnost ter dostopnost slovenskih gozdov. V primeru zavrnitve tega zakonskega predloga bo na tem področju ostala nevarna praznina, ki bo neizogibno vodila v smeri prenosa lastništva slovenske zemlje in slovenskih gozdov v tujo last. Slovenijo sta ohranila slovenski kmet in slovenska beseda. Tudi in še posebej po našem vstopu v Evropsko unijo bo še kako pomembno, kako bomo ravnali s svojo zemljo. Dolžni smo storiti vse, prav vse, da le-ta ostane v naši lasti, le tako bomo zagotovili obstoj našega naroda. Zato je še kako pomemben sprejem takšne zakonske ureditve, ki bo preprečila in onemogočila vsakršen prehod naše zemlje in naših gozdov v tuje roke. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Kaj predlagate? Odmor? Ne, predlagam, da končamo sejo, lepo vas prosim. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Spet bom prosil za mir v dvorani, da ne bo nesporazumov pri odločanju, kajti predlog sklepa se glasi, da ta predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Kolega Sok želi obrazložiti glas.
Hvala lepa. Vseeno si jemljem to pravico, da kot predlagatelj izkoristim v imenu poslanske skupine še tri minute in obrazložim glas. Mi bomo seveda glasovali proti temu sklepu. Zavedamo se, kaj pomeni za državo Slovenijo odprava zemljiškega maksimuma. In prepričan sem, če ne danes, bo v bližnji prihodnosti treba ta zakon popraviti. Kar pa se tiče nekaterih izjav, moram povedati, da je denacionalizacija, ki nima nobene zveze s tem zakonom - nobene zveze nima s tem, ker zakon, če bi bil sprejet, ne more delovati retroaktivno. Denacionalizacija je seveda posledica nacionalizacije, gospa Majnikova, te pa ni povzročila Demosova vlada ali pa, če hočete, Peterletova vlada. Torej, pozanimajte se [[...]]
Ne polemizirati pri obrazložitvi glasu.
Ne morem, ker to je enostavno podtikanje [[...]]
Ker ne morem dati kolegici možnosti za repliko.
To je enostavno podtikanje. In govoriti, da bi se naj rimokatoliška cerkev [[...]]
Prosim, da ne polemizirate!
[[...]]katere člani smo vsi, ki smo bili krščeni, odpovedala. Kdo izmed vas pa se je odpovedal postopku denacionalizacije? Ta zakon, kot je bil sprejet, je pisan na kožo delniških družb tako na področju kmetijstva kot na področju gozdarstva. In prva priložnost, ko se bo pač država odločila in bo začela prodajati kmetijska zemljišča, s katerimi danes upravlja sklad kmetijskih zemljišč, bo izkoriščena za to, da bodo te delniške družbe iz zakupa prišle do lastnine nad slovenskimi kmetijskimi zemljišči. To pa seveda za pospeševanje in za ohranjanje družinske kmetije v Sloveniji ni dobro, tudi ob dejstvu, ko se menja skupna kmetijska politika, ki bo v prihodnje naravnana tako, da bo pospeševala manjše in pa srednje velike kmetijske obrate. Jaz mislim, da imamo priliko, da bi to napako, ki smo jo enkrat že naredili, danes popravili. Vendar, žal, takšno, kot je razpoloženje v tem državnem zboru, seveda ni v tem trenutku nobenega upanja, da bi sprejeli na tem področju neko pametno in pa modro odločitev.
Kolega Džuban.
Hvala lepa. Predlog sklepa bom podprl, ker ocenjujem, da zakon ni vložen zato, da bi bil sprejet, pač pa zato, da ne bi bil sprejet. Razlog je naslednji. Če bi želeli, da bi dosegli učinke, kot jih navaja kolega Sok, s socialno ekološko in gospodarsko funkcijo, bi se ti učinki poznali v sto letih, morda sto letih. Zakaj? Promet s kmetijskimi zemljišči za tiste, ki kupujejo do 200 hektarjev, je neomejen oziroma danes neomejen v nedogled. Če bi hipotetičnorazdelili kmetijska državna zemljišča, ki jih imajo v upravljanju kmetijska podjetja, bi prišlo na vsakega kmeta pol hektarja. Pomeni, da ne bi dosegli nič. Mi potrebujemo povečanje 20 do 50 krat več in so učinki nikakršni. če bi delili, ne vem, pod kakršnimi koli drugimi kriteriji, bi morda dobili neko realnejšo številko, morda 5 hektarjev povečanja po kmetiji, kar je spet nič. In je navadno zavajanje in manipulacija s kmeti v zadnjih dneh in v teh zakonih, kot je bilo govora pri davku, da bomo vse male kmete uničili, ki pa sploh ne bodo plačevali davka. Ista je zgodba tukaj pri tem zakonu, ki govori, da bomo ne vem kako zemljišča povečali in povprečje kmetije, ko pa s tem zakonom dejansko nič ne bomo povečali. V naslednjih sto letih morda za par hektarjevv povprečju, na osnovi tega predloga zakona. Seveda so pa druge politike, druge kmetijske politike, ki s pomočjo združevanja parcel in kmetij bodo tiste in edine, ki bodo omogočale povečevanje kmetij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Sušnik.
Hvala lepa. Poglejte. Pri vsem tem gre v bistvu za to, da se še naprej odvija scenarij negospodarne izrabe slovenskih gozdov. Uveljavitev tega zakona bi namreč preprečila, da bi 14 gozdnih gospodarstev, katerim je ta država zaupala gospodarjenje in izrabo slovenskih gozdov, mimogrede brez vsakršnega omembe vrednega izkupička in brez vsakršne omembe vredne koncesije in na tem področju dokazano izgublja država letno najmanj tri pa pol do štiri milijarde tolarjev. Nasprotovanje temu zakonu gre v to smer, ker bi s tem praktično preprečili, da bi 350 tisoč hektarjev najkvalitetnejših slovenskih gozdov ne prišlo v last teh 14-ih gozdnih gospodarstev, gozdnogospodarskih podjetij. To je nevarna, zelo nevarna zadeva. Vsak nakup pravne osebe, ki bo posedovala razsežne slovenske gozdove, naj omenim, da gre v tem primeru za polovico teh gozdov, sta sedaj v upravljanju dve gozdni gospodarstvi s področja Kočevja in Postojne, bi v končni fazi omenili prenos tudi v last tujca tudi teh razsežnih in za Slovenijo še kako pomembnih gozdov. Po drugi strani bi lahko okrepili slovenskega kmeta, če bi te gozdove prenesli v opravljanje v obliki zakupa slovenskemu kmetu in ga s tem bistveno ekonomsko okrepili. Na žalost. to ne bo tako. Slaba zgodba, slaba stvar oziroma slab način gospodarjenja s slovenskimi gozdovi se bo še naprej nadaljeval. Hvala lepa.
Odločili bomo o predlogu sklepa. Ta se glasi: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o kmetijskih zemljiščih, skrajšani postopek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Odločamo. To je zadnje nocojšnje glasovanje. 58 navzočih, 43 za, 13 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 13.]] Sklep je sprejet. Hvala. Vidimo se na naslednji seji prihodnji teden.