Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo saborski zastupnici, evo dozvolite mi na početku nekoliko uvodnih riječi vezano za prijedlog nacionalne strategije. Naime, mi smo 17. veljače, a evo sjetit ćete se započeli sa postupkom javne rasprave, otvorili smo javnu raspravu vezano i za nacionalnu strategiju, ali i za paket dakle zakona za koji evo držim da će ubrzo biti i u vašim klupama. U toj javnoj raspravi koja evo traje praktično već više od stotinu dana, sudjelovalo je više od 70 različitih subjekata koji su svojih primjedbama, prijedlozima, opservacijama uvelike zapravo da tako kažem obogatili ono i naša saznanja, a time zapravo apsolutno možemo reći i da danas imamo kvalitetniji materijal. Prošli tjedan smo održali jednu radionicu, to je bila dvodnevna radionica u kojoj su sudjelovali predstavnici svih sindikalnih središnjica, predstavnici svih komora i predstavnici udruga pacijenata. Dva dana gdje se doslovce radilo od jutra do mraka, uspjeli smo u najvećoj mogućoj mjeri usuglasiti i sadržaj ove strategije i mislim da ne prejudiciram kada kažem da stvarno imamo kvalitetan i dobar materijal, materijal s kojim možemo biti ponosni. Upravo na poticaj socijalnih partnera, a ponajprije sindikalne strane, u strategiju smo uključili i akcijski plan. To je na neki način i bio zaključak i prethodne rasprave koja se ovdje vodila. Akcijski plan u kojem smo jasno stavili nositelje aktivnosti, rokove izvršenja pojedinih aktivnosti i mislim da smo zapravo time apsolutno na tragu najboljih rješenja gdje zapravo svakome može biti vrlo jasno i čitko što ćemo napraviti u ovih pet godina. Kada govorimo o osnovnim postavkama, odnosno odrednicama ove Nacionalne strategije razvitka zdravstva za petogodišnje razdoblje, dakle 2006.-2011. dozvolite mi u nekoliko riječi da vam zapravo ih pobliže pojasnim, odnosno prikažem. Na prvom mjestu, a mislim zapravo da je to sazrjelo vrijeme da se pokrene, a to je jačanje preventivnih aktivnosti. Na nedavnoj ministarskoj konferenciji zemalja Europske unije gdje je zapravo pod austrijskim predsjedanjem održana jedna prekrasna i prezentacija, vidjelo se da Hrvatska u usporedbi sa zemljama Europske unije na žalost nema razrađenu ili izrađenu preventivnu aktivnost. Tome govori u prilog i podatak da je od 1998. godine do kraja 2003. godine broj preventivnih pregleda ili sistematskih pregleda pao za više od 60% i apsolutno je to jedan od alarma. Evo dat ću vam jedan presjek ili podatke koje evo upravo iznosim, dakle po glavnim zdravstvenim dakle ciljevima koji su bili tijekom austrijskog predsjedavanja, gdje se primjerice za program ranog otkrivanja karcinoma dojke u Europskoj uniji, gdje praktično sve zemlje, Belgija, Danska, Njemačka, Finska, Francuska, Grčka, Velika Britanija, Irska, Italija, Luksemburg, Nizozemska, Austrija, Portugal, Švedska i Španjolska i čak šest netom, dakle zemalja koje su netom pristupile Europskoj uniji imaju programe ranog otkrivanja karcinoma dojke i naravno pitanje je pa gdje smo mi tu. Želimo biti u ovom društvu jer je to zapravo ono na što se i zdravstvena politika mora zasnivati pa ne kaže narod za đžabe, bolje je spriječiti nego liječiti i mislim da je zapravo najadekvatniji i najbolji način je upravo ovo. Što su te preventivne aktivnosti? Jedna od onih običnih, a koju smo već dakle implementirali i koju postupno razvijamo nedvojbeno su tzv. preventivni pregledi i to dominantno starijih od 50 godina. Zašto od 50 godina? Pa zato što nam je struka zapravo jasno i epidemiološka slika pokazala da je učestalost pojedinih bolesti kud i kamo veća i za te životne dobi. I evo jedan podatak rezultata koji imamo za 2005. godinu. Pogledajte koliko je to alarmantno. Od skoro 12 tisuća preventivnih pregleda starijih od 50 godina koji su provedeni tijekom 2005. godine, u njih 43% a to su ljudi koji nisu bili kod liječnika, koji su mislili da su zdravi, kod njih 43% smo našli određeni problem, a čak 23% ili apsolutnoj brojci 2677 osoba smo našli nekakvu značajnu patologiju. Da li da se radi o bolesti visokog tlaka, bolesti srca, krvnih žila, šećernoj bolesti ili nekakvom zloćudnom tumoru. I ovo nas apsolutno učvršćuje u nakani da preventiva mora biti nešto na što moramo fokusirati svu svoju pažnju. Isto tako želimo pokrenuti nacionalni program prevencije šećerne bolesti. Mislim da se možemo pohvaliti, a i pitali su me pa što je sa vašim nacionalnim programom, pa Hrvatska je još 1985. godine bila perjanica u tom nacionalnom programu. Naš Zavod za šećernu bolest "Vuk Vrhovac" je upravo postao referentni centar Svjetske zdravstvene organizacije upravo na osnovu tog izrađenog nacionalnog programa, a mi ga ovoga trenutka nemamo. Šećerna bolest, a svi to jako dobro znamo, je na žalost ogroman javno zdravstveni problem u Hrvatskoj i nema razloga da takve zapravo stvari ne podržimo i da ih ne jačamo. Jedinim dijelom smo već počeli provoditi kroz ove preventivne preglede gdje zapravo rutinski svakog iza 50-te godine, svaku treću godinu praktično određujemo šećer u krvi i od ovih 23%, dakle, stanja, patoloških stanja koje smo otkrili najveći dio se praktično upravo odnosi na bolesti srca i krvnih žila i na šećernu bolest. I to je najbolji način da se spriječi razvoj komplikacija. To je dobrobit za pojedinca, ali i dobrobit i za društvo jer je najveći dio tih osoba, dakle govorimo o 50 godina, još uvijek radno aktivna populacija. Nacionalni program prevencije kardiovaskularnih bolesti. I tu smo već pokrenuli neke stvari. Evo, pred neki dan je i Upravno vijeće Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje povećalo iznos i financijski koji je vezan za tercijarnu prevenciju kardiovaskularnih bolesti. Dakle, sprječavanja komplikacija na taj način da smo udvostručili poziciju za tzv. postupak koronanografije ili liječenja, dakle, same angine pectoris, odnosno predinfarktnih stanja. I to na teritoriju čitave Hrvatske. Ne više vezano uz samo pojedine centre nego na teritoriju čitave Hrvatske. I to je ono što mora biti naš prioritet. Program i ranog otkrivanja pojedinih sijela zloćudnih tumora. Evo, dao sam zapravo jasan primjer Europske unije, to mora biti naša perspektiva. Rano otkriti pojedina sijela koja zapravo svijet je u stanju otkriti. Dakle, gdje nam je stupanj detekcije, tehnološki gledano ili kako god hoćete drugačije, praktično od značaja. I želim, evo, najaviti da ćemo idući tjedan na Vladi predočiti Nacionalni program ranog otkrivanja karcinoma dojke koji će se sastojati u tome da će nositelji praktično biti županijski zavodi za javno zdravstvo, pod naravno patronatom Hrvatskom zavoda za javno zdravstvo, i screening, dakle, probiv će se raditi putem mamografije u svih žena u Hrvatskoj, svaku drugu godinu, starosti između 55 i 69 godina, a sukladno smjernicama koje imamo diljem svijeta, odnosno Europe. I to je veliki projekt, to je možda najznačajniji projekt ovoga trenutka koji u Hrvatskoj, u sustavu zdravstva imamo. Za iduću godinu želim najaviti projekt vezan za tumorska sijela debelog crijeva, isto tako nažalost pojavnost tog, dakle, tumorskog sijela, među našom populacijom je sve veća i tome naravno moramo stati na kraj. Druga postavka, odnosno osnovna odrednica koju imamo u Nacionalnoj strategiji koju predlažemo u Nacionalnoj strategiji razvitka zdravstva u ovom 5-godišnjem razdoblju idućem je poboljšanje učinkovitosti sustava u pružanju usluga. Kontinuirano govorimo o tome da imamo problema. Problema jer smo sustav kao i svi drugi podijelili na sustav primarne, sekundarne i tercijarne zdravstvene zaštite i time smo zapravo oformili ili željeli oformiti jednu piramidu. Nažalost, ta se naša piramida izokrenula. Nećemo ulaziti u to zašto, kako jer bi nas zasigurno i daleko odvelo u raspravama, međutim ono što je činjenica da želimo da se 85% kazoistike u perspektivnijoj budućnosti rješava upravo u okviru primarne zdravstvene zaštite. I mislim da to možemo postići, da možemo postići. Kako? Pa evo, dat ću vam jedan klasičan primjer. Podaci. 2000. godine broj ugovorenih timova u pedijatriji bio je praktično preko 270. 2001. godine on pada ispod 270 na 268, 2002. godine se zadržava na tom broju 268, 2003. godine 262 i on i dalje nastavlja padati da nitko ne gleda. Pedijatara nema, djeca odlaze kud, koji? Odlaze u opću obiteljsku medicinu, roditelji su nezadovoljni a administracija ne čini ništa. Upravo je to mora biti dio ove strategije, znači promatrati sustav u cjelini, a ne partikularno. I dakle, otvarati u ovom slučaju pedijatrijske ordinacije, sačuvati mrežu onakva kakva je zadana, kakva postoji, ali na tome naravno treba raditi. I nije poanta samo financijska nego je zapravo poanta i promišljanja onoga koji vodi tim postupkom. Ista situacija je praktično u ginekologiji. Evo, pogledajte podatak koji smo praktično napravili u analizi 2004. godine. Svi smo nedvojbeno na tragu pronatalitetne politike i mislim da nema apsolutno nikoga ovdje tko će reći da se s tim ne slaže. Ali podatak iz 2004. godine govori nešto suprotnoga. Broj pregleda, a struka kaže da tijekom jedne normalne trudnoće, dakle trudnoće koja nije patološka, u kojoj nemamo nekih problema, broj pregleda bi trebao biti najmanje 6. 6 pregleda od svih naših, dakle, naših broja trudnica je praktično imalo 80% trudnica. I to relativno možemo reći da je nekako zadovoljavajuće. Ali struka isto tako kaže da tijekom normalne trudnoće treba imati najmanje 2 ultrazvuka i tu je katastrofalan podatak. 14% naših trudnica 2004. godine je imalo 2 ultrazvuka ili više. To su stravični podaci, to su nedopustive stvari. I nije stvar, dakle, sada tu financijskog iznosa kao što stalno zapravo govorimo. Ne, stvar je organizacije i ono što želimo, želimo da se taj broj ultrazvuka poveća. I on je u 2005. već bio praktično preko 40% i dakle, još nismo s tim zadovoljni jer bi i on trebao biti kao i broj pregleda praktično iznad 80% i to bi nas učinilo zadovoljnim. Uz sustav jačanja primarne zdravstvene zaštite apsolutno vrlo značajan segment, ali i sekundarne i tercijarne, dakle bolničke, predstavlja i informatizacija. Informatizacija primarne je praktično već u pokusnom radu. Mi za početak želimo objediniti 2006. ambulanti opće obiteljske medicine i u idućoj godini ekstendirati na svih 6 tisuća, otprilike koliko ih ima, ambulanti unutar primarne zdravstvene zaštite. Na taj način dal ćemo svaku ambulantu spojiti sa Hrvatskim zavodom za javno zdravstvo i sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje. Što to konkretno znači? Po prvi puta, po prvi puta ćemo u Hrvatskoj imati registre bolesti i znati točno koliko čega imamo. Jer svatko tko će imati pred sobom određeni zdravstveni karton, elektronski, automatski, dakle doslovce na jedan klik, prema tome nikakva velika administracija, a to je i prezentirano sada na kongresu koji je bio održan u Osijeku, kongresu opće obiteljske medicine gdje smo to i pokazali i gdje smo dobili jednu veliku dozu podrške tom programu da se automatizmom sa tog kartona, ali bez podataka o samom pacijentu podaci o samoj bolesti automatski šalju u Hrvatski zavod za javno zdravstvo, a faktura se šalje u Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i sve praktično preko otvorenih portala. U perspektivi to bi trebalo biti vezano i za smart kartice, dakle karticu koju će praktično imati svaki od osiguranika i to je preduvjet, a učimo od drugih, učimo od Austrijanaca evo koji su prošle godine uveli takvu karticu i to funkcionira besprijekorno, iz službe iz Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje i ministarstvo i Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo su nekoliko puta dakle bile tamo i moram priznati da smo oduševljeni s tim kako taj sustav funkcionira. Informatizacija bolničkog sustava je sigurno veliki zalogaj. Ona ne može biti implementirana niti u pola godine niti u godinu, to mislim da je svima zapravo jasno, ali ono što je bitno bitno je zapravo napraviti kvalitetnu i dobru postavku što hoćemo i ovo je prigoda najaviti da ćemo negdje do sredine ovoga mjeseca, a rekli smo da ćemo i prije međutim kasnimo jer je vjerujte izuzetno teško postaviti dakle sve ono što želimo i tu nam moram priznati pripomaže veliki broj ljudi u tom projektu. Želimo zapravo objediniti taj sustav. Za početak bi išli u pet kliničkih bolnica, odnosno dva klinička bolnička centra, a onda zapravo uporedo s time i proširili to na opće bolnice. Taj kažem sustav je izuzetno zahtjevan i on će sasvim sigurno zahtijevati i jedno veće vremensko razdoblje za njegovu punu implementaciju. Naravno ovdje se zapravo u poboljšanju učinkovitosti sustava uvijek i neminovno govori o nečem što je i naša realnost, a to su liste čekanja. Postoji li mogućnost skraćivanja listi čekanja? Odgovor je da. Naravno do neke mjere. Nemoguće ih je eliminirati. To nije uspjelo niti jednoj zemlji u svijetu pa neće niti nama, ali da li ih možemo skratiti u određenim segmentima? Možemo. Kako? Jedna od najboljih stavki uz informatizaciju je praktično uvođenje akreditacije kategorizacije i dakle policentrični razvoj zdravstvenog sustava u Hrvatskoj. Što to konkretno znači? Naša analiza koju smo proveli pokazala je da broj postupaka bilo dijagnostičkih, bilo onih koji su usmjereni prema terapijskom, u bolnicama koje nezadovoljavaju centre, dakle naslov da tako kažem centara izvrsnosti je takav da se ogroman broj, preko 30% tih pretraga ponavlja kada se bolesnik seli u centar izvrsnosti i prvu stvar koju smo dakle se zapitali zašto je to tako? Zašto se određena pretraga koja se primjerice napravi u jednoj manjoj bolnici, potom bolesnik se preseli u drugu veću bolnicu, sve te pretrage se ponavljaju ponovno i to je neki kvantum oko 30% pretraga. Ne moram reći što to znači za samog bolesnika koji leži tamo i u toj analizi smo zapravo vidjeli da je to zato što imamo problem unutar kategorizacije bolnica. Dakle, mi nismo standardizirali određene stvari, da operacija žučnog mjehura u svakoj bolnici gdje se radi bude identična, da pristup liječenju u svakoj bolnici bude identičan i to je ono što mora biti dakle naš cilj, a to znači tko, što i na koji način može i mora raditi u određenoj ustanovi na taj način da zapravo i zadamo kvantum posla koji će se ostvarivati u određenoj ustanovi. Policentrični razvoj. Mislim da zapravo je to jedan od naših prioriteta. Opet smo učili na iskustvima drugih zemalja, Irske. Irska je isto tako tamo negdje krajem 70-tih godina zapravo zamislila da će imati jedan sustav u kojem praktično je jedan centar dovoljan da bi pokrio kvantum stanovnika koji obitavaju u toj zemlji i to stvarno kad čovjek zapravo samo brojkama se služi izvuče na četiri i pol milijuna stanovnika jedan veliki mega centar. Međutim, taj mega centar se nigdje nije pokazao dobar. Nigdje, jer jednostavno kakav bi to trebao se napraviti centar da bi omogućio dakle prolaz praktično 4 i pol milijuna građana i to je nemoguće i upravo zbog toga, a sukladno onome što imamo, a imamo 4 medicinska fakulteta, 4 sveučilišta, imamo Osijek, imamo Split, imamo Rijeku i Zagreb. Sukladno tome dakle želimo razvijati 4 velika centra i to je ono što će biti dakle jedan sukus naših centara izvrsnosti prema kojima će biti usmjereni praktično centri koji će biti u županijama i to mislim da zapravo apsolutno je sustav koji treba kao takav i pozdraviti i razvijati dalje. Naravno, sljedeća postavka, odnosno odrednica koja je izuzetno značajna je održivost sustava, a posebice u kontekstu onoga što imamo. Dakle, financijska stabilizacija i održivost sustava. Dakle unutar postojećih financijskih sredstava omogućiti da je sustav opstojan i da se razvija. Mnogi ovoga trenutka koji kritiziraju govore da zapravo sustav nije dobar, da ima problema ili ne znam što sve ne. Ja neću govoriti sa aspekta liječnika, sa aspekta struke, govorit ću s jednog drugog dakle aspekta, govorit ću o jednom podatku gdje je svjetski ekonomski forum ocjenjujući praktično Hrvatsku u različitim segmentima ocjenjujući njezinu konkurentnost u različitim segmentima prema zemljama Europske unije zapravo jasno pokazao da je Hrvatska najkonkurentnija prema zemljama Europske unije u segmentu zdravstva, odnosno osnovnog školstva i to je zapravo podatak s kojim apsolutno se moramo ponositi i koji je tu, koji ga akceptira, dakle kompletna javnost. Međutim, naše je pitanje da li želimo zapravo taj sustav unaprjeđivati kontinuirano, dakle ne želimo se zatvoriti za nove tehnologije, nove lijekove, nove metode. Da bismo to omogućili naravno potrebna je i promjena načina financiranja unutar samog sustava i mi kao i druge zemlje moramo prijeći na sustav promjene financiranja, kako primarne zdravstvene zaštite tako i bolničke i u sustavu bolničke zdravstvene zaštite već smo dakle počeli sa jednim projektom, "pilot projektom" koji je zaživio, koji dakle počinje živjeti u 4 bolnice, time da smo ih kategorizirali da to bude jedan klinički bolnički centar, u ovom slučaju Rijeka, jedna klinička bolnica Dubrava i dvije dakle opće bolnice, to su Zadar, odnosno Pakrac. Želimo uvesti plaćanje po dijagnostičko terapijskim skupinama. Sustav financiranja kakav primjerice postoji u Austriji, Italiji, Njemačkoj, jednom velikom dijelu Francuske jer je Francuska dakle podijeljena sa svojom organizacijskom strukturom kao što je u Kanadi ili Australiji. I takav zapravo sustav ne samo da će omogućiti razvidnost tko, što, koliko radi nego će zapravo omogućiti da se možemo uspoređivati direktno i sa drugim zemljama jer ćemo praktično imati isti nazivnik, dakle isti sustav. Unutar dakle ove stavke značajan segment predstavlja i restrukturiranje Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje kao jedne nacionalne osiguravajuće kuće. I tu idemo praktično istim putem kao što su primjerice Slovenci pošli pred nekih godinu i pol, dvije godine, kao što su zapravo i druge europske zemlje krenule. To znači, želimo da Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje izdvojimo iz dosega izvršne vlasti i da postane kao prava nacionalna osiguravajuća kuća. Dakle, da oni koji pružaju usluge i oni koji primaju usluge budu kreatori i nositelji praktično politike jedne nacionalne osiguravajuće kuće. U tom segmentu još jedna vrlo značajna stvar a to je promjena politike lijekova. Evo sada 1. lipnja imali smo i jednu radionicu, okrugli stol, ne znam kako bih je nazvao, svejedno, koje je Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi bilo pokrovitelj a koja je bila u organizaciji udruga pacijenata gdje su na njoj zapravo uz moderatore koji su praktično bili ljudi iz našeg javnog medijskog života bili dakle nazočni vrhunski stručnjaci u području kliničke farmakologije i politike lijekova. Taj okrugli stol ili kako ćemo ga nazvati je popraćen izvrsno. I to se zapravo jasno vidi komentara. Jutros je bila jedna vrlo kvalitetna emisija na Hrvatskom radiju koja je zapravo još jedanput dala jednu jasnu ilustraciju što želimo napraviti u politici lijekova. Zaključak je sljedeći. Ništa što nisu napravile i druge visoko razvijene zemlje. Naš cilj je praktično da od 34% udjela tzv. istovrsnih generičkih lijekova koliko ih imamo sada u Hrvatskoj da taj udjel povećamo. A zašto to radimo? Radimo zato jer ne želimo dopustiti ono što se događalo u prošlosti a to je da su se držali novi inovativni lijekovi puno kvalitetniji i puno bolji i sprječavao njihov ulazak na listu lijekova. Podatak da je 2003. godine bilo 16 takvih lijekova koji su bili dostupni svugdje u okruženju Hrvatske a da i Hrvatska nije imala. To je nonsens. To ne smijemo raditi. Ne smijemo raditi prema našim građanima jer smo odgovorni za to. Ako vi jedan lijek koji nema alternativu ne dajete djeci i dozvoljavate da pacijenti iz Hrvatske bježe u Sloveniju a to je bio slučaj iz 2003. godine to je nedopustivo. I to apsolutno dakle treba promijeniti. I zato mijenjamo tu politiku lijekova da bi omogućili kontinuirano ulazak novih inovativnih lijekova koji jasno imaju dokazane prednosti pred postojećom farmakopejom. Ono što je isto tako nužno kazati da je ova strategija u svom velikom zapravo djelu naravno a kažem izbrušena na neki način na ovim radionicama i u kontaktima sa svima, usuglašena u najvećoj mogućoj mjeri, kako sa socijalnim partnerima, kako sa udrugama pacijenata tako zapravo i sa komorama. I mislim da ovoga trenutka, ponavljam opet ono s početka, imamo kvalitetan, dobar materijal i evo nadam se da ćete ga i u cijelosti podržati jer mislim da u njemu apsolutno nemamo niti jedne stvari koja nije za dobrobit sustava zdravstva u Hrvatskoj a da je došlo vrijeme da neke stvari mijenjamo apsolutno je. Promjena ne može ići, nitko ne može od nas skočiti na prvi kat, ide se stepenicu po stepenicu, međutim mora se krenuti. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Marko Turić predsjednik Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi ministre! Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 55. sjednici odbora održanoj 5. lipnja 2006. godine raspravio je Prijedlog nacionalne strategije razvitka zdravstva 2006. do 2011. koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske. Odbor je Prijedlog nacionalne strategije raspravio kao matično radno tijelo sukladno svojim ovlastima. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja te je upoznao članove odbora sa razlikama u odnosu na tekst strategije iz prethodne rasprave. Tijekom opširne rasprave članovi odbora podržali su potrebu utvrđivanja strategije odnosno potrebu reforme postojećeg zdravstvenog sustava. Strategijom su kako je istaknuto naglašena dva osnovna cilja a to su reforma sustava zdravstva i reforma sustava financiranja zdravstva. Strategija prije svega daje kvalitetan prikaz aktualnog stanja zdravstva u Republici Hrvatskoj. Točno je, razlike mjera koje će se poduzimati u realizaciji strategije rokovi i nositelji aktivnosti su pretpostavka za kvalitetno i uspješno provođenje zacrtane zdravstvene politike. Time će se postići i bitan zadatak ove strategije a to je zaustavljanje negativnog trenda u financiranju poslovanja te učinkovitija zdravstvena zaštita pacijenata. Većina članova odbora složila se da je nužno ograničiti rast zdravstvenih troškova i uspostaviti financijsku stabilnost sustava. Kako zdravstvo u usporedbi s drugim segmentima društva raspolaže sa znatno manjim sredstvima nužno je povećati odgovornost onih koji tim sredstvima upravljaju, financijsku odgovornost vlasnika zdravstvenih ustanova za negativno poslovanje. Trend stalnog rasta izdataka za lijekove je posebno izražen i to predstavlja jedan od značajnijih problema u racionalizaciji i kontroli potrošnje. U tom smislu i utvrđivanje dvije liste lijekova kao i već postojeća lista skupih lijekova osigurat će pravovremenu, stalnu i racionalnu dostupnost lijeka te liječenje djelotvornim, kvalitetnim i sigurnim lijekovima. Prisutni predstavnici sindikata upoznali su članove odbora da je između predlagatelja i predstavnika sindikata postignuta načelna suglasnost oko upućivanja strategije u daljnju proceduru. Međutim, oko nekih pitanja nije postignuto suglasje. Kako je istaknuto pojedini sindikati su protiv utvrđivanja dviju lista lijekova i zalažu se za očuvanje stečenih prava kroz zadržavanje opsega prava u dopunskom osiguranju. Sporno im je također i smanjenje udjela javne potrošnje za zdravstvo na račun privatne potrošnje. Protive se i korigiranju postojećeg prihodovnog cenzusa na sve vrste prihoda te uvođenju imovinskog cenzusa kojeg već provode centri za socijalnu skrb. Na kraju rasprave većina članova Odbora istakla je da će realizacija ciljeva strategije unaprijediti zdravstveni sustav i stvoriti uvjete za pružanje kvalitetne, stručne medicinske skrbi uz zadržavanje socijalne razine zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja. Nakon opširne rasprave članovi Odbora su većinom glasova uz dva glasa protiv odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Nacionalnu strategiju razvitka zdravstva 2006. do 2011. godine.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre u ime Kluba Hrvatske stranke prava iznijet ću stajalište ekspertnog tima HSP-a za područje zdravstvo u vezi predložene Nacionalne strategije razvitka zdravstva za razdoblje 2006.-2011. godine. Krenimo prvo od ocjene stanja u području zdravstva ali najmjerodavnije ocjene stanja a to je ocjena hrvatskih građana, iznijet ću vam rezultate javnog istraživanja i stajališta hrvatskih građana vezano za stanje u području zdravstva. Naime preko 50% hrvatskih građana je nezadovoljno sadašnjim zdravstvenim sustavom u Hrvatskoj. Sve, da je sve gora situacija u području zdravstva smatra preko 43% hrvatskih građana. Znači to se odnosi za razdoblje kako bivše vlasti tako i sadašnje vlasti. Da je situacija jednako loša smatra 38% hrvatskih građana. Preko 50% hrvatskih građana misli da se ovaj, ova reforma zdravstva, da se u ovu reformu zdravstva kreće samo radi novca. Znači radi ušteda a ne da se poboljša kvaliteta za hrvatske građane. A ljudi su spremni platiti više da bi dobili kvalitetu što za njih znače novi lijekovi, nove terapije. Smanjiti čekanje na dijagnostičke pretrage i da su bolnice bolje opremljene. Jedina kvaliteta u zdravstvenom sustavu su zdravstveni radnici. Reforma zdravstva je krenula i to putem reforme samo na području lijekova ali na taj način da se taj ljudima osnovni element bitan u reformi, a to su dostupnost lijekova i nove terapije izbacuju iz sustava zdravstvenog osiguranja što smanjuje dostupnost, a uopće ne poboljšava. Netransparentno se definira a što nije u skladu sa efikasnim zdravstvenim sustavom, a u svijetu sa zahtjevima vezano za usklađivanje legislative Hrvatske sa procesima pridruživanja Hrvatske u okviru Europske unije. Realno je očekivati znači da će prijedlog strategije i paket koji slijedi iza nje, ako se bude bazirao na strategiji, izazvati još veće nezadovoljstvo hrvatskih građana, neadekvatne uštede i produbiti dug zdravstvenog sustava i doći će do nazadovanja u postojećoj kvaliteti i dostupnosti lijekova i novih terapija. Prema tome sve se ovdje radi prema diktatu MMF-a i prevaljivanje dugova, prevaljivanje troškova na najsiromašnije slojeve u Hrvatskoj. U zadnje vrijeme u više smo navrata isticali da je tijekom zadnjih nekoliko godina u Hrvatskoj donijeto bezbroj nacionalnih programa, planova, strategija i sličnih političko-propagandnih akata. Za mnoge od njih nije bilo potrebe niti svrhe a kao što je opće poznato nisu polučili ni nikakve rezultate. U toj hiperinflaciji programskih akata kao što je ovaj teško se razlučuje bitno od nebitnoga čime bitno postaje nebitno a nebitno postaje bitno. Pouka te basne je sve lošiji položaj i sve manja prava hrvatskih građana. Pred nama se trenutno našao i Prijedlog Nacionalne strategije razvitka zdravstva. Reforma zdravstva je zaista potrebna, ali na temelju prave strategije i stručnih planova a što bi u konačnici odnosno u primjeni ishodilo boljim položajem hrvatskih građana. Umjesto toga ova strategija i niz zakona koji će je pratiti neće doprinijeti tome cilju. Strategija sadrži uistinu i dobre podatke i pokazatelje, ali isto u mnogim stvarima ostaje nedorečena a u konačnici upitna je njezina namjena. Za cjelovitu strategiju zdravstva nedostaju brojni podaci i statistički pokazatelji a oni bi za područje zdravstva mogli zauzeti na stotine stranica da bi se eventualno iz tih podataka mogao zauzeti neki meritoran stav. Umjesto toga, umjesto toga dobivamo zaista zanimljive podatke koji jesu parcijalni, ali koji pokazuju da je Republika Hrvatska u odnosu na druge države u vrhu svjetskog standarda zdravstva po pojedinim područjima dok u nekim drugim područjima smo među najgorima ili najgori. To se može usporediti sa učenikom koji u školi dobiva samo petice i jedinice. Što nam to govori? Očito da postoji potencijal, ali ne postoji sustavan pristup problemima. Od tuda je strategija zaista potrebna, a ovdje se mora odmah spomenuti da je zdravlje individualna kategorija svakog pojedinca te da nije moguće ako se naglasak stavimo na čovjeka izdvojiti zaključke na temelju općih statističkih pokazatelja. Ono što je očito iz ove Nacionalne strategije odnosno da veliki dio njezina sadržaja nisu neki sustavni planovi već je riječ o brojnim prikazima postojećeg stanja. Iz njega proističe da je stres jedan od najbitnijih čimbenika velikog porasta bolesti. Znači najtežih kategorija u Hrvatskoj. Stres prisutan u hrvatskom društvu dolazi do velike frustracije jer hrvatski građani su na razini znanja, a sukladno tome i želja i potreba, a na visokoj razini za razliku od mogućnosti koje se na tako niskoj razini daju. U konačnici se problem očituje kao zdravstveni iako bi se to stanje u društvu trebalo rješavati mnogim drugim gospodarskim, socijalnim i inim mjerama kojima bi život svakog pojedinca bio daleko primjereniji. Da bi se nešto moglo nazvati strategija i reforma sustava sadržaj bi morao biti novi koncept sustava, a nikako popravljanje postojećega. Stoga je naziv Nacionalna strategija promašen. To bi moglo prije svega biti izvješće, analiza stanja u zdravstvu sa prijedlogom mjera, a nikako se ne može nazvati nacionalnom strategijom a kamoli reformom. O činjenici kako je sustav zdravstva u krizi nije nam potrebna studija Vlade. Toga su svjesni hrvatski građani, a iznio sam i podatke vezano za istraživanje javnog mišljenja hrvatskih građana u području zdravstva. Međutim umjesto jasne i transparentne reforme dobili smo, dobili smo samo dokument zamotan u celofan, ali neproziran. Ne treba biti preveliki znalac za vidjeti kako se namjerava financijski problem prebaciti na hrvatske građane, a sustav kozmetički prilagoditi uglavnom temeljem iskustava na način da oni koji su proteklih godina ukidali i uvodili sada uvode i ukidaju nazivajući to dobrom reformom. O tome tko je odgovoran za sustav u krizi, a mijenjali su se samo ministri dvije stranke niti riječi. Valjda se loša organizacija, dubioze, dugovi i političke bolnice i sve drugo su došli samo po sebi, a da nikako, a da znamo da nitko nije odgovoran za takvo stanje, pa operacija je uspjela, a pacijent umro. Primjeri, oni koji su svojevremeno ukidali domove zdravlja sad vide problem. Oni koji su uveli glavarinu sad tvrde kako to nije dobro. Oni koji su ukinuli specijalizaciju opće medicine sad je ponovo uvode kao veliku novost. Oni koji su ukinuli amortizaciju u zdravstvu i preuzeli nabavu sada najavljuju netransparentno vraćanje iste, ali samo za bolnice županija i gradova državnima će i dalje upravljati ili što drugo. Oni što su uveli privatnu praksu, a sad je ukidaju bolnicama i da dalje ne govorim o tome. Zaključno kozmetika, netransparentno, nesposobno i neodgovorno se prebacuje na građane, pacijenta. Znači, sve se ide na teret onih najsiromašnijih kojima je najviše potreban sustavan zdravstveni sustav koji će omogućiti liječenje i pružanje usluga koje hrvatski građani zaslužuju. Prema tome, loše stanje u zdravstvu često se opravdava i kao posljedica Domovinskog rata, ali se nigdje ne govori da je to i posljedica loše pretvorbe i privatizacije. Nebriga za zdravlje vlastitog stanovništva vidljiva je iz toga što je od svih područja ovu strategiju dobivamo u biti kao zadnju. Sukladno europskim standardima što je vidljivo iz teksta na stranici 8. strategije i Europskoj uniji čovjek se ne sagledava kao čovjek, nego isključivo kao potrošačko biće, pa stoga treba pohvaliti tekst u kojem je netko od autora naglasio da sustav zdravstva ne postoji ni jedno od 35 poglavlja pravnih stečevina Europske unije, već da zdravstvo predstavlja svojevrsni nus proizvod, otpadak iz drugih područja. Ova Nacionalna strategija bez obzira na dobar zaključak navodi samo načelne obveze RH prema Europskoj uniji, a kroz cijelu Nacionalnu strategiju uopće se ne spominju brojni akti međunarodnih institucija koje je Republika Hrvatska prihvatila i koji su zaista usmjereni na dobrobit čovjeka i njihovog zdravlja. To su na primjer brojni akti Vijeća Europe, Međunarodne organizacije rada Ujedinjenih naroda, ali izgleda da nam buduću zdravstvenu reformu ne kreiraju takve već pozitivno preuzete obveze, nego stav Međunarodnog monetarnog fonda i Svjetske banke koji nas tjeraju da smanjimo troškove u zdravstvu kako bi oni bili sigurniji da ćemo ih moći redovito vraćati dugove. Vezano za financiranje. Sadašnji način financiranja zdravstvenog osiguranja da se 80% troškova financira doprinosima za obvezno zdravstveno osiguranje, a također se financira i iz proračuna. Sav skupljeni novac se pohranjuje u riznicu kojom upravlja ministar, Vlada uz suradnju sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje koje je državna i Vladina institucija, te su moguće i na neki način prisutne neadekvatne financijske manipulacije po onoj je li pas maše repom ili rep maše sa psom. Plaćanje koje je uvedeno 2005. godine plaćanje po terapeutskom postupku TP se je pokazalo kao neodgovarajuće. Investiranje u zdravstvu je centralizirano putem Ministarstva i Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje što uvjetuje netransparentnost predloženih investicija i nemogućnost da regionalne strukture bitno utječu na način financiranja. Veliku poteškoću je dovelo i ukidanje amortizacije jer se dovelo do situacije da se takvim načinom pojede vlastita supstanca, a i onemogućeno je raspolaganje sredstvima za investicijsko održavanje prostora i opreme. Sve to pod ingerencijom ministra, Vlade, Hrvatskog zavoda odnosno Državne riznice. Gradovi i županije dobivaju potporu za neke svoje projekte, ali ponovo u tome dosta netransparentno sudjeluje centrala u Zagrebu. Decentralizacija nekakvih nenovčanih dijelova u županijama i gradovima dovela je do nemogućnosti da siromašne regije podmire obveze prema zdravstvenim ustanovama jer nemaju razvijeno gospodarstvo, pa se zdravstvene ustanove u tome sustavu nalaze stalno u gubicima, a Grad Zagreb kao najbogatiji i najrazvijeniji sa najvećim proračunom je u prednosti jer ima samo jednu gradsku bolnicu. Potrebno bi bilo ustanoviti i načelo solidarnosti radi ravnomjernog razvoja posebno siromašnih regija koje su uglavnom i najviše stradale u Domovinskom ratu ostavši bez gospodarstva. Prije nego se uopće počne razmatrati strategija razvoja potrebno je učiniti i postupke kategorizacije i akreditacije bolnica, jer po današnjem sustavu 49% svih specijalističkih … [[Govornik se ne razumije.]] usluga se obavljaju u ustanovama tercijalne zaštite. Znači, kliničke bolnice. Vezano za konceptualni okvir ove strategije treba kazati konstatacija specijalističko konzilijarna djelatnost nalazi se u vrlo teškoj situaciji jer je zatvaranje domova zdravlja i konfuzijom organizacije tzv. bolničkih poliklinika koje su u stvari depadansa za rad bolničkih liječnička, za vanjske pacijente, te ekspanzijom tzv. kliničkih bolnica. Sve što je navedeno su učinili dosadašnji ministri zdravstva posebno iz portfelja bivše i sadašnje vlasti, a sada žele to vratiti u kakvo takvo normalno stanje s tim da su liječnici koji su bili protiv toga proglašeni hereticima i neprijateljima. U sklopu ovoga su postavljene i mjere koje će se učiniti a one liče na vruće parole. Promjene koje se predlažu u dijelu primarne zdravstvene zaštite su direktna posljedica vladavine bivših u zdravstvu jer su oni ukinuli obiteljskog liječnika i njihovu specijalizaciju, ukinuli domove zdravlja, podigli broj osiguranika po jednom liječniku u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, zabranili korištenje dijagnostičnog instrumentiranja i laboratorijskih pregleda itd. Ponovo se u zdravstvu pokušava ugurati socijalna skrb koja je sada raspoređena po raznim ministarstvima, a trebala bi zapravo biti na jednom mjestu i odvojiti je od zdravstvenog novca, pa tako i pokazuje neznanje jer se gereontologija svrstava u socijalu, a to je zapravo nauka o bolestima u treće životnoj dobi. Dakle, čista zdravstvena struka. Svakako je potrebno poraditi na pitanju ukidanja političkih bolnica i organizirati prema teritorijalnim, prema standardima teritorijalnog stručnog oblika pružanja zdravstvene usluge. Prema tome, cijeli ovaj projekt je po nama u Klubu HSP-a i po ocjeni ekspertnoga tima pucanj u prazno koji neće donijeti ništa bolje hrvatskim građanima. Neće poboljšati ono što hrvatski građani očekuju. To znači da imaju dostupnu zdravstvenu zaštitu, da imaju, da neće dugo, dugo godinama i godinama čekati na razno razne liječničke i specijalističke preglede i to tako dok obavi jedan liječnički pregled treba mu i do 6 mjeseci odnosno do godinu dana. Nakon toga, kad obavi taj specijalistički liječnički pregled opet se vraća na početak i tako se ide hrvatski pacijenti, hrvatski građanin se vrti u krug, a nikako doći do toga da se konačno utvrdi dijagnoza i da se primjenjuje odgovarajuća terapija u smislu liječenja. Znači, kakva je situacija u društvu takva je situacija u zdravstvu. Prema tome, ne prihvaćamo nešto što je protivno interesima hrvatskih građana. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodin zastupnik je iznio nekoliko netočnih navoda. Ja ću stići nabrojiti možda tri. Prvo, netočno je prikazao stanje ankete o mišljenju populacije u zdravstvu. Točno je da kada se pita o zdravstvu onda ispadnu podaci kako je rekao da je više od 50% nezadovoljno sa zdravstvom, da 50% i više misli da je reforma radi novca itd. Ali kada gledamo ankete koje uspoređuju mišljenja o zdravstvu i o drugim problemima u državi onda je situacija bitno drukčija. CRO barometar je u siječnju 2006. objavio anketu na pitanje što smatrate najvećim problemom u zemlji. Na prvom mjestu je nezaposlenost. To je reklo 78% ispitanika, na drugom mito i korupcija 22, treće mirovine 17%, kriminal i krađa 14%, peto standard 12%, šesto ekonomska situacija 11%, sedmo male plaće 10%, osmo gospodarstvo 10% i na devetom mjestu je zdravstvo sa 9,7%. Dakle to baca malo drugačiju sliku i opravdava Svjetsku zdravstvenu organizaciju koja nas meće među 35 od 192 zemlje u svijetu po organizaciji zdravstva. Hvala.
Hvala. Drugi ispravak, poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepa. Pa kolega Kovačević je puno toga nabrojao pa ispada da u zdravstvu ništa ne valja. To jednostavno nije točno. On je rekao to da je cijela strategija pucanj u prazno i zapravo jedna kozmetika. Ako je dobro slušao izlaganje predlagatelja, onda je upravo suprotno govoreno da u zdravstvu postoje dobre stvari, a da neke stvari treba popraviti. U zdravstvu je nedopustivo da idemo od nule. Kao što je kolega rekao, trebalo bi sve novo, a ne popravljati staro. Dapače, ovdje je naznačen smjer kojim treba ići i kojim treba popravljati sustav na pravi način, bez velikih potresa u društvu. A da je to tako samo trebalo pogledati malo ove podatke koji su navedeni. Hvala lijepo.
Treći, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Kovačević je kazao, između ostalog, kako je zdravlje i zdravstvo samo individualna kategorija, što je apsolutno netočno. I pri tome ukazao još da zapravo statistika i nije bitna i da je zapravo ona, ne znam, zamagljuje sliku itd. Ja bih kazao da bez statistike i bez statističkih podataka i donošenje kvalifikacije kakve je on ovdje iznio je zapravo najobičnija, najobičnije politikanstvo. Ovo je kolega Kovačeviću strategija razvoja zdravstva, a ne HDZ-a da ga se tek tako, onako napamet kritizira. Ja vas pozivam da pozdravite svoj ekspertni tim i kažete da od njih očekujemo konkretne prijedloge, jer imaju prigodu sudjelovati u izradi strategije. Hvala.
I četvrti ispravak, poštovani zastupnik Kajo Bućan.
Netočan je podatak kolege da se za loše stanje često opravdava i posljedicama rata. Zapravo to nije točno, nego se samo konstatiraju činjenicu, konstatira se činjenično stanje, jer je Republika Hrvatska jedina država u regiji za koju postoje podaci o zdravstvenim pokazateljima, prije, za vrijeme i poslije rata. A isto tako postoje pokazatelji o učincima na smrtnost. A da ste pročitalo strategiju onda bi vidjeli i u ovom poglavlju o Domovinskom ratu navedena potencijalno pozitivna iskustva iz koja se crpe u izradi ove strategije, a koja potječu iz Domovinskog rata.
Za klub HSS-a, poštovani zastupnik Miroslav Čačija. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi ministre, kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika HSS-a zajedno sa svojim stručnim vijećem pažljivo je pročitao ponuđeni prijedlog Nacionalne strategije razvoja zdravstva 2006.-2011. godina. I tvrdimo da je malo toga ugrađeno u ovaj tekst. Iako smo u prethodnoj raspravi puno toga izrekli i mislio sam da smo se o mnogim stvarima i dogovorili, odnosno usaglasili. Pa dapače ovaj prijedlog otvara i nove nedoumice u svojoj primjeni kroz ponuđene izmjene i dopuna zakona koji su bili na prethodnoj raspravi ili ćemo možda dobiti neka nova rješenja. Naime, lijepo je pročitati konstatacije u uvodu, povijesne stečevine koje obvezuju aktualno stanje u zdravstvu, ciljeve i pretpostavke. Međutim, onaj najbitniji dio je ipak konceptualni okvir strategije. Meni kao čovjeku koji sam dugo godina u zdravstvu, a isto tako i ljudima iz kluba HSS-a i sa onima mnogobrojnima kojima smo ovih dana kontaktirali nije promaklo u prikazu aktualnog stanja u zdravstvu način dakle, pod načinom financiranja zdravstva, konstatacija da prema prijedlozima Svjetske banke privatna potrošnja u Republici Hrvatskoj iznosi manje od 1%. Dok je u država Europske unije u prosjeku 7%. Da, ne kaže se ovdje od čega se uzima taj postotak, da li od ukupne potrošnje ili od bruto društvenog proizvoda. No, ako je ova konstatacija točna i ako je ona stavljena u strategiju sada u ovom zadnjem prijedlogu od 31. svibnja onda i ne čudi sve ono ostalo na što je dat akcenat u ovoj strategiji, a to je ipak prebacivanje javne potrošnje na privatnu i, ali o tome ću još kasnije nešto reći. Sada komentar ponuđenog teksta. Kada govorimo o plaćama zaposlenika na stranici 22. tvrdimo da se isplaćuju u skladu sa kolektivnim ugovorom, ali sada u ovom tekstu od 31. svibnja, vladinom, ispušta se konstatacija da u nekim bolnicama u strukturi rashoda najveći dio čine troškovi za zaposlene čak 80%. Zašto se bojimo te činjenice? Pa ona se upravo reflektira na ovo današnje stanje u zdravstvu, posebno bolnica koje su ovrhe bolničkih računa, kada su ovrhe bolničkih računa nad glavama zaposlenika njihovom egzistencijom, a dovode i u pitanje snabdjevenost bolnica lijekovima, medicinskim potrošnim materijalom, jer koji će si ravnatelj, koji će se ravnatelj usuditi sada potpisati narudžbu bez pokrića, a i tako su ovih dana nazvani neznalicama, čak uz konstataciju da su im date bolnice na upravljanje, a kod kuće im žene vode financije. Ako je to tako postavlja se pitanje što su radili ti ljudi koji danas eto ne ustručavaju se i takve izjave dati na račun ljudi koji se bore za svakodnevicu vodeći svoje bolnice. Šta su radili na izobrazbi kadrova niz godina? pa nisu svi ravnatelji mogli završiti management u Americi, kao neki od nas koji često se spominju kao glavni kreatori eto i ove zdravstvene politike. Ja moram reći da su bar godinu dana vodili neku bolnicu, vjerujem da ne bi ovako nastupali. No, idemo dalje. Na stranici 26 u prijašnjem tekstu stoji, da se pri raščlambi prikazanog stanja sustava zdravstva smije ustvrditi kako je dostupnost zdravstvene zaštite u razmjeru sa stupnjem razvitka sustava zdravstva koji se za hrvatske gospodarske mogućnosti ocjenjuje primjerenim, a u novom tekstu te konstatacije nema pa se postavlja pitanje da li to stoji ili ne. U ciljevima Strategije razvitka zdravstva za razdoblje 2006.-2011. u dijelu koji govori o vremenskoj pristupačnosti konstatira se na primjerenu zdravstvenu pomoć ne bi se smjelo čekati na čitavom području Hrvatske dulje od 20 minuta. Mislimo da je to samo jedna pusta želja, jer zahtijeva daleko veću ekipiranost za liječničke timove kojih u cijelom tekstu tvrdimo da nemamo dovoljno zdravstvenih kadrova a pogotovo u hitnoj medicinskoj pomoći te normalno da zahtjeva jednu daleko daleko jaču opremljenost sredstvima kao što su vozila, prostorom itd. Što se tiče ekonomske pristupačnosti u ovom tekstu se ne nudi participacija osiguranika u dijelu svoje zdravstvene zaštite u obliku dopunskog zdravstvenog osiguranja već se od toga odustaje, ali se zato naglašava privatni sektor istina u sustavu fonda , HZZO-a što je vrlo indikativno jer limiti bolnica i glavarine u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ne omogućavaju više rada iako su isti voljni raditi i mogu pružiti daleko daleko više usluga. Liste čekanja su posljedica deficitarnog financiranja, a ne zbog nemogućnosti rada, a njihova transparentnost neće donijeti nikakav pomak bez aktiviranja ili privatnog sektora putem dobrovoljnog zdravstvenog osiguranja, odnosno ponavljam povećanja bolničkih limita, odnosno glavarina u PZZ-u. U dijelu koji govori o uzajamnosti i solidarnosti nije nam jasno o čemu se tu htjelo reći i na što se to odnosi. Na stranici 40 gdje se govori o integriranoj zdravstvenoj zaštiti konstatira se neopravdana ekspanzija tzv. kliničkih bolnica katkada i upitne kvalitete te neravnomjerna ulaganja u te bolnice u odnosu na opće. I konstatira se dalje, da se dogodio svjetski paradoks da u tercijalnoj skrbi ima više akutnih postelja nego na sekundarnoj razini. Dakle u općim bolnicama. To je istina tako, ali zašto se i danas sistem financiranja bolnica mora ići u tom smjeru. Zašto treba čekati narednih godina, spominje se i deveta, i deseta, i dalje građane svrstavati u kategoriju prvog i drugog reda, mislim na one koji ne žive u centrima lokacija klinika. U dijelu gdje se govori o primarnoj zdravstvenoj zaštiti u točki 7. zašto sada poticati stvaranje grupne prakse, a ne više forsirati. Pa vjerujem da to nije baš isto. A bivša točka 11. u potpunosti je izbrisana, vjerojatno pak pod pritiskom ili sindikata ili svega ovoga što je izrečeno za ovom govornicom u Hrvatskom saboru, ali ćemo vidjeti u kakovom će se obliku pojaviti privatizacija u novom tekstu idućih zakona predloženih. Na stranici 45 u točki 7. mijenja se tekst iz "promjena" u "definiranje" odnosa domova zdravlja i zakupca. Pa zar odnosi nisu definirani? A ako nisu, onda bi ih trebalo zbog postojećeg stanja i funkcioniranja, redefinirati. A na stranici 47 kada se govori o sekundarnoj zdravstvenoj zaštiti i do mogućnosti ukidanja pojedinih bolnica, pisalo je u prijašnjem tekstu slučaj Zagreba, a sada se dodaje bolnica u Blatu pa ona je i tako konzervirana, nešto je tu ipak nejasno. Pod mjerama nositelja i rokovima, u istom odjeljku u točki 2. sada se govori o donošenju standarda i normativa za kreditiranje i kategorizaciju. Rok 1.9.2008. Čime se potvrđuje da sada i ne postoji, ne postoje aktivnosti vezane uz to jer to konstatira i točka 7. koja govori o educiranju i zapošljavanju kadrova sukladno tim famoznim normativima i standardima čime će se riješiti podcrtavam, nedostatak zdravstvenih kadrova i općenito kadrova u zdravstvu. Nešto oko nove osnove politike financiranja zdravstva. Sve ovo što je tu proklamirano svodi se na smanjenje javne potrošnje na račun privatne iako i sada privatna potrošnja učestvuje u ukupnim prihodima preko 20%. Pa zar nam trebaju tolike godine da provedemo akreditacije, kategorizacije bolnica, da u primarnoj zdravstvenoj zaštiti osiguramo komunikacijsku povezanost sa prehospitalnim segmentom uključujući telemedicinu 2008. godina predlaže se, da se osigura i opremi hitna, da se osiguraju i opreme hitni jedinstveni odjeli u kliničkim općim bolnicama 2009. itd. itd. Znamo da se ništa ne može bez novca, ali zdravstvene ustanove dobivaju povrat, ne dobivaju povrat PDV-a u sustavu, a da ga dobiju siguran sam prema pokazateljima i prema izračunima cca 800 milijuna kuna bi ušlo u Fond zdravstveni, a istovremeno znademo da zdravstvene ustanove ne rade na principu profita. Ulaskom u riznicu novca iz ugovora u pružanju zdravstvenih usluga na bazi reciprociteta sa strancima izgubilo se u sustavu zdravstva daljnjih 100 do 150 milijuna kuna. Oslobađanje od participacija da, ali samo po osnovu dijagnoze, a po statusu neka plaća onaj tko ih oslobađa. Mi smo za apsolutno za preventivu bez ograničenja, za primarnu zdravstvenu zaštitu bez financijskih opterećenja pacijenata, osiguranika, dakle protiv smo administrativne takse. I na kraju, zbrajanjem samo ovih veličina novca o kojima sam rekao došli bi do nekakvih 2 do 2 i pol milijarde kuna koja danas su nedostatna za, neću reći normalno, ali za funkcioniranje cjelokupnog sustava zdravstva. Međutim, mi nudimo i rješenje koje smo izrekli ovih dana, a to je koje nam je tu na dohvat ruke. Pa dajmo, gospodo, aktivirajmo Zakon o ribolovno-ekološkom pojasu i uzmimo od naših susjeda 350 cca milijuna eura koje oni godišnje izuzmu iz našeg mora, dakle, izlovljavaju. Ima, dakle, rješenja, treba hrabrosti. I naše zdravstvo biti će po mjeri njihovih građana. Ovaj Prijedlog nažalost, nećemo moći prihvatiti jer se potrošnja u većem dijelu ipak prevaljuje na leđa građana koji i sada izuzetno teško žive. Hvala.
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Htjela bih ispraviti kolegu koji je rekao da je malo toga ugrađeno u ovaj tekst. Ja se nadam da kvaliteta se ne mjeri sa količinom ugrađenog teksta, ugrađeno je upravo onoliko koliko treba, ali puno više nego što je bilo ugrađeno u strategiji koalicijske vlasti.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Treći ispravak, poštovani zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravio bi netočan navod da da bi bio dobar menadžer u zdravstvu morao bi završiti neku američku školu, … [[Govornik se ne razumije.]] i tako. Međutim, mene ovdje zabrinjava i točno jedna druga stvar. Da kad neki ravnatelji u ovoj situaciji, a čuli smo kakva je i svi znamo, u zadnje dvije godine na 700 zaposlenih primi 100 novih, a to su uglavnom nekvalificirani ljudi, onda to mene zabrinjava. Naravno da to nije svugdje, ali recimo, ovaj slučaj u bjelovarskoj bolnici. Hvala lijepo.
I poštovani zastupnik Pero Kovačević, ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod kolege vezano za osiguranje sredstava potrebno za zdravstvo. Rekao je, aktivirajmo ZERP ili ekološko-ribolovni pojas. Ja kažem, aktivirajmo gospodarski pojas pa ćemo dobiti daleko veći iznos novca. Riješimo sivu ekonomiju pa ćemo onda dobiti godišnje od 11 do 15 milijardi kuna, a nemojte nam krasti ideju na taj način. Hvala.
Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Strategija 5-godišnjeg razvoja zdravstva koju će klub zastupnika HDZ-a podržati iz sljedećih razloga. Prije svega radi se o jednom uravnoteženom pristupu koji ne predstavlja nikakvo novo socijalno opterećenje na naše korisnike i to je ono što u ovom trenutku treba pozdraviti. Da je pristup Strategiji uravnotežen, pokazuje se i u samom prvom dijelu ocjene stanja u zdravstvu. Ocjene stanja u zdravstvu se temelje na međunarodnim, ali i na domaćim anketama i analitičarima i te ocjene pokazuju puno bolje stanje nego ono s kojim se politizira u većini naših javnih rasprava. Ja ću samo spomenuti Svjetsku zdravstvenu koja kaže da hrvatsko zdravstvo je bliže zemljama Europske unije nego zemljama sa istim bruto nacionalnim dohotkom kakav ima i Hrvatska. Stav Svjetske banke koji kaže da je organizacija zdravstva temeljena, analiza temeljna na zdravstvenim pokazateljima bolja u Hrvatskoj nego u svim zemljama regije i bliska Europskoj uniji. I napokon, najveće priznanje koje je stiglo od Svjetske zdravstvene koja je sve zemlje članice, 192 u svijetu, poredala u razrede. Prvi razred je najbolji, u njemu su 35 zemalja i među njima je Hrvatska, po organizaciji i učinkovitosti zdravstvenog sustava. Ona je u toj prvoj skupini, tzv. skupini A sa Švedskom, Njemačkom, Austrijom, Belgijom, Irskom. I recite mi molim vas još jednu djelatnost u Hrvatskoj koja se nalazi među prvih 35 zemalja u svijetu u društvu sa zemljama koje imaju 2 do 3 puta veći bruto nacionalni dohodak. To zahvaljujemo prije svega naših zdravstvenim djelatnicima i svaka neopravdana kritika na njihov račun apsolutno je neopravdana. Naravno da to zahvaljujemo i organizaciji jer bez nje niti zdravstveni djelatnici ne bi mogli pokazati svoje znanje i svoju sposobnost. Tome u prilog idu i domaći pokazatelji koji zaista imaju, ja bih rekao, jedan zamjetan pozitivan trend. Dakle, ja bih samo rekao da je očekivano trajanje života prvi puta iznad prosjeka Europe. Ne govorim Europske unije nego Europe i to čak za godinu dana. A tamo negdje još prije 10-ak godina smo zaostajali skoro 2 i pol godine. Rekao bih da smo u zadnjih 10-ak godina prepolovili stopu novorođenačke smrtnosti sa 7,4 na 3,5. Prepolovili stopu perinatalne smrtnosti sa 10,3 na 5, prepolovili smrtnosti od cirkulacijskih nekih bolesti, ne svih i nažalost povećali smrtnost i pobol od tumora što je sigurno posljedica višegodišnje socijalne krize, kao posljedica ratne agresije na Hrvatsku. U tom smjeru Strategija također ide dobrim pravcem jer težište baca upravo na ranoj dijagnostici tumora i vjerujem da ćemo već za 2, 3 godine imat dobre rezultate zbog ove strategije. A podsjećam samo da smo pilot projekt toga proveli 2004. i kako je iznio ministar, 12 tisuća zdravih, starijih od 50 godina pozvanih na preglede. Imali su katastrofalan rezultat, čak 43% patoloških nalaza. Dakle, Strategija u tom smjeru pokazuje obećavajući rezultat i smanjenje broja malignih bolesti. U drugom dijelu strategije su snimljeni problemi. Ti problemi su snimljeni vrlo objektivno i istaknuti su oni najvažniji. Ja ću spomenuti nekoliko. To je prije svega politika lijekova. Formiranje liste A u kojoj su pretežno generički, ali i originalni lijekovi gdje nema generičkih je nešto u čemu jako kasnimo i zaostajemo iako to doživljava brojne kritike pogotovo nekih socijalnih partnera. Tu neće izgubiti nitko ništa jer se jamči ono što nema ni jedna zemlja Europe, a to je potpuno besplatna lista A. To nema ni jedna zemlja. Svi i tu listu A najjeftinijih lijekova od svih paralela također uključuju participacije, kod nas će ona biti besplatna. To je jedna prednost. Druga, što postoji infrastruktura u kontroli tih lijekova od onih uvezenih do proizvedenih na domaćem tržištu koja je jednaka kontrola svim onim originalnim lijekovima. I treće svi svjetski stručnjaci, a čuli smo i danas naše stručnjake u 8 sati na emisiji "Radio Zagreb" posvećene ovom problemu slažu se da je generik jednako učinkovit kao originalni lijek ako se provodi stalna kontrola koju mi imamo utemeljenu već godinama. To je napokon rekao i visoki dužnosnik … [[Govornik se ne razumije.]] u Americi koji je rekao najskuplje u lijekovima nije uvijek najbolje. Prema tome, sve zemlje koje su to uvele, ja ću spomenuti samo Švedsku, Slovačku, Njemačku, Irsku. Pokazale su već u prvoj godini uštedu od 10% bez negativnog utjecaja na zdravlje nacije. Prema tome, mislim da je to u strategiji vrlo pozitivan iskorak. Drugo, profesionalna kompetentnost primarne zdravstvene zaštite je stavljena u prvi plan jer je broj uputnica iz primarne u specijalističku povećan za 30% posljednjih godina i tu zaista treba napraviti velike iskorake, vjerujem da će ova Strategija u svojim ciljevima i to ostvariti. Teško je u općoj medicini primarnoj zdravstvenoj zaštiti pratiti strahovitu dinamiku napretka vrhunske medicine bez ne samo temeljne specijalizacije koja je uvjet i Europske unije nego svakodnevnog usavršavanja i tu se mora utemeljiti godišnja obveza svakog od liječnika da provede u specijalističkoj ambulanti na edukaciji određeno vrijeme, osobito u onim strukama gdje piše, ispisuje najviše uputnica. Sljedeća odrednica koja je dobro snimljena to je neravnoteža financiranja i potreba rasterećenja društvenog sektora. Dakle, potreba rasterećenja državnog proračuna. Sadašnje opterećenje državnog proračuna svakako opterećuje indirektno gospodarstvo i dosegnuli smo onu granicu gdje bi novo, dodatno opterećenje državnog proračuna se odrazilo negativno na gospodarstvo. Prošla Vlada je napravila koristan iskorak jer je smanjila doprinose za zdravstvo, ali nije pri tom odredila alternativne izvore. Treba pronaći put u kojem će se smanjiti izdvajanja iz državnog proračuna, ali se moraju pronaći alternativni prihodi jer će inače prihodi pasti i dovesti do financijskih kriza. U neravnomjernom rasporedu bolnica, a i drugih razina zdravstvene zaštite od primarne do specijalističko-konzilijarne također je kvalitetno rečeno i u cilju je da se to ujednači. Moram istaći da je to zaista pravi trenutak jer smo upravo pri dovršenju ogromne investicije od 10 milijardi kuna u ratom porušene bolnice. Dakle, obnovili smo sve bolnice osim još Vukovarske, i ona je započela, upravo se vrše početni radovi i kad se završi Vukovarska zaista se sredstva moraju usmjeriti u modernizaciju postojećih, ali i izgradnju objekata tamo gdje ih sada nema. Prema tome, možemo reći da se bližimo završetku ogromne investicije u ratom porušene bolnice i njihovu obnovu u vrijednosti preko 10 milijardi kuna. Ono što je dobro snimljeno to su i nedavni propusti organizaciji zdravstva, prije svega nizak prioritet zdravstva u pregovorima s Europskom unijom. Na žalost u pregovorima s Europskom unijom izgubili smo puno toga na području javnoga zdravstva. Ja bih samo spomenuo da je iz sustava zdravstva izbačeno i premješteno u druge resore i dalo negativne posljedice. Prije svega zaštita na radu. To ćemo novim paketom zakona i ovom Strategijom popraviti. Zatim, opasne kemikalije, nadzor nad njima, premještanje u sektor gospodarstva. Samo da vas podsjetim na nedavnu vijest da su tkanine već godinama bez kontrole koje se uvoze, da sadrže … [[Govornik se ne razumije.]] teških metala koje su kancerogene, … [[Govornik se ne razumije.]] itd. Ni u jednoj zemlji gdje se želi štititi zdravlje naroda ta zaštita zdravlja se ne prebacuje u sektor gospodarstva jer je to kao da lisicama date čuvati kokoši. Gospodarstvo interes dobit, a ne zaštita zdravlja. Zato se to sad prebacuje i novim Zakonom o otvorenim kemikalijama i prebačeno u nadležnost Ministarstva zdravstva. Isto se odnosi na ionizirajuće zračenje koje je u dijelu nuklearne sigurnosti izašlo iz Ministarstva zdravstva, sada je vraćeno, o sigurnosti prehrane da ne govorim. Sigurno da poljoprivreda kao sektor ima tu svoj udio, ali ona je previše zainteresirana za uvoz i za preradu na što jeftiniji način pa smo i to na jedan posebni način sinkronizirali cijelu kontrolu i koordinaciju Ministarstva zdravstva. Zaštita okoliša je također izašla iz sustava zdravstva, posebice analiza zraka, vode, stupnja buke itd., to također postojećom reorganizacijom sustava vraćamo u sustav javnoga zdravstva gdje postoje stručnjaci, infrastruktura i ustanove koje se time bave, u prvom redu Zavodi za javno zdravstvo, državni i županijski. Ono što je u strategiji možda manje naglašeno to je promjena načina upravljanja bolnicama i tu će vjerojatno trebati još godine i godine rasprave. Naime, postojeći način upravljanja koji je decentraliziran i financiranja koji je centraliziran nikako ne daje dobre rezultate. Decentralizacija sredstava za investicije je također dala loše rezultate. To su ona decentralizirana sredstva koja se daju županijama i županije same nabavljaju opremu što je dobro, ali ne postoji kategorizacija bolnica u odnosu na opremu što je loše, pa ću sada recimo spomenuti jednu epidemiju koja je upravo započela i u tijeku je. To je epidemija kupovine vrlo skupih i dijagnostičkih uređaja na razini županijske bolnice kojoj takav uređaj ne pripada. Prvo zato što joj ne treba zbog dijagnostičkih razloga. Drugo, zato što nema stručnjake koji mogu iskoristiti niti 10% takvog uređaja i treće zato što troši ogromne količine novca ne samo pri nabavi nego eksploataciji. To su višeslojni CT uređaji. Nakon jedne izmišljene afere da bi se suzbila kupovina jeftinih uređaja sada je počast kupovine tih skupih. Usporedba. Mađarska država sa većim brojem stanovnika ima 4 višeslojna CT uređaja. Hrvatska u ovom trenutku ima 21 i još je u tijeku nabava novih 5. Svaki od njih košta par milijuna kuna bačenih uzalud više nego što treba, a u eksploataciji je 3 do 4 puta skuplji od jednog jeftinog uređaja kakav treba jednoj općoj bolnici. Dakle, hitno treba donijeti strategiju i ja znam da na njoj ministarstvo radi, no pod pritiskom nekih akcija se vjerojatno malo ta strategija usporila. Ono što bi dalje trebalo reći da je odnos doprinosa i troškova, ta razlika je ogromna i ona je svakim danom sve veća. Strategija je dotaknula problem uravnoteženja prihoda i rashoda na dugoročnoj razini naravno jer je to jedino moguće zbog socijalne osjetljivosti i tu će trebati godine usaglašavanja stavova kako različitih političkih stranaka tako i socijalnih partnera jer na kraju ćemo o tome kad tad morati postići konsenzus na dobrobit naših osiguranika i u svrhu opstanka čitavog zdravstvenog sustava. Primjedbe nekih socijalnih partnera da na tom putu ravnomjernog opterećenja svih sudionika u sustavu ne treba ići na imovinski cenzus, da ne treba ići na ocjenu dohotka obitelji nego samo pojedinca nije naravno opravdan jer su sve zemlje europske unije a i šire upravo u cenzus uključile i prihodovni i dohodovni cenzus ne samo pojedinca nego i obitelji u svrhu ostvarenja socijalne pravde jer je neopravdano po najsiromašnijem članu obitelji oslobađati cijelu obitelj od participacije. To se događa, da na primjer u tajkunskom obitelji su svi oslobođeni od participacije. To je apsolutno socijalno i politički nedopustivo. I na kraju, sve pohvale, da kažem nekoliko i možda malih zamjerki. Uz sve pohvale da je strategija odredila nositelje i rokove za izvršenje mislim da bi bilo dobro možda unutra ugraditi i jedan kontrolni mehanizam, dakle jedan nadzorni odbor koji bi pratio dinamiku i izvršenje svih tih akcija pa će vjerojatno predlagatelj o tome razmisliti. Trebalo bi ispraviti neke brojčane podatke, na primjer da je u ratu poginulo 43,4% civila. Nažalost, ne. 7 tisuća 183 ubijena civila na 13 tisuća 967 jest 51,4% i to je prvi rat na ovim prostorima u kojem je poginulo više civila nego vojnika pa čisto radi istine da se ovaj podatak možda ispravi. I na kraju trebalo bi neke jezične korekcije. Imamo nekoliko rečenica duljih od desetak stranica, predlažem da se to također popravi i da se da na jezičnu korekturu a kao zaključak smatram da treba prihvatiti strategiju iz tri glavna razloga, jer je socijalno osjetljiva, jer ispravlja ključne nedostatke u upravljanju zdravstvom, ključne a ne sve jer je to nemoguće. I na kraju, jer je to prvi korak u uravnoteženju prihoda i rashoda u zdravstvu što je temelj opstanka sustava. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod uvaženoga kolege koji je iznosio neke rezultate anketa o tome kakvo je stajalište hrvatskih građana. Ja vam opet ponavljam, stajalište jedne … [[Govornik se ne razumije.]] ankete koja kaže sljedeće daje preko 51% hrvatskih građana je nezadovoljstvo stanjem u zdravstvu, 32% smatra da niti je dobro niti loše, samo 19% je zadovoljstvo stanjem u zdravstvu. Druga anketa vezano kuda ide hrvatsko zdravstvo kaže da je 43%, odnosi se znači na bivšu i sadašnju vlast, smatra da je stanje sve gore i gore. 38% smatra da je situacija jednako loša kao što je bila a samo 18% govori da ima određeni napredak. Prema tome, ovo su meritorna istraživanja koja su obavljena u Hrvatskoj i to ocjena hrvatskih građana. A vezano za generičke lijekove postoji također … [[Govornik se ne razumije.]] kolega ispravio netočan navod i stajalište da su to lijekovi za sirotinju. Hvala.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite!
Netočan je navod da je prethodna Vlada prilikom smanjenja doprinosa ugrozila financijsku stabilnost zdravstvenog sustava. Točno je da je tom mjerom smanjena cijena rada i povećana konkurentnost hrvatskog gospodarstva i značajno povećan rast bruto društvenog proizvoda iz kojeg se opet dodatno povećalo izdvajanje za zdravstvo. A zdravstveni sustav je iz tih ali iz nekih drugih alternativnih izvora osigurana mu je likvidnost i dostatno financiranje. U prilog te teze govori činjenica da su se tada zdravstveni, dobavljači u zdravstvu plaćali s rokom od 120 dana a da se danas plaćaju s rokovima od 365 dana a neki čak i do 500 dana.
I treći ispravak poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite!
Hvala lijepa. Netočan je navod kolege Hebranga da je ova strategija socijalno osjetljiva. Pa najprije je netočan navod da je to uopće strategija. To nije strategija. Ali ajde ako uzmemo to kao činjenicu da bi to trebala biti strategija ona nije socijalno osjetljiva. Jer gledajte, uvođenje participacije ne može biti socijalno osjetljiva mjera. Tko nju plaća? Bolesni. Tko je među najbolesnijima? Stari, umirovljenici. Tko u ovoj zemlji ima najmanje novaca? Pa upravo oni. Njih sada se guli. 600 tisuća njih ima mirovinu ispod granice siromaštva. Sad moraju plaćati participaciju. Nije to socijalno osjetljivo. Uvođenje imovinskog cenzusa jednako tako nije socijalno osjetljivo. Gledajte, vi ćete imati jednoga umirovljenika koji ima nekakvu imovinu, nekakvo nasljedstvo, stanuje u nekakvom stanu i sad će morati plaćati zbog tog imovinskog cenzusa jer ima vlasništvo kad se razboli. Šta njemu preostaje? Da proda taj stan, da ide u podstanare zato da bi platio svoje liječenje. I vi tvrdite da je to socijalno osjetljivo.
Za Klub HSLS-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite!
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine ministre, kolegice i kolege! Prijedlog nacionalne strategije zdravstva Republike Hrvatske potrebno je posvetiti punu stručnu, znanstvenu i političku pozornost. Prije svega, potrebno je konstektualizirati jer vrlo je teško govoriti zapravo bez jednog gospodarskoga konteksta i onda pokušati zapravo fiksirati se samo na zdravstvo i očekivati da takav jedan parcijalni uvid da dade odgovore na sva ova bitna pitanja budućnosti našega zdravstva. Po našem mišljenju radi se o ključnom dokumentu od posebnog značaja za pravce razvoja zdravstva kako u jednom srednjoročnom tako i u dugoročnom razdoblju. Upravo iz tih razloga Klub HSLS-a je zahtijevao da prošla rasprava bude samo prethodna rasprava a ne prvo čitanje. Naime, u ovom slučaju ne mislimo da bi brzina bila vrlina i upravo potrebno je doista da se oko svih ovih detalja pokušamo iznaći optimalna rješenja. Samim time smo mislili dati Vladi, osigurati dodatno vrijeme da zajedno sa socijalnim partnerima kroz jedan, to se obično kaže konstruktivni dijalog postigne konsenzus svih zainteresiranih na ovome području zdravstva a to se područje u doslovnom smislu riječi tiče svakog pojedinog građanina prije ili kasnije. Postavlja se pitanje da li je taj konsenzus i ostvaren. Ako je suditi po medijima, ako čitamo pa i gledamo današnje i ove replike i onda vidimo da ipak nije. Listajući prvih 10-tak stranica ovoga, ove strategije na prvi pogled izgleda da je do promjena došlo samo u stavkama sadržaj i to na naslovnoj stranici strategije koja je ukrašena jednim zanimljivim likovnim rješenjem. No listajući dalje na kraju ovoga novoga Prijedloga nacionalne strategije razvitka zdravstva imamo, koji imamo pred sobom ipak ima i određenih noviteta pa se tako na završnim stranicama strategije su, pobrojene su mjere, nositelji i rokovi o kojima se trebaju poduzeti određene aktivnosti. I to smatramo da je pohvalno jer ipak, sada ipak kad imamo i nositelje i rokove doista onda smatramo da je riječ o odgovornom ljudima i odgovornome činu i na neki način sada možemo pratiti i vidjeti da li će se ti rokovi poštivati i s te strane, autori strategije da li su se, su dali javno određene obveze. Cilj ove strategije trebao bi biti pored pružanja kvalitetne i dostupne zdravstvene zaštite svim građanima i adekvatnije funkcioniranje sustava zdravstva u postojećim financijskim uvjetima, a financijski uvjeti u svakom slučaju nisu dobri. Zato kažem bez ove gospodarske … [[Govornik se ne razumije.]] teško da ćemo i ako ne dođe do određenoga prožimanja teško da ćemo imati prava rješenja. Ono što je i više nego bjelodano. Bolnice su stare, trošne, nefunkcionalne. Mnoge od njih izgrađene su i u 19. stoljeću. Nas su učili da je ta Austro-Ugarska bila, nije bila dobra i da nas je i eksploatirala ali je vrlo zanimljivo da se upravo onda intenzivno, da su se intenzivno gradile ne samo bolnice nego čitav niz drugih, javnih institucija i ne bi bilo loše da tu lošu Austro-Ugarsku pokušamo substituirati dobrom Hrvatskom pa da doista se, doista i izgradnja tih bolnica ne bude samo priča iz prošlosti nego iz današnjosti. Bolnice se bore sa dugovima. Zaposlenici su zabrinuti za svoj posao, pacijenti za zdravlje, a dugovi iz godine u godinu rastu. Prošle godine zaključano je sa dvije milijarde kuna duga. Nadalje i organizacijski problemi u zdravstvu su ogromni. Nama se čini da treba poduzeti određene promjene u radu bolnica i mislimo da je krajnje vrijeme da se njenim financijskim upravljanjem pozabave menadžeri koji će znati optimizirati troškove i voditi, upravo voditi računa o nečemu o čemu vijećnici ne mogu. Mi, čini mi se da nepotrebno trošimo dobre odnosno trošimo liječnike koji od dobrih i sposobnih i perspektivnih liječnika postaju zapravo nesposobni ravnatelji. Evo ja gledam osječki slučaj. Riječ je o jednom vrlo mladom simpatičnom perspektivnom doktoru ali koji sam sebe i nas sve druge pokušava uvjeriti da je dobar financijski stručnjak, ali on to nažalost i uz sve svoje napore i volje to ne može preko noći postati. I mislim da bi doista bilo dobro, a imamo upravo ta iskustva da doista ipak menadžerima, onima koji su nešto o financijama znaju da njima prepustimo, a da doktorima prepustinmo ono što oni doista i jesu, a da ih oslobodimo ovoga, ovog financijskog opterećenja. U … [[Govornik se ne razumije.]] smislu po mišljenju Kluba HSLS-a na bolnice bi se trebalo gledati kao na tvrtke. Treba znati recimo da je proračun Kliničke bolnice u Osijeku ravan, ako ne i veći od gradskoga proračuna. Znači to je veća tvrtka nego recimo, nego sama lokalna samouprava. I kojima je cilj, za cilj da svoje klijente znači pacijente učine zadovoljnim pružajući im visokokvalitetne usluge, radi se ipak o nečemu što je najvažnije, a to je zdravlje ljudi, ali i s druge strane dobrim da te dobre, dobrim menadžerstvom da troškove učinimo optimalnim. Trošenje sredstava u zdravstvu treba biti transparentno kao određeni vid kontrole jer čovjek je manje racionalan kada neke stvari ne idu iz njegovoga džepa i mi moramo promijeniti ovu percepciju. Doista se kod nas gotovo ništa ne plaća. To je na neki način to je ta stvar ove, jednoga, jedne navike, ali taj princip, princip solidarnosti da oni koji imaju doista moraju platiti, a oni koji nemaju da im se omogući ista puna zaštita to je nešto što doista pripada čak i temeljnim vrijednostima i našega Ustava. Nedavno smo bili i nadalje svjedoci mogućeg kolapsca općih bolnica kada država na početku rješavanja problema nije imala prava rješenja što se naravno odnosi na dugovanja bolnica prema veledrogerijama pa je onda prebacila lopticu na županije, a opet čini mi se ne vodeći dovoljno računa o tome da su prihodi, gotovo bih mogao sa sigurnošću reći ne nekih nego svih županija manji od prihoda nekih općih odnosno kliničkih bolnica. I tu doista kažem treba, a opet znate kolega Hebrang je govorio upravo o ovome pošasti nabava ovih skupih aparata pa onda upravo to je činjenica da ljudi koji nisu sposobni bave financijama odnosno nečim drugim nego što trebaju. Tu se onda stvara zapravo jedna upravo ta ružna priča da je zapravo u prvom redu i isključivo na djelu provizija, a ne zapravo ono što bi trebalo biti funkcija bolnice. Nadalje pohvalno je od ministra što je kao preduvjet za bolje funkcioniranje zdravstvenoga sustava predložio informatizaciju zdravstva, ali to smatramo ako živimo u 21. stoljeću, informatičkom vremenu da je to nešto što se samo po sebi predmnijeva nego upravo to treba zapravo sad samo i omogućiti da se bolnice opterete ove nepotrebne administracije. Moramo postaviti i nadalje pitanje zašto se u ovoj Strategiji razvitka zdravstva predviđaju odvojene reforme zdravstva, financiranja javnoga zdravstva ako je primjerice javno zdravstvo nedjeljivi dio zdravstva i u zakonskom, ... [[Govornik se ne razumije.]] i u provedbenome smislu. Iz predočenog dokumenta mi u Klubu stječemo dojam da autori nisu do kraja dovoljno upoznati s organizacijom, funkcioniranjem i zadaćama pojedinih dijelova sustava zdravstva danas u cjelini. U nekim dijelovima ove strategije su se kao potrebne aktivnosti za budućnost navode i one koje treba samo unaprijediti i osnažiti. Tako navodi se potreba za osnivanjem dnevnih bolnica iako one u pojedinim djelatnostima već postoje. Predložene mjere razvoja javnog zdravstva opisane su načelno uz napomenu da je potrebno izraditi novu strategiju, strategiju novog javnoga zdravstva, a onda se normalno logično nameće i postavlja pitanje koja je zadaća ovog dokumenta čiji je prijedlog Nacionalna strategija zdravstva između 2006. i 2011. godine ako javnu zdravstvenu strategiju tek treba postepeno razraditi u nekom novom dokumentu. Mislimo da bi, da je ta strategija novog javnog zdravstva već mogla biti predložena i u ovom dokumentu. Posebno je važno pitanje jačanja primarne zdravstvene zaštite, a za njeno kvalitetno pružanje potrebno je riješiti njen institucionalni status kako ne bi postojale tri vrste tzv. privatizirane zdravstvene zaštite. Upravo je i u zdravstvu, upravo najizraženija ta neravnopravnost građana, među građanima pa često ispada da zdravstvene usluge mogu platiti samo oni koji imaju novaca. Kažem upravo ta, to je ta, to je nešto što ako smo doista, želimo da implementiramo vrijednosti našega, i našega Ustava onda moramo imati na umu da ta zaštita mora biti pružena svakog građaninu bez obzira da li on ima ili nema, a pogotovo nam nisu drage upravo ove igre na ovaj način kako se pokušava, kako se zapravo svatko od nas pokušava proglasiti siromašnijim nego što on zapravo jest i kako sustavno izbjegava plaćanje ovih obveza odnosno da participira tamo gdje, bez, i onda se poslije čudimo kako nam zdravstvo ne funkcionira i kako grca u dugovima. Zato nadalje zdravstveni sustav treba biti učinkovit i snažan, a zdravstvena zaštita dostupna svim i dobro je da se stavlja težište na primarnu zdravstvenu zaštitu, a hoće li ona polučiti rezultate to ćemo ipak tek vidjeti. Primarna zaštita u zemljama Europske unije rješava oko 80% svih zdravstvenih problema građana. Da bi se išlo u smjeru postizanja tog standarda u strategiji se predlaže mogućnost smanjivanja broja osiguranika po timovima primarne zaštite što je dobro jer će se liječnici nešto rasteretiti, a pacijenti bi trebali dobiti kvalitetniju primarnu zdravstvenu zaštitu čime bi se ako ništa drugo smanjili redovi i čekanja u ambulantama. Međutim, još bi po našem mišljenju bilo značajnije kada bi ova strategija uspjela smanjiti listu čekanja na određene operacijske zahvate i specijalističke preglede u bolnicama po kojima se vrlo često čekaju i mjesecima, pa neki puta čujemo i godinama. Kako bi to bilo moguće predviđeno je proširenje mreže primarne zdravstvene zaštite, odnosno osnivanje novih timova primarne zdravstvene zaštite. Postavlja se opet pak pitanje na koji se način misli isfinancirati povećanje jedinica primarne zdravstvene zaštite kad i postojeće grcaju u dugovima, odnosno zbog posljednjih limita ne mogu funkcionirati onako kako to od njih očekuju pacijenti. Slažemo se da usluge u primarnoj zdravstvenoj zaštiti trebaju obuhvaćati i promotivne, preventivne, intervencijske rehabilitacijske mjere jer uvijek kaže narod je pametan i kaže bolje je spriječiti nego liječiti. Ono što nas žalosti da se u strategiji nigdje ne spominje nadzor nad zaraznim bolestima koji je prema deklaraciji Europskog parlamenta još '98. godine proglašen prioritetom javno zdravstvenim poslom u Europi. Primarna zdravstvena zaštita je prikazana nepotpuno, jer su izostavljeni neki funkcionalni dijelovi, službe epidemiologije, službe školske i … [[Govornik se ne razumije.]] medicine, službe za prevenciju ovisnosti, patronaža, hitna medicinska pomoć koji su sve djelatnosti na razini primarne zdravstvene zaštite bez obzira kamo oni organizacijski pripadaju. Na stranici 43. u točki 10. navodi se da svako područje mora imati organiziranu jedinicu s odgovarajućim kadrom. Misli se na javno zdravstvene eksperte. Za one dijelove kompresivne zdravstvene zaštite koju liječnici primarne zdravstvene zaštite prvenstveno orijentirani na kurativu ne pokrivaju u potpunosti. Pri navedenome, barem nama u klubu ostaje dvojba da li za određena područja izvan sjedišta županija to mogu obraditi neke eventualno izdvojene jedinice županijskih jedinica za javno zdravstvo ili to mora ostati neprikosnovena obveza primarne zdravstvene zaštite. Ova strategija predviđa racionalnu potrošnju lijekova. Ja sam ono prošli puta govorio da u kućnoj apoteci mojih roditelja da ima negdje preko 50-tak lijekova i oni jadnici misle da su im svi, oni su uvjereni da su im svi nužni. Ja mislim da nisu, a sada kako ostvariti tu racionalniju potrošnju. Da li je to moguće kroz uvođenje osnovne i dopunske liste lijekova gdje će se osiguranicima osiguravati besplatni generični lijekovi, izvorni lijekovi koji su skuplji i za koje je potrebna doplata. Ovo zasigurno ide prema smanjenju prava pacijenta, jer će oni morati onda sigurno doplatiti za određene vrste lijekova koji se budu nalazili na dopunskoj listi, budući da se neki izvorni lijekovi ne mogu zamijeniti generičkim, a i postavlja se pitanje iste kvalitete i kvalitete djelovanja generičkih u odnosu na izvorne lijekove. Mislim kada sam govorio o ovoj privatnoj kućnoj apoteci tih preko 50-tak lijekova to sve prepisuju liječnici. Nije to ništa nikakav privatni hir, nego jednostavno čini mi se upravo postojanje jedne e sad je tu nedostatak te informatičke pismenosti, da zapravo liječnik K zna što radi liječnik B ili ne znam liječnik C, itd. Ali, očito da se to sve manje-više radi ovako prilično napamet. Ali kažem, bez obzira na ovu primjedbu ipak imamo dojam da ovo ide u smjeru racionalne potrošnje lijekova. Što se pak tiče plaćanja administrativne pristojbe oslobođeni od nje moraju biti ne samo djeca do 18 godina, invalidi sa oštećenjem od 80% već ipak i najugroženiji dijelovi stanovništva, osobe koje primaju socijalnu pomoć, nezaposlene osobe ili umirovljenici koji imaju mirovinu koja doista je ispod ovog egzistencijalnog minimuma i tu upravo pokazujem ovaj princip solidarnosti na djelu, da onaj tko ima više on više i mora platiti, a upravo na taj način da pokaže tu temeljnu građansku solidarnost. Trebalo bi i nadalje razmisliti da osobe koje su socijalno ugrožene imaju pravo na zdravstvenu zaštitu koje bi se alimentiralo ne iz sredstava HZZO-a već iz posebnog Fonda socijalne skrbi pri ministarstvu. Takav fond za sada ne postoji, ali potreba za sredstvima koja bi osigurala ta prava stalno raste. Ova strategija predviđa kategorizaciju, aditaciju i akreditaciju bolnica gdje će se pozornost posvetiti profilu pojedinih bolnica, sadržaju bolnicama po djelatnostima u smislu da će se s jedne strane morati utvrditi razina stručnih poslova koje pojedina djelatnosti obavlja, a sa druge strane će se uzimati u obzir obujam potrebe za takovom djelatnošću. Ovdje se ipak postavlja pitanje znači li to da će doći do ukidanja određenih specijaliziranih odjela što opet ide prema smanjenju prava, mogućem smanjenju prava pacijenta, odnosno mogućnosti da oni svoja prava ostvare i ako tako postavlja se pitanje da li će se ovom strategijom doći do ukidanja nekih bolnica. Mislim da to treba jasno i glasno reći. Budući da vrijeme pomalo ističe samo da jednu stvar koju ipak treba reći, jedna od provedbenih aktivnosti u području financiranju zdravstva i dodatna mjera za racionalizaciju troškova, prijevoza je mjera kojom se naknada troškova povećava samo za udaljenost veću od 40 km od mjesta prebivališta uz neke specifične iznimke. Ja vas još jedan puta upozoravam. Ne smijemo robovati ovim kilometrima. Mora se voditi računa i o nekim drugim aspektima. Sjetimo se samo one vijesti, udarne vijesti u hrvatskim vijestima kada doista smo i mi svi zastupnici bili proglašeni krivi da smo neosjetljivi, da brinemo samo o sebi. Upravo zato kažem što se uzima samo ovako gruba kilometraža. Zašto 40 a ne, ne znam 30 ili 35. Uvijek je znate sa tim brojevima je čudno i nisu pouzdani. Upravo zbog toga mi ćemo iz Kluba pomno pratiti ovu raspravu i razmisliti hoćemo li uz ovakve kriterije i iznesene nedostatke podržati ovu strategiju, pa stoga očekujemo upravo da i amandmanima i … [[Govornik se ne razumije.]] dođe do određenog poboljšanja. Hvala vam predsjedniče.
Hvala lijepa. U 11 sati i 5 minuta isteklo je vrijeme za pojedinačnu raspravu za koju se je prijavilo 29 zastupnica i zastupnika uz 4 kluba. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja bih kazao da je gospodin profesor Kramarić s pravom ukazao na važnost zaraznih oboljenja i praćenja istih. Međutim, ispravio bih njegov netočan navod kako zapravo nigdje u strategiji nije spomenut taj problem, odnosno da se o njem ne vodi briga. Dakle, osobito zbog AIDS-a i novih, takozvanih novih oboljenja kakva su ptičja gripa itd. ovdje u segmentu organizacija javnog zdravstva spomenut taj problem i on se u okviru javnog zdravstva kao takvoga dakako planira i prati i zbog toga ne treba imati brigu da je to izostavljeno. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pažljivo sam pratio današnje izlaganje i ministra zdravstva koje se bitno razlikovalo od uvodnog izlaganja kada je bila prethodna rasprava o ponuđenoj strategiji i primijetio sam da je skoro 80% vremena i sadržaja posvetio problemima struke, … [[Govornik se ne razumije.]] evidencija, edukacija, pregledi, ponavljanje postupka, ponavljanje pregleda, preventiva. Stekao sam dojam da se obraća Liječničkoj komori, a i ja čitajući ocjenu stanja koje prati strategije sjetio sam se zapitati da li konstatacije koje su date nisu li to posljedica stanja u struci, ne samo u organizacijski postavljenom i financiranju zdravstva, nego same struke. Ministar je svojim pristupom danas mi potvrdio da je očito suština problema i u struci i reći da je prijedlog usuglašen sa socijalnim partnerima, što pozdravlja i to je dobro, udrugama struke i pacijenata. Sad se postavlja pitanje da li Parlament ima o čemu onda i raspravljati. Zadnji put smo u prethodnoj raspravi imali i ponuđene tekstove zakona koje očekujem da dođu u lipnju svakako na raspravu i usvajanje, jer vjerojatno je to potrebno da bi se ostvario ili ostvarila kreditna linija Svjetske banke. Ono što je na kraju ministar spomenuo je Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje kao nacionalni osiguravatelj, što pozdravljam i konačno u tom smjeru smo počeli razmišljati. Samo želim vjerovati da ministar se slažem sa mnom da taj nacionalni osiguravatelj osiguranicima daje ugovore, jer je polica osiguranja umjesto zdravstvene iskaznice, da ne bude zabune da opet imamo jedinog nacionalnog osiguravatelja koji osiguraniku ne daje ništa. I lista lijekova, odnosno generički lijekovi kao besplatni, povećanje je tog udjela sa 34 na više kao jedno od načina sanacije financijskog dijela zdravstva. Strategija u sebi sadrži tri tvrdnje, a danas u raspravi je to bilo nekoliko puta ponovljeno. Prvo, da strategija, jer je forma u zdravstvu, neće stvoriti nove troškove stanovništva. Drugo, da će strategija i reforma smanjiti izdatke za javno zdravstvo. I treće, da će strategija i reforma podići kvalitetu zdravstvenih usluga. Dakle sa manje novaca iz državnog proračuna i fonda osiguranika bez novog opterećenja stanovništva dobit ćemo veću kvalitetu usluge, skraćene liste čekanja, pa čak ćemo uvesti i preventivne preglede za određene kategorije stanovništva. Dok mi netko ne otkrije tajnu gdje je ovaj patent zaštićen, klub Hrvatske narodne stranke neće glasati za ovu ponuđenu strategiju, jer naprosto ne mogu razumjeti kako je to moguće ostvariti, a nitko do sade eto ni u Europi, na ni u svim mandatima zdravstvene vlasti u Hrvatskoj do sad nije. Građani osiguranici očekuju od svake strategije, svake reforme, odgovor na nekoliko pitanja, tri. Koliko dugo će čekati da dobiju uslugu koja će biti kvalitetnija? Traže sigurnost u liječničku struku, nalaze, dijagnoze i terapije, dakle da budu sigurni da ono što im je rečeno i dano jeste to. I koliko će tu uslugu platiti, bilo kroz doprinos osiguranja, bilo kroz administrativne pristojbe ili doplate? I da li je taj sustav doplata i pristojbi model pravedan? Da li u tom modelu ima izuzetaka pravednijih, nepravednijih, netko plaća više ili manje? Govorilo se i o jačanju i povećavanju preventivnih aktivnosti pregleda, kako bi na vrijeme ustanovili zdravstvenu sliku stanovništva. I ministar odmah veli nositelj toga će biti županijski zavodi za javno zdravstvo. E sad, da li nositelji toga, tih preventivnih pregleda u stručnom smislu i samo u stručnom smislu ili i u financijskom smislu? Je li to najava da će županijski zavodi za javno zdravstvo temeljem novaca iz županijskih proračuna provoditi te preventivne preglede? Ili će te preventivne preglede plaćati poslodavci za zaposlenike? Ili će to biti neki novi kredit Svjetske banke? Nositelj, da. Nitko ne reče, a tko će biti financijeri. Licitiramo i sa opremom, da smo bahati i razbacujemo se s malo novca i kupujemo opremu koja nam ne treba. Neka su npr. Mađari susjedi, nekad Francuzi, nekad Nijemci, ali onda nikad ne idemo do kraja i ne velimo zašto je nekoj državi potrebno manje CT uređaja. Zato kolegice i kolege što u tim državama kojima služimo kao primjer pacijent ne mora ići u metropolu da bi se najprije naručio, da bi saznao da će 6 mjeseci čekati na CT pregledu, pa ponovno doći nakon 6 mjeseci i cijeli dan čekati da bude pregled obavljen i onda čekati dva, tri tjedna da mu poštom nalaz dođe doma. Nego tamo svako jutro sanitetskim prijevozom iz bolnica koje upućuje svoje pacijente u velike centre vozilima tih ustanova se ljudi odvoze, obave pregled i vraćaju. Pa im nije potreban CT u svakoj bolnici. Kod nas nemamo pratećeg sustava i ništa drugo nismo posudili. Ali bi sada kritizirali što recimo neka bolnica kupi CT uređaj. Jer možete zamisli to je strašno velika rastrošnost. 2001. javna potrošnja u Hrvatskoj iznosila je 8,2% bruto društvenog proizvoda, privatna 2., ukupno 10,2%. 2004. javni izdaci su bili 7,7, privatna 2, ukupno 9,7. Dakle smanjili smo izdatke za javno zdravstvo, nismo povećali privatne resurse, sa manje novaca dobili smo bolesnije društvo. I ova strategija veli da moramo smanjiti izdatke za javno zdravstvo i povećati izdatke privatna. Očito građani nemaju ili većina građana nema što povećati, jer nema privatne financije i zbog toga odustaje od dijela troškova u zdravstvenoj zaštiti. 5 godina podaci to pokazuju. I sljedećih 5 godina će biti tako. I ponavljam, u Hrvatskoj po glavi stanovnika u prošloj godini, ovoj godini izdvojit ćemo 3 tisuće 600 kuna, 500 eura ili 613 dolara. Zašto se nisu čuli podaci koliko je to u susjednoj Mađarskoj, Sloveniji, Austriji, Njemačkoj? Koliko se tamo po glavi stanovnika izdvaja za javno zdravstvo? Strategije i daje tvrdnju da u Hrvatskoj na tisuću stanovnika imam 2,63 liječnika, a Europa 3,6., Dakle na tisuću nam fali jedan liječnik. Strategija daje i podatak da broj medicinskih sestara u Hrvatskoj je 5,2 na tisuću stanovnika, a Europa ima 11. Pa nam fali 5,8 medicinskih sestara na tisuću stanovnika, ili kad to pretvorite na 4 milijuna 300 fali nam 4 tisuće liječnika i 24 tisuće medicinskih sestara. Ali strategija istovremeno kaže a ćemo do 2011. smanjiti broj pacijenata u primarnoj zdravstvenoj sa tisuću 700 na tisuću 500. Kod pedijatara sa tisuću na 800, zdravstvena zaštita žena 6 tisuća na 4 tisuće i zubna zdravstvena zaštita sa 2 tisuće 200 na dvije. Želite li povjerovati da ćemo u tom vremenu zaškolovati 4 tisuće liječnika? Da ove standarde ostvarimo da ćemo provesti toliko specijalizacija za pedijatriju, ginekologiju i ostale profile koji nam fali. Piše u strategiji sljedeće: Glede prostora i opreme potrebo je uvažiti suvremene standarde i normative Tko u Hrvatskoj investira u prostor i opremu bolničkih kapaciteta? Vlasnici, županije. Dakle kad su investirani u opremu i prostor, trebamo suvremene europske standarde i normative jer to nije izdatak državnog proračuna ni HZZO-a, to će raditi netko drugi, ali istovremeno ćemo smanjiti izdatke za javno zdravstvo. U mjerama, nositeljima i rokovima na strani 44 točka 3. zanavljanja postojeće medicinske opreme piše da će to raditi Ministarstvo rada i socijalne skrbi decentraliziranim sredstvima i lokalna samouprava. Pitam, zaista će to raditi lokalna samouprava, dakle općine i gradovi ili se je mislilo na regionalnu samoupravu jer malo dalje veli da će sustav decentralizacije ići do nivoa županija. Dakle ako se radi o pogreški ispravite je gospodine ministre ili mi recite da li zaista planirane sustav zdravstva decentralizirati do nivoa općina i gradova i uvesti obavezu da općine i gradovi zanavljaju medicinsku opremu. Piše lokalna samouprava. Piše to isto i na strani 42 točka 3. kada je primarna zdravstvena zaštita u pitanju, da za tu namjenu timovima primarne treba osigurati svu potrebnu opremu. Na teret koga? Doma zdravlja. Tko je vlasnik doma zdravlja? Županija. Znači li to da će opremanje primarne zdravstvene zaštite ići iz županijskih proračuna. Za smanjenje liste čekanja, smanjenje dužih lista čekanja citiram, naglašava se potreba uvođenja smjenskog rada u bolnicama. U čemu je problem? Zašto smjenski rad ne uvedemo odmah? Vlasnik bolnice smjenski rad ne može uvesti, ne smije. Onaj tko je ovlašten i tko to smije, izbjegava da se smjenski rad uvede odmah. Zaista imamo situaciju da imamo izuzetno skupu opremu koja radi šest sati dnevno, a da istovremeno veliki dio rashoda bolnica su plaćanje dežurstva i pripravnosti umjesto … smjenskog rada. Ali pogledajte propise pa ćete vidjeti tko može uvesti smjenski rad. Nadalje, predviđeno je i sljedeće. U slučaju da pacijent neće moći biti izvršena, zatražena usluga, morati će se osigurati mogućnost da tu uslugu zadovolji u privatnom sustavu kod onih subjekata tog sustava koji će imati za obavljanje takvih djelatnosti posebno sklopljeni ugovor sa Hrvatskim zavodom. Dogovorom između liječnika koji potražuje određenu zdravstvenu uslugu za svog pacijenta i onoga koji može dati, nastojat će se predvidjeti naručivanje u točno određenom terminu. Pa to već sada imamo. Najčešće kada se daje uputnica za neki kompliciraniji pregled veli ovako, ja ću vam dati znate uputnicu, ali ćete dugo čekati, imate tu vizit kartu od jedne privatne klinike koja to radi, bit ćete već sutra zbrinuti, samo recite da sam vas ja poslao. Ne otvaramo Pandorinu kutiju mogućnosti ilegalnog ispreplitanja javnog i privatnog bez ikakvog nadzora i kontrole. Kod primarne zdravstvene zaštite cilj je kaže strategija, da 80% pacijenata zbrinjavaju se u primarnoj jer dosadašnja praksa da se pacijenti masovno šalju specijalističko-konzilijarne preglede treba biti prošlost. Ministar kaže piramida se izokrenula. Točno. Domovi zdravlja kao promicatelji zdravlja su nestali i nestaju, jer uvjete za zakup još više liberaliziramo i u domovima zdravlja ostat će uprava, računovodstvo i čistačice i financije. Model imovinskog cenzusa umjesto prihodovnog u načelu nismo protiv njega, ali upozoravamo da taj model ne trpi ni jednu povlaštenu statusnu kategoriju unaprijed oslobođenih, nema privilegiranih i svi samo po imovinskom cenzusu i drugo, dok ne vidimo ponudu kriterija ne možemo na slijepo vjerovati da će biti pravedan. Upozoravam vas da seljačko domaćinstvo koje ima dva-tri hektara zemlje koje iz zdravstvenih i dobnih razloga ne može obrađivati, niti ju može dati u zakup niti prodati, a po sadašnjem modelu imovinskog cenzusa koje provodi socijala, ta zemlja mu je limit za ostvarivanje prava, a bit će mu obaveza zbog koje će ispadati iz cenzusa. I žena i starica ili starac koji živi u stanu od 100 kvadrata 80 godina, također će biti u situaciji da u imovinskom smislu iznad sadašnjeg socijalnog cenzusa piše da će se primjenjivati onaj kojega već centri za socijalnu skrb primjenjuju. Hoće li življenje u kući snahe i sina ili kćerke za umirovljenika biti elemenat ispadanja iz sustava cenzusa samom činjenicom što živi u istoj kući? Hoće li morati dokazivati da ne žive na istoj kuhinji u istom novčaniku? Prema tome dok se ove dileme ne otklone što se tiče imovinskog cenzusa bilo bi dobro da rasprava dalje o njemu ne ide dok se ne ponudi jedan od mogućih modela, a posebice u sklopu rasprave u zakonima u prvom čitanju koje očekujemo. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepo. Pa ispravio bih navod koji je kolega rekao da pozdravlja da HZZO kao osiguravajuća kuća izlazi praktički postaje autonomna kuća i da očekuje da konačno zavod izdaje ugovore. To je nemoguće i to smo već jednom u ovom Saboru raspravljali. Jer Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje kao nacionalna osiguravajuća kuća ona se bazira na solidarnosti, dakle ona garantira opseg prava. Dobrovoljna osiguravajuća društva mogu davati pojedinačno ugovore jer ona osiguravaju samo jedan segment zdravstvene zaštite, a ovo osigurava sve, prema tome iskaznica je dokument kojim se ostvaruju prava i nemoguće je dati ugovor.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Ispravljam prvi krivi navod. Da nije moguće s manje novaca postići bolju organizaciju i da damo primjer zemlje koja je to napravila. Irska sedmerostruko, dakle 700% je povećala izdvajanje za zdravstvo u odnosu na Hrvatsku. Mi imamo na isti broj stanovnika 2 milijarde eura, oni 14 milijardi eura. Liste čekanja su iste, ocjene u anketama su iste plus/minus 3 kao u Hrvatskoj itd. Dakle mi možemo sa sedam puta manje novaca imati bolju organizaciju od Irske i hvala Bogu imamo. Drugo, kritizira se što neka bolnica kupi CT uređaje. To nitko nije kritizirao. Kritizirao sam što Čakovec kupuje višeslojni CT, što kupuje Sisak, što kupuje Zabok, a to mu ne treba jer nema stručnjaka koji s njim zna raditi, a taj CT košta 2 puta više u kupovini i 5 puta više u eksploataciji. Pa konzultirajte, kolega Lesar, stručnjake prije nego što iznosite krive podatke. I na kraju, da vlasnik bolnica ne smije uvesti rad u smjenama. Ne da ne smije nego mora i ona to vodi i u našim bolnicama postoji rad u smjenama, ali ne u dovoljno odjela pa se događa da jedna velika klinika kupuje 5. CT umjesto da sa 2 CT-a radi u 2 smjene, a i to će se ovom Strategijom ispraviti. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine ministre. Da, ne trebamo se zavaravati, svi su rekli da je naš zdravstveni sustav u ozbiljnim problemima. Bankrotu vjerojatno ne, ali sutra će biti u još većim problemima. I pitanje da li će ova Strategija to i riješiti. Zašto? Zašto je to pitanje? Zato jer ne bavi ni posljedicama, ne bavi se uzrocima, bavi se isključivo budućnošću i to tamo nekom imaginarnom, možda 2010. ili 2011. Ne bavi se problemom kako te probleme najprije riješiti. Svi se slažemo, svi su rekli zdravstvo je skup sustav, glomazan, on je ovisan o novcu kao manje-više sve u životu. A da bi se došlo jasno do novca ili ga nekome treba uzeti ili ne znam, treba neke usluge uskratiti. Međutim, ako bi bili pošteni, najprije treba reformirati lokalnu samoupravu. Zašto? Zato jer držim da tu danas leži ključ opstojnosti zdravstva. Naše županije, gospodo, ne mogu pratiti više opće bolnice. Jučer smo imali tih 280 milijuna kuna nepodmirenih obveza i to uglavnom od općih bolnica, tobože u vlasništvu županija, iako je stvaran dug tih istih općih bolnica u ovome času preko 800 milijuna kuna. To u vlasništvu županija, po meni je to najobičnija floskula. Evo, da vam iznesem prema Državnoj reviziji otprilike koji su proračuni hrvatskih županija bili 2004., odnosno proračuni općih bolnica, opet prema nalazu Državne revizije, 2003. Županija istarska, proračun županije 181 milijuna kuna, opće bolnice 179,8 milijuna kuna. U Varaždinu proračun 114,5 milijuna kuna, njihove opće bolnice 166 milijuna kuna. U Zadru proračun županije 107 milijuna kuna, njihove opće bolnice 202 milijuna kuna. U Slavonskom brodu proračun 91,5 milijuna kuna, njihove opće bolnice 195 milijuna kuna, itd., itd. Kako, znači, te naše županije mogu sa tim proračunima skrbiti o općim bolnicama? Kako naše županije, poštovana gospodo zastupnici, mogu podmirivati te troškove. Evo, recimo, Varaždin, pustimo Istru. Proračun im je 114 milijuna kuna bio 2004., a njihova opća bolnica stajala je tu županiju ili ne znam, državu, 166 milijuna kuna. Županija istarska sada je ili će podmiriti tih 40 milijuna kuna, ali što vam to vrijedi kada će taj sustav opće bolnice za godinu dana ponovno producirati 20 milijuna kuna novih dubioza. I što tada? Ministarstvo će ponovno prebaciti odgovornost na županije i ne znam da li će one izdržati 2007. godinu. Županije su osnivači temeljem zakona. Ako je tome tako onda su one solidarno odgovorne, biraju upravna vijeća od 5 članova na način da su 3 županije, jedan iz radničkog vijeća plus 1 od zaposlenika. Imenuju ravnatelja, ali ne utječu na prihode koji su determinirani ugovorima sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje. Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje razrješuje ili bolje rečeno razrezuje taj mjesečni limit pa tako, kažu mi, opća bolnica u Puli ima 10% manji limit od one u Varaždinu, Slavonskom brodu ili recimo u Zadru. I onda se postavlja pitanje da li je to politika prema nekim prostorima. Ja tvrdim da je. Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje utvrđuje vam prihode, a županije su odgovorne za rashode. To je naprosto nešto što je na rubu pameti, teško naprosto razumjeti. Od tuda treba krenuti u ovoj Strategiji. Sve drugo, dok se to ne riješi, je na neki način bacanje prašine u oči hrvatskoj javnosti. Klinički bolnički centri, vidimo, izuzeti su iz ingerencije županije pa su utoliko neke županije u privilegiranijoj poziciji kao i one koje se u odnosu na neke, kojima se u odnosu na neke druge sporadično otpisuje dio dugova. Neću sad govoriti o proračunima Primorsko-goranske županije, 231 milijun kuna. Njihov KBC troši 461 milijuna kuna, Osječka županija 204 milijuna kuna KBC tamo 407 milijuna kuna. I kada bi se normalno to prebacio taj teret na njih, one bi stvarno našle se u nesnosnoj poziciji. Što je znači gorući problem? Županije, gospodo, ne mogu skrbiti o zdravstvu. Odnosno, mogu ali onda nam lijepo, gospodo, vratite SIZ za zdravstvo. Upravo tako, vratite nam SIZ-ove za zdravstvo. To je jedino rješenje. Znači, radikalna decentralizacija je rješenje. Ako ne, onda gospodo, uzmite si opće bolnice i pozdravljam najavu gospodina Hebranga da se županijske bolnice vrate državi. Eto, o tome piše današnja "Slobodna Dalmacija", 6.6.2006. Međutim, u raspravi ispred Kluba HDZ-a o tome nismo čuli niti "a". Govorimo svo vrijeme o Strategiji. E sad, koja strategija, što će nam strategija ako nam se sustav uruši već ove 2006. godine. Znači, najprije to treba zaliječiti, a potom razmišljati kakvo ćemo zdravstvo imati u narednim godinama, 2010., 2011., tko živ tko mrtav. Prihodi bolnica u Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje, u razdoblju od 99. do 2005. porasli su za 19,33%. U 6 godina 19,33%, to je negdje na rubu inflacije. Bruto plaće s druge strane rasle su u bolnicama 34,17% i to je u redu. Jasno, liječnici imaju male plaće, treba ih više stimulirati, ali što to onda znači? Manje za lijekove, manje za ishranu, onaj pas kojega ja često spominjem iz Velike Gorice koji troši na dan 58 kuna troši više nego što Hrvatski zavod izdvaja za 3 obroka u našim bolnicama. Cijena bolničkog pansiona 99. do 2005. porasla je za sramotnih 2,75%. Pa nije čudna ni kvaliteta hrane, dapače, naši ravnatelji postaju pravi umjetnici preživljavanja, a zdravstvena usluga je u tom periodu porasla za svega 5,25%. I onda to vodi ka tome da se 80 i toliko posto u bolnicama isključivo i jedino novaca izdvaja za plaće. Sada je gospođa Ožbolt ponovila staru ideju o 1% tzv. doprinosa solidarnosti. IDS je to spomenuo u prošloj raspravi, ali kako? Da, mi jesmo da se doprinos poveća za 1%, ali da sa tih 1% autonomno raspolažu županije strogo namjenjujući tih 1% za zdravstvo na njenim prostorima. Eto to bi bilo neko gašenja požara, umjesto znači 15% da se u konačnici izdvaja 16% i nije trebalo to 2001., 2002. zadirati u to za tih 1% jer to je milijardu kuna, ali kako to odrediti? Kroz formu diferenciranih stopa doprinosa tako da bi svi do prosječne plaće bili na 15%, oni koji imaju 4 tisuće 500 do 6 tisuća kuna recimo 15,5%, od 6 tisuća do 10 tisuća plaćali bi 16%, od 10 tisuća do 15 tisuća 16 i pol, oni preko toga 17% itd. Koliko bi se tu uprihodovalo to treba sad vidjeti, ali bi model bio koliko toliko pravičan. Sustav se ruši i jasno da valja reagirati danas. Pogledajte izdvajanje za zdravstvo. 2003. 13,8 milijardi, 2004. 15,7 milijardi, 2005. milijardu kuna manje, milijardu kuna manje 2005. u odnosu na 2004. Da li je to normalno? Ja tvrdim da to nije normalno kao što nije normalno ova najava ministra znanosti da za mostarski kampus će dati Hrvatska 360 milijuna kuna kredita, a imamo s druge strane kompletan sustav koji je u rasulu. Međutim, da se vratim na opće bolnice. Teško da zdravstveni sustav počiva samo na njima, ali bez njih jasno ne može. Zašto? Kliničke ustanove imaju negdje 8 tisuća 600 kreveta, opće bolnice 6 tisuća 358 kreveta da budem precizan, ali kliničke ustanove izvršile su 26 milijuna 387 tisuća usluga u 2003., opće bolnice 32,2 milijuna. Županijske bolnice imaju 855 kreveta, a specijalne bolnice 8 tisuća 512 kreveta i izvršile su 13,3 milijuna usluga. Te usluge obavilo je 43 tisuće i 11 djelatnika od kojih je 29 tisuća 300 zdravstvenih, a 13 tisuća 711 nezdravstvenog osoblja. To je taj omjer 1 naprama 2,2. Da li je to normalno ne znam, ali čini mi se malo nelogično, no znam da nitko ne može nikoga u ovoj zemlji otpustiti sa 290 tisuća ljudi i ne daj Bože o tome razmišljati, međutim treba povećati prihode. To je ključ za barem jednu milijardu kuna godišnje ili 100 milijuna kuna mjesečno. Prihodi od doprinosa za 2003. bile su 13,2 milijarde kuna, za mirovine 14,8 milijuna kuna i sustav nam se na te dvije točke urušava. To su izgleda shvatili u MMF-u i više ne inzistiraju na reformi zdravstva jer bi njihova reforma plus naše nečinjenje valjda dotukli cijeli sustav to shvaćaju. Izlaz bi možda mogao biti ovaj slovenski model. Npr. oni su prije 10 godina uveli participaciju od 5 do 75% pa se pokazalo da malo tko to može plaćati, pa su onda uveli dopunsko zdravstveno osiguranje. Sad su uveli 4 platižna razreda tako da najsiromašniji plaćaju 4 puta manje premije osiguranja od najbogatijih iako ja i taj pojam najbogatiji koji bi se temeljio samo na plaći držim dvojbenim jer da li je više recimo imati plaću od 10 tisuća kuna, a nemate stan ili je više imati 5 tisuća kuna recimo posjedovati stan? To je sad pitanje, ali oprezno sa time jer 400 tisuća ljudi u socijalizmu došlo je do stana i trebaju podignuti spomenik onima koji su gradili taj stan, neki su dobili jasno vile na Pantovčaku, Opatiji, Puli itd., a neki su možda u međuvremenu nešto i naslijedili pa bi se mogli stvarno naći u situaciji da ih se financijski dotuče. Žive u stanu od 50 kvadrata u Zagrebu, a naslijedili su možda dio nekog imanja nije bitno u Delnicama ili negdje drugdje u Gorskom kotaru gdje i sami znate koja je vrijednost tih nekretnina. Gotovo tamo jako mala. 2005. zdravstvo je završilo sa milijardu 900 milijuna kuna gubitaka, 2006. završit ćemo sa gubitkom od 2 milijarde i 500 milijuna kuna. Još jedan udar na županije i prilike u Požeško-slavonskoj županiji, tu je bivši župan, neće više biti izuzetaka. Konačno, proračun te njegove županije da vidim je bio 59,6 milijuna kuna ili 8 milijuna eura. Znači gdje je problem? Možda u vodstvu županije, ali prije svega u činjenici da imate 8 milijuna eura. To je bit. Kako voditi jednu županiju sa 8, 10, 12 milijuna eura? To jednostavno ne može nitko. Znači rješenje za hrvatsko zdravstvo kada su opće bolnice u sastavu županija je radikalna decentralizacija. U Europi na tu decentralizaciju otpada između 30 do 60%, u Hrvatskoj 0%. Veledrogerije toleriraju dugove do 365 dana. Jasno oni to odmah uračunaju u cijenu lijeka i odmah je 30, 40% skuplje. Danas su dugovi 400 do 500 dana. Svaki stanovnik Hrvatske u Fond zdravstva uplaćuje 350 eura, a na liječenje potroši negdje oko 450 i to producira sve veće troškove. Jasno je ako vam fali 100 eura kako to naprosto voditi. Drugi je problem svojedobna prodaja "Plive" koja je bila apsolutno greška. To svjedoči i podatak da "Pliva" potražuje u ovom času 521 milijun kuna od, veledrogerija 516 milijuna kuna, a da je vlasnik država možda bi kontrolirala tu štetu dok s druge strane "Belupo" koji ima 13% tržišta nije tužio niti jednu bolnicu. Osnivač je "Belupa" Podravka, a ona je u dominantnom državnom vlasništvu. Znači decentralizacija je na neki način naprosto rješenje, međutim prije toga ili paralelno sa time okrenimo ploču, pokrenimo raspravu o stanju u općim bolnicama, sanaciji općih bolnica i financiranje općih bolnica jer npr. za lijekove 2005. izdvajalo se 2 milijarde i 800 milijuna kuna, a 2006. planira se 2 milijarde i 400 milijuna kuna, a raste potrošnja 10%. Tko će naprosto taj sustav gospodo s takvom jednom politikom da kažem kontrolirati? I za kraj, priznajmo nemamo rješenje za zdravstvo, može se sve svesti na politiku po onoj drži vodu dok majstori ne odu, ali nam je voda došla do grla i zato budimo razumni, uvedimo veći doprinos, ne politizirajmo oko doprinosa. Ako to ne učini ova Vlada morat će ona buduća, ali tada problem se neće riješiti sa 1, nego sa 2%. To je naš prijedlog, jasno sa deferenciranim stopama. Neka si država uzme opće bolnice ili neka nam vrati sizove, a bez da se riješe opće bolnice IDS ne može glasati za ovaj Prijedlog.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupnik je rekao da se strategija bavi imaginarnom budućnošću a da se ne bavi sadašnjošću što nije točno. U strategiji je jasno obrađen prethodni period, sadašnje stanje i budućnost u narednih pet godina što je i minimalno za jednu strategiju. Točno su navedeni i nosioci aktivnosti i vremenski rok kada to treba izvršiti. Također je rekao da županije podmiruju troškove bolnica što nije točno. Bolnice se financiranju na osnovu ugovora sa Hrvatskom zavodom za zdravstveno osiguranje. Uza sve uvažavanje poteškoća u tom poslovanju ipak ne može se ne uvidjeti da neke bolnice konstantno stvaraju velike gubitke kao što je bolnica Pula u 40 milijuna kuna recimo. A kako objasniti da je Klinika Jordanovac samo od 0,40. Prema tome, očito da ima i neracionalnosti u takvom poslovanju.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Hebrang.
Hvala lijepo. Uz niz dobrih prijedloga koje je dao štovani zastupnik mislim da prvo treba energično demantirati ovaj natpis u Slobodnoj Dalmaciji. Županijske bolnice vraćaju se državi. Niti je tko izgovorio netko a pogotovo ne ja. … [[Upadica se ne čuje.]] Piše, ja sada demantiram to. A pogledajte potpis tko je to napisao pa onda ne treba ni demantirati više. Ali ja ću ipak demantirati pa ću reći. Ja sam samo na odboru citirao zaključak Svjetske zdravstvene organizacije. Susret 50 ministara zdravstva 1996., imao sam čast predsjedavati tom skupu jer su me izabrali. Zaključak je "Novac centralizirati, upravljanje decentralizirati ali uravnoteženo." I to je bilo sve što sam o tome rekao. Drugi netočni navod je da je sustav u financijskom kolapsu. Podsjećam na završne račune. Ukupne dospjele obveze 2003. 2 milijarde 654 milijuna, 2004. godine 2 milijarde 269 milijuna ili 400 milijuna manje. Prema tome, sustav nije u kolapsu, sustavu samo treba infuzija koju dobiva svake godine, dobit će ju i ove. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin je kazao da se ova strategija, ovaj dokument ne bavi posljedicama niti uzrocima te da bi se dobilo više novca za zdravstvo kako ga nekome treba uzeti. Ja mislim da je ovo, doista je … [[Govornik se ne razumije.]] sintagma koja se stalno koristi u ovom Saboru kako nekome trebati uzeti novac da bi stajalo na drugom mjestu. A zdravstvo ima ovoliko koliko ima. Pa valjda je očekivati da će porast bruto nacionalnog proizvoda riješiti taj problem pa onda nećemo izdvajati za zdravstvo 350 eura nego i kao sve druge suvremene zemlje europske 750 ili tisuću eura. Druga stvar, moramo racionalno trošiti onaj novac koji imamo unutar zdravstva i o tome govori ova reforma. S druge strane, SIZ-ove kolega Kajin ćete dobiti. SIZ je samoupravna interesna zajednica onog časa kad dobijete samoupravljanje a ja se nadam da do njega neće doći kao što neće doći ni do prekida brige, ustavne brige Hrvatske prema Hrvatima bilo gdje na svijetu pa i o … [[Govornik se ne razumije.]] sveučilištu kao takvom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Antešić.
Hvala lijepa. Kolega Kajin je iznio tvrdnju da je naš hrvatski zdravstveni sustav u rasulu. Međutim, prema pokazateljima koje je u ime Kluba HDZ-a iznio uvaženi kolega Hebrang naš zdravstveni sustav i utjecaj koji on ima na hrvatski narod je među najboljima u Europi. A mi jednostavno, to su dvije kontradiktorne stvari koje jedna drugu isključuju.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvažena zastupnica Željka Antunović. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici! U kontekstu malo prije spominjanog pojma samoupravljanja i svega onoga što pod tim pojmom se podrazumijeva i ako je to značajno disperzivno na početku svoje rasprave konstatirat ću da je najveći dio problema koje hrvatsko zdravstvo ima i koje bi se trebalo navodno riješiti ovom strategijom proizlazi upravo iz lošeg upravljanja tim zdravstvom. Pri tome ne mislim prioritetno na loše upravljanje na mikro razini, ravnatelje i ravnateljstva nego mislim na trenutku katastrofalnu zdravstvenu administraciju koja je u značajnoj mjeri doprinijela da se objektivni problemi hrvatskog zdravstva svakog dana sve više uvećavaju. Evo, još je jedna rasprava o stanju u hrvatskom zdravstvu u tijeku. Raspravljamo i o tome kuda ćemo to zdravstvo usmjeriti ubuduće. Iščitavanjem ove strategije u SDP-u zaključujemo da ova strategija zdravstvo usmjerava u pravcu smanjenja solidarnosti odnosno solidarnog financiranja zdravstvene zaštite. Takvo usmjerenje nije nam prihvatljivo i načelno ga jasno i glasno odbacujemo. Vlada nam nudi dokument koji treba trasirati budući položaj zdravstva i pacijenata a uporno šuti o tekućim problemima i jednih i drugih. I još više, u ovom dokumentu se značajno manipulira podacima i to jasno je isključivo u političke svrhe. SDP ne šuti i neće šutjeti o smanjenju prava bolesnika. Mi nećemo šutjeti i o rastućoj nelikvidnosti u zdravstvu. Mi nećemo šutjeti ni o tome da će pacijent nastavi li se ovako plaćati više a dobivati isto ili manje. Ma koliko to ministar pokušavamo objasniti racionalizacijom i objektivizacijom potrošnje pacijenata mi se u SDP-u sa ovakvim strateškim opredjeljenjem nećemo složiti. Zašto? Zato što nam je neprihvatljivo da sve probleme neracionalnosti, neorganiziranost sustava, nekontroliranu i rastuću korupciju kako u odnosu na dostupnost liječnika i liječenja još više u odnosu na investicije i nabavke na teret javnog zdravstvenog novca i čitav niz drugih problema plate prvenstveno i jedino pacijenti i to direktno iz svoga đepa. Istovremeno, svi ostali u sustavu opet prvenstveno zdravstvena administracija na čelu sa ministarstvom i Vladom i dalje će trošiti bez prioriteta i bez ikakve kontrole. Zašto bi danas šutjeli o činjenici da zdravstveni sustav stvara deficit od približno 2 milijarde kuna godišnje a da kreatori politike koja je za to odgovorna čitavo to vrijeme ne rade ništa konkretno osim što pokušavaju prebaciti svoje grijehe za postojeće stanje na prethodnu Vladu ne rade ništa konkretno osim što pokušavaju prebaciti svoje grijehe za postojeće stanje na prethodnu vladu, a troškove na pacijente. «Neka visi Pedro», rekli bi neki kad već građani, kad već građanima niste u stanju osigurati ono što im s obzirom na njihova izdvajanja i pripada. Naše odbacivanje i kritika predložene strategije ne treba tumačiti kao naše odbacivanje potrebe za brojnim promjenama i raspravom o tome što treba mijenjati. Predloženu strategiju odbacujemo jer ne možemo prihvatiti da se rješenja traže u parcijalnom pristupu. Da se u papirnatim strategijama traži alibi za lošu zdravstvenu administraciju koja nije u stanju u okviru postojećih zakonskih rješenja ma kakva ona bila učiniti ono što je prioritet svih prioriteta, urediti sustav. Ponovit ću. SDP ne može prihvatiti da je izlaz iz postojećeg stanja u zdravstvu jedino u dodatnom smanjenju prava građana i povećanju osobnih doplata. Sve ostalo što u strategiji spominjete više ili manje decidirano mjere su koje su odavno definirane a koje niste bili u stanju realizirati ili to naprosto niste htjeli učiniti. Za nas je i jedno i drugo neprihvatljivo i činjenica da se problemi prebacuju na pacijente i činjenice da ne činite ništa. Kasni se čak i sa papirima. Kasni se s ovom strategijom, a još se više kasni sa akcijom za poboljšanje kvalitete u postojećim okvirima. S obzirom na potrošeno vrijeme, prošle su naime dvije i pol godine lutanja i nerada ovo što nam je danas predočeno ispod je razine potrebnih promjena. Govorio je danas ministar i o konsenzusu. O konsenzusu socijalnih partnera. Iako je ovom prilikom bio prilično suzdržan još uvijek ostaje dojam da se sa društvenim konsenzusom htjelo manipulirati. Društveni konsenzus ne politički izostao je. Zašto? Zato što se strategija usprkos pokušaju da se stvori dojam javne rasprave ustvari donosi potpuno netransparentno. Zato što je ona trebala poslužiti prvenstveno u političke svrhe, što je pitanje društvenog konsenzusa trebalo donijeti promociju onima koji o njemu govore, a ustvari je trebalo poslužiti obmanjivanju javnosti. Trebala se dogoditi zloupotreba navodne potpore. I fingirati javna rasprava. U suštini Vlada je poslala sasvim jasnu poruku. Nije vladajuću većinu briga na minimalni društveni konsenzus. Konsenzus prije svega socijalnih partnera. Nema brige za stanje zdravlja građana i za zdravstvene radnike. Da nije tako u dvije i po godine poduzeli bi bar nešto što bi pacijente rasteretilo, a ne samo opteretilo. U odnosu na prethodnu raspravu i primjedbe, ključne primjedbe koje smo dali iz SDP-a u predloženoj strategiji nema promjena. Nije promijenjeno ključno opredjeljenje Vlade, a to je dodatno smanjenje prava pacijenata i dodatno posezanje u njihov džep. SDP između ostalog doista zagovara dodatne izvore financiranja, ali ne iz participacija pacijenata već iz drugačijeg poreznog sustava, rasta bruto društvenog proizvoda i drugih razvojnih iskoraka koji proizlaze iz ukupnog gospodarskog razvoja ili bi trebali proizaći iz njega. Lošu stranu ove strategije vidimo i u tome što je neusklađena sa nekim drugim mjerama prvenstveno mjerama tog gospodarskog razvoja koje se najavljuju i koje se u Vlada, i u koje se Vlada zaklinje. Kroz ovu se strategiju hrvatsko zdravstvo još više udaljava od principa solidarnosti, od principa da jednaka zdravstvena zaštita pripada i onima koji imaju puno i onima koji imaju malo. Ovom se prilikom pridružujemo svima koji su ovu tzv. reformu zdravstva prepoznali kao još jednu prevaru građana i u potpunosti je odbacujemo. Nacionalna strategija to ustvari i nije. Nedostaju jasno definirani ciljevi, jasne mjere, vremenska dimenzija, nositelji i ono najvažnije kriteriji za praćenje i ocjenu uspješnosti rezultata. Nema jasne vizije kakav zdravstveni sustav želimo dugoročno. Koji su srednjoročni, a koji dugoročni ciljevi zdravstvene politike. I dalje je potpuno nejasno gdje se želi pozicionirati javno i solidarno, a gdje tzv. privatno zdravstvo. Očito da HDZ-u odgovara da se javno i privatno u zdravstvu i dalje kao do sada međusobno preklapaju i da se i dalje kao do sada nastavlja iz javnog zdravstveni novac prelijevati u privatno. Sama strategija sadrži čitav niz informacija koje stanje u zdravstvu prikazuju puno ljepšim nego što ono stvarno jest. Kad ga čita netko tko možda ne zna kako funkcionira naš sustav i koji su njegovi problemi mogao bi se upitati što mi to ustvari želimo reformirati? Sve je tako dobro. Zdravstveni pokazatelji nacije su tako dobri da u sustavu ne može biti problema. Kad se donosi strateški dokument, a ne spominju se tekući problemi jasno je da netko ima nečistu savjest. Prikriva problem. Jačanje društvene solidarnosti što je za nas u SDP-u izuzetno važan odjeljak koji se spominje u samoj strategiji u ovom paketu ostaje ipak na razini samo papirnatog obećanja. Suprotno od toga strategija je usmjerena jedino na smanjenje osiguraničkih prava i pokriće zdravstvenog deficita na račun osiguranika i pacijenata. Predloženo strateško opredjeljenje za smanjenje udjela javnog novca za zdravstvenu zaštitu direktno ugrožava svakog od 310 tisuća zaposlenih, sve umirovljenike i sve građane koji žive na granici siromaštva. Kako će oni već sutra početi plaćati povećane doplate za liječenje? Pristojbe od 10 kuna za svaki odlazak liječniku, recept ili uputnicu. S kojim će novcem doplaćivati lijekove koje skidate s osnovne liste i koje će moći dobiti jedino ako ih plate. Njima će preostati na prestanu odlaziti k liječniku i sami sebe uvjere da su zdravi. Već dvije i pol godine iz Ministarstva zdravstva i Vlade slušamo kako se previše troši. Kako se nepotrebno odlazi k liječniku. I čini se po porukama iz Vlade da probleme u zdravstvu stvaraju samo neodgovorni građani. Sada je stvarno krajnji čas da se Vlada zapita koliko građani ustvari dobivaju za novac koji izdvajaju iz svojih zarada? A izdvajaju puno. 15 milijardi i više od kojih se premalo vraća njima dok se puno više troši na neracionalnost sustava za što je odgovorna država, a ne građani. Za nas u SDP-u bez ikakve dvojbe građani za izdvojeni novac dobivaju premalo. Zdravstveni deficit ne nastaje prvenstveno zbog neodgovornih građana već prioritetno zbog toga što zdravstveni sustav nije racionalno uređen. Vlada ne pokazuje ni volju ni sposobnost, bar to do sada nije djelatno učinila da u tom pravcu nešto učini. Investira se bez plana, a postojeći zdravstveni resursi koriste se neracionalno. Nema analize povrata investicija, niti se prati učinkovitost zdravstvenih ustanova. Slučajno ili namjerno previše je toga u zdravstvenom sustavu netransparentno od namještenih natječaja za nabavku opreme i novu izgradnju, nepostojanja kriterija za sastavljanje liste lijekova do liste čekanja i pravih razloga zašto se za neku pretragu čeka mjesecima. Zašto se događa da se za zdravstvo izdvaja sve više, a da je zdravstvena usluga sve teže dostupna. Zato se događa da jedna Vlada ugovori rekonstrukcije bolnice za 70 milijuna, a da druga Vlada silom za isti posao želi platiti 150 milijuna. Zato se smjenjuju sposobni ravnatelji, a postavljaju nesposobni, ali kooperativni. Netko od toga ima koristi. Pacijenti sigurno ne. Zdravstveni sustav mjesto je vrlo velike nejednakosti građana, a predložena strategija te će nejednakosti povećati. U SDP-u ne možemo prihvatiti i strateško opredjeljenje po kojemu će pravo na zdravlje, kvaliteta zdravstvene skrbi i kvaliteta lijekova ovisiti jedino o financijskoj moći pojedinca. To za nas nije reforma već čisti pritisak, neka vrsta ucjene građana i to njihovim zdravljem. Zato nam je trenutno neprihvatljiv i institut imovinskog cenzusa kojim će uvjetima visoke razine siromaštva dodatno povećati to siromaštvo ili prouzročiti sustezanje od korištenja zdravstvene zaštite. Uvođenje dvije vrste lijekova – osnovne i dopunske tipična je manipulacija koja se opravdava potrebnom štednjom. A ako pacijent treba lijek sa dopunske liste usprkos medicinskoj utemeljenosti, usprkos obveznom i dopunskom osiguranju morat će ga direktno doplatiti. Iz strategije proizlazi da se teži tome da cijena lijeka bude jedini važan faktor kod odabira lijeka. Da zaključim. U posljednje dvije godine pogoršana je dostupnost zdravstvene zaštite, produžene su liste čekanja, porasla je korupcija, raste i nelikvidnost zdravstvenog sektora, produljuju se rokovi plaćanja dobavljačima i rokovi isplate za refundacije poslodavcima. Za razliku od prethodne Vlade koja je u prve dvije godine mandata smanjenjem doprinosa rasteretila gospodarstvo za oko dvije milijarde kuna i uspostavila likvidnost zdravstvenog sustava. U prve dvije godine mandata ove Vlade uvedena je pristojba. Uvodi se plaćanje za lijekove, a zdravstvo je svakim danom sve više dužno i gospodarstvu i pacijentima. Zbog toga SDP odbacuje predloženu strategiju. Inzistiramo na mjerama koje će urediti sustav i očuvati prava na zdravlje za sve, a ne samo za one koji će svoje zdravlje moći platiti iz vlastitog džepa. Zagovaramo solidarnost, a protivimo se promjenama sustava koje će tu solidarnost umanjiti.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Bućan.
Poštovana zastupnica je u nekoliko navrata iznijela tvrdnju da je ova strategija udaljavanje od principa solidarnosti, smanjenja solidarnosti, smanjenja osiguraničkih prava i nova socijalna opterećenja kao i prevara građana. To nije jednostavno točno jer na stranici 41. u načelima na kojima se misli provesti temeljita rekonstrukcija se između ostalog kaže. “Osiguravanje, racionalizacija sredstava, raspodjela prema temeljnim načelima jednakosti, solidarnosti, pristupačnosti, racionalnosti i kvaliteti." I drugo, kaže se da se navode podaci u strategiji kao što se to ima reformirati kada je sve tako dobro. Iznose se podaci, ali ti se podaci ne navode iz rukava. To su citati eminentnih Svjetske zdravstvene organizacije, Svjetske banke, a jedan od tih kaže. Sa stajališta zdravstvenih rezultata sustav funkcionira dobro. Radna snaga je dobro izobražena. Program javnog zdravstva i pružanja zdravstvenih usluga dobro su postavljeni, a zdravstveni rezultati su bolji nego u većini zemalja sa sličnom razinom dohotka. To je izvješće Svjetske banke. To nije ministar istresao iz svog rukava, pa stavio u strategiju. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Bačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo nekoliko stvari. Kolegica Antunović je rekla da se ovom reformom ide smanjenju solidarnosti. To nije točno. Ne radi se o smanjenju solidarnosti, nego se pokušava zaustaviti zlouporaba solidarnosti. To je sasvim nešto drugo. Druga stvar je, kaže se da ova Vlada ništa ne radi i da se zapravo gomilaju gubici, da se 2 milijarde godišnje pravi gubitaka. To nije točno. Mi smo naslijedili potrošnju u bolnicama 24%, a na kraju godine 2004. sveli na 4% i taj trend zadržavamo cijelo vrijeme. Prema tome, ušteda je milijarda godišnje, a ne povećanje. Ono što je naslijeđeno to normalno ne može se ispraviti u jednoj godini. Druga stvar da se obmanjuje javnost. Ja bih rekao obmanjivanje javnosti je bilo 2002. godine kada ste donijeli Uredbu o plaćama i zdravstvene radnike sveli na činovnike, kad ste uveli HZZ u proračun i praktički ga izbacili iz statusa autonomne osiguravajuće kuće, kad ste bolnicama sa 6 milijuna godišnjeg proračuna smanjili na 5 i smanjili vrijednost boda za 30%. To je bilo obmanjivanje javnosti, a ne ovo sada.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo dio iz netočnih navoda su kolege već ispravile pa bih ja rekla ovako. Kolegica je rekla da nismo u stanju osigurati ono što pacijenti izdvajaju i za izdvojeni novac dobivaju premalo, pa bih ja samo podsjetila da mi izdvajamo 350 eura po glavi stanovnika. Slovenija 740, Irska 2800, Nizozemska 1042, a ipak bi morala pročitati ono što kaže Svjetska zdravstvena organizacija da temeljena možda kvalitetnim indikatorima stanje zdravlja u Hrvatskoj bolje je nego bi se moglo očekivati prema datoj ekonomskoj situaciji kao i usporedbi sa nekoliko sličnih zemalja. Stvarno prema nekoliko zdravstvenih indikatora Hrvatska se približava više prosjeku Europske unije, nego određenom broju referentnih zemalja. Također je rekla da je rastuća korupcija što nije točno, da svega 1 do 1 i pol posto anketiranih bolničkih pacijenata izjavilo je da je bilo u situaciji da da neku od vrste mita. Prema tome, ti pokazatelji govore suprotno.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Hebrang.
… [[Govornik se naknadno uključio.]] crveni stišću gumbe. Sviđa im se crvena boja, pa me isključuju. Dakle, štovana zastupnica što iz politiziranja, a više iz neznanja izrekla slijedeće krive navode, da je katastrofalna zdravstvena administracija. To je suprotno struci koja se zove upravljanje u zdravstvu jer je Svjetska zdravstvena organizacija svrstala Hrvatsku među 35 od 192 zemlje upravo po organizaciji i po administraciji u zdravstvu. Ne po struci i po znanju, jer druge zemlje bivše Jugoslavije imaju slične stručnjake kao i mi pa su više desetaka mjesta iza nas na toj rang listi. Drugo što je rekla netočno da ova strategija zbog toga jer nema nove ideje ponavlja iz prethodnih strategija ciljeve. Ponavlja ih iz nužde jer je prethodna strategija SDP-ove Vlade iz 2000. godine rekla 13 ciljeva, a nije ostvarila ni jedan. Ja ću nabrojati samo jedan. Na stranici 36. jedan od ciljeva je bio uvađanje generičke liste lijekova. Nisu ni započeli s njom. Ja se nadama da ćemo na kraju ove strategije završiti s tim. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik bagarić.
Zahvaljujem. Kolega Antunović je iščitala iz ove strategije da će pacijenti plaćati više i više, a dobivati manje. To je posve netočno. I poznato je da u Hrvatskoj pacijenti izdvajaju najmanje sredstava iz vlastitog džepa za vlastito zdravlje u Europi. Uvođenje privatnog zdravstvenog osiguranja, racionalizacija u sustavu, preraspodjela troškova unutar sustava i društva nikad nije odstupanje od solidarnosti. Dapače. Postavljam si pitanje da li je odbijanje ove strategije i nesudjelovanje u njenom poboljšanju SDP-ov doprinos boljoj zdravstvenoj zaštiti? Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSU-u uvaženi zastupnik Josip Sudec.
Dame i gospodo. Pred vama je čarobna nacionalna strategija. Zašto čarobna? Zbog toga što počiva na čarobnoj formuli. Nema dopunskog opterećenja je jedna premisa. Nema novog opterećenja proračuna. Ima bolja zdravstvena zaštita. Da bi se na kraju u ciljevima kazalo da je cilj veća kontrola potrošnje i manje izdvajanje za javno zdravstvo koje bi trebalo u krajnjoj liniji od 7,2 doći na 6, Prema tome, gdje je čarobni ključ? U čemu je ta čarolija? Čarolija je u tome da netko mora na kraju platiti račun. Račun će platiti najslabija karika, a najslabija karika je pacijent. On je tako trpeljnik. Onda kad sve istrpi može i ovo što mu ova strategija direktno nudi. Uostalom, da li treba strategija ako tvrdimo da nam je usluga i zdravstvo približno nekoj europskoj razini, da nas svi hvale. A mi da smo nezadovoljno. Pa kakvi smo mi to pacijenti? Ako želimo uravnotežen pristup iz javne potrošnje u privatno, onda to znači gospodo umirovljenici, koji sam i ja član, izvolite dublje posegnuti u džepove. Kao što su administrativne takse bile tihi genocid, ovdje će biti pravi genocid. Jer ako ćeš imati novaca imat ćeš i zdravlja. Ako nećeš imati neće ti nitko to garantirati. I sad moji umirovljenici kažu, pa čekaj, Ustav garantira zdravlje, daje ti pravo na rad itd. Zato za taj garant nije nešto sveto. Pa ako je nešto sveto onda ja predlažem gospodo raspišimo referendum sa pitanjem jeste li za reformu zdravstva po načelu solidarnosti između zdravih i bolesnih. Pa ćete vidjeti šta ljudi kažu, šta kaže narod koji nas birao i čiji smo mi zastupnici. Zašto ponovno na njihov neto dohodak svaljujemo nova opterećenja? Neto, iz neto plaće platio si sve doprinose, platio si poreze, platio si prireze i sad na kraju još jedanput moraš platiti zdravstvenu uslugu, ili zdravstvenu taksu nazovi ju kako hoćeš, svodi se na to da moraš platiti. Dakle, neće biti lako, jer ćeš dva puta plaćati za zdravstveno osiguranje. Jedanput ćeš plaćati to iz doprinosa, a drugi puta ćeš platiti iz neto primanja na koje si već platio sve društvene obaveze. Kaže se da zdravstvena zaštita bit će bolje, da će biti manje čekanja, da će biti manje, bolja zdravstvena usluga. Čekanja će i dalje biti, ograničenja recepata će i dalje biti, takse će dalje biti, dopunsko zdravstveno osiguranje sigurno će poskupjeti. Zašto to izvodim? Pa izvodim to iz jednostavnog razloga što će se sve ključno u zdravstvu rješavati podzakonskim aktima. I do sada se tako rješavalo. Mislim da se na tom planu neće ništa ključno promijeniti. Ovo što radimo mislim da ovi, da radi ovih kratkoročnih ciljeva, a to su ciljevi uravnoteženja u zdravstvu, da to radimo dugoročno na teret zdravlja stanovništva. Dakle postizavamo kratkoročne ciljeve, a dugoročno će nam se to kad-tad svetiti na manjoj ili slabijoj zdravstvenoj zaštiti. Što se tiče strategija, ova strategija je miks strategije '93. i 2000. Ovo je samo miksano. Čak čitavih stranica imaš koje su jednostavno presložene. Prema tome, nismo dali ništa novo. Kad bi željeli postići konačne ciljeve, onda mislim da bi u proračunu koji se puni nešto bolje nego što je predviđeno, da bi se mogao osigurati dodatna sredstva ili da pitamo građane da li su za solidarnost i da li su za izdvajanja koja će u buduće biti jer želimo postići nešto što je razvidno. Želimo prebaciti financiranje iz državnog proračuna na neto dohodak radnika i umirovljenika. Hvala.
Hvala. Ministar Neven Ljubičić. Izvolite!
Hvala lijepa predsjedniče. Ja bih se malo osvrnuo zapravo na ovu raspravu koja je tu provedena. Pa, dozvolite mi nekoliko opservacija da ipak skinemo određenu koprenu evo koja je nastala. Prvo, dakle govorilo se o anketama. Anketa i anketa, koliko razlike u tome. Postoje one koje su znanstveno utemeljene, koje dakle idu u sferu statističkih istraživanja koja moraju biti osmišljena, koja imaju svoj rok trajanja i koji naravno obuhvaćaju određeni broj osoba koje ulaze u takav princip. Ali imamo i onih anketa tzv. brzopoteznih koje se rade telefonom, na ulici, u jednoj recimo ulici prolaznici slučajni itd. To nisu ankete, one ne mogu biti znanstveno relevantne. I kada iznosimo podatke ovdje a mislim da smo svi ovdje jako ozbiljni i odgovorni ljudi moramo i iznositi relevantne podatke koji su znanstveno utemeljeni. Mi smo upravo u tijeku jednog velikog ispitivanja ne ankete, ispitivanja ocjene zadovoljstva pacijenata kvalitetom zdravstvene skrbi koju po prvi puta radimo i u sustavu primarne zdravstvene zaštite i radimo unutar bolničkoga sustava i radimo je temeljem onoga što su skupine stručnjaka unutar Zavoda za statistiku, Medicinskog fakulteta, unutar Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo osmislili i prezentirali kao jedan projekt. I to je znanstveni pristup. Ti će rezultati biti objavljeni u cijelosti u rujnu. Ja sada mogu iznositi paušalno početne nekakve podatke ali bi to od mene bilo jako neozbiljno. Prema tome, moramo kada govorimo o nekim stvarima analizirati podatke koje imamo. Istina je, imamo podatke koji su zapravo temeljeni na anketi koja je rađena 2000. godine i te podatke smo zapravo čuli gdje je zapravo tada bila usluga ocijenjena dobro. Kakva će biti sada ja isto tako paušalno na temelju onoga što imamo ne želim izlaziti s time jer bi to bilo krajnje neozbiljno. Zato se možemo referirati na ono kako nas ocjenjuju drugi jer su u međuvremenu drugi stekli nekakav stav o nama samima i mi naravno koristimo dakle te podatke. Ovdje kontinuirano slušam prebacuje se na teret pacijenta, to će ne znam što biti. Ja se pitam što. Jedino što prebacujemo na teret pacijenta i to ću javno reći i rekao sam to u uvodnoj riječi je to da želimo da nam se odazivaju na preventivne preglede. Da, to želimo prebaciti na teret pacijenta da svaki pojedinac shvati da mu je zdravlje najbitnije. Pa ne kaže narod za džabe "Zdrav čovjek ima tisuću želja, bolestan samo jednu." Pa nemojmo da taj bolestan ima tu jednu želju. Ajmo prvo probati spriječiti i to apsolutno stavljamo na račun dakle svake individue a to znači mi ćemo osmisliti programe kako program ranog otkrivanja različitih bolesti tumora, kardiovaskularnih ali tražimo od pojedinca da nam se odazove na taj pregled a ne vidim gdje je drugi teret. Negdje u zraku. Ja moram priznati, niti u jednom segmentu to dakle nismo predložili. Za budućnost pro futuro da, ali kada? I to smo jasno naznačili. U trenutku kada za to budu postojali preduvjeti. I to smo jasno i lijepo napisali i dakle i stojim iza toga. Drago mi je da je zapravo naglašene dvije stvari a to je funkcioniranje domova zdravlja. Točno. Bez obzira da li se radi o ravnateljima ili čelnicima, načelnicima, gradonačelnicima a vjerujte mi sa velikim brojem tih ljudi sam osobno razgovarao i bez obzira da li su iz dakle redova pozicije ili opozicije. Ovi iz opozicije su mi rekli ministre nemojte me odati. Svi od reda su zapravo jasno rekli sustav objedinjavanja doma zdravlja za područja od posebnog državnog interesa i za otoke nije dobro rješenje. I apsolutno zato i predlažemo promjenu toga rješenja jer jednostavno želimo područjima od posebnog državnog interesa i otocima dati ne samo dignitet nego i specifično, dakle pružiti zdravstvenu zaštitu jer je uvijek tamo pitanje dostupnosti i nemoguće je riješiti objedinjavanjem specifičnosti. Nemoguće. I upravo zato želimo te domove zdravlja vratiti natrag. Bilo je naravno ovdje i govora i postavljena su dva pitanja a to je sigurnost u liječničku struku i dakle problem lista čekanja. Što se tiče sigurnosti u liječničku struku odgovorno s ovog mjesta govorim ne samo liječnici nego i naše viša dakle sprema, srednja stručna sprema u sustavu zdravstva funkcioniraju odlično. I prigoda je ovdje reći zašto imamo tako dobre rezultate a da zapravo smo limitirani dakle sa stupnjem financija. Upravo zato jer još uvijek u Hrvatskoj imamo veliki kvantum entuzijazma. Imamo kvalitetne ljude koji idu okolo po inozemstvu, koji dobivaju velika priznanja po inozemstvu i zato im zapravo i ovog trenutka treba odati svu počast i zahvaliti na tome jer rade izvrstan posao. I ovo je kritika, kritika dakle bivšoj koalicijskoj Vladi koja zapravo te ljude je odlučila ne nagrađivati. Treba nagraditi, onoga tko radi treba i nagraditi jer to je stimulus. Isto tako, govorilo se neću reći konsenzusu, o suglasju. Još jedanput bih htio jasno ponoviti da ne bude dakle nekakvih nesporazuma i nedorečenosti. Strategija je u najvećoj mogućoj mjeri usuglašena sa socijalnim partnerima, sa komora, ali ponavljam još jedanput sa udrugama pacijenata. I ovo potonje želim istaći. Kada sam udruge pacijenata sazvao, ima ih jako puno, neke smo uspjeli malo i okrupniti formirajući tzv. koalicije, saveze udruga. I kada sam ih pitao pa dobro šta vi mislite o administrativnoj pristojbi, znate šta su mi rekli. Rekli su mi ovako, zdrav čovjek gleda na to s jedne perspektive, ali bolestan čovjek koji je čekao godinu, dvije, … [[Govornik se ne razumije.]] bolesno dijete koje se moralo ići kupovati vani nekakve lijekove, pa ti ljudi su dočekali. A upravo fond skupih lijekova, pa vidjeli ste to, predstavlja zapravo najveći kvantum tih sredstava. I to je ono na što, zapravo, moramo biti ponosni jer smo omogućili da nam se lista čekanja na diferentne skupe lijekove, naravno ako postoji indikacija, znači ako postoji opravdanost primjene tih lijekova, značajno skrati. Pužnice, pa evo svi ste, brojni od vas su sudjelovali u akcijama, ne znam, "Ana Marija" u svijetu zvukova, dajmo da čuju, itd. Pa pužnice smo povećali financijski proračun za gotovo 4 puta. 4 puta, 2 milijuna kuna. Zašto? Pa opet je to s jedne strane preventiva u djece, ugraditi rano pužnicu znači nemamo rehabilitaciju, imamo dijete koje će normalno ići u školu. S druge strane, ljudima koji su ostali praktično bez sluha u poodmakloj životnoj dobi dat ćemo isto tako mogućnost da čuju. I to su zapravo stvari koje moramo apsolutno akceptirati. Par riječi samo o imovinskom cenzusu, molim vas. Izbacimo socrealistički pristup, imaš stan, vrati kuću ili ne znam koje ludosti. Ovo se radi o socijalnoj kartici, upravo najveći dio sindikalnih središnjica su to predložili. Dakle, ljudi pa tko može biti socijalno osjetljiviji. Oni su to predložili jer žele uvesti i mi želimo uvesti pravedan sustav. Pa ne možemo dozvoliti da imamo nekoga tko ostvaruje prihod od tisuću i par sto kuna, s druge strane je vlasnik ne znam koliko kvantuma dionica, nekoliko firmi ili ne znam, ima dakle ušteđevinu u ne znam čemu. On ostvaruje prihode s te strane, mi ga ne prepoznajemo. Pa dozvolit ćete da je to najrealniji, dakle, pristup onome što želimo a to je da stvarno određene beneficije idu onima koji to trebaju. Kako u sustavu, segmentu socijalne skrbi, tako i zdravstva. Liste čekanja. Apsolutno, naš veliki problem. Ali gledajte, gdje su liste čekanja? Da li su liste čekanja u najvećem broju općih bolnica? Ne. Liste čekanja se nalaze u velikim kliničkim sustavima i tu imamo problem. Imamo problem zašto? Jer način financiranja tih zapravo bolnica je de facto potakao ovako velike liste čekanja. S druge strane, govorilo se o smjenskom radu. Pa mi ga sada već imamo gotovo u svim kliničkim bolnicama i kliničkim bolničkim centrima. Nema, gotovo da nemamo radiologije koja ne radi praktično u dvije smjene. I opseg i obrtaj, dakle, bolesnika praktično u tom sustavu je ogroman. Evo vidim da mi trepće pa ću skratiti. Na kraju je bilo pitanje, dakle, da li ovoj Vladi trebaju silne godine da bi ostvarila sve što smo joj zacrtali? Ne, ja ću reći ne trebaju nam silne godine. Treba nam, dakle, do kraja idućeg mandata i sve ćemo realizirati što imamo. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Evo, ja moram reći da ne dijelim od gospodina ministra taj njegov optimizam i da ovaj sustav uopće nije pravedni sustav. U svom uvodnom izlaganju gospodin ministar je rekao da ispred sebe imamo dobar i kvalitetan materijal, naravno misleći na Strategiju. Čitajući taj isti materijal nisam došla do ničeg dobrog i kvalitetnog. Kao prvo, nijedna ozbiljna Vlada u drugoj polovici svog mandata ne donosi Nacionalnu strategiju kada se radi o jednom velikom sustavu kao što je zdravstvo, naročito kada je u totalnom kolapsu kao naše zdravstvo. Vratiti ću se nekoliko mjeseci unatrag. U ovoj istoj sabornici raspravljali smo o Izvješću nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. Vaše ministarstvo u toj istoj strategiji provelo je samo jednu mjeru od svih zadanih, a postojali su i rokovi i nositelji. Kako vas onda shvatiti ozbiljno kada govorite o strategiji za mnogo veće i kompliciranije područje kao što je cjelokupni sustav zdravstva, bez obzira i na nositelje i na vremenske rokove. Mnogo sam vas puta do sada upozoravala na neravnopravno postupanje prema osobama s invaliditetom u sustavu zdravstva. Također koliko god se trudila od vas nisam dobila kvalitetan odgovor koji bi opravdao vašu neosjetljivost prema kategoriji osoba s invaliditetom. Upozoravala sam vas i upozoravam i sada da se prava osoba s invaliditetom u sustavu zdravstva ukidaju, smanjuju ili pooštravaju kriteriji za ostvarivanje nekih prava. Obzirom da se radi o konkretnim ljudima, ja ću govoriti o konkretnim slučajevima. Ukinuli ste pravo na ostvarivanje naknade putnih troškova osobama koje se liječe dalje od 90 kilometara od mjesta gdje stanuju. Kolege zastupnici su vas na to upozoravali, udruge također, a Klub SDP-a je predložio izmjenu i dopunu Zakona o zdravstvenom osiguranju da bi se ta sramotna odluka ukinula. No vi ste se oglušili i tek sada kroz ovu Strategiju vraćate i naknadu putnih troškova, a imali ste mnogo više mogućnosti jer ste ministar koji je taj isti problem mogao riješiti jednom odlukom, a u konačnici to pravo niste trebali ni ukidati. A dok ova Strategija saživi oni koji su najviše oštećeni i dalje će plaćati Vladinu, a time i vašu socijalnu osjetljivost na koju će se u još nekoliko navrata vratiti. U zadnjih nekoliko dana sam bila na nekoliko okruglih stolova koji su organizirale osobe s invaliditetom, a tiču se Pravilnika ortopedskim i drugim pomagalima. Gospodine ministre, u svom izlaganju jako ste naglasili prevenciju, a u praksi ni "p" od prevencije. Smanjili ste broj trakica za mjerenje razine šećera u krvi, ograničili ste ponudu dostupnih ortopedskih pomagala čime ste ugrozili ionako narušenu kvalitetu života osoba s invaliditetom. Prije nekoliko mjeseci je jedan mladi čovjek umro od ekubitusa koji je dobio zbog nemogućnosti nabave antidekubitarnog jastuka. Napominjem da je to u zemljama uz koje nas je gospodin Hebrang u svom izlaganju svrstao jednostavno nezamislivo. Umanjili ste broj fizikalnih terapija u kući osiguranika, odnosno pacijenata čime ste ugrozili i kvalitetu rehabilitacije. Također ste umanjili i broj minuta za pacijente kojima je potrebna medicinska njega u kući. Zatim ste svakoj osobi koja treba ortopedske cipele po jedne i uzeli. Osobama s invaliditetom koje žive na selu onemogućili ste bilo kakvu medicinsku njegu u kući i fizikalnu terapiju. Također u više sam vas navrata upozoravala na to da od 1.10.2005. godine na području općine Ražanac i drugih mjesta uz zaleđe Zadra nijedna ustanova za pružanje zdravstvene njege u kući ne pruža svoje usluge korisnicima. Morate priznati da je možda sve ovo jedna lagana diskriminacija prema osobama s invaliditetom koje žive na selu. No u ovoj Strategiji vi opet o tome ne govorite. Govorite o dostupnosti zdravstvenih usluga svima, ali ne i na koji način. Počevši od fizičkih barijera, needuciranih timova pa nadalje. Recite mi molim vas kako mislite educirati liječnike, sestre i cijeli aparat zdravstva za primjenu nove strategije ako niste uspjeli educirati ni par stručnih suradnika za primjenu jednog običnog pravilnika koji sam već spomenula. Ja bih svoju raspravu završila s jednom od vaših mjera u strategiji. Pod točkom 2. piše: Ograničiti rast zdravstvenih troškova i uspostaviti financijsku stabilnost sustava, uvesti planiranje i upravljanje u sustav zdravstva te organizirati sustav financiranja i plaćanja zdravstvenih usluga. U prijevodu to znači još jedan udar na najsiromašnije, na njihov standard i nametanje diskriminacijskog odnosa u pružanju zdravstvenih usluga. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Meni je jako drago moju kolegicu dragu Vesnu ovako povremeno ispraviti, ona zna da je ja poštivam i to činim između ostalog i zbog toga. Dakle kolegice Škuliš vi ste kazali kako se čudite da Vlada na polovini mandata donosi strategiju s obzirom da je sustav zdravstva u kolapsu. Ja mislim da nije točno da je sustav zdravstva u kolapsu, a da donosi strategiju između ostaloga ako je točna vaša konstatacija da je u kolapsu onda i treba strategija kao što treba i ako nije kao što ja mislim. S druge strane kazali ste kako su ove neke naknade odbijene itd. i nisu … [[Ne razumije se.]] naknade, a najavljeni su novom strategijom. Prema tome, dakle, nova strategija … ispravlja slabosti sustava. Spomenuli ste, osobito cijenim vašu brigu za osobe s invaliditetom i apsolutno to poštivam i spomenuli ste da je netko umro zbog toga što nije imao jastuk ne znam, za sprječavanje dekubitusa. Mislim moramo znati da ljudi ne umiru od dekubitusa, ljudi umiru zbog osnovne bolesti a dekubitusi su između ostaloga popratna na žalost pojava kod nekih teških oboljenja i može prouzročiti i smrt kao u završnoj fazi. Mislim da je to nekoliko evo ovako sitnih stvari koje zapravo ukazuju na to da možda i nije sve tako crno i da crno ne treba gledati. Hvala lijepo.
I poštovani zastupnik Kajo Bućan, ispravak netočnog navoda.
Pa poštovana zastupnica je rekla da iščitavajući ovaj dokument nije našla ničeg dobrog ni kvalitetnog da nema tu napisanog. Moguće je i to, ali onda ste preskočili u iščitavanju stranicu 13, a na toj stranici da je pročitana i iščitali bi i podatak Svjetske zdravstvene organizacije koja govori o stanju zdravlja u Republici Hrvatskoj i kaže da se ona najkraće može ilustrirati činjenicom što je SZO o klasifikaciji prema smrtnosti djece i odraslih u skupine od A do E svrstala Hrvatsku u najprestižniju skupinu, u skupinu A s veoma malom smrtnošću djece i malom smrtnošću odraslih, a da od tranzicijskih zemalja prema podacima za 2004. godinu u toj su skupini uz Hrvatsku samo još Slovenija i Češka. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik i potpredsjednik, Darko Milinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Evo ja ću se samo načelno osvrnuti na strategiju razvoja zdravstvenog sustava za razdoblje 2006.-2011. godina, jer uistinu ići u detalje u ovih 10 minuta nema vremena. I odmah da napomenem, naravno da ću podržati ovu strategiju razvoja zdravstvenog sustava iz nekoliko razloga. Prvo zato jer je ona socijalno osjetljiva, zato jer dovodi do reorganizacije upravljanja zdravstvenog sustava što dovodi do financijske uravnoteženosti i reći ću na kraju što ona pokazuje političku odgovornost vladajuće garniture i vladajuće stranke. Zašto to govorim? Nalazimo se u jednom vrlo opipljivom razdoblju, godinu, godinu i pol dana prije parlamentarnih izbora i vladajuća garnitura se još jednom rekao bih, izdigla iznad usko političkih interesa i kada se rekao bih stvara pojačano javno mnijenje koje će dakako imati utjecaja i na iduće parlamentarne izbore Hrvatska demokratska zajednica je donesla političku odluku da ide u strategiju i reformu zdravstvenog sustava znajući da će možda to u javnosti biti krivo protumačeno ili da će oporba od koje sam se iskreno nadao da će uz nekakve dobre prijedloge pomoći prilikom ove zdravstvene reforme, znajući dakle da će oporba pokušati minirati strategiju razvitka zdravstvenog sustava 2006.-2011. ili reformu zdravstvenog sustava. Puno su nam riječi dame i gospodo, a pogotovo iz oporbe, socijalne osjetljivosti. Pa ja ću napomenuti, rekla je uvažena zastupnica Antunović ispred kluba SDP-a, da ste smanjili doprinos na zdravstveni sustav i pojačali konkurentnost rada, to je istina. Ali pročitat ću vam iz vaše strategije koje ste vi donesli, da ste osigurali i alternativne izvore koji proizlaze iz smanjenja doprinosa na zdravstveni sustav, najveći dio će se nadoknaditi iz povećanja participacije. Dakle ja to prihvaćam. Prihvaćam vašu strategiju zdravstvenog sustava koje ste kao potpredsjednica Vlade i vi sudjelovali, ali ne prihvaćam sada puna usta socijale iz redova SDP-a kada mi evo reći ću i to, dopunsko osiguranje ostavljamo u sustavu Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje iz jednog razloga da nam ono bude i korektiv onog dopunskog osiguranja koje je na tržištu i to je još jedna socijalna osjetljivost strategije razvoja zdravstvenog sustava 2006.-2011. godine ove Vlade ili vladajuće stranke. Reći ću još nešto i mislim da to nije dobro, dosta dovoljno naglašeno, još jedna socijalna osjetljivost ove Strategije razvitka zdravstvenog sustava 2006.-2011. to je lista lijekova A i B. Svi su rekli, a nije za odmet ponoviti. Da lista A sadrži ne samo generičke lijekove čini mi se negdje 50% zemlje Europske unije imaju generičkih likova negdje oko 60, preko 60%. Dakle postoji 50% lijekova generika i 50% originala. Ali ono što je bitno, da se do cijene došlo licitacijom i da smo na taj način postigli najnižu cijenu i sada ja ne optužujem ali pitam, da li su možda neke interesne skupine našle plodno tlo u oporbi pa da bi na način miniranja ove Strategije i reforme zdravstvenog sustava i miniralo tu istu strategiju, tu istu reformu zdravstvenog sustava. Ova Strategija jasno govori dakle i o reorganizaciju upravljanja zdravstvenog sustava, ali možda što je bitnije i o pravičnosti, pristupačnosti zdravstvenog sustava. Ja sam gledao neke podatke, čitao i ovih dana došao do jednog ne zaključka, nego podataka koji su govorili da od 2001. do 2003. godine je došlo do pada timova u primarnoj pedijatrijskoj zdravstvenoj zaštiti i primarnoj ginekološkoj zdravstvenoj zaštiti. E to je nešto na što bi moralo isto tako ukazivati kad je riječ o socijalnoj osjetljivosti … [[Govornik se ne razumije.]] strategija, vaša strategija i u vrijeme vaše koalicijske vlasti je došlo do pada tih timova i svi se zaklinjemo u mlade, one koji će nas naslijediti pa u to doba je rećemo ultrazvučni pregled i žena koje su bile preko 2 puta na ultrazvuku bilo samo negdje oko 16%. Ova Strategija zdravstvenog sustava ide za tim da trudnice koje imaju urednu trudnoću moraju imati više od 6, između 6 do 10 zdravstvenih pregleda tijekom svoje trudnoće, a do sada je negdje samo 33% trudnica imalo više od 6 pregleda tijekom svoje trudnoće. Dakle, kada je riječ i o financijskoj uravnoteženosti zdravstvenog sustava ja sam izrazito sretan što veliki dio ove Strategije govori i o tom dijelu, o financijskoj uravnoteženosti. Dakako kada, a ja sam jedan od onih koji rukovodi jednom županijskom bolnicom, županijskom bolnicom u Gospiću pa se susrećem sa tim problemima, pa kad pravite analizu potrošnje i, odnosno prihoda i rashoda onda dođete na kraju do nekih brojki koji uistinu kao liječnik, ali i kao građanin Republike Hrvatske su uistinu čudne, a ova Strategija nešto je zapravo dosta svog dijela posvetila i tome u toj financijskoj uravnoteženosti pa kad vidite da iz primarne zdravstvene zaštite od 100 uputnica koje su upućene u laboratorijske pretrage od tih 100 pregleda 95, preko 95% tih pregleda je u granicama normale što bi s druge strane značilo da su nepotrebne. Rekao je i predstavnik, odnosno predstavnik kluba HSP-a da mu se čini da je ova Strategija, ova reforma zdravstvenog sustava isključivo radi financijske prirode, radi financija pa ne treba kriti da je to naravno vezano i za financijski sustav i za smanjenje financijskih izdavanja u zdravstveni sustav jer … [[Govornik se ne razumije.]] onoliko koliko je pokrivač dug, a znamo svi dobro da gospodarstvo Republike Hrvatske ovakav sustav financiranja dakako ne može više trpjeti. Pa posebno pozdravljam ove dvije, dva nacionalna programa ranog otkrivanja karcinoma raka dojke i raka debelog crijeva i valjda nije nikome potrebno naglašavati da puno manje sredstava treba za liječenje takvih pojavnosti, takvih tumora nego što treba za rano otkrivanje. Što se tiče … [[Govornik se ne razumije.]] cenzusa na što najviše čini mi se ima otpora iz redova oporbenih stranaka, pa valjda možemo napraviti i to i svi spominju seljake koji ih ili zemljoradnike koji imaju ne znam koliko hektara zemlje i koje ne obrađuju, a nitko ne spominje ono za čim je težilo, teži ovaj imovinski cenzus kada su, rekao je to i uvaženi zastupnik Hebrang, kada su neki tajkuni oslobođeni participacija, odnosno neki ljudi koji imaju nekakav prihod od tisuću, 2 ili 3 tisuće kuna, a uz to imaju još 3 stana koja iznajmljuju pa njihov ukupni prihod mjesečno prelazi 20-tak tisuća kuna. Dakle, valjda će i taj imovinski cenzus se moći kontrolirati na način da li se od određene imovine stječe kakav profit ili ne. Posebno bih htio napomenuti bolnice na području od posebne državne skrbi i mislim da bi u tom dijelu ove strategije trebalo posvetiti punu pažnju jer čini mi se na te bolnice, evo dopustite mi to reći da bi trebalo hiper ulagati i u kadar i u opremu da bi i zadati točne rokove pa da bi te bolnice na području od posebne državne skrbi mogle, pod navodnike "poslovati" na tržišnom principu. Zbog svega ovoga navedenoga evo ja ću podržati Strategiju razvitka zdravstva za razdoblje 2006.-2011. godine.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala. Pa netočan je navod da smo smanjenje stope doprinosa amortizirali povećanjem participacije. Naime, ako smo i u strateškom dokumentu ondašnjem predvidjeli povećanje participacije nismo to realizirali, suprotno od toga. Postojeću participaciju smo pokrili dopunskim osiguranjem. Naime, od takvog stava smo odustali već tada i ostajemo dosljedni i danas i zbog toga nismo nimalo licemjerni. Shvatili smo da ne možemo nekritički prihvatiti sugestije MMF-a i Svjetske banke koje idu u praksi povećanja participacije što današnja Vlada za razliku od ondašnje na žalost čini. Točno je da smo smanjenje doprinosa amortizirali rastom gospodarskih aktivnosti, podsjetit ću za 2003. godinu stopa rasta GDP-a bila je preko 5% za razliku od 2004. kad je pala na 3,8% i normalno je da sadašnje zdravstvo na taj način ne može rješavati probleme jer ne zna riješiti gospodarstvo.
Šest replika. Prva, poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani predsjedniče, prvo ako se ne ugasi ovo hlađenje svi ćemo završiti u bolnici. Hoće li biti šteta ili korist ne znam, ali zaista mislim ovdje ćemo se svi smrznuti. Kolega Milinoviću, spominjali ste socijalnu osjetljivost.
Dajte topline.
I pravednost u području zdravstva i zaista je to najosjetljivije područje. Ja moram kazati da nema niti pravednosti niti socijalne osjetljivosti dok postoji situacija kao što postoji u ovom trenutku u Splitu gdje je pokvarilo se nešto, ne radi angeografija, ta dvorana ne radi. Svi ljudi koji imaju dijagnozu, kojima prijeti da im pukne aorta moraju sami, to više nije dužan klinička bolnica, moraju sami kupiti «stentove». To je između 50 do 60 tisuća kuna kako bi došli živi u Zagreb u kliničku bolnicu recimo Dubrava i tako dalje, pokušali sanirati tu situaciju. Dok to pada na leđa pacijentu ne možemo govoriti o socijalnoj pravednosti. To može podnijeti samo veoma bogati čovjek. Spominjali ste, dakle to je u startu nepravedno da takva situacija je moguća. Spominjali ste lijekove. Jedan moj prijatelj je prekjučer rekao da hrvatskoj medicini prijeti da postane medikina. I zaista je to jedno upozorenje svima nama a šta se tiče, šta se tiče ovih cenzusa vidite ma radi se, tko je oslobođen do sada participacije? Oni koji su sami i imaju do 1930 kuna. Oni kao članovi obitelji koji imaju 1560 kuna, djeca do 18 godina, 80% invalidi. O njima se radi. Pa nemojmo njih što imaju neki novi model cipela oduzeti tu mogućnost. Opalilo nas je u povijesti mnogo puta kad smo govorili o tome šta tko ima, šta nema kao kriterij da bi ostvario neko svoje pravo. Da je bilo puno nepravednih situacija. Pa nitko nije protiv toga da se tajkunima oduzme takvo pravo kao i onim pjevačima kojima smo plaćali šta ja znam, bogatunima ne znam šta ili ne znam kome? Radi se o ovoj kategoriji. Onima koji su ugroženi a kojima se eventualno može napraviti još veća nepravda da im se ova vrsta beneficije ukine.
Je li malo toplije? [[Upadice se ne razumiju.]] Je li toplije? Odgovor na repliku poštovani zastupnik …
Glede, glede klime vi ste Dalmatinac, ja sam Ličan [[Upadica: Milinović.]] Meni je još vruće pa to je, ja sam tek sad svoj na svome kad je tu negdje oko nule. Što se tiče socijalne osjetljivosti spomenuli ste slučaj iz Splita. Ja opet kažem ne trebamo se previše politizirati socijalnom osjetljivošću, ali kad ste me povukli za riječ podsjetit ću vas na lijek gljive kada su udruge liječenih od limfoma molile prošlu koalicijsku vlast, a takvih je bilo tridesetak slučajeva u Hrvatskoj i «Glivek» im je značio život. Doslovno im je «Glivek» značio život. Tih 30-tak ljudi je moralo izdvajati mjesečno 20 do 30 tisuća kuna da bi mogli živjeti. Vi niste imali tu socijalnu osjetljivost i stavili taj lijek na listu, mi smo imali.
Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Replika. Izvolite.
Pa i ja ću se osvrnuti na onaj dio izlaganja kada je kolega Milinović u nekoliko navrata zapravo isticao socijalnu osjetljivost ove strategije. Naime kolega kad uvodite i administrativnu taksu koja je već gotovo godinu dana u funkciji, kad su ukinute refundacije, ukinuta refundacija troškova prijevoza do 100 kilometara do liječničke pomoći pa i djeci invalidima za koje bi trebalo izdvojiti negdje oko 3 milijuna kuna godišnje. Dakle na takve uštede smo išli. Onda u društvu kao što je hrvatsko gdje je bruto društveni proizvod ispod 7 tisuća EUR-a. Gdje je prosječna mirovina 1850 kuna. A gdje je prosječna plaća ispod 5 tisuća kuna. Zaista ne možemo govoriti da je to socijalno osjetljivo. Dakle na nekoj razini 15 tisuća EUR-a bruto društvenog proizvoda možemo govoriti o povećanju troškova pacijenta u zdravstvenom, u zdravstvenoj usluzi odnosno u zdravstvenom liječenju. Na ovako niskoj razini ako se to uvodi onda nema socijalne osjetljivosti. Naime da se pratio trend rasta društvenog bruto proizvoda iz 2002. i 2003. godine kad je on iznosio 5,6 odnosno 5,3% onda bi možda i situacija u zdravstvu bila drugačija. Ali kad smo mi pali u prvoj godini ovoga mandata na 3,8, da je procjena za prošlu godinu 4,3 i da se u projekciji, fiskalnoj projekciji zadovoljavala Vlada do 2007. godine da on iznosi oko 4 do 4 i pol posto onda nikako ne možemo govoriti o socijalnoj osjetljivosti.
Odgovor na repliku potpredsjednik Milinović.
Gledajte opet je problem te socijalne osjetljivosti. Ja uistinu ne bih htio s tim politizirati. Uistinu ne bih, kao liječnik, kao humanist ne bih htio s tim politizirati. Ali napomenut ću još jednom, nigdje, nigdje u Europi, u zemljama Europske unije nemate potpuno besplatnu listu lijekova. Mi imamo. Nigdje u Europi nemate dopunsko osiguranje u sastavu kod nas HZZO-a koji kontrolira dopunsko osiguranje koje je na tržištu. I to je socijalna osjetljivost. Ja se slažem da postoji možda dio ili segment koji je manje osjetljiv ali ne možete karakterizirati ovu reformu, ovu strategiju razvoja zdravstvenog sustava 2006.-2011. kao socijalno neosjetljivu. Kada pacijent neće moći dobiti zdravstvenu uslugu u bolnici on ima pravo i imat će pravo po ovoj strategiji kod privatnika obaviti tu, jedino što se ne slažem da to ne bude kod ugovorenog privatnika sa HZZO-om. Neka bude to kod privatnika koji ima istu cijenu, koji je eventualno ugovoreni privatnik sa HZZO-om. Dakle ne možete izvlačiti pojedine segmente, minorne segmente i okarakterizirati ovu strategiju razvitka zdravstvenog sustava, ukupno kao socijalno neosjetljivu.
Sljedeća replika poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Pa ja mislim kolega Milinoviću da je apsolutno svima interes da naši pacijenti imaju što bolju zdravstvenu zaštitu i da se zdravstveni sustav razvija. Međutim teško je pozivati nas na konsenzus oko nerada. Nažalost činjenice govore da se u protekle 3 godine isključivo neaktivnošću Ministarstva povećali su se dakle gubici u bolnicama i prije par dana smo imali gotovo financijski kolaps 50% bolnica u Hrvatskoj. I definitivno se oko takvih poteza ne može tražiti naš konsenzus. S druge strane oko ove socijale ja bih samo htjela reći da smo mi upozoravali kada se donosila administrativna taksa da je to nepravedno. Znate zašto? Zbog toga što smo išli na bolesne, a ne na zdrave. Izgubili smo jednu solidarnost između zdravih i bolesnih. Sa aspekta ovoga što je malo prije ministar govorio mi imamo određeni financijski učinak. Pa ljudi moji populacija bolesnih je dva puta manja od populacije zdravih. Pa zbog čega zdravi nisu participirali a ne bolesni koji su i tako u lošoj situaciji zbog toga što se bore sa vlastitom bolešću i sa pojačanim troškovima onog trenutka kada su bolesni koji stvarno u nekim bolestima su toliki iznosi da se ljudi vrlo, vrlo teško mogu liječiti. I na kraju mi smo upozoravali na socijalnu neosjetljivost kada su u pitanju djeca i ovih nesretnih 100 kilometara za liječenje. Vi znate da u Hrvatskoj još uvijek za vrlo veliki broj djece se humanitarnim akcijama prikupljaju sredstva kako bi djeca mogla otići na liječenje u inozemstvo. Prema tome to je zadnja populacija na kojoj smo trebali na ovaj način uvoditi štednju u zdravstvu.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Milinović.
Evo ja ću predložiti uvaženoj zastupnici, evo ja ću sa svoje strane pokušati. Ja da imam čarobni štapić znate što bih ja napravio, da za iduće parlamentarne izbore ili predizbornu kampanju idemo s jednim konsenzusom. Da ćemo podržati reformu zdravstvenog sustava bez obzira bili pozicija ili opozicija. Moramo biti odgovorni prema građanima Republike Hrvatske i evo ja da imam čarobni štapić ja bih danas to napravio. Ja ću napraviti sa svoje strane sve. Napravite vi sa svoje strane sve koliko ste utjecajni, koliko sam ja utjecajan u svojoj stranci. Financijskog kolapsa nema. Da ima financijskog kolapsa došlo bi do blokade jedne od bolnica. Recite mi bolnicu koja nije isplatila plaće koja je došla u takvu blokadu da nije uspjela isplatiti plaće djelatnicima koji rade u toj zdravstvenoj ustanovi.
Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Slijedeća replika. Izvolite.
Kažete uvaženi kolega da oporba minira ovu strategiju. Ma nije vam to točno. Niti to oporba može napraviti, niti želi napraviti. Imate većinu, donijet ćete strategiju. Ne može to oporba minirati. Ovu vašu strategiju i ove vaše zamisli miniraju građani prije svega pacijenti. Vi sad tvrdite da je to sve krasno i da je to za njih jako dobro. Na primjer da plaćaju tu taksu. Kao da su oni ludi, kao da oni ne znaju da im to nije dobro. Vi tvrdite da je dobro da se ne plaća prijevoz za ovu bolesnu djecu više od 100 km i to ovdje sad u Saboru nazivate minornim segmentom. Pazite, djeca možda jesu mala, ali nisu minorni segment kada im roditelji moraju plaćati 100 km prijevoz. To mjesecima niste uspjeli riješiti, niti mislite riješiti, niti vam pada na pamet da to riješite. Pa nisu građani ludi kad znaju što ste napravili sječu svih ravnatelja po bolnicama jer tvrdili ste da su bili nesposobni, a plaćali su dobavljačima u roku od 135 kuna. Ovi vaši sposobni plaćaju nakon 365 dana i oni su sad sposobniji. Pa nisu građani blesavi! Cenzus. Idete u borbu protiv tajkuna. Tog jednog tajkuna niste ga imenovali samo povlačite koji eto baš se sad borite da on bude kažnjen, da on ne bude oslobođen ne znam participacije ili ne znam čega jer ima dionice. To je vaša borba protiv tajkuna. Molim vas lijepo! Pa uvedite porez na imovinu, pa prikupite porezna sredstva, pa nemojte … [[Govornik se ne razumije.]] ljude, jer to ćete ih natjerati. Seljaka da prodaje svoju zemlju, starca da prodaje svoj stan. Jedino ćete to napraviti. I zadnje. Kažete što je koja bolnica blokirana. Evo vam bolnice u Požegi. Neće moći isplatiti plaće. Neće moći jer ste novom županu stari župan ostavio potpuno praznu blagajnu, a Vlada ga tjera da financira bolnicu i pacijente. Eto.
Odgovor na repliku potpredsjednik Milinović. Izvolite.
Nisam ja ako ste dobro slušali, rekao da su djeca minorni segment. Ja sam rekao nešto dok ste vi pričali kao i do sada pa ne čujete odgovor na repliku da će ova strategija povećati broj pedijatrijskih timova, broj ginekoloških timova i to je zapravo odgovor što vladajuća stranka misli o djeci, a ja sam rekao da u strategiji zasad minorni segment u financijskom smislu se odnosi na pojedine segmente. Naravno da oporba vi kažete ne može minirati ovu Strategiju razvoja zdravstvenog sustava. Ja sam rekao možda neke interesne skupine preko oporbe to pokušaju. Ja sam to iznio kao glasno razmišljanje.
Poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Slijedeća replika.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Kolega Milinoviću, zamjerate nam da ne dajemo prijedloge, kvalitetne prijedloge u vezi predložene strategije. Ne znam da li ste bili u Saboru kada je bila prethodna rasprava gdje sam ja osobno iznio desetak prijedloga bez politiziranja i nadmudrivanja. Međutim, nema ničeg unutra. Drugi primjer. Danas sam pitao, ministar se očitovao za prvi dio rasprave jer na strani 44. točka 3. pogrešno je upisano lokalna samouprava, a trebala bi regionalna ili se misli da će općine i gradovi kupovati medicinsku opremu za bolnice i domove zdravlja, da bih mogao intervenirati amandmanom. Nitko mi ne želi odgovoriti da li se radi o pogrešci ili je to tako. Kako onda kvalitetne prijedloge davati kad na pitanje ovdje koje postavljam i molim odgovor ne dobivam odgovor. Evo sad ministra nema, pitam gospodina tajnika, državnog tajnika može li mi odgovoriti. Ili je pogreška ili se zaista misli na lokalnu samoupravu. Ili je greška da? Ili da dajemo mi amandman, ako je pogreška ili greška ili ćete vi to ispraviti. Drugo. Napadamo imovinski cenzus. Ne napadamo ga. Ja barem ne, tako dugo dok ga ne napravite jer nema odgovor na pitanje koji imovinski cenzus ćete predložiti. Postojeći socijalni ili neki drugi. Ne mogu vam prihvatiti vašu tvrdnju da su to tajkuni razlogom uvođenja imovinskog. Hoćete mi reći što tajkuni jedva čekaju da budu bolesni da bi išli na oslobađanje 10 kuna po liječničkom pregledu da bi to kao zlorabili i koristili. Pa nisu valjda tajkuni ti zbog kojih to radimo? Prvo nisam znao da ih u Hrvatskoj toliko ima. I drugo nisam znao da smo postali tajkuni zato što smo ih oslobodili administrativne pristojbe u zdravstvu. I na kraju vi ste liječnik, zamjerate kolegama iz primarne zdravstvene zaštite činjenicu da je 90% nalaza u laboratorija bilo u granicama normale. A što? Dijagnostika sistemom gledanja u oči, kristalna kugla, karte, visak. Nećemo se valjda na to vratiti?
Odgovor na repliku potpredsjednik Darko Milinović. Izvolite.
Dopustite da kao liječnik nešto više znam o laboratorijskim pretragama nego vi. Dakle, ja govorim o onim nalazima kad znate dođete liječniku kada vas boli grlo, pa vas on pošalje na sto pretraga od urin, krv, to dakle, u tim, u tom segmentu od 30 pretraga može se zaokružiti jedna pa se naprave leukociti pa se vidi kolika ta je ili već što treba još. Imovinski cenzus nije bio referiran na tajkunu, nego je to samo jedan moj primjer bio, a vaših dobrih prijedloga se uistinu sjećam iz vaše stranke u vrijeme koalicijske vlasti kada ste među 10 ravnatelja ja moja je malenkost bila jedina iz HDZ-a predložiti moju smjenu.
Ah, krhko je sjećanje! Marine, je li toplije? Moram voditi brigu o čovjeku. I poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Replika. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa čitavo vrijeme slušamo pohvale oko prelaska sa dohodovnog na imovinski cenzus i non stop se priča da je to daleko bolje nego što je bilo do sada i daje se primjer o tome kako neki tajkuni imaju jako male prihode, a i zbog toga su oni jednostavno oslobođeni plaćanja administrativne pristojbe. Ja bih htio podsjetiti da u ovoj državi ima 120 tisuća onih koji rade za manje od 2 tisuće kuna. I isto tako bi htio podsjetiti da ima 660 tisuća umirovljenika koji imaju prihod, koji imaju mirovinu manju od 2 tisuće kune. I imamo 311 tisuća, a od toga možemo računati da je barem 150 tisuća onih koji stvarno nemaju nikakve prihode, koji su nezaposleni i nemaju nikakve prihode. To znači da imamo oko milijun ljudi tajkuna koji imaju nekakvu imovinu i koji jednostavno baš zato što imaju nekakvu imovinu bi trebali biti oslobođeni administrativne pristojbe. Ne slažem se s tom konstatacijom. Smatram da je svaki četvrti praktički siromašan u našoj državi i normalno je da bude oslobođen administrativne pristojbe i da ima nekakve pogodnosti u zdravstvu. Sve ovo što mi pričamo vodi tome da ti siromašni se neće moći liječiti, a vjerujte mi najugroženiji su ovi 660 tisuća umirovljenika. Jer oni su i najbolesniji, njima zdravstvena pomoć najviše treba, a oni novca nemaju. A to koliko tko ima stanova, koliko tko ima kuća, to trebamo riješiti porezom na imovinu, a ne putem zdravstvene zaštite.
Odgovor na repliku, potpredsjednik Milinović. Izvolite.
Sve ove skupine koje ste vi nabrojili imovinski cenzus neće dirnuti, neće okrznuti. Pa upravo imovinski cenzus se predlaže iz razloga da se spriječe zloporabe postojeće strategije, ili eventualno zakon. Dakle, ja još jednom napominjem, a ima takvih slučajeva gdje je prijavljen dohodak od 2 tisuće kuna, a uistinu ima još 3 stana pa svaki iznajmljuje po 3 tisuće kuna. Pa vi izračunajte i onda ovako zdravo logično prosudite jel takvi, a ima takvih dosta koji su oslobođeni participacije, na uštrb ove skupine o kojoj ste vi govorili. I ovo je bila čini mi se intencija imovinske cenzusa o čemu ja govorim, a ne ovo o čemu ste vi govorili.
Poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Zapravo je veoma teško podržati ovu strategiju, jer prvu stvar na koju valja odgovoriti jeste pitanje zašto strategije i šta treba urediti strategija. Strategija bi valjda trebala dati odgovore i projekcije šta ćemo učiniti u određenom području, određenoj ovlasti, konkretno ovdje u ovlasti zdravstvene zaštite da bismo osigurali poboljšanje zdravlja pojedinca i nacije. No činjenica je da ova strategija zapravo o tome ne vodi dovoljno računa i da je ona nije usklađena niti sa ustavnom odredbom kojom se jamči pravo na zdravstvenu zaštitu u skladu sa zakonom, člankom 58. Ustava, niti se samim načelima zdravstvene zaštite koja važi u Republici Hrvatskoj koja je ovdje napisana. Ja ću i ponoviti, citirat ću i sam stranicu 17. gdje se kaže da je zdravstvena zaštita u Republici Hrvatskoj zasniva se na načelima, citiram: "Dostupnosti, pravičnosti, učinkovitosti i kvaliteti, te na načelu osiguranja sigurnosti građana pri korištenju zdravstvene zaštite.". Poštovane kolegice i kolege, da je tome tako i da to nije tako usklađeno najbolje pokazuju upravo mjere koje se predlaže na strani 44. pod naslovom Načela koja zapravo, 41. pardon, koja zapravo ne govori o nikakvim načelima nego govori o mjerama i politikama koje će se i instrumentima koji se trebaju osigurati da se ostvari ova strategija. Pa u čemu, ili u kojem grmu leži zec? Zec se otkriva ako se pogleda stranica 9. i onda odjedanputa vidite, citiram: "da se, međutim, da bi se mogla povući ta sredstva ministarstvo nadležno za zdravstvo treba izraditi svoju strategiju o razvitku, te strategiju na svakom od područja od značaja za pravnu stečevinu.". Radi se o sredstvima iz pristupnih fondova i mi praktički ovu strategiju donosimo da bismo mogli pristupiti tim fondovima, sukladno Akcijskom planu kojeg je Vlada donijela 2004. godine. E, ali, tamo postoje nekakvi uvjeti koji imaju unutar sebe i jedan dio neoliberalnog koncepta pristupa zdravstvu, vezano zapravo za uvođenje para doprinosa kroz, u vidu kroz zdravstvene doprinose, kroz zdravstvene participacije koje trebaju plaćati pojedinci, a da se u isto vrijeme kao ne bi opteretila cijena rada, bruto cijena rada kroz povećanje doprinosa. To je prvo. Drugo što valja upozoriti. Naša strategija bi morala odgovoriti na neka pitanja koja su objektivna i na koja mi moramo dati odgovor, a to je pitanje da se kod nas povećavaju oboljenja i smrtnost od bolesti srca, od ne znam, zloćudnih tumora itd., itd., da ne nabrajam koje je sve napisano na stranici 14. a koje su rezultat između ostaloga teškog socijalnog stanja u kojem stanovništvo, standarda i naravno posljedica rata i ratnih stradanja, pa i individualnih kolektivnih sredstava koji su doživljavali za vrijeme Domovinskog rata. Nažalost kad sa tog aspekta gledamo onda ove podatke koji su kolege već govorili zapravo stoji, ne smije se zaobići. Ako imamo gotovo 660 tisuća umirovljenika koji primaju mirovinu ispod 2 tisuće ili preciznije manju nego što je prosječna mirovina od tisuću 824 kune, ako imamo ponovo povećavanje radnika koji rade, a ne primaju plaću, ako imamo ponovno povećavanje radnika koji primaju plaću ispod 2 tisuće kuna, ako imamo činjenicu da prosječna plaća ne udovoljava prosječnim potrebama prosječne obitelji itd., onda je sasvim jasno da životni individualni standard našeg stanovništva zapravo je takav da je on dosta upitan i da se vrlo često on reflektira i na zdravstveno stanje pojedinca i obitelji. U takvoj situaciji vrlo često kada trebaju tražiti zdravstvenu zaštitu dolaze u dilemu da li ići na preventivne preglede i pokušati osigurati zdravstvenu zaštitu i izdvojiti taj novac ili kupiti i riješiti nekako egzistencijalne potrebe koje su nužno potrebne u takvoj situaciji. Ja se tu slažem potpuno sa kolegom koji je govorio u ime Stranke umirovljenika. Mi o toj situaciji moramo voditi računa i moramo biti svjesni da jedan veliki dio stanovništva zapravo ne može izdvojiti takva sredstva i da posljedica toga je da u datoj situaciji dođu u teško oboljenje koje onda naravno pogoršava mogućnost ozdravljenja i povećava troškove liječenja. Prema tome, ova strategija na ta pitanja ne daje odgovore i mi moramo nju uskladiti sa stvarnošću, moramo uskladiti sa našim Ustavom i moramo uskladiti sa ovim načelima koje smo sami napisali ovdje u ovoj strategiji. Ako želimo ostati pri takvim načelima. Drugu stvar koju moram reći jeste pitanje zapravo instrumenata kojim se želi strategija … [[Ne razumije se.]] u krajnjoj liniji se zapravo govori o doprinosima i dodatnim plaćanjima i govori se o dvostrukoj listi lijekova, osnovnoj i ovoj dopunskoj. Ovdje se ne postavlja pitanje da li će biti osnovna i dopunska lista lijekova. Ona trebaju biti. Nego postavlja se pitanje kakvi, koji su to lijekovi koji će biti drugdje itd. i koja je alternativa. Po svuda u Europi postoje i u takvoj situaciji to ne treba zanemariti, ali ne može se prihvatiti činjenica da plaćanje pristupa s jedne strane istodobno imate dopunsko, doprinos, odnosno dopunski doprinos kroz tzv. pristojbu koju treba platiti i istodobno još morate dodatno platiti lijek. Pa čekajte, dva puta isto plaćate koje ste već jedan puta platili kroz obavezni doprinos iz plaće na plaću. Prema tome, postavlja se sada pitanje poglavito, tko to plaća. Pa dio plaćaju zapravo oni koji su bolesni a ne oni koji su zdravi i koji bi trebali biti u situaciji da zajednički solidarno djeluju i u tom pogledu su zapravo kontradiktorna načelima na koje hoćemo postaviti ovu strategiju. Nema drugog izbora nego zapravo postaviti pitanje kako i na koji način izvršiti preraspodjelu plaćanja i za ovaj dio zajedničkih potreba koji bi trebalo izvršiti kroz oporezivanje imovine, odnosno bogatih u Republici Hrvatskoj i preusmjeriti taj dio u ovaj segment. Naravno ovdje moram reći da sam se ja iznenadio čitavim nizom stajališta koja u samoj strategiji su napisani koji su objektivno kontradiktorni. Ako primjerice pogledamo ponovo kažem načela na stranici 17 i uporedite ih sa stranicom 26 gdje se govori o ciljevima, pa da kažem, kaže se ovako, citirat ću: Koja se sažeto govoreći … [[Ne razumije se.]] na nekoliko sastavnica od kojih su ključne produženje životnog vijeka, životno … [[Ne razumije se.]] štetnih utjecaja na zdravlje, poboljšanje zdravstvenog stanja, kvalitete življenja te funkcije i realne sposobnosti. E sada se postavlja pitanje kako je taj dio u osiguranom … [[Ne razumije se.]] s ovim načelima oko dostupnosti ravnopravnosti itd. itd. zdravstvenog osiguranja i da li je to realno uopće u strategiji realizirano. Pa nije. Dakle jedno pišemo, a zapravo stvarnost je sasvim drugim kolosijekom kojim ide i u takvoj situaciji sasvim sigurno treba poduzeti nešto ozbiljnije. Prema tome strategija ako se želi treba ju napraviti i zbog Europe, ali osobito zbog nas, samo tada to treba biti drugačija situacija koja je navedena. Ili recimo … [[Ne razumije se.]] strategija kaže se ovako, stoga odgovara na pitanje kako se provodi politika, tko je provodi, u kojim vremenskim razmacima i pod kojim uvjetima i okolnostima. Pa za Boga miloga strategija treba odrediti ciljeve ostvarivanja nekakve buduće politike, a politika dati instrumente i mjere koje treba odgovoriti, a ne odgovoriti kako se nešto provodi, pa nije to to … [[Ne razumije se.]] izvještaj i analiza. Prema tome mislim, primjera radi samo sam naveo neke stvari koje upućuju na čitav niz kontradiktornosti koji su ovdje prisutni i koje bi trebalo zapravo raspraviti vrlo ozbiljno da neka od ovih podataka koji su prikupljeni u ovoj strategiji se posluže za izradu strategije. Ovo bi trebalo biti jedan materijal koji je pretpostavka za izradu strategije u kojoj bi trebalo sagledati ciljeve i načela na kojima bi se trebalo osigurati zadovoljavanje zdravstvenih potreba građana Republike Hrvatske u narednom razdoblju. Naravno najinteresantnije su ocjene oko načina financiranja i kaže se da je on građanima nerazvidan, a zapravo se primjenjuje i Bizmarkov model i tzv. model mješovitog sustava i tako redom kroz sve ove modele. Sada se postavlja pitanje zapravo šta mi radimo sa zdravstvom. Pa na žalost i u financiranju i u primjeni mjera upotrebljavamo tzv. palijativne mjere umjesto da imamo koncept i ako nemamo koncept i nemamo strategiju, a zbog toga ju treba donijeti onda treba razriješiti pitanje jedinstvenog modela koji će osigurati pitanje između ostalog i financiranja i zadovoljavanje potreba i naravno omogućiti prije svega lakšu zdravstvenu zaštitu zdravstvenim korisnicima, a posebice u tom segmentu otvoriti raspravu oko položaja zdravstvenih djelatnika koji bi trebali i na koji način bi trebalo razriješiti pitanje njihovog ne samo pravičnog nego i kvalitetnog nagrađivanja za pružanje usluga koje daju u zdravstvu. E sad, posebna stvar koja se otvara je pitanje zapravo odnosa između bolnica koje su pri državi, regionalnih bolnica i domova zdravlja. S jedne strane govorimo da bi trebalo vratiti model Andrije Štampara što je sasvim sigurno s obzirom da imamo siromašno stanovništvo, veliki broj nezaposlenih itd. po kojim također imaju pravo na zdravstvenu zaštitu i moraju imati mogućnost za primarnom zdravstvenom zaštitom kroz domove zdravlja to osiguraju, a s druge strane u isto vrijeme zapravo tehničko-tehnološki potpuno nismo kvalitetno opremili te domove zdravlja i zapravo ti liječnici koji su i prošli nekakvu specijalizaciju opće medicine nemaju mogućnosti, nemaju s čime raditi u domovima zdravlja. Prema tome treba vidjeti, a teret obaveze financiranja prebacuje se na regionalnu i lokalnu samoupravu u isto vrijeme izvore prihode kojim bi se osiguralo da se to može platiti, nismo osigurali. Prema tome na pola puta smo, treba stati i treba ozbiljno uzeti, ja mislim da ovu strategiju treba vratiti predlagatelju da predlagatelj na temelju ovih dokumenata i podataka koje ove sadrže, pripreme novi prijedlog strategije za raspravu u Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega je rekao da se povećava smrtnost od cerebrovaskularnih bolesti. Ja bih rekla ovako, da standardizirana stopa smrtnosti od cerebrovaskularnih bolesti na 100 tisuća stanovnika ipak svake godine pada, pa tako je recimo 1999. bila 186, 2000. 173, 2002. 145 a 2003. 141,57. Istina još uvijek smo nešto iznad europskog prosjeka koji je 137,33 znači smrtnosti na sto tisuća stanovnika. Slična je situacija i za zloćudnim novotvorenima i one isto tako iz godine u godine padaju tako da bi recimo od 99. kada je bilo 103 tisuće palo na 96, ali je ipak europski prosjek 84 pa nam za to i trebaju ovi promotivni i preventivni pregledi što upravo ova strategija i predlaže. Hvala.
Povreda Poslovnika, potpredsjednik poštovani zastupnik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče. Poštovana kolegice vi ste rekli da sam ja rekao. Nisam. Ja sam samo citirao Strategiju i molim vas lijepo sukladno Poslovniku nemojte mi stavljati u usta ono što nisam rekao. Hvala lijepo.
Znači niste rekli da ste kazali.
Ne, ne. Ja sam citirao. Ja sam citirao, to je drugo. Nije to moj stav nego stav ove strategije.
Dobro. Replika, poštovani zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, čuli smo od jutros velikih nervoza pa i zadovoljstva da se nešto napravilo, ali to cijenim i razumljivom jednostavno prevodim to činjenicom da smo svi negdje na općem dobru i želja nam je da ovaj krucijalni problem riješimo na što bolji način. Sad ću vam reći od kuda moje zadovoljstvo u jednom segmentu. Da vidim u ovoj strategiji gdje je jačanje preventivne aktivnosti, a koja se odnosi na sistematske preglede za bolesnice sa tumorima, odnosno bolesnice koje su u rizičnoj skupini od 55 do 69 godina i muškarce. Mislim da je tako važno. Prisjetimo se samo jedne činjenice da u Hrvatskoj ima 25 tisuća novooboljelih bolesnika od tumora. Nitko nema garanciju, trebamo pomagati. Ali budući da u Strategiji je zapisano, a sami znamo, lista skupih lijekova, zatim visoko sofisticirana oprema, linearni akceleratori koji su jedan od terapijskih modaliteta, zatim hospiciji, sve to govori da taj segment medicine će na neki način poboljšat se i da svi ti ljudi koji imaju, eto tako, nevolju da dobiju tu bolest, da će biti sa velikom pažnjom i našim zdravstvom obuhvaćeni. Evo samo toliko. Hvala.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević, sljedeća replika.
Poštovani gospodine predsjedniče, pa nastavno baš na izlaganje gospodina Arlovića vezano za instrumente osiguranja sredstava za potrebe zdravstva, znači za potrebe reforme. Ja ću vam reći samo jedan podatak koji sam danas čuo na tiskovnoj Nezavisnih sindikata Hrvatske koji imaju podatke i procjene da je recimo TDR prošle godine oštetio državu za 2 i pol milijarde kuna na … [[Govornik se ne razumije.]] cigareta. Evo, to vam je iznos gdje odmah ministarstvo namiri dugove svih bolnica. I da se država ponaša kao država u svim drugim segmentima vezano za sivu ekonomiju, procjena je znači realna od stručnjaka koji se razumiju u područje sive ekonomije, da vam se kreće od 12 do 15 milijardi kuna. Evo, na taj način se može provesti prava strategija i osigurati sredstva bez da to ide na teret onih najsiromašnijih. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, potpredsjednik, poštovani zastupnik Mato Arlović.
Ne samo TDR nego bilo tko tko je oštetio državu u takvoj situaciji kroz neplaćanje poreza i doprinosa sa naslova proizvoda i usluga koje pružaju na tržištu. Treba procesuirati i ne samo naplatiti to što je oštetio nego im naplatiti kaznu zbog takvih stvari i poduzeti druge mjere. I u tom pogledu ja se potpuno slažem s vama da se pokrenu postupci da pravna država profunkcionira i da sukladno važećim propisima procesuira takve slučajeve i osigura naplatu potrebnih sredstava za zadovoljavanje zajedničkih potreba koje financiramo svi skupa zajedno. Hvala lijepo.
Molim. Poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Podsjetit ću da su u ožujku 2004. godine šefovi država i vlada tadašnjih članica Europske unije donijeli predsjedničku odluku o razvojnoj strategiji Europske unije, a radi ostvarenja te strategije provode se brojni ciljani, reformski zahvati, pogotovo i u sektoru zdravstva i to iz vrlo jednostavnih razloga. Ono troši gotovo 10% bruto društvenog proizvoda i tada u to vrijeme u zdravstvu je u Europskoj uniji bili zaposleno 17 i pol milijuna ljudi. Trendovi porasta troškova u zdravstvu su konstanti, nabrojeni su ovdje nebrojeno puta i između ostalog, to je i razvoj novih tehnologija, novih lijekova, kronične bolesti i porast očekivanja građana za sve skupljim oblicima zdravstvene zaštite. Porast troškova lijekova na recept, preko 3 milijarde kuna u 2004. godini, plaćanje ukupnih troškova lijekova ovdje u Hrvatskoj gdje država sudjeluje sa preko 80% za recimo razliku od Slovenije gdje je to 60 ili Poljske sa 37%. Uzimajući u obzir i činjenicu da stavka za lijekove koje projekcijama u Europi rastu po stopi od 10% godišnje, a u nas su recimo u razdoblju 2003. u odnosu na 2002. porasli preko 30%, ovdje ne dovodim u pitanje, nitko ne smije ostati bez potrebnog lijeka, ni bolesnici, ni ljekarne ni bolnice, ali vidim tu možda utjecaj ministarstva prema gospodi proizvođačima i trgovcima koji bi trebali smanjiti taj obilati zalogaj profita jer su po zaradama ionako pri samom vrhu u Republici Hrvatskoj. Ovo govorim iz razloga što prema izvorima Svjetske zdravstvene organizacije porast potrošnje lijekova nema odraza na snižavanja krivulje morbiditeta i mortaliteta jer prema istim podacima Svjetske zdravstvene organizacije u prosječnoj ladici stanovnika nalazi se 400 eura lijekova, a 40% njih se nikada ne potroši. Istovremeno smo svjedoci da se medijska slika o hrvatskom zdravstvu je u pogoršanju, pojačano je nepovjerenje u odnosu bolesnik-liječnik. S druge strane, mnogi zaboravljaju rezultate velike anonimne ankete koja je pokazala se izrazito pozitivnim po pitanju etičnosti zdravstvenih radnika kod pružanja zdravstvenih usluga. I procesi globalizacije, naravno, imaju svoj utjecaj na zdravstvenu politiku u jednoj malobrojnoj zemlji kao što je naša, u nedavnoj prošlosti opterećenoj ratom i izbjeglištvom i izazivaju razdvajanja i bogatih i siromašnih. A malobrojni narodi sa prošlošću kakvu su imali to doživljavaju kao provokaciju, nepravdu. Podsjetimo, Hrvatska je jedina zemlja jugoistočne Europe koja je zadržala socijalni sustav u cijelosti iako je najteže bila pogođena ratom. No svaki pokušaj ministarstva za optimalnošću, racionalizacijom, gotovo svi dočekuju s isukanim oružjem, svatko štiti svoja prava. A mi savršenog modela po kojem bi se mogli ravnati da bi proveli ovu Strategiju nemamo. U Europskoj uniji nema nijedne članice koja nema poteškoća s financiranjem zdravstva i pokušava svaka od njih smanjiti potrošnju i uvesti nove modele financiranja. I zato pozdravljam opredjeljenje za jačanje preventivnih aktivnosti jer podaci iz godine 2003. kad se specijalistima slalo 30% više pacijenata na pregled nego 1990. znači da je svaki zapravo 3. pacijent bio upućen na specijalistički pregled. S druge strane periodički, sistematskih pregleda 2003. bilo je za 72% manje nego 1990. No unatoč svemu tome, 2004. godine Svjetska zdravstvena organizacija na jednom od svojih kongresa, sastanaka u Kopenhagenu se u zaključku kaže: "temeljno na mortalitetnim indikatorima stanje zdravstva, zdravlja u Hrvatskoj je bolje nego bi se moglo očekivati prema datoj ekonomskoj situaciji kao i usporedbi s nekoliko sličnih zemalja. Stvarno prema nekoliko zdravstvenih indikatora Hrvatske se približava više prosjeku EU nego određenom broju referentnih zemalja.", završen citat. Isto proizlazi i iz izvješća Svjetske banke za 2005. u časopisu u kojem stoji: "Sa stajališta zdravstvenih rezultata sustav funkcionira razmjerno dobro. Radna snaga je dobro izobražena, programi javnog zdravstva i pružanje zdravstvenih usluga dobro su postavljeni, a zdravstveni rezultati su bolji nego u većini zemalja sa sličnom razinom dohotka." I onda na kraju stoji primjedba: "Ti su rezultati ostvareni uz visoku cijenu i rastući deficit HZZO-a izaziva zabrinutost." No, još jednom naglašavam i ono što je već u prethodnim raspravama rečeno, Hrvatska je opet po izvješću Svjetske zdravstvene organizacije, po kvaliteti zdravstvene zaštite i iskoristivosti sredstava za zdravstvenu zaštitu sada na 35. mjestu od preko 190 zemalja što ih prati Svjetska zdravstvena organizacija. To je relativno povoljan položaj obzirom na sredstva koja se izdvajaju po osiguraniku, a drugi pozitivni podaci jesu pokazatelji perinatalne smrtnosti i porasta prosječne starosti. Prema tim pokazateljima stojimo uz bok vrlo razvijenih zemalja i u klasifikaciji Svjetske zdravstvene organizacije prema smrtnosti djece u grupe od A do E Hrvatska je svrstana u skupinu A gdje su od tranzicijskih zemalja samo Slovenija i Češka. I dopustite jedan moj osvrt na stranu 18 i podatke o medicinskom osoblju gdje stojimo ispod prosjeka Europske unije sa 2,3 liječnika na tisuću stanovnika i 5,2 sestara na tisuću stanovnika. Da, u Zavodu za zapošljavanje koncem 2000. godine bilo je 384 nezaposlena liječnika s državnim ispitom, a otprilike prije 6 mjeseci 91. Pada broj zainteresiranih za upis na medicinskih fakultet i u ovoj Strategiji i upućujem i na to i ministra i državnog tajnika, vjerujem da će i ova Strategija sad se posebno osvrnuti na to, a po broju novo diplomiranih smo na 5. mjestu otraga u Europi. Istovremeno upozoravam u najbližem susjedstvu koje nema jezičnih barijera prema Hrvatskoj ima tisuću 500 nezaposlenih liječnika i studira otprilike oko 13 tisuća studenata. Mali broj studenata u Hrvatskoj, još manji broj novo diplomiranih i prosječna životna dob hrvatskih specijalista iznosi 55 godina. Prijeti nam nedostatak liječnika. Vjerojatno ćemo u 2007. imati ozbiljni nedostatak i internista i kirurga, no zadatak ove Strategije je da u onome što je navedeno promišljanjem i pravodobnim planiranjem ne dođe do ovakve jedne predviđene situacije. Uravnoteženi pristup bez novih socijalnih opterećenja i težište strategije u ranoj dijagnostici tumora i bolesti krvnih žila potpuno besplatna lista lijekova A, naglasak na potrebi rasterećenja državnog proračuna su one stvari koje daju posebnu težinu ovoj Strategiji i svrstavaju me među one koji će za nju glasovati. Hvala.
Hvala. Prekidamo sjednicu. Nastavljamo u 15 sati. Na redu je poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Zauzmite svoja mjesta da bismo mogli otpočeti s radom. Hvala lijepa. Riječ ima kao što je već najavljeno poštovana kolegica Ružica Lelić. Izvolite kolegice!
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! Evo, raspravljati o sustavu zdravstva, jednom vrlo složenom sustavu od posebnog društvenog interesa koji se dotiče ustvari svakog pojedinca kako volimo reći od rođenja do groba. Nije jednostavno sigurno. Kako postići da svaki pojedinac ostvari svoje temeljno, ljudsko, ustavno, moralno i etičko pravo na zdravlje i učinkovitu zdravstvenu zaštitu i da to bude u skladu sa gospodarskom moći zemlje. Podsjetimo, evo u više navrata je isticano ja ću ipak reći da mi izdvajamo 350 eura po glavi stanovnika dok Slovenija recimo nama susjedna 740 i da ne spominjem neke druge nama udaljenije zemlje koje izdvajaju još i daleko više. Treba istaći da je zdravstveni sustav ustvari praktički i jedini sustav u Hrvatskoj koji je u cijelosti još zadržao jedan socijalni pristup i socijalni sustav i svaka rasprava o promjeni ovako jednog osjetljivog sustava stvara jednu zabrinutost i neodobravanje. Ja bi uzroke, u tome oslikava ustvari jedan članak u liječničkim novinama pa ću ja ga i pročitati jedan njegov segment. Kaže "Globalizacijski proces i vanjski pritisci na zdravstvenu politiku izazivaju razdvajanje prava bogatih i siromašnih pa bogatiji bolesnici uz dodatno osiguranje ili izravno plaćanje mogu osigurati apartmanski smještaj, bržu uslugu i druge beneficije. Za velike narode i narode koji nisu imali socijalističku povijest to je normalno i ne izaziva nikakvu posebnu reakciju, ali mali narod sa socijalističkom prošlošću to doživljava kao veliku nepravdu jer bi zdravstvo i edukacija prema prosječnom razmišljanju trebali biti potpuno solidarni s jednakim pravima za sve bez obzira na dubinu novčanika." Također bih još pročitala i ovo "Ako u Nizozemskoj trebate kontrolirati kuk novorođenog djeteta liječnik obiteljske medicine poslat će vas rendgenski pregled jer je ultrazvuk preskup. Kod nas će takvo dijete na zahtjev roditelja napraviti i CT i ultrazvuk pa i magnetsku rezonancu a i roditelji će se uz to još biti smrtno uvrijeđeni na zdravstvenu službu jer su morali čekati na termin pregleda. Pri tom uopće nije važno što sve to nije bilo ni stručno, ni opravdano, ni potrebno. Razlozi takvog stanja su kompleksni ali imaju uporište u našoj političkoj demagogiji. Koliko smo ovdje danas čuli u raspravi prave demagogije? No, poštivanje struke u medijima, činjenici da bolnice moraju puno raditi kako bi zaradile limit odnosno budžet." Evo, mislim da upravo ovo što je iznešeno pokazuje zbog čega se ustvari javljaju kod nas ovakva zabrinutost i neodobravanje kad je u pitanju izmjena bilo šta u zdravstvenoj zaštiti. U raspravama ustvari su isticani brojni nedostaci ali istovremeno uvijek smo protiv bilo kakvih odnosno mnogi su protiv bilo kakvih promjena pa po tome bi se moglo zaključiti ustvari da ovaj naš sustav u sadašnjosti i dobro funkcionira i da ne treba ništa ni mijenjati što svakako ne možemo se s time složiti. Ja ću se osvrnuti na Prijedlog nacionalne strategije razvitka zdravstva od 2006. do 2011. vezano za primarnu zdravstvenu zaštitu. Ja svakako osobito podržavam to što se znači naglasak stavlja na primarnu zdravstvenu zaštitu, na preventivnu i na razne preventivne i promotivne aktivnosti. Vidimo u Izvješću Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo u 2005. godini obavljeno je negdje oko 11 tisuća 845 pregleda za osobe iznad 50 godina i njih je, znači kod njih 40 ustanovljen je povišeni tlak a čak 35 imalo je povišeni šećer, 23 njih upućeno je na specijalističke preglede. Vidimo znači koliko ovako jedne preventivne aktivnosti imaju svoje opravdanje a ustvari su najviše isplativi i najlakše provedivi. Primarna zdravstvena zaštita ona ustvari je jedan čuvar ulaza u zdravstveni sustav i dobro organizirana i učinkovita trebala bi ustvari riješiti kako je ovdje i cilj postavljen 80% svih zdravstvenih potreba, no sigurno pitanje je kako to učiniti da sustav bude funkcionalan, da je učinkovit i da su s njima zadovoljni i pacijenti i liječnici. Vidjeli smo ovdje da ustvari kada govorimo o zadovoljstvu da uzmemo neke zemlje i kompariramo se s njima, onda vidimo ustvari da je to zadovoljstvo praktički jednako bez obzira koliko izdvajamo u zdravstvu. Pa tako Slovenija koja izdvaja duplo više isto je zadovoljstvo oko 3 kao i kod nas ili evo recimo u Nizozemskoj gdje se izdvaja ili Irskoj gdje se izdvaja 2 tisuće i 800 zadovoljstvo je jednako. Ja bih sada pročitala pošto ovdje se u više navrata znalo isticati da se nije konzultirala struka, da nema suglasnosti oko ovoga pa bih pročitala jedne zaključke okruglog stola koji je održalo Hrvatsko društvo obiteljskih doktora pa da vidimo što su to oni tražili. Evo, ovdje piše da su nužne hitne izmjene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, važno je osnažiti ulogu doma zdravlja koji bi imao ulogu planiranja, programiranja, održavanje kontinuiranosti zdravstvene zaštite, da je potrebno postojeći sustav zakupa potrebno je promijeniti, da je potrebno plaćati znači od usluga da sve ne ide preko glavarine nego da imamo cijena puta usluga i da se posebno plaćaju pojedini preventivni pregledi, da je nužna racionalizacija potrošnje, da je također ograničavanje investicija kontrole, potrošnje lijekova i ovo kao što sam već rekla kombinirani način plaćanja. Zatim, da je nužna također edukacija i ovdje se isto tako predlaže da broj pacijenata da se smanji na tisuću i tisuću i 500. I sada bi se vratili ustvari na strategiju razvoja zdravstva opet na primarnu zdravstvenu zaštitu da vidimo sada što se to od ovih svih prijedloga koje je struka predlagala, slični su prijedlozi od sindikata liječnika. Vidimo da će se nastojati da se broj opredijeljenih osiguranika znači u obiteljskoj medicini smanji sa tisuću 700 na tisuću 500 kada je u pitanju stomatološka zaštita znači od 2 tisuće 200 na 2 tisuće, kada su u pitanju djeca onda sa tisuću na 800 djece po jednom timu. Zatim, i ovdje se spominje da je potrebna edukacija, znači dodiplomska i kontinuirana edukacija u primarnoj i zdravstvenoj zaštiti, da je potrebno opremu obnoviti uz korištenje laboratorijskih pretraga. Zatim, svakako ići i u korak sa razvojem i telemedicine. Zatim, isto tako što smatram osobito bitnim da se liječnici moraju orijentirati tome znači na svoje pacijente tako da se uspješno upućuju na izbjegavanje rizičnih faktora i provođenja zdravog načina života. Mislim da je to od izuzetne važnosti. Također se promiče jedna koordinacija, jedna horizontalna i vertikalna. Mislim da nam to doista nedostaje, da ustvari nekako svi radimo sami za sebe liječnici u ordinacijama, u pojedinim odjelima u bolnicama ili pojedinih bolnica, da imamo kao što je istaknuto i ministar uvodno da imamo ponavljanja nepotrebnih pretraga, dijagnostika i to. Ovdje se zagovara isto tako u strategiji grupa ... [[Govornik se ne razumije.]] mislim da je tamo gdje je to moguće da je to svakako dobro zbog racionalizacije, zbog učinkovitosti zdravstvene zaštite. Također se predlaže i promjena modela financiranja … [[Govornica se ne razumije.]] tima obiteljske medicine tako da bi se dio glavarina koji bi osiguravao jedan hladni pogon, a ostali dio bi bio vezan za broj osiguranih osoba. Bilo bi cijene puta usluge. Moram reći da već i sada imamo određen, imamo jednih i bitnih pomaka u tom dijelu. Da već imamo pojedinih usluga koje se plaćaju tako da pacijenti ne moraju odlaziti na specijalističke preglede ili u bolnice što je svakako onda povezano i sa njihovim dodatnim opterećenjem i sa materijalnim izdacima. Zatim da će se posebno plaćati preventivni i promotivni, promotivne aktivnosti. Ovdje mi je svakako drago da se pozicija doma zdravlja definira kao središnje institucije, institucionalnog oblika primarne zdravstvene zaštite. Da se tu misli na organiziranje službe za praćenje zdravstvenog stanja za programiranje, planiranje, preventivne, promotivne aktivnosti i tako dalje. Zatim isto tako se naglašava da ustvari pitanje zdravlja i pitanje zdravstva je pitanje svih nas. To ne može nikako biti pitanje samo Ministarstva, pitanje Vlade. To je pitanje svake, svake lokalne zajednice i svake stranke i svakog pojedinca. I osnivanje mentalnog zdravlja i svakako izmjena pravilnika, izmjena Pravilnika o zakupu koji svakako treba uskladiti. Ja bih na kraju ipak, evo vidim da i vrijeme, i vrijeme istječe pa bih htjela još jednom naglasiti da hrvatsko zdravstvo po klasifikaciji Svjetske zdravstvene organizacije prema smrtnosti djece i odraslih od skupine A do E je svrstano u najprestižniju skupinu A skupa sa drugim naprednim zemljama kao što je Austrija, Belgija, Češka, Danska, Finska, Francuska i tako. U raspravama često puta je ovdje isticano ustvari da je zabrinutost da li će, da li će naše stanovništvo imati dovoljno lijekova kao jedinu garanciju zdravlja, a ja bih rekla da je još … [[Govornica se ne razumije.]] 1768. godine rekao: «Trajno očuvanje zdravlja, produljenje života. Doživljenje duboke starosti nalazi se u mudro izabranim pravilima života i zdravlja, a ne u lijekovima.» I na kraju bih istakla da treba nam kompletna svakako zdravstvena politika. Ova strategija je i učinjena sa tom svrhom. Ona nije zacementirana. Ona se s vremenom sigurno nadopunjuje i mijenja. Uz tu jedinstvenu politiku trebalo nam, svakako nam treba znači i preventivna medicina i samoodgovornost za zdravlje kao temelj zdravstvene zaštite. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. Na redu je poštovani kolega Damir Kajin. Ali ga nema. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovani kolega Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa velika izdvajanja u zdravstvo, to ne trebamo tumačiti, to smo svjedoci svi. Neracionalna potrošnja, ni to eto tako da bi potkrijepio možda samo sa jednim detaljom mada smo čuli i prije o tome. Ja ću samo spomenuti negdje iz djelatnosti koja je meni blizu da u hrvatskom zdravstvu se više troši na lipenice, to su lijekovi protiv gojaznosti, 12 puta nego na citostatike. A znamo što to znači. Ne trebamo se uvjeravati u to. Znači onda otuda problemi nelikvidnosti bolnica. Evo mislim da zapravo to su problemi koji su naprosto imperativno odlučili da se mora razmišljati o reformi odnosno strategiji. Evo po mom sudu ukratko to je, zato treba nama strategija. Upravo zato što je to jedan veliki broj gdje ne može ekskulpirati ni jednoga čovjeka koji sjedi ovdje bez obzira kome pripada. Govorim to kao predsjednik matičnog Odbora. Želja mi je bila i još uvijek i nadam se da ovaj problem uz zajedničko zalaganje moramo zapravo dobiti jedno suglasje da, da bi se okrenuli prema rješavanju tog problema. Jer tada će bolestan čovjek imati najviše koristi od toga. Ja bih sigurno rekao sada nešto o ovoj strategiji koja, za koju mislim da je jako pozitivna. Govorim to zato što sam u neposrednoj blizini, a to je što sam u svojoj replici malo prije naglasio jačanje preventivne aktivnosti. Preventivne aktivnosti, ja ću se osvrnuti na zloćudne bolesti. A zašto na to? Zato jer zdravstveni analitičari već danas upozoravaju da zloćudne bolesti su na prvome mjestu. Ne više krvožilne, srce i tako nego zloćudne bolesti. Nažalost da će one biti, dominirati taj zdravstveni problem cijeli ovaj vijek. Možete zamisliti koji je to zdravstveni problem, socijalni, sociološki pa kako ga god mi uzeli. Prema tome sve nas to uozbiljuje i na neki način oduzima nam pravo na bilo kakav drugi način razmišljati o ovome nego upravo onako kako što taj problem i zahtijeva. Ja neću govoriti, čulo se ovdje i o demagogiji, politikantstvu. Mislim da to jednostavno trebamo maknuti svi od sebe. Činjenica da 60% bolesnika u zadnje vrijeme, naime 60% sistematskih pregleda je manje. To je nešto što nam mora ukazati da mi se moramo vratiti ranom otkrivanju. Jer se zna vrlo dobro da je najbolji lijek rano otkrivanje. Sistematski pregledi, to je najbolji lijek. I veseli me, mislim sve nas činjenica da u ovoj strategiji su naprosto obuhvaćene gotovo sve dobne, one rizične dobne skupine sa onim … [[Govornik se ne razumije.]] tumora gdje će, gdje će biti osiguran novac i osigurano zapravo da ljudi prođu kroz to svake godine odnosno svake dvije godine. Mislim da je to nešto što je jako korisno i jako dobro. Ja bih još nešto rekao. Lista skupih lijekova koja se ove godine pojavila u Hrvatskom zavodu mislim da je to jedan novi iskorak koji ne opterećuje limit bolnica i da će uz pravu indikaciju, a da će biti prava indikacija u to ne sumnjam jer imamo vrhunske stručnjake. Nadalje za … [[Govornik se ne razumije.]] onkološke opreme što su također vrlo sofisticirana skupa oprema, ali koja je nužna da bi mogli liječiti onkološkog bolesnika, ona je nužna. Mislim da u zadnjih ove godinu, dvije i što će se dogoditi u još ove dvije godine vrlo značajno, vrlo dobro i mogli bi reći jedan stvarno kvalitetan napredak u liječenju onkoloških bolesnika. Sigurno da onkološki bolesnik za dio medicine i stručnjaka koji se time bave je, on je njegova trajna briga od ranog otkrivanja pa nažalost i tamo gdje više struka ne može a to moramo otvoreno priznati da ne može, ali moramo brinuti i o takvim ljudima. Ne možemo ih ostaviti. Ne možemo ih slati. Svi smo mi čuli ili tako, prisjetit ćemo se nekoga u Novi Marof, nekoga u Stenjevac itd. Onda to naprosto nije to primjereno čovjeku i zato se moramo založiti da jednostavno u tom segmentu nađemo mogućnost i novce i da se organiziramo tako i da tu budemo zbilja na razini zadatka. Mene veseli i još jedna druga stvar, a to je da mogu nešto reći što nisam ovdje jako čuo o osoblju koji se bavi, o liječnicima koji se bave sa tom problematikom. To su ljudi predani struci, predani čovjeku i gdje god mogu, pa neću ni ovdje propustiti da ih pohvalim. Ja ću vam samo nešto reći, logo, osnovni logo ispred jedne ustanove, klinike za tumor i kršenićeva dva ribara koji vuku mrežu. Ona simbolično znači da ribari vuku po cijelu noć i neveri i nema mjesečine itd. i ne znaju što će uloviti, što će izvući, u jutro što će biti u mreži i tako isto djelatnici u tim kućama. Oni protiv ove opake bolesti ulažu puno toga, a sve daju, a nisu sigurni koliko će uspjeti. Nisu za to odgovorni. Svima je jasno, jer medicinska struka odnosno onkološka je na razini toj kojoj je, ali za sada sa 64% uspjeha, a za čovjeka se isplati, pa ako je i jedan posto raditi. Evo, ja mislim, ja se nadam da ovo što se događa u onkologiji, a to da nam dolaze ohrabrujuća obećanja da moderna tehnologija, svjesni smo svega toga sa novim vjekovima da ćemo mi uskoro uz ovako ljudske napore koje sam želio opisati ovdje da ćemo mi govoriti o onkološkoj bolesti kao kroničnoj bolesti. Bog dao da ne čekamo dugo! Sigurno da u ovoj strategiji zadani rokovi i nositelji aktivnosti da nam daju negdje za pravo očekivati da iduće godine kada budemo raspravljali da ćemo točno znati tko nije odnosno tko je ispunio svoj zadatak. Mislim da je to nešto što je jako, jako važno. I ja mislim da ova strategija je zapravo načelna politika, a za sve zakone koji će proizaći iz toga, a koji će uslijediti to će dati jednu cjelinu i mislim da će to najviše koristiti onima gdje nema nitko garanciju, a to je naši pacijentima sadašnjim i budućima. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Turić. Na redu je poštovani kolega Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Pa kad govorimo danas o Prijedlogu nacionalne strategije razvitka zdravstva za 2006.-2011. godine moramo prije svega početi od činjeničnog stanja, o tome kako hrvatski građani, što misle o zdravstvu u ovome trenutku u Hrvatskoj. Prema istraživanjima javnoga mišljenja koje ja imam tu pred sobom, znači preko 51% hrvatskih građana je nezadovoljno sadašnjim zdravstvenim sustavom u Republici Hrvatskoj. Dapače, samo je 18% zadovoljno. To je već dovoljno za početak. Drugo. To je anketa poznate jedne agencije koja je rađena u Hrvatskoj, a 43% hrvatskih građana smatra da je zadnjih par godina sustav zdravstva sve gori, ne da je bolji odnosno 38% smatra da je jednako loš kao što je bio i samo 17% hrvatskih građana smatra da se tu nešto na ovome planu radi. Prema tome, od toga moramo poći da bi vidjeli da li je ono što stoji u toj Nacionalnoj strategiji, odnosno u prijedlogu da li je to to, da li su to odgovori na ovo činjenično stanje, na ono kako hrvatski građani misle o današnjem sustavu zdravstva u Hrvatskoj. Dalje, hrvatski građani također smatraju da reforma zdravstva u ovom trenutku, znači prema ovome i strategiji da se kreće samo radi novca. Znači, preko 51% misli da zato da se uštedi, a ne da se poboljša. Znači, to je dosta opasno i reći, ali je na žalost tako. Anketa tu pokazuje da oni misle, znači da se ide samo radi ušteda. Ljudi su spremni što ima u anketi platiti više da bi dobili kvalitetu što za njih znači novi lijekovi i terapije, smanjiti čekanje na dijagnostičke pretrage i da su bolnice bolje opremljene. Ono što je pozitivno u toj anketi jeste jedino ono što građani govore, a to je da vjeruju u kvalitetu u zdravstvenom sustavu u zdravstvene radnike. Znači, to je onaj bitni čimbenik polazne osnove kako i na koji način se može provesti taj dio. Znači, imamo jedan bitan čimbenik, a to je povjerenje u zdravstvene djelatnike, u zdravstvene radnike. I sad je tu taj problem kako i na koji način to provesti. Očito je da se ovdje ide na prevaljivanje tih svih troškova, dugovanja na određeni način na teret pacijenata, na teret hrvatskih građana i takve postavke ne daju jamstvo da će se to provesti u djelo, dok s druge strane kažem imamo podatke i službene vezano kako i na koji način država se ne odnosi prema onome kako bi se trebala odnositi, a to znači da zakonski poduzima mjere da ubere ono što pripada državnome proračunu. Podaci su vam jasni. To znate ih i sami da siva ekonomija godišnje pojede u Hrvatskoj od 12 do 15 milijardi kuna. Danas sam se zaprepastio s podatkom koji je iznesen na tiskovnoj konferenciji Nezavisnih sindikata Hrvatske koji imaju podatke i procjene da je samo za prošlu godinu TDR prevario državu za 2,5 milijardi kuna švercom cigareta, a da se ne govori o godinama od '91. do dan danas o kakvoj prevari je riječ. Znači, sa tim iznosom od 2 i pol milijarde kuna mogli bi se namiriti svi ovi razno razni dugovi što postoje u županijama i u bolnicama. A ako država mehanizme napravi kakve treba napraviti onda može i ubrati ono što je i cilj i svrha punjenja državnog proračuna. Ali na žalost, preko takvih podataka koji bi nama u današnjoj raspravi da se radi kako bi trebalo dobro došli. Mi ćemo samo prijeći i dalje će to biti samo u novinama, a nitko što je obvezan neće poduzimati zakonom predviđene mjere da ono što pripada državi i ono što hrvatski građani i očekuju, znači da dobiju bolji sustav zdravstvene zaštite. Svi mi znamo, imamo i rođaka i prijatelja i susjeda i poznanika kako to sad proistječe kad netko mora ići obaviti pojedine preglede. Znamo i sami, pogotovo ljudima koji žive izvan Zagreba recimo mogu razgovarati tu su i predstavnici i iz moje izborne jedinice, druge izborne jedinice. Ljudi moraju recimo na Bjelovarsko-bilogorskoj županiji za sve ići na specijalističke preglede mahom u bolnicu u Bjelovaru, a stanuju i u Garešnici, i u Čazmi i u Grubišnom polju i takva je ista situacija na Koprivničko-križevačkoj županiji. I dok dođe na red da obavi pregled specijalistički za koji je znamo koliko se i na koji način koliko se dugo čeka dogodi se ta varijanta da mu je taj nalaz koji je prije napravljen specijalistički zastario. Tako da se on stalno vrti, vrti u krug i nikako da se utvrdi konačna dijagnoza, odnosno da bi se pružila terapija. I to je, je taj problem što je kolega lijepo rekao ta prevencija. I ja bih za kraj, na kraju predložio jednu stvar koju bi mi trebali i kod ovih strategija i kod svih zakona imati, što recimo Austro-ugarska radila. Austro-ugarska je imala sljedeći sustav. Kad se radio neki zakonski prijedlog, prije nego što bi bio donesen, oni su imali u ministarstvu, svojima tijelima službenika koji je bio pismen, ali nije bio, bio je recimo pismen, znao je čitati i pisati i onda kad je došao nekakav zakonski tekst prvo su dali tome službeniku da ga pročita. Ako je taj tekst njemu bio jasan, e onda je tek išao u donošenje. E to bi mi sad morali uvesti kod ovoga. Pa sad uzmite varijantu, dajte ovo hrvatskom umirovljeniku, dajte ovdje ima puno pisama kako se ljudi žale na zdravstvo. Pa ako oni razumiju taj dio, a ne razumiju e onda možemo donijeti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega zaista govori i vidi se da nema ni malo iskustva iz zdravstva, ovo što svoje natuknice navodi. Ali jedan njegov navod zastarjeli specijalistički nalazi više ništa ne vrijede i onda taj doktor ne može više dati ni terapiju, ni ništa, mislim to je stvarno. Nema zastarjelih specijalističkih nalaza. On je takav kakav je, a pacijentu ako treba onda je on hitno upućen, on će biti hitno pregleda i dobit će odgovarajući lijek. Nemojte omalovažavati kolege sa zastarjelim specijalističkim nalazima koji uopće ne postoje kao takvi.
Hvala lijepo. Na redu je poštovani kolega Jurkin. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Godinama sam prolazio kroz svoju čekaonu i onda vrlo često sam razmišljao o tome šta ti pacijenti razmišljaju i šta očekuju od mene kad uđu u moju ordinaciju. I onda sam primijetio da najprije očekuju nekakav blagi ton, onda očekuju osmjeh, a nakon toga očekuju da ja imam vremena da s njima porazgovaram. I što se događa u Europi? U Europi vam je se osjetilo da je to važno i liječnicima. Tako sam pročitao jednu deklaraciju iz 2005. i 2006. i jednu u Stocholm, a druga u Bruxellesu gdje je španjolska delegacija inzistirala na tome da se donese propis, da se stvori uvjeti koji će omogućiti liječnicima da svakom pacijentu mogu omogućiti prikladno vrijeme kako bi kvalitetno pružili zdravstvu uslugu i da bi ta usluga bila na određenoj razini. No da bi preporuka europskih liječnika bila izglasana u skupštini, jer to je tada bio samo prijedlog potrebno ju je doraditi. I to će sigurno učiniti španjolski liječnici uz pomoć i naše europske delegacije. Znači to prikladno vrijeme, time se bave i pacijenti i liječnici u Europi. I sada se vratimo onomu mojemu pacijentu iz čekao. Što on očekuje? Pa on očekuje upravo to prikladno vrijeme. Ali on očekuje da mu se učini EKG, naravno ako je potrebno, da mu se sašije rana ako je potrebno i da sve to da se učini u toj ambulanti. I upravo to radi ova strategija. Ona zadržava glavarinu, ali dodatno stimulira liječnika za provođenje određenih postupaka koji se dodatno plaćaju. S time da strategija razmišlja o smanjenju udjela prigodom glavarine, a povećanju udjela koji se ostvaruju mehanizmi i cjelokupna usluga. Na taj način ćemo smanjiti upućivanje pacijenta specijalistima, jer sada izgleda svaki treći pacijent ide kod specijaliste. Ali isto na taj način otvorit ćemo vrijeme liječniku da provodi one sistematske ili preventivne pregleda o kojima je i kolega … [[Govornik se ne razumije.]] govorio. Tako je, bit će zadovoljni i zdravstveni djelatnici, ali i pacijenti. Ja se sjećam davnog vremena kad sam imao stažiste i kada sam im govorio uvijek kad izlazite u svoje ambulante uvijek morate izaći iz ambulante zadovoljni, a ne frustrirani. Jer na taj način ćete proživjeti lako u toku života, a istovremeno ćete zavoljeti i svoje zanimanje. No ipak moram priznati da sam još i danas u stalnom sukobu između potreba, zahtjeva i mogućnosti. I kada želim riješiti neki problem, a nalazim se pred ograničenim iznosom onda ga pokušam riješiti ili povećanjem iznosa ili racionalnim korištenjem postojećeg iznosa. Prevedeno to na ovu strategiju to znači da treba povećati bruto nacionalni dohodak koji je 2005. iznosio 6 tisuća 138 američkih dolara. A tek onda se ide na racionalizaciju koja može biti i sada u tijeku, odnosno razumno trošenje, a ne restrikcija. Tu se u medicini vam se tu postavlja jedan problem. Tu vam postoji, tu vam ne postoji riječ: "ili", postoji samo riječ: "i". Znači treba kupiti i EKG, i RTG i CT i magnetsku rezonancu. Moramo sve imati, jer bolesniku je zdravlje zakon. I zato je općeprihvaćen pred svim da osnovno zdravstveno osiguranje moraju imati svi jednako, a racionalizacijom moramo postići medicinsku, moramo poštivati s time da medicinska etika mora nam biti u svemu tome najvažnija. Ja vjerujem kao i mnoge kolege tu do sad u zdravstvene djelatnike. I mislim da će oni održati i poboljšati ovu zdravstvenu zaštitu. Političari, odnosno mi ovdje, mi ćemo donositi zakone, a etiku i kodeks neka rade liječnici. Zato me veseli što je upravo sada u pred Liječničkom komorom i u Hrvatskom liječnikom zboru pred potpisivanjem Kodeksa medicinske etike i … [[Govornik se ne razumije.]] gdje stoji, liječniku je časna obaveza svoje životno usmjerenje i struku posvetiti zdravlju čovjeka, liječnik treba poštivati prava pacijenata smatrajući … [[Govornik se ne razumije.]] svojim pravom i osnovnom brigom. Tu se veselim zbog čega sam liječnik. No zdravstveni sustav je pretrpan nepotrebnim pretragama. O tome je govorio naš potpredsjednik Sabora. Strategija predviđa da ćemo se tih problema može riješiti dodatno specijalizacijom obiteljskog doktora, ispunjavanje onoga projekta ono 16 93 da je svaki obiteljski liječnik mora završiti najmanje trogodišnju specijalizaciju po tipu A, B ili C, ovisi o tome u koju godinu života ulazi na specijalizaciju. O tome ćemo vjerojatno još puno govoriti kada ćemo ulaziti u Europsku uniju. I tu nam je isto također uskočio onaj u … europskih liječnika o kome sam govorio, koji je uspio sačuvati samostalnost zdravstva da se na njega ne primjenjuju zakoni tržišta već ostaje do daljnjega u ingerenciji svake pojedine države. No da se vratim opet onom mojem pacijentu koji je sada kod doktora i čeka da mu se prepiše lijek protiv, recimo on ima masnoću. Tu sam se ja sada malo potrudio. Znači ima visoki kolesterol … [[Ne razumije se.]] Liječnik je u dilemi koji lijek da mu se ordinira. Naime lijekova protiv masnoće pod nazivom satini da vam sada ne preferiram nekog od proizvođača, ja sam izbrojio na listi HZZ-a ima 12. Cijena im je od 12 do 60 kuna dnevna doza. Ja želim da moj pacijent dobije najbolji lijek. Tu sada nezaobilazno dolazim do one listi lijekova. Tu mi mora pomoći povjerenstvo, a to je i preporuka Svjetske zdravstvene organizacije. Ona kaže, generički lijekovi su po svojoj učinkovitosti jednaki originalu a … [[Ne razumije se.]] zaštićen patent do određenog datuma i zato proizvođač diktira cijenu, a poslije toga datuma lijek mora biti jeftiniji jer podliježe konkurenciji. I sada ono povjerenstvo govori o učinkovitosti lijeka na natječaj ide sa cijenom i koliko sam ja uspio razgovarati sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje, cijena takvog satina mogla bi biti oko 15 kuna. I sada ja više nisam u dilemi. Ja imam dobar lijek, ja imam jeftin lijek, nisam u dilemi ovo ću pripisati … [[Ne razumije se.]] i zato mislim da je ovakva lista dobra. Vraćamo se pacijentu. On se zdiže sa stolca i pita liječnika kome se mogu obratiti kad nas nema, kad vas nema u ordinaciji jer ste na godišnjem odmoru. To opet rješava ova strategija. Strategija tu nudi rješenje. Tu je grupna praksa. Tu je skup dobrovoljno organiziranih istovrsnih stručnjaka radi učinkovitog rješavanja zdravstvenih problema na određenom području. Znači pacijent može kvalitetno riješiti svoj problem i kada njemu izabrani doktor nije u službi. Pacijent opet zastane, evo sad mi crveno svijetli i moram, on me pita za dom zdravlja, ja mu odgovaram da ćemo imati dom zdravlja, treba ovako veliki grad kao što je Velika Gorica, samo moramo spustiti ovlasti sa županije, osnivačka prava na nivou grada i općine. Pacijent mi dalje postavlja pitanje, ja bi dalje govorio, ali ovo svijetli pa ću reći samo na kraju. Ja bi sada išao u kućnu posjetu, ali bolje da još prvo malo izlažem jer to mi je poso, pa ću reći sljedeće. Sada razmišljam. Bit će dosta u čitavom ovom sistemu teško, jer zdravstveni sustav ne trpi skokovite promjene. Drago mi je što sam sačuvao mirnoću, jer nam je to neophodno u daljnjoj strategiji kada rashodi trebaju biti jednaki prihodima, a korisnici usluga ne žele mijenjati navike. No mi imamo jedan humani intelektualni i emocionalni kapacitet. Znači imamo dovoljno snage i pameti da uspijemo, ali uz to trebamo razvijati humani odnos u društvu, a tu mislim i čim manje rasprava nepotrebnih u ovom Saboru, a isto tako i razmišljam o tome da današnja znanstvena saznanja nisu posljednja istina ovoga svijeta. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega. Imate jednu repliku, poštovana kolegica Šoljić. Kolegice izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Jurkin je kazao, kaže uvijek sam u sukobu između potreba zahtjeva i mogućnosti. Upravo me to malo potaklo da raspravimo o jednom aspektu zdravstvene zaštite i problema u zdravstvenoj skrbi o kojima se ovdje nije danas govorilo, a što smatram vrlo bitnim jer sam to uočila u razgovoru sa mnogim pacijentima i liječnicima, a radi se zapravo o tome da pacijenti često u svojim zahtjevima su vrlo nerealni i zapravo neargumentirano traže od liječnika određene pretrage, određena skupa snimanja koja nema, koja nisu u suglasju sa njihovom dijagnozom, sa njihovim tegobama, a liječnici zbog problema što pacijenti mogu u svako doba kazati neću, uzet ću svoj karton od vas jer mi vi ne dajete ono što ja tražim od vas. Pa bi ja sa ovog mjesta molila da se predvidi u izmjenama određenih zakona da se liječnike zaštiti da ne moraju biti uvijek u strahu što će pacijenti napraviti ako mu ne da nekakvu skupu pretragu za koju nema nikakve indikacije jer govorimo stalno o tome da treba voditi računa preventivno zdravlju, da treba dati najveći akcent na preventivu. Međutim ako mi budemo dozvoljavali pacijentima da se na takav način ponašaju, da liječnici budu u situaciji zbog čuvanja radnog mjesta, zbog čuvanja broja pacijenata u odnosu na limite da daju skupe pretrage koje su neargumentirane, mislim da nas neće daleko odvesti. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani kolega Jurkin. Izvolite.
Poštovana kolegice zahvaljujem na raspravi. Gledajte ja sam ovih dana čitao jednu minianketu tamo iz Dubrovačko-neretvanske županije. U toj anketi stoji sljedeće. Da su liječnici i zdravstveni djelatnici u 90% slučajeva zadovoljni sa svojom … unatoč … [[Ne razumije se.]] teškoća koje ste vi naveli. I to me jako veseli. Znate šta, još jedna stvar nam se iz tog nezadovoljstva liječnika nam se može dogoditi. Gledajte danas vam u Njemačkoj tamo ima dosta liječnika, a u Velikoj Britaniji i u Engleskoj ima malo liječnika i tamo se koriste čarter letovi da liječnici iz Njemačke u petak odu u ponedjeljak se vrate i zarade 2 do 3 tisuće eura i onda od toga žive bolje nego u samoj Njemačkoj. Bojim se još nečega, bojim se da će iz istočnih zemalja, tamo iz Baltika doći nelojalna konkurencija. Ta nelojalna konkurencija je, gledajte što je rekao kolega Kajo Bućan, on je rekao, ta nelojalna konkurencija nam može donijeti to, mi sada imamo na studiju, svi fakulteti, 3 tisuće 500 liječnika. Ovi, Srbija i ovaj istočni dio, oni imaju 13 tisuća. Ako oni navale u Hrvatsku, nelojalna konkurencija, mislim da će sniziti kvalitetu zdravstvene usluge, ja mislim, to stvarno ne bi htio doživjeti. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo dalje sa raspravom. Poštovani kolega Bačić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo, nakon ove današnje duge rasprave o Strategiji razvoja zdravstva u idućih 5 godina ja moram na početku reći da ću tu Strategiju podržati, a sad ću objasniti i zašto. Ova Strategija zapravo polazi od činjenice da je snimak stanja učinjen i da je taj snimak stanja pokazao da sustav zdravstva ima svojih dobrih temelja, ali da ima i svojih manjkavosti koji traže da se nešta u sustavu mijenja. Dobre stvari su već spomenute danas u nekoliko navrata, ali ja bih samo se podsjetio na jednu. Uz sve kritike sustava zdravstva to je sustav koji zapravo samostalno rješava 99% slučajeva. Po statistikama koje imamo u Hrvatskom zavodu, a to su one koje se odnose na slanje bolesnika izvan Hrvatske, dakle, ono što ne možemo sami riješiti, nalazi se ispod 1% liječenih u bolnicama. Dakle, svega 600, oko 600 slučajeva godišnje ide na liječenje u inozemstvo i to su uglavnom djeca vezana na kardiovaskularne i neurokirurške probleme. Dakle, sustav kao takav dobio je, ima dobre temelje i kao što je rečeno, on je i po Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji svrstan u grupu A. Bez obzira na financijske poteškoće koje ima. Ono što je ovoj Strategiji dobro i što ukazuje da je ipak osmislila jedan razvoj zdravstva u idućih 5 godina bazira se zapravo po meni na 3 ključne stvari. To je preventiva, to je podizanje učinkovitosti sustava i to je održivost sustava što je jako važno. O svemu tome je bilo govora, ja bi samo podsjetio što je bitno u preventivi. Mi smo imali u preventivi pred više od 30-ak godina jednu akciju otkrivanja raka grlića maternice koja je vrlo dobro i uspješno, ja bih rekao, plovila i potom smo bili i poznati. To je onaj čuveni "papa test". Sada smo u tijeku ranog otkrivanja karcinoma dojki i pripremamo za iduću godinu i debelo crijevo. To su maligne bolesti koje su u zadnje vrijeme pokazale najveću incidenciju. I tu se kreće dobrim pravcem. Isto ovo što je bilo govora, šećerna bolest kao temelj svih ovih kardiovaskularnih bolesti i problema koje tu imamo, dakle, i u taj dio se ulažu zdravstvena sredstva i prošle godine i ove godine. Dakle, na ulaganje u taj nacionalni program kardiovaskularnih bolesti, dakle, interventne kardiologije tu su učinjeni dobri rezultati. I mislim da taj akcent na prevenciji je dobar i treba ga u svakom slučaju nastaviti ovim smjerom kako je zacrtano. Druga stvar, ono što je vezano na učinkovitost sustava, to znači kontrola kvalitete pa i podizanje same kvalitete sustava. Kroz nekoliko elemenata, to je bilo rečeno. Ja bih naveo da je bitno da se cijeli sustav do kraja već jedanput informatizacijski poveže i da podaci koji su nam nužni da bi na vrijeme detektirali maligne bolesti, da bi na vrijeme detektirali sve bolesti koje pokazuju tendenciju rasta i da bi mogli učinkovito na njih reagirati mi moramo imati dobar informacijski sustav i on je po ovome, ja bih rekao, postavljeno na pravo mjesto da se ide prvo s primarnom zaštitom, a da onda i bolnice kroz pilot projekte na kraju se u jedinstvenu mrežu povežu. Druga stvar je što se treba standardizirati postupke. Dakle, da se ne događa da se mnoge stvari nepotrebno ponavljaju, da se kroz kategorizaciju i akreditaciju bolnica odredi nivo rada svake zdravstvene ustanove prema broju bolesnika, odnosno osiguranika koji gravitiraju u tom području. Prema tome da se ide na jedan policentrični razvoj, da se ne stvara dojam da se sve može riješiti samo u jednom centru i to u Zagrebu. Dakle, da imamo regionalni razvoj koji već ima i svoju tradiciju, da imamo i Osijek, i Split, i Rijeku i Zagreb normalno kao takve centre i da u tom smjeru ide i ova postavka po tom policentrizmu. Druga važna stvar u tome je da ono što je bitno, održivost sustava. Kako ga održati da ne uđe u financijski kolaps koji se danas puno puta spominjao. On nije, istina Bog, takav kako se kroz medije i prezentira. Podaci su nešto drugačiji, međutim ono što bi tu bilo važno istaći da smo već prošli nekoliko faza kako plaćati uslugu ne bi li našli što bolji model. Imali smo tzv. plavu knjigu, plaćanje u bolnicama cijena puta uslugu, pa smo uveli PPT P postupak, pa sad ćemo uvesti jedan, po procjeni stručnjaka, nešta bolji model. To je taj tzv. DTS sustav, ali ono što je najvažnije i u primarnoj zaštiti moramo razmišljati o drugačijem načinu plaćanja. Ovaj način glavarina čisto kroz glavarine se pokazao da nije dobar i da smo mi da bi povećali učinkovitost rada u primarnoj, mi smo morali praktički posebno stimulirati plaćanje ovih sistematskih pregleda koji su po meni trebali se raditi i sami od sebe. Dakle, to je nešto što treba razmišljati i u budućnosti da se ne u primarnoj plaća sve kroz glavarinu nego da se jedan dio plaća i kroz IPTP ili neki drugi postupak. Dakle, da se ne samo brojem kartona određuje plaća nego da se i nekim radom to i pokaže, a onda možemo govoriti da će primarna zaštita raditi više, a da će bolnice biti manje opterećene. Dok god to ne napravimo ovo bi bila samo jedna kriva kampanja, da vičemo da ćemo sad sve prebaciti na primarnu. Jer tu priču o, da će sav posao raditi primarna zaštita, imala je Engleska. Kad je Blair došao na vlast onda je vidio da taj njihov koncept nije dobar i onda je ustanovio da trebaju bolnice, i on je u svoj program kad je došao u prvom mandatu na vlast promovirao da će izgraditi 200 novih bolnica u Engleskoj. Prema tome, tu trebamo naći dobar balans između bolničke i primarne zdravstvene zaštite. Nemamo mi previše bolnica i ja nisam za to da govorimo o tome da treba neke bolnice ukinuti. Mi imamo primjeren broj bolnica, imamo primjeren broj i bolesničkih postelja. Međutim, ono što treba u budućnosti razmišljati to je taj pristup da se veći dio bolesnika obrađuje poliklinički i da se kroz jednodnevnu kirurgiju, odnosno dnevne bolnice rješava što više problema. Ali to sad ne znači da moramo opet kampanjski ići u jednu građevinsku rekonstrukciju bolnica da bi ih prilagodili, da one sve izgledaju kao recimo naša Klinička bolnica Dubrava. To je jednostavno nemoguće. Dnevna bolnica i jednodnevna kirurgija ne znači novi odjel, nego znači organizaciju rada unutar već postojeće bolnice. Prema tome, to je moguće postići i sad u uvjetima kakve imamo. Druga stvar što je važna u tom pokušaju održivosti sustava je da se konačno Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje koji je sada u riznici, u proračunu izvuče kao samostalna ustanova, osiguravajuća kao što je to svud u svijetu i to je dobro postavljeno. Ono što je najviše smutnje izazvalo i nekako polemika to su dvije liste lijekova. Nije očito dobro shvaćeno ta besplatna lista lijekova. Na njoj će biti svi lijekovi. To nisu samo generici. Dakle, to su lijekovi koji su stručnjaci predvidjeli da će pokrivati sve bolesti. I treća stvar što je jako važna da se pojača nivo odgovornosti kako i samih bolesnika osiguranika da čuvaju svoje zdravlje, tako do svih u nizu u zdravstvenim ustanovama od liječnika primarne do specijaliste u bolnici, do šefova odjela i na kraju do ravnatelja koji moraju odgovarati za funkcioniranje bolnice i u stručnom smislu i u financijskom. Prema tome, to što se potencira odgovornost mislim vrlo je bitno jer naglašeno je u ovom projektu uvođenje suplaćanja. Ali ono nije proklamirano ni u postotku, nego je samo naznačeno da idemo prema tom modelu. Ali da bi uopće govorili o suplaćanju bolesnika mi prije toga moramo uozbiljiti sustav sadašnji kakav je. Dakle, ta odgovornost prema financijskim sredstvima ona mora biti maksimalna i kada se naučimo vladati s financijama na adekvatan način onda možemo tek tražiti od pacijenta da nešto suplaća. Mi smo na tom putu već neke korake napravili i pokazali i onaj trend od porasta potrošnje koji je bio na početku 2004. a bio je velik 24% u odnosu na period godinu dana prije ipak je zaustavljen i sveden je na nekih 4%. Mislim to je dobar pokazatelj i to govori o tome da je sustav kako god kritika doživljava ipak nešto učinio i krenuo u tom smjeru da se kontroliraju troškovi u zdravstvu. Prema tome, ove tri važne postavke u ovoj strategiji, to je preventiva, učinkovitost i održivost sustava mislim da su dobro postavljene i zato im dajem podršku. Hvala.
Hvala vam poštovani kolega Bačić. Na redu je kolega Stazić. Nema ga. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovana kolegica Martić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvaženi predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. U uvodnom dijelu Nacionalne strategije razvitka zdravstva konstatira se da je neracionalna organizacija zdravstvene skrbi, loša kontrola troškova u zdravstvu kao i dugogodišnji nekontrolirani rast potrošnje u zdravstvenoj skrbi doveo ukupne troškove zdravstva do gornjeg limita koji bi hrvatsko gospodarstvo moglo podnijeti tako da je opsežna i duboka reforma sustava zdravstva nužna i naravno to je konstatacija s kojom se svi možemo složiti. Upravo ovih dana svjedoci smo da se cijeli zdravstveni sustav počeo urušavati i dok se vladajući ne mogu dogovoriti tko je kriv za takvo stanje, jer jedni tvrde da su za takvo stanje krivi ravnatelji bolnica, a drugi smatraju da je kriv sustav za to vrijeme zdravstvo grca u dugovima. Umjesto smislenog i sustavnog rješavanja problema u zdravstvu Vlada podržava ja bih rekla status quo i ovaj Prijedlog nacionalne strategije razvitka zdravstva daleko od toga da se može nazvati opsežnom i dubokom reformom sustava zdravstva. Da bi bilo koja reforma mogla započeti potrebno je utvrditi postojeće stanje. Iza toga definirati ciljeve koje reformskom politikom želimo postići i onda na temelju toga ponuditi rješenja na koji način će se zadani ciljevi i ostvariti. U ponuđenoj strategiji utvrđeno je postojeće stanje. Naglašeni su dominantni problemi. Utvrđeno je stanje zdravlja hrvatske populacije. U ovom prijedlogu strategije za razliku od prvog prijedloga koji smo raspravljali u Saboru dati su rokovi izvršenja i nosioci aktivnosti, ali nedostaje ono najvažnije, a to je nije naglašeno što se reformski uvodi ili mijenja u postojećem sustavu kako bi se ostvario željeni cilj, a taj cilj je poboljšanje i financijska stabilnost zdravstvenog sustava, osim što bi značajan doprinos svim procesima donijela informatizacija sustava. Kada se govori o ekonomskoj stabilizaciji govori se o novom načinu financiranja sustava, ali taj dio nije razrađen na način koji bi oslikavao budući sustav osim što je navedeno da će se dovršiti proces kategorizacije i akreditacije bolnica. Kad kažemo strategija već sam taj pojam podrazumijeva da takva vrsta dokumenta mora odgovarati na pitanje kako, a dokument koji je pred nama gotovo niti jednom rečenicom ne odgovara na to pitanje. Prema tome, možemo reći da je ova strategija sukus dobrih želja i namjera da se postojeće stanje koje je bez sumnje loše promijeni, ali kako će se ta promjena realizirati nije baš sasvim jasno. Posebna se pozornost u strategiji poklanja primarnoj zdravstvenoj zaštiti koja bi trebala rješavati 70 do 80% zdravstvenih problema. Međutim, proces zakupizacije koji je započeo 1994. godine razvio je koncept tzv. štamparovog sustava i od uvođenja do danas iskazao je mnoge nedostatke. Stoga, uz sve predložene mjere u primarnoj zdravstvenoj zaštiti nije za očekivati da će ovako organizirana primarna zdravstvena zaštita riješiti 70 do 80% svih zdravstvenih potreba populacije. Primarna zaštita doslovno je prepuštena sama sebi kroz privatizaciju i raspuštanje domova zdravlja, rascjepkana je u niz malih nepovezanih jedinica, domovi zdravlja ostali su bez nužne medicinske i dijagnostičke opreme i PZZ doslovno se pretvorila u servis za pisanje recepata ili uputnica za polikliničko specijalističke preglede. Od 1995. godine prati se broj upućivanja na specijalističke preglede i vidi se da se iz godine u godinu taj broj povećava. Tako su prema podacima za 2003. godinu liječnici opće, odnosno obiteljske medicine ispisivali 4,6% uputnica više za specijalističke preglede nego godinu dana ranije, a u odnosu na 1995. godinu taj je broj porastao za više od trećine. Sve to govori da je opća obiteljska medicina umjesto da bude okosnica cijelog zdravstvenog sustava u stvari postala pasivna zdravstvena djelatnost. Privatizacija primarne zdravstvene zaštite kroz sustav zakupizacije jedno je od temeljnih problema koje je potrebno razriješiti kako bi sustav ostvario ono što su pretpostavke da bi primarna zdravstvena zaštita mogla rješavati 80% svih zdravstvenih potreba populacije. Međutim, u ovoj strategiji nije predviđeno da se taj pogrešan korak u sustavu PZZ-a na bilo koji način ispravi. Iako govorimo o potrebi štednje u zdravstvu, a nitko ne sumnja u to da je štednja nužna onda upravo u procesu postavljanja primarne zdravstvene zaštite na onom mjestu u sustavu koje joj po svemu i pripada ponovo nas svih skupa podsjećam na čuvanje štamparov model domova zdravlja. Znači upravo tu imamo velike mogućnosti unutarnje uštede i to bi bila jedna od značajnih smjernica buduće reforme, a ne kao što je do sada bila praksa da se rupe koje postaju u zdravstvenom proračunu sve veće i veće pokušaju zakrpiti isključivo preko leđa građana, bolje rečeno preko njihovih lisnica. U Strategiji razvitka zdravstva za razdoblje od 2006. do 2011. godine između ostalog se konstatira da u Republici Hrvatskoj postoje područja s veoma slabom teritorijalnom dostupnošću bolnica pa se ističe kopneni dio južne Dalmacije između Dubrovnika i Splita gdje živi oko 140 tisuća stanovnika na zračnoj udaljenosti veća je od 40 kilometara do najbliže bolnice tako da najveći dio tog broja stanovnika putuje dulje od sat vremena do prve opće ili kliničke bolnice, a više od polovice tog broja mora putovati dva sata ili više. Kod otočnih dijelova cijele južne Dalmacije ta je pojava još izraženija. Splitsko-dalmatinska županija prednjači po broju stanovnika udaljenih više od 40 kilometara zračne linije od najbliže bolnice. U cijeloj županiji imamo jednu kliničku bolnicu i županijski dom zdravlja čije je funkcioniranje opterećeno brojnim problemima. Dugovi doma zdravlja rastu iz godine u godinu i onda se pokušava naći izlaz iz te situacije između ostalog i tako da se kvaliteta pružanja usluga još više srozava pa se tako po najnovijim odlukama uprave doma zdravlja ukida laboratorijska i radiološka služba u pojedinim ispostavama u poslijepodnevnim satima, a podsjetila bih da se između ostalog radi o gradovima koji su izrazito turistička područja. Toliko o kvaliteti pružanja zdravstvenih usluga. Sve ovo jasno govori o tome kakva je dostupnost zdravstvene zaštite na ovom području, a podsjetila bih da su ključne značajke zdravstvene politike u Hrvatskoj dostupnost zdravstvene zaštite, pravičnost, učinkovitost, kvaliteta u provođenju zdravstvene skrbi te osiguravanje sigurnosti građana pri korištenju zdravstvene zaštite. Upravo iz tog razloga, a sa ciljem rasterećenja pritisaka na kliničku bolnicu koje je na području od Šibenika do Dubrovnika samo jedna i sa ciljem poboljšanja dostupnosti zdravstvene zaštite trebalo bi težiti jačanju uloge pojedinih domova zdravlja koji imaju mogućnosti i naravno uvjete da podignu razinu medicinske usluge na viši nivo kao što su npr. domovi zdravlja u Sinju, Makarskoj ili Imotskom. Razvoj tih domova zdravlja dugoročno gledajući trebalo bi usmjeriti prema komunalnim bolnicama. Na taj način bi se postigla kvalitetnija mreža zdravstvenih ustanova pa bi i sama dostupnost zdravstvenih usluga za svakog pojedinca bila puno bolja, a osim toga takva koncepcija daljnjeg razvoja zdravstva zasigurno bi pridonijela i značajnijim uštedama sredstava jer ako bi se izračunalo koliko i vremena i novaca pacijenti potroše odlazeći u najbližu bolnicu, u ovom slučaju u Split, za različite preglede i zahvate onda jasno da bi za pacijente bilo puno bolje, a za cijeli sustav naravno puno isplatljivije da dio tih pregleda ili zahvata mogu rješavati u mogu u mjestu svog boravka ili što bliže mjestu boravka. Primjera za to ima puno, a navesti ću samo najnoviji problem s kojim su se suočili dijabetičari primjenom novog pravilnika uvjetima i načinu ostvarivanja prava na ortopedska i druga pomagala. Nemam vremena da ulazim u sve nelogičnosti tog pravilnika pa ću se osvrnuti samo na jedan problem, a to je da im doznake za pomagala za kontrolu razine glukoze u krvi više ne propisuje obiteljski liječnik već po novom pravilniku to radi internista, dijabetolog i tu proceduru moraju proći 4 puta godišnje. Budući da specijalista takvog profila nema u domovima zdravlja pacijenti su prisiljeni putovati do Splita. To samo po sebi jasno govori u prilog moje tvrdnje da domove zdravlja treba jačati, a pojedine za koje se procjeni da imaju uvjete razvijati prema malim komunalnim bolnicama. Taj koncept daljnjeg razvoja trebalo bi jasno naglasiti u Strategiji razvoja zdravstva. I na samom kraju još možda nekoliko riječi o problemu kadrova. Po podacima iz 2004. godine u Hrvatskoj na tisuću stanovnika djeluje 2,3 liječnika što je puno u usporedbi npr. sa Albanijom u kojoj na tisuću stanovnika dolazi 1,4 liječnik, na usporedbi sa talijanskim prosjekom od 5,7 liječnika čini se malo. Broj medicinskih sestara na tisuću stanovnika zaostaje za gotovo 60% za standardima Europske unije. Činjenica je, što su još neki kolege govorili da interes za studij medicine u nas spada iz godine u godinu što ne iznenađuje ako imamo na umu dugotrajnost studija. Mladi liječnici koji tek završe teško dolaze do posla, još teže do specijalizacije i bojim se da ono što su i neki kolege prije mene upućivali da ćemo se zapravo vrlo brzo susresti sa nedostatkom potrebnih kadrova u zdravstvu i to je jedan problem na koji bi isto tako ova Strategija trebala dati odgovor kako se s tim problemom suočiti i riješiti. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovana zastupnica je rekla netočni navod da je primarna zdravstvena zaštita potpuno uništena privatizacijom i raspuštanjem domova zdravlja. Domovi zdravlja ne postoje više nigdje u svijetu, to je institucija koja je preživjela u svijetu, privatizacija je izvršena na temelju pravilnika koji je omogućavao u slučaju lošijih rezultata nego što je bilo prije privatizacije, jednostavno vraćanje tih ordinacija u domove zdravlja. Zašto to prethodna vlast nije učinila? Zato što su pokazatelji dostupnosti primarne zdravstvene zaštite nakon provođenja privatizacije temeljem zakupa neusporedivo kvalitetniji nego prije toga. To je publicirano u međunarodnim relevantnim časopisima i popraćeno jednim znanstvenim projektom koji je pratio tu privatizaciju. Dakle, domovi zdravlja su preživjeli, nigdje u svijetu ih nema i ne treba se vraćati na njih, treba ih samo razumnom dinamikom ukidati. Hvala.
I poštovani zastupnik Jure Bitunjac, ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegica Jagoda Matić je koristila termin domovi zdravlja govoreći o određenim problemima u zdravstvu koji su prisutni na području Dalmacije, odnosno u Splitsko-dalmatinskoj županiji. To nije naprosto točno jer domovi zdravlja, postoji samo jedan dom zdravlja, a ne domovi u množini i morate znati da je ta stvar se dogodila kad je riječ o njihovom fuziranju za vrijeme bivše koalicijske vlasti. Tada su fuzirani i bile su oštre reakcije iz Sinja, iz Imotskog, iz drugih područja dalmatinske zagore Vrgorca upravo zbog toga što su mnoge po nama djelatnosti i na području zdravstva koje su obavljali ti domovi dokinute. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! Građani svake države pa tako i Hrvatske najosjetljiviji su upravo kada se govori o zdravlju i dostupnosti zdravstvene usluge. Kod nas je uz mirovinsko osiguranje zdravstvo zapravo dosta veliki generator deficita državnog proračuna i zaista tu je potrebno učiniti određene zaokrete odnosno reformirati ovaj sustav kako bi se zapravo došlo do financijske stabilnosti ali ne ugrožavajući zdravlje ljudi i mogućnosti i dostupnosti zdravstvene usluge. Međutim, čini mi se da strategija o kojoj danas raspravljamo i koju smo u gotovo istom obliku raspravljali prije kratkog vremena kao prethodno čitanje zapravo ne daje odgovore na to. Strategija više odgovara na dva uvjeta. O jednom od njih se govori i u samom uvodnom dijelu. Naime, u ljeto 2004. godine kad je potpisan memorandum sa Međunarodnim monetarnim fondom upravo tamo su utvrđene obveze Republike Hrvatske da mora smanjiti zdravstvene troškove u proračunu odnosno da treba povećati participacije ili tzv. privatnu potrošnju u zdravstvu. U samoj strategiji ovdje se naširoko govori o tome kako zdravstvo nije baš uključeno u dovoljnoj mjeri u screening odnosno u buduće pregovore s Europskom unijom ali se tu u jednom pasosu kaže da je važno provesti reformu odnosno izraditi strategiju zdravstva kako bi se mogli koristiti europski pristupni fondovi. I na temelju toga zapravo je sačinjena strategija koja slično kao i gospodarska zapravo nije strategija nego je nazvana u gospodarstvu kao okvir. Čini mi se da je i ovdje okvirna strategija, samo zapravo dobili smo okvir ali nismo dobili sliku. Ovdje se često govori kako čak i u strategiji se govori da ta privatna potrošnja u zdravstvu u Hrvatskoj iznosi oko 1%, da je ona daleko niža nego što bi to trebala biti odnosno koliko je to u drugim razvijenim zemljama. Međutim, pođimo mi od sustava financiranja zdravstva u Hrvatskoj. Naime, svi zaposleni plaćaju zdravstveni doprinos i u samoj strategiji piše da se putem zdravstvenog doprinosa prikupi oko 80% sredstava u zdravstvu. Tu je onda i dopunsko zdravstvo, tu je onda i dopunsko zdravstveno osiguranje, tu su participacije i kad tako gledamo onda jedan dio naših građana, dakle zaposleni koji plaćaju zdravstveni doprinos zapravo u cijelosti plaćaju zdravstvenu uslugu. U kojoj mjeri treba u ovom trenutku u Hrvatskoj uvoditi povećanje participacija, uvoditi administrativnu naknadu ili taksu koju smo prije godinu dana uveli, smanjivati pravo na povrat troškova prijevoza pa i onoj bolesnoj invalidnoj djeci koja eto u jednom segmentu njih gdje su porodice u težoj materijalnoj situaciji napuštaju i terapije. Tu zaista ne možemo govoriti o tome da je ova strategija ima socijalne note. Da je ona u jednom dijelu ispolitizirana ja ću to pokušati vam dokazati i kroz ovaj segment koji govori o načinu financiranja zdravstva, dakle o sadašnjoj situaciji gdje se ponovo vraćamo na to što je bilo prije šest godine. Dakle, govori se koliko je u 2004. godini plaćeno dugovanja odnosno dospjelih kredita iz razdoblja 2000.-2003. godina a ništa ne govorimo šta je to u 2005. godini. Vidimo iz strategije da je u 2004. godini na kraju su kliničke ustanove, bolnice i ostali imali gotovo preko 2 milijarde kuna dospjelih obveza. Ne znamo što je to bilo u 2005. godini a vraćamo se kažem šest godina unatrag. To sigurno nije dobro polazište za to da bismo u strategiji koja bi trebala biti dugoročnija mogli rješavati probleme, financijske probleme. Naime, javljaju se još i problemi u tome što postoji dvojako vlasništvo. Dakle, kliničke bolnice su u državnom vlasništvu, država se mora pobrinuti ako one ostvaruju gubitke odnosno ne plaćaju dok su se opće bolnice spustile u vlasništvo regionalne samouprave koja sa malim financijskim sredstvima jednostavno nije u stanju održavati sustav i tu ne samo što imamo različite uvjete liječenja pacijenata odnosno korisnika nego imamo i različitu razinu opremljenosti. Treba reći da je devedesetih godina kad su se opće bolnice prenijele u vlasništvo županija da je tada ukinuta i amortizacija i praktički gotovo do 2000. godine neke bolnice nisu imale nikakve mogućnosti nabave opreme. Ja ću to reći na primjeru čakovečke opće bolnice koja je od 96. do 2000. godine iz državnog proračuna za nabavu opreme dobila sramotnih 80 tisuća kuna. Naravno da se tu županija do maksimuma zadužila kako bi osigurala minimalnu opremu i da danas kada gubici u općim bolnicama proizlaze iz sustava financiranja, ne iz toga koliko one racionalno ili neracionalno posluju njihovi vlasnici nisu u stanju podmiriti ovakve dubioze. I kad govorimo da je potrebno povećati udio privatne potrošnje u zdravstvu onda u uvjetima u kojima je Hrvatska koja po nekakvim procjenama je u prošloj godini ostvarila bruto društveni proizvod po stanovniku od 7 tisuća eura gdje su prosječne mirovine negdje oko tisuću 800 kuna, gdje je prosječna plaća ispod 5 tisuća kuna zaista je teško govoriti i gotovo neodgovorno, socijalno neodgovorno reći da bi građani, pacijenti, bolesnici trebali više participirati u troškovima. Ova strategija ništa ne govori kako će se ubuduće osim povećanja troškova koje će plaćati pacijenti zapravo povećavati financiranje u zdravstvu. Ovdje se ne govori ništa o gospodarskom rastu koji bi trebao biti takav da bi mogao pokriti povećane troškove u zdravstvu. Naime, mi smo upravo u ove zadnje dvije godine imali značajan pad društvenog bruto proizvoda sa preko 5,6 odnosno 5,3 na samo 3,8 odnosno 4,3% godišnjeg rasta, da niti u projekcijama nemamo više stope rasta onda zaista nema izgleda. Nema drugog izlaza nego zaista povećane troškove u zdravstvu kompenzirati ili smanjenjem usluga ili povećavanjem participacija koje će plaćati građani. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Raspraviti o dokumentu koji se zove strategija i to Nacionalna strategija razvitka zdravstva bilo bi daleko lakše da u ovom materijalu imamo i prijedloge kako razriješiti sadašnju financijsku krizu u zdravstvu. Tog trenutka strategija bi bila daleko realnija. Jer trenutno treba razriješiti postojeće nagomilane financijske probleme. Tog dokumenta nema. Danas govoriti o strategiji je vrlo teško. Zašto je teško? Pa iz razloga što dobar dio ove strategije se odnosi kako razriješiti organizacijske probleme? Kako razriješiti ulaganje? Sve to bez financijskog rješenja problema mislim da će biti vrlo, vrlo teško i upitne efikasnosti. I naravno za neke od nas u ovom dokumentu najinteresantnije je sigurno dio koji govori o načinu financiranja. Osim opisa stanja nemamo nikakvih sugestija kako će to riješiti strategija? Prema tome financijski problem nije riješen, aktualan je a u strategiji najmanje govorimo o načinu daljnjeg financiranja zdravstva. Što je karakteristično za način financiranja hrvatskog zdravstva? Karakteristično je da 4 i pol milijuna stanovnika Hrvatske financirano je od strane milijun 350 tisuća zaposlenih. Prema tome nama radnik financira zdravstvo. I to je okosnica. Zašto? Jer taj radnik plaća 80% doprinosa. Dva problema za svakog tko želi pogledati činjenicama u oči. Prvi problem, a to je da radnik nema veliku plaću, da radnik ne dobiva. Da smo jedva došli na 400, 4300 kuna plaću i da je to premali iznos plaće da bi mogao financirati zdravstvenu zaštitu svih građana Hrvatske. A s druge strane sve prigovore koje imamo zašto je hrvatsko gospodarstvo nekonkurentno imamo poruku: zato što imate visoku cijenu rada. A cijenu rada čini i taj zdravstveni doprinos. I ne samo to. Ako promatramo i naše rasprave u Hrvatskom saboru najveći problem veći od zdravstva je mirovinski sustav. A mirovinski sustav je ipak sustav koji govori da ćemo morati riješiti mirovine sadašnjih umirovljenika, ali i mirovine budućih s obzirom da nismo završili proces ja bih rekao reforme mirovina i osiguravanje štednje za mirovinu. Prema tome svjesni toga ostaje pitanje zašto ne otvorimo temu da li je doprinos u Hrvatskoj održiva teza za financiranje zdravstva? Uopće ovaj materijal o tome ne govori. Mi o tome ne otvaramo priču i u biti ne rješavamo temeljni problem hrvatskog zdravstva. Kako ga financirati. Drugi dio naših temeljnih problema je ovo što smo malo čuli od moje kolegice. A to je jedan od najvećih problema i prigovora Europske komisije je: Imate preveliko učešće zdravstvenih troškova u bruto nacionalnom dohotku i to je negdje ajde od 8 i pol do 9% bruto društvenog proizvoda. U pojedinim godinama skoro i 10%. E sad ostaje pitanje: da li zbilja puno trošimo ili je osnovica mala? Ili je naš nacionalni dohodak mali? I sumnjam da bilo tko u ovoj dvorani želi reći da nam je veliko učešće zato što puno trošimo. Ne. Zato što imamo malu osnovicu. Naš nacionalni dohodak je jednostavno prenizak. I bilo koja rješenja koja netko predlaže da smanjimo učešće troškova po bruto nacionalnom dohotku na taj način da ćemo smanjiti potrošnju neće uspjeti naći rješenje ove krize. Rješenje ove krize je kako podignuti bruto nacionalni dohodak? Ili kako stopu rasta imati veću od 6%? I to su rješenja o kojima mi trebali razgovarati. Osobno ministar zdravstva je posebno trebao ukazati na taj problem. I trebao je prstom ukazati na probleme u gospodarstvu koje su krive i za sadašnje financijske trenutke, ali ja bih rekao i buduću problematiku hrvatskog zdravstva. Učešće zdravstvenih troškova će pasti ako uspijemo stopu dignuti iznad 6%. Dapače. Po prvi puta to sada čujemo i u tom strateškom okviru da ne možemo imati dohodak manji od 6%. I to su teme o kojima mi nismo htjeli razgovarati. 3 godine u ovom Saboru neprekidno otvaramo temu razvoj, razvoj, razvoj. Razvoj je taj koji će riješiti i problem zdravstva. Bitka za razvoj, gdje trebamo ulagati, na koji način ulagati? Što će nam to donijeti najmanje 6% gospodarskog rasta da bi imali onda manje probleme u hrvatsko … [[Govornik se ne razumije.]] To strategija ne sadržava. Ministar zdravstva koji upravo treba tražiti jaču gospodarsku situaciju, rješavanje gospodarske situacije jer će njemu biti lakše riješiti probleme zdravstva u jednoj jedinoj riječi nije to napomenuo u našoj strategiji. I naravno da je to razlog da se mi ne možemo složiti oko ove strategije. Jer kad idemo izračunavati koliko u neto iznosu ili u novčanim iznosima ulažemo u hrvatsko zdravstvo onda vidimo da zaostajemo za Europom. Zaostajemo. Prema tome mi moramo podići ulaganja u zdravstvo. Ta podizanja ulaganja u zdravstvo bez rasta bruto nacionalnog ili bruto društvenog proizvoda mi nećemo biti u mogućnosti. I dapače uvijek će biti problem jer ćemo imati deficite zato što previše trošimo na ovako niskoj osnovici, na ovako niskoj bazi. Prema tome sugestija je predlagaču, to su teme koje se moraju obraditi. To su jednostavno problemi na koje se ovaj tko je radio ovu strategiju morao i osvrnuti. Tada dolazimo do treće ekonomske pozicije. To je pozicija što je prosječna mirovina, što je prosječna plaća? I prosječnu mirovinu i prosječnu plaću metnimo u ja bih rekao korelaciju sa prosječnom košaricom ili sindikalnom košaricom, kako god hoćemo. I što tada dobivamo? Da od jedne plaće ne može živjeti četveročlana obitelj, da treba najmanje jednu i pol plaću. A o mirovinama nećemo ni govoriti. I gdje su onda odgovori? Pa na takav prosječnu mirovinu, na takvu prosječnu plaću svako opterećivanje građana Hrvatske za trošak, direktno plaćanje troškova zdravstva je neodrživa teza. Prema tome, imamo nizak standard građana da bi ih još opterećivali sa dodatnim financiranjem zdravstva. Dok god od jedne plaće ne bude mogla živjeti četveročlana obitelj mi nećemo biti u stanju predložiti rješenja kojima bi opterećivali građane Hrvatske za troškove zdravlja. I to su stvari koje su morale biti prisutne u ekonomskim analizama ove strategije, to su stvari koje bi nama svima pomogle da pokušavamo naći određena rješenja kako riješiti sutra zdravstvo, kako pokušati naći financiranje i dati odgovor da li zaista sa ovako niskim plaćama i mirovinama možemo ići na povećanje privatne participacije građana i to iznad tih 1% koji nam se prigovara da na neki način bi trebali razriješiti. Ostaje pitanje u ovoj strategiji i zašto je previše ispolitizirana. Jednostavno malo dublje čitanje vidi se da pisci strategije se bave periodom 2000.-2003., a ne periodom trogodišnje aktualne vlasti. To samo znači da želimo ovaj dokument pretvoriti u politički dokument, poslati političke poruke i naći opravdanja za neuspjeh u ove tri godine. Žalosno kad netko tko tako piše onda metne naziv da je to strategija.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa evo, mislim da je kolega Linić dobro postavio problem da li može milijun i 350 zaposlenik držati teret zdravstva na svojim leđima. Pa sigurno da ne može. I to je nešta šta vučemo od kako postoji hrvatska država, ali to je model koji je naslijeđen i koji jednostavno u cijelih ovih 15 godina hrvatske države nismo našli bolji model nego taj. Pristup može biti drugačiji. Mogu se doprinosi smanjiti, ali onda opet iz nekog drugog džepa, iz poreza itd. financirati. Ima i mješovitih tih sustava. Međutim, ja bih volio kad bi takvi prijedlozi u ovakvoj jednoj raspravi i došli i s vaše strane, jer kad se takne u tu košaricu usluga, odnosno kad se kaže da financiranje ovakvo kakvo je, bez obzira što je to visoki postotak bruto nacionalnog dohotka nije dostatan za financiranje svih potreba zdravstva. E sad, od nekog i u nekom pravcu moramo krenuti. Mi smo ovdje u ovoj strategiji naznačili put prema jednom modelu suplaćanja. Ali nije rečen koliko posto, nego jedan primjereni postotak koji bi bio adekvatan platežnim mogućnostima naših građana koji ste i sami rekli nije velik. Prema tome, ta dinamika nije određena da to mora biti iduće godine. To je samo naznačeno u budućnosti. Međutim, može se razgovarati i o drugom modelu da se iz poreza namakne jedan dio, pa se ovo suplaćanje može odgoditi za neki drugi period kad tržišne mogućnosti našeg društva budu drugačije. Međutim, taj model suplaćanja postoji svud u Europi i mi jednostavno ne možemo zatvoriti oči da je to tako. Mi smo ga naznačili, ali nismo rekli da ga imperativno, jel.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Slavko Linić.
Zahvaljujem svom kolegi Bačiću na replici, jer želim vrlo jasno reći da za SDP i nema većih dilema u ovom trenutku kad razmišljamo gdje su novi izvori za financiranje zdravstva. I evidentno da je to imovina i porezi na imovinu su ti koji će trebati sve više preuzimati ulogu financiranja zdravstva. Zašto? Jer ocjenjujemo da unutar plaća problem doprinosa za mirovine će biti itekako važni. A s druge strane spustiti plaće u bruto iznosu da bi hrvatsko gospodarstvo ostvarivalo bolje rezultate i bilo konkurentnije opet nas tjera da doprinos za zdravstvo moramo seliti. I te metode da li doprinos ili porez sve više se čini mi se u ovom trenutku vidi i za samo u traženju realnog oporezivanja poreza i, odnosno imovine. Ostaje pitanje koje imovine. Da li je to pitanje imobilizirane imovine, imovine koja nije u funkciji. Ja bih rekao one koja je ogromna itd. To su teme o kojima bi mi morali otvoriti raspravu. Nažalost, ova strategija nas uopće ne gura u tu problematiku, niti da pokušavamo o tome govoriti. I onda ostaje to pojedinačne rasprave nažalost ili eto naznake tih rasprava. I to je ono što dok ne riješimo i ne vidimo na koji način je to moguće učiniti nećemo riješiti ni problem zdravstva. Samo ćemo gomilati gubitke. Jer plaća to neće izdržati. Plaća ne može izdržati probleme nagomilane u zdravstvu i probleme nagomilane u mirovinskom sustavu. A s druge strane budimo iskreni, građani to osobno platiti neće moći.
Hvala. Poštovani zastupnik Marijan Mlinarić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Razočarana sam kada oporba započinje svoju raspravu sa riječima katastrofalno situacija u zdravstvu, katastrofa, propadanje itd., što govore ljudi koji očito nisu u sustavu zdravstva i ne poznaju ga dovoljno. Jer pacijenti koji dolaze u zdravstvene ustanove dobivaju potpunu zdravstvenu zaštitu, dobivaju lijekove, a i djelatnici koji rade u zdravstvu dobivaju plaće. Mnogi od vas kritiziraju ovu zdravstvenu strategiju našu i kažu još kolega Linić da je i sramotno to nazvati strategijom. A onda ne znam kako bi se nazvala ova strategija iz 2000. godine koju smo imali prilike vidjeti. Od zdravstvenog sustava i inače se očekuje da bude pristupačan svakome kome je potrebno. No međutim nema na svijetu niti jedne zemlje koja svojim građanima može osigurati zdravstvenu zaštitu sukladno mogućnostima suvremene medicine. Međutim podržavamo ovu strategiju jer ona usmjerava u kojem smjeru mora se provoditi opsežna reforma u našem zdravstvu, a prije toga snimit će stanje, zdravstveno stanje populacije odredivši ciljeve, mjere i rokove. Mislim da ovdje ne treba dobivati političke poene već zaista naći jedan zajednički konsenzus, jer svi koji radimo, radimo u interesu naših pacijenata. Moram priznati da na mojoj lokalnoj razini Bjelovarsko-bilogorskoj županiji se prije taj konsenzus nazire nego na žalost u Hrvatskom državnom saboru i vjerujte mi zadnje izvješće koje je bilo na rasprave županijske skupštine za poslovanje medicinskih ustanova u 2005. godini je bila tako dobra da jednostavno su svi shvatili da moramo naći jedan zajednički konsenzus, jedan zajednički pristup, otvoriti, vidjeti gdje su problemi, racionalizirati što je moguće u zdravstvu ali da svi od toga krenemo od županije od upravnog stručnog vijeća i od rukovodstva bolnice kada je bilo riječ o bolnici. To je evo jedna optimistična vijest gdje zaista svi na terenu očito je da nekako drugačije razmišljaju nego što se iznosi, odnosno što se može zaključiti iz ove rasprave danas u Hrvatskom saboru. Svjesni smo neracionalne organizacije, svjesni smo loše kontrole u zdravstvu, kontrole kvalitete rada, dugogodišnjeg nekontroliranog rasta potrošnje u zdravstvenoj skrbi i prema podacima Svjetske banke ukupan dug u zdravstvu u 2005. godini rastao je jedan milijun, 100 milijuna na mjesec. Kada govorimo o bolničkim limitima onda nam je jasno da hrvatsko gospodarstvo i državni proračun ne mogu podnijeti te limite veće. Troškovi u zdravstvu svugdje u svijetu rastu, populacija stari. Prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije u Republici Hrvatskoj 2003. godine očekivano trajanje života iznosila je 74,73 godine, dakle iznad prosjeka Europe. Osim toga pojavljuju se i nove bolesti čije je liječenje dugotrajno i skupo, primjenjuju se novi i skuplji medicinski postupci i lijekovi. Naslijedili smo sustav gdje je u bolnicama veliki broj bolničkih kreveta, unutarnja organizacija od bolnice do bolnice je šarolika i ova strategija upravo upućuje na to. Naravno da je u budućnosti pred nama i dalje smanjivanje broja kreveta ili njegovu prenamjenu. Na terenu je očito da nam je potreban hospicij da li ćemo to izvan bolnice ili u bolnici uključiti i da nam je potrebna ta dnevna bolnica, što manji boravak pacijenata u bolnicama što evo u mojoj bolnici vrlo dobro funkcionira. Ono što nas zabrinjava je broj upućenih bolesnika u specijalističku konzijalnu službu od liječnika primarne zdravstvene zaštite koji je uvećan za 30%, a istodobno se smanjuje broj sistematskih preventivnih pregleda za 70%. Naravno da se tu moramo prisjetiti prof.Andrije Štampara koji je osnovao prvu institucionalnu formu primarne zdravstvene zaštite i koji je zakonom iznio ideju da je dom zdravlja ustanova koja promiče zdravlje, naravno da su se danas okolnosti promijenile i da u strategiji se govori o primarnoj zdravstvenoj zaštiti, o njezinom unapređenju. Funkcioniranje hrvatskog zdravstva u prošlosti bio je primjer sjetimo se funkcioniranja zdravstva u Domovinskom ratu sa svim podacima o zdravstvenim pokazateljima prije, za vrijeme i poslije rata kada se bilježi porast zloćudnih tumora, bolesti krvožilnog sustava, više dijabetes … više samoubojstava povezanih sa PTSP-om. Postavlja se pitanje da li u sustavu zdravstva imamo prostor, opremu i kadrove. U bolnicama nailazimo na nepovoljnu strukturu zaposlenika, imamo previše nemedicinskog osoblja. U Republici Hrvatskoj imamo 15 tisuća 560 liječnika od toga7 tisuća i 900 specijalista. Prosječna starost je 55 godina. 2007. godine nedostajat će nam 398 internista, 340 kirurga, a na razini primarne zdravstvene zaštite nedostajat će 150 timova, opće obiteljske medicine 85 pedijatrijskih timova i 71 ginekološki tim. Dijelove rješavanja vidimo u ovoj strategiji i ponosna sam da u Bjelovarsko-bilogorsku bolnicu su odobrene 31 specijalizacija što sve govori o obnavljanju stručnog kadra u našoj bolnici. Četiri kolege već su došle, 25 naime, a 26 ih je još na specijalizaciji. Iz strategije je vidljivo da su bolnice nekim građanima predaleko, iako imamo županijske bolnice, primjer je taj između Dubrovnika i Splita gdje živi 140 stanovnika, a najbliža bolnica udaljena je više od 40 kilometara zračne linije pa bolesnicima treba više od jednog sata do prve opće ili kliničke bolnice. Procjenjuje se da se do specijaliste mora putovati 6% ili oko 260 stanovnika Hrvatske. Cilj ove strategije je i teritorijalna pristupačnost unaprijediti hitnu medicinsku pomoć naravno uz primarnu. Iz strategije je vidljivo da ćemo u sljedećem razdoblju morati uskladiti specijalizacije te njihovu verifikaciju u skladu sa onima u Europskoj uniji. Mali broj naših liječnika koji imaju certifikat tzv. europskog liječnika ili specijalizacije europskog liječnika u županijskim bolnicama. Mi na sreću evo jednoga imamo. Zabrinjavajuće je i stanje što se tiče medicinskih sestara gdje zaista nedostaje oko 12 tisuća medicinskih sestara i uz jednog liječnika zaposlene su kod nas dvije medicinske sestre, a u Europi je to 3,5 do 4. Poznato je i stav da će Engleska i druge europske zemlje jednostavno tražiti, hvatati naše medicinske sestre koje su vrlo dobro educirane i koje po principu tržišta će odlaziti. Za pohvaliti je nastojanje u ovoj strategiji da se 80% medicinskih slučajeva rješava u primarnoj zdravstvenoj skrbi, a što nije moguće riješiti bez dodatne edukacije niti riješiti bez opreme i uz navedene mjere nositelje i rokove. Reforma i racionalizacija zdravstvene zaštite su jedina mogućnost da se u uvjetima skupe medicine osigura što bolja zdravstvena zaštita i zdravstvena pomoć svim građanima jednaka, a koja će biti u okviru raspoloživih financijskih sredstava. Racionalizacija skupe medicine traži i stručan pristup. U svijetu se sve više govori i o razini kvalitete zdravstvene skrbi, to je i razlog zbog čega se uvađaju instrumenti za … održavanje i poboljšanje kvalitete od kojih je najpoznatija akreditacija. Time se podrazumijeva da fizička i pravna osoba zdravstvenog sustava ispunjavaju uvjet, utvrđene standarde ustroja, postupaka i ponašanja i da njihovo ispunjenje podliježe što internoj, što vanjskoj nezavisnoj provjeri putem organa zdravstvene vlasti ili što je u svijetu često putem određenih agencija. Neke institucije kod nas su samoinicijativno prihvatile postupak akreditacije, a primjer je "Vuk Vrhovec" klinički zavod za dijabetes jer propagira za sve sektore čuvena organizacija za standardizaciju ISO. Postoji i međunarodna udruga za akreditaciju sa sjedištem u Australiji. Prema tome, uz akreditaciju još slijedi daljnje usavršavanje. Dopustite mi da još kažem da se ne može zanemariti obveza svakog čovjeka da brine o vlastitom zdravlju, bilo o prehrani, bilo o fizičkoj aktivnosti, o uzimanju alkohola, droge ili nikotina. Kada nastupe posljedice onda medicina unatoč velikom znanstvenom, tehničkom napretku nije svima u mogućnosti pružiti pomoć. Osim velikih mogućnosti ima i svoje granice koje su dijelom uvjetovane i ovom racionalizacijom o kojoj pričamo. Stoga treba i provesti reformu sukladno mogućnostima društva i na taj način osigurati racionalizirani …
Molim, molim, zaključite.
… zdravstvene zaštite. I posebno bih pohvalila, dopustite mi, ovu preventivu koja se spominje na kraju naše Strategije jer nemojmo zaboraviti da veliki broj žena u 2005. godini, preko 2 tisuće novih oboljelih, a 800 umrlih od karcinoma dojke.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivo Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Ja bi svoju raspravu temeljio upravo na koncu rasprave, na temeljima konca rasprave, dijela rasprave kolegice Caparin, a ona se odnosi i na vrsnoću medicinske skrbi, odnosno kvalitetu iz djelokruga Strategija razvoja zdravstva. Ja bi vam ovdje predstavio jedan primjer koji nije izmišljen, koji je istinit. Dakle, primjer kako je zapravo, kako se postupa s jednim pacijentom. Dakle, žena u ranim 50-im s dijagnozom karcinoma kolona, debelog crijeva, čekala je nakon dijagnoze 3 tjedna samo na rezultate da se utvrdi da li ima metastaze ili ne. Objašnjavala je svoj status, svoje tegobe svakodnevno ovom i onom i njena rodbina s njom skupa. Čekala je čak 2 dana da dobije samo lijekove kako bi joj se ublažili bolovi. Dnevno su joj uzimali nove nalaze, a nitko joj nije objašnjavao što i zbog čega i zašto to radi. Slana je iz bolnice u bolnicu zato jer nije bilo mjesta za nju zbog pacijenata koji su trebali hitan tretman. Na koncu su je poslali u lokalnu ambulantu da bi je zapravo iz nje njena vlastita obitelj preuzela sebi u kući na kućnu, na obiteljsku skrb. Služba za njegu je prepoznala ženu kao vrlo ozbiljnu u kući, ukazala na neprihvatljivost stanja te predložila da je se prebaci u bolnicu. U međuvremenu žena je pala na pod, slomila kuk, izgubila svijest. Kad je njena rodbina tražila savjet od bolnice što učiniti dobila je odgovor da sada nemaju mjesta, te da bi bilo dobro, odnosno nužno da stoje uz nju, da sjede uz nju 24 sata, da dežuraju kako bi zapravo pratili njezino stanje. Što se to događa? Zbog čega se ovo događa? Dakle, ovo je primjer gdje je služba napravila velike propuste. Ona nije pokazala učinkovitost, služba nije usmjerena na korisnika, služba nije dobro koordinirana. Sredstva nisu iskorištena na dobar način, a ima puno razloga zbog propusta koje sam ovdje naveo. Dakle, uzroci su kompleksni. Primjer mogućih uzroka može biti nedovoljno sredstava, dakle, nedovoljno novca. Može biti neadekvatno vodstvo i organizacija, manjak znanja i vještina, neadekvatno i neprihvatljivo shvaćanje i otpor prema promjenama kao i kultura, ja bi rekao, neprijateljskog pristupa korisniku. I sad možemo postaviti pitanje je li moguće da se to može dogoditi nekom pacijentu? I sve to apsolutno što sam ovdje pročitao se dogodilo. Međutim, zanimljivo, ne kažem da se to ne događa u Hrvatskoj, ali nije Hrvatskoj. Ovo je opis stanja jednog pacijenta u Norveškoj. I to prikazan u njihovoj strategiji, nacionalnoj strategiji za poboljšanje kvalitete unutar zdravstvenog sektora i socijalnih službi od 2005. do 2015. Dakle, naše nezadovoljstvo sustavom kao takvim je zapravo vrlo često temeljeno na našim impresijama, na našim vlastitim ocjenama, osjećajima i procjenama i vrlo smo, ja bih kazao, neobjektivni prema njemu. Prema tome, ocijeniti sustav zdravstva u Hrvatskoj ovakvim, onakvim, a ne imati u vidu da sve ono što smo ovdje čuli cijeli dan, sva nezadovoljstva da se ne događaju i bilo gdje. Dakle, i najboljim sustavima zdravstvene zaštite je apsurd. Norveška barem spada u sami vrh. Dakle, po razini zdravstvene zaštite, kvaliteti zdravstvene zaštite spada u sami vrh i u svojoj nacionalnoj strategiji za poboljšanje kvalitete zdravstvene zaštite je naveden ovaj primjer. Dakle, istiniti primjer i ukazuju što trebaju učiniti kako bi ovakve primjere otklonili. Zamalo da se usuđujem kazati kako u Hrvatskoj ovakvim primjera ima vrlo malo i to je velika stvar i važna stvar. Sad bi vam samo vrlo kratko predstavio što to je vrsnoća medicinske skrbi prema poznatom stručnjaku na međunarodnoj razini, dakle, i savjetniku Svjetske zdravstvene organizacije za tu, za vrsnoću skrbi, Rubenu … [[Govornik se ne razumije.]] On kaže u svojoj knjizi: "Nažalost, kakvoća medicinske skrbi pokazuje danas mnoge nedostatke čak u razvijenim i bogatim zemljama". Kratko vrijeme prije nego što je napustio Bijelu kuću Bill Clinton, bivši predsjednik SAD-a primio je izvješće prema kojim je opseg liječničkih pogrešaka koje su se mogle spriječiti nacionalni problem epidemijskih razmjera. U Velikoj Britaniji procjenjuje se da je potkraj, dakle ovog drugog tisućljeća godišnje umiralo i do 400 ljudi zbog posljedica šteta nanesenih liječenjem. Uglavnom medikamentima. I da će 10% osoba primljenih na bolničko liječenje tijekom boravka u bolnici patiti zbog liječničkih pogrešaka, tj., 850 tisuća ljudi godišnje uz cijenu od 2 milijarde funti. Istraživanja su pokazala da u mnogim zemljama širom svijeta veliki postotak provedenih postupaka nije bio potreban. To je na određeni način odgovor kad kažemo, imaju li naši pacijenti sve, pristup svim pretragama. Ne znači da ako imaju pristup, ne ako imaju nego ako se te sve pretrage provode, da je to dobro za pacijenta. Kao niti to da imaju, kaže, ne znam, kad mi kažemo da će biti ograničen broj recepata. Pa ne razumijem koje su to bolesti koje se trebaju liječiti sa 5 iliti 10 lijekova. Nadalje, kaže ova su istraživanja pokazala da liječnici u mnogim slučajevima nisu bolesnicima postavljali pitanja koja su bila bitna za odluke u izvedbi postupka, a ako su i postavljali onda su to činili tako da to nije dovelo do vrijednih i pouzdanih odgovora. Čini se da napori za poboljšanje kakvoće medicinske skrbi nisu držali korak s napretkom medicine. Ovo je žalostno tim prije što danas postoje korisna i praktična sredstva koja omogućuju procjenu mjerenja i poboljšanja kakvoće skrbi kad bi bila primijenjena kao takva. Mene raduje da ste vi gospodine državni tajniče ovdje u ovoj Strategiji pod točkom 4. na 34 stranici naglasili poboljšanje kvalitete medicinskog rada. Dakle, to je upravo ovo o čemu govorim. Sad vas molim imajte ovo u vidu i pokušajte tu 4. točku razraditi i poboljšati na način da osigurate jedan sustavan način praćenje kvalitete kao takve, ali to nije praćenje kvalitete sa više sredstava i više novaca. Hrvatska ne može izdvojiti ovog časa više za zdravstvo od onog koliko izdvaja, ali s toliko sredstava, s toliko novaca može pružiti kvalitetniju uslugu, može racionalizirati ta sredstva i čekati bolje vrijeme, između ostaloga kad bruto nacionalni dohodak poraste i kad ne znam izdvajanje za zdravstvenu zaštitu po glavi stanovnika bude veće i kad bude primjerenije. Konačno, što je to, zapravo što je to kvaliteta? Opet iz ove knjige citiram sredinom 60-tih … [[Govornik se ne razumije.]] jedan od istraživača predlaže svoju definiciju … [[Govornik se ne razumije.]] Prema njegovom mišljenju to je opseg u kojem je stvarno pružena skrb u skladu s postojećim raspoloživim znanjem i opće prihvaćenim načelima i praksom, što je ta podudarnog bolja kakvoća je viša. On razlikuje skrb pruženu u stvarnosti od očekivane, tj. one koja je u skladu sa raspoloživim znanjem i prihvaćenim načelima i praskom, a odgovara prethodno utvrđenim kriterijima i standardima. … [[Govornik se ne razumije.]] nam tako uvodi čimbenik usporedbe, tj. procjene pružene i očekivane skrbi i njihovu usporedbu na osnovu standarda kao mjerila. On preporučuje određivanje standarda iz područja triju elemenata skrbi, tj. ustroja provedbe ishoda. I zaključujem. Od '72. u Sjedinjenim Američkim Državama se sustavno prati ova kvaliteta skrbi i medicate moraju pokazati da imaju mehanizam za poboljšanje kakvoće skrbi kako bi zapravo imali novac od države i kako bi je uopće davali. Tijekom 70-tih i 80-tih i osobito u 80-tim sve europske zemlje prilaze na sustavno praćenje kvalitete kao takve. U zemljama srednje i istočne Europe one su postale moguće tek nakon političke reforme, tj. početkom 90-tih godina. Hrvatska kao zemlja koja je izišla iz komunističkog sustava, a u komunizmu se nije moglo pitati kako vi radite medicinsku skrb jer podrazumijevalo se da komunisti rade sve dobro pa onda nije se niti postavljalo pitanje kako rade, vele dobro. E ne radimo dobro i to je prostor na kome možemo puno više učiniti. Dakle, zaključujem definitivno, ja vas molim pogledajte taj segment strategije i možete ga poboljšati na način sustavnijeg praćenja kvalitete kao takve. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Replika je bila, ispričavam se, ispričavam se. Poštovana zastupnica Mirjana Brnadić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo kolega Bagarić je govorio o kvaliteti zdravstvene skrbi i naravno o mogućnostima koje prate tu kvalitetu pa bih se ja osvrnula na jedan tekst u Strategiji zdravstva na ocjeni stanja o financiranju i ulozi javnog zdravstva Zavoda za javno zdravstvo i agencija s javnozdravstvenim funkcijama gdje se kaže Republika Hrvatska mora učiniti velike napore u smanjenju rizika po zdravlje i prevenciji bolesti koje se mogu spriječiti. To su ovisnosti, način života i prehrane i drugo te unaprijediti ranu dijagnostiku kako bi se troškovi zdravstvene skrbi mogli znatno reducirati. Naravno da je rana dijagnostika da se može povećati jedino provođenjem preventivnih programa i zaista svi pozdravljamo odluku ministarstva da se provodi preventivni program, prevencija raka dojke na populaciji od 50 do 69 godina. Naravno da država ne može osigurati sredstva za prevenciju raka dojke za svu populaciju, ali zato lokalna samouprava i zavodi za javno zdravstvo županija mogu učiniti puno na uspostavi i realizaciji preventivnih programa. Tako imamo svijetle primjere Zavoda za javno zdravstvo Grada Zagreba koji provodi pokretnu mamografiju, Zavoda za javno zdravstvo Rijeka koja ima screening i koji su najdalje otišli, Zavod za javno zdravstvo Pula i Zavod za javno zdravstvo Zadar koji imaju županijske programe prevencije raka dojke i vjerujete mi, ja vodim Zavod za javno zdravstvo Zadarske županije, da sa malo novaca se mogu napraviti dobri programi. Mi smo prošle godine od lokalne samouprave zatražili samo 57 tisuća kuna koji su nam bili potrebni da bismo proveli taj program gdje smo u par mjeseci 150% povećali broj mamografiranih žena, gdje smo tjedno utvrđivali 7 karcinoma dojka u ranoj fazi gdje je najveći postotak izlječenja, a da smo okupili sve potrebne faktore, a to su zadarska bolnica sa punim angažmanom i pomoć u realizaciji tog programa, Crveni križ, primarna zdravstvena zaštita, udruga "Dona", liga za borbu protiv raka. Dakle, sa financijskim pomoćima i sa velikim radom može se puno napraviti u prevenciji gdje se može puno života spasiti. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, evo dopustite da se ja ukratko osvrnem dakle na ovu Strategiju. Pa imam između ostalog dvije primjedbe koje bi dakle sad iznio. Pa prva primjedba je dakle na to da ova Strategija, a i zakoni koji će slijediti ovu Strategiju, Zakoni o zdravstvenom osiguranju i ostali zakoni zapravo ne odgovora na akutniji trenutno problem u Republici Hrvatskoj, a to je … [[Govornik se ne razumije.]] naših, prvenstveno županijskih i ostalih dakle bolnica, a tu prvenstveno mislim dakle na dug koje te bolnice imaju i na moguća rješenja za rješenja tog duga. Znamo da je taj problem veliki, govori se o blokadi i bolnica, o nemogućnosti funkcioniranja bolnica, neke bolnice povlače, tj. ravnatelji nekih bolnica povlače i neke jako radikalne poteze pa tako jedan ravnatelj u Varaždinskoj županiji donio odluku da se ukine topli obrok za liječnike i slično. Ovaj problem bolnica, tj. tog dugovanja postoji već dugo dakle godina, on se akumulira i da bi eto sada došao do jedne granice preko koje dalje dakle ne možemo ukoliko se on zbilja i ne riješi. Pa dva su razloga zbog čega je došlo do kumulacije tih dugova. Prvi je taj dakle da kasni redoviti prihod Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje prema tim bolnicama. I drugi razlog su nerealni limiti koje te bolnice imaju i dobivaju mjesečne naknade. I u kombinaciji jednog i drugog dolazimo do toga dakle da bolnice nemaju dovoljno sredstava za funkcioniranje. Isto tako, slažem se s čelnicima županija koji upozoravaju da županije neće i ne mogu zapravo vratiti te dugove, ne mogu postati odgovorne za to mada im se to nameće novim Zakonom o zdravstvenom osiguranju. Dakle, imam razumijevanja jer što pojedine županije odbijaju sudjelovati u pokrivanju gubitaka jer i same nisu sudjelovale ni u kreiranju ugovaranja s HZZ-om. Ponuđene ugovore može se prihvatiti ili odbiti, izmjena i dopuna nema a sve to zbog zdravstvene zaštite pacijenata ugovori prihvaćaju. Slično je bilo i u Čakovcu, dakle našoj županijskoj bolnici gdje se iz godine u godinu upućuju primjedbe dakle na limit koji je bio u našoj županijskoj bolnici ali taj limit nažalost nije bio prihvaćen. Ove godine je bio prihvaćen, povećana su sredstva za 4%. Šteta što nije to bilo prihvaćeno i ranije jer bi gubici sigurno bili puno manje i bilo bi lakše i vratiti. Ukupna dugovanja naše županijske bolnice u Čakovcu su negdje oko 28 milijuna kuna a na primjer potraživanja bolnice od Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje je 22 milijuna kuna. Dakle, Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje duguje na ime troškova bolnice 22 milijuna a bolnica je opet dužna dobavljačima 28 milijuna kuna. Dakle, mislim da bi to trebalo čim prije riješiti na način da cijeli sustav postane efikasniji. I trebalo bi napraviti dakle realniji limit. Županijska bolnica dakle u Čakovcu jedna je od bolnica koje najracionalnije posluje. Ona sama je između svih bolnica u Hrvatskoj iskazala najrealnije a mogli bismo reći najmanje troškove i umjesto da na neki način bude stimulirana ona je kažnjena time da ima tako niski limit koji i taj kao takav nije bio prihvaćen nego je bio snižen i onda nije imala dovoljno sredstava za funkcioniranje. Zakonom o zdravstvenom osiguranju decidirano se kaže da će dugove bolnica morati preuzeti županije, a pitanje koliko je to moguće. Dakle, dug bolnice na primjer u Čakovcu je 28 milijuna kuna. Naš županijski proračun u Međimurju je ukupno bruto mogli bismo reći 100 milijuna kuna. Od toga su izvorni prihodi našeg proračuna negdje oko četrdesetak milijuna kuna, 40 milijuna kuna su decentralizirana sredstva koja su rezervirana već unaprijed za određene potrebe. Prihod od 10 milijuna kuna predviđeno je dakle da bi se dobio od prodaje određenih nekretnina. I dakle, s ovim posljednjim sredstvima bi se morao sanirati dug što mislim da bi bilo jednostavno nemoguće. Onda ne bi dakle došla u blokadu bolnica nego bi došla u blokadu županija što dakle ne smijemo dopustiti. Kao jedno od mogućih rješenja je i promjena sustava. Mi se isto slažemo s onima da treba taj sustav regionalizirati. Evo, mi smo MD zajedno sa ostalim regionalnim strankama u Hrvatskoj, donijeli smo i platformu za regionalizaciju Hrvatske gdje se u točku 6. predlaže da će se državni zavodi za zdravstvenu zaštitu oni će se decentralizirati na regionalnu razinu sa vlastitim organima upravljanja i svojim računima dok će na razini RH djelovati državne direkcije radi osiguranja zajedništva, solidarnosti i izravnanja a prema odredbama posebnih zakona. Dakle, to je ono što mislim da bi bilo dobro da se napravi, da se osim ovlasti dakle napokon počinju spuštati i sredstva na lokalne razine, na regionalne razine. Ako bi to napravili sigurno bi se povećala efikasnost sustava jer bi bio puno kraći put da se sve obavi na nivou regije ili sjedišta regije a ne da jedan te isti novac putuje iz Čakovca u Zagreb pa iz Zagreba u Čakovec itd. Također, što se tiče limita mislim da bismo dobili jednu realnu sliku ili realniju sliku potreba stanja dakle određene županijske bolnice. Dakle, oni koji su u toj regiji, koji žive i rade sigurno će steći realniju sliku a ne da tu sliku na neki način nameće Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje ovdje iz Zagreba. Mislim da bismo trebali dakle razmišljati i ići i u ovom smjeru dakle što se tiče rješenja za naše županijske bolnice. Ono na što bih još htio upozoriti je pitanje preventive. Ovim dakle tablicama koje imamo na početku strategije vidimo da su vodeći uzroci smrti u Republici Hrvatskoj, da su to dakle bolesti srca, insuficijencija srca, cerebro-vaskularne bolesti itd., iza toga su zloćudne novotvorine određenih organa. Ali u onom poglavlju koje nam govori isto tako je slučaj i sa vodećim bolestima. Na prvom mjestu su isto bolesti krvožilnog sustava. Prevencija uvijek može donijeti najviše uštede. Mislimo da sredstva koja se trenutno ulažu u prevenciju nisu niti približno dovoljna da promijene svijest naših ljudi o tome da moraju skrbiti i paziti na svoje zdravlje. Nažalost, moramo na tome raditi svi skupa. Mislim da to trenutno nije slučaj. Pa dakle i ovog plana, programa prevencije vidimo da su programi prevencije uglavnom uključeni na rano otkrivanje različitih vrsta kancera raka. Iako je rak dakle na drugom mjestu po smrtnosti ili po vrsti oboljenja a na prvom mjestu su dakle bolesti srca i krvožilnog sustava mislim da treba puno više pažnje posvetiti i složiti poseban program ministarstva posvećen zdravstveno-preventivnim tjelesnim aktivnostima. Ovdje je to svedeno na promidžbene aktivnosti. Nije dovoljno dakle uputiti poruku i platiti reklamu na televiziji nego treba i organizacijski urediti taj sustav da privučemo ljude da krenu i na taj način dakle paziti na svoje zdravlje. Određeni koraci dakle čuli smo već su napravljeni u gradu Zagrebu, u pojedinim županijama. Isto tako, u Međimurskoj županiji Zavod za javno zdravstvo na primjer Međimurske županije u suradnji sa Međimurskom savezom sportske rekreacije «Sport za sve». Evo napravili su ovakav jedan recept koji daje svaki liječnik u međimurskoj ordinaciji. Recept za zdrav i aktivan život gdje preporuča dakle određene aktivnosti. Brzo hodanje, vožnja biciklom, tjelesno vježbanje, plivanje, trčanje i tako dalje i tako dalje. Ta upravo udruga «Sport za sve» itekako je aktivna u promoviranju i organizaciji takvih aktivnosti ali nažalost možemo reći da nema podršku što se tiče financiranja od svih onih koji bi tu podršku joj morali dati inače iako ona organizira veliki broj različitih akcija, manifestacija gdje promovira zdrav način života. Dakle moj je stav da se i savjet da se u preventivu konkretnije dakle uključi i program Ministarstva kao što su programi vezani uz rano otkrivanje raka. Isto tako program Ministarstva o zdravstveno preventivnim tjelesnim aktivnostima. Mislimo da će ukoliko preokrenemo dakle situaciju da će onda biti manje troškova, manje potrošnje lijekova, boravka u bolnici i tako dalje. Evo hvala lijepa.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Kolega Pavlic govorio je o funkcioniranju bolnica i posebno u odnosu na ovu situaciju koja se javila sa veledrogerijama i tako dalje, dugovanjima. Normalna stvar da obični građanin je upućen na bolnicu koja mu je najbliža i tako dalje i da doživljava čitav sustav zdravstva kroz taj susret, kroz one institucije koje predstavljaju zdravstvo na koje je on svakodnevno upućen. Čini mi se da je rasprava koja se odvila nakon ove situacije u medijima donekle uvela i zabunu među građane, pacijente i tako dalje, a to je onaj odgovor na pitanje tko je kriv za tu financijsku situaciju? Ministar je inzistirao, bar sam ja to tako razumio na tome kako su krivi ravnatelji. I poručio im je citiram ga: «da se ugledaju na hrvatske umirovljenike.» I kaže: «Ako umirovljenici mogu živjeti s malim mirovinama i ravnatelji moraju znači, znati raspolagati novcima». Mislim da je to jedna loša poruka. Nije nitko protiv štednje, ali zaista uspoređivati i priželjkivati situaciju u bolnicama da bude na bilo koji način usporediva s umirovljenicima koji su najugroženija kategorija u našem društvu i znamo šta simboliziraju mislim da je to loša poruka sama po sebi. Isto tako smo čuli od strane kolege Milinovića koji je ravnatelj jedne bolnice, potpredsjednik Sabora koji je u jednoj svojoj izjavi da on smatra da je sustav kriv. Dakle tu se na neki način su se sučelile dvije teze. Da li su ravnatelji ti? Da li su osobe krive ili sustav u sebi implicira nešto što dovodi do te situacije? A inače uvjeren sam da odgovor trebamo tražiti na tragu one male diskusije između kolege Bačića i Linića na koji način da osiguravamo u društvu sredstva bez kojih nećemo moći ništa napraviti? To je možda područje gdje trebamo naći zajedničku riječ.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Pa očito je u pitanju dakle sustav kojega svi skupa moramo unaprijediti. Ukoliko to ne bi bilo tako onda bi danas bili svjedoci traženja iz Ministarstva ili određenih ljudi da se smjene ravnatelji po županijskim bolnicama. Prije koji mjesec dakle bili smo svjedoci traženja da se smjene ravnatelji zbog određenih dugova. Dugovi su sada višestruko povećani, a eto ne dolazi do smjene ravnatelja. Znači da i sami priznajemo da je sam sustav dakle uzrok ovih, ove krize u zdravstvu. Što se tiče bolničkog sustava.
Hvala. Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću ovdje evo nešto malo skratiti svoje izlaganje ne želeći ponavljati ono što sam rekao kod prvog čitanja ovoga Prijedloga zakona odnosno Strategije iz razloga jer je o tome govorio gospodin Lesar jutros vezano uz koordinaciju sa strukom, sindikatima, vezano uz koordinaciju sa regionalnom samoupravom. Dakle osnivačima i vlasnicima mnogih zdravstvenih ustanova. Ja bih pošao u svom izlaganju od onoga što smo jutros čuli od gospodina ministra koji je rekao da je Republika Hrvatska najbliža europskim standardima u dva područja. To je u području zdravstva i u području osnovnog obrazovanja. Ja moram reći da se s tim potpuno slažem. Samo je sad pitanje zašto je tako? Da li je to zbog toga što smo od kraja devedesetih uspješno reformirali sustav zdravstva? Da li zato što smo uspješno reformirali sustav financiranja zdravstva ili zbog nečeg drugog? Moje je osobno mišljenje kolegice i kolege da smo tu najbliže Europi upravo zato jer te sustave nismo uspjeli dovoljno reformirati već se još uvijek temelje na onim kvalitetnim temeljima na kojima su stajali nekoliko desetljeća. I osnovno školstvo i zdravstvo. Zato jesmo na 35. mjestu, ali pitanje da li ćemo tamo biti i sutra. Kolegice i kolege su spominjali Štampara. Ja ću zato preskočiti taj segment. To je taj temelj, čvrsti temelj, kvalitetan temelj na kojem je stajao prije svega sustav primarnog zdravstva ali i dio sekundarnog zdravstva. Što se tiče bolničke zdravstvene zaštite jako mi je drago bilo čuti jutros ministra kad je rekao da Vlada predlaže u ovoj strategiji da se ide ka razvoju 4 akademske bolnice. Dakle 4 centra ili sustava izvrsnosti. 4 sustava koji će omogućiti da građani u svim dijelovima Republike Hrvatske imaju pristup istovrsnim, kvalitetnim i visokodiferenciranim zdravstvenim uslugama. To je za svaku pohvalu. Odličan model. Model koji ćete naći u velikom broju zemalja. Ja sam, moj zadnji boravak bio je u Nizozemskoj. Oni su isti model predložili. Ne predložili već ga imaju nekoliko desetljeća. Oni imaju 6 akademskih bolnica. Sve što se nabavlja, … [[Govornik se ne razumije.]] se obnavlja, nabavlja se puta 6. Svaka akademska bolnica dobije isti aparat. Kad se obnavljaju dobije isti stroj i prema tome svaki građanin u Nizozemskoj bez obzira u koju se akademsku bolnicu javi ima istovrsnu kvalitetnu visokodiferenciranu uslugu. Savršeno. E, međutim to je na papiru jako dobro. Da li je tako u Hrvatskoj i da li će tako biti sutra u Hrvatskoj? Da li mi stvarno možemo u ovom okruženju, gospodarskom okruženju, ekonomskom okruženju to i realizirati kolegice i kolege? Zato moram reći da od svih izlaganja a slušao sam evo preko 20 izlaganja mi se najviše dopada pristup čovjeka koji sa zdravstvom nema nikakve veze. To je bio gospodin Linić. Vjerujte mi on je dotaknuo u srž problema. I tako bi i mi trebali svi razmišljati kada razgovaramo o strategiji. Jer puno ovoga o čemu smo mi govorili to nema veze sa strategijom. To su racionalizacije koje ćemo morati uvijek raditi. Informatizacija, zar je to strategija? To je samo uvođenje nove tehnologije u praćenju statističkih podataka itd., itd. To nije strategija. Strategija je nešto puno veće, puno šire. Zato mi dozvolite da samo kažem opet Nizozemska jasno je mogla ići ka ovakvom sustavu kakav ima akademskih bolnica, jer ona ima 5 do 6 puta veći bruto društveni proizvod no Hrvatska. Ona isto toliko puta više izdvaja za zdravstvo od Hrvatske. Njeni građani imaju puno viši standard pa si mogu priuštiti određene privatne jasno zdravstvene usluge da ih plate itd. To sve skupa u nas ne vrijedi kolegice i kolege. Pa ista Nizozemska sa 5, 6 puta većim izdvajanjem po stanovniku za zdravstvo kupuje na istom tržištu strojeve, odnosno lijekove, opremu, medicinski materijal, po istoj cijeni. Pa ćemo mi i oni s tim da je naš fond 5, 6, 7, 8 puta siromašniji. Da li je onda stvarno moguće u biti kopirati te modele i očekivati da ćemo mi njih uistinu realizirati? Danas je tako. Sutra će kolegice i kolege biti još gore. Stetoskop i palpacija se sve manje i manje koriste da bi se postavila nekakva krajnja dijagnoza. Dijagnostika, pa i dobar dio terapije se bazira na kvalitetnim, izuzetno skupim strojevima, aparatima za koje treba izdvajati velika i velika sredstva. Ti su strojevi sve skuplji, sve složeniji i prema tome to je temeljni problem kako održati korak sa nabavkom i opremanjem naših zdravstvenih ustanova sa takvim, jasno takvom vrstom opreme. Cijena rada našeg liječnika jeste niska. Njegova požrtvovnost i naših medicinskih sestara i drugog osoblja u bolnicama je izuzetna, ali se s time vjerujte ne može u cijelosti kompenzirati nedostatak novca. Ne može kolege, ne može. Ovdje je spomenuto, ne znam, evo iz rasprave sam bilježio pažljivo, smjenski rad, mađarski model. Slažem se, trebamo bolje koristiti neke strojeve, trebamo raditi u drugoj, pa i trećoj smjeni, ali to opet nije konačno rješenje i trajno rješenje. Time ćemo racionalizirati dio sustava, ali to nije strategija. Zatim, ovdje je spominjano čak i, ne znam, gospodarsko ribolovno-ekološki pojas, novac koristiti, prebacivati itd. To je pomalo jasno deplasirano ovdje govoriti o takvom načinu rješavanja, trajnog rješavanja pitanja i problema našega zdravstva. Spomenuta je čak i Tvornica duhana u Rovinju. Bože moj, siva zona. Uštede tamo, troškovi ovdje. Radikalna decentralizacija, kao rješenje za probleme zdravstva. Apsolutno ne mogu to prihvatiti, ne mogu prihvatiti. To je pretakanje iz šupljeg u prazno. Kolegice i kolege, u čemu je problem? Republika Hrvatska danas ima industrijsku proizvodnju samo 75% onoga što smo imali davne 1990. godine. Dakle industrijska proizvodnja Republike Hrvatske 75% proizvodnje iz '90. godine. A tek prošle godine je bruto društveni proizvod u Hrvatskoj dostigao bruto društveni proizvod Socijalističke Republike Hrvatske iz 1980. godine. Tada vjerujte mi oprema, materijal, lijekovi bili su mnogostruko jeftiniji pa smo za taj novac mogli puno toga kupiti. Danas sa istim sredstvima, sa mnogostruko skupljim strojevima i lijekovima ne možemo napraviti puno više neg-o što imamo danas. Moja ustanova, moj fakultet radi i pruža zdravstvene ustanove jednoj državnoj bolnici. Već 7 mjeseci nismo dobili ni jednu lipu za usluge koje im pružamo. Ni jednu lipu. 9 mjeseci nismo dobili gotov ništa za znanstvena istraživanja. Gola plaća i ništa drugo. Prema tome, izlaz je kolegice i kolege znamo u čemu. Strategija jasno zdravstva, ili strategija u bilo kom području društvenih djelatnosti mora se naslanjati na strategiju gospodarskog razvoja. Mi moramo povećati proizvodnju, konkurentnost, izvoz, bruto društveni proizvod, pa će jasno sa povećanjem standarda se moći povećati nakon toga i standard u zdravstvu. Svaka strategija razvitka zdravstva u ovakvim uvjetima nije ništa drugo do strategije preživljavanja. Dakle strategija razvitka gospodarstva. Tek kad ona uspije onda možemo na nju nasloniti jasno strategiju razvitka zdravstva. Ja ne bih dužio dalje, već zaista bih volio da u buduće vrlo otvoreno razgovaramo o stvarnim mogućnostima strategije u bilo kom području društvenih djelatnosti, kao i u zdravstvu, da budemo realni kolege i da svu snagu u biti usmjerimo k rješavanju onih istinskih problema, a to je zapošljavanje, to je veći jasno bruto društveni proizvod. To je onda jasno i veća i kvalitetnija osnova s koje možemo ograditi i jedno kvalitetnije zdravstvo. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo kolega Dorić je dotaknuo jedno važno pitanje, kako zapravo Hrvatska sa ovako malim bruto nacionalnim dohotkom, odnosno izdvajanjem za zdravstvo koje je on komparirao s Nizozemskom može pratiti ta ulaganja u skupu dijagnostičku opremu koja bi trebala biti ipak skoncentrirana u ove naše regionalne centre koji su u strategiji naznačene, taj policentrizam razvoja Hrvatske. I to je dobro. I mislim da i on se slaže s tim. Ja vidim jedini način da dovršimo ovu započetu kategorizaciju bolnica jer jedino na taj način možemo spriječiti da neke, ja ću tako nazvati male bolnice, ne podcjenjujući ih, nabavljaju aparature koje njime nije primjereno. Jednom koncentracijom, dakle ipak jednom centralizacijom kontrole moramo to postići da osiguramo da ta sofisticirana oprema ide u bolnice koje su primjerene za takvu opremu, koje imaju uz dijagnostiku i mogućnost drugog koraka. To znači i riješiti problem kad se postavi dijagnoza, a ne da se nažalost sad događa da smo u dosadašnjoj raspravi dopodne čuli da ima nekih 20-ak CT spiralnih uređaja u ustanovama koje opće za to nisu sposobne da ih primjenjuju na pravi način. Prema tome, to je jedno rasipanje nepotrebno novaca i tu je po meni jedini način da takvim promišljanjem možemo osigurati da se ovi regionalni centri adekvatno opreme i da zapravo prate razvoj medicinske tehnologije na pravi način, a to nužno će tražiti da se za investicije u zdravstvu mora tražiti suglasnost Ministarstva zdravstva.
Imamo repliku, poštovani zastupnik Miljenko Dorić.
Kolega mogu se složiti sa dijelom onog što ste rekli, međutim nikad neću prihvatiti da je centralizacija rješenje već organizacija i koordinacija. Evo to je moje … Organizacija i koordinacija, ne centralizacija. Nitko u Ministarstvu zdravstva nije kompetentan da kaže što, gdje i kako, već se ravnatelji moraju međusobno naći, dogovoriti. Osnivači vlasnici, mi praktički nismo uopće konzultirali naše županijske, županijsku samoupravu, s njima razgovarali. Trebali smo organizirati s njima, jasno dogovoriti se s njima, iskoordinirati s njima i jasno vjerojatno bi riješili puno puno ovih dilema o kojima smo danas govorili. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Kako reče moj kolega Sudec jutros u izlaganju u ime kluba, ovo je čudesna strategija, a ja pošto više ne vjerujem u čuda i u korake od 7 milja, veoma mi je teško podržati ovu strategiju obzirom na uočene nedostatke. Te nedostatke ću u dobroj vjeri reći, jer je to dio mene i ono što kažem, kažem od srca. Prvo održanu radionicu u trajanju od dva dana u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi ne smatram provedenom javnom raspravom bez obzira što su u radu radionice sudjelovali predstavnici reprezentativnih udruga građana i socijalnih partnera. Po nama u Hrvatskoj stranci umirovljenika najniža razina javne rasprave bila bi najmanje jedna tribina u organizaciji Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi po županiji, dakle uključivši i ovo što je upravo gospodin Dorić rekao, da i osnivači županijskih ustanova mogu reći svoje mišljenje. Nadalje, držim upitnim sustav usaglašavanja socijalnih partnera i to iz razloga jer sam u mom nastupu u prethodnoj raspravi o ovoj istoj strategiji tražio pisano očitovanje socijalnih partnera o prihvaćanju ili ne prihvaćanju, odnosno navođenju razloga za svoj stav glede ove Nacionalne strategije razvoja zdravstva. Nadalje Nacionalna strategija razvitka zdravstva nedovoljno uvažava poslijeratni period hrvatskog društva i povećane potrebe građana Hrvatske za zdravstvenom zaštitom od posljedica direktnih ratnih djelovanja kao i indirektnog stresa izazvanog ratnim razaranjima. Također stanje tranzicijskog stresa izazvanog privatizacijom najrigidnijim pristupom tranzicijskim reformama koje se očituju u povećanju nezaposlenosti, kontinuiranom strahu od gubitka radnog mjesta, sklapanje ugovora o radu isključivo na određeno vrijeme nije u Nacionalnoj strategiji razvitka zdravstva utvrđeno kao značajna činjenica koja opstoji u našem društvu a nije karakteristična niti za jednu referentnu skupinu, odnosno niti za jednu zemlju u referentnoj skupini s kojima se mi uspoređujemo. Rečeno u Nacionalnoj strategiji razvitka zdravstva nije utvrđeno čak ni kao zdravstvena potreba stanovništva, a kamoli da je to utvrđeno kao nacionalni zdravstveni prioritet. U Nacionalnoj strategiji razvitka zdravstva nisam pronašao tzv. nultu poziciju koja bi se trebala postići da se segmenti ove strategije uopće mogu aplicirati. Smatram da je uvjet bez koga se ne može provesti Nacionalna strategija razvoja zdravstva sanacija i racionalizacija financiranja zdravstvenih ustanova, naglašavam najviše bolničkog sustava. To smatram iz razloga jer nemam nikakvih podataka, a kamoli objektivnih podataka i kritičnih analiza provedenih zdravstvenih reformi kako onih do 2000. godine tako i poslije 2000. godine. Dakle nema ocjene hrvatskog modela reforme zdravstva iz 90-tih kao što nema ni ocjene pilot projekta u Koprivničko-križevačkoj županiji iz perioda 2000. do 2004. godine. Nema pregleda investicijskih ulaganja u zdravstvu kao ni pregleda kapitalnih projekta. Iznad svega interesira me ta nulta pozicija i kako do nje doći i kako stvoriti pretpostavke da bolnički sustavi ubuduće ne generiraju nove gubitke pa analiza sadašnjeg stanja i prijedlog rješenje temelj su bilo koje strategije i uvjet da bi ona bila uspješna. Volio bih da netko demantira da će se u Hrvatskoj provoditi istraživanje u sustavu zdravstva vrijedno 300 milijuna kuna, a o anketi koja je izvršena 2003. na uzorku od 100 tisuća pacijenata nigdje nismo vidjeli nikakvo izvješće. Dalje, ne može se ne uzeti u obzir teritorijalna rasprostranjenost Hrvatske i problemi i troškovi koji iz te činjenice proističu. Jedan grad u sjevernoj Italiji npr. Milano sa okolicom po broju stanovnika jednak je Hrvatskoj, a zdravstvenu zaštitu svojim građanima može pružiti manjim brojem zdravstvenih ustanova što u svakom slučaju daje mjesta za racionalizaciju i usmjeravanje više sredstava u čiste zdravstvene usluge. Teritorijalna rasprostranjenost Hrvatske je dodatna otežavajuća okolnost koju treba uzeti u obzir i koja nas bitno razlikuje od referentne skupine. Prema procjeni Svjetske zdravstvene organizacije oko 18% potrošnje u zdravstvu u Hrvatskoj, ali u cijelom zdravstvu, dakle uključivši i onaj dio koji je privatiziran, dakle 18% čini plaćanje zdravstvenih usluga i iz džepa građana, a to nije malo bez obzira što većina tog novca u sustavu, o sustavu o kojem mi danas govorimo, nije evidentirana. Otvara se i pitanje korupcije u zdravstvu koje ova Nacionalna strategija razvitka zdravstva ne obrađuje niti izrijekom. Podsjećam korupcija u zdravstvu na visokom je mjestu u Nacionalnoj strategije borbe protiv korupcije. Dakle tamo se je digli na visoko mjesto, ovdje je niti ne spominjemo. Nacionalna strategija razvitka zdravstva ne anticipira moguće sukobe interesa zbog činjenice da se predviđa pravo da javnozdravstvene ustanove ugovaraju svoje kapacitete osim sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje i drugim osiguravateljima koji na tržištu posluju isključivo radi profita. Sustav zdravstva neće spasiti dvije liste lijekova i racionalizacija troškova po toj osnovi kao što nisu, to nisu učinile ni administrativne pristojbe. Također ni sustav imovinskog cenzusa ne može biti rješenje svih problema već sa tim institutom valja biti veoma oprezan da se ne učine nove nepravde, odnosno da se dalje toleriraju nepravde već danas prisutne u sustavu socijalne skrbi. Za mene postoji velika razlika i dug put između imovinskog cenzusa i socijalne kartice koju je danas spominjao gospodin ministar. Ja za socijalnu karticu jesam, ali točno se mora znati što čini i koji parametri određuju tu socijalnu karticu. Dopunsko zdravstveno osiguranje mora pokrivati i lijekove i mora ostati neprofitno i solidarno. Nitko ni do sada nije bježao od moguće korekcije cijene, ali institut koji je tako teško dobio pravo građanstva u Hrvatskoj, a na kraju dobio ocjenu visoke prihvatljivosti korisnika, dakle, građana Hrvatske treba sačuvati onako kako je prethodno zamišljeno, a u funkciji veće dostupnosti zdravstvene zaštite u kojoj dostupnost lijeka ima velik stvarni učinak i još dodatni psihološki učinak. Ako dostupnost lijeka ovisi o platežnim mogućnostima prvenstveno slabo plaćenih umirovljenika i radnika onda oni opravdano pitaju, a tko je sagradio većinu objekata današnjih zdravstvenih ustanova, i to odricanjem od plaća, bilo da se radi o izdvajanju iz poslovnih fondova poduzeća i osobnim doprinosima i samo doprinosima. Pa neće im valjda netko danas reći da su oni krivi za to što su izdvajali za projekat sveučilišne bolnice u Zagrebu, a on nije uspio. Pa nećemo valjda okriviti one koji su izdvajali. Podsjećam, za to nitko nije odgovarao, kao ni za neuspjele dosadašnje reforme, a silan novac je utrošen. Za mene dvojbe nema, reforma i strategija razvoja zdravstva da, ali reforma sukladna potrebama građana i sukladna stvarnim prioritetima. Reforma i strategija razvoja zdravstva da i to na 10 i 15 godina, predložena nacionalna strategija razvitka zdravstva nažalost još to nije. I na kraju, jedno pitanje. Gospodo, koliko ovdje prikazanih troškova u sustavu zdravstva bi po svim kriterijima pripadalo kao trošak Ministarstvu znanosti? Ja znam da naš zdravstveni sustav ima financirane zdravstvene projekte. Zašto i to ne odvojimo, da kažemo koji je stvarni trošak zdravstvenog sustava, a što su znanstveni projekti koji pripadaju kao trošak nekom drugom ministarstvu, a ne da se sve to financira iz ove stope doprinosa. Dakle, veoma je teško, ponavljam, glasati za ovakvu strategiju, strategiju koja nije dovoljno na neki način izdiskutirana, isproblematizirana i nije prihvatljiva za većinu hrvatskih građana. Zahvaljujem.
Hvala. Poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zdravlje je najvažniji preduvjet za kvalitetno funkcioniranje društva u cjelini. Iako se u uvodu Nacionalne strategije razvitka zdravstva kaže da ulaskom u Europsku uniju treba reorganizirati sustav javnog zdravstva kako bi ga uskladili sa pravnom stečevinom Europske unije, smatram da mi to ne moramo raditi zbog prilagodbe zakonodavstvu Europske unije nego prije svega zbog životnih potreba građana Republike Hrvatske. Očito je da naša ministarstva ne znaju što tko radi jer ova Strategija je u koliziji sa donesenim izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi kojima se velikim gradovima omogućava osnivanje ustanova u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, u odnosu na ovaj dokument gdje sve staje na razini županije. Iz ovog teksta nisam uspjela iščitati tko će osnivati hospicije i slične ustanove do razine županije, a prema već navedenom zakonu to mogu veliki gradovi. Primjer loših zakonskih rješenja u zdravstvu ilustrirat ću na jednom primjeru. Rijeka nije mogla otvoriti polikliniku za zaštitu djece od zlostavljanja i zanemarivanja čija djelatnost zadire u područje mentalnog zdravlja po uzoru na istu u Zagreb jer nije grad županija kao što je to Grad Zagreb. U sustavu primarne zdravstvene zaštite patronažna služba se nigdje ne spominje, iako je profesor Hebrang u svom mandatu izjavio da je za njega patronaža stup primarne zdravstvene zaštite. Da nam se sve ne sruši ako tog stupa nema. Bilo bi dobro da se regulira i pitanje obveznog staža liječnika nakon završenog studija medicine, a prije polaganja državnog ispita bez čega mladi liječnik ne može početi raditi u službi zdravstvene zaštite. Naime, sada ih je većina prisiljena volonterski obaviti staž. Mnogi su kolege, pa i ministar Ljubičić, u svojim istupima spominjali 2 liste lijekova. Oni koji brane ovaj dokument brane i listu tzv. generičkih lijekova koji su jeftiniji i navodno jednako učinkoviti kao i originalni. Samo se pitam bi li oni sebi ili svojim najbližima priuštili originale ili njihove zamjene. Reći će netko da je svakome ostavljena mogućnost izbora. Nažalost, stvarnost je bitno drugačija. Velika većina stanovnika sebi ne može priuštiti skupe originale pa su prisiljeni konzumirati supstitute koji su često neučinkoviti, ma koliko se ovdje trudili uvjeriti nas u suprotno. U Strategiji se izrijekom kaže da će se rekonstrukcija i reforma zdravstva između ostalog provesti i kroz centraliziranu politiku, planiranje i kontrolu provedbe, te kroz decentralizaciju upravljanja i odgovornosti. Primjerice, ministarstvo određuje koliko se i kako troši u bolnicama. Između ostalima i u županijskim, a županija koja ima odgovornost za njezino financiranje ne može utjecati na sustav funkcioniranja. U predloženim rješenjima nisu jasno definirana prava pacijenta, odnosno nije određen broj recepata, laboratorijskih nalaza i uputnica nego će to pravilnikom odrediti ministar ovisno o raspoloživim financijskim sredstvima. Dakle, ispada da će opseg prava biti promjenjiv što znači da pacijent nikad neće znati koja prava u tom trenutku ima. Reforma zdravstva kako je ovdje svojevremeno rekao ministar Ljubičić ne rješava problem bolesnika i umirovljenika i starih ljudi kojima je zdravstvena zaštita najpotrebnija i koji su socijalno najugroženiji jer zdravlje postaje luksuzna roba koju oni već i sad teško kupuju, a ubuduće će to moći još teže. Bolest nitko nije kupio i neoprostivo je da se koristi za punjenje proračuna. Trebalo bi osmisliti sustav solidarnosti kojim bi se zdravima povećalo izdvajanje za zdravstvo, posebice onima sa većim primanjima. Planira se nadalje razvoj primarne zdravstvene zaštite tako da rješava do 80% svih zdravstvenih problema građana i u 14 točaka se navodi što bi sve trebalo da se to ostvari. I to se navodi kao revolucionarni pomak u kvaliteti primarne zdravstvene zaštite. No ja bih rekla da je Columbo davno prije otkrio Ameriku pa je tako sustav primarne zdravstvene zaštite kakav se predlaže postojao primjerice u Rijeci, temeljem preporuka Svjetske zdravstvene organizacija davno prije 30-ak godina ili kako rado kažemo još u vrijeme mraka. Tako smo u 10-tak centara primarne zdravstvene zaštite ili popularnim makro centrima koji su većinom izgrađeni samo doprinosima imali tim opće medicine, ginekologa, pedijatra, specijalista školske medicine, kardiologa, fizijatra, fizikalnu terapiju, stomatologa sa protetikom, patronažu, laboratorij, usluge koje su pružale više medicinske sestre kao što su savjetovalište za odrasle recimo za dijabetičare, srčane bolesnike, tlakaše i druge kronične bolesnike, dijagnostiku, terapije u kući, epiduralnu perfuziju itd. No uvođenjem tzv. bijele knjige početkom 90-tih radna mjesta viših medicinskih sestara su ukinuta, a ordinacije su dane u najam liječnicima koji sad funkcioniraju svatko za sebe. Dakle, sustav integrirane zdravstvene zaštite nije otkrivanje Amerike jer smo to imali pred 30-tak i više godina. Dobro je da se konačno shvatilo da je taj sustav bio dobar pa se vraćamo na to, ali je pitanje kako provesti 80% rješavanja zdravstvenih problema građana u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Znači treba ponovo ulagati u opremu i edukaciju stručnog osoblja koji će sustav provoditi. Spominje se preventiva. Pitanje je koje preventivne i koji kadrovi, koje preventive i koji kadrovi će smanjiti mortalitet od primjerice kardiovaskularnih bolesti, malignih oboljenja ili dijabetesa? Kako će se to napraviti kad se preventiva provodi kroz tri sustava? Pregledi i dojenčadi male djece, školska zaštita koja se svodi na sistematske preglede i cijepljenja i patronaža. Kod školske djece ukinuti su liječnici za bolesnu djecu pa ona idu ili kod pedijatra ili kod liječnika za odrasle. Nema preventivnih mamografskih i ginekoloških pregleda za žene svih životnih doba. Prevencija kojom bi se spriječilo skupo liječenje, operacije, lijekovi, terapije, bolničko liječenje, specijalističke obrade i slično je najjeftiniji dio zdravstvene zaštite, a nju se kroz ponuđena rješenja praktično ne provodi. Na kraju želim navesti jedan primjer preventivne zdravstvene zaštite. Primorsko-goranska županija kreće s projektom kontinuiranog provođenja besplatnih mamografskih pregleda koji će se financirati iz proračuna županije i jedinica lokalne samouprave na čijem će se području pregledi provoditi. Nositelji projekta je Zavod za javno zdravstvo Primorsko-goranske županije. Prema postignutom sporazumu u financiranju je sa jednom trećinom troškova trebala sudjelovati i država no do sada nije dala ni kune i ne zna se kad će i hoće li uopće dati. I prije nego što završim želim podsjetiti na jedan značajan dio populacije o kojem nitko ovdje nije rekao ni jednu riječ, a u ovom dokumentu o tom dijelu populacije Hrvatske nema ni slova, iako se radi o više od 10% stanovnika Hrvatske uglavnom mlađe dobne kategorije i koji ni na koji način nisu uključeni u sustav zdravstvene zaštite naše zemlje. Ako još niste pogodili razriješit ću vašu dilemu. Radi se o sportašima. Svi se ponosimo njihovim uspjesima, volimo se identificirati s Janicom, Ivicom, Goranom, Blankom i mnogim drugima više ili manje znanima, no kad je riječ o zdravlju, o preventivnoj zdravstvenoj zaštiti tih naših heroja nema nigdje. Poznato je kolikim su tjelesnim naporima izloženima, a time i rizicima do povrede, mnogo puta i s trajnim, a nerijetko i kobnim posljedicama, međutim u sustavu zdravstvene zaštite njihovo zdravlje je prepušteno njima samima, njihovim klubovima, sportskim savezima ili obiteljima. Čak i u prijedlogu novog Zakona o sportu koji je na dnevnom redu odmah nakon ove točke pravo i mogućnost zdravstvene zaštite jednostavno je izbačena kao mogućnost čak i za vrhunske sportaše, dakle one s najvišim rezultatima koji iziskuju i najveće tjelesne napore čime spadaju u zdravstveno najugroženiji dio stanovništva. Zbog svih ovih navedenih nedostataka ovoga teksta ja Strategiju u ovom obliku na žalost ne mogu podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Moram naglasiti da ozbiljna zamjerka ovoj Strategiji što nema jasnih financijskih pokazatelja što se u navedenom razdoblju kani i na koji način financirati. Imali smo i neke druge strategije razmatrane u ovome Visokome domu pa smo imali barem orijentacijski pokazatelje koliko bi trebalo u budućim razdobljima uložiti od vodoprivrede pa nadalje pa mi nije jasno zašto ovoga časa nemamo vrlo jasnu i preciznu situaciju koliko svake godine Vlada zajedno sa osiguranicima kroz Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje kani uložiti novca za provedbu kako ove Strategije tako i svih onih zakona koji će tu biti kao popratni doneseni. Slažem se sa svima onima koji su govorili da bez razvoja gospodarstva nema ni dobrog razvoja zdravstva i meni se čini da se i ova Strategija koju će vjerojatno saborska većina izglasati jednostavno pokušava napraviti bez dovoljno novca. Ja ću nešto i jasnije govoriti o tome. Primjerice, kada se govori da je situacija u zdravstvu katastrofalna to se ne odnosi na rad zdravstvenih radnika, vijećnika, bolničara, sestara jer oni su i dovoljno stručni, dovoljno poštovani, radi se o financijskoj situaciji u zdravstvu i ne možemo ostati imuni i slijepi na sve ono što se događa ovih dana pred nama da je dobar dio županijskih općih bolnica bio pred blokada svojih žiroračuna. Zašto je to tako? Idemo na primjeru Varaždinske županije koja ima sreću ili nesreću da ima jednu županijsku opću bolnicu i 3 specijalne bolnice. Limiti o kojima se radi i decentralizirana sredstva o kojima se radi dijele se na žalost bez dovoljno jasnih kriterija. Mi sada ne znamo kako je to moguće da primjerice za decentralizirana sredstva Varaždinska županija dobije nedostatnih za prošlu godinu 19 i pol milijuna kuna, a neke županije koje su sličnog sastava i broja stanovnika dobiju 5, 6 pa i 10 milijuna kuna više. To bi trebalo objasniti zašto se po osiguraniku ili po krevetu ne daju po svim županijama jednaki ili približno jednaki iznosi novca. Druga je stvar o kojoj želim govoriti da je unatoč tome svemu Varaždinska županija u proteklih 5 godina uložila uz decentralizirana sredstva ukupno oko 200 milijuna kuna za razvoj zdravstva. Sad ja postavljam pitanje, a o tome ne piše u ovoj Strategiji. Varaždinska županija ima trenutno jedno od najmodernijih rodilišta i ginekologija u Republici Hrvatskoj, dolaze se liječiti pacijentice iz drugih dijelova Hrvatske. Kako to da županija koja ima otprilike 30% nižu prosječnu plaću nego što je to na razini Hrvatske, kako će ona onda plaćati eventualne gubitke u svojoj bolnici? Postavljam pitanje i sebi i vama. Bojim se nikako ili gotovo teško. Prošle godine je 26 i pol milijuna kuna gubitka ostvarilo zdravstvo Varaždinske županije. Impresivna svota i uvjeren sam i prema podacima kojima baratamo za Opću bolnicu Varaždin sasvim sigurno nije ravnatelj isključivi krivac zbog toga gubitka. Na jednoj strani imamo da limit je nedovoljan i zbog porasta plaća, porasle su komunalije, sjetimo se kako divljaju cijene energenata ovih dana i naravno da to sve utječe na gubitak. Dolaze pacijenti iz drugih dijelova Hrvatske. U specijalnim bolnicama je još i gora situacija. Imate samo u specijalnim bolnicama otprilike liječi se 30% žitelja Varaždinske županije. Usput budi rečeno u ovoj strategiji se o specijalnim bolnicama ili budućim lječilištima ne govori ništa a sasvim sigurno da bi trebalo zakonski ali i strateški definirati što i kako iz razvijati, za što će služiti. Imamo situaciju da primjerice bolnica u Varaždinskim toplicama koja je lječilište za bolesti kostiju, prijeloma i svega ostaloga i po limitima i ugovorenom onome što dobije mogla zatvoriti svoja vrata 1.11. Je li to u interesu liječenja hrvatskih građana? Prema tome, u ovoj strategiji nema govora ili barem ja nisam vidio o tome na koji način se misli provoditi zdravstvo na otocima. A riječ sufinanciranje usluga koje bi trebali imati građani to će ostati bojim se prazno slovo na papiru. Ja postavljam pitanje i sebi i vama kako će, a ima takvih slučajeva, bračni par gdje oba dva bračna druga rade u Varteksu i neka su radnici sa tisuću 800 ili tisuću 900 kuna plaće na koji način će oni sufinancirati svoje troškove zdravstva. Bojim se da oni jednostavno neće ići liječniku već im je ova participacija od 30 kuna mjesečno ako su bolesni a oni koji taže na težim radnim mjestima sasvim sigurno i češće obolijevaju, kako će oni to platiti. Ovdje se govori da svatko od nas kao građanin mora voditi brigu o svome zdravlju, zdravoj prehrani, ovome i onome. Dajte nemojmo biti sami sebi smiješni u trenucima kada takve obitelji jedna preživljavaju mi idemo sa floskulama da moraju voditi brigu o svojoj zdravoj prehrani i o svome zdravlju. Ja bih postavio državnom tajniku i da kaže nekoliko konkretnih odgovora. Ovdje se govori o hitnom prijemu u bolnicama, pa bih ja volio znati tko će u tim hitnim prijemima raditi, koji profili liječnika odnosno koji profili ostaloga osoblja? Hoće li oni u nekakvom normalnom radnom vremenu raditi na svojim odjelima u bolnici pa će kasnije doći dežurati ili će biti nešto drugo? Ovdje nema ili ima jako malo govora o zaštiti zdravlja djece i školske djece. Ako se svi zalažemo i govorimo da je građana Hrvatske premalo, da izumiremo kao narod onda bismo sasvim sigurno trebali veliku brigu posvetiti skrbi općenito o djeci a pogotovo o njihovoj zdravstvenoj zaštiti. Ovdje je bilo riječ o demagogiji. Dame i gospodo, ja postavljam pitanje prošle godine kada je Zakonom o zdravstvenom osiguranju ukinuto pravo da i djeca sa posebnim potrebama odnosno djeca sa smetnjama u razvoju koja moraju usput budi rečeno ići na redovite terapije primjerice u Varaždinske toplice samo ako je udaljenost veća od 100 kilometara to se plaća. Tko priča o demagogiji? Imamo situaciju da veliki broj djece ne može ići na te terapije jer obično su takva djeca nažalost iz manje imućnih obitelji, da ne kažemo i siromašnih gdje obično zbog prirode bolesti jedan roditelj mora voditi cjelodnevnu brigu o njima. I to smo napravili što samo pokazuje da ova Vlada jednostavno ne vodi brigu o najsiromašnijim građanima ove države. Ovdje se govori nešto i o medicinskom osoblju. Činjenica je i to moramo sami sebi priznati pa bih volio dobiti odgovore na koji način se to može rješavati osim na granici verbalnoga. Činjenica je da imamo manjak liječnika na jednoj strani. Moramo biti svjesni da posebno u provinciji u malim bolnicama su ljudi koji imaju specijalizaciju sve stariji a novih ljudi upravo zbog manjka novca i svega ostaloga koji idu na specijalizacije sve je manje i sve ih je teže dobiti, posebno za određene specijalizacije. Imamo i Bolonjsku deklaraciju. Na koji način će to utjecati na ovaj dio kod nas? A kada govorimo o glavarinama na raspravi koju je Savjet za zdravstvo SDP-a Varaždinske županije proveo liječnici iz primarne zdravstvene zaštite su rekli da im tisuću 700 pacijenata ili kartona kako se to danas kaže uz njih se ne može normalno poslovati da bi minimum bio 2 tisuće. Ovdje se govori da će se u procesu glavarina ići pretpostavljam da se glavarine povećaju ili da se napravi nešto drugo i da se smanji broj pacijenata. I onda se može govoriti o preventivi ali preventive ne mogu biti samo nekakve akcije i aktivnosti putem novina, radija, televizije nego to moraju biti preventivni pregledi. Mi moramo jasno reći što država i što mi kao zakonodavci zajedno sa HZZO-om možemo financirati za preventivne preglede. Je li to za primjerice muškarce iznad 40 godina jednom godišnje pregled prostate, pa ćemo imati sasvim sigurno manje troškove nego što ćemo imati nakon što netko oboli pa moramo ići na operaciju jer aktualna situacija gdje se samo poziva na preventivne preglede starije od 50 godina koji tri godine nisu bili kod liječnika to je ništa. Bojim se da samim time nećemo razriješiti ništa od ovoga. Prema tome, čini mi se da kadrovska politika i specijalizacije posebno trebamo nešto govoriti. I nešto trebalo bi ipak više nego što ovdje piše reći o medicini rada. Ovdje nemamo ništa ili se vrlo malo govori o zdravstvenoj zaštiti radnika, zatim o tome kakva će biti preventiva za zdravstvenu zaštitu radnika jer preventiva će biti da imamo uz nekakve redovite preglede da i liječnici kao multidisciplinarna ili interdisciplinarna kategorija ili dio tima govore kako to izgleda na radnom mjestu, kako izgleda radno mjesto, kako izgleda okoliš, tada će to biti nešto o čemu možemo govoriti. Ovo su samo neki od detalja zbog kojih ja osobno ne mogu dati podršku ovoj strategiji jer čini mi se da se strategija želi ponovo napraviti na način da ćemo 226 milijuna kuna vratiti iz Ministarstva zdravlja u državnu riznicu jer ih nema tko potrošiti a Vlada isto tako i to je dio zbog kojeg imamo lošu financijsku situaciju da Vlada ne izvršava svoje financijske obveze na nezaposlene i za poljoprivrednike koji trebaju sasvim sigurno imati zdravstvenu zaštitu.
Replika poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Gospodin Korenika je ustvrdio da Varaždinska županija ima kako je rekao 10% manji mjesečni limit od Siska, Slavonskog Broda, Zadra. Ja se slažem sa ovom konstatacijom, ona je u naravi točna. Ali Istarska županija ima 10% manji mjesečni limit i od varaždinske opće bolnice za što vi niste krivi nego su krivi ljudi u ministarstvu. I Županijska Istarska traži samo jedno, gospodine državni tajniče, da nas izjednačite sa mjesečnim limitom Varaždinske županije. Ova situacija gdje nam Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje utvrđuje prihode ali gdje su županije odgovorne za rashode, ta situacija je na rubu pameti. Županije sa svojim proračunima od sto do sto pedeset, maksimalno 200 do 250 milijuna kuna nisu u situaciji da skrbe o općim bolnicama koje gotovo, kojima gotovo godišnji prihodi dosižu 200 i premašuju 200 milijuna kuna. Na primjer 2003. proračun recimo opće bolnice u Puli bio je 179 milijuna kuna, a proračun županije Istarske 181 milijun kuna. U Varaždinu prihod opće bolnice od 2003. bio je 166 milijuna kuna, a njihov proračun bio je 114 milijuna kuna. Zar vi doista u Ministarstvu mislite ili Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje da se neku županiju može voditi sa 15, 20 ili 25 milijuna kuna i paralelno brinuti o zdravstvenom standardu. Nije moguće. Prema tome potrebne su korjenite promjene prije svega glede decentralizacije lokalne samouprave, a ako ne novog određivanja tih mjesečnih limita. I ja vas doista s ove pozicije molim da se izađe našim županijama u susret jer ovo što ćemo u ovom intervalu sanirati opće bolnice ne znači da te iste opće bolnice već do godinu dana neće nanovo producirati 20, 30 ili 15 milijuna kuna. Situacija je postala neodrživa i to vodi raspadu ne samo tog statusa općih bolnica nego i samih županija.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Pa meni se čini kolega Kajin da između naših razmišljanja nema prijepora. Činjenica je ja sam tražio od državnog tajnika, ali i od Vlade u cjelini da se daju jasni kriteriji na temelju kojih se limiti određuju. Da se daju jasni kriteriji na koji, na temelju kojih se daju decentralizirana sredstva jer ne može se dogoditi da za osiguranika u Varaždinu ili primjerice Puli budu različiti iznosi novca. Na kraju krajeva ja znam da postoji solidarnost, ali trebamo znati jasno i reći u ovoj državi daje se toliko i toliko po kriterijima tim i tim. Na ovaj način kako imamo sada situaciju u Hrvatskoj ispada da Vlada, Ministarstvo zdravstva pa i oni koji odlučuju se drže one devize: «Novci vaši, ideje naše.» A ja vam kažem i slažem se s vama. Varaždinska županija kao i sve ostale ovoga časa sa svojim financijskim potencijalima ne mogu za ovo u zdravstvu jednostavno odgovarati. Niti određuju plaće, niti određuju cijene lijekova. Niti određuju cijene komunalija, ali sve to uredno moraju platiti i nema toga ravnatelja koji će to moći tek tako srediti da bude pozitivno na jednoj strani, a da ne uskrati bolesnike. Ja mogu postaviti pitanje državnom tajniku: što trebamo u Varaždinskoj bolnici onda sve, sve bolesnike koji dolaze izvan Varaždinske županije a dolazi ih otprilike 15% izjuriti, ne dati im zdravstvenu zaštitu? To bi mogao biti neki kriterij. A ako imamo još situaciju kao Varaždinska županija da ima i tri specijalne bolnice situacija je time teža. I ja vas molim gospodine državni tajniče da se o tome povede računa. Meni se čini da se ne vodi dovoljno računa. Jer najlakše je reći: «Županije će nešto platiti.» Samo nam recite kojim novcima. Nije izvršena i financijska decentralizacija i bez obzira tko upravljao, imao odgovornost za upravljanje bilo kojom županijom to neće moći napraviti.
Poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospodine državni tajniče. Pa evo danas cijeli dan raspravljamo o jako važnoj temi, a to je strategija razvitka zdravstvenog sustava Republike Hrvatske. Ja mislim da postoji jedan sveopći politički konsenzus u Republici Hrvatskoj u stavu da li je reforma potrebna ili nije potrebna? Sve političke opcije u Republici Hrvatskoj slažu se u tome da je reforma potrebna jer sa postojećim stanjem nisu zadovoljni ni građani Republike Hrvatske, ali nije zadovoljno ni medicinsko osoblje, liječnici, medicinske sestre i tako dalje. I sada kad smo postigli dakle tu suglasnost da je reforma potrebna pred nama je strategija, strategija razvoja i za očekivati je da je na tekstu te strategije, na konceptu strategije postignuta jedna suglasnost, suglasnost kako političkih opcija tako minimalno barem socijalnih partnera. Međutim suglasnost socijalnih partnera ne postoji. U uvodnom izlaganju gospodin ministar nas je obavijestio i izvijestio da je postignuta ta suglasnost međutim i putem sredstava javnog priopćavanja i jučer na Odboru za rad, zdravstvo i socijalnu politiku iz usta predstavnika Sindikata informirani smo da te suglasnosti nema. Suglasnosti nema zbog toga što socijalni partneri nisu mogli prihvatiti prenošenje tereta na bolesnike odnosno pacijente. Unatoč toga što postignuta suglasnost, što nema postignute suglasnosti smatram i nadalje da je takova suglasnost potrebna i da ne treba ići u nešto što će se postići samo postojećom političkom voljom i sticajem okolnosti postojanja većine ruku jer promašaje strategije snosit će bolesnici. Snosit će pacijenti a svaki građanin Republike Hrvatske je i potencijalni bolesnik i potencijalni pacijent. Kad govorimo o razvoju zdravstva moramo poći od nekih činjenica. Činjenica je da se godišnje u državnu riznicu iz doprinosa za zdravstveno osiguranje prikupi 14 i po milijardi kuna. Činjenica je i to da su troškovi zdravstva tijekom godine 16 milijardi kuna, ali i nešto malo više od 16 milijardi kuna što ukazuje da nema dovoljno sredstava. Međutim kad nema dovoljno sredstava prvo što se mora napraviti jest preispitati odnosno racionalizirati, organizirati a ako ni to nije dovoljno dakako da je potrebno tražiti i dodatne izvore financiranja jer stabilan zdravstveni sustav pretpostavlja i stabilni financijski sustav. Bez stabilnog financiranja nema stabilnog zdravstvenog sustava. Mi smo danas tijekom rasprava čuli koliko se za zdravstvo izdvaja u zemljama Europske unije, koliko se izdvaja u Republici Hrvatskoj. I uvijek se poziva na to. Pa u Republici Hrvatskoj se izdvaja puno manje za razliku od tamo. Međutim mi nismo se spomenuli niti napomenuli koliko su primanja građana država Europske unije, a koliko su primanja građana Republike Hrvatske? Mi kao zakonodavno tijelo moramo se upitati što smo to mi kao zakonodavna vlast, što je to Vlada kao izvršna vlast učinila da se naša primanja približe primanjima građana i zaposlenika Europske unije? Ja neću reći ništa, ali ću ustvrditi da nismo učinili dovoljno. Postoji jedno opće uvjerenje koje je zasnovano na svjedočanstvima zaposlenih da danas zaposleni u Republici Hrvatskoj nisu odgovarajuće plaćeni za svoj rad. Međutim, mi kao vlast, ni kao zakonodavna, ni kao izvršna vlast nismo zapravo napravili ništa da tome zaposleniku osiguramo da primi plaću onoliku koliku bi zapravo zaradio i koliko je zaslužio. Veća plaća znači i povećanje doprinosa za zdravstveno osiguranje, znači više sredstava za funkcioniranje sustava zdravstva. Nadalje, poznato je da danas postoji u Hrvatskoj nešto što baš ne prakticiraju i što nije uobičajeno za civilizirane zemlje, a to je da naši zaposlenici primaju plaću iz dva dijela. Jedan dio, i to je onaj najniži dio, prima se preko tekućih računa ili računa i na njih se dakako uplaćuju doprinosi za zdravstveno osiguranje. Drugi dio isplaćuje se radnicima na ruke i na taj dio se ne plaćaju doprinosi za zdravstveno osiguranje. Dakle i tu je još jedan izvor financiranja sustava zdravstva. I to je ono što je svima poznato. Međutim, ne znam iz kojih razloga, neću ustvrditi da ne postoji političke volje da se i tome stane na kraj. Treća mogućnost i treći izvor financiranja sustava zdravstvene skrbi jest sasvim sigurno iskorjenjivanje crnog tržišta. Koliko danas u Hrvatskoj građana Republike Hrvatske radi na crno, nisu prijavljeni, ne plaćaju doprinose, ali su bolesni i dolaze na liječenje? Što smo mi to učinili da iskoristimo i taj resurs? Nismo dovoljno učinili. 2001. godine u ovom Hrvatskom saboru donosimo Zakon o naplati nenaplaćenih potraživanja iz razloga što je u to vrijeme bilo 23 i pol milijarde nenaplaćenih državnih potraživanja s osnova poreza i doprinosa. Taj zakon nije izvršio naplatu. Ne tako davno, prije nekoliko dana, čitamo u tisku da Vlada razmišlja ponovno ne donošenje nekog zakona, jer postoji 8 i pol milijardi kuna nenaplaćenih potraživanja s osnova poreza i doprinosa. Pa mislim da bi se državna vlast i državni aparat trebali itekako usmjeriti upravo na to da uspostavi financijsku disciplinu. Jer financijska nedisciplina šteti svemu ovom što sam do sad navela, a posljedica svega toga je linija manjeg otpora. Dakle nismo u mogućnosti zaštiti radnika da dobije stvarnu zarađenu plaću, nismo u mogućnosti spriječiti crno tržište, nismo u mogućnosti spriječiti utaju poreza i doprinosa na plaću i iz plaće. Idemo linijom manjeg otpora. Linija manjeg otpora je dakako prebacimo troškove zdravstvenog sustava na građane, odnosno na bolesnike i pacijente. Mislim da u socijalnoj državi, a Republika Hrvatska je socijalna država, tako smo napisali u Ustavu Republike Hrvatske da je to socijalna država. Takav način promišljanja nije dobar i takav način promišljanja je neprihvatljiv. Jedan od načina financiranja dakako je i dopunsko zdravstveno osiguranje. Nisam naišla na podatak koliko je tih sredstava. Međutim, razmišljajući čisto laički, jer ja nisam zdravstveni radnik i ne razumijem se u tu tematiku, ali pokušavam razmišljati o financiranju, izvorima financiranja. I sama činjenica da postoji zdravstveno osiguranje ukazuje da bi možda bilo pametno, mudro poticati zdravstveno osiguranje, dopunsko zdravstveno osiguranje jer sam negdje pročitala da kako dopunsko zdravstveno osiguranje ostvarujem negativne rezultate iz razloga što se osiguravaju dopunski samo oni koji su korisnici zdravstvenih usluga češće nego ostali građani. Pa ja plaćam dopunsko zdravstveno osiguranje od samog početka od kad je uvedeno, a zdravstvenu uslugu nikada za to vrijeme nisam koristila. I bilo mi je drago što ova sredstva koja platim za policu osiguranja nadam se da se koriste za financiranje sustava zdravstvene skrbi i da se koriste za one kojima je to potrebito. Međutim, ako to dopunsko osiguranje nema nekih prednosti, ako onaj koji se dopunski osigurava ponovno plaća i razlike u lijekovima i ovo i ono onda mi ne potičemo dopunsko osiguranje kao dodatni izvor financiranja, nego zapravo sprječavamo ono što smo, demotiviramo ono što smo do sad imali. I upravo ovih dana meni dolazi ponuda za obnovu police osiguranja, vjerujte da ju ja neću platiti i neću su ponovno dopunski osigurati. Na način kao što razmišljam ja vjerojatno razmišljaju i neki drugi građani. I zbog toga možda bi trebala i Vlada kao predlagatelj ove strategije razmišljati na način kao što razmišljaju stvarno obični građani i donijeti strategiju i trasirati razvoj zdravstvenog sustava u funkciji općega dobra, općeg dobra građana, jer zato uostalom i jesmo ovdje. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegica je izrekla puno netočnosti, a jedna od njih je jako važna i mislim da je treba ispraviti. Jučer na odboru na kojem sam bio nazočan nije točno da su se sindikati ne složili, odnosno iskazali svoje neslaganje sa predloženom strategijom, nego je iskazala samo gospođa Spomenka Veršek koja je voditeljica jednog segmenta tog sindikata, koja je također, kolegice, koja je također odbila nazočiti uopće Okruglom stolu na ovu temu i koja je tražila samo trule jabuke u skupu zdravih kao što ste i vi sada u svojoj raspravi. Hvala lijepa.
Hvala. 5-minutna rasprava. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Najprije si postavljamo pitanje kad se uopće nudi ova strategija. Vlada je ušla, dobro je ušla u drugu polovicu mandata. Nije to gospodo najbolje vrijeme da se nudi strategija. Strategije se pripremaju i pišu dok je stranka u opoziciji, onda se ugrade u predizborne programe, a onda se pred Sabor sa strategijama dolazi u prvih 6 mjeseci mandata. Što ste radili do sad u ovih, prošlo je već više od pola mandata? Lutali ste, tražili ste se, niste imali pojma šta sa zdravstvom napraviti. Sad nudite strategiju bez pratećih zakona. Šta znači strategija bez pratećih zakona? Pa to je tako jedna prazna priča jer ovo što ste ponudili, ovaj tekst upravo tako i izgleda. Sve bi to trebalo konkretizirati kroz zakon i bilo najavljeno, četiri zdravstvena zakona trebali su doći na ovu sjednicu, nema ih, još nisu prošla ni Vladu, pitanje je kad će i da li će. Ovo također nije strategija, dakle pouku o strateškom razmišljanju dao vam je kolega Slavko Linić. Što znači strateški razmišljat. Jer pazite to da ćete vi provoditi preventivne preglede radi ranog otkrivanja raka dojke to je jako dobro, ali to nije strategije, to veze nema sa strategijom. To da ćete kompjutrizirati primarnu zdravstvenu zaštitu i to je dobro i to je isto potrebno. To veze sa strategijom nema. Svi mi znamo da u sustavu zdravstva godišnje fali 6 milijardi. Fali 6 milijardi nitko ne kaže odakle će ih namaknuti. Nitko. A to je strateško razmišljanje. Kako zdravstveni obogatiti novcem pa da on može funkcionirati sam po sebi. E da ste vi to, i zna se i koji je odgovor za to. Pa slušajte da ste održali one stope rasta BDP-a možda biste imali manje problema. Niste ih održali i one su pale, nećete ih ni vratiti na onu razinu na kojoj ste ih i zatekli. A nećete, da takva Vlada pa neće. Ali bez toga, bez tog rasta BDP-a nema novca za zdravstvo i to jedanput treba reći i to treba reći pacijentima, a ne ih tu farbati i mistificirati sa ranim otkrivanjem raka dojke. Prikaz stanja. Prikaz stanja, pazite doktor Hebrang, ja njemu vjerujem, on je jedan od stratega HDZ-a kada je u pitanju zdravstvo, on kaže da je stanje u zdravstvu upravo idealno. To je rekao danas ovdje u ime HDZ-a. Pa pazite ako je nešto idealno onda to valjda ne treba reformirati, a vi idete u reformu zdravstva. Šta ćete reformirati ono što je idealno. Pa to ostavite da bude idealno. E ako nije idealno kao što potvrđuju ankete koje kažu da 50, peko 50% ljudi nije zadovoljno sa zdravstvom u Hrvatskoj, onda doktor Hebrang opet kaže slušajte ne treba anketama vjerovati, ima različitih anketa pa jednu navodi gdje kaže da građani ipak smatraju da je najveći problem nezaposlenost, pa korupcija, pa loša Vlada, pa loša uprava, pa s tim se slažemo. I korupcija, i nezaposlenost, i loša Vlada i loša uprava, je je to su sve problemi Hrvatske, to građani imaju pravo. A to što na petom i šestom mjestu navode zdravstvo, pa nije to utješno. To uopće nije utješno. Socijalni aspekt, možda najvažniji dio. Gledajte vi opterećujete, vi mislite novac namaknuti i namičete kroz te participacije, kroz te pristojbe, takse kak' se to već zove. Od koga ljudi Božji, pa od onih najbolesnijih, od penzionera, od onih koji imaju najmanje i onda još, i sad još se spremate uvesti i taj imovinski cenzus a kao razlog navodite, pet puta ste tu naveli nekoga tajkuna niste ga imenovali, koji je eto koristio to… Pa ja mislim da kad su tajkuni čuli ovu vašu prijetnju da vi mislite uvesti imovinski cenzus da oni noćas neće spavati od straha. Možete misliti kako ćete kazniti tajkune. Pa ljudi Božji oni se voze u privatnih helikopterima, a nije njihov problem to što moraju platiti 10 kuna, to je problem penzionera. E sad, imovinski cenzus kako, na koji način, za koga, koji imovinski cenzus. Što ćete vi napraviti s umirovljenikom, koji će to biti? Tri jutra zemlje, pet jutara zemlje? Koliko? I šta sada ako on ima malo više, ima recimo 6 jutara zemlje i ne obrađuje je i sada će morati plaćati participaciju jer će to biti vaš imovinski cenzus. Ili što sam vam rekao neki umirovljenik koji stanuje u nekakvom trosobnom stanu, a neznam koji ćete odrediti po broju članova kućanstva. Sve ćete te ljude natjerati da plaćaju svoje zdravstveno osiguranje ili da ostanu bez zdravstvene zaštite. Pa što ne uvedete porez na imovinu? Pa prikupite novce u državnu blagajnu pa onda taj novac preselite u zdravstvo, pa to bi bilo puno logičnije nego ovo, ovakvo rješenje. Zbog svega toga, jer to uopće nije strategija, nemate nikakav plan, jer je ovo prazna priča, stvarno klub SDP-a uz najbolju volju to ne može prihvatiti. Hvala vam.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Pa ispravljam navod koji je kolega Stazić rekao da ova Vlada zapravo nije ništa radila, da je samo lutala i da ništa nije ponudila. Pa nije tako. Ova Vlada je na početku mandata najprije sanirala one silne dugove i to je otprilike 3 milijarde. Ova Vlada je uspjela uozbiljiti upravljanje zdravstvenim ustanovama pa je onaj trend potrošnje koji je bio 24% u bolnicama na početku 2004. u odnosu 2003. smanjila na 4% i taj trend drži u 2005. Pa je potrošnju lijekova na recept koja je bila 28% u trendu spustila na 12, sada ide prema 8, prema tome nešto je napravljeno. A ono što ste rekli da u sustavu zdravstva je sve idealno, to nije rečeno. Rečeno je da sustav zdravstva nije tako loš kakav se dojam stvara u javnosti i ponovljene su samo činjenice koje nismo mi izmislili nego Svjetska zdravstvena koja je svrstala hrvatsko zdravstvo u grupu A, dakle u 35, na 35. mjesto među Njemačku, Irsku itd. zemlje koje su daleko bogatije od nas, a i onaj postotak koji sam ja iznio u raspravi da svega manje od 1% naših građana koji se liječi u bolnicama ide se liječiti izvan Hrvatske, govori nešto o našem zdravstvu. To je svega 600 slučajeva godišnje. Prema tome to su činjenice.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Staziću, kazali ste da nam je danas kolega Linić dao poduku o strategiji o zdravstvu. To je posve netočno. Između ostaloga danas govorimo o zdravstvu, a nismo govorili o sanaciji Riječke banke niti tamošnjeg brodogradilišta "Lenac".
Završni osvrt, državni tajnik, Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo, uvaženi zastupnici. Kako je reforma zdravstva jedan kontinuirani proces i sa strane predlagača izričito smo zadovoljni današnjom raspravom jer se pokazuje visoka dakle tenzija i visoka težnja ovoga Doma da se otvoreno porazgovara o svim problemima. Osnovni ciljevi reforme zdravstva, ograničenje rasta troškova, reorganizacija sustava financiranja uvođenjem participacija kao uvjeta racionalnog korištenja zaštite, jačanje privatnog sektora, ekonomskim mjerama vratiti bolesnike u primarnu zdravstvenu zaštitu, jačanje mješovitog modela financiranja, definiranje paketa usluga, racionaliziranje potrošnje lijekova stvaranjem generičke liste lijekova. Sedam glavnih točaka reforme zdravstva koja kaže da alternativa reformi je produbljivanje financijske krize u zdravstvu i daljnje slabljenje kvalitete i dostupnosti zdravstvene zaštite i fragmentacije zdravstvenog sustava. Reforma se mora provoditi u uvjetima nedostatka financijskih sredstava što će bitno otežati provođenje reforme, a što je na kraju dovelo i kako smo danas mogli čuti do zaustavljanja reforme. Naime radi se o dokumentu koji je Hrvatski sabor donio 24.7.2000. godine kao reformu zdravstva i u kojem je napisana ova cjelokupna strategija na ovakav način. Ono što se mora reći i što se mora dati jasno, ta reforma je imala ukupno 15 točaka i od svih 15 točaka se odustalo, ali se istovremeno reklo da se financijski prate u 2001. godini sa 3 i pol milijuna kuna i 40 milijuna dolara kredita od Svjetske banke. Za sredstva Svjetske banke i za 3 i pol milijuna kuna ne znamo gdje su, ova reforma je 2000. godine zaustavljena. Reforma zdravstva kako je predviđena ovom Strategijom postavlja jasne koncepte i na tragu nekih dosadašnjih, dakle, promjena, nudi daljnje promjene prema boljemu. Ne nosi financijske izdatke jer će tek niz iz serija zakonskih i podzakonskih propisa kojima će se ova strategija poduprijeti i koja će ići u cilju, dakle, poboljšanja sustava će tim, dakle, zakonskim i podzakonskim aktima bit će i prikazana i financijska sredstva koja su potrebna. Ono što dugujem kao odgovor uvaženih zastupnika, odgovori su da, na hitnim prijamima radit će i liječnici hitne medicine što je isto vidljivo u strategiji gdje se piše da će se u okviru ne samo Bolonjskog procesa nego u okviru pregovora sa Europskom unijom, točnije 3. poglavlja raspravljati i o profesijama i o kvalifikacijama i o na kraju krajeva, katalogu znanja potrebnim za uspostavu profesija. Što se tiče svih drugih prijedloga u Strategiji može se iščitati da se oni u Strategiji nalaze. Tako i financiranje bolničkih sustava po županijama, jasno i glasno se u strategiji navodi da će se ići u izmjenu načina financiranja na financiranje putem dijagnostičko-terapijskog sustava kakav je već pilot u tijeku, a ne na način kako je to učinjeno do sada. U svakom slučaju nadam se da će ovaj visoki dom podržati reformu strategije zdravstva bar u onolikoj mjeri ukoliko su je stvarno podržali socijalni partneri i svi drugi koji su od 17. veljače do danas raspravljali o ovakvom dokumentu i svojim prijedlozima i primjedbama donijeli kvaliteti ovoga dokumenta. Zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu. Drugo. Prijedlog Nacionalne strategije razvitka zdravstva 2006.-2011. Dajem na glasovanje prijedlog strategije. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 79 glasova za, 1 suzdržan, 23 protiv. Usvojen, donesena je Nacionalna strategija razvitka zdravstva 2006.-2011. u tekstu kako ga je predložila Vlada, odnosno predlagatelj.
Gospodine predsjedniče, zastupnice i zastupnici. Dozvolite samo ukratko, koliko je to god moguće reći vam u čemu se sastoji razlika između prvog čitanja i detaljnog obrazloženja koje ću danas u onim ključnim segmentima vama priopćiti. Ovaj Zakon, kao što sami znate, je ukupno u izradi oko 6 godina, što direktno, što indirektno i on zapravo obuhvaća iskustvo na najpozitivnija koja hrvatski šport ima, ali koristeći i tradicije europskog športa i sva ona druga koja mogu pomoći. Naravno mi smo uzeli i veliki dio prijedloga koji je bio u Zakonu, koji je bio pred donošenjem tijekom mandata prošle Vlade. Međutim, u ovom vremenskom periodu smo napravili značajni iskorak u čemu smo dobili podršku i Hrvatskog olimpijskog odbora, Hrvatskog športskog saveza invalida, Hrvatskog sveučilišnog športskog saveza Pravnog i Kineziološkog fakulteta. Kao što sami znate, jedna od ključnih točaka koja je zapravo bila, to je bilo preoblikovanje u Športsko dioničarsko društvo, koristili smo iskustva onih država koje su to napravile najbolje poput Španjolske i naravno u suradnji i sa pravnim fakultetom i nazočnim kolegama smo uspjeli napraviti jedan model koji je vrlo jasno definiran i koji garantira zapravo da će to preoblikovanje ići vrlo glatko, logično i razumski. Nacionalni program športa, dokument koji po prvi put u Republici Hrvatskoj određuje budućnost športa na periodu od 8 godina, a koji je sukladan onim najpozitivnijim iskustvima Europske unije je zapravo nešto što je temelj ovog strateškog dokumenta i koji će definitivno ostvariti sve one preduvjete koji su nužni da hrvatski šport napravi još veći iskorak. Glede djece u športu, svjedoci ste i ovih dana svih aktivnosti, a nedavno je i u dvorani Cibone bila demonstrirana ta jedna aktivnost pred 4 tisuće mladih, upravo kroz igre koje mi težimo da se odigravaju, ja bi rekao, svakodnevno ili tjedno ili mjesečno u Republici Hrvatskoj, između pojedinih razreda, škola, županija, što je u konačnici jedini cilj da se svako dijete u Republici Hrvatskoj bavi športom, a oni najbolji neka idu u klubove. To je ogroman, ogroman iskorak za koji tvrdim odgovorno da je Hrvatska ispred brojnih drugih država, ja sam prošli put napomenuo, istočna obala Amerike nakon pretilosti velike što djeca imaju, sad se vraćaju športom kad je relativno kasno, odnosno što Hrvatska već danas ima u dlanu. Isto tako iznimno je važno reći da je posebna zdravstvena skrb za djecu koja se bave športom vrlo jasno definirana jer i sami znate kakva je situacija kod stihijskog bavljenja športa gdje stručnjaci, liječnici nisu uključeni, gdje pravovremeno ne mogu odgovoriti na ona pitanja, pa da se ne bi dogodile tragedije u športu s kojim smo danas upoznati. Kad smo razgovarali o športskim objektima, Zakon vrlo jasno definira prednost korištenja školskih športskih dvorana za djecu. Opet da ne bi došli u onu poziciju u kojoj se nalazimo godinama, a to je da su djeca negdje na marginama svih onih ostalih pa kad dođu na red. Naravno, mi smo stvorili preduvjete za sve druga aktivnosti kojima želimo osigurati i izgradnju novih športskih objekata, zabraniti uklanjanje ili prenamjenu športskih objekata za koje sami znate, postoji veliki interes u Republici Hrvatskoj jer su brojni od tih terena vrlo atraktivni za neke druge građevine. Pa da se ne bi dogodilo da 4 ili 5 tisuća djece u jednom naselju zapravo nemaju športski objekat, vrlo jasno smo precizirali, zapravo to ulazi u povijest. Osnivanje Hrvatskog paraolimpijskog odbora vrlo jasno govori kakav je stav i Vlade, ali svih nas glede paraolimpijskog sporta i ovime Hrvatska definitivno se usklađuje sa sustavom športa u svijetu. Posebno bi istaknuo ustrojavanje informacijskog sustava u športu gdje će se dnevno ažurirati baze podataka, informacije o aktivnostima svih, ali isto tako i utrošak određenih sredstava kako bi se mogla kreirati i planirati budućnost realizacije nacionalnog programa športa iznimno važnog strateškog dokumenta, bilo da se radi o sustavu amaterskog športa i sustavu natjecanja. Ne trebam posebno isticati da stručne poslove u športu da su definirani do detalja. To je zapravo bila želja struke svih ovih godina i ovdje je postignut konsenzus između postojećih klubova, Kineziološkog fakulteta i svih onih koji su akteri danas u športu. Slična je situacija sa športašima i trenerima i po prvi put treneri i poslovi koji se obavljaju, treneri su definirani zakonom. Ja mislim da ne treba posebno isticati što to znači. Mi smo imali jedan nered na terenu, jedno stihijsko ponašanje koje Hrvatskoj sada daju pravo reći da je rame uz rame onim državama koje imaju najbolja iskustva glede zakonske osnove trenerskog posla. Duje Draganja je jedan od primjera kako postojeće zakonodavstvo nije moglo osigurati ministru ili nekom tko želi dobro hrvatskom športu subvenciju školarine za vrhunske rezultate. Pa ako je 20 tisuća dolara za vrhunske hrvatske športaše što će se školovati na Barcleyu veliki ulog hrvatske države, a s druge strane dobiva milijun dolara ja mislim da imamo veliki problem u športu i zato je to definitivno ugrađeno u ovaj šport. Radi se o pojedincima, ali otvara mogućnosti i državi i onim koji su nadležni da osiguravaju da najbolji hrvatski športaši brane i studiraju, brane boje Hrvatske, a studiraju na najboljim mjestima. Pitanje obveznog preoblikovanja dali smo si jako puno truda i ja tu zahvaljujem posebice gospodinu prof. Petroviću i njegovim suradnicima jer niz sveučilišnih profesora radilo na ovom modelu, putovali su, bili u Španjolskoj i koristili su pozitivne propise Republike Hrvatske kako bi uskladili europska iskustva i vrlo je važno reći da upravo nakon rasprave i nakon brojnih promišljanja svih nas, a ovom prilikom moram iskoristiti i jedan komentar, a to je pohvala od Odbora za obitelj, mladež i šport, posebno gospodina Vidovića na čemu ja zahvaljujem da smo najvećim dijelom usvojili i prihvatili one komentare ili u najmanju ruku detaljno obrazložili zašto nešto nije išlo. Npr. vrlo kratko. Kako bi zaobišli mogućnosti kod određenih klubova u Republici Hrvatskoj da pojedinci mogu imati ja bih rekao prvenstvo kod obveznog preoblikovanja vrlo smo jasno definirali da u prvom krugu prednost ima jedinica lokalne samouprave, ali isto tako smo napravili da zbog te situacije u kojoj je lokalna samouprave koja je najvećim slučaju i vlasnik objekata koji se koriste da oni zapravo sudjeluju u iznosu novca koji je nikada manje od milijun kuna, ali gdje se uključi i vrijednost prava korištenja športske dvorane jer smo mi zapravo osigurali lokalnoj samoupravi da ima pravo u prvom krugu da postane na taj način vlasnik kluba što je najnormalnije. Tko može biti vlasnik "Hajduka" ako ne Grad Split ili slično u Zagrebu glede "Dinama", ali isto tako u skladu sa najboljim demokracijama smo osigurali, ako to lokalna samouprava neće iz određenih razloga što je teško za vjerovati da u drugom krugu može biti poziv članovima športskog kluba, u trećem krugu slično, a u četvrtom krugu poziv javnosti isključivo u novcu. Ono što je iznimno važno je pitanje vjerovnika. Kao što sami znamo pitanje vjerovnika je ogromna su potraživanja. Vi znate da smo mi razgovarali o iznosu negdje oko 700 milijuna kuna i to je novac zapravo koji bi ja ovom prilikom želio iskoristiti i vrlo jasno reći koji se nikome niti otpušta niti se kome zaboravlja. Država je svjesna činjenice da nikada od prve nogometne ili neke druge lige taj novac neće dobiti i država jednostavno lokalnoj samoupravi svoje vjerovničko pravo prenosi, a lokalna samouprava prenosi ja bih rekao i vodi taj klub na način koji je vrlo dobro definiran i gdje u konačnici lokalna samouprava ako može upravljati javnim poduzećima može isto tako upravljati i sportskim organizacijama, ali uzima i odgovornost vođenja tog kluba. Nikada nije kasno za stečaj, ja to ponavljam, ali ako smo poučeni iskustvima Slovenije, nedavno olimpije kao što sami znate koji su sa stečajem definitivno ugrozili nacionalni šport, onda Hrvatska mora imati više mudrosti i ne ići sa jednostavnim zakonom i preko noći ukinuti prvu nogometnu, prvu košarkašku ili prvu rukometnu ligu i to je iznimno važan podatak koji moramo znati i biti svjesni. S druge strane na putu vrlo jasne transparentnosti koji se zalaže ova Vlada iznimno je važna revizija koju smo predvidjeli gdje će se utvrditi stvarne vrijednosti dugova, a športski klub izrađuje elaborat gdje će se izvještaj ovlaštenog revizora o stanju imovine utvrditi praktički sva ona prava i obveze koja nikada nisu bila javnosti dostupna, ali i pregled poslovanja u zadnjih 5 godina, športski rezultati, popis članova športskog društva i svi oni podaci koji su dugo bili ispod stola. Ovom prilikom želim reći da je vrlo jasno definirano i ograničenja vezana uz članstvo u športskim dioničarskim društvima. Ista fizička osoba može biti član uprave ili nadzornog odbora u samo jednom športskom dioničarskom društvu što je vrlo logično. Ako želi biti u dva športsko-dioničarska društva iz isto ovlasti ne može imati više od 1% temeljnog kapitala što je opet u skladu sa najsuvremenijim demokracijama. Međutim, nitko mu ne brani da može unutar jednoga kluba imati do 25% temeljnog kapitala, a ako mu dozvoli i Povjerenstvo za športske klubove zašto ne i više, ali o tome mora biti evidentirano i vrlo se precizno mora utvrditi. Isto tako je vrlo jasno rečeno da nema ograničenja raspodjela dobiti koja preostane nakon što se podmire dugovanja. Više ne možemo dozvoliti da postoje dugovanja, a da se dijele dobiti ili slično, ali isto tako ne možemo dozvoliti da sutra u Hrvatsku dođe netko s novcem, da mu lokalna samouprava dozvoli da ide prodaja kluba, a da se ne ulaže u pomladak. Pomladak je jedan od prioriteta hrvatske države i na tome ćemo inzistirati kad se tiče klubova. Vrlo jasno i znate da je javnost pozdravila iznimno pozitivno, a to je za športske klubove koji nemaju profesionalni status ili koji imaju status amaterskih športskih klubova. Za njih je vrlo jasno rečeno da u periodu od 5 godina se odgađa naplata tražbina što će osigurati da ogroman broj klubova prodiše i da počnu raditi transparentno i da svi blokirani računi koji jesu praktični da se odblokiraju i da više nema tržišta crnog kapitala kako bi se osiguralo ili trenerima ili sucima da imaju blokirane račune, a da na crno novac dobijaju. Oni ključni elementi koje bih ja želio izdvojiti na kraju i reći da je usvojeno nekoliko ključnih stvari koji su bili prijedlog brojnih rasprava, brojnih pojedinaca, ali i klubova. Jedan od njih je bilo pitanje koje sam rekao, a to je pravo prvootkupa dionica za jedinice lokalne samouprave što je vrlo logično i tiče se teritorija gdje taj klub djeluje. S druge strane složili smo se i pitanja menadžera u športu jer menadžer u športu je osoba koja prema pravilima Nacionalnih saveza ovlaštena posredovati prilikom prelaza športaša iz kluba u klub i naravno da je logično da on ne može biti član sportskih klubova, udruga, natjecanja, kao niti član organa športsko-dioničarskog društva. To je klasičan sukob interesa i to smo kroz ovaj dokument ugradili. Naravno da je bilo i komentara glede statusa, profesionalnog statusa športskih klubova i udruga za natjecanje. Jedan od prijedloga koji je bio izvor je da se neki klub može smatrati profesionalnim ako je više od 50% članova da su profesionalci. Mi ne možemo uvijek to determinirati obzirom da postoje nacionalni športski savezi koji su tražili da oni imaju u određenom slučaju pravo to odrediti što je vrlo logično i normalno i kao takvo je prihvaćeno da nacionalni savezi to mogu napraviti. Bilo je pitanje i nacionalnog programa razvoja športa koji su neki mislili da je relativno kratko pa je produžen na period od 8 godina, za to imamo određena logična obrazloženja jer je bit ovoga dokumenta da niti jedna politika ne determinira budućnost hrvatskog športa u periodu od promjene eventualne vlasti, jer naravno da ovaj Zakon može biti briljantan, ali da ga sutra netko smatra vrlo lošim ako je zakon izglasan i ako imate nacionalnu politiku onda bez obzira da li sutra neka nova Vlada više ili manje voli šport ona se mora držati pravila kao što u svakoj drugoj državi i zbog toga ja pozdravljam prijedlog svih onih da to produžimo na 8 godina, mi smo kao takvo prihvatili. Poštovane kolegice i kolege! Uvjeren sam da je ova rasprava dovela do toga da nekoliko propusta koji su bili u prvom čitanju da su popravljene i definitivno ovim zakonom Hrvatska dobiva vrlo kvalitetu strategiju razvoja športa za koju se moram osvrnuti i kao ministar i obrazovanja da uz ovaj prijedlog zakona paralelno ide nekoliko drugih zakona kao što sami znate. Mi smo sada i kroz temeljni Zakon o školstvu koji ide i kroz neke druge dokumente ističem ako hoćete i kroz vrlo brzo … [[Govornik se ne razumije.]] odredbe javnog privatnog partnerstva ustanovili mehanizme da možemo krenuti sa izgradnjom objekata koji se odlično nadopunjavaju na postojeći Prijedlog zakona o športu. Isto tako, Nacionalno vijeće za šport tijelo koje ima savjetodavnu ali u kojem sjede stručnjaci, tijelo koje će raditi po vrlo jasnom modelu kao što to radi nacionalno Vijeće za znanost ili Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje. Dozvolite mi reći ću vam samo jedan moment. Nikad se u Hrvatskoj državi ne bi dogodila niti bolonjski proces niti reforma znanosti da nemate jedno neovisno saborsko tijelo stručnjaka koji nemaju straha reći onim studijskim programima koji ne valjaju ne a onima koji su dobri da, ili koji imaju isto tako snage ukinuti neki studijski program koji ne valja što niti jedan ministar bez obzira na njegovu snagu, moć ili ugled ne može sam napraviti. To su pitanja demokracije koje druge države koriste već desetljećima i kao takvi funkcioniraju jako uspješno. Jako vas ja osobno pozdravljam sve što je vezano na šport djece i mladeži odnosno studenski šport koji kroz ovaj zakon ima vrlo jasnu budućnost i ja bih rekao neupitan sustav vrijednosti, mogućnost nagrađivanja ali koji uključuje sve one subjekte koji do sada su bili isključeni. U konačnici, kroz ovaj zakon smatramo da smo napravili iznimno važne i čvrste temelje tako da nismo propustili niti jedan od onih segmenata koji su bili ovih šest godina u raspravama. Ako se dogodi kao što se uvijek događa da neka od ja bih rekao od nelogičnosti unutar ovoga zakona se ili vidi u narednih tri ili četiri godine ona će biti vrlo jednostavno podložna promjenama jer ovaj zakon prati cijeli logični redoslijed ja bih rekao organizacije športa od osnovne škole pa do sveučilišta uključujući nakon toga i amaterski i profesionalni šport. Stoga, gospodine potpredsjedniče, smatramo da je ovaj zakon najbolje što u ovom trenutku Hrvatska i svi mi zajedno možemo dobiti i ja vas molim da mu date podršku da s njim idemo dalje i da Hrvatska dobije dokument, zakon koji je čekala godinama. Jer se samo sjetite, ako u uvjetima jednog relativnog nereda glede zakonodavstva hrvatski športaši postižu ovakve rezultate moje pitanje vama kakve će tek postizati kad ovaj zakon ugleda svjetlost dana. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo ministru. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Da. Izvolite! Gospodin Davorko Vidović ispred Odbora za obitelj, mladež i šport. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa jakim snagama ministarstva, kolegice i kolege! Odbor za obitelj, mladež i šport je na svojoj 31. sjednici održanoj jučer razmotrio Konačni prijedlog Zakona o športu u svojstvu matičnog radnog tijela. Također smo jučer na sjednici imali prigode čuti i upoznati se sa amandmanima Hrvatskog olimpijskog odbora koji je predstavnica Hrvatskog olimpijskog odbora obrazložila članovima odbora. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je većina primjedbi koje su upućene na Prijedlog Zakona o športu prihvaćena. Najveće razlike odnose se na obvezno preoblikovanje udruga u sportska dionička društva, obveza preoblikovanja sportskog kluba, udruge u športsko dioničko društvo pored nogometa i košarke proširena je i na rukomet, opet sukladno raspravi koja je ovdje vođena. Upis temeljnog kapitala se vrši kroz četiri ili pet krugova a jedinice lokalne samouprave imaju pravo prvokupa. Novina je u tome da su vjerovnici ukoliko ne žele svoju tražbinu pretvoriti u ulog sportskog dioničkog društva mogu ostati vjerovnici športskog dioničkog društva. Nadalje, u Konačnom prijedlogu Zakona o športu propisuje se tko se smatra menađerom. Radi ostvarivanja dugoročnih interesa Republike Hrvatske u području športa propisuje se donošenje nacionalnog programa športa koji će donijeti za razdoblje od osam godina i kojim će se utvrditi ciljevi i zadaća razvoja športa, potrebne mjere za realizaciju ciljeva te nositelja razvoja i propisanih aktivnosti. Nisu prihvaćene primjedbe odbora upućene na raspravi u prvom čitanju zakona vezano uz mogućnost poreznih olakšica u slučajevima ulaganja u šport iz razloga kao što je to nama navedeno da to nije predmet ovoga zakona, ali nadamo se da će biti nekog drugog zakona niti primjedbe da su u zakon ugradi odredba o ostvarivanju prava na povlaštene mirovine zaslužnim športašima uz obrazloženje da je u postupku osnivanje zaklada hrvatskih športaša koji će pomagati egzistencijalno ugroženim športašima. E sada, da li će to biti kompenzacija za ono o čemu smo mi raspravljali u odboru to je sada već drugo pitanje. Izvješćujemo o onome što smo jučer raspravljali. Nakon uvodnog izlaganja proveli smo raspravu u kojoj je podržano donošenje Zakona o športu prije svega radi stvaranja preduvjeta da se stanje i otvorena pitanja u hrvatskom sportu koje je dosta složeno ocijenjeno i u pogledu financija i u pogledu statusa sporta i sportaša kao i svih drugih osoba koje se sportom bave da se počne rješavati. Osnivanje Nacionalnog vijeća za sport je dobar potez i izražena je nada da će ono kroz planiranje i izradu strategije razvoja sporta doprinijeti poboljšanju statusa športa i športaša. U raspravi je iznijeto mišljenje da bi za školska športska društva dio sredstava država trebala dati lokalnoj zajednici čime bi se moglo osigurati financiranje izvanškolskih aktivnosti budući da je teško očekivati da će se na temelju samo entuzijazma pojedinaca razvijati šport među školskom djecom. U vezi ostvarivanja prava na posebnu mirovinu športaša istaknuto je da će se zakladom hrvatskih športaša pomagati egzistencijalno ugroženim športašima ali da time nije realizirana mogućnost da se vrhunskim športašima prizna pravo na mirovinu pod posebnim uvjetima i da i na taj način zajednica iskaže priznanje onima koji su u svojoj športskoj karijeri postigli vrhunske rezultate i doprinijeli promidžbi Republike Hrvatske. Iskazana je primjedba da se veći dio zakona bavi privatizacijom klubova te da će ovakvim modelom biti učinjena nepravda manjim klubovima koji su uredno izvršavali svoje obveze i čije je poslovanje bilo u skladu sa važećim propisima. U raspravi je iznijeta primjedba da se Konačnim prijedlogom Zakona o športu u odnosu na uvjete koje moraju ispunjavati fizičke osobe u športu posebice treneri, instruktori i voditelji zanemaruje faktično stanje. Posebice se dovodi u pitanje obavljanje navedenih poslova u malim sredinama gdje nema dovoljno fakultetski obrazovanog, osposobljenog kadra za, sa potrebnim usmjerenjima za pojedini šport. I stoga postoji realna opasnost da se zbog propisanog uvjeta visoke ili više spreme sa usmjerenjem za određeni sport neke vrste sportova u malim sredinama ugase. Ili da se i dalje provode ali na rubu zakona. Moram vam reći da se oko ovoga složila i pozicija i opozicija i Hrvatski olimpijski odbor i da su se pokušala tragati rješenja ali mislim da ćemo ići sa amandmanima. Ja ću ići s tim amandmanima. Mislim da će ići Klub HDZ-a i da će se to, da će se to prihvatiti. Naprosto da ne tjeramo faktično u stanje nezakonitosti jer znademo da neke stvari u ovom trenutku naprosto ne možemo, ne možemo pokriti. Da ne obrazlažem ići ćemo s amandmanima. U raspravi je ponovo istaknuta načelna primjedba da sredstva koja za šport izdvajaju 0,3 Državnog proračuna nisu dostatna za zadovoljavanje svih potreba u športu. Generalno gledajući jučerašnju raspravu čini mi se da je puno više primjedbi bilo na ono što nije sadržano u Zakonu o sportu nego ono što je u zakonu sadržano kao rješenje i posebno rekao bih istaknuta, pohvalno istaknuta činjenica da očigledno kreatori zakona nisu samo došli odraditi u Sabor nego su zaista slušali i uvažili velik broj primjedbi koje su išle. To je ocjenjeno vrlo pozitivno. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o športu uz sljedeći amandman. Dakle amandman glasi ovako. U članku 11. iza stavka 1. dodaje se stavak 2. koji glasi: «Športski sudac iz stavka 1. ovoga članka koji sudjeluju u organiziranju i vođenju športskog natjecanja u športovima za koje je sukladno ovom zakonu propisana obveza preoblikovanja sportskih klubova, udruga za natjecanje u sportska dionička društva u daljnjem tekstu š.d.d. kao i osoba koja je to bila u posljednje tri godine ne može biti član tijela športskog kluba Udruge za natjecanje kao ni član uprave ili Nadzornog odbora sportskog dioničkog društva, član saveza iz članka 46. i 47. ovog Zakona, osoba ovlaštena za zastupanje športskih klubova, udruga za natjecanje, športska dionička društava i saveza iz članka 46. i 47. ovog Zakona. Obrazloženje: Predloženim člankom propisuje se da športski sudac koji sudjeluje u organiziranju i vođenju športskog natjecanja u nogometu, košarci i rukometu za koje je propisana obveza preoblikovanja ne može u isto vrijeme biti i član tijela upravljanja, član saveza niti osoba ovlaštena za zastupanje športskih klubova kako bi se spriječio eventualni sukob interesa ili mogućnost neposrednog utjecaja na rezultate i sustav natjecanja. Ne treba posebno izlagati zašto se to odnosi samo na ove sportove. Ne i za druge. Evo toliko o tome što je bilo … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Drago mi je što smo relativno brzo u odnosu na prvo čitanje dobili i Konačni prijedlog novog Zakona o sportu i iako je u njega uvršten dobar dio primjedbi iz prvog čitanja neki vrlo važni segmenti ovog Zakona su ostali nedorečeni, a neka rješenja nepotpuna i neodgovarajuća. No krenimo redom. Nacionalno vijeće za sport daje mišljenja, preporuke i smjernice, raspravlja, potiče i predlaže rješenja u sustavu sporta. Dakle ima savjetodavnu ulogu pa stoga to tijelo treba definirati kao savjetodavno a ne kao stručno. Status vrhunskih sportaša je svakim novim prijedlogom teksta zakona dodatno ograničavan pa i ovim konačnim prijedlogom vrhunski sportaš ima samo deklarativna prava a ni ovaj Zakon ne rješava osnovna statusna i egzistencijalna pitanja vrhunskih sportaša kao uostalom ni zakon koji je trenutno na snazi. To se prije svega odnosi na neprofesionalne sportaše. Mislim pri tome na sportske stipendije, a mirovinsko, invalidsko i zdravstveno osiguranje sportaša potpuno je izbačeno iz Konačnog prijedloga. Naime profesionalci svoj status i egzistenciju trajno rješavaju jednim potpisom prilikom dolaska u klub no o tome ću nešto više reći kasnije i u pojedinačnoj raspravi. Kad govorimo o trenerima odnosno stručnim poslovima u sportu predložena rješenja bi teoretski bila dobra u idealnim financijskim uvjetima. No nažalost mi u sportu takve uvjete nemamo ili ih imamo vrlo rijetko, čak i u vrhunskom sportu odnosno u klubovima najvišeg ranga natjecanja. Sve stručne poslove u sportu prije svega trenerske moći će obavljati treneri sa završenom minimalnom višom trenerskom školom, tako kaže novi zakon, a rok za prilagodbu odnosno doškolovanje je 3 odnosno 5 godina prema članku 91. Na Fakultetu, na Kineziološkom fakultetu trljaju ruke. Viša trenerska škola traje 5 semestara. Svaki semestar košta između 4 i 6 hiljada kuna ovisno o sportu ili specijalnosti. Realno je stanje da 70% klubova nema trenere sa adekvatnom stručnom spremom. Ako pomnožimo cirka 5 hiljada trenera sa 4 hiljade kuna po semestru sa 5 semestara dolazimo do cifre od 100 milijuna kuna. Bojim se da je to daleko od konačnog iznosa. Većina klubova to neće izdržati. Ne treba ni spominjati klubove najnižeg ranga koji su jedino okupljalište za organizirano provođenje slobodnog vremena mladih u malim sredinama čiji se rad uglavnom temelji na entuzijazmu nekoliko pojedinaca koji snose veći dio financijskog tereta aktivnosti kluba. Ako ostane odredba da stručne poslove u sportu obavljaju samo osobe s visokim i višim obrazovanjem više od 50% sportskih klubova i sportskih škola morat će zatvoriti svoja vrata. Pri tome treba imati na umu da nemamo ni novaca za školovanje svih osoba koje imaju znanja, sposobnosti i volje za rad u sportu. Na Kineziološkom fakultetu nema programa za sve sportove a isti djeluje samo u 4 grada. Program Kineziološkom fakulteta fizički je vrlo zahtjevan te postojeće osobe koje rade kao treneri a ima ih puno u dobi iznad 45 godina ne mogu zadovoljiti tim, ne mogu udovoljiti tim kriterijima u cjelini uvažavajući čak i prijelazno razdoblje za primjenu predloženih odredbi. S druge strane nemamo ni novaca da eventualno visokoobrazovane osobe za poslove u sportu budu plaćene za svoj rad. Konačno amaterizam u sportu je temeljno načelo bez kojeg sport ne može postojati. Stoga mislim da mogućnost školovanja putem Hrvatske olimpijske akademije treba zadržati a nacionalni sportski savezi neka odrede prilikom licenciranja trenera posebno onih koji vode najviši rang natjecanja razinu stručne spreme. Iako tako, isto tako slažem se da s djecom moraju raditi i kvalificirani sportski kadrovi. Ali puno je gore ako s njima nema uopće tko raditi. Što se može dogoditi doslovnom primjenom odredbi ovoga zakona. Kad je riječ o profesionalnim sportskim klubovima dobro je što se predloženim rješenjem razlučuju obveze profesionalnih od obaveza amaterskih klubova na način da se klubovima kojima nije utvrđen profesionalni status omogućuje odgoda naplate dugovanja prema državi ili jedinicama lokalne i područne samouprave. No odredba kojom se ovlašćuje ministar nadležan za sport uz suglasnost ministra zaduženog za financije provedbenim, da provedbenim propisom propiše način provedbe naplate potraživanja klubova daje mogućnost manipulacije, ili još gore, korupcije. Članak 44. kaže da u prvom krugu vlasnik kluba može postati jedinica lokalne samouprave. Što bi to značilo? Da će porezni obveznici plaćati milijunske ugovore igračima. Tko bi to, tko bi mogao na to pristati? Time bi automatski i njihov dug otišao u vjetar. I tko će za to odgovarati? Nitko. Lijepo. Dakle opet tko je jamio, jamio. Mi u klubu SDP-a držimo takvu odredbu neprihvatljivom. Govoreći o članstvu u tijelima sportskog kluba udruge za natjecanje smatram da sve osobe u pojedinim tijelima kluba ne samo da mogu nego i moraju utjecati na sustav natjecanja u tom sportu. Pa tko bi drugi morao i trebao kreirati sustav ako ne osobe koje u njemu rade i na temelju svog iskustva unapređuju postojeći ili kreiraju novi? Stoga držim da bi ovu odredbu trebalo brisati iz predloženog teksta zakona. Zakon o sportu bi svojim odredbama trebao biti sredstvo za unapređenje rada u nekom klubu, odnosno sportu, a ne zapreka u efikasnom i uspješnom radu, a svi članovi kluba na osnovi samog članstva imaju pravo birati i biti birani u tijela klubova. Slično je i sa članstvom u skupštinama i izvršnom tijelu sportskih saveza kad se radi o primjerice sportskim sucima. Prihvatljivo je i logično da suci u ekipnim sportovima, odnosno u sportovima u kojima plasman ovisi isključivo o subjektivnoj procjeni suca ne mogu biti članovi skupštine i izvršnih tijela, jer bi svojim djelovanjem mogli utjecati na poredak na tablici i na ishode pojedinih utakmica. No u sportovima gdje je učinak natjecatelja egzaktno mjerljiv brojem pogodaka ili poena ostvarenim vremenom postignutom dužinom ili visinom ili podignutom težinom i sl. suci ne mogu utjecati na ishod natjecanja. Iz prakse je poznato da su u ranije navedenim sportovima, kao i u mnogim drugima većina sportskih djelatnika u savezima istovremeno i suci, ali doista ne mogu utjecati na ishod natjecanja, te bi se ovakvom formulacijom izuzele određene kategorije, a poznato je da u klubovima i savezima ionako kronično nedostaju kvalitetni ljudi i da se taj nedostatak nadoknađuje angažmanom istih ljudi u više različitih uloga pa i sudačkoj koji u većini slučajeva obavljaju volonterski. Što se tiče državnih nagrada u sportu predloženi tekst se opet pokazao diskriminirajućim prema neoolimpijskim sportovima, odnosno prema sportašima iz tih sportova. Da bio se to izbjeglo predložila sam amandman kako bi ovo doista bio Zakon o sportu uopće, a ne samo zakon o nekim privilegiranim sportovima umjetno stvorene više kaste. Financiranje sporta bi trebalo definirati i kroz minimalne standarde izdvajanja i iz državnog i iz lokalnih proračuna, čime bi se osigurali bolji i ravnomjerniji uvjet za razvoj sporta u cijeloj Hrvatskoj. Držim neutemeljenim obrazloženje predlagatelja, citiram: "Kako navedeno nije moguće učiniti budući da jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave, sukladno članku 137. Ustava Republike Hrvatske slobodno raspolažu svojim prihodima u okviru obavljanja poslova iz svojeg djelokruga.", završen citat. Pitam se kako onda moguće da ministar propisuje način plaćanja obaveza za javna davanja koja se odnose na lokalnu samoupravu. primjerice za institucije zdravstvene zaštite u vlasništvu županija. Istovremeno zakonima su propisani tokovi novca iz lokalne samouprave prema državnom proračunu i tu nema nikakvih problema. Dakle, mislim da ni u ovom segmentu koji se odnosi na sport također ne bi trebalo biti problema da se to zakonom regulira. S obzirom da Ustav Republike Hrvatske određuje sport kao djelatnost od posebnog državnog interesa on mora imati posebno mjesto u našem društvu. No ako pogledamo izdvajanja za sport iz izvornih sredstava u državnom proračunu koja se već godinama planiraju u istom iznosu od 30 milijuna kuna, neovisno o ukupnoj proračunskoj masi koja je u zadnjih 7 godina narasla 2 i pol puta, teško je povjerovati u sport kao posebni državni interes, iako se svi ponosimo uspjesima naših sportaša na međunarodnim natjecanjima. Kad se tim sredstvima pribroje sredstva od igara za sreću, na sreću dobijemo približno ista sredstva što ih za javne potrebe u sportu primjerice izdvaja Grad Rijeka, no ako kažem da je otprilike 10% gradskog proračuna jasno je koliku važnost Rijeka pridaje sportu. Ako povučemo paralelu sa proračunskim izdvajanjem za proračunsku djelatnosti u kulturi ispada da su izdvajanja za sport tek nekih 9% iznosa za programe u kulturi, te da je sportski proračun na državnoj razini manji od godišnjeg proračuna HNK u Zagrebu. Stoga nas ne treba čuditi činjenica da je tek 10-ak posto građana obuhvaćeno stalnim ili povremenim sportskim aktivnostima, a nije potrebno naglašavati ulogu sporta u održavanju psihofizičkog zdravlja ljudi i formiranju ličnosti u odgojno-obrazovnom procesu djece i mladeži. Da bi promijenili sliku postojećeg stanja smatramo da je neophodno povećati sredstva za financiranje sporta kroz državni proračun, kao i stimulacije ulaganja gospodarskih subjekata u sport kroz porezne olakšice. To pitanje nije čak ni naznačeno kroz ovaj zakon. Ispada da se zakon previše bavi unutarnjim uređenjem profesionalnih klubova, odnosno sportskih dioničkih društava, kao i relacijama pravnih i fizičkih osoba u njima i uprkos nekim korekcijama nisam sigurna da on može riješiti nagomilane probleme u financiranju i uopće u funkcioniranju profesionalnog sporta, ili bi se tim problemima nerijetko trebalo baviti državno odvjetništvo. Ne može se problem dugova nogometnih klubova poistovjetiti sa sportom uopće i ovaj zakon staviti u funkciju anuliranja tih dugova. Zdravstvena zaštita sportaša je priča za sebe. Prije 10-ak dana sam od Hrvatskom olimpijskom odboru sudjelovala na seminaru o prevenciji sportskih ozljeda. Tom sam prigodom saznala koliko zapanjujuće toliko i alarmantne podatke. U sustavu zdravstva Republike Hrvatske ne postoji zdravstvene zaštita sportaša. Evo, maloprije smo upravo imali strategiju razvoja zdravstva do 2012. godine i u svojoj raspravi sam upravo taj podatak spomenula. Nažalost iz zadnje analize stanja zdravstvene zaštite sportaša koja je napravljena prije skoro 18 godina vidljivo je da 7 centara ima putem dispanzera ili sportskih ambulanti djelomično riješenu zdravstvenu zaštitu sportaša u kojima rade specijalisti sportske medicine. To su Zagreb, Osijek, Rijeka, Split, Zadar, Šibenik i Karlovac. Osamostaljenjem Hrvatske stanje se bitno pogoršalo jer je nestao stari model kadrova i djelatnosti, a novi nije uveden i naprosto je sportska medicina i zaštita sportaša ispala iz svih mogućih zakonskih kombinacija. Danas samo na manjem broju lokaliteta prvenstveno zahvaljujući gradovima i sportskim savezima funkcioniraju sportske ambulante u kojima rade specijalisti dok je u većini sredina rad stihijski, nekontroliran i nestručan. A i sad ono najnevjerojatnije. Danas u Hrvatskoj imamo samo 9, ponavljam samo 9 specijalista sportske medicine i oko 50 liječnika koji su završili postdiplomski studij sportske medicine. Ako pretpostavimo da je broj aktivnih sportaša u Hrvatskoj veći od 400 hiljada jasno je da u sustavu sportske medicine imamo alarmantnu situaciju. Jedino što je ohrabrujuće u cijeloj ovoj priči je činjenica da je za vrijeme koalicijske Vlade u ožujku 2003. godine usvojen prijedlog nove specijalizacije pod nazivom medicina rada i sporta u trajanju od 48 mjeseci i to 33 godine nakon ukinuća specijalizacije medicine sporta. Zbog ovakve situacije u zdravstvenoj zaštiti sportaša vrlo značajnim smatram ideju osnivanja hrvatskog instituta za sportsku medicinu pri Hrvatskom olimpijskom odboru koji bi imao ulogu prevencije sportskih ozljeda i edukacije sportskih djelatnika i sportaša i u tom smislu sam podnijela tri amandmana za koje se nadam da će ih predlagatelj prihvatiti. O tome hoće li ti i ostali amandmani biti prihvaćeni ovisi i priča hoće li SDP, odnosno klub SDP-a dati podršku ovom Prijedlogu zakona o sportu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospodin Franjo Arapović. Izvolite.
Zahvaljujem lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih netočan navod uvažene kolegice zastupnice Perman kada je izjavila da kao mi pripadamo nekoj kasti, da smo privilegirani ta tri-četiri sporta. Pa ja nisam kriv što sam igrao košarku. Da sam igrao tenis možda bi zaradio u godinu dana kao u cijeloj svojoj karijeri 22 godine. … [[Upadica se ne čuje.]] Jesam. Jer ste govorili o jednoj kasti privilegiranih kojima će država nešto oprostiti. Pa ne možemo ništa oprostiti od nečeg što nema, samo je jedan mogao od ničega stvoriti nešto, a znamo tko je taj. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Večeras ćemo prekinuti sjednicu. Sutra nastavljamo u 9,30 sati i prvi je u ime kluba HSP-a gospodin Pejo Trgovčević. Laku noć i prijatno.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o športu. Klub zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Pejo Trgovčević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, ministre sa suradnicima, dame i gospodo saborski zastupnici. Klub Hrvatske stranke prava drži da je nedopustivo da se bilo koji Konačni prijedlog zakona upućuje u Sabor bez prethodnog lektoriranja cjelokupnog teksta u duhu hrvatskog književnog jezika, a posebice konačni prijedlog zakona koji dolazi iz Ministarstva prosvjete i školstva. Navest ću samo neke primjere iz ovog Konačnog prijedloga Zakona o športu. Naime, u članku 1. stoji ovako. Šport se temelji na načelu dobrovoljnosti. Svi mi znamo da je ispravnije i književnije reći dragovoljnost, a zatim članovi Vlade mogu sudjelovati kako piše u članku 4. na raspravi po nekom pitanju. Valjda bi bilo književnije reći ili napisati mogu sudjelovati u raspravi o nekom pitanju. Držim da su te pogreške nastale prilikom lošeg prevođenja iz nekih zakonskih prijedlog država Europske unije kao na primjer menadžer u športu. Predlagatelj bi trebao znati da se recimo menager in sport ne prevodi doslovno menadžer u športu nego valjda književno sportski menadžer. Pitamo se zašto uopće u članku 1. stavak 2. šport se temelji na načelu dobrovoljnosti. A što se u demokratskom društvu temelji na nekoj prisili ili sili. Da ne spominjem još riječi licencije, stimulansi, stimuliranje koji u športu mogu imati i drugačije značenje. Stoga će Klub Hrvatske stranke prava tražiti od Hrvatskog sabora da donese i zaključak da Odbor za zakonodavstvo prije upućivanja Zakona o športu i prije njegovog objavljivanja u Narodnim novinama provede lektoriranje cjelokupnog teksta Zakona o športu u duhu hrvatskog književnog jezika. Klub Hrvatske stranke prava drži da bi se Zakonom o športu značajno trebalo unaprijediti kako natjecateljski šport tako i športska rekreacija u Republici Hrvatskoj. Posebice podržavamo razvoj športa djece i mladeži, odnosno što ovaj zakon uređuje, razvoj športa u školama i osigurava prostore za bavljenje športom kako djece, tako i mladeži, kako u školama tako i izvan nje. Dakle, jednom riječju rješavamo se pitanje statusa športa i športaša u odgojno-obrazovnom sustavu. Podržavamo također i osnivanje Nacionalnog vijeća za šport kao najvišeg stručnog tijela koje ima za zadaću brinuti se za razvitak i kvalitetu cjelokupnog športa u Republici Hrvatskoj. Slažemo se da Nacionalno vijeće za šport ima predsjednika i 12 članova koje imenuje i razrješava Hrvatski sabor. Međutim, ne slažemo se da Sabor imenuje predsjednika i 6 članova na prijedlog ministra nadležnog za šport, a ostalih 6 članova koji će biti u manjini u tim Vijeću, i to 3 člana Hrvatski olimpijski odbor, jednog člana na prijedlog Paraolimpijskog odbora i jednog člana Hrvatskog olimpijskog odbora gluhih, te jednog člana na prijedlog Kineziološkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Pitamo se gdje su tu športski savezi koji nisu uključeni u predlaganje članova Nacionalnog vijeća za šport. Nedopustivo je naime da Hrvatski sabor razrješava članove Vijeća za šport na prijedlog samog Nacionalnog vijeća u kojemu ministar ima većinu. Dakle, prijedlog za razrješenje člana Nacionalnog vijeća za šport može dati samo tijelo koje ga je i predložilo. Podržavamo i osnivanje Nacionalnog športskog saveza u kojem bi po ovom zakonu članovi tog Nacionalnog športskog saveza bili športski savezi, županija, Grada Zagreba i gradova, te športski klubovi istoga športa u Republici Hrvatskoj kao što stoji u ovom zakonu. Ali pitamo se gdje su općine. Zašto su općine ovdje izostavljene? Jer nemojte zaboraviti da imamo općina koje su po broju stanovnika, a i po broju športskih klubova i udruga daleko veće od nekih gradova. Navest ću samo jedan primjer. Evo Grada Ozalj i Općina Duga Resa. Znamo da Općina Duga Resa ima puno više stanovnika, po mom saznanju ima puno više i športskih klubova, dakle po ovom zakonu ona se neće moći udruživati u Nacionalni savez. Radi ostvarivanja zajedničkih interesa u športu na području jedinica lokalne i područne i regionalne samouprave, te Grada Zagreba osnivaju se i športske zajednice. A članovi tih športskih zajednica, kako propisuje ovaj zakon, mogu biti i druge pravne osobe čija je djelatnost značajna za šport i u svezi sa športom. Dakle, pitamo se da li onda i športske kladionice mogu postati također članice športske zajednice što je po našem mišljenju svakako nedopustivo. Dobro je da se ovim zakonom određuju i stručne osobe u športu kao športski trener, osobe osposobljene za rad u športu, te športski suci itd. Odredbama ovoga zakona propisuju se i uvjeti koje moraju ispunjavati osobe koje obavljaju stručne poslove u športu, a za športske suce ujedno i zabrana sudjelovanja u skupštinama i izvršnim tijelima športskih klubova i športskih saveza. Prema prijedlogu ovoga zakona postoji naime dvojba da kao što je i predlagatelj i sam uzeo za primjer, španjolski primjer preoblikovanja športskih klubova u športska dionička društva i to u većini klubova u nogometu i košarci. A s druge strane daju i mogućnost da se športski klubovi formiraju kao udruge građana. Što može dovesti klubove kao dionička društva u neravnopravan položaj što se tiče obaveza plaćanja poreza i drugih obaveza prema državi i savezima, a športske klubove kao udruge građana stavlja u povoljniji položaj, jer prema ovom zakonu i prema Zakonu o udrugama športski klubovi kao udruge građana mogu biti oslobođeni pojedinih poreznih obaveza, a svi bi zajedno imali ista prava. Mi u klubu HSP-a držimo da bi se trebalo drugačije urediti i nevladina Nacionalna športska udruga u koju se udružuju nacionalni športski savezi, tj. današnji Hrvatski olimpijski odbor. Držimo da Hrvatski olimpijski odbor bi trebao, kao i do sada, poticati, promicati šport u Republici Hrvatskoj, ali i u svijetu. Svakako bi trebalo razmisliti da li bi Hrvatski olimpijski odbor trebao biti kao sada krovna športska organizacija, jer smatramo da to nije kvalitetno rješenje za sve hrvatske športske saveze. Ovim zakonom ne propisuje se točno vlasništvo športskih građevina, odnosno svi znamo kakvi su u ovom trenutku problemi na terenu, odnosno ne riješeni imovinsko-pravni odnosi što se tiče športskih građevina. Ovim zakonom trebalo bi urediti i plansku izgradnju održavanje, korištenje, upravljanje, te obnovu športskih građevina te urediti i ovlasti kako ministarstva, tako i vlasnika tih športskih građevina. Pri tom dakako mislim na klubove i lokalnu samoupravu. U ime kluba Hrvatske stranke prava mogu još reći da bi ovim zakonom trebalo još bolje i kvalitetnije propisati i kaznene odredbe, kako klubova i športaša, odnosno pravnih i fizičkih osoba, tako i svim drugim odgovornim osobama zaduženima za šport u Republici Hrvatskoj. Mi u klubu HSP-a držimo da ovim zakonom se ne rješavaju problemi u športu u Republike Hrvatske nego se uređuju samo odnosi unutar pojedinih športskih udruga, saveza, te zajednica. Što svakako nije dovoljno, jer se ne uređuje kvalitetno i transparentno financiranje športa i športskih klubova, udruga i saveza u Republici Hrvatskoj. Kad bismo dakle imali kvalitetan Zakon o financiranju športa onda bi se tim zakonom riješili svakako i problemi što se tiče odnosa unutar športa u Republici Hrvatskoj. Držimo naime da se ovim zakonom neće ništa posebno promijeniti, niti poboljšati unutar športa u Republici Hrvatskoj. Nego držimo da je to jednostavno po ovom zakonu privatizacija športa na hrvatski način. Naime, ovim zakonom se ne propisuje niti kaznene odredbe za one koji su napravili velike manjke u pojedinim klubovima koje će po ovom zakonu država sada najvjerojatnije otpisati, a ti isti koji su napravili te silne dugove, moć i će nesmetano i dale voditi te iste klubove i dalje praviti te manjke. A da bismo to sve skupa pokazali i dokazali da je to tako, razlog je da ćemo ovaj zakon podržati o športu, jer zlobnici bi rekli bolje ništa nego svašta, a mi u klubu HSP-a ovaj puta kažemo, bolje išta nego ništa. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Vučić.
Uvaženi zastupnik Trgovčević je kod svog objašnjenja zajednica sportskih udruga naveo dva grada u Karlovačkoj županiji i rekao je grad Ozalj i općina Duga Resa. Ja ga ispravljam u navodu, jer i grad Ozalj i grad Duga Resa imaju status grada. Ako ste htjeli usporediti općinu, onda ste mogli općinu Sveta Nedjelja sa 18 tisuća stanovnika, bliže Zagrebu.
Klub zastupnika HDZ-a, će podijeliti raspravu. Zastupnici Franjo Arapović i Perica Bukvić. Poštovani zastupnik Franjo Arapović. Izvolite.
Zahvaljujem lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Pozdravljam i gospodina ministra Dragana Primorca sa suradnicima, kolege i kolegice zastupnici. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice smo u ponedjeljak raspravili dobro ovaj prijedlog zakona koji je došao u drugo čitanje. Mislim samim tim što smo usvojili, što je ministarstvo usvojio mnoge primjedbe koje su date ovdje tijekom prvog čitanja, da je to rekao bih jedan presedan od svih hrvatskih Vlada i svih hrvatskih ministarstava. Čak smo, jučer sam imao analizu, pa smo gledali tko je sve predlagao i što je usvojeno. Znači nije se gledalo nikakva politička pripadnost nego se gledalo da to bude dobro svim hrvatskim športašima ne samim tim što Hrvatska demokratska zajednica ima u svome klubu puno vrhunskih sportaša nego i sve stranke u zadnje vrijeme žele u svojim redovima imati što više športaša tako da i ovi, ovdje imamo klubove, predsjednike klubova, manje-više sve kao i u športu. Imali smo i u vidu sve te primjedbe da bi se zadovoljili svi športaši i profesionalni i amaterski i svi klubovi koji su na žalost u jednoj situaciji u kojoj dalje izlaza nije bilo. Kada je govorio kolega zastupnik ispred mene u ime kluba HSP-a, to ponavljaju manje-više svi, da će država nešto otpisati, nešto oprostiti nekome. Gospodo draga mi u klubu smo raspravljali baš po tom pitanju, jer ne možemo ništa oprostiti kada netko nešto nema. Mi možemo sutra proglasiti stečaj svih hrvatskih športskih klubova i šta možemo naplatiti. Nula kuna. Jer nitko nema ništa osim možda netko ima mobitel, netko ima faks ili tome sl. Znači da je to jedan problem, ali ćemo ostaviti mogućnost da klubovi počnu raditi po ovome zakonu koji se nadam da će biti u petak jednoglasno usvojen i da će biti jedan konsenzus koji je po meni sasvim izvjestan i da će moći u narednom periodu dati klubovima mogućnost da se preoblikuju u športska dionička društva da počnu raditi po zakonu da bi se mogli oni kojima je klub dužan, a najviše je dužan na žalost državi, da bi država mogla izvući neka sredstva. Govorimo da će se privatizacija … na hrvatski način. Ne gospodo, određeno je tko se može privatizirati i koji klubovi mogu postati športska dionička društva. Znače sve one minuse koje su klubovi napravili idu u dionice lokalne samouprave i uprave, znači vraća se državi. I još ću reći da država, da situacija kakva je trenutna u športu. Mi imamo super rezultate. Znači u svakome hrvatskom športu mi smo prvaci svijeta, mi smo olimpijski pobjednici, da li smo drugi na olimpijadi, prvi, svjetska prvenstva, europska prvenstva, mi smo u skijanju ajmo reći zemlja koja najmanje ima snijega a kamoli staza skijaških, osvojili stvarno kao da smo Austrija, a nismo imali zakon koji bi to još ajmo reći pripomogao. Jučer gospodin ministar Primorac je govorio o našem vrhunskom plivaču. Mi smo njega mogli izgubiti zbog 20 tisuća eura. Ja garantiram da je zamolio nas zastupnike, da mi u roku od 7 dana taj novac skupili i da bi on ostao u Hrvatskoj. Znači to je jedan mali novac s obzirom koliko je dobijao u nekim zemljama kojima je to sitnica. I jedna stvar koja se ovdje puno provlači to je Nacionalno vijeće za šport. Mislim da je to sasvim razumljivo još pogotovo što to Nacionalno vijeće za šport će biti stručno tijelo. Govorilo se da bi se moglo staviti da bude savjetodavno. Pa tko će nama davati savjete ako nije stručan? Ja sigurno ne mogu davati savjete o medicini jer nisam stručnjak za medicinu, a sigurno možda bi nešto mogao reći o športu. Znači ovo je po meni da to bude stručno tijelo koje će donositi jedan plan od 4 do 8 godina kako unaprijediti hrvatski šport. Govorili smo puno u ovome zakonu je posvećeno o školskom športu. Mi znamo kakva je situacija u hrvatskim školama, da škole su građene sa malim dvoranama neadekvatnim za bavljenje športom. Do jučer su to bili neke ostve ili hangari ili slično tome. A koliko imamo škola i to isto znamo, da uopće nam dvorane. Imali smo jednu izjavu koje ćemo se mi jako dobro držati gospodina ministra Primorca, kada je rekao da ide jedan veliki projekt od 20 školskih dvorana. Ja imam dvoje djece i moja djeca treniraju na mladosti jer ne mogu u školi, jer škola nema školsku dvoranu. Znači kiša pada ne mogu imati tjelesni odgoj, u centru Zagreba. Tako da svi imamo mi te probleme i to nisu problemi od jučer, to nisu problemi od prošle vlasti, to su problemi od prošle države. Znači moramo posvetiti još više pozornosti našoj djeci, školskom športu gdje je mislim ovaj zakon će ovaj zakon riješiti mnoga pitanja. Samim tim mi smo govorili da hoćemo Hrvatsku, da Hrvatska bude zemlja znanja. Mi moramo napraviti edukaciju i trenera u športu. Na žalost mi imamo danas jedan veliki broj trenera koji su postali treneri isključivo iz razloga što nije imao tko drugi biti trener u tim malim mjestima. U ovim amandmanima koje ćemo podnijeti u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, dati ćemo jedan grace period od 5 do 8 godina da se i ti treneri u malim mjestima gdje ne može, gdje nisu imali mogućnost da usavrše svoju struku, moći raditi jedan određeni period ali će se morati školovati jer mi, nitko od nas ovdje u sabornici ne bi želio svoje dijete dati treneru koji nije školovan. Jer u svim zemljama Europske zajednice sa osobama mlađim od 18 godina ne može raditi osoba ako nije stručno obučena za bavljenje, za rad sa djecom. I na kraju, Klub Hrvatske demokratske zajednice će prihvatiti ovaj Zakon jer ga smatra jako dobrim, da se može puno toga učiniti za ovaj šport ako se ovaj Zakon bude primjenjivao. Mi imamo taj običaj da donesemo zakone a da se ne primjenjuju, ali zato smo mi tu svi skupa da vršimo pritisak na sve institucije da se ovaj Zakon i zakon koji dolazi poslije ovoga na raspravu se mora primjenjivati i onda će nam svima biti bolje. I oprostite mi na moju malu privatnost, mi iz Kluba Hrvatske demokratske zajednice želimo čestitati našem ministru rođendan. Sretan vam rođendan ministre.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, polako, ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Biserka Perman.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Naime, kolega Arapović je rekao u svojoj raspravi da kako da klubovi plate ako nema u blagajni ništa osim poneki mobitel ili faks. A ja se pitam, što je s menadžerima koji broje stotine milijuna eura i po gradskim upravama sa štakama se tuku sa službenicima koji im ne daju dozvolu za gradnju nebodera. Iz kojih novaca bi oni to htjeli graditi? I danas ti isti drmaju sudbinom klubova, da ne kažem športa uopće, i pojeo vuk magare. Hvala lijepo.
Hvala lijepa, ali to nije ispravak netočnog navoda, kolegice. To je komentar jedan. To ste mogli … … [[Upadica se ne razumije.]] A imaju? Da imaju novaca? Dobro, onda je, dobro. U ime Kluba, drugi dio, HDZ-a zastupnik Perica Bukić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani ministre, također čestitke za rođena, vaši kolege, cijenjeni kolege zastupnici. Dopustite mi da na početku i u svoje osobno ime i u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice izrazim zadovoljstvo što ovaj Zakon kojeg smo tako dugo čekali napokon pred usvajanjem. Uvjerenja sam da je bila iluzija kad je bilo tko ovdje, ali i od ljudi kojima je sport život, od samog čina usvajanja ovog zakona očekivao rješavanje svih nagomilanih problema koji danas opterećuju sport u svim njegovim pojavnim oblicima. Tu mislim na natjecateljski sport, sport mladih, rekreaciju, skrb i strategiju izgradnje objekata za bavljenje sportom, ali i ulaganja za postojeće objekte, financiranje sporta, Porezni zakon vezan također na sport, medije i sve ostalo. Također, dopustite mi da istaknem kako sve ovo o čemu pričamo, a vezano na sport doživljavam zaista cijelim svojim bićem obzirom da sam punih 30 godina na svojoj koži proživio sve one lijepe stvari koje su vezane na sport, ali i one druge manje lijepe koje danas opterećuju funkcioniranje sporta. Dapače, danas sa pozicije direktora jednog od najuspješnijih klubova uopće, a i kao predsjednik isto tako nacionalnog saveza ti problemi su mi još i bliži, ali i jasniji načini njihovog rješavanja. Vezano na izlaganje mojih kolega moram naglasiti svoje mišljenje da ovim Zakonom možemo samo stvoriti preduvjete za rješavanje problema o kojima govorimo, o kojima su već jako puno rekli. Ja ne bi sad nabrajao sve ono što nas čeka, ali i naravno da bi i sam zakon mogao biti još i bolji. Ali tek kvalitetna i puna primjena ovog Zakona će pridonijeti pravom cilju kojem težimo i mi u Hrvatskoj demokratskoj zajednici, a vjerujem što se bar sporta tiče i konsenzusom i drugim političkim strankama. A to je sustavno rješavanje uloge, mjesta, razvoja i napretka cjelokupnog sporta. Dopustite mi također da vrlo kratko dam u ovom svom kratkom izlaganju dam jednu zaista veliku podršku donošenju nacionalnog programa za sport, s utvrđenim razvojnim ciljevima za razdoblje od najmanje 8 godina, a ciljevi i zadaci su poznati i nesporni. To je dugoročna politika razvoja sporta u Republici Hrvatskoj, program a ne sporadični slučajevi stvaranja uvjeta za postizanje vrhunskih rezultata hrvatskih sportaša na međunarodnim natjecanjima i programi, a ne slučajno ili usput ostvarivanja uvjeta za rekreativno bavljenje sportom radi zaštite poboljšanja zdravlja građana Republike Hrvatske. Tu znamo sve one brojke u odnosu na ostale države koje su nam i prvi susjedi i mislim da se na tom području zaista može puno napraviti. Na kraju ovog mog kratkog izlaganja, osobnog sam uvjerenja da je možda i najveći dobitak i ja sam to, dosta je spominjan i u prvom čitanju, donošenja ovog Zakona, da je baš pun pogodak upravo osnivanje nacionalnog vijeća za sport koje je definirano kao najviše stručno tijelo koje se brine za razvitak i kvalitetu cjelokupnog sporta u Republici Hrvatskoj. Također smo čuli dosta kritika oko izbora tih članova, oko njihovih mandata, itd., međutim mislim da je to puno manji problem u odnosu na dobitak koji ćemo kao svi u sportu dobiti, osnivanje takvog jednog tijela koje bi trebalo napokon staviti na dnevni red, upravo sve one probleme u sportu o čemu većina nas i raspravlja i upozorava. Ja ću samo navesti ono najvažnije, znamo uvjete kojima se danas mladi bave sa sportom i da je nužnost jedne kvalitetne organizacije donošenja jedne mreže objekata od sportskih dvorana, bazena, itd., u Hrvatskoj, pitanje školskog i sveučilišnog sporta također. Kvaliteta, stručnost i obrazovanje stručnih djelatnika u sportu, o tome se također dosta priča. Međutim, definitivno je i moje kolege su o tome pričale, da je možda i najvažnija stvar osposobljavanje kadrova koji će upravo obučavati te mlade ljude koji će se baviti sportom. Da li amaterski, rekreativno ili profesionalno. Također pitanje financiranja sporta, poreznih zakona, olakšica u sportu, preoblikovanja sportskih klubova u udruge, u sportska dionička društva. Pitanje mirovine … [[Govornik se ne razumije.]] sportaša koje nisu našle mjesto u ovom Zakonu na pravi način. Ja sam uvjeren da ćemo i kroz ovo nacionalno vijeće za sport i tu temu staviti na dnevni red. Status klubova profesionalaca i amatera, uloga menadžera u sportu, uloga sudaca, trenera, itd. Ukratko, uz punu potporu ovom Zakonu njegovim donošenjem napravimo da broj onih koji sudjeluju u sportskoj obitelji u Hrvatskoj, u svim vidovima i oblicima bude što veće. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici. Evo uskoro počinje Svjetsko nogometno prvenstvo, hrvatsku naciju hvata nogometna groznica, pola Vlade ide u Njemačku, sve su naštimali i još par dana i zemlja će stati. Biti će paralizirana, možda ne u Istri poznat taj mentalitet i na nogometu će probati nešto zaraditi što je jasno u redu, ali drugdje u Hrvatskoj mislim da će se nogometu podrediti svakodnevni život. U ovom Zakonu raspravljali smo 3.3. i 8.3.2006. Znači u pet dana, to je bio petak i to je bila srijeda, raspravljali smo dva puta. Što nam nudi ovaj Prijedlog? Prvo što bih ja želio reći nemojte ni u snu bilo koje obveze profesionalnih klubova prebacivati na lokalnu samoupravu. U zadnje vrijeme na lokalnu samoupravu kani se prebaciti, ajde što je logično ne znam briga o napuštenim psima, županije imaju voditi brigu o općim bolnicama što je nemoguće, što je apsurdno, bez decentralizacije, a sada se kani i status profesionalnih klubova također prebaciti na lokalnu samoupravu. To jednostavno ne smije proći. Dapače, lokalna samouprava ili lokalnu samoupravu bi trebalo zakonom maknuti od financiranja profesionalnih klubova. Imaju oni dovoljno svojih problema od cesa do socijale, od statusa nezaposlenih pa do ne znam općih bolnica, od umirovljeničkih domova do stanova za nezaposlene itd. Prebacivati teret na lokalnu samoupravu, a ne otvarati problematiku hrvatskih županija ja mislim da je neozbiljno. Proračuni naših županija su mizerija. Županija Istarska ima 200 milijuna kuna, Primorsko-goranska 220, Brodsko-posavska jučer sam govorio 56,6 milijuna kuna, Zadarska negdje oko 110 milijuna, Dubrovačka oko 110 milijuna itd., itd. Kako netko u Vladi ima hrabrost progovarati o profesionalnom nogometu, a ne otvarati recimo raspravu o financiranju županije? Predlagače zakona bi trebalo natjerati da čvrsto stanu na zemlju. Svaka čast i nogometnom klubu "Dinamo" i nogometnom klubu "Hajduku" i Rijeci i Osijeku, ali između njih i brige o općim bolnicama treba izabrati opće bolnice, između umirovljenika i profesionalnih klubova treba izabrati brigu za umirovljenike, između profesionalnih klubova i socijalnih ugroženih treba također izabrati ovu drugu kategoriju socijalnih ugroženih. Apsolutno sam protiv da na bilo koji način lokalna samouprava pristupi sanaciji profesionalnih klubova dok sama grca u tisuću i jednom problemu. Lokalna samouprava s druge strane nije Grad Zagreb čiji je proračun ove godine negdje oko 7 milijardi kuna sa javnim poduzećima i preko 10 milijardi kuna. Lokalna samouprava su naše županije koje imaju proračun od 60 pa tamo do maksimalno kao Split 250 milijuna kuna sa 500 tisuća stanovnika. Što mi spašavamo? Opće bolnice? Ne. Staračke domove? Ne. Bankrotirana javna poduzeća? Ne. Spašavamo profesionalne klubove koji su na neki način, neću govoriti o kriminalu, ali slažem se i mjesta sa kojim se identificira gro recimo Zagrepčana sa "Dinamom", Puležana sa "Pulom", Riječana sa "Rijekom", Splićana s "Hajdukom" itd., "Osijeka" s Osječanima. Zašto sam tako možda i rezultiran? Zato jer profesionalni klubovi po meni imaju u ovom času negdje oko milijardu 500 milijuna kuna nepodmirenih obveza. Ministar Primorac je 8.3. ili 3.3. spomenuo dug od 700 milijuna kuna. Taj podatak je ponovio i tijekom jučerašnjeg svog uvodnog govora. Ministar Crkvenac je u srpnju 2000. godine spomenuo da "Dinamo" duguje državi 303,2 milijuna kuna, to su najtočniji podaci iz onoga vremena, "Hajduk" 192,5 milijuna kuna, "Osijek" 54,4 milijuna kuna, "Rijeka" 47,3 milijuna kuna. Znači ta četiri kluba državi su na tamo recimo u srpnju 2000. godine dugovala 577,5 milijuna kuna i nikome ništa. U zadnjih 16 godina najmanje 4 tisuće poduzeća završilo u stečaju, tj. u likvidaciji pri čemu je izgubljeno preko 100 tisuća radnih mjesta, a mi u Hrvatskoj razmišljamo ne o reviziji i pretvorbe, ni o bankrotiranim tvrtkama već o pomoći nogometnim klubovima. Slažem se, to je u redu, rekoh i to da se s nogometom mnogi identificiraju, svi volimo pratiti sport, sport je za promociju Hrvatske učinio više nego svi dosadašnji premijeri, političari, ambasadori, zastupnici zajedno i dugujemo tim ljudima sigurno mnogo, ali podjednako kao i njima vjerujem u ovom času dugujemo i umirovljenicima i nezaposlenim i trudnicama i bolesnim i invalidima i između tih socijalnih kategorija i profesionalnih recimo nogometaša biram tu sirotinju. Znam da nam je zakon potreban, nema tu dileme. Ako treba neka država, ako treba onda neka država otpiše potraživanje. To me ne brine, ali ne da te dugove na neki način preuzme lokalna samouprava. Znači ako lokalna samouprava kani ući u profesionalne klubove može i to treba zakonom propisati, ali pod uvjetom da oni nemaju niti jednu kunu dubioza. To je bit, a ne da nam se dogodi kao što smo imali prilike jučer pratiti jednu reportažu na Hrvatskoj televiziji da sutradan banke vis a vis dubioza ovakvih ili onakvih sjedaju i na nadgrobna mjesta, kapelice i tome slično. Znači to je bit, a ne da država kaže kao sad u slučaju ne znam općih bolnica one su vaše, a mi ćemo vam davati novaca koliko mi držimo da treba. Mi ćemo o svemu odlučivati, a vi sustav sanirajte. Još jednom, lokalna samouprava ne može, tj. ne bi smjela preuzimati klubove u minusu, odnosno može, ali pod uvjetom da lokalna samouprava nema obveze prema nikome. Dobro, ovdje u Zakonu kaže se prvi taj red je, nazovimo ga to tako preuzimanja na lokalnoj samoupravi, pa onda ide to dalje, pa uprava, javnost itd. Ja ću još jedanput ponoviti, naši sportaši su najbolji hrvatski ambasadori, od braće Petrovića, Ivaniševića, Janice, Ivice, naših rukometaša jednoga Balića, Džombe, vaterpolista, boćara, naših kolega ne znam Lina, Ferenčaka, Arapovića, gospođe Perman. Koga još? Filipovića kojega nema ovdje itd. I doista jedna mala zemlja sa 4 milijuna i 300 tisuća stanovnika ima fantastične sportaše i treba priznati da sport jasno košta. Koštat će i više ubuduće ako želimo rezultat i treba voditi brigu o sportašima, ali prije toga treba isprovocirati raspravu od decentralizacije, regionalizacije, jer sadašnji ustroj mislim da će upropastiti Hrvatsku na duži period, a osim Grada Zagreba u ovom času ni jedna druga sredina ne može gospodo preuzeti ili pratiti ni jedan profesionalni klub. Pogledajte Split, nema novaca i kako prolazi "Hajduk". Konačno s druge strane i na neki način bi možda trebalo razmisliti da su i ova javna poduzeća, državne tvrtke, Hrvatske željeznice recimo, INA, Croatia osiguranje itd. maknu od tih ne znam profesionalnih klubova. Posebno što želimo pozdraviti u ovom zakonu to su udruge u sportskoj rekreaciji Hrvatski olimpijski odbor gluhih, udruge osoba s invaliditetom, olimpijski i paraolimpijski odbor, financiranja podmlatka ili amaterizma itd. Pozdravljamo i mrežu ovih sportskih građevina da se na jednom mjestu unificira dio posla ali pitanje je da li je na primjer bolje 350 milijuna eura u ovome času uložiti za 4 stadiona za europsko prvenstvo ili je možda bolje u ovom času 350 milijuna eura razmišljati o tome da ih uložimo u staračke domove ili u neke druge takve institucije. Istina je da će nas s druge strane ako dođe do tog nogometnog europskog prvenstva ono koštati milijardu dolara. Ako košta 350 milijuna eura treba ga odmah uzeti a ne čekati 2012. godinu. Ali, da li je doista gospodo bolje izgraditi 25 škola sa dvoranom po 15 milijuna eura ili 4 stadiona, 25 staračkih domova pa može se izgraditi i stotinu malih domova sa tim novcem jer je onaj u Buzetu koji je nedavno sagrađen sa 60 mjesta koštao nas negdje oko 2 milijuna eura, ili je sada bolje izgraditi četiri stadiona. To je također jedno od pitanja. Sport apsolutno da, amaterski apsolutno da, profesionalni također. Ali kako tom problemu pristupiti. Nitko od nas nema ništa protiv nogometa, dapače. Ja ću vam ispričati jednu crticu mog razgovora sa mojim biskupom Bogetićem koji je sada na Tajvanu koji na pitanje ljudi nikako nije mogao objasniti iz koje zemlje dolazi dok 98. godine Hrvatska u Parizu nije postala treća na svijetu. Kaže, drugi dan čitav otok je bio u kockastim hrvatskim dresovima. Eto, to je snaga nogometa, to je snaga sporta. I tu moć jasno valja uvažavati i zato jesu ljudi iz politike i zato jesu ljudi iz estrade, ministri, zastupnici prije možda za gradnju stadiona nego nekoga doma za umirovljenike ali ovaj zakon gospodo ne može voditi bankrotu lokalne samouprave. Sport se zasigurno može iskoristiti za humanitarne potrebe. Vidjeli smo kako je to bilo nedavno na Maksimiru nakon ove utakmice na tom derbiu gdje se uprihodovalo negdje oko 2 milijuna kuna za tu malu nesretnu bolesnu u ovom času djecu za koju vjerujemo da će im i taj novac pomoći da što je moguće prije se vrate tim svakodnevnim obvezama. Vrhunski sportaši su super plaćeni ali i žrtva im je velika, ali ja se gospodo još jedanput ću reći po treći puta zalažem da se otvori rasprava o toj lokalnoj samoupravi jer hrvatska lokalna samouprava je pred bankrotom a onda gospodo i opće bolnice, i domovi umirovljenika itd. Ono što je zanimljivo je članak 13. da osobna pravomoćno osuđena za kazneno djelo protiv Republike Hrvatske, za kazneno djelo protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom, za kazneno djelo protiv spolne slobode, spolnog ćudoređa itd. ne može sudjelovati u športskim natjecanjima niti obavljati stručne poslove u sportu, niti sudjelovati u radu skupštine ili izvršnog tijela sportske udruge. Ako je tako onda ne bi ni naši sportaši, ministri, zastupnici itd. trebali sudjelovati na nekim takvim skupovima dajući podršku nekim osobama protiv kojih se recimo vodi neki proces protiv vrijednosti, citiram, zaštićenih međunarodnim pravom itd. Članak 7. korektan je. Pa i mirovinu jasno o čemu su neki govorili vrhunskim sportašima bi trebalo osigurati ne znam osvajačima olimpijskih medalja ili na svjetskom prvenstvu europskih, to bi bilo sigurno korektno. To država može učiniti, to nisu veliki izdaci. Daj Bože da budu radi promocije zemlje ti izdaci što je moguće veći jer bi i Hrvatska "na toj sportskoj karti" a onda i općenito bolje stajala. Borba protiv dopinga, članak 73. apsolutno to treba pozdraviti, nagrade u sportu također itd. No bez obzira na sve ovakav zakon je hrabar ukoliko bi dodatno opterećivao lokalnu samoupravu. Znači, nadam se ako se on osvoji da lokalne samouprave neće doći gospodo u težu situaciju od ove u kojoj su danas. Po mom sudu ovaj zakon se najviše bavi privatizacijom profesionalnih klubova i izvlačenjem istih iz bankrota. U redu, protiv sam bilo kakvog stečaja ali nisam da se odgovornost sutra dan gospodo prebaci na lokalnu samoupravu. Sve u svemu, ako dobijemo korektna obrazloženja oko tog prebacivanja tereta mislim da zakon može proći i da će podržati i drugi klubovi. Kaže gospodin Arapović nije bilo izlaza ali neke kategorije gospodo imaju neusporedivo manje od uprava ili nekih profesionalnih sportaša koji pitanje kakav doprinos svemu tome daju. Istina, klubovi nemaju mnogo ali neki mešetari koji mešetare u tim klubovima imaju jako, jako mnogo. Za kraj jasno ja se pridružujem čestitkama ministru zbog njegovog ne znam kojeg rođendana. Sretno.
Hvala. U 10,15 sati isteklo je vrijeme za pojedinačnu raspravu u trajanju od deset minuta po ovoj točci dnevnog reda. Ministar Dragan Primorac. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, zastupnice i zastupnici! Hvala vam od srca na čestitkama koje su me iznenadile. Ja ću samo ukratko pojasniti zaista nekoliko mislim činjenica koje je vrlo važno u ovom trenutku istaknuti nakon ove sjajne rasprave jer zapravo je očito da se svi približavamo zajedničkim zaključcima i očito je da je ovo drugo čitanje dovelo do toga da ona pitanja koja su bila otvorena u prvom čitanju su više-manje došla do kraja. Želim i naglasiti konkretno nakon jučerašnje rasprave a bilo je pitanje par riječi o institutu za sportsku medicinu. Naravno da je on više nego dobro došao, da ne treba zakonom definirati. Ja kao medicinar mogu reći da postoji nekoliko tendenca potpuno različitih kako pristupiti športu i točno je da pojedine države to rješavaju na način da kroz športsku medicinu mogu definirati vrlo jasno one odredbe medicine koja je potrebna za športaše, ali isto tako brojni specijalisti mogu obavljati one funkcije i ja bih rekao one dužnosti s područje medicine koje nikada jedan liječnik sportske medicine neće moći raditi a znate sami radi se o kardiolozima, radi se o ortopedima i niz drugih struka. Tako da je to pitanje jednoga pristupa koji je apsolutno otvoren i ne treba ga limitirati niti posebno naglašavati ovim zakonom kao što smo razgovarali na tu temu. S druge strane na nekoliko komentara koji su bili glede članova Nacionalnog vijeća za šport oni jesu uključeni. I to su uključeni kroz prijedlog Olimpijskog odbora koji direktno kontaktira sa savezima i to je upravo i bila bit da kroz Olimpijski odbor koji je zadužen za rad savezima predloži svoje članove. Pitanje rekreacije koje je dotaknuto. Ovaj model je ovoga Zakona jedan od preduvjeta da ostvarimo model koji je otišao najdalje a to je i zbog materijalnih ali i zbog pitanja demokracije koliko dugo traju u skandinavskim državama koji su zapravo za preduvjet bavljenja rekreacijom predvidjeli izgradnju novih objekata kako bi se umirovljenici mogli besplatno baviti rekreacijom i naravno s time bitno doprinijeti redukciji troškova i zdravstvenog, zdravstvene skrbi koja je daleko veća od troškova rekreacije. I zato ova cijela koncepcija izgradnje mreže športskih objekata. Zato uloga Nacionalnog vijeća. Zato modeli koji paralelno idu kroz neke druge oblike koje će izgraditi i sudjelovati u izgradnji športskih objekata bilo da ide iz Državnog proračuna, bilo da ide iz lokalne samouprave. A vrlo brzo, ja želim ovom prilikom navesti, evo vidim i kolege koji rade u ovom tijelu. Mi ćemo ići i sa vrlo jasnim smjernicama ako ne na sljedećoj Vladi onda na Vladi nakon toga i glede javnog privatnog partnerstva. Došli smo zapravo do kraja glede tog modela, iznimno važnog modela koji će pomoći da ne ulazimo dublje u deficit da možemo graditi. Želio bih naglasiti ovom prilikom isto tako da je vrlo jasno u zakonu rečeno i lijepo molim, ako je nužno možemo o tome još razgovarati, ali da ne ponavljamo jednu temu stalno. Ovdje se ne tiče niti se radi o oprostu dugova, niti se radi o tome da se oni prebacuju na lokalnu samoupravu. Ovdje vrlo jasno stoji da država kao vjerovnik sva potraživanja koja znamo da ne može naplatiti u ovom trenutku. Točno je kao što je rekao gospodin Arapović da netko ima mobitel, netko ima faks, a netko ima tajni ugovor. Ali bez ovog Zakona se nikada neće utvrditi revizija, poslovanje u zadnjih 5 godina. Vidjeti oni ugovori koji nikada nisu bili dostupni javnosti ali vidjeti i vrijednost kluba. Ako hoćete postavlja se pitanje koja je vrijednost kluba koji ima brend? Mi danas ne možemo govoriti da je vrijednost Hajduka samo u tim minusima i tim dugovima ako su svi igrači rasprodani. Pa brend Hajduka ima iznimnu vrijednost. Pa pogledajte što je Berlusconi i drugi napravili. Rekli su da ih uopće ne zanima vrijednost kluba, zanima ih brend. I ja bih želio reći da upravo lokalna samouprava starta sa nulom duga. Nula kuna duga ako ona odabere taj put. Međutim opet ovdje ponavljam ono što je važno. Lokalna samouprava nije dužna to napraviti. Lokalna samouprava može reći mi nismo zainteresirani. I to je bit. I to je ključna stvar. Znači nitko ne opterećuje lokalnu samoupravu. Nitko. I ja mislim da je tu vrlo važno zaključiti ovu raspravu kako se opet ne bi vrtjeli u klub. Znači lokalna samouprava ako kaže mi nismo zainteresirani za športsko dioničarsko društvo, za preoblikovanje nitko ih ne prisiljava zakonom. Ali lijepo molim za mudrost prilikom toga. Točno je. Točno. Evo pogledajte zakon. Pogledajte zakon. Evo ja ću vam pojasniti, evo iz tablice koju možemo, koju možemo dostaviti. Vrlo jasno kaže u prvom krugu jedinica lokalne samouprave može ali ne mora sudjelovati u preoblikovanju športskog kluba. Ali zašto smo mi išli sa lokalnom samoupravom? To je ono pitanje odgovornosti ako se ulazi dublje. Pa ja vas pitam ovdje nazočne tko je od nas voljan riskirati za neke klubove koji su ušli u stečaj davno ranije i koji od 280 ili 270 milijuna kuna duga imaju sada možda 700 tisuća kuna duga. Tko je voljan riskirati da ne stavi prvu točku jedinice lokalne samouprave. Ako je ne stavite onda će vam tu doći privatnik i za 700 tisuća kuna kupiti klub iz prve nogometne lige. Tko ima tu hrabrost napraviti? Nek' digne ruku. I zato je, i zato je mogućnost ova koju smo dali vrlo jasna da jedinica lokalne samouprave, kad govorim o hrabrosti ne govorim o hrabrosti tog pojedinca nego odgovornosti društva u cjelini koje treba štititi interes, interes klubova. I na kraju pitanje statusa udruge ili trgovačkog društva. Upravo na ovaj način je predviđeno da udruga ako je profesionalna, čak ako nije preoblikovana mora poštivati ako je klub u natjecanju, športskom natjecanju mora se voditi računa glede dobiti i gubitaka, glede poslovanja u narednoj godini i glede svih revizorskih izvješća. Tako da čak i status udruge njih izjednačuje glede nekih prava koja su vrlo važna da športsko-dioničarsko društvo i što doprinosi transparentnosti. Evo hvala vam lijepo. Ja ću se dalje uključiti ako bude dodatnih pojašnjenja potreba. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Netočno je što je gospodin ministar ustvrdio da ovaj zakon ne znači otpust dugova klubovima koji duguju, koji su u velikom dugu. Jer kaže, i još kaže gospodin ministar: «Mi znamo da ih se ne možemo, da se ne možemo naplatiti.» Kako se ne možete naplatiti? Ovdje nisu važni fiktivni ili nefiktivni ili postojeći ili nepostojeći ugovori. Važna je imovina koja je svakom vidljiva. Koja strši u Republici Hrvatskoj. I kao što znate se od sirotinje naplatiti izvolite se na isti način naplatiti i od ovih.
Hvala. Drugi ispravak poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine ministre zakon morate čitati u cjelokupnosti. Odredbe članka 43. Prijedloga zakona nedvojbeno kažu da ePREDSJEDNIK: lege dakle po ovome Zakonu će se otpisati dugovi odnosno najprije pretvoriti u udjele u športskom društvu. Piše doslovno popis i procjenu vrijednosti imovine te popis svih tražbina prema sportskom klubu, udruzi i natjecanju. A stavak 14. kaže da će se nakon donošenja Statuta potraživanja prema Klubu pretvoriti u temeljni kapital radi pretvaranja tražbine vjerovnika prema športskom dioničkom društvu u uloge. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne. To kaže «ex lege» će se napraviti poslije donošenja zakona. Tako treba čitati ovaj zakon i ne možete ga drugačije čitati. Jer kaže da će klub, športsko-dioničko društvo donijeti odluku o pretvaranju potraživanja u udjele. To po ovome Zakonu tako kaže.
Za Klub HNS-a poštovani zastupnik Srećko Ferenčak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine ministri, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o sportu, ali prije nego se konkretno osvrnem na taj zakon želim reći da ja mislim da se svi slažemo da je neosporno da je sport za našu državu izuzetno bitan, da su sportaši ti koji su je u najtežim trenucima ove zemlje prenosili glas o Hrvatskoj na izuzetan način i prezentirala su svijetu. I ne samo iz tih razloga sport i sportaši u Hrvatskoj sigurno su zaslužili imati kvalitetno uređene odnose, da im država posveti puno veću pozornost do sada i da se nakon dugo godina konačno donese zakon koji će na kvalitetniji način reguliranje i pitanje sporta i sportaša u Hrvatskoj. U ovom Konačnom prijedlogu zakona ima sigurno dosta dobrih rješenja sa puno toga u ovom zakonu se slažem i podržavam. O tome sam govorio u prvom čitanju, pa sada o tome neću govoriti, nego ću se osvrnuti na ono za što mislim da treba popraviti u ovom zakonu. Isključivo ne sa pozicije oporbenog zastupnika, ne zbog kritizerstva, nego isključivo i jedino u svrhu poboljšanja ovog zakona za dobrobit sporta i sportaša. Molim da me se tako shvati i samo ću tako i govoriti. I zato nije dobro da govorimo da je ovaj zakon nešto najbolje što se dogodilo hrvatskom sportu u zadnjih 15 godina, da je to najveći iskorak glede sporta u zadnjih nekoliko desetljeća. To sigurno nije i nemojmo to pričati, jer ovim zakonom donijet ćemo samo preduvjete i to je odlično i to je dobro, ali dok ne profunkcionira sustav i dok ne profunkcionira pravo financiranje sporta nema ništa od pravog sporta u Hrvatskoj. Odnosno bit će kao i do sada, ljudi će volonterski sa puno ambicija i volje raditi i postizati vrhunske rezultate. Želio bih se osvrnuti na ono što predlagatelj nije prihvatio i moram pohvaliti ljude iz ministarstva. Vidim da je puno toga usvojeno od onog što smo govorili u prvom čitanju, ali još nekih stvari treba riješiti koje će sigurno, neće biti dobre za sport ako se ne uvaže naši amandmani i prijedlozi. Stalno se govori da u Hrvatskoj imamo 650 000 učenika. Kroz školska športska društva želimo omogućiti svakom djetetu da se bavi sportom, a najbolji neka onda idu u klubove i da je to najbolji način da se smanjuju negativnosti u školama. Apsolutno se s tim slažem, pohvalno. Nadam se za potporu. Sport je izuzetno važan za djecu i mlade, ali kada čitamo tekst zakona onda vidimo da je svega petnaestak stavaka posvećeno školskom sportskom društvu rekreacija a sve ostalo se bazira samo na tri stvari Dinamo, Hajduk, Zagreb, Split i ne znam šta. 106 nacionalnih sportskih saveza je u Hrvatskoj državi, 106, a mi govorimo samo o ovome tko će koga kupiti, tko neće kupiti. Dakle, to je velika zamjerka u ovom prijedlogu, Konačnom prijedlogu zakona jer znamo da se u tim amaterskim klubovima odgajaju djeca na najbolji mogući način, stvaraju se odgovorni i vrijedni građani ove zemlje. Ono što je sigurno za kritiku je da se u tom dijelu nije ništa pomaknulo od prvog čitanja do danas usprkos našim konkretnim prijedlozima. Nadalje, zakonodavac određuje nositelje razvoja sporta u jedinicama lokalne i područne lokalne samouprave, ali istovremeno predlagatelj ne predviđa svoju obvezu izdvajanja novca. Nema školskog športskog društva bez plaćanja nastavnika koji će tamo raditi. Nema školskog športskog društva bez sportske dvorane. Tu vas moram pohvaliti gospodine ministre jer ste usvojili HNS-ov prijedlog javnog privatnog partnerstva pa radite 23 dvorane. To je sigurno za pohvalu. Ali dok nećete vi odrediti da se nastavnik mora platiti za jedne školske aktivnosti, neće biti školskih športskih društava. Neće ih biti i to je problem, zato ih i nema. Ne? Nadalje, želim upozoriti na još jednu nelogičnost koju sam predlagatelj potencira. Naime, predlagatelj kaže da nije mogao prihvatiti prijedlog za propisivanje poreznih olakšica u slučaju ulaganja u šport budući da su ta pitanja vezana uz porezne olakšice. Ja se slažem da su vezane uz Zakon o porezima, ali ako brinemo o sportu, a tvrdimo da volimo taj sport onda je to besmisleno obrazloženje. Ja sam tražio da do drugog čitanja Ministarstvo financija predloži promjene poreznih zakona koje bi omogućile uvođenje poreznih olakšica u sport kao što je slučaj u kulturi. Bilo je dosta vremena. Prošlo je više od 3 mjeseca do ovoga prijedloga. Međutim, na Vladi se uopće o tome nije raspravljalo, nije razmatran taj prijedlog. Ministarstvo financija ne želi napraviti nekakav prijedlog, pa sportu i dalje ostaju samo obećanja, mjeseci, godine prolaze bez ikakvog konkretnog prijedloga. Nadalje, nije usvojen naš prijedlog za propisivanje prava na povlaštene mirovine povlaštenim sportašima. Svi smo mi sebi u Saboru izglasali povlaštene mirovine, to nam paše, a olimpijcima, osvajačima olimpijskih medalja to ne bi napravili. Nema ih puno. Stotinjak, dvjestotinjak ljudi, govorim na pamet u našoj Hrvatskoj državi. Pa zašto tim ljudima ne bi omogućili da imaju povlaštene mirovine. Vi ste odgovorili slijedeće, da se osniva zaklada hrvatskih sportaša kojoj će svrha biti pomoć egzistencionalno ugroženim sportašima ili ne razumijete ili nećete razumjeti. Zakladu radi Hrvatski olimpijski odbor da bi pomogao sportašima koji su ugroženi, nemaju novaca za život i to već Hrvatski olimpijski odbor već radi. Ali mirovina je nešto drugo, da ne govorim o zdravstvenom, mirovinskom osiguranju koji nije uopće riješen za sportaše u Hrvatskoj državi. Dobro. E zavisi da. Nadalje, predlagatelj nije prihvatio niti primjedbe vezane uz potrebu propisivanja stručne spreme na razini nižoj od razine sveučilišnog diplomskog studija za obavljanje stručnih poslova u sportu, u školskim sportskim društvima. Budući da smatra kako djeca zaslužuju najvišu razinu obrazovanja voditelja školskih športskih društava. Ja se slažem za djecu. Vi ste rekli ispod 18 godina samo sa diplomom sveučilišta. Ali ja vas pitam, tko će sekciju ne znam za košarku ili sekciju za rukomet u Babinoj Gredi ili u Gundincima gdje ćete naći sveučilišnog profesora i još da ga ne platite. Kako će raditi za badava? Pa neće. Svi mi radimo za plaću. Treba živjeti. Prema tome, dok se to ne riješi neće biti ništa. Osim toga, svjesno radimo s ovim da će ljudi kršiti zakon. Mi u roku 5 godina nećemo imati profesore koji će moći raditi taj posao. Što ćemo napraviti? Hoćemo ukinuti ta športska školska društva koja nemaju profesore koji će ih voditi. Prema tome, ja vas molim da te amandmane koje smo tamo predali da usvojite jer sustav neće raditi, neće biti dobro. Članak 47. Zakona o sportu opet greška koju ja mogu razumjeti kada gledate samo iz pozicije nogometa, rukometa, košarke da suci ne mogu biti u izvršnim tijelima pojedinih nacionalnih saveza. S te pozicije dobro, opet govorim 106 saveza je. To je kuglanje, tu je pingić, tu je skijanje, tu su svi ti karate, svi mali sportovi gdje nema dovoljno ljudi koji će raditi. Jednostavno ih nema. Mi školujemo suce sami. Oni si sami plaćaju školovanje. To su ljudi iz upravnih odbora klubova. Nema ih i ako im zabranimo da rade što ćemo napraviti. Ostavite to molim vas nacionalnim savezima nek oni sami riješe. Dovoljno su pametni bili do sada. Bit će i dalje. Prema tome, ako to zabranite, ako ostane takav članak 47. na snazi blokirat ćete rad malim savezima. Tamo su svi volonteri, svi rade za sendvič i čaj i nema velikih novaca da bi netko imao interesa kupiti suca kao što se to radi u ovim velikim sportovima. I zato predlažemo da se ta odluka odnosi isključivo za nogomet, košarku i rukomet, a mali sportovi nek to rješavaju unutar svojih saveza. Čuli smo jedan od najvećih prijepora ovog zakona je status budućih profesionalnih klubova, odnosno opraštanje dugova i njihova pretvorba u sportska dionička društva. Ili kako drugačije tumačiti činjenicu da zakonodavac u obrazloženju Konačnog prijedloga zakona utvrđuje da je veliki problem sporta u RH predstavlja negativnu financijsko poslovanje sportskih klubova. A u tekstu zakona propisuje se sportskim klubovima, udrugama za natjecanja odgađa se naplata tražbina Republike Hrvatske i pravnih osoba u kojim RH ima većinski udio i većinsko pravo glasa u cilju pružanja potpore onim sportskim klubovima, udrugama za natjecanje koje nemaju profesionalni status. E sad, dakle opet govorimo, ovih 5 klubova iz Prve hrvatske lige dužno je 600 hiljada kuna. Vi ste rekli 700 sve skupa. Šta je sa onima drugima koji su plaćali sve svoje pristojbe? Kakvu poruku mi šaljemo tim ljudima? Budale plaćajte dalje. A ovi koji zarađuju milijune mi opraštamo dugove 5 klubova gdje su igrači koji imaju milijunske iznose. Njima opraštamo dugove za šta? Pa nek idu u stečaj ljudi Božji. Zašto Abramović ne bi kupio ili neki privatnik zašto ne bi kupio Dinamo i Hajduk? Ne znam, nema ministra sad. Zašto se mi bojimo da netko kupi? Ma neće ga nitko kupiti. zato jer smo umjetno napuhali vrijednost tih igrača. Tržište je to koje će odrediti koliko košta jedan igrač na tom, koliko on vrijedi, koliko vrijedi taj brand. Ako mi imamo brand, pa zašto s bojimo pustiti taj brand na tržište? Pa neće ga nitko kupiti, to je problem. Napraviti ćemo sljedeće, lokalnoj zajednici ćemo dati da preuzme klubove i da financira tim igrače te velike plaće. šta smo napravili? Pa to imamo i danas. U svim upravama klubova sjede ljudi iz Grada Splita, iz Grada Zagreba i milijune iz poreza daju u te klubove. Pa to imamo danas. Napravili smo jedan krug, oprostili smo dugove i opet smo na početku, pa to nam ne treba. Na sve smo to upozorili, međutim nitko neće razmisliti ili nešto promijeniti. Govorili smo o tome u prvom čitanju, bili smo vrlo susretljivi, vrlo blagi. Međutim, vidim da se to ne čuje. Nadalje, ogroman propust za mene je Bjelolasica. Izbačena je Bjelolasica u Zakonu o sportu. Rečeno je da je, obrazloženje je sljedeće, da je izbačena zato jer se donaša popis građana koji su izuzetno važni za Republiku Hrvatsku, da će se to napraviti sljedećih 9 mjeseci. Pa koliko mi imamo tih građana koji su za Hrvatsku jako važni? 9 mjeseci nam za to treba? A protekle dvije i pol godine šta smo radili? Mislim to je nedopustivo, tolike milijune smo uložili u Bjelolasicu i sad se jednostavno odričemo. Prošla Vlada je dala nekakve garancije bili, pa ste ih vi odbacili pa je sad opet ministar rekao 100 milijuna. Ja sam razgovarao s njim na olimpijadi, 100 milijuna smo osigurali za Bjelolasicu. Sad ćemo mi to krenuti. Prošlo je već 6 mjeseci nakon toga. Tri puta sam ga zvao, pitao, molio, ništa se s Bjelolasicom ne dešava. Zima će proći, još jedna sezona dakle samo obećavamo. Pa dajte da nešto napravimo za tu Bjelolasicu. Ja sam dao amandman da se ona vrati natrag u zakon pa molim da to o tome razmotrite. Inače, ne znam, neće biti dobro. Ja vas molim, razgovarao sam sad sa predsjednikom Nacionalnog odbora, on je rekao da će se nešto napraviti, da će se konačno na Bjelolasici nešto pokrenuti. Pa vas molim da ne ostane samo na obećanjima da to i napravimo. I sad bi rekao na kraju, za ono što mislim da je najvažnije, ako smatramo da je ovaj zakon jedna polazna osnova koja će riješiti dosta toga, ali ne sve i moramo shvatiti da su sport i sportaši iznad svih nas. Zakon je temelj prema kojem će se pokušati urediti odnosi unutar sporta, te da u sportu ostanu oni kojima istovremeno imaju stručnosti i znanja, odnosno oni kojima je stvarno stalo do sporta i sportaša, a ne kojima je stalo do vlastite zarade. Dok država sama sa sobom ne raščisti koliko je sport bitan i ne izdvoji puno više sredstava namijenjenim kvalitetnim sportašima, mi znamo 0,3% našeg BDP-a što je sramotno u odnosu na Sloveniju, Mađarsku, ove zemlje koje su oko nas. One su tri do četiri puta više novaca izdvajaju za sport nego mi. 100 milijuna mi izdvajamo za sport ukupno, za kulturu je to 900 milijuna, nikako se ne zalažem da bi kulturi trebalo smanjiti, dapače povećati. Ali se slažem za to da bi se sportu trebalo dati puno, puno više sredstava. I sve dok se ne donese takva odluka hrvatski sport i sportaši ovisit će o dobroj volji sponzora i volonterskom radu mnogobrojnih zaljubljenika u sport. A Ministarstvo financija, kao što sam već ranije istaknuo svojim nečinjenjem onemogućuje uvođenje poreznih olakšica, odnosno prosperitet sportova uopće. Zamislite da su Kostelići, Davis Cup reprezentacija, Blanka Vlašić, braća Skelin, Primorac, Tamara Boroš, Draganja, Gordan Kožulj, Ana Sršen, … [[Govornik se ne razumije.]] ne nabrajam, da su njihovi rezultati plod ulaganja države u sport. Nisu sigurno. Iz mojih saznanja i saveza u kojima ja djelujem država ulaže maksimum 10% u pripreme sportaša, 10%. Sve ostalo je plod rada ljudi kojih iz onih drugih 103 sportska saveza o kojima ovdje ovaj zakon baš puno ne brine, koji volonterskim radom skupljaju novce od sponzora, ili se angažiraju sami da bi se to napravilo. Prema tome, nema gospodina ministra pa vas molim da mu prenesete, da je njegov zadatak da se izbori za više novaca koji bi se usmjerili u sport. Ima kolegu Biškupića koji to jako dobro radi, nek se ugleda za njega. Osim toga, dvije i pol godine je prošlo, još niste shvatili da bi u vašem ministarstvu bilo dobro da imate državnog tajnika za sport koji bi ojačao upravo za sport unutar vašeg ministarstva kako bi se onda mogli izboriti za više sredstava koje bi ova Vlada izdvojila za sport. Bez toga, bez takvog načina lobiranja neće se dogoditi ništa u sportu. I s obzirom da ovaj tekst Zakona o sportu rješava otvorenih pitanja, to sam rekao na početku, da ne bi mislili da ništa ne valja, ne, ne, rješava se puno otvorenih pitanja na kvalitetniji način nego do sada. Ja vas molim da još jedanput razmotrite naše amandmane, naše prijedloge i ukoliko se usvoje oni najvažniji od njih klub HNS-a će onda podržati ovakav prijedlog Zakona o sportu. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo. Naime, kolega Ferenčak je rekao da nema školskih sportskih društava jer nastavnici nisu plaćeni. To jednostavno nije točno, jer postoje školska sportska društva, ali se pojavljuje dualizam. Naime, problem je što su ista djeca i članovi školskog sportskog društva i članovi sportskog kluba koji gravitira toj školi, toj osnovnoj školi, tako da klub u zamjenu za termin sportske dvorane zapravo daje lopte, stručni kadar, održava treninge, daje im opremu i sl. Tako da se pojavljuje zapravo problem koji, iz kojeg ispada da ovaj zakon u osnovi ne rješava pitanje školskog sporta jer postoje školski sportski savezi i sportski savezi koji jedni s drugima ne rade koordinirano. Tako da taj problem ostaje. Kaže, jer su ista djeca i članovi sportskih klubova i članovi školskih sportskih društava. Hvala.
Hvala. I drugi ispravak, poštovano zastupnik Franjo Arapović. Izvolite.
Zahvaljujem lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Ferenčak je rekao da je Vlada odbacila neki ugovor koji je trebala dati novce Sportskom centru "Bjelolasica". Osobno sam čitao to. To je bio 21 milijun kuna koje je ponuđeno kao što je i prije sve bilo ponuđeno, ali sredstva nisu bila osigurana. Znači na sav minus koji smo našli kod preuzimanja vlasti, još bi trebao doći i taj 21 milijun. Sva sreća pa upravno vijeće sportskog centra … [[Ne razumije se.]] nije željelo to potpisati, pa je sada dobilo od ove Vlade i ministarstva 110 milijuna garancije, kuna i radit će se sportska dvorana i bazen to vam garantiram svačim. I skijalište ide već to znamo i vi znate da idu topovi za snijeg već na Bjelolasicu. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali bolje i sedam mjeseci nego sedam godinu. Jer još jednu stvar na kraju samo da kažem. I vlasnička struktura Sportskog centra Bjelolasica nije bila razriješena do prije godinu dana, nije se znalo tko je tko. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Miroslav Čačija. Izvolite. I Zvonimir Sabati u drugom dijelu.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Jučer na kraju uvodnog izlaganja ministar je izrekao da se radi o prijedlogu jako dobrom, dakle u ovom momentu i najboljem i da će vjerojatno on rezultirati puno boljim još rezultatima naših športaša nego do sada. Ja apsolutno se zalažem i klub HSS-a da donesemo najbolji zakon, vjerujem da će biti i donesen ako prihvatimo određene dobronamjerne prijedloge, primjedbe u vidu amandmana, jer to zaslužuju hrvatski sportaši koji svaki dan u godinu donesu po jednu medalju sa velikih međunarodnih natjecanja. 370 medalja godišnje. Ako se uzme u obzir omjer broja stanovnika i broja osvojenih medalja na Olimpijskim igrama u Ateni i Torinu, prema podacima MOK-a, Hrvatska zauzima 16. mjesto u svijetu, a po izdvajanjima za sport je stoto mjesto u svijetu. Dakle dalo bi se o tome puno govoriti. Ovaj zakon mora podržati kvalitetu sporta kako na međunarodnoj tako i na domaćoj sceni. Konzultirajući se sa mnogobrojnim ljudima i sportskih saveza koji nešto znače u hrvatskom sportu, stručno vijeće HSS-a i klub HSS-a smatraju da bi trebalo korigirati odredbe nekih članaka za dobrobit svih nas, a koji govore o Nacionalnom vijeću za šport, koji govori o trenerima i koji govori o sucima. Evo ukratko obrazloženje. Nacionalno vijeće za šport definirano kao najviše stručno tijelo koje se brine za razvoj i cjelokupnog športa u Republici Hrvatskoj nije u skladu s odredbom olimpijske povelje u temeljnim odredbama točke 4. koja kaže: Organizaciju i upravljanje sportom moraju kontrolirati neovisna priznate sportske organizacije, a olimpijska povelja ima pravnu snagu međunarodno ratificiranog ugovora Republike Hrvatske te odrede zakona ne mogu biti protivne takovom dokumentu. Hrvatske, navedenom tom formulacijom također se oduzima nadležnost Hrvatskom olimpijskom odboru koji okuplja sve nacionalne športske saveze i županijske športske saveze kao i sve druge udruge od značaja za razvoj športa, a među kojima je Kineziološki fakultet, a ima i potrebne službe da na adekvatan način preuzme zadaću o razvoju hrvatskog športa. Dio zadaća koji su stavljeni u nadležnost Nacionalnog vijeća za šport, u nadležnosti su Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa čije stručne službe pripremaju materijale za Nacionalno vijeće. Uvažavajući navedeno predlažemo da Nacionalno vijeće za šport bude savjetodavno tijelo koje će biti spona u predlaganju modela i mjera za razvoj športa u Hrvatskoj prema nadležnim državnim tijelima Republike Hrvatske. Što se tiče trenera, klub HSS-a smatra da je nužno u sportskim klubovima u svim segmentima pa tako i u školama, za provođenje izvannastavnih školskim športskim aktivnostima u sredinama gdje nema dovoljno osoba koje imaju odgovarajuću visoku ili višu spremu za obavljanje poslova u športu, fakultetsko obrazovanje sa usmjerenjem za određeni sport, da im se omogući da programe športa provode i osobe koje su osposobljene i/ili usavršene prema diplomi koju imaju za obavljanje stručnih poslova u određenom športu, odnosno športskoj rekreaciji od strane odgovarajuće ustanove. Putem programa propisanog i odabranog od nadležnog ministarstva, programe osposobljavanja i usavršavanja provode Hrvatska olimpijska akademija osnovana kao ustanova pri Hrvatskom olimpijskom odboru u suradnji s Nacionalnim športskim savezima te europskim ili svjetskim federacijama određenog športa. Navedeno rješenje je nužno, jer ako se ovaj zakon odredi u smjeru da stručne poslove u športu obavljaju samo osobe sa visokom i višim obrazovanje, visokim i višim obrazovanjem više od 50% športskih klubova i športskih škola moraju zatvoriti svoja vrata. Naime u Hrvatskoj ima 106 sportova sa gotovo 8 tisuća klubova. Ako u svakom klubu trebaju raditi dva školovana trenera, to je oko 16 tisuća trenera. Akademska zajednica na Kineziološkom fakultetu u Zagrebu, odnosno u Splitu i ostalim učilištima u Hrvatskoj može godišnje odškolovati oko 100 osoba sa višom, odnosno visokom stručnom spremom za rad u športu i to za manji broj športova negdje oko 20-tak od ukupno 100. Kad bi fakulteti i učilišta uspjeli odškolovati i 10 puta više stručnjaka, odnosno tisuću godišnje, tada bi za potreban broj stručnih osoba bilo potrebno 16 godina. A što će biti sa športom u Hrvatskoj u tih 16 godina? Koliko će vremena trebati da se na Kineziološkom fakultetu osposobe školovane osobe za predavače svih športova. Jer ako netko i ima završen Kineziološki fakultet i titulu profesora, a radi u športu u kojem nije nikad sudjelovao, nije se za njega osposobio, usavršavao, tada je predloženo rješenje također promašaj za šport. S druge strane doista nema ni novca za upućivanje svih zainteresiranih osoba na obrazovanje, a nakon toga kada bi bilo novca da sa se svi zainteresirani upute na školovanje, ostaje problem koji je već sada izražen u svim športskim klubovima pa i školskim športskim društvima i za izvan nastave školske aktivnosti da nema dovoljno novca za plaćanje trenera, osoba koje rade stručne poslove u športu. Konačno šport djeluje na principu dobrovoljnosti, a amaterizam u športu je temeljno načelo bez koje šport ne može postojati. Pojam pa koji zakon rabi, trener prvostupni nije primjeren, jer ni nacionalna klasifikacija taj termin ne poznaje, već samo naziv zanimanja trener i viši trener. Zato treba biti jasan, sukladan drugim propisima, dostupan za primjenu. Prihvaćanje modela da ministarstvo daje odobrenja za rad ustanovama koje će provoditi programe osposobljavanja i usavršavanja osoba koje obavljaju stručne poslove u športu, da bi … [[Ne razumije se.]] programe i predavače takvih programa, u suradnji s nacionalnim športskim savezima i međunarodnim asocijacijama koje skrbe o razvoju športa, smatramo dobrim rješenjem za razvoj športa u postojećim društveno-ekonomskim uvjetima Republike Hrvatske. Istodobno podržavamo nastojanja da se omogući što većem broju zainteresiranih osoba stjecanje visoke stručne spreme za rad u športu kao i oni koji su isto obrazovanje stekli da se zapošljavaju na poslovima u športu. Dodatno valja naglasiti da je sasvim sigurno interes svake športske udruge da za rad u športu izabere najbolje osobe i sasvim sigurno je da će i neovisno o administrativnim mjerama koje bi športsku udrugu obvezivale u pogledu angažiranja osobe za obavljanje stručnih poslova u športu športska udruga uvijek izabrati radije neobrazovaniju i najkvalitetniju osobu za obavljanje stručnih poslova u športu. S druge strane za Republiku Hrvatsku je značajno da se omogući što većem broju djece, mladeži i ostalih građana da sudjeluju u športskim aktivnostima i to od najmanjeg mjesta do velikog grada. Upravo radi toga smatramo da treba na predloženi način rješavati obavljanje stručnih poslova u športu kako se nakon donošenja zakona ne bi naglo smanjio broj osoba koje se bave športom baš kao i športskih udruga koje u športu djeluju. Gore navedeni prijedlog također u duhu Bolonjske deklaracije, u pogledu stjecanja stručne spreme i kontinuiranog odgovarajućeg osposobljavanja i usavršavanja za poslove za koje se osoba opredijelila obavljati u športu. Što se tiče sudaca, u člancima 27., 46. i 47. smatramo da su protuustavne te odredbe i ja ću malo pojasniti. A ne samo protuustavne nego su, nisu u skladu ni sa Zakonom o udrugama. Ukazano je, dakle, na odredbu članka 12. stavak 3. važećeg Zakona o udrugama koji propisuje da statut udruge mora sadržavati odredbu o tijelima udruge, njihovom sastavu, izboru, opozivu, ovlastima, načinu odlučivanja i trajanju mandata, a statut udruge usvaja najviše tijelo pojedine športske udruge. Slijedom navedene odredbe kogentne naravi nije ispravo propisati odredbe o sastavu skupštine nacionalnog športskog saveza, različito od one propisane statutom udruge. Smatra se da pitanje sastava skupštine nacionalnog športskog saveza ne može biti predmetom uređenja o Zakonu o športu nego u autonomnom djelovanju nacionalnog športskog saveza kako to nalaže Zakon o udrugama. Zakon o udrugama također navodi u članku 6. da članovi udruge upravljaju neposrednim putem svojih izabranih predstavnika u tijelima udruge na način propisan statutom. Prema tome, sasvim je logično i potrebno da sve osobe koje sudjeluju u jednom športu imaju pravo sudjelovanja u udrugama tog športa. Drugo rješenje je protivno pravilima športa jer se ne radi o vlasti pa da zakonodavna i sudbena vlast budu odvojene, već se radi o športskoj djelatnosti gdje je suđenje samo jedno od dijelova športa i to na način da športski sudac prati primjenu propisa na športskom natjecanju. Školovanje sudaca, dodjela licenci i njihova odgovornost za pravilan rad u djelatnosti, u nadležnosti pripadajućeg športa. Primjena pravila športa na športskom natjecanju koji kontroliraju suci ne može biti u sukobu interesa sa nadležnostima u utvrđivanju sustava natjecanja pojedinog športa jer su to dva pojmovno različita područja. Dodatno napominjemo, a slijedom prijedloga o mogućnosti osnivanja strukovne udruge sudaca, delegata, povjerenika da je logično rješenje da u tim udrugama te osobe budu članovi skupština te da sudjeluju u radu ostalih tijela udruge kao članovi nacionalnih športskih saveza. S druge strane takve strukovne športske udruge djeluju upravo putem svojih predstavnika u tijelima odgovarajućeg nacionalnog športskog saveza. Ako pak suci, delegati i povjerenici ne osnuju strukovnu udrugu, oni su članovi sportskih udruga dotičnog športa te po tom osnovu imaju pravo sudjelovati u radu tijela udruga čiji su članovi ali i nacionalnih sportskih saveza i drugih sportskih saveza i zajednica. I u kontekstu toga mi ćemo predložiti 7 amandmana koje vjerujem da će imati se razumijevanja prilikom odlučivanja o konačnom tekstu prijedloga ovoga Zakona. Također upućujem čestitke, bez obzira što ga sad nema više ovdje, našem ministru za njegov rođendan, ali i gospođi Lalić koja također danas ima rođendan.
I drugi dio, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati u ime Kluba HSS-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Nadam se da ova čestitka nije ušla u naše vrijeme, no dobro, evo, u tih par minuta htio bih samo na kraju reći da se u okviru ovih naših uvodnih izlaganja nismo puno osvrtali na privatizacije klubova jer smo o tome govorili u prvom čitanju. Niti na poslove menadžera, a nikako se nismo osvrtali na poslove eventualnog mešetarenja za što nema mjesta u športu niti u pravnoj državi. Nitko od nas ne bi volio da objekte koje smo svi zajedno godinama gradili, stvarali kompletnu infrastrukturu preuzme eventualno osobe kojima bi jedini interes bio kao nekako nazovimo menadžera da zaradi nakon sportašu a nakon mogućeg bankrota možda bi to ponovno devastirano ostavili lokalnoj zajednici. To treba posebno paziti i zadnji put smo o tome govorili i volio bih da se stvore takvi mehanizmi da se spriječi da se devastira ono što smo doista svi zajedno godinama stvarali. S obzirom da je bilo dosta govora o našim amandmanima ja ću ipak samo na kraju reći što HSS posebno želi, a to je da HSS želi pasivne, ja ću reći, televizijske sportaše kojih ima jako puno, što više animirati u aktivne rekreativne sportaše, a možda čak i buduće vrhunske sportaše. Međutim, pitanje se postavlja da li imamo osigurane sve preduvjete za taj školski, amaterski ili rekreativni šport. Ne treba se sve dešavati u školskim, športskim dvoranama. Rekreativni sportaši sebi mogu stvoriti prikladne uvjete i u društvenim domovima, a prije svega i u prirodi. Međutim, to ne možemo prepustiti da oni vode sami. Moraju se osposobiti voditelji za provođenje programa športske rekreacije. Dobar primjer za to je Hrvatska olimpijska akademija od kojeg je školovanja sada veći broj voditelja športske rekreacije. Primjer za to je recimo Međimurska županija za koju je osposobljeno za tu potrebu 35 voditelja u zajedništvo Hrvatske olimpijske akademije i Hrvatskog saveza za športsku rekreaciju, a ima ih i jako puno i u cijeloj Hrvatskoj. Međutim, ono što je za nas važno za rekreativni šport to je da se ne može i ne smije sve propustiti lokalnoj zajednici koja na ovaj ili onaj način stvara preduvjete da se ljudi sastanu. Potrebe imaju, žene ili muškarci nakon svog radnog vremena žele potrošiti svoje slobodno vrijeme upravo na rekreativni šport, ali trebaju biti vođeni stručnim kadrovima. I zbog toga pozivam i ministarstvo da takve dobre projekte sufinancira, naravno zajedno sa lokalnom zajednicom. I ono što bi na kraju htio reći, da nas sve zajedno podsjetim da je 92. godine Ministarstvo prosvjete, kulture i športa donijelo program osposobljavanja kadrova za obavljanje stručnih poslova u športu. Do sada je verificirano na žalost samo 49 programa, a što je sa preostalih 57 programa od ukupno 106 nacionalnih športova koji postoje? Upravo zbog toga bi ministarstvo trebalo inicirati izradu i tih preostalih 57 programa tako da imamo verificirano svih 106 športova u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub zastupnika HSLS-a, poštovana zastupnica potpredsjednica Doma Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo. Ovim se Prijedlogom trebaju urediti kažu sva pitanja koja se odnose na obavljanja sportskih djelatnosti, obavljanja stručnih poslova u sportu, statusna pitanja športaša, pitanja športskih klubova, zdravstvena zaštita sportaša, sport djece i mladeži, osoba s invaliditetom, inspekcijski nadzor, druge javne potrebe u športu i sasvim je sigurno da se to ovim Zakonom to ne može sve riješiti, međutim dobro je da se pitanja otvaraju i trebamo ih početi otvarati. Jedno od pitanja su svakako bile i revizije koje treba poslati u klubove, samo bi bilo dobro da te revizije nemaju status ispovjednika kakve su znale imati u nekim drugim institucijama pa je onda na kraju sve ono što oni i pronađu lijepo oprošteno ili ode u zastaru. Tada nam i ova revizija ne treba. S pravom se pojavila ovdje osjetljivost i ona sigurno nema veze sa pozicijom ili opozicijom, a to je da se pojavljuje model bogatima oprostiti, a siromašnima naplatiti. Samo je činjenica i da klubovi ne funkcioniraju tako baš od danas. Ono što sigurno zakon neće riješiti to je odnos na koji su osjetljiviji građani, ostali građani od nas, a i ovdje se otvara to pitanje. To je odnos bogatih menadžera i siromašnih klubova koji onda skupljaju donacije. Isto tako i mladež i bez elementarnih uvjeta za bavljenje športom tako da u dvoranama imamo punašne rekreativce u atraktivnim i sportskim terminima, ali zato imamo djevojčice i dječake koji mogu te iste dvorane dobiti iza 22 sata jer ih naravno niti lokalne zajednice niti njihovi roditelji mogu tako platiti i imamo hladne dvorane. Nemamo porezne olakšice, imamo oporezive donacije i premalo športskih dvorana, a u međuvremenu radimo zakone ili programe u borbi protiv ovisnosti. Jasno je da nikakve strategije borbe protiv ovisnosti neće dati same dobre rezultate ako ne omogućimo mladim ljudima da imaju zdrav život i život sa športom. Međutim, nećemo mi u ime kluba HSLS-a tražiti ono što je nemoguće, a to je da vi sljedeće godine do kraja mandata izgradite 100 sportskih dvorana i uredite sve sportske prostore. To bi bilo nerealno. Međutim, ono što možete napraviti, o čemu se konačno počelo govoriti, a to je ubrzajte Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Investitori te zakone čekaju, dolaze u gradove, pronalaze prostore, otići će nam ljudi s novcem i sa znanjem u Rumunjsku, Bugarsku, Albaniju i neke druge zemlje koje će imati bržu administraciju od nas. Lokalne vlasti, bar neki od gradova, između ostalog i Bjelovar, znam da je slično i s Koprivnicom, pripremili su sve ono što lokalne zajednicu mogu pripremiti, ali nema Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Postoji obećanje koje smo dobili da će biti zakon gotov do Uskrsa, još ga čekamo. Pred nama je ljeto, jesen i šta ako investitori počnu odlaziti? Važnost profesionalnih klubova je neosporiva i kao ambasadora u promicanje Hrvatske, međutim podsjećam važni su i mladi ljudi, oni najmlađi bez nastave tjelesnog. Naime, još uvijek u Hrvatskoj u manjima gradovima, u općinama, da ne izdvajam posebno neke dijelove Hrvatske, mladi ljudi u svojim školama imaju tjelesni kad ne pada kiša ili kad nema snijega jer nemaju dvorane i to je naša realnost. I isto tako činjenica koja je nedopustiva da onda za kaznu ili zato što je loše vrijeme umjesto tjelesnog nadoknađuju satove matematike ili nekih drugih predmeta, ali otvaramo pitanje otkud sredstva lokalnoj samoupravi dok svi porezi idu u Zagreb? Dobili smo vatrogasce, vrtiće, škole, sad ćemo dobiti i klubove, a naravno obvezuje nas se na veću brigu za amaterski šport, za invalide, za mlade, za umirovljenike i govori nam se o tome koliko je to važno i za prevenciju, ali država mora odrediti prioritete. Ne može biti model ono što ne može država i državni proračun neka plate gradski proračuni. Ne možemo jesti lokalne proračune. Dakle, ne možemo sve riješiti ovim Zakonom, to je jasno. Bez obzira što nije bilo puno velikih prigovora treba doista razmišljati da je zakon provodiv naročito iz ove prve glave gdje sam navela što se pokuša riješiti tek ako se decentraliziraju porezna sredstva. Što se tiče pojedinih članaka koje držim da bi se mogli popraviti skrenut ću pažnju na članak 9. stavak 3. gdje se govori o izvannastavnim školskim aktivnostima. Naime, moramo uzeti u obzir da velik broj sredina koji imaju manjak broja osoba sa odgovarajućom stručnom spremom, dakle ne mogu zadovoljiti te članke, ne mogu obavljati poslove trenera. Treba odrediti vrijeme za njihovu edukaciju, a do tada smanjiti kriterije jer će se postaviti pitanje tko će s tim mladim ljudima raditi. U članku 17. stoji da je propisana obveza da su jedinice lokalne uprave i samouprave dužne izdvojiti dio sredstava za podmirivanje javnih potreba u športu, a Ustavom je propisano da jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave slobodno raspolažu svojim prihodima u okviru obavljanja poslova iz svojeg djelokruga. Mogla se bar dodati odredba da se propisuje minimalni iznos tih sredstava, a onda ostalo neka odlučuju gradovi. Moram podsjetiti da je, zapravo izraziti lagano čuđenje gdje ministar kaže neće zakon obvezati gradove za preuzimanje klubova. Pa zato postoje lobisti građani, to je opet prebacivanje vrućeg krumpira na lokalnu samoupravu. U članku 71. bilo bi dobro da se jedinicama lokalne područne (regionalne) samouprave i Gradu Zagrebu da mogućnost ukoliko žele da mogu osnovati športsku ambulantu kao još jedan novi segment unutar zdravstvene zaštite sportaša. I iako je ovdje i kod prvog čitanja ministar nekoliko puta govorio o preuzimanju klubova i brisanju ili otpisivanju klubova ili obveze gradova da ih podmire naime podsjetit ću da klubovi sa profesionalnim statusom raspolažu sa milijunskim ugovorima za svoje igrače, znamo da neki od tih klubova imaju gubitke i dugove, a naše županije i gradovi često imaju manje proračune od iznosa kojim barataju ti klubovi. Dakle, zakon je popravljiv, nije jedini koji može riješiti ovo područje, ali se trebamo dogovoriti što je sljedeća faza nakon donošenja ovog Zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, poštovana gospodo iz ministarstva! Eto, meni je žao što je ministar u međuvremenu otišao jer mislim da je ovo zaista izuzetno važna tema za razvoj hrvatskog sporta uopće. Ja ću se u svojoj raspravi zadržati na statusu i pravima sportaša. Jednom od varijanti ovoga zakona koja se mogla vidjeti zadnjih mjeseci bilo je predviđeno pravo vrhunskih sportaša na mirovinsko, invalidsko i zdravstveno osiguranje iz državnog proračuna ako nisu osigurani po drugoj osnovi. To je posebno važno kod sportaša koji nemaju profesionalni status dok je kod profesionalaca to riješeno ugovorom sukladno propisima o radu i zapošljavanju pa oni i nisu životno zainteresirani za kvalitetno rješavanje ovoga problema. Od prvobitne namjere je u prvom čitanju ostalo samo u članku 9. tadašnjeg prijedloga pravo iz osnovnog zdravstvenog osiguranja zbog povreda na redu i profesionalne bolesti sukladno posebnom propisu. No, što bi to u praksi konkretno značilo i na koji se konkretni propis mislilo ostaje tajna za pogađanje zauvijek jer je u tekstu konačnog prijedloga i ta rečenica ispala pa je sportaš potpuno nezaštićen u slučaju ozljeda ili bolesti kao posljedice bavljenja sportom. Tu prvenstveno mislim na vrhunske sportaše amatere sa profesionalnim obvezama ali praktično s nikakvim pravima. Oni nažalost nisu uneseni ni u strategiju razvoja zdravstva što smo jučer imali prilike čuti tako da su oni zaista na vjetrometini. Predlažem zato da se ova odredba vrati u tekst zakona na način da se usvoje amandmani koje sam u tom smislu podnijela ali o njima ćemo nešto više kad bude rasprava o njima i glasanje o zakonu. Napominjem da je primjerice Slovenija problem riješila tako da vrhunski sportaš ima pravo na mirovinsko, invalidsko i zdravstveno osiguranje, osiguranje od povreda i porodiljnu naknadu ako mu primanja ne prelaze trostruki prosječni osobni dohodak u Republici Sloveniji naravno uz obavezu da se ponaša u duhu važećih sportskih pravilnika i da se odazovu pozivu u državnu vrstu. Plaću prima kroz pojedino ministarstvo kao njegov zaposlenik. Kod sportaša amatera jedino što je decidirano propisano je donošenje rješenja o kategoriji. Sva ostala prava samo su deklarativna jer se nigdje izrijekom ne spominje način i mehanizmi kojima i sportaš može ostvariti i što će se desiti ako mu to ne uspije. Ostale su odredbe da kategorizirani sportaš ima pravo na sportsku stipendiju koju za razliku od prvog čitanja kad je pisalo da je mogu isplatiti Hrvatski olimpijski odbor, županijske i gradske sportske zajednice i klubovi sada piše da je isplaćuju. Na prvi pogled odlično, no na kraju rečenice stoji. Citiram kraj stavka 3. članka 7. "u skladu s njihovim općim aktima". Dakle, ako u njihovim aktima piše da ne daju stipendije sportaš ostane na cjedilu i onda ako ne isplate nikome ništa. Što se promijenilo u odnosu na postojeće stanje? Također ništa. Dakle, ostaje dosadašnja situacija odnosno da sredstva za stipendije u svom proračunu proizvoljno određuju samo neki gradovi i nitko više. Koliko znam, radi se o Zagrebu, Rijeci i Osijeku. A iznosi četverostrukog, dvostrukog pa čak i jednostrukog prosječnog osobnog dohotka u Republici Hrvatskoj koji su pravilnikom Hrvatskog olimpijskog odbora predviđeni za prvu, drugu i treću kategoriju ostaju samo snovi i bajke o zakopanom blagu. Uz to što stipendije isplaćuju samo najveći gradovi i to u višestruko manjem iznosu od mogućeg oni su također proizvoljno uveli dopunsko ograničenje prava na stipendiju dobnom granicom, pa tako primjerice sportaš treće kategorije iznad 22 godine starosti u rijeci ili 30 godina u Zagrebu ne može ostvariti pravo na stipendiju čime se krše odredbe članaka 3. i 14. Ustava Republike Hrvatske o poštivanju prava i jednakosti pred zakonom. Posljedica takvog stanja je i odlazak kvalitetnih sportaša iz manjih sredina što često rezultira i gašenjem klubova a nasuprot tome koncentracija kvalitete u velikim gradovima čiji klubovi često imaju mnogo veće apetite i ambicije od stvarnih mogućnosti pa to rezultira dugovima klubovima, neplaćanjem obaveza odnosno predbankrotno stanje kako ga je nazvao ministar Primorac kad smo raspravljali o ovom prijedlogu u prvom čitanju. Vrhunskim sportašima amaterima posebice iz medijski neeksponiranih sportova ta za sada uglavnom deklarativna prava kada se zakonom obvezujuće utvrde bila bi često jedini izvor prihoda za daljnje školovanje, bavljenje sportom ili uopće za svakodnevne životne potrebe koje iziskuju obveze vrhunskog sportaša. Zato predlažem da se zakonom utvrde jedinstveni i obvezujući i minimalni iznosi za pojedine kategorije za cijelu Republiku Hrvatsku te da se iznos prve kategorije isplaćuje iz državnog proračuna, druge iz proračuna županija a treće iz proračuna gradova ili općina i to u sto postotnom iznosu sportašu a ne da kao do sada na putu od gradskog proračuna do računa sportaša svatko otkine komadić kolača, najprije sportski savez, zatim klub pa sportašu što ostane ako uopće ostane. Isto tako, predlažem da pravo na sportsku stipendiju imaju samo neprofesionalci s obzirom na uvijek ograničena proračunska sredstva i činjenicu da su profesionalnim sportašima primanja zajamčena kroz njihov ugovor a ona su i višestruko veća nego što su iznosu sportskih dimenzija te stipendija pa sam u tom smislu podnijela i amandman. Članak 7. u stavku 5. propisuje pravo na školarinu iz državnog proračuna za olimpijce osvajače medalja. S obzirom na mali broj takvih sportaša i samim tim zanemarivi iznos za državni proračun postavljam pitanje što je s neolimpijskim nositeljima svjetskih medalja. Je li njihov svijet neki drugi svijet sa manje zemalja a time i manjom konkurencijom? Je li njihov uloženi trud manji? Odgovor je poznat. Naravno da nije. Radi se samo o manjoj medijskoj pozornosti tih sportova. Nameće se pitanje zašto se i vrhunskim sportašima iz neolimpijskih sportova koji su uz to i neprofitabilni i medijski neeksponirani sportovi ne osiguraju iste mogućnosti, uvjeti i olakšice. Ako bi se nakon jedne relativno jednostavne statističke analize pokazalo da su takvi izdaci preveliki teret za proračun mogli bi se ograničiti primjerice samo na zlatne medalje na svjetskim prvenstvima ali svakako za sve vrste sportova a ne samo za neke Bogom dane. Jer i sam naziv govori da je ovo Zakon o sportu. Dakle, sveukupnom sportu i njegova svrha nikako ne smije biti da daje dopunske privilegije onim sportovima i sportašima koji ih već samim društvenim statusom tog sporta ionako imaju. To je također sadržano u jednom od mojih amandmana. Željela bih reći nekoliko riječi i o državnim nagradama za vrhunska sportska postignuća. Odredbom članka 82. nagrade se dodjeljuju praktično cijeloj delegaciji koja je bila na određenom natjecanju kad se radi o olimpijskim sportovima. No, kad se govori o neolimpijskim sportovima u stavku 2. istog članka situacija je bitno drugačija. Naime tu se nagrada ne dodjeljuje automatski nego se, citiram: «može dodijeliti i sportašu, sportskoj ekipi ili stručnoj osobi za osvojenu zlatnu medalju odnosno prvo mjesto na svjetskim i europskim seniorskim prvenstvima u neolimpijskim odnosno neparaolimpijskim sportovima koji u Republici Hrvatskoj imaju dužu tradiciju te u slučajevima kada sportsko postignuće pojedinca ili sportske ekipe ima osobitu međunarodnu vrijednost i značaj». I sad dolazi iz akta: jer pitam se tko će utvrditi što je to dulja tradicija odnosno da li se radi o slučaju da sportsko postignuće ima osobitu međunarodnu vrijednost ili ne? Što je zapravo međunarodna vrijednost? Je li to prvo mjesto, je li to svjetski rekord? Da ne bi bilo dvojbi i sumnji u bilo čiju ocjenu ili procjenu ovaj sam propust također riješila amandmanom. I samo da još dvije riječi kažem vezano za školski sport. Nešto sam malo prije rekla kad je govorio kolega Ferenčak međutim sustav klupskog sporta nažalost i pitanje dualizma između školskog i klupskog sporta iz ovog zakona se u osnovi ne rješava. Naime sustav klupskog sporta u pojedinim, u prvom redu loptačkim sportovima otišao je daleko. Dat ću primjer rukometa. Sustav natjecanja za mlađe kategorije podrazumijeva natjecanje u 7 kategorija. Tu su uključene osnovne i srednje škole dok važeći sustav natjecanja u školskom sportu obuhvaća uglavnom sedme i osme razrede. Dakle samo jednu kategoriju. Kontinuirano natjecanje sportskih klubova nije moguće jer su ista djeca angažirana i u sustavu sportskog, natjecanja sportskog kluba na svim nivoima od gradskog preko županijskog do državnog ranga. Nadalje zbog pomanjkanja sportskog prostora natjecanje se provodi tijekom tjedna što iziskuje izostanak sa nastave. Postavlja se pitanje izvannastavnih aktivnosti školske djece, nadoknade školskog gradiva, angažiranje vanjskih suradnika i tako dalje. Evo pošto vidim da mi je vrijeme isteklo ja se zahvaljujem pa još ću par riječi u, zaključno u ime Kluba. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Iako je jutros ministar Primorac doveo jaku momčad predstavnika Vlade koji će eto zastupati i braniti ovaj Prijedlog zakona o sportu koji je već u javnosti najavljen i koji već u javnosti iz njihovih riječi figurira kao zakon kojim će, koji sportu donosi odnosno da se sportu još ništa takvo nije dobro dogodilo kao što će se dogoditi izglasavanjem ovog Zakona. Ali evo ministra odjednom nema. A zašto ga nema? Zato što je Sabor počesto sklizak teren pa onda to je slično kao i na sudu. Nikad ne znaš kud će stvari krenuti. A kritike su krenule i ja bih rekla ako je već pošto je već riječ o Zakonu o športu da nije športski napustiti teren pa makar i u ovakvim uvjetima. Ovaj Zakon od nekih stotinjak članaka ako, ako čak to i korporiramo i odredbe naravno kada zakon treba stupiti na snagu trpi od samog Odbora za zakonodavstvo 40 odnosno da budem precizna 39 amandmana koji su pretežno nomotehničke naravi. I to molim vas tako jedan hvaljeni zakon, gotovo 50% odnosno 40% evo da budemo posve precizni amandmana na stotinjak članaka. Pitanje je časti da se zbog toga, samo zbog toga zakon povuče. Na kraju krajeva ovaj Prijedlog zakona dolazi iz Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa. Od načela toliko je, koje je toliko proklamirano na vlastito iz ovog Ministarstva pa onda eto Odbor za zakonodavstvo mora reagirati i na takav način da podučava samo Ministarstvo da se ne kaže alineja nego podstavak i tako dalje i tako dalje. Da ne govorimo o onim koji su također nomotehničke naravi ali koji su vjerojatno za samo Ministarstvo komplicirani a koji se tiču usklađenja sa ostalim zakonima. Prije svega sa Zakonom o stečaju i Zakona o trgovačkim društvima. Pa se onda kada se već govori o preoblikovanju društava postojećih u trgovačka društva naravno imao konzultirati i to u velikoj mjeri sam Zakon o trgovačkim društvima. A kad se govori i o stečaju onda i Zakon o stečaju sa svim izmjenama, istina bilo ih je dosta i to nije, ja bih se složila jednostavan posao, ali upravo lakoća, odnosno težina zadatka nije razlog da se odustaje od toga. Nije prvi put da upravo jedan zakon kaže jedno, a onda drugi zakoni posve ne poštujući odredbe koje su generalne norme i koje praktički ovaj zakon, Prijedlog zakona u tom segmentu je izvedenica tog temeljnog Zakona, a on mu negira i temeljne postavke i temeljne odrednice. To je nešto što je nedopustivo u jednoj zemlji koja pretendira da u što većoj mjeri postane pravna, a onda samim tim i demokratska. Ono što je hvale vrijedno kao intencija u Zakonu popularizacija amaterskog športa, veća sredstva, afirmacija ustavnog načela kako je šport djelatnost od osobitog značenja za Republiku Hrvatsku gotovo pada u vodu ako pogledamo potrebna sredstva koja će se izdvojiti za ovaj Zakon. Odnosno ono što i svaki prijedlog po našem Poslovniku i treba sadržavati to je ocjena potrebitih sredstava za provođenje zakona. Vlada odnosno resorno Ministarstvo sami kažu da su u Proračunu za 2006. godinu povećana sredstva upravo za provođenje Zakona o športu. Dakle već se planiralo i dobro je da se planiralo. I ta povećana sredstva kud će otići? Evo. Sam predlagač kaže: «Ta potrebna sredstva koja su povećana za ovu godinu u iznosu od milijun 455 tisuća kuna otići će upravo za administraciju odnosno za tvorbu, mogućnost rada nacionalnog programa športa 370 tisuća kuna. Dakle za samu izradu tog nacionalnog programa. Zatim za ustrojavanje informacijskog sustava u športu 585 tisuća i rad Hrvatske agencije za borbu protiv dopinga 500 tisuća. I točno kad zbrojite to je tih čitavih milijun 455 tisuća kuna. Zakon stupa osmog dana nakon objave. Pretpostaviti ga, za pretpostaviti je da će većina izglasovati ovaj zakon i on će nakon, 8 dana nakon što bude objavljen u Narodnim novinama stupiti na snagu. Time će stupiti na snagu i sve ostale financijske obveze koje dovode do, koje bi trebale dovesti do proklamiranog načela afirmacije amaterizma u šport. Počevši od školskih športskih društava i tako dalje. Jer se država eto obvezuje kako će plaćati upravo škole koja imaju ta športska društva koja su čak i obvezna što je i dobro. Međutim, gdje su ta sredstva. Ta sredstva nisu osigurana i ponovo imamo staru priču da dobra najavljena rješenja neće biti ispoštovana, ne samo što je to razočaranje onih koji očekuju, pogotovo amateri i amaterski sport, sport puno od ovog samog zakona, nego to u cjelini na jedan način planira državu odnosno povjerenje građana u provodljivost i provođenje zakona i to je onda loša poruka i prema adresatima da poštuju zakon. Neće moći biti ispoštivan jer nisu osigurana novčana sredstva. E ali ono što će se sigurno dogoditi, a to je ono što je ipak ponovo iako je to sasvim jasno iz izričite zakonske odredbe negirao sam ministar da oni veliki dugovi, milijunski dugovi pojedinih klubova bit će anulirani i to je nešto što svakako nije dobro. Na to smo mi upozoravali, ali pravog rješenja, odnosno pravog odgovora na takav temeljni prigovor nema. I vidite, u kaznenim odredbama predviđaju se kazne i za ovlaštene osobe i u jedinicama lokalne samouprave i za same pravne osobe ukoliko ne poštuju pojedine odredbe ovog zakona pa naravno i određeno financiranje koje se s pravom ovdje nameće i jedinicama lokalne samouprave. Ali ništa ne kaže ukoliko Vlada ne postupi na identični način, odnosno sama država. Pa ima li tko se tamo može kazniti također na adekvatan način po istim ovim kaznenim normama odnosno kaznenim odredbama koje su predviđene za sve one koji prekrše bilo koju, odnosno upravo one važne norme kako bi zakon mogao funkcionirati. O tome nema nigdje niti retka. Već prvi članak navodi u svojim općim odredbama djelokrug, odnosno opseg djelovanja samog zakona, a u svom stavku 4. članak 1. kaže odnosno ponavlja ustavnu odrednicu kako je šport djelatnost od osobitog značenja za Republiku Hrvatsku. Smatram da je to prije svega nepotrebno prepisivati Ustav, a ako već da i prepisujemo što opet nije loše jer kada ga prepisujemo valjda ćemo i zapamtiti da se ustavno i ponašamo onda je ta odrednica nikako ne može biti prepisivanje izričite rečenice odredbe iz Ustava u četvrtom stavku. Onda ona mora biti već u prvom stavku. I to je ona dobra poruka kako je šport djelatnost od osobitog značenja za Republiku Hrvatsku, ali ne da se bojim, nego je to posve razvidno iz ocjene potrebnih sredstava za provođenje ovog zakona. Dakle, za sva ona najavljena dobra rješenja neće moći biti, ona neće moguća biti u praksi, njihova provodljivost. To vidimo već i iz samih športskih društava koje govore o športskim i dvoranama kada naša djeca još uvijek idu i to u velikim gradovima u tri smjene. Pa prema tome, sve je to dobro poznato, ali sama norma čim smo ugradili normu ne znači da smo i riješili probleme. Ali onda ne treba dakako i ovaj zakon niti prezentirati kako će taj zakon kad bi to tako bilo jednostavno onda ova druga rješenja koja su jako potrebna, odnosno sve ono iza čega odnosno što iziskuje i velika financijska sredstva ne bi ni trebalo toliko i trošiti ta sredstva, nego bi to jednostavno bilo moguće propisati samim zakonom, a zakon nije deterdžent pere sam, jer niti takvog deterdženta nema. I danas smo evo fino počeli u ovom Saboru sa čestitanjem rođendana, pa su onda partijski kolege, stranačke kolege čestitali ministru i nemam ništa protiv da za dobre želje bilo kome uvijek treba naći vremena i mjesta. Međutim, upravo iz ministarstva koje favorizira glavno načelo, načelo izvrsnosti sasvim je nepojmljivo da se ne čestita jednom Ivanu Đikiću, jednom znanstveniku svjetskog glasa, mladom znanstveniku to svakako ne podnosi načelo izvrsnosti, a jednako tako niti sportski duh ili športski duh kako vama draže to jednostavno ne podnosi. Hvala.
Hvala. Ministar Dragan Primorac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici, posebno poštovana kolegice zastupnice. Drago mi je da skrbite o tome gdje sam ja. Ja ću vam reći. Upravo sam bio sa gospodinom Zdenkom Kožulom, kojeg smo primili inače europskim prvakom u šahu koji je došao u Vladu kako bi komentirali i zakon ali kako bi mu i čestitali i dali nagradu na prvom mjestu što je u Hrvatskoj se prvi put dogodilo da Hrvatska ima europskog prvaka u šahu. I s druge strane spomenuli ste i gospodina Đikića s kojim sam bio nekoliko godina u Americi i kolega Đikić je dobio čestitku od državnog tajnika Vikića Topića jer sam ja bio izvan Zagreba i njemu je čestitano i on je to rekao i naravno da je kriterij izvrsnosti ja vjerujem svih nas zajednički ne samo ovoga ministarstva nego i Hrvatske države i tu ja ne bih uopće dvojio. Samo par komentara glede Bjelolasice jer je o tome bila rasprava upravo kada sam morao ići jer je bio prijem. Glede Bjelolasice mi smo sad u situaciji da je napravljena kompletna revizija postojećeg projekta i za vašu informaciju kvadratura koja je bila predviđena otprilike na 16 000 metara kvadratnih mi smo je zbog potreba i zbog troškova i zbog opravdanosti zajedno sa kolegama sa Bjelolasice sveli na otprilike oko 10 000 metara kvadratnih i projektant završava konačnu dokumentaciju kako bi Bjelolasica vrlo brzo, vrlo brzo mogla krenuti na natječaj. A pitanje Bjelolasice zapravo najbolje govori do sada su preliminarni troškovi otprilike negdje oko 110 milijuna što mi mislimo o Bjelolasici. Zapravo, zajednički mislimo. Tako je bilo i tijekom mandata prošle Vlade, sa tom razlikom što mi sad krećemo sa projektnom dokumentacijom. S druge strane pitanje Zakona o športu, ja se s vama slažem naravno da je gotovo nemoguće da će ovaj Zakon o športu riješiti sva pitanja jer ona su nagomilana. Ona dolaze od perioda bivše države i za njega jednostavno ne može biti odgovoran nitko u zadnjih 16 godina. To je toliko bilo rupa glede športa, jer apsolutno nije bio prioritet ove države. Međutim, ovo što smo sad napravili on je definitivno preduvjet da ovaj zakon otvori ja bih rekao sve one mogućnosti koje šport u Hrvatskoj zaslužuje. Reći ću vam samo jedan primjer. Mi stalno govorimo glede izdvajanja za šport. Svi smo svjesni činjenice da bez strateških tijela, poput Nacionalnog vijeća za šport, ja opet ponavljam ovdje i još jedan put Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje je jer strateško tijelo koje je pomoglo ministru i svima u visokom obrazovanju da se dogode promjene koje se nikada ne bi dogodile u Republici Hrvatskoj. Ali Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje, ako mi dozvolite pred kreiranje proračuna je dalo svoje mišljenje i pomoglo da se segmenti koji nikada ne bi bili financirani da budu isfinancirani. To je obveza zakona koji predviđa ulogu Nacionalnog vijeća. Stoga sam uvjeren da nema nikakvog razloga da Nacionalno vijeće za šport ne radi po istim principima i zapravo pomogne u financiranju športa na način kao što svi hoćemo. Bilo je isto tako jedno pitanje glede državnog tajnika za šport. Čuo sam kad sam izlazio. Pa vidite, mi zaista u ministarstvu činimo maksimum u jednom mega ministarstvu koje je vjerojatno drugo najveće u državi koje skrbi negdje oko milijun i sto do milijun i tisuću dvjesto što direktno, što indirektno ljudi. Ja mislim da je za ponos već svima nama da ovo ministarstvo bez obzira na opterećenje što pokriva od predškolskog odgoja pa do doktorskih studija uspjelo zakon dovesti do kraja. I naravno da je potreba i u konačnici razmišljamo o tim modelima kako najbolje šport riješiti. Ali u ovom trenutku, u ovom trenutku ovaj zakon je stvorio preduvjete za sve druge oblike organizacije športa. Ako hoćete i razmišljanju o zasebnim ne samo uprava nego i korak iznad toga. Pitanje informatizacije. Ako mi dozvolite samo par riječi. Ništa toliko nije pomoglo, to govorim iz osobnog iskustva, sustavu obrazovanja, sustavu visokog školstva, sustavu znanosti kao informatizacija. Hrvatska je među dvije države sad u Europi gdje prijava znanstvenih projekata, recenzija ide putem informatizacije. Dozvolite mi reći jedan podatak koji je mene osobno iznimno zabrinuo. Prije otprilike dvije godine smo imali analizu stanja u hrvatskim školama i trebalo je reći koliko učenika dolazi redovito u škole, kakva je posjećenost, kakvi su izostanci po spolu, po dobi, po županijama, po općinama za svih 600 tisuća učenika. Apsolutno nikakva evidencija, nikakva statistika i nama je otišlo ja bih rekao najmanje devet do deset mjeseci kako bi doveli u red tu situaciju. Slična je situacija glede informatizacije u športu. Mi danas praktički nemamo nikakvu, ono što kažu Amerikanci data base ili bazu podataka što mi zovemo kako bi znali tko zapravo sudjeluje u športskim aktivnostima glede klubova. Pa nedavno smo imali jedno natjecanje, ovo što sam rekao sa Slovencima u Ciboni. Imali smo ogromnih problema da znamo koja djeca su u sustavu natjecanja školskog športa. Informatizacija je nužna. Informatizaciju treba napraviti pametno po uzoru na one koje imaju iskustva i to mora biti trajno rješenje od kojeg će hrvatska država imati koristi ne sada kad su djeca u osnovnim i srednjim školama, nego ih pratiti kroz njihov razvoj narednih 15-ak godina. I zato je važna informatizacija. S druge strane, pitanje glede Nacionalnog vijeća. Nacionalno vijeće, od njege ne treba biti strah, ono nije konkurencija Hrvatskom olimpijskom odboru i Nacionalno vijeće ima većina država članica Europske unije. Ali je dobro da se neke ideje profiltriraju dva puta. Ja mislim da od istine nikoga ne treba biti strah. Ako Hrvatski olimpijski odbor i Nacionalno vijeće zajedno rade i donose odluke onda ja mislim da je taj filter definitivno sa 13 stručnjaka itekako dobar da ne bi nešto krivo promaklo. A ja vas uvjeravam, u svim promjenama koje se rade u reformskim, bez obzira, nema takvog mudrog i pametnog ministra, niti jednog drugog tijela koji ne griješi, nema. I to je bit. Jednostavno nema. S druge stane želim reći da je bilo jedno pitanje isto gdje je bio određen strah koji smo ja mislim vrlo mudro riješili opet bio prijedlog kolega, drugi, mi smo išli na 5 godina. Mislim da ovaj period od 8 godina, pogotovo u onim sredinama gdje imamo puno djece koje se bave športom, a gdje ne možemo dobiti visoko kvalificirane nastavnike koji su završili kineziologiju da je period od 8 godina vrlo prihvatljiv. Pa oni koji žele u sebe uložiti imaju 8 godina da ulože. 8 godina mogu završiti škole, a u tih 8 godina i oni koji su stručnjaci, ali ne da sa završenim fakultetom, nego imaju završene trenerske škole mogu se baviti sa djecom. Tako da nećemo ugroziti, kao što je možda na prvu pogled izgledalo da će se u Hrvatskoj u određenim selima ili županijama ugroziti pitanje bavljenje djece sa športom. Isto tako mislim da je jako važno reći pitanje glede sudaca. Ja sam si ovdje izvukao dvije napomene. Bez obzira što netko smatra da je to protuustavno, ja ću vam reći što Ustav kaže, ali kaže i logika. Ja mislim da nitko od nas nazočan ovdje ne može reći da je za da osoba sudi u sustavu natjecanja ako je sudac član nekog kluba. Ja mislim da je to neprijeporno, bez obzira što možda nije riješeno sa svim zakonskim osnovama. Ali ja mislim da logika to govori. I nema, mislim mi, jednostavno ne znam u čemu je problem. Ali, Ustavom zajamčena sloboda udruživanja, kao i sloboda poduzetništva može se, čak Ustav kaže ograničiti ako je to u općem interesu. A u općem interesu nam je da se ne događa sukob interesa, jer sukob interesa u športu je možda najpogubniji, jer tamo djeca i svi mi koji smo u športu vide direktne učinke. A drugo područje gdje je sukob interesa vrlo opasan to je pitanje obrazovanja. Ja tome svjedočim od početka mog mandata i nažalost nije ga lako ukloniti. Evo, to je bilo kratko obrazloženje glede ovih nekoliko točaka. Ja mislim da je rasprava sjajna i da zapravo smo dotakli bit problema. A ona pitanja koja ne možemo riješiti, ja ovdje kažem otvoreno, vi ste vidjeli da imamo i Zakon o porezu koji jednostavno ovaj zakon otvara mogućnost da se prisile svi drugi subjekti u ovom društvu da napravi iskorak. Zato je ovaj zakon važan. On radi temeljne postavke, ali i temeljne kritike postojećeg sustava kako bi ga mogli unaprijediti. I nikada nije rečeno da je on konačan oblik ili konačna alfa i omega za sva pitanja u športu. Evo, hvala vam lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Srećko Ferenčak.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodin ministar je rekao da ako mi želimo navaliti ministarstvu da je ono krivo za sve što se dešavalo u športu. Pa jasno da ovo ministarstvo nije krivo. To su, to je period dug, sve što se dešavalo u ovom sportu i jasno da ovo ministarstvo to ne može riješiti. Ali ono što ja želim reći, da moramo sad postaviti prave temelje. Prema tome, sve ovo što smo vam rekli, ja vas molim da ugradite u Zakon o sportu da bi se mogle te stvari ispraviti i napraviti prednosti da se ide dalje. Drugi, što se tiče Bjelolasice. Nisam ja rekao da vi ne date novce, nego sam rekao da ste obećali da će biti, a već … [[Govornik se ne razumije.]] ne dešava na Bjelolasici. Govorim o bazenima i o plivalištima, a ne govorim i skijalištima. Sezona je pred nama, ništa se ne dešava. Ja sam u operativnom u tome, ja sam vas molio već par puta dakle to. I na kraju suci, da, treća stvar koju sam želio ispraviti. Morate razlikovati suce u nogometu i suce u malim sportovima. Nema tamo sukoba interesa, nema. I oni svi žele da … [[Govornik se ne razumije.]] naprijed. Neće moći funkcionirati mali savez bez toga. Zato vas molim da dobro taj amandman proučite da ga prihvatite.
Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Pa ništa nema promjene u Konačnom prijedlogu zakona od prvog čitanja. Ovdje se i u prvom čitanju vodila rasprava o koncepciji zakona i sada se vodi uglavnom o koncepciji zakona. I ja mislim da je predlagatelj ovog zakona, dakle Vlada deklarirala jedne ciljeve, a normirala nešto drugo. Dakle nesklad je između ciljeva koje predlagatelj ovdje predočava i normi šta rješava. Zašto mislim da je to tako? Predlagatelj želi poručiti da uređuje školski, amaterski, rekreativni sport i da je to temeljni cilj ovog zakona. Zdravlje društva, pojedinca u društvu. A bit zakona je profesionalizacija sporta i to samo u tri: nogomet, košarka i rukomet. To je sadržaj i bit zakona. Možemo se mi skrivat koliko hoćemo kad u obrazloženju i u normi članka 40., 43., 42. i dalje uređuje se kako će se sadašnji dugovi, sadašnja potraživanja od klubova u ovim djelatnostima pretvoriti najprije u dionice vjerovnika, a onda na kraju otpisati. Zašto to mislim da je tako? Zato što bi država ili javna poduzeća svoj dug u prvoj fazi svoje potraživanje pretvoriti u udjele u tom sportskom klubu, pa ako neće ga otpisat onda će i dalje imati vreću bez dna. To je smisao zakona. Možemo mi skrivat se, to je smisao zakona. Čak predlagatelj i kaže u obrazloženju da je predložak, da je analogiju našao u Španjolskoj. Ali ta analogija se odnosi samo djelomično, oprostimo dugove pa ćemo mi još uvijek biti ili javna poduzeća ili država vlasnici tih dugova pa će i dalje oni koji upravljaju i tim dugovima postati vlasnici, odnosno dividende, rente i svega toga, a vama ćemo i dalje ostaviti brigu o sportu. Tako je bilo, tako će ostati po ovom zakonu. Dobre želje ne sumnjam, dobre namjere ne sumnjam, ali iz stipulacije cijelog članka 43. ovog konačnog prijedloga zakona proizilazi da će najprije angažirat se dakle komercijalna revizija, a ne državna revizija da utvrđuje činjenice u sadašnjem stanju financija i poslovanja klubova o kojima je riječ nego će to komercijalna revizija za potrebe ljudi koji su sada tamo utvrditi stanje svih 17 ili 20 točaka, članka, 25 točaka članka 43. i na temelju toga će izraditi statut, a na temelju statuta će donijeti odluku da pretvara potraživanje u dioničke udjele. To je smisao toga. Kad bismo to i prihvatili, naravno da treba nama zakon to nije sporno, treba dva zakona, jer su bitno različiti odnosi i potrebe Hrvatske države u dva zakona, u dva. Jedan je amaterski, školski i rekreativni i to je jedan odnos i društva i unutar tih klubova. Drugi je odnos profesionalni. Pa ako recimo jedan nogometni klub hoće biti profesionalac i dobivati potporu od države jer za to imamo interesa, dogovorimo se, dat ćemo klubu koji će postati prvak recimo u KUP-u, kako se zove pobjednika KUP-ova, 100 milijuna eura. Dogovorimo se. I to je korektan odnos. To je korektan odnos. A ne iz poreza i potraživanja dati klubovima da nastavljaju sa istom djelatnosti. Još kada ovako donosimo, Ustav kaže da zakon rješava buduće odnose u društvu, a Vlada nama sada kroz zakon nudi, a to je njezina zadaća i Ministarstva financija i vaša ministre, da riješite pitanje sadašnjih potraživanja dugova. Postoji zakon o naplati poreza, o porezu ili kako se već zove, raznim porezima, ima ih koliko hoćete i to se rješava u upravnom postupku, poreznom postupku, a ne da nam gurne zakon pa kroz zakon ćemo mi osloboditi porezne obveze sadašnje klubove i to bez utvrđenog činjeničnog stanja, jer tek sada treba ići revizija u klubove i utvrditi kakvo je stanje. Mi bjanco kažemo oslobodit ćemo vas obveze da platite državi i poduzećima u kojima je država vlasnik ili lokalna samouprava više od 50% i tu smo još nekorektni prema manjinskim vlasnicima u tim poduzećima. Mi se ponašamo ako smo vlasnici 50% kao država ili lokalna samouprava, baš nas briga za prava i potrebe manjinskog vlasnika. Na taj način mi šaljemo zapravo cijelom sustavu da nam je dioničarstvo ili udjelništvo paravan za nadmoć u poslovanju, nadmoć u odlučivanju. Ne poštujemo interese manjinskog vlasnika. Mi ćemo samo zato što smo većinski vlasnik, reći da se otpiše potraživanje prema klubu u nekom poduzeću. To je tu napisano. To tu piše. Prema tome, da jasno kažem svoj stav. Naravno da nam treba zakon i naravno da je pokušaj vrlo dobar, ali raditi u jednom zakonu tako bitno različita dva društvena odnosa, profesionalni sport i profesionalni klub, dakle dioničko društvo koje ima svoje obveze na tržištu i amaterski, školski ili rekreativni sport gdje je društvo zainteresirano da se razvija iz sasvim drugih ciljeva, naprosto nije moguće regulirati kroz ovaj pristup u normiranju. Možda bi bar trebalo odmah napisati da se država odriče poreskih potraživanja. Zašto? Zato što ćemo za godinu dana doći ovdje pa ćemo reći da klubovi i dalje posluju negativno, da imaju bilancu negativnu, a mi smo kroz udjelništvo postali suvlasnici tih klubova. Šta ćemo za godinu dana učiniti? Vodimo brigu o svojemu onda. A profesionalni klub. Dakle valja izići otvoreno pred hrvatsku javnost i reći ako Vlada želi otpisati dugove i porezne obveze poreznih obveznika iz sporta, neka donese odluku u skladu sa važećim propisima. A kako ćemo urediti buduće odnose u sportu bilo profesionalnom, bilo amaterskom, bilo školskom, bilo rekreativnom, bilo održavanju sportskih objekata, donesimo dva zakona i recimo da ćemo za amaterski, školski i rekreativni sport izdvajati toliko iz proračuna i da će za to izdvajanje biti odgovorno nacionalno vijeće za sport, to je smisao toga, onda možemo reći da će i profesionalni klubovi, sportska dionička društva snositi teret tržišta. Taj odnos po meni bi bio prihvatljiv, bio bi čist prema građanima koji plaćaju poreze, a Vlada nam kroz serviranje ovakvog Zakona kaže, preuzmite vi gospodo u Saboru odgovornost pa vi donesite zakon i oslobodite profesionalne klubove danas koji duguju po nekim pravilima 700 milijuna ili milijardu i po, da nećemo taj porez naplatiti nego da ćemo mi postati suvlasnici tih klubova, kao država. Takav po meni odnos nije korektan prema ovom Saboru i to naprosto treba reći. Nismo mi tu da sjedimo i otpisujemo dugove ili pretvaramo poreska potraživanja u dionička društva nego da donosimo propis koji će vrijediti u sportu za buduće vrijeme. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić, izvolite.
Pa poštovani kolega Leko, ja se u potpunosti slažem s vama što se tiče, dakle, oprosta dugova. Međutim, ovaj Zakon čini još jedno nedjelo, ako tako možemo reći. Dakle, on ne samo da oprašta silne dugove koje su stvorili tzv. veliki klubovi jer očito da se u Hrvatskoj klubovi dijele na velike i male. Veliki klubovi su ne oni koji postižu velike rezultate nego koji imaju velike dugove. Ovaj Zakon oprašta, amnestira od odgovornosti osobe koje su dovele proračun državni, mirovinsko osiguranje, zdravstveno osiguranje i brojne druge vjerovnike u poziciju da ne mogu naplatiti svoje potraživanje. Čak štoviše prema ovom Zakonu te osobe koje su stvorile milijardu i nešto kuna duga prema vjerovnicima i dalje će moći sjediti u upravnim odborima tih klubova, u nadzornim odborima i upravama. Pa kako je to moguće da netko tko je napravio takav ogromni porezni prekršaj jer 3, 4 godine nije platio porez državi pa je samim time i prao novac jer je isplaćivao sportašima, sebi nagrade, ostalima nagrade, a nije uplaćivao porez i oštetio građane Republike Hrvatske, će i dalje moći voditi taj posao. Gospodo, zbog transfera iz Kamena u Kamen Ingrad je došla u tešku situaciju sada općina Velika gdje je čak i groblje pod hipotekom. Onaj koji ju je doveo u tu situaciju da je fiducij nad grobljem u Velikoj, će i dalje moći sjediti u upravnom odboru Kamen Ingrada, a građani će trpiti. Jer od koga će otkupljivati grobno mjesto, od dioničara u Kamen Ingradu, športskom dioničkom društvu? Ili će grobna mjesta u Velikoj biti udjeli u športskom dioničkom društvu u Kamen Ingradu. Dakle, mi moramo utvrditi da se odgovornost ne može amnestirati i da oni koji su doveli do te situacije za to moraju biti ozbiljno kažnjeni. A drugo je sada … [[Govornik se ne razumije.]] doista na koji način riješiti porezna dugovanja.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Mršiću, Zakon zaista ne rješava … [[Govornik se ne razumije.]] amaterskog, niti školskog niti rekreativnog sporta. Nažalost, on ne rješava ni bitni smisao profesionalnog športa. Ovaj Zakon privilegira samo 3 sporta u profesionalnom statusu. Tko je rekao da u Hrvatskoj po nekom zakonu ne može biti sportsko dioničko društvo, recimo, u hokeju na ledu. Ali ovdje piše samo 3 sporta. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ali čekajte, to otkriva o čemu se radi. Dakle, ovi u sportu košarci, nogometu i rukometu dužni su državi. Ajmo ih sanirati, a ostali ako hoće. O tome sam govorio. Hvala lijepo.
Hvala. Kako i mi opraštamo dužnicima našim tako treba i dugove opraštati. Ministar Dragan Primorac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Zapravo ovaj Prijedlog, pogotovo ovoga preoblikovanja koje vi govorite, koje ima ja bi rekao vrlo logično promatrate i gledate, mi smo kroz njega napravili ako pogledate dubinski dvije stvari koje su ključne. Prvo, ako postavimo pitane što je vlasništvo danas jednoga kluba nogometnog? Što je vlasništvo i koja je vrijednost, npr., jednoga nogometnog kluba X? Vrijednost nisu objekti jer objekti su lokalna samouprava. Poljud, Maksimir. Igrači su tko zna čiji već danas. Praktički možda neke nekretnine, ovo što je spomenuo kolega Arapović, mobitel, faks ili slično, i vi ste apsolutno u pravu da upravni postupak je idealno rješenje. Recite mi, što i kako, evo vi konkretno ste ga pokušali tijekom bivšeg mandata, što očekujete od upravnog postupka i zašto ga niste proveli ili zašto ga mi danas ne provodimo? … [[Upadica se ne razumije.]] Ma gledajte, pitanje izbora, mi možemo govoriti da je pitanje izbora zaista, ali praktički gledajući, što će upravni postupak, vi sami znate. Da ovo potraživanje, znate da postoji klub 1 koji je izašao svjesno iz ove situacije. Koji je išao kroz stečaj, možemo sad govoriti, to analizirati, znate da sam javno prozvao situaciju kakva je bila i zapravo su oni krenuli od 0. Ali mi imamo sad vrlo jasnu situaciju, zapravo, da je jedino što možete napraviti u ovom trenutku, jedino, i tu je ona veličina španjolskog modela koje smo prihvatili u naše zakonodavstvo. Nikome ni otpisati kunu, a država jednostavno svoja potraživanja prebaciti na lokalnu samoupravu koja dobija situaciju da krene sa nulom i vama odgovor. Ako lokalna samouprava sa 0 duga, točno, sa 0 kuna duga, ali ako lokalna samouprava smatra ili grad koji sutra postaje vlasnik kluba da ne može s njim dalje raditi kao s nekim javnim poduzećem, neka proglasi stečaj. Istu minutu. Ima pravo napraviti stečaj i neka klub ide u stečaj, nek ide na tržište. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] E sad gledajte, sad gledajte. U nizu razgovora koje smo imali, a vjerujte mi da je ovaj Zakon prošao i sito i rešeto, ali i brojnih osoba koje vode lokalnu samoupravu imate dvije mogućnosti. Jedna od njih je da date neku šansu, a druga da date nikakvu šansu. Dio lokalne samouprave, ja vas ovdje uvjeravam, itekako ima interes da starta sa 0 i voditi možda za 5, 10, 15 najveći, ja znam u kojem smislu vi idete. Ali zašto sada a priori u ovom trenutku država, recite mi, evo ja vam postavljam pitanje. Vi znate kakva je situacija bila sa Olimpijom i sa Slovenijom? Oni smatraju da su definitivno uništili svoju prvu nogometnu ligu, a na najboljem putu su glede košarkaške lige. … [[Upadica se ne razumije.]] Što? … [[Upadica se ne razumije.]] Apsolutno, i nitko vam ne govori da morate … … [[Upadica se ne razumije.]] I zašto da idete u preoblikovanje? Možete dalje raditi, ako hoćete kao udruga …
Nemojte duhove zazivati. Nemojte duhove zazivati. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Molim, ne možemo ovako voditi.
Evo, hvala vam lijepo, upravo ste rekli …
Ministre, ako se neće voditi polemika. To nije opća rasprava pod šatorom.
Hvala lijepo. No, ovo što ste vi rekli je istina, a istina je ta da ne moraju svi proći preoblikovanje i da svaki zasebno klub ima pravo u odnosu na svoju financijsku situaciju odabrati put kojim će ići. Apsolutno ste rekli istinu, međutim želio bih reći jednu drugi stvar koja je iznimno važna. Ovaj Zakon u devet ključnih točaka, pazite u devet ključnih točaka koje se tiču onih ključnih promjena, a ja ću vam samo reći tih devet točaka. Prvo je djeca u športu, drugo je športske građevine, osnivanje Hrvatskog paraolimpijskog odbora, Nacionalno vijeće za šport, Nacionalni program športa, ustrojavanje informacijskog sustava u športu, stručni sustav u športu, športaši i treneri imaju samo jednu točku koja se tiče profesionalnih klubova, a to je preoblikovanje športskih klubova i udruga i naravno da se mi možemo fokusirati u jednu točku, ali ovaj Zakon ima puno dublji smisao. Ovdje su pitanja koja su možda najdublja, ali ovo što mi govorimo glede djece u športu, evo ja ću, da sad ne koristimo vrijeme dragocjeno svima nama. Ona su toliko duboko ušla da vam ja garantiram da kroz paralelno dva ili tri zakona druga koja mi radimo, koja idemo znate i sami jer sudjelujete u prometu javno-privatnog partnerstva imate garanciju da će svako dijete u hrvatskim školama se baviti športom za dvije godine od danas. Pa ja mislim da smo samo to napravili mimo svega drugoga da je ovaj iskorak ovoga Zakona ogroman, a s druge strane postavlja se pitanje, s druge strane postavlja se pitanje koje po meni srž svega. Ako mi biramo pitanje nacionalnog programa u športu i ako govorimo o Nacionalnom vijeću za šport, tijelu koje donosi strateške odluke, saborskom tijelu, koje onda tijelo iznad toga tijela može kreirati proračun ili biti negativistički orijentirano prema njemu ako oni imaju zadatak izgradnje mreže športskih objekata promociju svih ovih aktivnosti o kojima mi govorimo, jer točno ako netko postavi pitanje šta je sa rekreacijskim športom danas u Republici Hrvatskoj ovih 10 ili 15% apsolutno, ali vidite niti jedan od ovih segmenata sam po sebi nije dovoljan, ali je stvorio preduvjete da možemo tu ići. Ne postoji odredba zakona bez obzira stavili mi povećanje proračuna 30% koji će vam garantirati uspjeh rekreacijskog športa, ako nemate i objekte i stručne kadrove i kompletni konsenzus cijeloga društva i to je bit ovoga Zakona i nemoguće je kroz jednu točku doći do prave istine, vi sami to najbolje znate.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Josip Leko.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani ministre. Ne osporavam ja ovo što vi govorite o vašoj namjeri, ali molim vas lijepo ja ću se vratiti na jedan detalj koji ne možete osporiti. Vi na stranici 40 pod točkom 7. ovog kažete predlagatelj je ovim Konačnim prijedlogom Zakona propisao da se sportskim klubovima i udrugama za natjecanje odgađa naplata tražbine Republike Hrvatske i pravnih osoba kojima je Republika Hrvatska ima većinski udio većinsko pravo glasa. Vi ovim zakonskim rješenjem onemogućujete da manjinski vlasnik na rješenje porezne uprave da prigovor i vodi postupak za zaštitu svojih manjinskih prava. To ste donijeli u ovaj Sabor. … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodine ministre, tako je svejedno koja je pravna osoba koja je poreski obveznik.
Mir, molim vas. Što je netočno u tome?
Netočno je da ne može voditi upravni postupak u naplati … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]] gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora.
Dobro.
Ne da je netočno, nego to mora voditi.
Ali ispravlja se netočan navod. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović, ispravak netočnog navoda.
Netočno je što je ustvrdio gospodin ministar govoreći o milijunskim iznosima dužnika da jedino što možemo napraviti kako, citiram gospodina ministra, jeste potpisati taj dug, odnosno prebaciti ga to potraživanje jedinicama lokalne samouprave. Međutim, to nije točno. Oni mogu, može se ustanoviti odgovornost osobnom imovinom, možete ustanoviti kaznenu odgovornost izigravanje povjerenja vjerovnika, ali vi to sve ne želite jer je to sada već sustav i vi nećete to napraviti jer milijunski dužnici su vaši miljenici, a baka sa dugom od 150 kuna je vaš smrtni neprijatelj.
I sad to je bilo sa bakom je bilo upravo ispravak netočnog navoda. … [[Upadica se ne razumije.]] I djeda. I treći ispravak, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa netočno je da se ne moraju klubovi preoblikovati. Dakle, oni koji su u nogometu, košarci, rukometu i profesionalni sportovi su, profesionalni klubovi se moraju preoblikovati i to nije problem. Problem je što se ovim Zakonom opraštaju dugovi neodgovornim pojedincima koji su te dugove stvorili. Odgovorni pojedinci koji vode klubove dugove niti nemaju pa nemaju što niti pretvoriti. "Slaven Belupo" i rukometni klub "Podravka" nemaju dugova. Zašto vi ministre i porezna uprava ne kazni, ne naplati dugove u "Hajduku" i "Dinamu"? Tko vam to omogućava da direktor "Dinama" i "Hajduka" isplaćuje premije i plaća, ne plaća poreze i doprinose, a direktor rukometnog kluba "Podravke" i "Slaven Belupa" moraju platiti poreze i doprinose. To je ključno pitanje, a onda ih dovedite u istu poziciju. Pa oprostite i "Slavenu" i "Podravki" porez je iz doprinosa iz razdoblja od protekle 4 godine, pa ćemo biti svi u ravnopravnoj poziciji, a ne da ponovno građani Koprivnice moraju platiti porezne dugove koji su stvorili direktor "Dinama" i "Hajduka". O tome se radi. Svi moraju biti, ako je za sve oprost dugova onda neka bude za sve u jednakom ravnopravnom odnosu zato jer taj oprost dugova plaćaju građani Republike Hrvatske, ne ministri, ne zastupnici, ne Vlada, nego ćemo solidarno svi platiti s obzirom na doprinos u proračun Republike Hrvatske. Na žalost naša županija je četvrta po poreznim doprinosima u budžet, zadnja po poreznom povratu. Sad ćete nam još milijardu kuna uzeti da bi podijelili klubovima gdje su direktori bili potpuno neodgovorni i gdje će ostati direktori tih klubova.
Poštovani zastupnik Lino Červar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. U javnosti se često vrijednost športa poistovjećuje samo sa posljednjim činom jednog nastupa, jedne utakmice, a to je poraz ili pobjeda, a to nije u redu. Vrijednosti športa mnogo su veće od takvog shvaćanja. U danima Domovinskog rata i stvaranja Republike Hrvatske kao i danas naši športaši doprinijeli su u afirmaciji Hrvatske u svijetu. Oni promoviraju naciju, ali u njenom najdražem i najhumanijem obliku kao zajedništvo svih njenih građana. Stoga država mora nuditi i zaposlenost i podizanje standarda ali jednako tako mogućnost čovjeku da se nadmeće sam sa sobom ali i sa drugima. Narod pa i športaši ne mogu u demokraciji biti svedeni samo na poreznog obveznika, na biračice i birače i na glasačku mašineriju. U vremenu kada je sve očitija moralna kriza suvremene civilizacije, kriza institucije braka i obitelji, kada se sve više djece i mladeži osjeća nevoljenima, nesretnima i izgubljenima šport ih prihvaća u svoju obitelj nerijetko kao zamjena za oca i majku ne prepuštajući ih ulici. Kolegice i kolege, to je najjači i najveći razlog da se Konačni prijedlog Zakona o športu prihvati aklamacijom. Svaki zakon ma kako god napisan ne može izbjeći kritike. I oni koji ga danas kritiziraju pokušali su nešto napraviti ali nisu uspjeli. I zbog čega? Koji je to razlog da se uzima pravo drugome da pokuša nešto dobro napraviti? Vidite, kad sam rekao kolegice i kolege da kako god je zakon napisan ne može izbjeći kritike i treba dati kritiku. Ali vidite, i Zakon o športu kao i svi drugi zakoni po tom pitanju nije i ne može biti iznimka. Ja se slažem da treba razmišljati o podnesenim amandmanima i treba ih razmotriti, treba razmišljati dakako o poreznim olakšicama ali to otvara upravo mogućnost da Ministarstvo financija radi i poradi i na tome. Ja sam apsolutno za to da se razmišlja o povlaštenim mirovinama ljudi, sportaša koji su tako puno napravili za našu domovinu i da se naravno da više novaca za šport. Ja tu moram reći da je stvarno malo zastupnik Ferenčak je … [[Govornik se ne razumije.]] vidim da i vaterpolisti nisu naivni, vidim da ovi sa Vrbika u stolnom tenisu isto žele napraviti dvoranu. Ali ja vam kažem iako su nama tri godine obećali da hrvatski rukomet kao najtrofejniji kolektivni sport u našoj zemlji osvajač dvije zlatne olimpijske medalje i svjetske krune traži i hoće svoj rukometni dom u Zagrebu. I ako toga ne bude ja vam otvoreno kažem, ja ću odustati od vođenja reprezentacije kao poruka da se ne slažem sa time. Dakle, da nastavim o zakonu. I pored nekih već izrečenih nedostacima u dosadašnjoj raspravi treba dati potporu ovom zakonu kao najljepšem izričaju mladenačkog zanosa onog naraštaja koji je okrenut budućnosti. Dakle, kolegice i kolege onog naraštaja koji hoće riječi optimizma i nade. Prošlost i tradicija nisu više autoritativni pojmovi za mlade ljude. Na svu sreću u športu nema ideologije koje su hrvatsku dušu učinile nesretnom, jalnom, gorkom. One su unijele u hrvatsku dušu razdor i mržnju i polarizaciju, nemir i nepovjerenje. Šport nije mjesto ideoloških sukoba, šport je mjesto sklapanja prijateljstva. Šport je možda jedino područje gdje narodne kreposti poštenje i iskrenost ne postaju manama. Olimpijske vrijednosti temelje se na načelima humanizma, slavljenju čovjeka i čovjeka pobjednika, na poštivanju ponosa i dostojanstva. Nažalost, danas se u nas na sportskom događaju pozdravljaju prije svega političari, tajkuni a ne olimpijski pobjednici. To je slučaj i u drugim područjima života i zbog toga naslovnice u medijima su prepuštene mediokritetima a kvalitetni ljudi i mladež ne želeći naguravanje sa primitivcima dragovoljno rade odmak. Šport je najbolja i najljepša preokupacija u dječjoj dobi, u mladosti, u zreloj dobi i starosti. Šport promovira istrajnost, pobjedu rada i truda a ne lijenosti i nerada i lažni uspjeh i lažni rezultat. Ovim zakonom, kolegice i kolege, dobiti ćemo u Hrvatskoj konačno nacionalni program športa, dobit ćemo i Nacionalno vijeće za šport. Pa šta hoćemo više? Uredit ćemo onu društvenu djelatnost koja možda s pravom kao pobjednička opcija rezultata ali sinergija duše i tijela nuditi bolji i mirniji život. Ono što je kolegice i kolege najvažnije šport nudi komunikaciju sa ljudima od krvi i mesa a ne samo sa strojevima, televizija, radio, play-station, kompjuteri, mobiteli, videoteka koji nameću obojenu moralnu, političku i svaku drugu istinu. Kolegice i kolege, gledajući djecu, mladež, odrasle na igralištu čini mi se da postoji i ljepša strana života i da život ne prestaje. Poradi toga, kolegice i kolege, glasati ću za Konačni prijedlog Zakona o športu. Hvala lijepa.
Replika uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani kolega Červar! Kada smo raspravljali o ovom zakonu u prvom čitanju nakon moje pojedinačne rasprave išli ste mi u repliku a posebice ste apostrofirali jedan dio tada moje izjave da ovakav koncept Zakona o športu u dijelu preoblikovanja ide u korist sportske mafije. Danas tvrdim da ovo preoblikovanje klubova u športska dionička društva nije ništa drugo nego otpisa 700 milijuna kuna državnog novca u korist onih koji su se privatno obogatili a rukovode dijelom sporta za osobni račun na mafijaški način. Tjedan dana nakon te moje rasprave ovo je hrvatski tisak "Napad na Bonačića platila je mafija", "Kriminal oko stadiona", “Pokrovac, Kuže, Bonačić žrtve su nogometne mafije“. “Hrvatska nogometna liga farsa do kada?" “Hrvatskom nogometu trebao bi šajgerov rez“. “Varaju se svi koji misle da smo slijepi“. “Nemam se čega stidjeti moji igrači nisu se borili." “Finiš nogometnog prvenstva klubova čije dugove opraštamo tzv. preoblikovanjem." 700 milijuna kuna državnog novca umjesto za znanost, za šport, za zdravstvo i socijalu pretvorit ćemo u dionice tih istih autora ovoga koji su doveli do ovog. Ovo dakle sad više nisu moje tvrdnje. Citirao sam naslovnice hrvatskog tiska. Vi ćete podržati ovaj zakon. Meni je drago da ovakve naslove ne prati rukomet, nego samo dio sporta za sad. Nisam siguran da ukoliko prihvatimo bez kritike i da pokušamo vaš zahtjev za …
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Červar.
Da, kolega zastupniče ako ste dobro pratili moje izlaganje dakako da sam ja protiv nepravilnosti. I koliko ja vidim i u novom zakonu je predviđen nadzor, kontrola i dakako je to nedopustivo i što se toga tiče stvarno ja nemam što dodati. Ja vam dam potporu u tome da se istjeruju sve negativnosti u našem športu, ali jednu stvar ipak moram reći. Vidite kolega zastupniče, ja sam razumio, ali to je i opcija vaša. To je meni jasno da se služite ekonomskim populizmom, a koji u stvari govori ono što narod želi čuti. To je ona borba za socijalnu pravdu, za prava građana, pravo radnika, pravo nemoćnih. To je taj ekonomski populizam koji je već ostario na određeni način i znam da vi dosta ste pristalica jednog negativnog marketinga koji je upućen prema reprezentativnoj politici. To je meni vrlo jasno. Ali ono što mi nije jasno gospodine zastupniče da vi ne nudite rješenja. To je problem. Zbog toga vi gubite vjerodostojnost. Treba dati rješenje a ne samo se služiti ekonomskim populizmom i to morate znati jer ekonomski populizam je nastao u 19 stoljeću. To je jedna ideologija društvenog kretanja koji je zastario i meni je drago da je čak jedan zastupnik, uvaženi gospodin Lujić čak je na lokalnoj razini bio protiv tog populizma koji na žalost u našoj zemlji cvjeta, a to nije ništa drugo nego da promoviramo neznanje i nesposobnost i mešetarenje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Replika. Uvaženi zastupnik Ferenčak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Moram reći da se sa velikim dijelom izlaganja koje … [[Govornik se ne razumije.]] i da ga podržavam. Međutim, ono što ja mislim da nije dobro da budemo, da svi mislimo isto. Znači, mislim da nije dobro da svi, da se aklamacijom ovaj zakon predlaže. Jednoumlja je bilo dosta, jer mislim da je dobro da svi drugačije mislimo i da dajemo prijedloge u svrhu poboljšanja tog zakona. Zašto to govorim? Mislim da moramo reći da se neke stvari moraju ispraviti. Govorimo o 106 saveza ovdje se 2/3 zakona brine samo o dva, tri saveza, odnosno o jednom najviše. Dok god ne riješimo mirovine zaslužnih športaša mislim da dobro o tome govorimo. Nema puno olimpijaca, nema puno takvih ljudi, mogli bi im osigurati zaslužene mirovine. Isto tako, moramo prozboriti o tome da Ministarstvo financija u ove dvije i pol godine već moglo izraditi prijedlog zakona za porezne olakšice za one koji žele uložiti svoje novce u sportske klubove. Isto tako, mislim da je dobro da govorimo o tome da bi država trebala stvoriti financijske uvjete da bi lokalna samouprava mogla financirati školska, športska društva. To su dvorane i novci za plaćanje ljudi koji će voditi to. Isto tako, mislim da je dobro da progovorimo u ovom Saboru da je nula tri posto izdvajanja od BDP-a za sport puno premalo i da treba stvoriti sustav koji će funkcionirati da dođemo barem do jedan posto proračuna koji bi mogli ulagati u naš sport i mislim da je dobro da progovorimo ovdje da na ovaj način teško je, ja znam da je teško doći do rješenja pravoga. Ali, da se onima koji nisu plaćali svoje porezne obveze, znači a onima koji jesu da se ovima oprašta. Znači, mi kršimo Ustavom zajamčena prava na jednakost. Šaljemo lošu poruku svima onima koji su pošteni i korektni. Mislim da je dobro da to u ovom Domu kažemo da bi, a sve u svrhu poboljšanja ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Pa mislim da se ja sa zastupnikom uglavnom slažem. Ja ne vidim da se mi ja bih samo to nekako sumirao ovo što ste vi rekli na malo ovako konkretniju stvar. Vi naprosto promovirate pluralizam i čak u toj raspravi. Ja se potpuno slažem jer ja držim da zaista ne može se doći do istine, bilo koje istine na bilo kojoj razini društva bez pluralizma. Raznih informacija i demokratske rasprave, ali također ste se vi uvaženi zastupniče složiti sa mnom da moramo ulagati u djecu. Moramo napraviti za, ja ne vidim drugog načina ako mi ne vjerujemo u našu djecu onda nema ni budućnosti. I prema tome, mislim da smo tu jednoglasni i prema tome ja se slažem i sa vašim razmišljanjem koje ste iznijeli. Hvala.
Zahvaljujem. Ministar Primorac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, samo kratak osvrt ako mi dozvolite, jedna generalna misao. Možda je najjednostavnije u Hrvatskoj prihvatiti postojeće stanje i ne biti prethodnik ili prethodnica promjena i imati jednu sigurnu političku sigurnost koju nitko neće napadati. Mi smo glede Zakona o športu odabrali drugi put i ja to kažem otvoreno. Vi ste spomenuli neke naslovnice. Ja ću vam spomenuti jednu drugu naslovnicu koja nije niti meni životna želja da moja djeca gledaju, a to je “Primorac je Eliot Nes glede kriminala u športu“, a sad ću vam obrazložiti zašto to. Sad ću vam obrazložiti. Da li je prvi put u Hrvatskoj državi, to je naslovnica “Sportskih novosti“ ja ću vam je dati. Da li je ikada napravljena revizija stanja popisa u hrvatskim športskim klubovima. Da li je ikada utvrđen popis i vrijednost procjena imovine. Da li je ikada revizija ušla u nutra? Da li je ikada napravljen pregled poslovanja športskog kluba udruge u proteklih pet godina? Nikada. Nikada nije napravljena u Republici Hrvatskoj i s ovim zakonom će se to napraviti, a mi imamo zakon, Kazneni zakon i sve ostale koje ću ja stimulirati da se ti koji su to napravili a s kojima nikakve veze nemaju jer ne zna tko su ti pojedinci da se kazne. Ali ne možemo ugrađivati kaznene odredbe mimo zakona Kaznenog zakona i to su i svi kolege koji se bave Kaznenim zakonom rekli i ovo nije amnestija nego će biti temeljno kažnjavanje u skladu hrvatskog zakona oni koji su to počinili i ja se nadam da je to poruka nas svih zajedno. Zato ta amnestija, nisam uopće razumio što to znači, a ja u ovom Zakonu ne mogu, to su mi svi ljudi koji se bave Kaznenim zakonom rekli, ne mogu ugrađivati one odredbe koje postoje unutar postojećeg Kaznenog zakona. Dapače, ovo je preduvjet da se pokrene niz predistražnih, istražnih i ostalih radnji. A ja sam taj, i sami znate koji je možda poslao najviše … [[Govornik se ne razumije.]] od svih ministara u određene institucije pa će to biti slučaj glede ovoga. Ja vas u to uvjeravam. Bez ikakve zadrške, bez obzira o kome se radilo. S druge strane isto želim reći da je, to me moj pomoćnik podsjetio iznimno važno, mi ćemo kroz inspekciju koju po prvi put uvodimo pokušati riješiti pitanje i nadzora rada pojedinih klubova sustavno. I to je uloga inspekcije koju ja vjerujem da ćemo, da ćemo pokrenuti odmah nakon ovoga određenim pravilnikom jer je predviđeno. Ima još par pitanja na koja nije jednostavno odgovoriti. Jedno od njih je bilo pitanje zdravstvene zaštite sportaša koja naravno, mi smo uzimali nekoliko modela i glede rješavanja statusa vrhunskih sportaša. Glede plaćanja mirovinskih i ostalo. Ja bih isto želio da to riješimo na jedan način sustavno ali naravno ovaj Zakon predviđa mogućnost koja otvara vrata da se to riješi kroz neke druge zakone, kroz neka druga ministarstva. Reći ću vam primjer Slovenije. Slovenija je krenula i država je počela plaćati staž i socijalno osiguranje i nedavno njihov ministar koji je bio s nama kaže da oni razmatraju vraćanje na jedan drugi model gdje će klubove uključiti, a ne više državu da oni to rade pojedinačno jer se taj model kod njih pokazao jako neučinkovit i nesvrsishodan. I oni su sad u ovoj fazi da zapravo u tom smjeru idu i to je zadnja informacija koju smo dobili od kolega Slovenaca. Dalje Agencija za borbu protiv dopinga. Isto jedan iskorak koji ćemo pokušati riješiti to pitanje pošasti glede droge među mladima ali i među profesionalcima, ali naravno ovo pitanje obveze financiranja sportske djelatnosti u Republici Hrvatskoj to je ključno pitanje. Ja vam opet ponavljam. Da nije bilo ova dva nacionalna vijeća nikad se pomaci ne bi dogodili u znanosti, visokom obrazovanju jer oni su ti koji su Proračun prije usvajanja analizirali, kritizirali i predlagali Vladi, Saboru što će biti. Upravo je ovo prilika da Nacionalno vijeće napravi od tih nesretnih 0,3% iskorak a onda me zanima tko će biti protiv toga. Evo. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Ferenčak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodin ministar je utvrdio da bi možda bilo bolje da se ništa nije radilo da se ništa ne bi pokretalo. Mislim da to nije dobro i mislim da je dobro da ste gospodine ministre pokrenuli ovaj zakon i apsolutno nitko pametan ne može svaliti vama na leđa odgovornost za situaciju koja je sad u sportu. I mislim da ova diskusija samo je želja da se unaprijedi ovaj odnosno poboljša ovaj zakon. Nikako napad na vas i na vaše Ministarstvo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Željka Antunović.
Hvala lijepo. Dozvolite mi da kratko u ovoj svojoj raspravi prenesen ne samo svoja viđenja u odnosu na ono što nam donosi budućnost u sportu vezano uz ovaj Zakon nego i viđenja nekih ljudi koji su cijeli svoj život posvetili sportu, sportskoj djelatnosti ako i eto zato što se ili ne bave politikom ili im nisu bila dostupna mjesta gdje se odlučivalo ili moglo sugerirati što treba bolje riješiti ovim Zakonom koji su isto tako zamolili da se njihovi stavovi prenesu ovdje u Saboru. Počet ću od nečeg temeljnog što ja mislim da je trebalo prethoditi samom ovom Zakonu. Iako se iz Zakona, iz teksta Zakona, iz obrazloženja može iščitati što su temeljni ciljevi, glavni ciljevi sustava, sustava sporta ja ipak mislim da se ovaj Zakon donosi prije nego što je u Hrvatskoj postignut konsenzus oko toga što jesu ti glavni ciljevi? Oko tih glavnih ciljeva nismo raspravljali i slušajući ovdje u Saboru dalo bi se naslutiti iz članka 2. također iz Nacionalnog programa o sportu da se zaključiti što su ti ciljevi, ali ja mislim da tog nacionalnog konsenzusa nema. A dok nismo definirali ciljeve teško da možemo biti najbolji ili do kraja precizni u definiranju strategija ili u definiranju modaliteta ili instrumenata kojim ćemo te ciljeve ostvariti a jedan od tih instrumenata svakako treba biti i Zakon o sportu. Ne jedini, ali jedan od instrumenata. Ja osobno mislim da bi glavni cilj sustava sporta u Republici Hrvatskoj trebao biti u duhu Olimpijske povelje koja između ostalog kaže: «Bavljenje sportom je ljudsko pravo. Svaki pojedinac mora imati mogućnost bavljenja sportom sukladno njegovim ili njenim potrebama.» Ma koliko se predlagatelj ovog Zakona hvalio da je ovo idealno rješenje ja mislim da ovaj cilj ni ovim Zakonom pa čak i ako ćemo ga 100% provoditi što je uvijek upitno u Hrvatskoj neće udovoljiti ovom cilju. Ali to nije ni ključni problem. Ključni problem je da li mi uopće težimo? I da li instrumenti koje ovaj Zakon nudi teže tome da ostvarimo kad-tad ili da težimo tom cilju da se bavljenje sportom omogući svakome tko to želi u obimu koji on to, koji on to želi. Želimo li mi u Republici Hrvatskoj nekoliko jakih klubova u međunarodnim okvirima ili pak povećanje postotka tjelesne aktivnosti populacije u Republici Hrvatskoj? To je sada oko 17%. Želimo li poboljšanje zdravlja djece i odraslih? Veći broj djece i mladih u sportskim klubovima što u za sport talentiranoj naciji garantira i postizanje vrhunskih sportskih rezultata. To su odgovori oko kojih još uvijek nemamo konsenzusa. Činjenica da za postojeći sustav natjecateljskog sporta, a imamo sve više stranih, dobro plaćenih profesionalaca u hrvatskom gospodarstvu nema pravog materijalnog i financijskog uporišta, govori nam u prilog potrebi izgradnje sustava sporta koji bi za manje novca u dužem periodu dao bolje rezultate. I tek nakon tako postavljenih ciljeva znači definiranja želimo li prioritet dati profesionalnim, jakim, nekolicini jakih klubova ili jednom, stvaranju jedne široke baze tada ćemo znati da li su rješenja u ovom Zakonu najbolja? Nacionalni program sporta je dokument za kojeg nije razvidno iz ovog Zakona tko ga priprema već samo tko o njemu daje mišljenje i tko ga donosi? Pretpostavit ću da se stručne skupine ili pojedinci putem natječaja ili Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta ili Hrvatski olimpijski odbor ti koji će pripremati taj nacionalni program sporta. On po ovom Zakonu mora sadržavati neke određene točke od 1 do 3 iz samog članka 2. a ja bih predložila ministru, nisam napisala taj amandman, ali evo usmeno ga predlažem da točke 1. i 3. iz stavka 3. promjene mjesta. Naime ja mislim da bi program stvaranja uvjeta za bavljenje sportom u odgojno-obrazovnom sustavu trebao biti prvi obvezni sadržaj nacionalnog programa športa, a program stvaranja uvjeta za postizanje vrhunskih rezultata treba ga sadržavati, ali neka stoji na trećem mjestu, a ne obratno. Što se tiče Nacionalnog vijeća za sport. Ja napisala jedan amandman, a sad ću kratko reći što se suština tog amandmana. Naime, to Nacionalno vijeće kao najviše stručno tijelo samo je po mom mišljenju tripliciranje vlasti u sustavu sporta Republike Hrvatske, budući da već postoji i ministarstvo i Hrvatski olimpijski odbor kao stručna sportska tijela. Prijedlogom da ono čini 13 članova, a od toga predsjednika i 6 članova predlaže ministarstvo, svrstava ga ipak u kategoriju političkog, a ne samo stručnog tijela koje će u stvarnosti samo povećavati birokratski aparat i komplicirati donošenje nekih odluka. U praksi ćete vidjeti da sam u pravu. Ovo osobito imajući u vidu da ostale članove predlažu sportske udruge, olimpijski odbor i Kineziološki fakultet ukazuje da parlamentarna oporba nema baš nikakav utjecaj na donošenje odluka u sportu. Zbog toga sam amandmanom predložila da u smislu predlagatelja članova tog stručnog tijela tri člana i predsjednika predlaže ministarstvo, a tri člana da predlaže parlamentarna oporba, a sve ovo drugo da ostaje isto. Pisani amandman, pa bi volila da ga se ozbiljno razmotri. Što se tiče samog sustava sporta predloženi zakon ne nudi neka nova rješenja niti neke veće iskorake. Ja želim podcrtati da je vrlo važno inzistirati na planiranju i provedbi nastavne tjelesno zdravstvene kulture u sustavu odgoja i obrazovanja, razmotriti mogućnost uvođenja te nastave u predškolske ustanove, a tamo gdje nema tih ustanova, to su ruralna područja, poticati aktivnosti obavljanja djelatnosti sporta osobnim radom. Ja mislim da mi imamo najveći problem upravo u obavljanju tjelesno zdravstvene kulture u školama i da sama školska sportska društva nipošto to ne mogu nadoknaditi da sama činjenica što se daju dobra rješenja za školska sportska društva neće riješiti veći obuhvat djece bavljenja sportom. Moglo se da se htjelo i danas učiniti i u tom smislu sam zakon neće osigurati nikakav iskorak. Potrebno uređivanje sustava natjecateljskog sporta u Republici Hrvatskoj moguće je provesti na osnovu nekih predloženih rješenja. Ali postoji samo jedan važan uvjet, a to je da dosljedno provodimo te članke zakona, što do sad nije bio slučaj. Pravo prvokupa dionica za jedinice lokalne samouprave ukazuje, o tome je danas bilo puno riječi, na latentnu želju da se sportski klubovi kod kojih su se stekli uvjeti za proglašenje stečaja preoblikuju na račun lokalne samouprave, tu se slažem sa svima koji su o tome govorili. I na taj način amnestira pojedince odgovorne za dovođenje klubova u lošu poslovnu situaciju. Budući da je u većini slučajeva županijska i lokalna samouprava vlasnik objekata u kojima se provodi sportska djelatnost, a igrači u profesionalnim klubovima pod ugovorima s managerima postavlja se i pitanje što bi budući dioničari, lokalna samouprava ili vjerovnici, osim utvrđenih dugova mogli upisati kao imovinu. Postavlja se i pitanje zašto bi netko uopće i želio ako ima jasne poslovne razloge postati dioničar u takvom sportskom dioničkom društvu. Povećanje zbog oblika udruživanja kako zakon propisuje prijeti opasnost povećanja administrativnog sustava u sportu, što je za zemlju sa 4 i pol milijuna stanovnika vrlo opasno jer će biti puno više ljudi koji žive od sporta nego onih koji žive za sport. Stručni poslovi u sportu po mom mišljenju dobro utvrđuju nivo potrebnog, odredbe koje govore o stručnim poslovima, dobro utvrđuju nivo potrebnog obrazovanja za obavljanje stručnih poslova, uz potrebnu naobrazbu nastave, tu se radi o sportskim trenerima. Sama potreba povećanja sredstava za izradu nacionalnog programa za sport vjerojatno će se pojaviti. Nije ju moguće definirati, ali nije ju moguće definirati i zbog toga što ne znamo tko će u izradi tog nacionalnog programa sudjelovati. Evo, isteklo mi je vrijeme, ali mislim da sam uspjeli reći ono ključno što sam željela. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Čevar.
Pa ja moram stvarno ispraviti netočan navod uvažene zastupnice koja je rekla da Nacionalno vijeće za sport može postati političko tijelo i da nije ništa drugo nego može postati jedna skupa administracija i da nadležnosti tog Nacionalnog vijeća za šport može i dalje raditi Hrvatski olimpijski odbor, odnosno ministarstvo itd. A mislim da, neće mi zamjeriti uvažena zastupnica, nije ona baš jako vezivana uz sport, to nije njena domena, ona je koliko ja znam ekonomista i to bi trebala više o tom. Ali ja bih vam htio reći, nikako nemojte dozvoliti da Hrvatski olimpijski odbor, on je od osnutka '91. godine najviše nevladino nacionalno tijelo, sportsko tijelo i djeluje sukladno odredbama Olimpijske povelje, Zakona o športu i Zakona o udrugama. A to je da potiče suradnju športa i sportskih natjecanja te osigurava i unapređenje suradnje u sva 69 nacionalna saveza. I vidite, ostale zemlje, npr. u Francuskoj posebno Ministarstvo za sport, Mađarska ima Samostalni državni ured za sport, Luxemburg ima Nacionalni institut za šport, Poljska ima ministarstvo za edukaciju športa.
Zahvaljujem.
Prema tome, sve druge zemlje imaju, pa dozvolite da nam stručno Nacionalno vijeće određuje kako će se razvijati.
Zahvaljujem.
Baš stručno vijeće kako će se razvijati u športu naše djece. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Markovinović.
… [[Govornik naknadno uključen.]] nepoznavanje kolegice Antunović dovelo je do njene izjave da školska športska društva ne omogućavaju djeci da se u dovoljnoj mjeri bave sa športom, što apsolutno nije točno. Školsko športsko društvo, pa kod nas ima raznih športova koje vode stručni ljudi gdje se sva djeca mogu uključiti. I posebno treba istaknuti dobru suradnju sa brojnim športskim klubovima, tako da svi zajedno postižu odlične rezultate.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Arapović.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa replicirao bih uvaženoj zastupnici. Kao prvo, ja sam iznenađen vašim izlaganjem i čestitam, korektno. Ovo ozbiljno govorim. Korektno izlaganje i nemam nekih veliki zamjerki. Već sam se pripremio za mnogo oštrije rekao bih neke druge riječi, ali ovo je stvarno bilo korektno. Jer mi je vaš kolega bivši ministar skrenuo pozornost koliko je problema imao kod donošenja zakona. Daj Bože da ga je donio. Došao je Sabor u drugo čitanje u tu mu se gubi svaki trag. Koliko bi nama svima olakšalo posao da je to donešeno u prošlom mandatu? A sve je bilo dogovoreno i na kraju, zadnji dan je bila zabrana da se stavi u drugo čitanje. Kad ste govorili o Nacionalnom vijeću za šport ja mislim da je to, dobro ste govorili, jer smo mi dali u ime kluba HDZ-a amandman u članku 4. Znači da nije ministar i ministarstvo nego Vlada Republike Hrvatske. Ako ćemo sumnjat u ministarstvo, ako ćemo sumnjat u Vladu, ako ćemo sumnjat u predsjednika onda ćemo sumnjat cijelu državu. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Pokazuje se da unutar HDZ-a osim demagoga ima onih su manje u politici, a više onda kad su u djelatnosti, govore realno. Naime maloprijašnji ispravci netočnih navoda i kolege Červara i kolege Markovinovića su pokušaj da se vrijeđa, ništa drugo. Mislim spominjanje moje stručnosti ili nestručnosti pokazuje da su oni diletanti i nestručnjaci u bilo čemu, naprosto im vraćam uvredu koju su oni meni uputili.
Bez teških riječi molim vas, nema ovdje u Saboru diletanata.
I nemam nikakvih drugih komentara na ono što su rekli. Njihovu stručnost ne dovodim u pitanje, pa neka ni ne dovode oni u pitanje, neka se ne igraju sa mnom na političkoj razini jer mi tome doista nisu dorasli. Što se tiče školskih sportskih društava da sam neupućena da ne funkcioniraju, ponovit ću. 17% populacije u Hrvatskoj na žalost, samo se bavi sportom. To je službeni podatak. A o tome kako športska društva funkcioniraju, školska športska društva ovisi o jako puno faktora, na žalost zbog jednog lošeg trenda neaktivnosti unutar obrazovnih ustanova, padanja motivacije djelatnika u sustavu obrazovanja, sve manje i manje je dobrih športskih školskih društava i to je činjenica i o tome ako ćemo to pokrivati onda nikada nećemo napraviti pozitivne promjene koje doista neće, nije moguće lako realizirati s obzirom na desetljeća gomilanih problema u sportskom sustavu.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Ferenčak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa mislim da smo u prvom čitanju ovog zakona evo i do sada vodili jednu vrlo konstruktivnu raspravu i ja bih apelirao na svoje kolegice i kolege da ovakve stvari nam nisu stvarno potrebne pogotovo oko sporta i da ćemo se tu svi složiti. Ja bih se osvrnuo na izlaganje kolegice Antunović u onom dijelu kada je govorila o sustavu sporta i ja se slažem s njom i mislim da ćemo se svi složiti da sustav sporta ne funkcionira, možda je tek započeo, ali sigurno ne funkcionira, trebamo ga stvoriti. Međutim ono u čemu se ne slažem, rekli ste da se sa manje novca u dobrom sustavu može puno toga više napraviti. Mislim da manje novca od onoga što sada Hrvatska država izdvaja je nemoguće za sport izdvajati, jer to je sramotno malo. To je sramotno i za ovu Vladu, sramotno je i za onu bivšu Vladu i za sve Vlade koje su izdvajale tako malo novaca za šport u Hrvatskoj. To je na razini 0,3% stalno o tome govorimo, to je 30 milijuna kuna iz budžeta, nešto od Hrvatske lutrije. To je za hrvatski sport puno premalo. Rekao sam iz budžetskih sredstava lokalne uprave i države za ono šta se za sport potroši nije niti 10% ulaganja koliko su ljudi uložili u sport. Znači snalaze se na sve mile načine koliko mogu. Ako se ovdje stvore pretpostavke sa novim zakonom i ako se stvore pretpostavke da se moraju kontrolirati novci koje država ulaže u sport što danas nije slučaj, ja mislim da ćete se svi složiti da se na razini 1% bi trebalo izdvajati za šport i športske aktivnosti u Hrvatskoj državi. Hvala.
Odgovor na repliku. Izvolite.
Pa nije nekakav odgovor, ali ustvari pojašnjenje. Čini mi se da se nismo baš dobro razumjeli. Nisam ja niti jednog trenutka rekla da u Hrvatskoj za sport treba izdvajati manje i da bi se sa tim, sa manje moglo napraviti više. Nipošto. Ja mislim da se za javne potrebe u športu u Hrvatskoj izdvaja premalo i da bi trebalo izdvajati više na teret nekih drugih javnih djelatnosti za koje mislim da se izdvaja previše. Ono što sam ja postavila kao dilemu je da li ćemo većinu novaca koja se za sport izdvajaju na svim razinama, usmjeravati u nekoliko jakih profesionalnih klubova ili ćemo pak stvarati osnovu za izgradnju sustava sporta koji bi u dužem periodu dao bolje rezultate pozivajući se upravo na kupovanje skupih stranih igrača, profesionalaca, odnosno sportaša profesionalaca i apelirajući da se veći dio tog novca koji se sada ulaže za te vrhunske rezultate, da se veći dio tog novca uloži ustvari za stvaranje vlastitih sportskih kadrova, vlastitih šampiona a ne da kao što je postala na žalost sve više praksa, da šampione uvozimo. Prije smo stvarali šampione, a sad ih počinjemo uvoziti. To je bila suština onoga o čemu sam ja govorila. I još jedanput bez ikakvih zlih namjera. Ne mislim da će ovo stručno tijelo postati političko, ali način kako se predlažu članovi ukazuje i na politički aspekt toga. I tu ono što ja predlažem je samo jedno uravnoteženje da se sve opcije i jedna i druga politička opcija dobe priliku predlagati stručnjake za to stručno tijelo i na taj način imati neku vrstu utjecaja za vođenje politike u sportu.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Perica Bukić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, cijenjene kolege zastupnici. Obzirom da je ovo moje četvrto obraćanje na temu Zakona o sportu, ja ću vrlo kratko naglasiti onaj dio koji mislim da je doista najvažniji i evo na početku zahvaliti i mojim kolegama zastupnicima na jednoj zaista konstruktivnoj raspravi, naravno da ima i poneka demagoška primjedba, ali uglavnom je rasprava sa…
Izvolite, uvaženi zastupnik Perica Bukić. Ja molim … … [[Upadica se ne čuje.]] A u čemu je problem? … [[Upadica se ne čuje.]] Ja sam opomenuo gospođu Antunović da ne upotrebljava teške riječi. Nisam dao opomenu. … [[Upadica se ne čuje.]] A zatražite sjednicu kluba pa ćemo onda tamo raspraviti, ja nisam dao opomenu, opomenuo sam gospođu Antunović da ne upotrebljava teške riječi. Nisam vidio pločicu uvažene zastupnice Bajt za povredu Poslovnika, nakon toga nisam mogao dati povredu Poslovnika nakon druge replike i sada izvolite uvaženi zastupnik Perica Bukić na raspravu u trajanju od 10 minuta.
Zahvaljujem, potpredsjedniče. Evo, malo su se uzburkali duhovi. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Dajte kolege, ja vas molim. Ja ću vrlo kratko i ja se nadam zaista da sport neće zazivati nesuglasice, ne bi ni smio s obzirom na ono što predstavlja u Hrvatskoj sa svojom ulogom i značajem zaista je prevažan da bi ga sveli na razinu osobnih nekakvih prepucavanja. Ono što mislim da je suštinski izlazi iz diskusije svih je da ovaj Zakon stvara preduvjete i daje osnovu za rješavanje svih onih problema o kojima smo razgovarali. Znači i pitanje uvjeta, bavljenja sportom, pitanje školskog, sveučilišnog sporta, pitanje stručnosti i obrazovanja kadrova. Ja moram tu reći, bilo je dosta diskusije i na odboru upravo oko kadrova, oko trenera, pogotovo ljudi koji se bave sa mlađim kategorijama i sigurno da treba iskoristiti i Kineziološki fakultet i stručnjake koji su obrazovani. Međutim, apsolutno mislim da treba uvažiti i nacionalne saveze, klubove, znači ljude iz sportova i da je tu jedna suradnja i struke sa sveučilišta, ali i ljudi koji su konkretno u sportu nužna, da bi imali jedan kadar stručnjaka, ljudi koji će odgajati mlade ljude kad se uključe u aktivno bavljenje sportom. Da li rekreativno, da li profesionalno kroz klubove. Isto tako pitanje Nacionalnog vijeća za sport. Dosta se diskusije vodi na temu Nacionalnog vijeća, pitanje odnosa Hrvatskog olimpijskog odbora i Nacionalnog vijeća za sport. Mislim da ne bi smjelo biti upitno, Hrvatski olimpijski odbor ima zaista jedno visoko mjesto u, najviše tijelo u Hrvatskoj koje se bavi problemima i organiziranjem uopće sporta i svih nacionalnih saveza i organizacija županijskih, itd. I Nacionalno vijeće za sport će biti samo tijelo koje će i Olimpijskom odboru i Ministarstvu obrazovanja, znanosti i sporta pomoći u rješavanju svih onih problema o kojima govorimo, koje do danas nisu imale, pa mogao bih reći, niti mjesta na kojem bi se svi ovi problemi i prodiskutirali. I financiranje sporta, i ulaganje u sport i porezne olakšice i pitanje sportaša, njihovih mirovina … [[Govornik se ne razumije.]] sportaša koji se predlažu, pitanje statusa sporta u razini ministarstva, da li pomoćnik ministra ili državni tajnik sutra, pitanje mreža objekata, izgradnje novih objekata, pitanje Bjelolasice. Znači, sve ono o čemu mi tu raspravljamo, osnivanjem Nacionalnog vijeća za sport mislim da ćemo dobiti napokon mjesto, odnosno tijelo koje će na pravi način moći sve ove probleme, sugerirati rješenje tih problema i na neki način čak raditi pritisak u interesu sporta i ljudi koji se bave sportom. Zaista bi bilo neprimjereno ovaj Zakon o sportu svesti na razinu donošenja zakona koji se bavi s nogometom što se često pokušava nametnuti kao teza. Naravno da i taj dio problema treba riješiti, to je nešto što opterećuje funkcioniranje i tog sporta, a ne samo nogometa i drugih sportova koji su u tom rangu, i košarka, rukomet i vaterpolo. Naravno da također, s obzirom da su problemi već niz godina, 15, 20, nije ih moguće riješiti preko noći, ali definitivno da s ovim Zakonom će se, ako ništa, podvući crta i ustrojiti sustav kontrole funkcioniranja svih tih klubova u budućnosti. Pitanje, vezano na to postavlja se pitanje funkcioniranja klubova. Znači, ljudi koji vode te klubove, ljudi koji su predsjednici uprava, direktori, itd., ja vas moram informirati da svima vama su na neki način u centru pozornosti samo ovi najatraktivniji klubovi koji su često u medijima. Međutim, istina u sportu je malo drugačija. 95, 99% klubova koji funkcioniraju su čisto amaterski klubovi. Ljudi koji ih vode to rade iz ljubavi, više štete nego koristi, ja bih rekao i čest je slučaj da morate moliti ljudi da bi uopće se uhvatili tog jednog nezahvalnog posla koji se svodi na traženje financijskih sredstava da bi ti klubovi uopće mogli funkcionirati. I definitivno da strategija mora prirediti da se klubovima ipak pozabave lokalne zajednice, a da država se bavi financiranjem nacionalnih saveza, financiranjem mladih, financiranjem školskog, srednjoškolskog sporta, rekreacije, itd. Dalje ne bi dužio. Ja zaista želim zahvaliti se ministru i njegovim suradnicima na naporu da se jedan ovakav zakon donese i uvjeren sam da će svi oni rezultati koje su naši sportaši desetljećima ostvarivali i ostvaruju i dan danas, da će s ovim Zakonom, sa primjenom ovog Zakona, punom primjenom ovog Zakona, da će ostvariti ponovo uvjete da bi i sutra se veselili ponovo uspjesima i svjetski priznatim rezultatima naših sportaša i domaćim, na domaćem i na međunarodnom planu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Červar.
… [[Govornik naknadno uključen.]] dajem potporu uvaženom zastupniku koji je rekao da trebamo razmišljati i o onim ljudima koji su cijeli život proveli u sportu i koji su na promociji ove zemlje napravili jako, jako puno. A ima ljudi, ja ću vam reći, koji su osvajali olimpijsku medalju i koji su danas, imaju, bore se da sastave kraj s krajem i u pitanju im je egzistencija. I ono minimum što možemo napraviti za te ljude da im pomognemo. Ja bih samo na kraju htio reći kao što je ona koristila, tako i ja, uvažena zastupnica gospođa Antunović koja me danas uvrijedila po drugi puta. Prvi puta javno na televiziji "Nedjeljom u 2", rekla je da sam zalutao u politiku što apsolutno nije točno jer mislim da sam čak bolji političar od vas. A vi ste diletant što se toga tiče, a nešto ću vam drugo reći. Ne dozvoljavam da me vrijeđate jer ako, vi ste opcija lijeva koja poštuje propise prava, ja vas samo podsjećam na jednu stvar. Da propisi i prava kažu da treba pošteno živjeti, drugoga ne vrijeđati i svakome svoje dati. A vama bi trebalo dosta toga dati. Hvala lijepo.
Replika. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Pa evo, kolega Bukić Perica je rekao da se ovim Zakonom bavimo ustvari sa, uglavnom bavimo najatraktivnijim klubovima, tu se vjerojatno misli na "Dinamo", "Hajduk", "Osijek" i "Rijeku". Ne, nego mi se bavimo jednom jedinom stvari, a to je da se tim klubovima oprašta nenormalne novce. Prema izvješću 2000. godine radilo se o 577 milijuna, pa je ministar priznao 700 milijuna kuna, a vrlo vjerojatno se radi sad o nekakvih barem … [[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] Radi se o tome da im opraštamo dugove, netko je te dugove napravio, a da vam zorno prikažem koliki je to dug. Sa 700 milijuna kuna koje je gospodin ministar priznao to je najmanje 70 sportskih dvorana, najmanje. Mi opraštamo nekim likovima koji su te dugove napravili 700 milijuna kuna umjesto da napravimo 700 sportskih objekata o kojima i ovaj Zakon govori, a mi recimo u Đurđenovcu u jednom mjestu u Slavoniji ne možemo naći 3 milijuna i 600 tisuća kuna da dvoranu koja je pod krovom, koja je ustakljena završimo. Tih novaca nema, tih novaca nema i ne može se naći, a i predsjednik Sabora zna o kojoj dvorani radi jer on je postavio kamen temeljac.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Perica Bukić.
Evo uvaženi kolega, ja zaista nemam namjeru braniti ni jednu kunu koja je na … [[Govornik se ne razumije.]] način, odnosno nije uzeta nego nije plaćena državi. Međutim, polazimo od činjenice da je to jedna realnost koju smo zatekli, koja se događa već niz godina i netočnosti s vaše strane da se dugovi opraštaju. U konačnici vidjet će se što će od toga ispasti, međutim činjenica je da se moralo povući crta i napokon uvesti red barem za funkcioniranje ubuduće. Ja ću vas samo informirati. Ja sam … [[Govornik se ne razumije.]] direktor jednog kluba, predsjednik jednog nacionalnog saveza, najuspješnijega kluba i službenoga proglašenoga i funkcioniranje klubova je iznimno teško. To je gotovo na razini čarobnjaštva danas pronaći sredstva. Ti novci o kojima vi govorite to su novci koji ne postoje, niti su ikada postojali na žalost tako da bi teško mi s tim novcem napravili jednu sportsku dvoranu. Kad bi se mogla ja bih bio prvi za to. Međutim, kažem ponovo. Ono što je možda najvažnije s tim će se baviti organi koji se trebaju baviti, ali definitivno da ovaj Zakon stvara uvjete da se to više u budućnosti ne događa i ne ponavlja. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnica Željka Antunović, replika.
Kolega Bukić je sa pravom rekao da će se s ovim Zakonom podvući crta i krenuti ispočetka. U tom pravcu htjela bih malo replicirati i reći da baš i nije dobro da tako olako se pomirimo s činjenicom da će se to dogoditi i da samo tako pređemo preko toga. Mora se podvući crta, u pravu ste i mora se krenuti ispočetka i ovaj Zakon stvara osnove da se neke stvari bar kad govorimo o financiranju, funkcioniranju i organiziranju sportskih klubova, pogotovo vrhunskog sporta i odnosa sa državom postave bolje i stave pod bolju kontrolu. Međutim, ipak bi trebalo razmisliti ne kroz ovaj Zakon i ne kroz Ministarstvo sporta, ali kroz druge institucije hrvatske države koje su na žalost u lošem stanju i funkcioniraju nikako, nisu u stanju pozabaviti se ni vrhunskim kriminalom, a kako ovako dobro zamotanim makinacijama koje su se događale u sportu i zbog čega su se neki obogatili, a mnogi koji su se istinski bavili sportom osiromašili mislim da bi se tim, da to ne bi trebalo staviti pod tepih, da ovaj Zakon ne bi trebao biti krunski alibi za to i da bi se trebali neki drugi pozabaviti s tim jer to nisu baš mali novci, to su veliki novci koji su se zbog nemoći društva, zbog nepostojanja dovoljno političke volje da se stvari postave na pravo mjesto dogodile. Teško je ispravljati. Ja se slažem da nema tog zakona koji to može riješiti na najbolji način da svi budemo zadovoljni, ali ni ne mora to riješiti ovaj Zakon, međutim ovaj Zakon nije jedino što se u ovoj zemlji koji jedino mjesto koje definira što se događalo i što se događa u sportu. Nemojmo zbog ovog Zakona pokopati sve ono što bi trebalo raščistiti i razriješiti.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Perica Bukić.
Poštovana kolegice, ja ću samo vrlo kratko ponoviti da sam ja posebno naglasio maloprije ako ste me slušali da će jedan od rezultata upravo biti podvlačenje crte i uvođenje kontrole za ubuduće, ali isto tako da organi koji će se s tim baviti da će … [[Govornik se ne razumije.]] vidjeti tko je tu šta radio. Naravno da se nepravilnosti neće otklanjati i naravno da se ne može to prebrisati spužvom, ali ja evo kad ste već mi rekli ja se zahvaljujem upravo našoj Vladi i ministru što su imali snage donijeti ovakav Zakon koji smo dugo čekali. Mogli ste možda i vi za vašeg mandata pokušati se uhvatiti s ovim problemom. Naravno da nije lagan, ali ja sam uvjeren da jedan veliki iskorak za funkcioniranje sporta i da niti će ono što je negativno bilo se prebrisati, a svakako će posljednji pomaci biti s ovim donošenjem Zakona vrlo brzo vidljivi. Hvala lijepa.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Bukiću vi ste zaista u svojoj racionalnoj i konstruktivnoj raspravi uočili mnoge probleme koje su ovdje istakli i neke kolege, ali želim ovdje spomenuti da ste još nešto istakli. Da ovaj Zakon uvažava šport djece i mladeži, a vrlo često se danas čulo da mladima nije posvećena pozornost. Pa upravo ovim Zakonom šport djece i mladeži došao je u središte pozornosti, od korištenja športskih dvorana do početka uvažanja onih učitelja i nastavnika, onih trenera koji rade u školskom športu. Danas u svim školama ja ne poznajem ni jednu školu u našoj zemlji u kojoj nema nekakve športske aktivnosti. Dakle, ona postoji. Ovdje, u ovom Zakonu prvi puta na prvom mjestu u programu javnih potreba na državnoj razini u športu stoji da je od prioriteta važnost športa djece i mladeži i želim ovdje istaknuti da se ne može sve riješiti u tom području u ovom Zakonu. I slažem se sa nekima koji su rekli da treba vratiti šport i u dječje vrtiće organizirano. Zakon o predškolskom odgoju i danas je u mogućnosti izvršiti i športske aktivnosti u dječjim vrtićima. Oni u velikom broju dječjih vrtića postoje. Zato i apeliram na ministra da kod promjene Zakona o predškolskom odgoju utvrdi obvezu da šport u dječjem vrtiću postaje obveza, ne mogućnost nego obveza.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Perica Bukić.
Vrlo ću se kratko nadovezati samo ja također podržavam naravno vaše izlaganje, međutim iskoristit ću prigodu kad ste spomenuli sport mladih naglasiti jednu vezu vrhunskog sporta i upravo tih mladih. To je zaista nedjeljivo i staviti na prvo ili na treće mjesto jedno ili drugo bilo bi pogrešno. Ja ću vam dati samo primjer, evo moj kolega Červar zna koliko je djece više se počelo baviti rukometom nakon uspjeha rukometne reprezentacije i kolika je to promidžba u svijetu i koliko je uopće taj vrhunski sport i vrhunski rezultat vezan na aktivnosti bavljenje sportom djece i mladih i sigurno je da svaki takav pogotovo međunarodni uspjeh veže jednu ogromnu masu djece, klinaca uz sport i normalno da su u tom slučaju upravo ovi uvjeti bavljenja sportom nužni i ovaj zakon ih takvima i predviđa. Hvala.
Poštovani zastupnik Franjo Arapović replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ne mogu se oteti dojmu prije nego što repliciram kolegi Bukiću da zaštitim moga kolegu Linu Červara saborskog zastupnika zbog ovih uvreda izrečenih ne želeći se miješati u vaše odnose. Mislim da je gospođa Antunović uvrijedila kompletnu športsku javnost, kompletnu rukometnu reprezentaciju, dvije medalje zlatne, olimpijske i ostalo sve i sve simpatizere športa kojim je gospodin Červar izbornik mada ni on nije bio korektan prema dami, ako ne prema dami morao je biti korektniji jer gospođa je dama. To bih rekao u ovome sada izlaganju. … [[Govornik se ne razumije.]] se politički. Kolega Bukić je rekao jednu dobru stvar, on je to govorio iz svoga iskustva kao predsjednik vaterpolo saveza i kao član … [[Govornik se ne razumije.]] jedan od naših najtrofejnijih klubova i rekao je jednu jako bitnu stvar, da su morali plesati ja ću reći na svoj način drastičnije na rubu kriminala. Da bi danas radio u športu morao si biti polukriminalac. E, upravo ovaj zakon će donijeti da se zna tko šta radi u športu a ne danas mi imamo ljude, svi smo ih optužili, ja ih mogu nabrojati pedeset a dokaza nigdje. Nego je bitno reći predsjednik Cibone je lopov, predsjednik Dinama je lopov, predsjednik Hajduka, Kamen Ingrada, sve o športu oni lopovi. A ti ljudi kad razgovaram s njima, kad vidim kakvu kemiju izvode da bi klubovi mogli funkcionirati i opstati i takmičiti se u Europi. Jer, ako jedan hrvatski klub godinu dana ne nastupi u europskim takmičenjima on gubi narednih pet sezona. Hvala.
U replike se ukrca prtljaga i onoga dijela što ne spada u replike. Povreda poslovnika poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Uvaženi predsjedniče, naš poslovnik ima stroge odredbe o tome što je replika i kome se replicira. Ne može se replicirati Vukiću i onda komentirati Željku Antunović. To je već se dopustilo Lini Červaru. Gledajte, i u športu postoje pravila a tu imamo dva sportaša koji ne poštuju pravila poslovnika. A imamo i trećega vas koji to njima dopuštate da biste ovako na kraju kad oni sve to izgovore umjesto da ih prekinete blago opomenuli da to ne spada u repliku. Slušajte, to je jedno namjerno, drastično nepoštivanje poslovnika od strane zastupnika i jedno toleriranje nepoštivanja od strane predsjednika.
Kolega Stazić, u ovom poslovniku postoji ona jedna odredba da zastupnik treba navesti odmah na početku koju odredbu poslovnika se smatra da je povrijedio. I treba navesti točno konkretno odredbu a ne pozivati se na recimo onu odredbu koja govori o tome da se može podnijeti povreda poslovnika. I poštovani zastupnik, prije odgovor na repliku Perica Bukić. … [[Upadica se ne čuje.]] Valter Poropat. … [[Upadica se ne čuje.]] Možemo polemiku voditi malo ovako kuloarski po kružocima i na nekim drugim mjestima, na galeriji, na balkonima. Kolega Poropat, izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče! Da kolega Vukić, nije dobro da se u saborskoj raspravi Zakona o športu dolazi do osobnih konflikata. Ne samo da nije dobro da po temi sporta dolazi do konflikata nego bi bilo dobro da se svi ovi pristigli amandmani dobro prouče i da se ugrade u Zakon o športu što je gospodin ministar i najavio u ovoj raspravi da mu je drago da se danas ovdje raspravlja otvoreno i bez zareza da tako kažem. Dakle, dobro bi bilo da se svi ovi amandmani dobro prouče i da se ugrade u Zakon o športu kako bi u sportu bili jedinstveni za dobrobit sporta. I smatram da će ova rasprava na kraju doprinijeti razvoju sporta.
Poštovani zastupnik Anto Bagarić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege! Kako je šport od osobitog značenja za Republiku Hrvatsku i kako se zasniva na načelu dobrovoljnosti, dostupnosti svima bez obzira na dob, spol, rasu, vjeru, nacionalnost, društveni položaj ili političko određenje pozdravljam ovaj Konačni prijedlog Zakona o športu koji uređuje sustav športa, športske djelatnosti, športske stručne poslove, športska natjecanja, financije i nadzor športa kao i mehanizme poticanja razvoja športa ponaosob izgradnje i održavanja sportskih građevina. Dosadašnji Zakon o športu i važeći propisi nisu ponudili odgovarajuća rješenja pa su razlozi kojim se predlaže ovaj Zakon opravdani, svrsishodni, realni počevši od definicije donošenja Nacionalnog programa razvoja športa koji će ja se nadam vrlo jasno postaviti ciljeve, nositelje i rokove za pojedino područje i održavanje ovog programa. Nacionalnog vijeća kao najvišeg stručnog tijela koje može meritorno raspraviti i predložiti i donijeti mjere za razvoj i unapređenje športa. Danas evo vidimo o športu govorimo mi političari. Nažalost vrlo malo smo uvažavali ono što su rekli naši dokazani športaši. Ja mislim da je prava prilika da upravo u ovom Vijeću budu športaši koji će moći reći i definirati ono što treba definirati u Nacionalnom programu razvoja športa. Kvalitetnog sustava športa kojeg će činiti pravne i fizičke osobe sa jasnim pravilima poslovanja i odvajanja profesionalnog od amaterskog kao i definicije statusa športskih objekata i stručnih osoba u športu. Posebno treba istaći što ovaj Konačni prijedlog zakona uređuje šport djece i mladeži ne samo u stvaranju i izgradnji uvjeta od školskih športskih dvorana i ostalih sadržaja već i osigurava visoko obrazovanje, stručne kadrove u tom obrazovanju, opću i zdravstvenu sposobnost učenika, praćenje i usmjeravanje djece kroz informatizaciju u športu. Vrhunski športaš je institucija i više od toga. Vrhunski športaš afirmira lokalnu, regionalnu i državnu sredinu. Stoga je vrlo bitno što ovaj Zakon jasno definira status, pravo, naknadu kategoriziranim sportašima, pravo na subvenciju, školovanje ako je osvajač medalje. Pridružujem se i onim kolegama koji su rekli: «Trebalo bi još porazmisliti o određenim beneficijama za vrhunske sportaše, da li je u pitanju mirovina ili neke druge stvari sasvim svejedno.» Profesionalnim klubovima daje i uvjete i mogućnost transparentnog poslovanja kroz titulara vlasništva, kapital i izvore financiranja. Ali i kontrolu poslovanja o kojoj smo danas često čuli nažalost u negativnom predznaku u smislu lošeg poslovanja, malverzacija ili zlouporaba mogućnosti koje pruža današnje športsko društvo ili klub. Ne manje važno ovim Zakonom obuhvaćene su i ostale kategorije športaša. Kroz rekreativni šport uposlenih, umirovljenih i svih drugih kategorija našeg stanovništva. Zakon vrlo jasno definira i način financiranja športa. Propisuje izvore financiranja od državne, regionalne i lokalne sredine. Određuje oblike udruživanja od športskih saveza, zajednica pa ako hoćete i športskih dioničarskih društava. Osigurava i institucije u športu potrebite za funkcioniranje športa. A nacionalnim programom, mrežom športskih građevina, odlukama nadležnih ministarstava osigurat će se, ja se nadam i standard, održavanje, upravljanje i korištenje. Možda jedna na kraju sugestija kada se bude donosilo i donosio nacionalni program da se porazmisli i malo o standardima izgradnje školskih športskih dvorana. Naime mi vrlo velika sredstva utrošimo u velebne športske objekte koji služe našim dvoranskim sportovima. Damo ogromne vrijednosti, jednu jedinu dvodjelnu dvoranu ne možete napraviti bez 8 do 9 milijuna kuna. Jednu trodjelnu dvoranu 12 do 15 milijuna kuna. Možda bi trebalo razmisliti o standardima izgradnje tih objekata primjerom evo zapadnog svijeta koji imaju montažne dvorane. Vrlo lako ih je nakon ugašenja kluba ili njegovog takmičarskog djela preseliti ili potpuno deložirati jer su jeftinije, a isto imaju, isto imaju svrhu. Stoga evo prije svega što dobivamo zakon ili konačni prijedlog kojeg su dugo očekivali i prije svega naši športaši i naša športska javnost ja ću podržati ovaj Prijedlog zakona.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Kažete kolega Bagariću nažalost sportom se evo bave političari. Nije to nažalost znate. Političari odlučuju kako će se trošiti državni novac. I o tome se između ostalog radi u ovome Zakonu. A šta su ta, sad taj zakon predviđa? On predviđa prebacivanje potraživanja državnih na lokalnu samoupravu. «De facto» … [[Govornik se ne razumije.]] Tko će to naplatiti? 700 milijuna kuna najmanje. A šta će, šta će onda ostati za bazene, za dječja igrališta? Tamo gdje bi klinci trebali haklati, ko što, kako se to u Zagrebu kaže. Pa ja mislim da to, i svi mi mislimo da je to daleko potrebnije nego ovim velikima koji nas ponekad kroz djelovanje svojih čelnika sramote. Vidite šta radi taj Marić. Sramota za hrvatski šport, a ne ponos. E takvima se oprašta 700 milijuna kuna. Ali, ali ako ova Vlada bude ne samo oprostila tih 700 milijuna kuna, ako bude još morala vraćati dugove što sumnjam da hoće one koje ste vi ostavili u Požeškoj županiji onda neće ostati ni za lopte a kamoli za igralište.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Anto Bagarić.
Poštovani zastupnik Stazić svaku repliku a primjetio sam i drugih zastupnika koristi kako bi meni utrpao dugove županije Požeško-Slavonske, a imali smo primjer čuti i vezano za zdravstvo. On vrlo dobro zna da to nisu moji dugovi. Da su dugovi sustava kojeg smo imali i načina kako je se poslovalo i radilo pa utoliko demantiram sve njegove objede rečeno na ovu varijantu. Isto tako rekao sam, to stoji, možda se dijelom i slažem. Nažalost o ovom Zakonu raspravljamo mi političari … … [[Upadica se ne razumije.]] O sebi … [[Govornik se ne razumije, govornici govore uglas.]] mogao reći da sam se bavio športom, ali za neke koji se nisu bavili športom hoće reći nešto o Zakonu a nemaju pojma, pojma o tome [[Upadice se ne razumiju.]]
Druga replika poštovani zastupnik Franjo Arapović. Izvolite.
Zahvaljujem lijepo gospodine predsjedniče. Pa replicirao bih jednome dijelu izlaganja, kolegi kada je govorio o sportskim novinama da bi trebalo. Pa nitko od nas ovdje u sabornici a mislim i u cijeloj Hrvatskoj nije … [[Govornik se ne razumije.]] Znači za, nositelji olimpijskih i svjetskih medalja, mora država im se nečim odužiti. Ne samo tim, trenutačnom nagradom. Ali je ovaj Zakon preduvjet da Nacionalno vijeće za šport predloži Ministarstvu, Ministarstvu financija da se iznađu sredstva da se vrhunski sportaši, osvajači olimpijskih svjetskih medalja moraju imati beneficirani radni staž ili imamo jedan još problem što sa ovim ljudima koji smo igrali košarku 15 godina, 10 godina u Hrvatskoj, a 5 vani. Tko nama može tih 5 godina ili nam omogućiti da mi koji smo bili vani da za te godine koje smo imali vani ugovore možemo u Hrvatskoj kupiti te godine radnog staža. Hvala.
I poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Ma naime, osvrnuo bih se na jedan aspekt izlaganja poštovanog kolege, aspekt koji bi trebalo pri svakom prijedlogu zakona ovdje detaljno analizirati, a to je odgovor na pitanje tko će sve to skupa platiti. Sve košta. I ovaj zakon košta. Jasno je tko će u ovoj situaciji platiti financijski ceh primjene ovoga zakona. Platit će porezni obveznici, milijardu kuna za koje smo čuli da je to novac koji nije nikad ni postojao. Laž! Ne neistina, nego laž. Taj novac jest postojao ali je otišao u privatne džepove. Isplatio se bez plaćanja poreza. Netko je dobio premiju. Neki menadžer je dobio nagradu, a porez plaćen nije. Porez je ostao kao dug. Dakle, novac je postojao. Financijski jasno tko će platiti ceh. Drugo je pitanje tko će platiti politički ceh. Veliki klubovi popularni sa tzv. brendom prelaze potraživanjima u vlasništvu lokalne samouprave. I sada će Grad Zagreb ili Grad Split ili Grad Rijeka trebati reći ma mi taj klub ne možemo funkcionirati mi ćemo ga ugasiti. Mi ćemo ga ugasiti, a po propisima koje je donijela država. Dakle, politički ceh se prebacuje na lokalnu samoupravu. Prebacivanje tog ceha na lokalnu samoupravu vidljivo je i pri ostvarivanju projekta izgradnja sportskih dvorana po Hrvatskoj. Dvorane se grade, grade se dobrim tempom i nitko protiv toga nema ništa jer to je jedan od boljih poteza i ove Vlade i prošle Vlade. Međutim, te dvorane trebaju i poslije funkcionirati. Kako mogu funkcionirati poslije pod troškom lokalne samouprave koji jedva da ima novaca za svoje vlastito funkcioniranje. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Pa kada govorim o ovom zakonu ponovno moramo doći na problem decentralizacije ove države i lokalne i regionalne samouprave. Evo, jučer smo razgovarali u ovom Visokom domu o zdravstvu i imamo ponovo udar na lokalnu i regionalnu samoupravu. Ovaj puta imamo nešto slično, jer većina ovoga zakona ili barem ono o čemu se sukobljavamo odnosi se na ove dugove koje je ostvarilo nekoliko, hajde neka bude desetak, petnaestak sportskih klubova u Republici Hrvatskoj. Međutim, jedinice regionalne i lokalne samouprave i do sada su napregnute i mi uopće ne vodimo računa o tome na koji način ćemo ih i kojim obvezama ponovo oderati, doslovce oderati. Jer, kažemo javne potrebe u sportu da imaju jedinice lokalne i regionalne samouprave. Ja se slažem s time, ali imate toliko potreba na lokalnoj razini, da jednostavno oni koji su čelnici u tim jedinicama lokalne ili regionalne samouprave ne znaju čega bi se prvoga primili, a mi kada ovako po segmentima razmatramo pojedine zakone onda smo super široke ruke i hajmo im lupiti obvezu, a nitko ne govori koliko će se sredstava decentralizirati i vratiti tim jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Osobno smatram da bi za javne potrebe u sportu trebali ići novci prije svega za razvoj amaterskog i školskog sporta prije svega i razlog zašto se nedovoljno naša omladina bavi sportom je neodgovarajući uvjeti. Svaka čast u velikim gradovima ili većim središtima gdje nema čega nema, ali primjerice u Voći Donjoj u Varaždinskoj županiji tamo nemate niti poštenog sportskog igrališta, a kamoli sportske dvorane. I kažemo neka se mladi bave sportom, neka se djeca u osnovnoj školi bave sportom. To su priče i floskule i zato pozdravljam svaku ideju da se grade nove sportske dvorane, nova sportska igrališta, ali hajdmo i idemo pokušati da i djeca u maloj sredini, djeca u velikim gradovima imaju podjednake preduvjete. Nemaju ih na žalost! Druga stvar vezana uz profesionalne klubove. Ovdje je rečeno koji su to klubovi i ja smatram da je nedostatak ovoga materijala gospodine ministre što nemamo jasan popis sportskih klubova i odgovornih osoba koliko su i koliko oštetili hrvatsko društvo za poreze, pa i za doprinose. Lako naši sportaši kukaju jer očito su premije i plaće kao što je kolega Vuljanić govorio isplaćene, ali porezi i doprinosi nisu. Mi se s lakoćom odričemo novaca poreznih obveznika. Ali ja pitam i predstavnika Vlade i sve vas hoćemo li se odreći onda i poreza i doprinosa za maloga obrtnika, za onoga koji radi u maloj firmi, pa ne uspijeva izvršiti svoje obveze. Porezna uprava njemu sjedne na žiro račun i za čas ide ovrha, a ovdje omogućujemo da ljudi koji su kako je rekao kolega Arapović polu kriminalci, citiram vas ili ste rekli da rade kao polu kriminalci oni očito su trošili više nego što su imali. Mi moramo biti svjesni u Hrvatsku se uvoze razno razni igrači sa ne znam kojih zemalja egzotičnih ili manje egzotičnih, uzimaju mjesta i našim sportašima sve pod krinkom to veliča hrvatski sport. Ja mislim da hrvatski sport prvo veličaju naše reprezentacije i pojedinci koji su građani, odnosno državljani Republike Hrvatske. Naravno, efekti su i oni kad imamo u kolektivnim sportovima nekakve uspjehe, ali tu se natuče novaca, tu se naplaća i na uštrb toga sve drugo strada jer nema dovoljno novca za druge. Ja bih volio čuti koliko ti klubovi, vrhunski klubovi koji su marke u Hrvatskoj kakve imaju sportske škole i kako su uspjeli iz sportskih škola njihovi sportaši, koliko je njih postalo vrhunskih i koliko se nije prodalo van. Jer činjenica je da ovakvim uvođenjem profesionalizma mislim da državni novci po mom dubokom uvjerenju mogu ići jednim dijelom ili najviše za razvoj sportskih škola, za školski sport, za amaterski sport, pa i za rekreaciju. Jučer smo razgovarali o Strategiji zdravstva, ali ni ja se nisam sjetio malo se u strategiji piše povezanost rekreacije i sporta sa zdravljem nacije, a to bi trebao isto biti. Što je više sportska nacija i zdravija je, prema tome hajdemo o tome govoriti. I ja jesam za to da stvaramo preduvjete za nove sportaše, da se što je moguće više građana Hrvatske bavi sportom. Ono što me posebno smeta i to ne mogu gospodine ministre nikako prihvatiti za klubove koji imaju namjeru i žele biti profesionalni, da je samo 500 000 kuna osnivački ili temeljni kapital. Imam osjećaj da ti unaprijed će jer tu će biti i malo imovine i svega ostaloga, a tko nama jamči kao i sa ovima kojima ćemo sad oprostiti novce poreznih obveznika. Što će biti nakon što donesemo ovaj zakon, što se oni pretvore? Što će biti nakon što za godinu ili dvije ponovno nalupaju enormne dugove? Hoćemo li donositi novi zakon? Imam osjećaj da mi donosimo ovaj zakon, 15-ak klubova, evo ja mogu reći da nisam dovoljno informiran pa ne znam koji su to, a volio bih čuti koji su to. A preko ove profesionalizacije uvodimo da već u županijskim nogometnim ligama se daju novci, jer više nitko neće igrati ako nema novaca. Prema tome, za, imat ćemo danas ili sutra i raspravu o Zakonu o kazalištima i tamo lokalna samouprava mora nešto dati i sve ostalo. I jasno nam je u državi koja je izašla iz rata, iz tranzicije nizašto nema dovoljno novca. Što se tiče vlasništva. Ja bih vas molio ministre, barem ako ne već u zakonu, podzakonskim propisima se daju jasni kriteriji na koji način će povjerenstvo nekome dopustiti da ima više od 25% vlasništva u jednom sportskom profesionalnom klubu. Mislim da je to itekako bitno i važno. I na kraju krajeva mi i ovim zakonom, htjeli mi to priznati ili ne, dopuštamo da manageri, tzv. manageri i svi ostali koji su i doveli te klubove u ovu situaciju velikim plaćanjem igrača, velikim svojim plaćama, nerazumnim troškovima, sjetimo se kako su se u određenim razdobljima u Hrvatskoj veličali i plaćati igrači u trenucima kada je država bila malte ne financijski u kolapsu enormni iznosi. A kada ti igrači idu van, onda imate čitate "Sportske novosti" ili neke druge novine priča je jedna koliko se prodaju, a priča je druga koliko se poreza i koliko u državnu kasu ili u vlastitih klubova uistinu dođe novca. Prema tome, čini mi se i da ovaj zakon možemo tretirati jednim dijelom onom parolom "Ideje naše, a novci vaši." Kad kažem novci vaši, novci poreznih obveznika i bojim se da ćemo i nakon donošenja ovog zakona ili ja ili neki drugi koji će sjediti u ovom Visokom domu vrlo brzo ponovno raspravljati o tome kako sanirati klubove, jer bojim se lokalna i regionalna samouprava nema novca za to. Upravo zbog toga vas molio da i u članku 42. gdje se govori da će lokalna samouprava imati mogućnost preuzimanja tih klubova, tamo treba, a da bude nomotehnički ispravno, jer se u cijelom zakonu govori lokalna i regionalna samouprava i Grad Zagreb. S obzirom da se ovdje ne radi o županijama, onda mora biti lokalna samouprava i Grad Zagreb, jer na koji način ćemo pretvarati ajmo to tako kazati klubove u Gradu Zagrebu ili možda za njih već imamo kupce koji to žele onako slalomom po našem poznatom ranijem hrvatskom modelu napraviti. Prema tome, osobno smatram da, i po mom dubokom uvjerenju, ovaj zakon je, manje se donosi zbog širine sporta i svega ostaloga, više se donosi zbog ovih otpisa ovih dugova, što po mom mišljenju nije dobro. Ja pozdravljam svaku namjeru da se razviju uvjeti za bavljenje sportom što šireg kruga ljudi, ali se bojim i izražavam skepsu da ćemo za godinu, dvije ili tri ponovno razgovarati na temu kako vratiti dugove onih koji ne plaćaju poreze, troše enormne novce u ovom društvu. Znamo da smo u tržištu, pa ako imamo tržište, onda molim vas, i profesionalni sport i profesionalne lige, neka se pokriju koliko su dugački koliko mogu najvećim dijelom dobiti novca od sponzora. Najlakše je doći pa kukati u gradove, općine, županije, ili državu. Međutim, koliko god mi pričali o promociji države putem sporta, čini mi se da u ovim trenucima ipak imamo puno važnijih stvari. Jer kad pričamo o 700 milijuna kuna ja vas samo mogu pitati što to znači i koje su to svote, iznosi za jednog radnika "Varteksa" ili "Mundosa" iz Varaždina sa plaćom od tisuću 800 kuna. U njihovoj firmi se itekako mora paziti da se na vrijeme plate porezi i doprinosi. Ovdje široke ruke prebrisat ćemo sve. I još jedna važna stvar, pitanje odgovornosti osoba koje su do ovoga dovele. Bojim se da ova naša priča da će to državna tijela, jel to odvjetništvo i svi ostali, napraviti možda za 10-ak godina, ako već neke stvari nisu otišle u zastaru. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ispravio bih netočan navod kad me je uvaženi kolega zastupnik citirao. Ja sam rekao da su direktori klubova bili primorani, primorani biti na rubu zakona, raditi na rubu zakona. Pa su ih neki ljudi nazivali ovakvim ili onakvim imenima.
Replika, poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo kolega Korenika je pravilno ukazao na jedan problem, a to je pitanje tih sportskih građevina, u prvom redu sportskih dvorana. Jer postavlja se pitanje u nekakvom mjestu gdje su ljudi iz lokalne samouprave uspjeli doći do nekakvih sredstava i uz pomoć županija i doći do nekakve sportske dvorane, i uz pomoć države u jednom dijelu. Postavlja se pitanje korištenja te sportske dvorane. Jer ovdje se ne definira da li će ta školska sportska dvorana biti, moći biti u funkciji sportskog kluba ili ne. I na koji način će se to razriješiti. A isto tako je točno da ovi, ova gospoda imaju svoja imena i prezimena i bilo bi jako dobro da su ta imena i prezimena u obrazloženju navedena. Isto tako bi bilo jako dobro da su klubovi navedeni da znamo koliki je taj dug. Znamo da je 2000. bilo 577 milijuna kuna. Sad smo čuli 700 milijuna kuna. Pretpostavljamo da je milijarda. To je činjenice isto tako da se s tim moglo napraviti barem 70 dvorana. A ako je milijarda onda 100 dvorana. A opet bi ponovio pitanje sportske dvorane u Đurđenovcu, što sam pitao i gospodina Primorca, a pitao sam i predsjednika Sabora, Šeksa, pošto je on postavio tamo kamen temeljac. Radi se o 800 učenika, radi se o nekakvom školskom standardu gdje tih 800 učenika nemaju sportsku dvoranu zato što država nije svoj dio od 3 milijuna i 600 tisuća kuna dala. Lokalna samouprava je dala i regionalna samouprava je svoj dio dala, a država se ne pojavljuje. Pa da li bi bilo onda zgodno da pozovemo učenike da bojkotiraju nastavu dok god se financiranje dvorane ne nastavi.
Ja sam sa tom dvoranom doista i postavio kamen temeljac i osigurao kao zastupnik da dođe do jednog modela financiranja kojem je ta dvorana u nekom dijelu i došla do stanja u kojem je došla. Isto kao i Valpovu, isto kao i u Našicama. Pa će onda valjda i ovaj drugi dio.
Ali tri godine nije ni jedan kamenčić stavljena na nju.
Nije stavljeno jer je EB program itd. I odgovor na repliku, poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa mislim da nema spora oko sportskim objekata općenito. S time što vrlo često se još nekako športski objekti izgrade, ali kasnije njihovo održavanje koje je izuzetno skupo, veliki je problem. Tu moram naglasiti problem o kojem smo razgovarali kada smo o Zakonu o vodoprivredi razgovarali, vodnog doprinosa i svega gdje država nešto gradi za najširi krug ljudi pa i preko svih ministarstava, ali se ne odriče primjerice vodnog doprinosa. Evo kolega Lesar je sjećam se, za jednu školsku sportsku dvoranu izračunao da prije nego što se uopće počelo raditi trebalo bi platiti 400 tisuća kuna vodnoga doprinosa. Prema tome očito je da decentralizacija, decentralizacija i decentralizacija ali ne samo obveza nego i financijska bi trebala ići u korist jedinica lokalne i regionalne samouprave, bilo bi više sportskih objekata, a i kvalitetnijih. Jer evo ja ću naglasiti primjer grada Ludbrega gdje se ide u izgradnju zajedno sa ministarstvom školske sportske dvorane, ali grad je donio odluku dodatno se zadužio da bude dvorana boljeg standarda i to može biti jedan model. Tu će biti vjerojatno riješeno i održavanje, ali ja govorim i o malim sredinama. Imamo silom prilika ili neprilika općinu tisuću, dvije stanovnika, sa sitnim malim fiskalnim prihodima koji jednostavno ne mogu to održavati. Tada mora uskočiti županija koja je itekako financijski napregnuto i o tome je riječ. Znači omogućimo uvjete svima da se bave sportom. Sasvim sigurno ne šaljemo dobru poruku kada opraštamo novce onima koji će ponovo stvoriti gubitke u to sam uvjeren, a neće odgovarati pred tijelima ove države. Čak ćemo im omogućiti da postanu suvlasnici tih klubova. Možete vi kolega Arapoviću mahati, ja se bojim da će neka od imena koja se u našoj javnosti spominju, biti itekako vlasnici, da će raditi ponovo, možda ne izravno ali neizravno ono što su radili i do sada. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo još dvije replike. Isteklo je ovo vrijeme pa ćemo te replike nastaviti u 15 sati, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković i poštovani zastupnik Franjo Arapović. Nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o športu. Poštovani zastupnik Velimir Pleša. Izvolite! … [[Upadica se ne čuje.]] E tako je. Odustaje se od replika, kolege odvjetnici prije generalne punomoći koju imate za zastupnika provjerite da li je punomoć u redu. Poštovani zastupnik Velimir Pleša.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana gospodo iz ministarstva, gospođe i gospodo zastupnici! U Ustavu Republike Hrvatske u članku 68. stavak 5. propisano je: "Država potiče i pomaže skrb u tjelesnoj kulturi i športu.". Iz ovakvog određenja vidljivo je kako šport treba imati posebno mjesto u našem društvu odnosno kako o športu i sam Ustav određuje kao djelatnost od posebnog društvenog interesa. To samo po sebi govori nam o tome kako aktivnostima i poslovima kojima se djeci, mladeži i odraslima omogućuje zadovoljavanje potrebe za tjelovježbom i igrom, razvijanje psiho-fizičkih sposobnosti, športskih znanja i športskih rezultata na svim razinama natjecanja treba i u praksi dati i osigurati posebno mjesto. Zbog toga nama svima treba biti u interesu donošenje ovog zakona jer ga donosimo prije svega zbog športa u Hrvatskoj, hrvatskih športaša, poticanja i podržavanja športa za sve i stvaranje uvjeta mladima da izaberu zdrav način života. Jer, kad govorimo o športu i ovom prigodom danas prilikom rasprave o Zakonu o športu ne smijemo zaboraviti kao je šport odnosno njegovi učinci isto kao i športaši produžena ruka jedne zemlje u svijetu i to u pozitivnom smislu. To je poglavito bitno za relativno male i mlade zemlje kao što je Hrvatska. Šport i športaši su najbolji mediji za njezinu promociju i afirmaciju u svijetu. Predlagatelj ovoga zakona obavio je veliki posao predlažući zakon kojim pokušava riješiti mnoge neriješene probleme vezane uz uspješno funkcioniranje hrvatskog športa. Ono što smatram osobito važnim u ovom prijedlogu zakona svakako je činjenica da se rješava odnosno bolje rečeno precizira i uređuje pitanje vlasništva i upravljanja na terenima i dvoranama kako bi se zainteresirana djeca i mladež mogli natjecati i rekreirati. Daje se poticaj školskome športu koji je temelj za kasnije uspjehe u kadetskim, juniorskim i seniorskim uzrastima. Ukoliko se temeljnim odredbama ovoga zakona uspije osigurati uvjete kojima bi mladi i nadareni, talentirani igrači zadržali se u svojim klubovima u Hrvatskoj tada bi stvorili nove poticaje i koncentraciju kvalitete. Posebno važnim smatram uređenje odnosa u domeni profesionalnog športa te jasno razgraničenje između amaterskog i profesionalnog športa te isto tako činjenice o osnivanju klubova kao dioničkih društava uz napomenu da će budućnost tek dati odgovor na pitanje što će biti sa manjim sredinama koje su se afirmirale u proizvodnji kvalitetnih športaša. Također, ovaj zakon treba konačno uvesti red u zakonito poslovanje u športu jer bez toga i nereda koji je do sada vladao hrvatskim športom nećemo biti u mogućnosti napraviti korak dalje. Iako izražavam zadovoljstvo ovim prijedlogom zakona i njegovim donošenjem a naročito pitanjem vlasništva nad športskim objekata standardizacijom športskih objekata ne mogu a ne spomenuti jedan segment koji se odnosi na pitanje svih pitanja a to je financiranje športa. Naime, spadam u grupu onih koji kažu kako hrvatski šport nema i nije imao krize rezultata ali ima krizu financiranja. Ne mogu se oteti dojmu kako je i dalje naročito šport na nižim lokalnim razinama ovisan o proračunima tih jedinica lokalne samouprave i regionalne samouprave a često puta što je svakako najtragičnije visina tih skromnih sredstava dodjeljivana za šport na lokalnoj razini ovisna je o volji i afinitetima ili simpatijama političkih struktura i grupacija te međusobnog odnosa. Ovim se zakonom tek uređuju temeljna pitanja uz financiranje a … [[Govornik se ne razumije se.]] provedbenim podzakonskim aktima ili nekim drugim zakonima uređivanje pitanje financiranja športa. Osobno bio bih vrlo sretan kad bi po tom pitanju nakon donošenja ovog zakona šport imao isti status u Hrvatskoj kao i kultura jer omjer koji danas postoji na relaciji šport:kultura bitno je na štetu športa. A ukoliko izvori financiranja neće biti kvalitetni, ukoliko Ministarstvo financija neće ponuditi prave i pravične zakone u tom pogledu sve ovo o čemu danas govorimo moglo bi ostati samo mrtvo slovo na papiru. Bez obzira na činjenicu da će neki reći kako to pitanje treba riješiti posebnim zakonima, Zakonom o porezu na dohodak, Zakonom o porezu na dobit jer bi inače došlo do preklapanja ako bi bilo rješavano ovim zakonom zagovornik sam toga kako je ipak trebalo paralelno sa donošenjem ovog zakona predložiti i dati nam prijedloge ovih zakona kojima će se to pitanje razriješiti. Jer, spas športa po tom pogledu financiranja vidim jedino i isključivo u stimuliranju ulaganja kroz porezne olakšice. Zaključno, želim reći da iznad prosječni rezultati naših športaša, sjetimo se samo njihovog nemjerljivog doprinosa afirmaciji Hrvatske počevši od košarkaša predvođenih Draženom Petrovićem čiju obljetnicu smrti obilježavamo upravo danas, Goranovog finala u Wimbledonu, neponovljivih Janice i Ivice, naših rukometaša predvođenih Linom Červarom, pa na kraju i gimnastičara predvođenih mojim čakovčancem Filipom Udeom i mnogim drugim zavrjeđuju ovakav moderan pristup Zakonu o športu. A eventualne nedoumice glede financiranja prije svega nadam se da će biti uskoro riješene i na jednako kvalitetan način kao i sam Zakon o športu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite!
Hvala lijepo. Evo, ja bih se u potpunosti složila sa izlaganjem kolege što se tiče odredaba o financiranju sporta. Naime, u svom izlaganju a i kroz svoje amandmane ja sam predložila da se ovo pitanje barem većim djelom riješi i kroz ovaj zakon na način da se odrede točno i decidirano izdvajanja iz državnog proračuna odnosno proračuna jedinica lokalne samouprave jer je to zapravo jedini način da se kvalitetno i trajno riješi pitanje financiranja a time i ukupnog funkcioniranja sporta u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Velimir Pleša.
Pa meni je, Velimir Pleša. Meni je posebno drago kad se jedan vrhunski športaš, u ovom slučaju gospođa Perman slaže sa time što sam rekao u pogledu športa, a to što ona se slaže sa mnom govori o tome samo da u pogledu financiranja športa svi koji smo danas uzeli učešće u ovoj raspravi mislimo jednako. Samo načini na koji želimo to izreći su nam različiti. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Ministarstva pa mislim da ovdje imamo jedan vrlo pristojan zakon i ovaj zakon daje jedan dobar normativni okvir kojim se regulira obavljanje športske djelatnosti. Šport je nesumnjivo vrlo važan segment našeg života i šport sasvim sigurno nisu samo oni vrhunski rezultati, samo oni vrhunski sportaški koji se bave športom i kojima je to zapravo i životni poziv i koji žive od toga nego šport je i sve ono drugo. To su i rekreativci, to su i amateri, a posebno bih rekao da su šport i ona djeca koja se športom bave u okviru školskih aktivnosti izvan nastavnih aktivnosti. Tako da naravno da nam je zajednički interes da sve to reguliramo na jedan kvalitetan i dobar način kako bi se te djelatnosti i kako bi se sve to odvijalo u skladu sa pravilima i kako tu ne bi bilo nekakvih nereguliranih zona. Kako ne bismo imali ovakvih rasprava kao što imamo recimo danas. Osobno mi je žao jer vidim da je cijeli jedan veliki dio ove rasprave potrošen na raspravu oko toga da li država ovim Zakonom otpisuje nekim športskim klubovima dugove ili ne otpisuje. Izraženo je veliko žaljenje. Jedna velika skepsa. Preračunavali smo koliko je to dvorana otpisano. Koliko je to bazena otpisano. Ali mislim da to nije centralno pitanje ovog Zakona. I mislim da zapravo je centralno pitanje ovog zakona cijeli sustav športa koji on regulira. Ovo je jedno od pitanja koje ukazuje zapravo na nefunkcioniranje države, ja bih rekao i prije 2000. godine i razdoblje 2000.-2004. i bilo bi zapravo za nas puno bolje da smo ovaj zakon donijeli 2000. godine, 2004. možda jer bismo imali puno jasniju i puno transparentniju situaciju. A ovako bilo je riječi da je to podvlačenje zapravo crte. Jedan novi početak zapravo u poslovanju tih športskih klubova. Ja bih rekao da to možda i nije tako je li? Ne bih rekao da se tu radi o klasičnom otpisivanju ili otpustu duga nego naprosto ovdje se radi o pretvaranju potraživanja koja država ima prema tim sportskim klubovima, o pretvaranju toga u vlasnički ili članski ulog u tim udrugama ili klubovima koje država dakle može prenesti na jedinice lokalne samouprave, može ili ne mora. Dalje je stvar volje tih lokalnih jedinica samouprave da taj članski udio, mogu ga unaprijediti, mogu ga prodati. Mogu iz tih sredstava koje dobiju prodajom tog uloga mogu znači raditi nekakvu dvoranu. Mogu raditi bazene ili već šta drugo je. U svakom slučaju ono što zaista ovaj Zakon mislim da ima namjeru, a to je učiniti cijeli sustav puno urednijim i puno transparentnijim. To je ono što je neophodno jer sve nas zapravo boli činjenica da vidimo da su nepodmirene obveze, da radi toga možda su uskraćene neke razine pa imamo manje prihoda u proračunu. Manje smo napravili športskih objekata i građevina. I upravo radi toga ovaj Zakon mislim da je jedan vrlo pristojan iskorak jer on uvodi red u cijeli taj sustav. On regulira zapravo neka pitanja koja nisu do sada bila regulirana, a to je pitanje športskih udruga kao dioničkih društava koja će sutra biti u cijelom tom sustavu. On regulira zapravo da taj sustav mora biti transparentan. Svi ti ugovori koji će biti, svi ti ugovori moraju se verificirati, mora biti nadzor nad njima. Mora biti određena kontrola i to je ono što je zapravo dobro došlo u cijelom ovom sustavu. Ono što bih osobno volio a to je da zažive svi oni preduvjeti koji su potrebni za realizaciju ovog Zakona. A to je što je Ministarstvo već i napomenulo projekt javno-privatnog partnerstva kod izgradnje dvorana, športskih objekata i svega, i takvih stvari. Jer sasvim sigurno veći broj dvorana, veći broj objekata omogućit će većem krugu djece i odraslih da se rekreativno i na drugi način bave športom. Jer naravno da je cilj svake zemlje pa i naše da podignemo zapravo športsku aktivnost, možda ne toliko brojkama ali šport je danas jedan segment koji u principu mora postati dio kulture i načina življenja. Jer živimo u jednom potpuno drugačijem vremenu gdje su potpuno drugačije navike i ja moram priznati da i u svojoj obitelji kad sam vidio da moram već u vrtiću plaćati za aerobik, da moram sad u osnovnoj školi za razne športske aktivnosti bilo mi je u početku to kad sam komparirao nekako svoje vrijeme gdje smo se samoorganizirali pa smo na livadi poslije nastave igrali nogomet, ali danas vidim živimo u potpuno drugačijem vremenu. I to je naprosto potrebno. Jer ako se u obitelji ne počnemo baviti sa tim problemom na takav način imamo svijet interneta, svijet kompjutora i zapravo djeca neće nogomet igrati na livadi nego će ga igrati na «play-stationu». I zato mislim da je ovaj Zakon jako dobar jer on stvara preduvjet. On stvara temelje. A njegova realizacija će ovisiti naravno i o materijalnim mogućnostima kakvi u ovoj državi budu bili. Ali Ministarstvo je najavilo ovaj vrlo koristan i značajan projekt javno-privatnog partnerstva jer športske dvorane one su neophodne. A ne samo športske dvorane. Ima tu naprosto i puno jeftinijih varijanti a to su već i mnoge županije i gradovi napravili. To su biciklističke staze, to su ne treba, ne treba za nekakav športski teren staviti jedan koš i asfaltirati određeni, određenu parcelu uz njega. To nije velika investicija. To je stvar prilično dobre volje. I puno toga je oko i u vezi ovog Zakona rečeno tako da ne bih ponavljao. Kolege koje su već raspravljale oko toga. Mislim da je Zakon dobar. Da pruža jedan jako dobar normativni okvir za obavljanje športskih djelatnosti. Mislim da i ovo rješenje koje se nudi vezano za pretvaranje i preoblikovanje športskih društava u dionička društva mislim da je dobro. I nije to, ja ću reći nije to nepoznati model. Mi se moramo sjetiti da smo 2001. godine donijeli Zakon o naplati nenaplaćenih potraživanja ove države vezano za poreze, carine, doprinose, državna jamstva gdje je također jedan od oblika naplate tih potraživanja bio da im što je država zapravo otpisivala dio duga to znači da onaj tko je plaćao te porezne dugove jednokratno on je imao popust od 60 pa ne znam već do 40, 30% ali također je država i u tom zakonu propisivala način da je mogla svoje potraživanje zamijeniti za članski ili vlasnički udio u takvoj tvrtci koja je znači imala porezne obveze. Nije ovo ništa nepoznato iako je ovaj sustav iako ovaj način i model doživio svoju afirmaciju u Španjolskoj, mislim da ga treba primijeniti i ovdje osim ako kolege ne znaju nekakav drugačiji, nekakav bolji model i sasvim sigurno vidimo danas da je i dosta amandmana podnijeto. Vlada i predlagatelj će to sasvim sigurno raspraviti. Gospodine predsjedniče podržavam u cijelosti ovaj zakon. Mislim da je to jedan sasvim korektan normativni okvir.
Hvala. Poštovani zastupnik Franjo Arapović. Izvolite.
Zahvaljujem lijepo gospodine predsjedniče. Bit ću vrlo kratak s obzirom da sam primijetio u dosadašnjoj raspravi da malo tko ima nešto protiv donošenja ovakvog zakona kao što je predlagatelj nam stavio na klupe jučer i danas. Reći ću samo da podržavam ovaj zakon, da je jako dobar, da će riješiti mnoge stvari u hrvatskom športu. U perspektivi govorim ako se svi potrudimo da ovaj zakon zaživi i da se počne primjenjivati. Tako dajem punu podršku ovog zakonu i mislim da ćemo za par godina biti svi sretnici što smo ovakav zakon prihvatili. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Lino Červar uvaženi zastupnik, otprilike ja ću ga parafrazirati jednu lijepu krasnu rečenicu je rekao da klubovi preuzimaju ulogu roditelja, otprilike tako. Svi mi znamo da roditelji imaju sve manje vremena. Sve više se moraju jasno posvetiti poslu kako bi se eto došlo do toliko potrebnih sredstava koje će potom normalno trošiti na svoju djecu. Klubovi na neki način jasno je da miču ili povlače tu djecu sa ulice i zato sigurno je da treba staviti naglasak na sport. Gospodin Bošnjaković je malo prije spomenuo zakon iz tamo negdje 2001., 2002. temeljem kojih je našim poduzećima, mnoga su bila i u privatnom vlasništvu, ne samo u javnom otpisano preko 7 milijardi kuna. Međutim, slobodno se može i ovaj zakon nazvati ili Zakon o profesionalnom nogometu o kojem mi danas raspravljamo ili Zakonu o brisanju potraživanja od strane države prema ne znam nogometnim klubovima. Profesionalni nogometni klubovi po meni u ovom trenutku imaju zasigurno najmanje jednu milijardu kuna nepodmirenih obveza. Ministar Primorac je 3.3. rekao da je taj dug 700 milijuna kuna. Taj broj ili tu brojku je ponovio tijekom jučerašnje rasprave. Jutros sam spomenuo ministra Crkvenca koji je doslovce rekao da u srpnju 2000. godine Dinamo je dugovao državi 303,2 milijuna kuna. Hajduk iz Splita 192,5 milijuna kuna. Osijek 54,4 milijuna kuna. Rijeka 47,3 milijuna kuna. Znači, ta četiri profesionalna kluba državi su dugovali 577,5 milijuna kuna. Gdje su recimo nepodmirena potraživanja svih ostalih Hrvatskih profesionalnih, polu profesionalnih klubova. Zato kažem da je ukupna ta dubioza na štetu države preko milijardu i 500 milijuna kuna i vidimo nikome ništa. S druge strane, u zadnjih 16 godina poštovana gospodo najmanje 4 000 poduzeća završilo je u stečaju, bolje rečeno u likvidaciji. Ja ne ulazim u razloge od rata, protjerivanja velikog broja stanovništva sa istoka zemlje na zapad, gubitka tržišta na prostoru ex Jugoslavije, bivšeg Sovjetskog saveza itd. Ali je zbog toga izgubljeno na stotine tisuća radnih mjesta, a mi u ovoj zemlji u ovome času ne razmišljamo recimo o nekoj reviziji pretvorbe, ne razmišljamo čak niti o pomoći bankrotiranim tvrtkama, nego razmišljamo u konkretnom slučaju o pomoći bankrotiranim nogometnim klubovima. I zato i ovaj zakon na neki način nazivan zakon o profesionalnom nogometu. Slažem se da je ta skrb države na neki način u redu. Rekoh jutros u vrijeme rasprave da se sa tim profesionalnim nogometom, s tim našim klubovima mnogi, pa gotovo bih se usudio reći i svi mi u ovim klupama identificirali. Svi mi volimo pratiti sport i kao što sam jutros rekao i to ću ponoviti da je sport vjerojatno za Republiku Hrvatsku glede njene promocije učinio više no što su to učinili i naši predsjednici i predstavnici Vlade i ministri i ne znam ambasadori i mi saborski zastupnici zajedno. Znači, jednom riječju mi tim sportašima dugujemo mnogo, ali u ovom trenutku između bez obzira što će to Lino Červar nazvati nekom novom ekonomijom itd. umirovljenika, nezaposlenih, trudnica i to profesionalnog nogometa ja bih ipak se opredijelio za te socijalne kategorije o kojima nema više u ovom trenutku tko skrbiti. Slažem se isto tako da nam je zakon potreban. Nešto treba učiniti. Ali, ako država otpiše potraživanja onda to neka lijepo učini na svoju štetu, ali ne da ih prebacuje na ionako pauperiziranu lokalnu samoupravu. Ako lokalna samouprava s druge strane kani ući u te profesionalne klubove, uvijek stavljam naglasak na profesionalne, ne na amaterske. To lokalna samouprava mora pratiti, onda neka to učini ali pod jednim uvjetom da ti klubovi nemaju niti jedne kune dubioze. To je bit, a ne da nam ne znam država kao u slučaju općih bolnica sve propisuje, a teret podmirivanja tih dubioza prebacuje na one sredine koje naprosto nemaju nikako, koje nemaju novaca. Kako netko ja bih rekao recimo u Vladi ili ministarstvima općenito ima hrabrosti progovarati o tom nekom profesionalnom nogometu, a ne paralelno otvoriti raspravu recimo o financiranju županija, kada znamo da su njihovi proračuni od 60 do 250 milijuna kuna. Znači, negdje od 8 do 30 milijuna eura. Što vi uopće možete učiniti u ovome času sa 8 ili 30 milijuna eura? Pa ne možete niti jedan polu amaterski tako reći klub voditi a kamoli usmjeravati razvoj na prostoru neke županije. Konačno, ako baš hoćemo sa tih 8 do 30 milijuna eura između općih bolnica s jedne strane i profesionalnog nogometa uvijek ću odabrati brigu o općim bolnicama. Za tih 8 do 30 milijuna između govorim sad na pamet domova umirovljenika i profesionalnih nogometa odabrat ću jasno umirovljenike itd. itd. Što mi na neki način čega se ja plašim činimo ovim zakonom? Kao i kod pretvorbe bankrotirane klubove prebacujemo na teret države, odnosno lokalne samouprave. Tada smo nakon prvo hvala pretvorbe one pretvorene tvrtke koje nisu uspjele zaživjeti. Danas su naši tajkuni ponovo ih vraćali državi, odnosno Hrvatski fond za privatizaciju. Ponekad se dijele nove dionice itd. svi znamo šta se dešavalo. Što mi sad radimo? Mi saniramo dugove klubovima kao što smo svojedobno sanirali dugove hrvatskim bankama. I što se nakon toga dogodilo? Sve velike hrvatske banke prodali smo za ne više od 7 milijardi kuna, cca milijardu i nešto milijuna dolara. Da bi na današnji dan aktiva hrvatskih banaka premašila 240 milijuna kuna. Mi ćemo de facto za jednu kunu prodati sve ove nogometne klubove, ali ćemo prije toga od strane države tim istim klubovima "oprati", pod navodnicima, preko milijardu ili milijardu i pol kuna duga. I to je jedan apsurd potpun. A da ne govorimo o tome da oni isti koji su odgovorni za takvu situaciju u tom profesionalnom nogometu sutradan ne da će sjediti u upravnom odboru tog nogometnog kluba nego će ga naprosto preuzeti kao svoga i možda prekosutra nekome Abramoviću ili tako dalje prodati za silnu lovu, umjesto da taj recimo isti pojedinac sijedi u nekim drugim institucijama. Znači to je ono protiv čega se naprosto, ili čega se naprosto užasavam. Još jedanput, lokalna samouprava gospodo ne može preuzimati klubove koji imaju bilo koji minus, odnosno mogu, ali pod uvjetom da same lokalne samouprave vis a vis tog nogometa, jer na to će se staviti intenca sutradan u hrvatskoj javnosti, nemaju obaveze prema bilo kome. Ma nema jednoga grada u ovoj zemlji koji neće morati ući u takav jedan aranžman, jer i sami znate kakav će biti pritisak javnosti, a potom će se zasigurno morati reducirati na desetine drugih možda po mom sudu neusporedivo korisnijih ili jednako korisnih stvari. Još jedanput ću reći, naši sportaši su zasigurno najbolji hrvatski ambasadori. Od Line červara, gospodina Arapovića, Bukića, gospođe Perman, ne znam jednoj Janici, Ivici, rukometašima, vaterpolistima, o Ančići, Ljubičiću koji sada igra itd. da ne trošim riječi. I doista jedna mala zemlja sa 4,3 milijuna stanovnika ima fantastične sportske rezultate. Netko je tijekom jutra spomenuo da u godinu dana ova nacija osvaja oko 570 odličja sa svjetskih, olimpijskih itd. prvenstva, što će reći da svakog radnoga dana neki naš sportaš u zemlju donese dvije medalje. Vis a vis svih tih ljudi vis a vis onoga o čemu je gospodin Červar govorio, da ti klubovi preuzimaju brigu roditelja, nas, itd. da miču djecu s ulice, jasno da sportu treba pomoći i treba imati senzibiliteta, ali onda ipak treba učiniti možda jednu malu distinkciju između tih ogromnih dubioza na teret države koju imaju profesionalni klubovi i ova ostala sportska društva koja su eto u velikoj mjeri proslavili ovu zemlju. Jednom riječju ako se teret prebaci na lokalnu samoupravu, jasno je da zakon nije prihvatljiv, iako se slažem da je možda posljednji trenutak da se nešto učiniti da klubovi mogu od sutradan početi disati punim plućima.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa netočan je navod gospodina zastupnika Kajina da je ovo neki nogometni zakon, da se ovo. Ovdje lijepo piše u zakonu da se obavezno preoblikovanje rukometa, nogometa i košarke. Ta tri kolektivna športa su najviši dužnici. Nema veze koji je prvi, koji je drugi, koji je treći. I nema, neće se nikako dogoditi ono što ste govorili jednu kunu, da će netko kupiti. Onaj tko kupi športsko dioničko društvo, ako se pretvori Hajduk u to ili Dinamo on kupuje i minuse, ne kupuje on čisto kao što ste mislili provući ovdje nešto sentimentalno vezano. Kad smo kod toga već vašega da se vi borite za umirovljenike, za djecu, za domove, pa mogli ste prije par godina napraviti da jedan vaš prijatelj ne uzme selo nego da to selo napravimo eko dječjim selom. Hvala lijepo.
Nije bila replika to. Ispravak je bio od zastupnika Arapovića. Poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Državni tajniče sa predstavnicima ministarstva, kolegice i kolege. Pa evo, već nakon prve rasprave, a i danas prilikom prijedloga ovoga zakona vjerujem da smo svi suglasni da i javnost, a i mi, evo vidimo iz ove rasprave očekujemo donošenje ovog zakona i rješavanje mnogih problema kojima obiluje djelatnost športa. U raspravi u prvom čitanju bilo je puno prijedloga i dobro je da je predlagatelj prihvatio veliki dio i poboljšao sam prvi prijedlog zakona. Predloženim zakonom propisuje se donošenje nacionalnog programa športa kojim će se utvrditi ciljevi razvoja cjelokupnog športa, dakle osnovi dokumenta razvoja športa. Isto tako se predloženim zakonom osniva i Nacionalno vijeće za šport kao tijelo koje se brine za razvitak i kvalitetu športa. U članku 4. propisano je da sastav Nacionalnog vijeća koje bi trebalo imati 12 članova i predsjednika imenuje Hrvatski sabor, ali na prijedlog ministra koji imenuje 6 članova u prvoj raspravi ukazala sam da svakako jedan predstavnik i sada ponovo opetujem da jedan predstavnik mora zaista biti i predstavnik školskog športa. Školskom športu u ovom zakonu dano je značajno mjesto, jer šport djece i mladeži, odnosno šport u dječjim vrtićima i školama pored profesionalnog športa mora imati temeljnu osnovu funkciju u razvitku športa. U prvoj raspravu ukazala sam i na probleme s kojima se susreće školska športska društva u financiranju. Zakonom je propisano da se financijska sredstva za rad športskih društava osiguravaju u državnom proračunu, proračunu jedinica lokalne ili regionalne područne samouprave, evidentiraju se na posebnim karticama u računovodstvu, što je i do sada bilo. Ali vrlo često, opet ističem ta sredstva se samovoljnom nekih ravnatelja troše na održavanje dvorana, terena ili čak reći ću sanitarnih čvorova u školi. Predlažem da se škole obvežu da su dužne podnijeti izvješće o utrošenim sredstvima i za koje namjene su ona utrošena onima od kojih su dobivena. U članku 17. stavku 3. propisano je da školska športska društva za svoje aktivnosti koriste prostore škole i imaju prioritet u njihovom korištenju u odnosu na vanjske korisnike. Opet ukazujem na probleme iz prakse, jer se često događa da gradovi, općine, županije, osnivači škola donose odluke o korištenju školskog prostora bez mogućnosti da o tome odluči ravnatelj ili školski odbor u krajnju ruku. I samo još jedna sugestija. Iz članka 55. u kojem se definira udruženje školskih športskih društava i hrvatskog školskog športskog saveza stavak 5. u kojem se kaže: Ministar pravilnikom propisuje način osnivanja zadaće, djelokrug i način rada školskih športskih saveza treba propisati da ovi savezi svakako moraju biti samostalna tijela jer se u nekim sredinama oni i sada su osnovani, ali su dio zajednice športskih udruga i saveza, mislim da zbog značaja oni moraju biti samostalni. Kolegica Perman je upozoravala danas u svojoj raspravi da često školski športski savezi ne surađuju sa zajednicama športskih udruga i saveza, imamo i obrnut slučaj da su ove zajednice često puta nadređene školskim športskim savezima. To je sve iz prakse. Mislim da je važno još nešto istaknuti. U članku 18. u stavku 2. propisano je da športskom djelatnošću se smatraju i organizirane izvannastavne školske športske aktivnosti i studentske športske aktivnosti. Zbog važnosti ovakvog bavljenja športom moram i sada istaknuti, a to sam i u prvom čitanju. Športske izvannastavne aktivnosti vrlo su značajan oblik korištenja slobodnog vremena mladih, često u nekim sredinama zanemarene. Zašto to napominjem? Ukoliko nastavnik tjelesne i zdravstvene kulture u školi nema dovoljan broj sati u nastavi dobiva izvannastavne aktivnosti što nije dobro. Ministarstvo mora promijeniti pravilnik o normi rada u školi, izvannastavna aktivnost mora se vrednovati kao i redovna nastava, jer to može biti dobar oblik bavljenja športskim aktivnostima naročito u trogodišnjim obrtničkim školama gdje u ovom trenutku u programima imamo vi to dobro znate, samo 35 sati godišnje u nekim programima tjelesne i zdravstvene kulture, a želimo obrazovati zdrave, fizički sposobne buduće majstore u svom zanatu. Veseli, to sam istakla i u replici koju sam dala kolegi Bukiću. Mene veseli ko' prosvjetara, što se u javnim potrebama u športu na državnoj razini razmišlja da je pod broj jedan, ne znam je li zbog važnosti, a vjerojatno jest, poticanje i promicanje športa osobito športa djece, mladeži, studenata i invalida na prvom mjestu. Važno je to reći ću vam još zbog nečega. Zbog onih ljudi nastavnika entuzijasta koji često bez ikakve naknade koriste svoje slobodno vrijeme da bi organizirali u malim lokalnim sredinama razne turnire, športske aktivnosti u vrijeme zimskog ili proljetnog odmora učenika i na taj način zaokupili njihovo vrijeme. Dolazim iz grada koji ima veliku tradiciju upravo ovakvog organiziranja športskih aktivnosti i uvidjeli smo da je to izuzetno dobro. O njima treba isto skrbit na način da se njihov rad i financijski vrednuje. I na kraju ono što nismo do sada imali, a što naročito pozdravljam, to je informacijski sustav u športu koji se uvodi u cilju sistematskog praćenja stanja u športu, ali i da s pokaže što se radi. I do sada smo radili u športu, čuli smo od mojih kolega koliko puno. Pa mi imamo izuzetnih rezultata za jednu tako malu zemlju, izuzetno športskih rezultata u svijetu, ali na žalost podatke niste mogli naći na jednom mjestu osim što Hrvatski olimpijski odbor objavi svake godine onu svoju poznatu knjižicu veliki uspjesi hrvatskog športa, ali o učeničkom športu, o studentskom športu znamo još uvijek malo. Možda i na kraju još jedan prijedlog za razmišljanje svima koji se bave politikom športa. Govorila sam to već danas, da se Zakonom o predškolskom odgoju i obrazovanju u članku 15. da je utvrđeno da se u dječjim vrtićima između ostalog provodi i program športskog sadržaja. Veliki broj dječjih vrtića provode ove programe. Mislim da bi se i u Zakonu o predškolskom odgoju trebalo utvrditi obveza športskog programa i to uz stručno voditeljstvo, nastavnika tjelesne i zdravstvene kulture, odnosno ljudi koji su za to osposobljeni, jer na žalost današnji zdravstveni podaci pokazuju da sve više djece i to vrlo rane dobi imaju zdravstvenih poteškoća od premalo kretanja ili bavljenja bilo kakvim aktivnostima. Svakako i na kraju neću više duljiti, ulaganje u mlade i upravo u taj segment školskog športa dobar su temelj za sve ove naše buduće profesionalne rezultate, a time i za sprječavanje svakog oblika nasilja u športu pa evo za koji trenutak vjerujem da ćemo raspravljati i o ovom Zakonu o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Zbog toga je važno da se u školama pa već čak i u dječjim vrtićima provodi edukacija djece i mladeži u borbi protiv nasilničkog ponašanja. Hvala.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo. Naime gospođa Roksandić je u svom izlaganju izrazila pohvalu nad radom entuzijasta u malim sredinama koji svojim angažmanom osmišljavaju slobodno vrijeme djece i mladih i izvanškolskih programa. No ako bi se usvojio zakon u ovakvom tekstu kakav se predlaže, to bi ubuduće bilo onemogućeno u više od 70% malih sredina i takvi klubovi naprosto ne bi uopće mogli djelovati ni na koji način. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Evo kolegice Perman pa očito da nas dvije nemamo isto razumijevanje o tome. Ja upravo mislim da mali klubovi mogu djelovati, da ovo ulaganje u dječji šport, u šport mladih je preduvjet za dobar profesionalni šport. Ja pohvaljujem upravo te entuzijaste, ali se i zalažem za vrednovanje njihovog rada, a ne vidim da se ovim zakonom to može izvršiti. To možemo izvršiti drugim zakonom, onima koji su vezani, jer sve je vezano uz rad u školama. To je osnova. Zakonom i o osnovnom i o srednjem školstvu a i Zakonom o predškolskom i o pravilniku rada u školama.
Poštovani zastupnik Petar Mlinarić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pošto važeći propisi o športu nisu ponudili odgovarajuća rješenja, te nameću potrebu za donošenjem novih propisa kojima bi se na zadovoljavajući način definirali sljedeći dijelovi suvremenog športa, sustav športa, obavljanje športske djelatnosti, obavljanje stručnih poslova u športu, statusna pitanja športaša, pitanje športskih klubova, šport osoba s invaliditetom, šport djece i mladeži, zdravstvena zaštita športaša, inspekcijski nadzor, javne potrebe u športu, te državne nagrade u športu. Htio bih nekoliko riječi reći i o razlozima zbog kojih se ovaj Zakon donosi. Kao prvo, Republika Hrvatska nema nacionalni program športa kojim bi se kroz dugoročnu politiku razvoja športa stvorili bolji uvjeti za rekreativno bavljenje športom građana radi zaštite i poboljšanja zdravlja, ali i bolji uvjeti za postizanje vrhunskih rezultata hrvatskih sportaša na međunarodnim natjecanjima. Republika Hrvatska nema najviše stručno tijelo za šport koje imaju većina europskih zemalja, Nacionalno vijeće za šport koje raspravlja pitanja od najveće važnosti za šport te predlaže i potiče donošenje mjera za unaprjeđenje športa. Zatim u športu Republike Hrvatske nije kvalitetno definiran sustav športa koji čine fizičke i pravne osobe, obveze i prava osoba u športu, udruživanje pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju športsku djelatnost, djelokrug rada udruženih pravnih i fizičkih osoba te obveze i nadležnosti. Sustav sporta u Republici Hrvatskoj nije usklađen sa sustavom športa u Europi i svijetu. Do sada nisu osnovani hrvatski paraolimpijski odbor i hrvatski olimpijski odbor gluhih. Šport djece i mladeži, odnosno šport u školi nema zadovoljavajuće mjesto i kvalitetna rješenja u sadašnjim zakonskim propisima. Neriješena su mnoga pitanja koja su u praksi stvarala probleme, među njima najvažnija su: nedostatak prostora za rad školskih športskih društava radi iznajmljivanja školskih športskih dvorana vanjskim korisnicima. Zatim nedovoljno stručne osobe koje provode izvannastavne športske aktivnosti u školi. Zatim nedovoljna skrb o zdravlju djece koja se bave športom u školi. Slaba povezanost školskih, športskih klubova s ostalim dijelom sustava športa što je uzrokom lošeg praćenja i usmjeravanja djece i mladeži koja su uključena u sport u školi. Zatim neadekvatan status školskih športskih društava u sustavu športa te loš položaj i ustroj Hrvatskog školskog športskog saveza. Postojeće rješenje u odnosu na status pitanja i prava koja bi kategorizirani sportaši, osobito vrhunski kategorizirani sportaši trebali imati trenutno su izvan standarda i vrlo nezadovoljavajuća s obzirom na zahtjev koji pred njim stavlja međunarodna sportska konkurencija. Veliki problem športa Republike Hrvatske predstavlja negativno financijsko poslovanje sportskih klubova. Zbog svega toga još uvijek nije do kraja iskorišten potencijal u više od 7 tisuća registriranih sportskih klubova s više od 280 tisuća sportaša. Prema dostupnim rezultatima Hrvatskog saveza za sportsku rekreaciju broj polaznika sportsko rekreativnih programa je svega oko 10% građana dok u zapadnoj Europi postotak stanovništva koji se aktivno bavi sportsko-rekreativnim sadržajem je između 40 i do 70%. Naravno da ću ovaj Prijedlog podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Ja neću o športu, to mi nije jača strana. Osvrnut ću se na pravni aspekt Zakona. Osim moje rezerve, načelne rezerve kako su ovim Zakonom pokrivene mnoge, rekao bih i kriminalne aktivnosti pojedinih sudionika u športskim događanjima, konstatirao bih da je Zakon u ovom čitanju napravio veliki bitni pozitivni pomak. U pravnom smislu taj Zakon izgleda, rekao bih, za 3 koplja bolje nego što je to izgledao u prvom čitanju i zato ću ga osobno podržati. Kažem, imajući negdje u primisli ovu rezervu koju sam već izrazio. Što se tiče mogućih poboljšanja predložio sam 4 amandmana. Jedan sam morao popraviti jer je u prijepisu bilo nekih pogrešaka. Prvi se odnosi na, čini mi se, možda preširoko postavljenu obvezu organizatora priredbi da pokriju određene troškove. Drugi i treći se odnose, odnosno drugi se odnosi na pravne posljedice, osude i pokretanja postupka. Mislim da ste tu bili puno, puno prestrogi u odnosu na ono što se zaista dešava u životu i mislim da bi mnogi mladi ljudi ostali zakinuti i za karijeru neopravdano i nerazmjerno kada bi se išlo sa ovim kako ste vi to formulirali u članku 13. Dakle, moj prijedlog ide za tim da se malo reducira pravna posljedica osude i posljedica pokretanja kaznenog postupka. Nadalje, isto tako mislim da ste otišli predaleko u ograničavanju lokalne samouprave pri izradi svih onih dokumenata koji se tiču prostornog planiranja. Čak mislim da to granično sa aspekta ustavnosti da bi odredba članka 68. stavak 1. bila i neustavna. I isto tako, predlažem da se briše članak 90. koji reducira opće odredbe prekršajnog prava o tome tko može pokrenuti prekršajni postupak. Vi ste tu isključivo ministra ovlastili kao jedinog ovlaštenog pokretača prekršajnog postupka što mislim da je suprotno cijelom sustavu prekršajnog prava i da nepotrebno, uostalom i samom ministru stavlja teret koji on i ne treba nositi. Mislim da se prekršajnim postupcima trebaju baviti tijela koja su na puno nižoj razini nego što je to ministar. Evo, zaključno, drago mi je da su i mnoge primjedbe iz rasprave u prvom čitanju uvažene. I mislim da je ovo sad jedan tekst koji vrlo pristojno izgleda što se tiče pravničke slike. Zahvaljujem.
Hvala. Poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, predstavnici ministarstva, državni tajniče i pomoćniče ministra. Ja sam i u prvom čitanju iznio određene sugestije, dakle ne bih rekao da sam uputio određene kritike, ali u svakom slučaju drago mi je što je barem dio toga bilo usvojeno i pridružujem se kolegi Josipoviću što je pohvalio ovaj Konačni prijedlog Zakona. I ja smatram da ima evidentno dobrih, pozitivnih elemenata u odnosu na prvo čitanje. Mi smo kao klub HSS-a iznijeli određene prijedloge amandmana. Ja ne znam koliko ministarstvo razmišlja ili koliko je na tragu našim prijedlozima amandmana, da li je to spremno prihvatiti, ali dozvolite ipak i da ja pokušam još malo obrazložiti jer u onih 5 minuta koliko mi je bilo na raspolaganju nisam doista uspio sve obrazložiti. Naime, naši amandmani se, mogli smo ih više naravno pripremiti, to nije problem, ali ono suštinu što smo smatrali odnosi se na amandman 1 gdje smo pokušali ustvari definirati koja su to temeljna načela olimpizma i kako su ona sadržana u ovom Zakonu. Naime, ako se spominje Nacionalno vijeće za sport onda mi smatramo da Hrvatski olimpijski odbor doista treba biti klonozacija hrvatskog sporta. Ona je i najviša stručna organizacija, a Zakon predlaže da toj struci bude nadređeno Nacionalno vijeće za šport koje je ipak možemo slobodno kazati političko vijeće koje formira Sabor iz raznih struktura uključujući i uvažene kolege zastupnike. Međutim, mi smatramo da to ne bi bilo dobro kako je riješeno ovim Zakonom nego doista to Nacionalno vijeće za šport bude ipak više koordinativno i savjetodavno tijelo i u tom smislu ja još jedanput molim ministarstvo pa na kraju krajeva i Vladu da razmisle o tom … [[Govornik se ne razumije.]] amandmanu i da ga pokuša akceptirati. Meni se čini kad se govori o određenim načelima olimpizma posebno bih volio ovdje spomenuti četvrto i peto načelo koje govori otprilike ono što i sam Zakon spominje kako svakom pojedincu mora biti omogućeno bavljenje sportom bez diskriminacije bilo koje vrste i u olimpijskom duhu što zahtijeva obostrano razumijevanje, prijateljstvo, solidarnost i fer play. Organizaciju, upravljanje i rukovođenje sportom moraju kontrolirati neovisne sportske organizacije. To je povezano sa ovim amandmanom o kojem sam ja maloprije i govorio. Ono što mi se čini da bi još trebalo spomenuti to su naša sljedeća dva amandmana koja se odnose na obavljanje stručnih poslova u športu. Naime, svi smo mi svjesni da 10% našeg stanovništva koje se bavi sportom nije niti približno dovoljno u skladu sa nekakvim zemljama Europske unije ili u Europi svejedno i da ulaganje u sport mora biti s više aspekata. S jedne strane možda financijski omogućavajući kvalitetniju infrastrukturu, ali s druge strane i razvijanjem svijesti o potrebi bavljenja sportom … [[Govornik se ne razumije.]] , ono u zdravom tijelu zdravi duh da to ne ponavljamo, ali čini mi se da ponekad i ima želje, ima potrebe, ima interese, ali s jedne strane nema se gdje recimo rekreativno baviti ljudi sportom, a s druge strane nemaju stručne voditelje. Sad mi ovdje spominjemo, u Zakonu između ostalog da te stručne osobe ustvari bi morale imati završenu visokoškolsku naobrazbu, pretpostavlja se da je tu u pitanju i Kineziološki fakultet ili eventualno splitski, katedra za fizičku kulturu. Tu imamo i druge nekakve visokoškolske ustanove kao što su Pedagoška akademija u Rijeci i Zagrebu ili Visoka učiteljska škola u Čakovcu, međutim to sve skupa nije dovoljno da bi se educiralo dovoljan broj tih stručnih i kvalitetnih kadrova vezano za potrebe športa. Naime, ja neću ovdje ponavljati da ima 8 tisuća klubova, to je već bilo rečeno da ima 106 registriranih športova, međutim ja bih ovdje u prilog našem amandmanu pokušao podsjetiti sve nas da upravo Kineziološki fakultet u Zagrebu ima usmjerenja za 14 športova i sad se postavlja pitanje tko će za ostale športove, a ima ih ovdje 92, obavljati tu stručnu obuku? Mi smatramo da nije uvijek presudno imati samo fakultet posebno zato jer kad profesor zdravstvene tjelesne kulture završi fakultet onda on nije naravno osposobljen da baš sve može stručne poslove kvalitetno obavljati koje su u športu potrebni i zato je itekako u športu potrebna posebna edukacija i mi se zalažemo da, naravno visokoškolski kadar u športu itekako mora biti, ali ima ga premalo zato bi se trebalo između ostalog osloniti i na akademsku, Hrvatsku olimpijsku akademiju koja može ovaj nadomjestak potreban za obavljanje stručnih poslova u športu sigurno koliko toliko barem uspješno po broju kadrova nadomjestiti tako da prijedlog je da ipak ministarstvo razmotri ovaj naš amandman jer govorio sam i u onih 5 minuta da rekreativno bavljenje športom često puta je nekako u drugom planu jer to je na volju pojedinaca, pa i lokalne zajednice, ali možda ne bi trebale biti. To bi trebao biti državni interes jer ponavljam ovih 10% ljudi koji se bave športom u Republici Hrvatskoj nikako nije dovoljno, a do nekakvih 30-tak posto ili 25 do 30% trebat će puno, puno marketinški raditi, puno novaca uložiti i puno infrastrukture izgraditi. Jedna od njih sigurno su i kvalitetniji, osposobljeni stručni kadrovi koji onda mogu pojedine športove kvalitetno voditi. Evo ja sam imao potrebu još jedanput to obrazložiti, zbog toga sam i uzeo učešće u ovoj pojedinačnoj raspravi sve samo sa željom da ponovim još jedanput o onom što sam rekao i uvodno da mi, ili bolje rečeno ja nikako ne bih volio da i ja kao pojedinac se isključivo jedino divim športašima, uspjesima gledajući televiziju. Ja bih i osobno htio sudjelovati kao rekreativac i igrajući i nogomet i tenis i baviti se nekim drugim športovima, ali ponekad je potrebno da imam stručnog voditelja koji bi mi u svemu tome i pomogao. Ne samo meni, nego naravno i jednoj ekipi ljudi koja se želi baviti time. Dakle, ne bih volio da imamo pasivne TV sportaše, nego bih doista volio da animiramo sve te … [[Govornik se ne razumije.]] barem veliku većinu tih pasivnih u aktivne i rekreativne sportaše, a ponekad možemo govoriti i da od mladih nastaju na taj način i vrhunski sportaši. Evo, uz određene ove sugestije amandmane koje se nadam da će biti itekako dobro razmotreni još jedanput se zahvaljujem na onim uvaženim primjedbama koje sam i ja osobno kao zastupnik dao. Hvala lijepa.
Hvala. Zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je. Gubi pravo na riječ. Idemo na 5-minutnu raspravu po klubovima. Poštovana zastupnica Biserka Perman, Klub zastupnika SDP-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodo predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Evo kroz ovu raspravu dobili smo ukupno evo slovima i brojkom, nadam se da nisam pogriješila ukupno 93 amandmana. Tu računam sve one amandmane na pojedine članke zakona koje smo kroz ovo vrijeme primili što je otprilike, što otprilike odgovara i ukupnom broju članaka ovog Zakona. U ime kluba to mislim da unaprijed već dovoljno govori o tome koliki je interes zapravo izazvao ovaj zakon i na neki način izražava i potrebu da se on još jednom detaljno revidira i da se po mogućnosti što više ovih primjedbi ugradi u konačni tekst ovog zakona pa ja evo u ime Kluba SDP-a želim na neki način i preporučiti da se on možda prije konačnog usvajanja još jednom doradi pa da eventualno provedemo i treće čitanje ili da se u konačnici povuče makar do jeseni ili do sljedeće sjednice. Mislim da time ne bi puno izgubili a zakon bi ipak dobio na kvaliteti. U svakom slučaju u ime Kluba SDP-a želim još jednom kratko podvući glavne dijelove ovog zakona za koje smatramo da treba doraditi da bi zakon doista postigao cilj i popravio sadašnje kako je rekao ministar katastrofalno stanje u sportu i ponudio sustavno rješenje funkcioniranja sporta u cjelini a ne samo nekih sportova da ne bi nekim sportovima bio majka a drugima maćeha te da bi omogućio provedbu ustavnih odredbi o jednakosti i ravnopravnosti za sve i sporta kao državnog interesa. Da bi se to ostvarilo nužno je stimulirati ulaganja gospodarskih subjekata kroz poreske olakšice i barem udvostručiti sadašnja izdvajanja za sport iz izvornih sredstava državnog proračuna čime bi dostigli izdvajanja Danske, Slovenije i Mađarske i stvorili realne pretpostavke za povećanje broja svih kategorija građana koji se stalno ili povremeno bave sportskim aktivnostima u odnosu na sadašnjih skromnih 10% populacije. Zakon o sportu se ne smije gotovo i isključivo baviti uređivanjem financija i funkcioniranja profesionalnog sporta kao i odnosa u njemu nego mora ponuditi precizna rješenja iz svih drugih poglavlja. Dakle, ne smije se problem dugova profesionalnih klubova poistovjetiti sa sportom uopće, otpisati ih u nekoj budućnosti, pretvarati u nečije vlasničke udjele i slično a da pri tome nikome ne padne ni vlas sa glave. To se posebice odnosi na nedodirljive menađere koje vedre i oblače hrvatskim sportom vodeći računa samo o svom osobnom interesu i bogateći se na interesu i na račun poreskih obveznika. Naročito je važno koristiti vrhunske sportaše amatere i riješiti njihov status u svim ne samo olimpijskim i profesionalnim sportovima, njihova egzistencijalna pitanja kao što su sportske stipendije, mirovinsko, invalidsko i zdravstveno osiguranje, školarine, nagrade i slično. Preciznije treba napisati tko može a tko ne može biti član skupštine, uprava i nadzornih odbora kako bi se izbjegle mogućnosti na ishod natjecanja i zlouporabe položaja a da pri tome ostanu u mogućnosti pozitivnog utjecaja kvalitetnih kadrova na politiku sporta. Što se tiče stručnih poslova u sportu nije dovoljno samo navesti obvezan rang stručne spreme a da se pri tome ne osiguraju mehanizmi te edukacije kojima bi se ta reforma struke mogla provesti bez gašenja klubova od obrazovnih institucija koje nemaju profesorski kadar za sve sportske grane do klubova koji nemaju financijske mogućnosti za obrazovanje trenera. U poglavlju državne nagrade u sportu potrebno je izjednačiti prava sportaša, olimpijaca i neolimpijaca na priznanje i nagrade i odrediti postotak izdvajanja iz državnog proračuna za tu namjenu kako bi se izbjeglo kampanjsko donošenje odluka Vlade o iznosima nagrada za neka sportska dostignuća i uspjehe od slučaja do slučaja i nezadovoljstvo ostalih sportaša koja za postignuća istog ranga ne dobiju ni brzojav čestitke a kamoli novčanu nagradu. Istaknut ću tu samo jedan primjer. Ne znam gospodo iz ministarstva da li znate da su juniori kuglači prije desetak dana na svjetskom prvenstvu osvojili tri medalje. Imamo svjetskog prvaka i svjetskog rekordera Igora Šarkezija, brončane medalje u muškim parovima Šarkezi-Bulka i brončanu medalju u sprintu za juniorke Marijane Liović. Od strane ministarstva nitko se nije oglasio čestitom Hrvatskom kuglačkom savezu. Što se tiče financiranja sporta u zakon treba ugraditi minimalne postotke iznosa izdvajanja kako iz državnog tako i iz lokalnih proračuna kako bi se održao postignuti nivo kvalitete u sportu. Tako dugo dok se elitni sportovi budu financirali zajedno s ostalim sportovima ovi drugi neće imati nikakve šanse pogotovo ako k tome nisu olimpijski sportovi. Govoreći o zdravstvenoj zaštiti želim istaknuti važnost osnivanja Hrvatskog instituta za sportsku medicinu pri Hrvatskom olimpijskom odboru koji bi imao ulogu prevencije sportskih ozljeda i permanentne edukacije sportskih djelatnika i sportaša. Još jednom želim istaknuti da će podrška Kluba SDP-a ovom prijedlogu zakona ovisiti o sudbini predloženih amandmana. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege! Ovo je možda prvi korak u sređivanju odnosa u sportu ali u nekim područjima evidentno je da je to nedovoljan korak, evidentno je da u nekim područjima je to i nekompletan korak a čini nam se u nekim područjima i iskorak u krivom pravcu. O tome govori gotovo stotinu amandmana. Međutim, prvi korak je i to je značajno reći. Zakon o športu nije zadovoljio očekivanja Kluba Hrvatske narodne stranke, posebno u nekim područjima i ja ću ih navesti. To je glede preoblikovanja sadašnjih klubova u športska dionička društva, to je u segmentu organizacije predškolskog, školskog, studentskog i rekreativnog športa, to je glede statusa sportskih klubova čiji će vlasnik nakon pretvorbe postati država odnosno lokalna i regionalna samouprava. Također smo nezadovoljni relativno visokim ili previsokim kriterijima za pojedine djelatnike u športu. Župan ili zamjenik župana mogu imati srednju školu pa i manje. Međutim, oni koji će trenirati njihovu djecu, graditi u športu s njihovom djecom moraju biti prvostupnici itd. Zatim, tu je još i status Hrvatskog olimpijskog centra Bjelolasica kojeg treba preciznije i točnije definirati. Potrebno je preciznije definirati i odnos sportskih sudaca i članstva u tijelima upravljanja kao i financiranje izvan nastavne aktivnosti učitelja u školskim športskim društvima. S tim u svezi, kolegice i kolege, mi smo dali niz amandmana. Nadamo se da će ti amandmani biti prihvaćeni i da ćemo na taj način sudjelovati u poboljšanju ovoga teksta zakona. No, želimo još vas podsjetiti da samo jedna trećina ovoga zakona se bavi temeljnim ciljevima sporta, tj. kvalitetnom organizacijom slobodnog vremena mladih, brigom za zdravlje mladih u fazi rasta i razvoja organizma, udaljavanje mladih sa ulice tj. udaljavanjem mladih od droge, alkohola, cigareta i kriminala. a odgojna dimenzija je relativno slabo odrađena glede učenja timskom radu, pozitivno oblikovanje nadmetanja, kreativnosti, snalažljivosti, drugarstva. U Klubu Hrvatske narodne stranke uistinu se nadamo da će predlagatelj uvažiti veliki dio amandmana koji su ovdje u raspravi spomenuti i koji su nam evo u pismenom obliku dati na klupe. U zadnjih nekoliko sati smo ih zaista veliki broj dobili no mislimo da će biti isto tako vrijedno da se prati u sljedećih godinu, dvije dana implementacija tog Zakona, stvarni učinak u praktičnom životu i da se vrati zakon i da objektivno ga dopunimo i mijenjamo u segmentima gdje se pokaže nedovoljan. I da zaista korektno taj posao odradimo. Nadamo se da će tada kada se ovaj Zakon pojavi sljedeći put u Hrvatskom saboru i razina rasprave o tom zakonu biti na razini plemenitih ciljeva koji se trebaju postići kroz Zakon o sportu, a ne kroz zakon o političkim strankama. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Valter Poropat. Petminutna rasprava.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Dobrodošao je napokon na drugo čitanje Zakon o športu i mi u Klubu IDS-a uvjereni smo da će s obzirom na ono što je i gospodin ministar u samom svom uvodnom izlaganju rekao, da će se s obzirom na raspravu koja će se danas voditi sigurno raspravljati kvalitetno i na osnovi toga i na osnovi ovih, velikog broja amandmana koji je pristigao na ovaj Prijedlog zakona o športu, konačno donesti Zakon o športu koji je itekako potreban Republici Hrvatskoj. Svim klubovima, a i svima koji se sportom bave. Ne smije se desiti naravno da kompletan trošak vođenja nekih posebno profesionalnih klubova desi se na taj način da klubovi uđu u vlasništvo jedinica lokalne samouprave koja i samim time kako sad posluju i kako sad žive grcaju u velikim problemima, da ne govorim o problemima infrastrukture, o problemima koji nas čekaju oko najosnovnijih stvari. To je zaštita okoliša i da ne nabrajam dalje. Vlasništvo klubova, jedinica lokalne samouprave može se desiti jedino na način da učestvuju u tome ali kao i sve ostalo klubovi moraju raditi transparentno i na ekonomski komercijalni način da to bude upravo na tragu onako kako to je već itekako poznato u zemljama zapadne Europe. Naravno da će Klub IDS-a pratiti kako će se i na koji način ovi amandmani koji su podneseni prihvaćati ili odbijati. I samim time čuli smo danas od profesionalnih sportaša, od vrhunskih naših sportaša koji su i zastupnici kojima treba dati posebnu čast ovdje, vjerujem da će oni upravo i svojim raspravama i svojim glasovanjem pokazati kako određene stvari prihvaćati i kako ih odbijati. Bez obzira na stranačke boje. Dakle gledajmo na način kako će se sport sutra razvijati onako kako bi najprije sportaši to željeli a samim time i mi svi skupa. Dakle ponovit ću još jednom ono što je rekao i predsjednik Kluba IDS-a gospodin Kajin, samim time da ako se ne desi decentralizacija sredstava nema ni decentralizacije na nivou sporta i onda jednostavno sportaši i klubovi će grcati u dugovima i ono što mi eventualno ovim Zakonom ako ne bude donešen i sa usvojenim ovim amandmanima koji daju takva rješenja desit će se to da će onda ti dugovi danas nestati, ali već do godinu dana oni će biti isti takvi ako ne i veći. Dakle smatram da što se tiče ovog prijedloga koji je itekako dobro došao svima nama a sportašima najviše dakle Klub IDS-a će podržati ili odbiti na način onako kako će se ovi amandmani prihvatiti ili odbijati, a očekujem od kažem ljudi koji su sportaši, profesionalni sportaši koji su predstavljali Republiku Hrvatsku i hrvatski sport ipak dati ono pravo da bi taj zakon se prihvatio na dobrobit sviju nas. Hvala lijepo.
Hvala. Za Klub HDZ-a poštovani zastupnik Lino Červar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Ministarstva, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice će dati potporu Konačnom prijedlogu Zakona o športu. Ja moram reći samo jednu opservaciju da nakon prvog čitanja vidio sam da oni koji su danas dali amandmane da su bili suglasni već kod prvog čitanja. I ne bih želio i ne vjerujem apsolutno ne mogu da vjerujem da je to iz političkih razloga su se sada nabujali sa amandmanima. Ali što opet ne znači da predlagatelj neće, ja sam uvjeren da hoće, da će razmotriti sve amandmane i one koje smatra da se može ugraditi u novi zakon. Da će to i napraviti u interesu cjelokupnog našeg hrvatskog športa. I ja moram i to reći i pohvaliti predlagatelja da prvi puta sam vidio u jednom zakonu da je došao na drugo čitanje zakon koji je uvažio mnogo, mnogo amandmana ili primjedbi koje su bile rečene u raspravama kod prvog čitanja. Također moram reći to kako sam mogao priliku imati čitati neke amandmane da neki su pisali amandmane i za sigurno iza čega ne stoje. Međutim mislim da bavljenje sportom se ne odnosi samo na tjelesnost, bavljenje sportom kolegice i kolege pridonosi razvoju intelektualne, etičke, emotivne, psihičke i humano-socijalne dimenzije osobe. I mislim da stvarno nema, nema iskrenije, toplije i emotivnije povezanosti raseljene i domovinske Hrvatske od praćenja pristupa, ponašanja i uspjeha naših sportaša na svim dijelovima svijeta. Klub Hrvatske demokratske zajednice daje potporu Konačnom prijedlogu Zakona o športu prije svega zato jer on uvažava i priznaje milijunsku populaciju Republike Hrvatske. Od predškolske djece, školske djece, mladeži, studenata, odraslih i one poodmakle dobi i osobe sa invaliditetom. Baš sve. I oni koji se direktno ili posredno bave, vode, prate, gledaju, žive i umiru kroz svoju športsku aktivnost. Klub Hrvatske demokratske zajednice daje potporu zakonu jer po prvi puta, po prvi puta dakle imati ćemo nacionalni program športa, nacionalno vijeće za šport, usklađeni sustav športa u Hrvatskoj sa onim u Europi i svijetu. Taj zakon kako smo mi razumjeli je osnova za rješavanje svih drugih pitanja od poreznih olakšica do rješavanja statusnih pitanja vrhunskih sportaša itd. I prema tome, predlažemo da se ovaj zakon prihvati i zato i dajemo potporu tom zakonu, zato što je najvredniji cilj športa je sreća, a ne borilačka dostignuća. Mislim da ćemo tim sportom riješiti kompletnu strategiju našeg sporta u našoj zemlji, kažem na dobrobit prije svega naše djece. Jedino na takav način doći ćemo do velikih vrijednosti, a to je ono što šport promovira, duh zajedništva, nesebičnosti, solidarnosti, slogu i uzajamnu pomoć. I na kraju ta športska poruka je ključ uspjeha za svaku zajednicu, pa tako i za našu domovinu. Kolegice i kolege, sa osobitim zadovoljstvom glasati ćemo za zakon, za naše najveće biračko tijelo, za budućnost naše djece. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Doista nakon ove duge rasprave mogu reći samo da smo se približili samom kraju donošenja ovog zakona. Želim vas podsjetiti da već 6 godina se pokušava donijeti ovaj zakon. Tek smo sada došli i usaglasili na vrlo širokom stručnom, a moram reći i ovdje u Hrvatskom saboru ova pitanja. Jer nemojte zaboraviti ovo je više puta spominjano mi smo uvažili niz primjedba i prijedloga iz prvog čitanja, a već sada smo razmotrili, gledamo neke vaše amandmane i mogu već sada reći da ćemo neke usvojiti, jer se sama rasprava skoncentrirala na poboljšanje ovoga sustava koji je toliko važan za hrvatsko društvo. Ja vam želim zahvaliti u ime našeg ministarstva na vašim prijedlozima, na vašim konstruktivnim raspravama. I vjerujem da će biti na opću korist ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prvo, kod Zakona o športu imamo dva amandmana Vlade koji su došli nakon isteka roka i trebamo raspraviti i glasovati da li ćemo glasovati i raspraviti o tim amandmanima Vlade. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 74 za, 5 suzdržanih, 4 protiv. Dakle, raspravljat ćemo i glasovati. Amandman 1. Ministar Dragan Primorac, izvolite obrazložiti amandman 1. Vlade.
Gospodine predsjedniče, zastupnice i zastupnici! Dozvolite mi samo ukratko obrazložiti amandman 1. Naime, zbog cijele koncepcije koju ovaj Zakon o športu nosi a koji u najvećoj mjeri rješava pitanje školskog sveučilišnog športa ali i statusa djece amandmanom 1. mijenja se članak 2. stavak 3. na način da se mijenja redoslijed točaka unutar navedenog sustava čime na prvom mjestu dolazi bavljenje športom u odgojno-obrazovnom sustavu a radi iznimne važnosti športa za razvoj i odgoj djece. Na drugo mjesto dolazi program stvaranja uvjeta za postizanje vrhunskih rezultata hrvatskih športaša na međunarodnim natjecanjima. I na treće program stvaranja uvjeta za rekreativno bavljenje športom radi zaštite i poboljšanja zdravlja građana Republike Hrvatske. Ovim načinom je zapravo i formalno ja bih rekao zacementirano ono što ovaj zakon a to je prioritet da je mladima i djeci glede novog Zakona o športu.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 1. Vlade. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 75 za, 1 suzdržan. Amandman Vlade usvojen. Amandman 2. Vlade. Izvolite, ministre!
Hvala lijepo. Članak 67. mijenja se i glasi, u skladu sa i strategijom i zajedničkom koju smo diskutirali ali i investiciji koja ide a to je da zbog iznimne važnosti za Republiku Hrvatsku ovim amandmanom je uvršten Hrvatski olimpijski centar "Bjelolasica" kao športska građevina od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku u stavku 2.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 2. Vlade. Molim glasovati. Rezultat? Nema kvoruma. … [[Upadica se ne čuje.]] Tako, što se ne uključuju zastupnici. Molim, utvrdimo kvorum. Kvorum? Sada je 86. Treba se uključivati, identificirati. Molim ponovno glasovanje o amandmanu 2. Vlade. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 74 za, 5 suzdržanih, 2 protiv. Amandman sa tom većinom usvojen. Sada idemo na glasovanje prema amandmanima koje su podnijeli klubovi zastupnika i zastupnici, odbori. Tu imamo 95 amandmana. U ime zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Luka Bebić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, budući da ste rekli da ima preko 90 amandmana predlažem na temelju članka 238a. stavak 6. da se na zahtjev predstavnika kluba … [[Govornik se ne razumije.]] provest će se glasanje dizanjem ruku. To predlažem.
Dobro. Imamo tablicu. 1. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 2. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se zbog pogrešnog pozivanja na stavak 2. umjesto na stavak 3. ali kako se radi o istom amandmanu kao i onom koji je pod rednim brojem 3. kojega usvojimo ovo će biti riješeno sa sljedećim.
Zastupnica Biserka Perman.
S obzirom da se radi o mojoj greški povlačim amandman.
Amandman povučen. Amandman 3. Odbora za ravnopravnost spolova.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 4. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 5. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 6. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 7. Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se. Obrazloženje, Nacionalno vijeće za šport je stručno tijelo sastavljeno od stručnjaka iz područja športa i rađeno je po analogiji Nacionalnog vijeća za znanost i nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje najviše tijelo kojeg imenuje Sabor i uloga niti je tog nacionalnog vijeća u Europi koje postoji nije savjetodavna nego je da je stručno tijelo.
Klub zastupnika HSS-a zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, mi smo i u ime kluba kad smo govorili vrlo detaljno obrazložili ovaj naš amandman. Smatramo da bi to bilo dobro da se nacionalno vijeće doista prihvati kao … [[Govornik se ne razumije.]] tijelo pa molimo da se o tome glasuje.
Molim glasovati u vezi ovog amandmana kojeg Vlada ne prihvaća. Glasamo ručno. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 8. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se iz istih razloga kao i kod prethodnog amandmana.
Zastupnica Biserka Perman. Izvolite!
S obzirom da se radi praktično o istom amandmanu a nije prihvaćen onda mislim da nema smisla ni glasovati. Povlačim amandman.
Amandman povučen. Amandman 9. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
To je sastavni dio zakona. Amandman 10. zastupnice Željke Antunović.
Ne prihvaća se budući da je prihvaćen prethodni amandman koji je analogno Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, a glede izbora članova Nacionalnog vijeća radi potpuno jednakog kao i prethodna dva nacionalna vijeća koji su pokazali vrlo visoku efikasnost u zadnje dvije i pol godine našeg mandata.
Zastupnice nema. Moramo glasovati. Tko je za taj amandman? Hvala. Nitko. 11. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 12. istoga Odbora?
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 13. zastupnice Biserke Perman?
Ne prihvaća se. Obrazloženje je da bilo je opet pogrešnog pozivanja na stavak 2 umjesto stavak 3. Međutim i bez obzira intencija je ovoga Zakona da športaš ako i sam osvoji medalju on prema našem iskustvu, a opet vam kažem iskustvu u zadnje dvije i po godine može sam se prijaviti rađe nego čekati Savez … [[Govornik se ne razumije.]] da Savez može po 6 ili 8 mjeseci ignorirati potrebu športaša gleda nagrade i ostalih njihovih prava. I ovo je apsolutno u skladu sa tradicijama drugih europskih država.
Zastupnica Biserka Perman.
Ma gledajte naime radi se o tome da sportaši često niti ne znaju kako ide uopće procedura? Kome se treba obratiti pogotovo kad se radi o sportašima mlađe uzrasne dobi i kad se radi o sportašima iz malih sredina. Tako da zapravo upravo iz tog razloga što nisu upoznati sa svojim objektivnim mogućnostima što mogu i na koji način oni jednostavno se ne obraćaju svom savezu niti svom klubu i ne koriste pravo koje im po osnovi rezultata pripada. Na ovaj način budući da savezi imaju rezultate svih sportaša iz pojedinog sporta postignutih tijekom natjecateljske sezone mislim da bi na ovaj način kroz izvješće Hrvatskom olimpijskom odboru postigli to da svi sportaši istovremeno dobiju rješenje o kategorizaciji na način da bi izbjegli nepotrebnu administraciju i nepotrebno čekanje. Molim glasanje.
Molim. Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 14. zastupnika Ive Josipovića?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 15. zastupnice Biserke Perman?
Ne prihvaća se i intencija je predlagača zakona da navedena materija bude regulirana podzakonskim propisom i zbog transparentnosti ali ovdje želim iskazati i još jednu vrlo jasno da Ministarstvo je samo jedno od tijela koje sudjeluje glede nagrađivanja a svaku prethodnu odluku mi dobijamo od Olimpijskog odbora ili Saveza koja je predviđena. A osim toga i zbog transparentnosti iznimno je važno da bude sve objavljeno u Narodnim novinama i zaključak je: Ministarstvo ništa ne radi samo nego radi prethodno u dogovoru sa savezima, mišljenjem saveza i Hrvatskog olimpijskog odbora.
Zastupnica Biserka Perman.
Naime ovdje se radi o tvrdnji da se aktom o, o mojoj tvrdnji da se aktom o kategorizaciji sportaša ne određuju nagrade za sportska ostvarenja nego samo mogući mjesečni iznosi sportskih stipendija. Prema tome nagrade za sportska ostvarenja su u pravilu jednokratni novčani iznosi i smatram neprimjerenim da ih određuje ministar pogotovo kad je riječ o nagradama koje dodjeljuje Sportski savez ili zajednica sportova grada, općine ili županije ili sportski klub. Njih bi sukladno svojim financijskim mogućnostima trebao određivati onaj subjekt koji ih dodjeljuje. Od Hrvatskog olimpijskog odbora pa na niže. Molim glasanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 16. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se iako ideja je vrlo pozitivna za razmišljanje. Nacionalno vijeće za šport ako naravno zakon bude izglasan može o tome ići, a razlog je vrlo jednostavan. Prema postojećim zakonima neoporezivim se smatra 20 tisuća kuna godišnje i mi jednostavno ne možemo kroz ovaj zakon ulaziti u Zakon o porezu i drugim zakonima.
Zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Ma prema sada važećim aktima u sportu kao i predloženom tekstu koji je pred nama vrhunski sportaš ima pravo na sportsku stipendiju ovisno o kategoriji no nije utvrđen način ni mehanizam konzumiranja tog prava. Praksa je pokazala da se na taj način ta prava uglavnom ne ostvaruju jer klubovi kronično nemaju novaca a zapravo je sav teret na njima a gradovi, općine i županije osim nekoliko izuzetaka također ne isplaćuju ništa. U sredinama u kojima se i stipendije i isplaćuju one se isplaćuju u višekratno nižim iznosima pa čak i dio tih sredstava zadržava i klub. Najčešće posljedica ovakvog stanja je da vrhunski sportaši odlaze upravo u sredine gdje se nešto i isplaćuje tako da se gubi, gube ponajbolji igrači i na taj način zapravo se mnogi klubovi i gase. … /Govornica je isključena./ … bi bio iznos svim vrhunskim sportašima određena primanja kojima bi njihov daljnji sportski razvoj, školovanje i svakodnevne životne potrebe bile uvelike olakšane. Pa stoga molim glasovanje.
Molim, tko je za ovaj amandman broj 16? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 17. također zastupnice Biserke Perman?
Ne prihvaća se. A obrazloženje je: naime ovaj Zakon, ovo što je predvidio je već napravio iskorak u odnosu na brojne druge države a vi sami znate da subvencionirane školarine nisu regulirane posebnim propisima nigdje barem iz literature koju smo mi vidjeli. Ali mi smo dali jednu veliki potporu svim onim osvajačima, i znate sami olimpijski, paraolimpijski i olimpijskih igara gluhih ali naravno uz vrlo jasnu klauzulu da je po prvi put osigurano vrhunskim sportašima poput Duje Draganje da ih možemo financirati i nagraditi njihove rezultate. Iako mi možemo razgovarati i staviti predmet interesa ja mislim da Nacionalno vijeće za šport ili neko drugi treba definitivno … [[Govornik se ne razumije.]] jer ako krenemo u sve osvajače mi ćemo proširiti za najmanje 50 ili 60 športova što nam definitivno ne samo povećava proračunska sredstva nego nam ne daje kristalno jaku sliku tko je tko u športu glede i kategorizacija ali i glede nagrađivanja.
Zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Naime držim da s obzirom na naziv ovog Zakona dakle Zakon o sportu smatram da on sam ne bi trebao praviti nikakve razlike između olimpijskih i neolimpijskih sportova. Ovim amandmanom bi se upravo te razlike izbrisale a dalje aktima Nacionalnog vijeća za sport, Hrvatskog olimpijskog odbora ili svih ostalih struktura koje se bave sportom mogu tu napraviti određenu razliku. Međutim s obzirom da je ovo Zakon o sportu on bi morao sve sportove u samom startu tretirati jednako. Stoga sam predložila ovaj amandman i molim glasovanje.
Dajem na glasovanje ovaj amandman. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 18. Klub zastupnika HNS-a?
Ne prihvaća se amandman. Obrazloženje: mirovine nisu regulirane ni u drugim državama nekim ciljanim propisima međutim opet se ovdje otvara druga pitanja a to su pitanja bez obzira što je potreba sigurno za određeni dio sportaša i niz pitanja koje je postavila stručna sportska javnost, a to je pitanje gdje su i kako zarađene te mirovine? Stoga, budući da kriteriji nisu vrlo jasno nisu postavljeni mi ne možemo prihvatiti ovaj amandman.
Zastupnik Srećko Ferenčak.
Šteta gospodine ministre da ne možete prihvatiti ovaj amandman. Kriteriji su vrlo jasno postavljeni. Dakle, onaj tko osvoji olimpijsku medalju zaslužuje povlaštenu mirovinu. Nema puno takvih športaša. Ako smo mogli sebi u Saboru izglasati i povlaštene mirovine mogli smo tim sportašima u koje i tako puno premalo investiramo novaca koji oni sami rade na sebi. Šteta, žalosno. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 19. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je već bilo i ranije, već smo razgovarali. Obzirom na ograničenja i postavljenja državnim proračuna i nejasno definiranih ciljeva. Iako ponavljam da cijeli koncept može biti razmatran kroz nacionalnu strategiju u periodu koji dolazi.
Zastupnica Biserka Perman.
Naime, vrhunski sportaši su stalno izloženi velikim tjelesnim naporima koji mogu prouzročiti ozljede, trajna oštećenja, pa i invaliditet. Kako se njihova sportska karijera i ostvarenje vrhunskih rezultata najčešće preklapa sa obrazovnim procesom koji je upravo zbog opsega sportskih obaveza često vremenski udvostručen smatram da bi osiguranu zdravstvenu zaštitu i nekoliko godina mirovinskog staža do završetka školovanja, odnosno sportske karijere kako bi istovremeno s vršnjacima nesportašima stekli uvjete za punu mirovinu. Podvlačim tu se odnosi, amandman se odnosi upravo na onaj period dok sportaš ima status vrhunskog sportaša, a kroz to vrijeme niti je bio zaposlen, a i školovanje mu je naravno trpjelo. Tu je bila intencija mog amandmana i stoga molim glasanje.
Molim glasovati za ovaj amandman. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 20. zastupnika Florijana Borasa.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 21. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 22. Odbora za zakonodavstvo.
Ne prihvaća se. Obrazloženje, budući da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 21. s ovim smo apsolvirali ovo pitanje.
Amandman 22. povučen. 23. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se. Obrazloženje, budući da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 21. On definitivno rješava najveći dio ovih pitanja koja ste vi postavili. Možda je malo drugačije formulirano.
Zastupnica Biserka Perman.
Pa ja moram priznati da nisam se uputila u detaljniju analizu amandman kluba HDZ-a. Međutim, podvukla bih neke intencije koje sam imala kad sam predložila ovakav amandman. Naime, Kineziološki fakultet Sveučilišta u Zagrebu ima mogućnosti školovanja kadrova samo u nekih 20-ak sportova. A poznato je da ih u Hrvatskoj ima 106 registriranih. Dakle u preostalih 80 sportova oni naprosto nemaju mogućnosti za edukaciju potrebnih kadrova. S druge strane školovanje tolikog broja trenera bi doista trajalo predugo, a ovim amandmanom bi se dala mogućnost i vrhunskim sportašima nakon završetka karijere da ostanu u sportu i nastave prenositi svoja iskustva mlađima. Pa ja stoga molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 24. Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se, a glede obrazloženja slično kao i prethodno. Mi smo osigurali čak i da sa tečajem vrhunski sportaši mogu raditi kako bi svoj zasluženi rezultat i pravo mogli sačuvati. Ali isto tako za one koji čak nisu treneri jer nemaju osvojenu medalju dali smo im više od 8 godina, znači povisili smo sa 5 na 8 da postanu prvostupni. A oni koji imaju 15 godina i tečaj smo im dali pravo da mogu raditi. Stoga da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 21. ovaj se ne prihvaća.
Klub HSS-a? Zastupnik Sabati.
Pa ja bih molio samo da se ipak ovdje vidi da nije to baš potpuno identično. Naime, u amandmanu broj 21. kluba HDZ-a veli da te poslove može privremeno obavljati. To je trebalo ipak definirati malo drugačije, malo preciznije. Zbog toga mi molimo glasovanje.
Glasovati molim. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 25. zastupnika Davorka Vidovića.
Gospodine predsjedniče, iz istih razloga ne prihvaća se, budući da smo se odlučili za tekst, amandman pod rednim brojem 21. koji je za nas jasniji i preciznije definiran.
Zastupnik Davorko Vidović.
Ali ja ne nalazim da amandman 21. regulira ovo pitanje na način kao što se to ovdje traži. Gospodine ministre, problem ostaje i leži u činjenici da je u Hrvatskoj 106 sportova, 8 tisuća klubova. Bojim se da ćemo doći u situaciju u dobroj namjeri da maksimalno protežiramo profesionalce, znalce itd. da ćemo u nekim sredinama ostati bez ljudi koji će obavljati taj posao. Tko će nam trenirati ako nemao stručno osposobljenu osobu? Kineziološki fakultet o tome je riječ ovdje, Kineziološki fakultet osposobljava nedovoljan broj ljudi za onoliko koliko mi trebamo. Dakle, ja predlažem neka to bude na ograničeno vrijeme. Ali ja sam ovdje u obrazloženju stavio ako mi budemo išli po sada godišnje se može odškolovati 100 osoba sa višom, odnosno visokom stručnom spremom. A imamo 106 sportova, 16 tisuća trenera. Pa mi čak da deset puta više nama treba 16 godina da odškolujemo onoliko ljudi koliko nam je potrebno. To, ovo je samo uvjetno. Ukoliko nema u nekoj jedinici lokalne samouprave da nikoga ne uvrijedim stručne osobe, pa neka to obavlja onaj koji je na drugi način educiran.
Hvala lijepa. O ovom amandmanu nećemo glasovati jer je već glasovano na prethodnom amandmanu, a potpuno je identičan ovaj amandman. Tako da je, isto se odnosi i na 26. amandman Kluba zastupnika HNS-a, jer je već glasovanjem odbijen taj amandman. Tako da isto ne možemo glasovati. 27. amandman Kluba zastupnika HNS-a, ista stvar. Idemo na 28. amandman, 27. da.
Koliko sam razumio 27. ista stvar. Da, da.
27 amandman. Izvolite ministre.
Isto je, potvrđujem da je isto.
Kako je isto kada nije isto. Pa vidljivo kad piše u članku 24. i 25., 26. počinje sa ukoliko određenom športu itd. A ovdje se dodaju riječi drugačije. Recite.
Ne prihvaća se obzirom da smo rezonirali i da smo rekli da će prihvaćanje amandmana koji slijedi da će biti bolje i jasnije rješenje.
Zastupnik Srećko Ferenčak.
Slažem se, ovaj amandman 21 pokriva područje … pa je sve o.k. Hvala lijepo.
Povučen. 28 Klub zastupnika HSS-a.
ne prihvaća se obzirom da je isto rješenje … [[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] amandmana pod rednim brojem 30 koji mi smatramo da je bolji i jasnija odredba, a sadržajno predstavljaju potpuno isto.
Klub zastupnika HSS-a.
S obzirom da kao i moj kolega … [[Ne razumije se.]]
Povukao. Tako i vi povlačite. Amandman 28 povučen. 29 isti amandman, ali zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Cijenjeni gospodin Vidović isto tako neprihvaćen, obzirom da je … [[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] prihvaćanjem amandmana pod rednim brojem 30 koje isto obrazloženje vrijedi.
Povučen 29. 30 zastupnik Florijan Boras.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 31 Odbor za obitelj, mladež i šport.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 32 Klub zastupnika HNS-a.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je da je isto rješenje prihvaćanjem amandmana 31 koji smatramo da je koncizniji.
Zastupnik Srećko Ferenčak.
Povlačim amandman.
Povučen amandman 32. 33 Odbora za zakonodavstvo.
Ne prihvaća se s obzirom da će se sadržaj amandmana pokušati riješiti putem amandmana, naravno ne možemo prejudicirati, ali pod rednim brojem 34 koji to nešto bolje definira.
Predsjednik Odbora, Florijan Boras.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Amandman 33 povučen. 34 zastupnik Ivo Josipović.
Ne prihvaća se u ovom obliku, a prema našem … [[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] amandman mogao bi biti prihvaćen, ukoliko bi se u stavku 1. iza riječi: "natjecanjima" stavio zarez te dodali riječi: "organizirati i voditi športska natjecanja" te ako se odustane od predloženog stavka 3.
Zastupnik Ivo Josipović slaže se. Amandman povučen. Povučen je amandman i prihvaćen u izmijenjenom obliku. 35 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 36 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 37 Klub zastupnika HNS-a.
ne prihvaća se obzirom da je navedena materija regulirana gradskim kolektivnim ugovorom, odnosno pravilnikom o normi na koji mi ne možemo utjecati kroz ovaj zakon.
Zastupnik Ferenčak.
Pa kad bi ta materija bila regulirana tim pravilnikom onda bi ti nastavnici dobivali novce za rad … športskih aktivnosti i onda bi ta školska športska društva najvjerojatnije funkcionirala, a oni ne funkcioniraju zbog toga jer upravo ti nastavnici ne dobijaju plaću za to sve skupa i nitko za badava više neće raditi. Nema više tog entuzijazma. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 38 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 39 istog odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio. 40 istog odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 41 istog odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 42 istog odbora.
U ovom obliku ne prihvaća se, no ako bi predlagatelj amandmana odustao od dijela amandmana vezanog za stavak 3. član 26. ovoga zakona … [[Ne razumije se.]]
Predsjednik Odbora, Florijan Boras.
U ime odbora odustajem od prvog dijela amandmana koji se odnosi na stavak 3.
U tom dijelu amandman povučen, u drugom prihvaćen. 43 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio. 44 Odbora za obitelj, mladež i šport.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona postaje. 45 Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona postaje. 46 Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se obzirom da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 44 gotovo identičnog sadržaja. … [[Upadica se ne čuje.]]
Povučen. Klub zastupnika HSS-a povukao 46. 47 zastupnica Biserka Perman.
Ne prihvaća se, budući da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 31 i 44 već regulirao navedeno.
Zastupnica Biserka Perman.
Povlačim amandman.
Povučen amandman 47. 48 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 49 istog odbora.
Prihvaća se.
50 istog odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 51 istog odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 52 istog odbora.
Prihvaća se.
53 Kluba zastupnika HNS-a.
U ovom obliku gospodine predsjedniče ne možemo prihvatiti jer intencija predlagača nije bila da vlasnik određuje hoće li klub biti profesionalni ili amaterski klub. I jako dobro smo definirali i uključili u to i pojedine saveze koji će definirati status amaterskog ili profesionalnog kluba.
Zastupnik Srećko Ferenčak.
Pa intencija ovog amandmana je vrlo jasna i vrlo definirana. Znači ako mi, već smo prisilili lokalnu samoupravu da postane vlasnik športskog kluba onda i ovaj amandman traži da ti igrači nemaju milijunske zarade kao što to imaju danas nego to mogu biti isključivo jedino amateri. Ako vlasnik "Dinama" postane Grad Zagreb, ne može jedan igrač imati ugovor od 100 milijuna eura godišnje zato jer iz poreza mi možemo financirati isključivo jedino amaterske klubove ili športske klubove a ne da plaćamo milijune iz naših poreznih davanja. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 54 zastupnika Franje Arapovića.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 55 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 56 istoga odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 57 Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se obzirom da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 44 koji jasnije definira.
Amandman 57 povučen. 58 zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se pod obrazloženjem da je prihvaćeni amandman pod rednim brojem 31 i 44 po nama preciznije … … [[Upadica se ne čuje.]]
Teško je čuti. Uistinu je teško čuti, da.
Evo cijenjena zastupnice ja ću ponoviti. Vaš amandman ne prihvaća se po našem obrazloženju jer je prihvaćen amandman pod rednim brojem 31 i 44 koji su prema našem mišljenju preciznije i jasnije definirani.
Zastupnica Biserka Perman.
Ja mislim da bi u ovom amandmanu s obzirom da se odnosi na drugi članak zakona, također trebalo prenijet istu odredbu koja je u ovim amandmanima navedeno kao što je gospodin ministar rekao ranije, pa upravo iz tog razloga sam i predložila ovaj amandman kako bi tekst zakona bio u cijelom svom sadržaju ujednačen. Stoga molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 59 Kluba zastupnika HSS-a.
Gospodine predsjedniče iz istih razloga ne prihvaćamo, obzirom da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 31 i 44 koji su prema našem mišljenju preciznije i jasnije definirani.
Nije to baš potpuno identično. Molim glasovanje.
Idemo glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 60 zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se, iako ne potpuno identični oni su preciznije i jasnije po nama amandmani pod 31 i 44 definirali isto pitanje.
Zastupnica Biserka Perman.
S obzirom ponavljam što se amandman ne odnosi na one ranije članke, mislim da i u ovom članku treba na isti način precizirati to izuzeće određenog broja sudaca pa ja molim glasanje.
Glasovati. Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 61 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 62. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se budući da propuštanje propisivanja ove materije ne priječi nikakvo osnivanje jednog takvog instituta koji ja osobno smatram i mi da je potreban, međutim nije ga potrebno zakonom definirati.
Zastupnica Biserka Perman.
Pa ukoliko ovakva formulacija u Zakonu ne bi bila to bi automatski značilo da ni potrebna sredstva za osnivanje jedne takve institucije ne bi bila osigurana u državnom proračunu, odnosno ako bi je Hrvatski olimpijski odbor i htio osnovati morao bi oduzeti od one ukupne mase sredstava koja inače dobiva za sport. Intencija je bila da upravo odredbom Zakona, odnosno člankom u Zakonu za tu instituciju budu osigurana sredstva u državnom proračunu. Tim više što nigdje drugdje u Zakonu o sportu nije definirana zdravstvena zaštita sportaša a niti u Strategiji razvoja zdravstva koju smo prije nekoliko dana imali na raspravi. I na taj način bi sportaši bili potpuno nezaštićeni što se zdravstvene strane tiče. Stoga molim glasanje.
Molim glasovati za ovaj amandman. Nije dobio potrebnu većinu. 63. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 64. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 65. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 66. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 67. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 68. Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se. Prema našem mišljenju je prihvaćeni amandman pod rednim brojem 67 koji opet ponavljam, preciznije ne do kraja potpuno identično, ali definira istu problematiku.
Klub zastupnika HSS-a.
Ja se naravno ne slažem sa ovakvim objašnjenjem. Mislim da je naš puno preciznije i tražim glasovanje.
Glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 69. je konzumiran jer je identičan kao prethodni. 70. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se budući da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 67 koji rješava ovu problematiku.
Zastupnica Biserka Perman.
Pa s obzirom da moj prethodni amandman koji se odnosi na istu problematiku nije prihvaćen onda ovaj više ni nema smisla pa ga povlačim.
Amandman 70 povučen. 71. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 72. istog Odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 73. istog Odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 74. Kluba zastupnika HNS-a.
gospodine predsjedniče, ne prihvaća se obzirom da Vlada Republike Hrvatske predlaže amandman koji bolje i preciznije regulira navedena odredba, a vrlo jasno je rečeno da je od nacionalnog interesa pitanje Bjelolasice. A ovih dana je investicija Vlade Republike Hrvatske, to potvrđuje investicija od gotovo 120 milijuna kuna.
Zastupnik Srećko Ferenčak. Izvolite.
Hvala lijepa. Ne znam da li je vaš prijedlog bolji, mislim da su jednaki, ali ja povlačim svoj amandman.
Amandman povučen. Hvala lijepa. 75. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 76. zastupnika Ive Josipovića.
Ne prihvaća se budući da je prihvaćen amandman pod rednim brojem 75 koji prema nama nešto jasnije i preciznije definira. I u ovom se radi slučaju o zabrani prenamjene javnih športskih građevina koje su u vlasništvu gradova, županija i općina, neizmjerno važno pitanje koje je zapravo sprječava da djeca, mladež koji su temeljna postavka ovoga Zakona ostaju bez športskih terena.
Zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Ja se slažem sa intencijom Zakona međutim bih upozorio na Ustavnu poziciju u pogledu donošenja tih dokumenata o kojima je riječ. I upozoravam na to da su valjda i tereni jedina kategorija nekretnina, da čak možete prenamijeniti bolnice i zgradu Vlade i zgradu Sabora, igralište eto ne možemo. Ali ako Vlada misli da je u dobroj mjeri ovim prvim amandmanom ja ću povući amandman.
Amandman 76. povučen. 77., Klub zastupnika IDS-a.
Ne prihvaća se. Prema nama je navedena materija regulirana posebnim zakonom, odnosno Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, ali glede skrbi športaša, dozvolite gospodine predsjedniče, jednu vrlo važnu informaciju. Mi smo predvidjeli posebnu zdravstvenu skrb za djecu koja se bavi pitanjem školskog športa. Neizmjerno važnu kategoriju koja do sada nije postojala glede športa među mladima.
Moramo glasovati. Nema, tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 78. amandman zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se. Smatramo da je i ova materija regulirana posebnim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti.
Zastupnica Biserka Perman.
Nažalost ova materija nije regulirana Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i nije regulirana nijednim zakonom. I ambulante, sportske ambulante uopće nisu u sustavu zdravstva Republike Hrvatske, a na ovaj način bi dali mogućnost jedinicama lokalne samouprave da ih uključe u sustav. Međutim, očito je da intencija nije da se zaštite svi sportaši, a ja sam svojim amandmanom htjela upravo to. Da se zaštite svi sportaši, a ne samo sportaši u školskom uzrastu jer su oni kroz školske ambulante donekle zaštićeni. Međutim, ostala populacija sportaša ostaje na vjetru. Molim glasanje.
Molim rezultat? Glasovati? Prije glasovati pa onda rezultat? Nije dobio potrebnu većinu. 78. amandman. … [[Upadica se ne razumije.]] 79. amandman Odbora za zakonodavstvo.
79. se prihvaća.
Sastavni dio Zakona. 80. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se, obzirom da nije prihvaćen amandman pod rednim brojem 62. i nema ga smisla spominjati jer je povezan s njim kroz pitanje Hrvatskog instituta za sportsku medicinu.
Postaje sastavni dio Zakona.
Ne prihvaća se.
Ne prihvaća se, da. Da. Zastupnica Perman, izvolite.
S obzirom da nije prihvaćen amandman pod rednim brojem 62, ovaj amandman gubi smisao pa ga povlačim. Kao i sljedeći amandman.
Amandman 81. povučen. Amandman 82. zastupnice Biserke Perman.
Prihvaća se.
Prihvaćen. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] 82. 83. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se jer tijekom rasprave je vrlo jasno pokazano da različiti dijelovi Hrvatske i različiti dijelovi lokalne samouprave imaju različite mogućnosti za financiranje športa. Ono što je nekome 5 ili 3% dostatno to drugoj sredini ne može biti dostatno da plati i one najelementarnije stvari koje ulaze u pitanje vodovoda, kanalizacije ili obrazovanja. Tako da ne možemo generalizirati. To je naše obrazloženje.
Zastupnica Biserka Perman.
Ma jasno je da su potrebe u različitim lokalnim zajednicama isto tako različite. No intencija mog amandmana je bila upravo … [[Zbog predsjedničkog zvona, govornik se ne čuje.]] određeni minimalni standardi za potrebe sporta kako bi se osiguralo koliko toliko nesmetano funkcioniranje sporta na svim razinama i u svim lokalnim zajednicama u Republici Hrvatskoj. Stoga molim glasanje.
Molim glasovati. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 84. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se obzirom da praksa zemalja Europske unije nije dodjeljivanje nagrada za olimpijske sportove, ali želim ovdje istaknuti da odredbe zakona ne ističu i ne isključuju tu mogućnost, a nedavno smo vidjeli da našeg europskog prvaka u šahu gospodina Kozula kako je Vlada promptno reagirala i sedam dana nakon njegovog osvajanja mu je dala nagradu i zapravo nitko nije stradao glede toga tako da mi smatramo da u ovom trenutku koncepcijski iako je dobra ideja ne možemo je prihvatiti, nije razrađeno do kraja.
Zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Kao što sam rekla kad sam govorila o nagradama kod sportskih stipendija, odnosno kod zaštite sportaša zdravstvene i mirovinskog osiguranja i ovdje se radi o izjednačavanju olimpijskih i neolimpijskih sportova jer je ovo Zakon o sportu, ne Zakon o olimpijskom sportu i upravo stoga sam predložila ovakav amandman kako zakon ne bi postao nekima majka, a drugima maćeha, stoga molim glasanje.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 85. Odbor za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 86. zastupnik Antun Peruško.
Ne prihvaća se, no ako bi ovaj amandman mogao biti da glasi "ako neovlašteno posreduje u prelascima športaša iz kluba u klub, a s obzirom da je … [[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] definirano tko je ovlašten obavljati poslove posredovanja" u tom obliku bi se mogao prihvatiti. ... [[Upadica se ne razumije.]] Nema ga.
Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 87. zastupnika Ive Josipovića.
Prihvaća se.
88.
Prihvaća se.
89.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 90. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 91. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
92. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 93. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 94. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 95. Odbora za zakonodavstvo.
Gospodine predsjedniče, prihvaća se.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, za drugi amandman Vlade. Molim?
Ja bih u ime kluba SDP-a molio 5 minuta pauze radi dogovora o glasovanju.
10 minuta vam moram dati maksimalno. Dobro. Mir molim vas, pa dajte da se. 10 minuta Klub zastupnika SDP-a. 10 minuta stanka. STANKA U 16,49 SATI Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i sa izvješćem predstavnika Kluba SDP-a poštovanog zastupnika Ive Josipovića. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici! Klub SDP-a se na neki način povukao u konklavu jednu kratkotrajnu da riješi jednu svoju malu dilemu. Naime, zakon koji je pred nama i postupak koji mu je prethodio je onakav kakav smo navikli od Ministarstva znanosti u mnogim zakonima, dakle konzultirana je struka, rasprava je bila široka, bila je koncilijantna, uvaženi su mnogi prijedlozi koji su došli od oporbe, tako da s tog stanovišta ne bismo imali primjedbi. Međutim, zakon je ostavio jednu veliku rekao bih moralnu i pravnu dilemu preko koje naš klub zastupnika ne može preći. Riječ je o tome da su odredbe ovog zakona na neki način pokrile određene malverzacije i bogaćenje pojedinaca kojima su klubovi, profesionalni klubovi, prvenstveno nogometni klubovi poslužili kao sredstvo. Moram reći da je to jedini veliki razlog zbog kojeg predstavnici, zastupnici našeg kluba neće moći podržati ovaj zakon. To kažem sa žaljenjem jer je puno toga u zakonu zaista dobro ali nam je žao da ovaj Visoki dom nije smogao snage da kroz ovaj zakon razriješi ono loše što se godinama dešavalo u športu i što je zapravo jedan ozbiljni kriminal kojeg ova država nije uspjela riješiti. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, prije glasovanja o konačnom prijedlogu zakona u pogledu glasovanja za amandman broj 1 Vlade kod Zakona o športu bilo je izglasovano 75 glasova za i 1 suzdržan, dakle nije bilo kvoruma pa ćemo sada ponoviti glasovanje o tom amandmanu 1. Vlade. Molim, uključimo se. Glasovati za amandman 1. Vlade. Rezultat? 75 za, 9 suzdržanih, 3 protiv. Dakle, i taj amandman je usvojen i sastavni dio zakona. A sada idemo na glasovanje, dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o športu. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 69 glasova za, 13 suzdržanih i 13 protiv donesen je Zakon o športu u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Ovlašćuje se Stručna služba Hrvatskoga sabora da obavi redakciju ovog teksta zakona prije njegove objave u "Narodnim novinama". Molim, uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 86 glasova za, 3 suzdržana i 1 protiv donesen je predloženi zaključak a time je postao, donošenjem ovog zaključka je konzumiran i zaključak koji je predložio Klub zastupnika HSP-a.