Idemo na - Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnim cestama, prvo čitanje, P.Z. 193 Predlagatelja zakona je Klub zastupnika SDP-a. Na temelju članka 129. Poslovnika kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Prijedlog akta primili ste u pretince. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Predstavnik predlagatelja, gospodin zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ovim Izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama Klub zastupnika SDP-a predlaže dopunu u članku 63. koja se odnosi na smanjenje cestarina za uporabu autoceste i objekata s naplatom: most, tunel, vijadukt i sl., za prijevozna sredstva s manjom potrošnjom goriva te prijevozna sredstva koja dovode do manjeg trošenja prometnica: motocikli, manja laka vozila, vozila s manjom potrošnjom goriva i sl. Ova inicijativa potaknuta je zapravo inicijativom građana, motociklista, koji smatraju da nije pravedno da plaćaju cestarinu na autocestama isto kao osobni automobili jer se trenutno nalaze u istoj prvoj skupini vozila. Naime, Vlada je nakon SDP-ovog prijedloga koji stoji na dnevnom redu već nekoliko mjesece, dala suglasnost društvu Hrvatske autoceste na odluku o visini cestarine i sustavu naplate cestarine za uporabu autocesta. Temeljem navedene odluke od 1. ožujka 2009. godine uvodi se nova skupina, prva A skupina za motocikle, motorne tricikle, četverocikle, te će ova skupina plaćati cestarinu 40% manje nego prva skupina u kojoj se nalaze automobili. Drago nam je da smo ovim našim prijedlogom potaknuli i pritisnuli Vladu da nakon nekoliko godina zamolbi od strane motociklista smanji cestarinu, no kao i udruge motociklista i mi smatramo da je Vlada trebala smanjiti cestarinu za motocikliste za 50% u odnosu na prvu skupinu vozila. Te zajedno s njima inzistiramo na tome i smatramo da je nužno prihvatiti ovaj naš prijedlog. Činjenica je da motocikli ne oštećuju autoceste u jednakoj mjeri kao i druga vozila iz prve skupine. Imaju 2 kotača, ne 4, a njihova težina iznosi od 150 do 250 kilograma, što je i do 10 puta manje od težine automobila koji sada plaćaju istu cestarinu kao i motocikli. Drugi razlog Prijedloga ove dopune Zakona o javnim cestama leži u sigurnosti. Kako je Republika Hrvatska po broju poginulih u prometu i dalje pri samom vrhu crne liste, držimo da bi dopuna članka 63. o javnim cestama kojom se predlaže smanjenje cestarine za motocikle za 50%, pridonijela smanjenju kako broja nesreća, tako i broja poginulih na cestama. Predlažemo jer rješenje predstavlja jednu od konkretnijih mjera koja bi trebalo preokrenuti negativne trendove broja poginulih u prometu, budući da bi smanjenje cestarine za motocikliste usmjerilo puno više motocikala s lokalnih cesta na autoceste, a poznato je i službeni podaci to potvrđuju da nam najviše motociklista strada na lokalnim cestama. Na autocesti nema preticanja preko pune linije, u zavoju i sl. što predstavlja potpuno normalnu pojavu na lokalnim cestama. Na lokalnim cestama uvijek nešto ili netko može izletjeti i prepriječiti put, traktori i automobili koji najčešće ne zapaze da im u susret kreće motocikl. Teška stradavanja u tim su slučajevima gotovo zajamčena, a autocesta ipak nosi neka ograničenja i nema izlijetanja drugih vozila sa sporednih cesta. Isto tako, nikad se nije dogodilo da je netko odgovarao kod stradavanja motociklista zbog stanja u kojem se prometnica nalazi. Svakako bi trebalo uključiti i kaznenu odgovornost za neke nepravilnosti koje se na cestama nalaze, kao npr. za nedostajući poklopac šahta, duboku rupu asfalta i sl. Ne sjećam se da je ikada itko spomenuo u medijima da se prilikom projektiranja, izgradnje i održavanja prometnica vodilo računa i o populaciji na dva kotača. Smatramo da bi se kroz predložene Dopune Zakona o javnim cestama važeći zakonski okvir približio standardima koje koriste zemlje Europske unije i šire. U europskim zemljama u kojima se korištenje autocesta posebno plaća, praksa je različita kada je u pitanju razvrstavanje motocikala u određenu kategoriju plaćanja. Primjerice, u Norveškoj i Slovačkoj motociklisti ne plaćaju cestarinu, a u Irskoj, Estoniji, Andori, Finskoj, Danskoj, Belgiji, Nizozemskoj, Njemačkoj ne plaća nitko cestarinu. U velikom broju ostalih europskih i svjetskih zemalja motociklisti ne plaćaju cijenu cestarina kao i osobni automobili, te stoga smatramo da bi mi u Hrvatskoj isto tako trebali omogućiti manje cestarine za 50% u odnosu na prvu skupinu, a time pomoći i sigurnosti na cestama, a što je najbitnije smanjiti broj smrtnih slučajeva. I na kraju, državni tajniče, ako ste već kopirali naš prijedlog zakona, mogli ste ga kopirati do kraja i predlažemo da ga iskopirate do kraja i da motociklistima omogućite 50% manju cestarinu, a mi ćemo vas sigurno u tome podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Želi li predstavnik Vlade dodatno? Državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture, gospodin Dražen Breglec. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici, na ovu smo temu imali prilike već i osobno sam imao prilike reći nekoliko rečenica prilikom prošle rasprave o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama kada smo utvrdili da je na prijedlog Uprave Hrvatskih autocesta Vlada dala suglasnost čime je spomenuta i ovdje elaborirana ideja u zakonu zapravo postala pravosnažna, postala je važeća, postala je sastavni dio zakonodavnog okvira na način kao što je bilo i od samog predlagatelja izrečeno, a to je da je osnovana nova skupina vozila 1a u koju spadaju motociklisti i srodna vozila i koja ima 40% niže cijene. Mogu o ovom očitovanju naglasiti da nije točno da je Vlada ovo rješenje, odnosno Hrvatske autoceste da su inicirale ovo rješenje, a Vlada odlukom potvrdila ovakvu odluku nakon inicijative SDP-a i njihovog zakona, jer se o ovoj inicijativi raspravlja i razgovara već godinama. Motociklisti su takvu inicijativu povremeno podastirali u prijašnjem cjelokupnom razdoblju i Vlada je čekajući pravi trenutak ovakvu, odnosno Hrvatske autoceste predložila, a Vlada usvojila. No, kao što sam rekao i prošli puta ponavljam i sada. Mislim da je manje bitno tko je to predložio, da je puno bitnije da je jedna dobra inicijativa, jedan dobar princip o kojem se svi možemo složiti, a to je da onaj tko manje doprinosi habanju autoceste, trošenja autoceste da on i manje plati sigurno da motociklisti ne primjereno manje doprinose odnosno troše autocestu, pa time i pravedno da oni i manje plate, pa čak ni visina 40 ili 50% nije pri tom toliko odlučujuća i velika. Mislim dakle da smo i u ovom slučaju otprilike istog stava i Hrvatske autoceste koje su predložile i Vlada koja je dala svoju suglasnost sukladno važećem Zakonu o javnim cestama, pa i ovaj prijedlog otprilike u bitnom se ne razlikuje. Od 27. studenog kada je odluka predložena do 24. prosinca kada je i ona dobila svoju potvrdu na Vladi ona je na snazi, a primjenjivat će se od 1. ožujka dok je u međuvremenu za korisnike, vlasnike motocikala koji prometuje autocestom predviđen i primjeren popust od 40% tako da se ona u praksi provodi već i sada. Ja bih iskoristio ovu priliku i na očitovanje o prijedlogu zaključka vezanog uz ovu točku, premda je predlagač u jednom dijelu pokušao ovu problematiku povezati sa problematikom sigurnosti prometa na cestama po meni pogrešno utvrdivši da motociklisti bi išli na autoceste ukoliko bi autocestarina bila manja. Upravo obrnuto, motociklisti koliko se krećemo svi skupa među njima ne žele koristiti autoceste zbog toga jer je vožnja autocestom na motociklu izuzetno naporna, dosadna, pa i opasna ako želite već upravo obrnuto. Motociklisti traže autoceste gdje postoji sadržaj uz nju. Pardon, cestu gdje postoji sadržaj, gdje postoji zanimljiv okoliš i gdje se može u jednoj, svi se tu možemo složiti primjerenoj vožnji postići onaj užitak koji vožnja motociklom donosi. Međutim, oko zaključka da bi se Vlada mogla očitovat oko ovog zaključka potrebno je dati dodatno pojašnjenje, odnosno eventualno ga malo modificirati. Jer on iz domene Zakona o javnim cestama prelazi na domenu Zakona o sigurnosti prometa na cestama i predlaže da se zadužuje Vlada da u roku od 30 dana dostavi Hrvatskom saboru izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske. Nije sporno i želim se ovdje pozitivno izraziti o toj inicijativi da Vlada, Hrvatski sabor izvijesti o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti prometa na cestama. Ono što je sporno je u obrazloženju gdje kaže da sukladno zaključku Hrvatskog sabora od 30. svibnja Vlada Republike Hrvatske dužna je Hrvatskom saboru jednom godišnje dostaviti izvješće o provedbi Nacionalnog programa cestovnog prometa što su pak potpuno različite stvari. Ako se poziva na Zakon o javnim cestama i traži se izvješće o provedbi Nacionalnog programa valjda izgradnja cesta onda je to jedna stvar, a ako se traži izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa onda je to kako stoji u zaključku onda je to druga stvar. Pa kad predlagač se odluči između jednog, odnosno drugog i stavi u suglasnost prijedlog sa obrazloženjem Vlada će se očitovati. Već sada mogu reći da bi zaključak kao takav mogao biti prihvatljiv, a da bi ga u tom slučaju obrazloženje na adekvatan način trebalo i pratiti. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo ispravak, gospodin Mario Habek. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče. Nije točno da Vlada nije na našu inicijativu donijela odluku. 19. studenog je predana, ovaj prijedlog zakona je predan u proceduru. 27. studenog prošle godine vi ste donijeli tu odluku. Znači, nije točna ona konstatacija koju ste vi iznijeli.
Ispravak gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa mislim da je državni tajnik ustvrdio jednu malo čudnu konstataciju, a ona glasi da će se Vlada o nečemu očitovati. Gospodine državni tajniče, ovo je Hrvatski sabor. Ovaj Sabor donosi nekakve zaključke. Vlada se treba, Vlada treba ispuniti taj zaključak. Mi smo donijeli zaključak u petom mjesecu prošle godine. S ovim zaključkom samo smo podsjetili, odnosno predložili smo da vezano za ovu točku se raspravi taj zaključak, odnosno da se on realizira. E sad, pitanje hoće li nam Vlada dostaviti te informacije ili neće. Samo se o tome radi.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Ivan Vučić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Predmetni prijedlog za izmjenu Zakona o javnim cestama polazi od pretpostavke po kojoj su prema važećim propisima Republike Hrvatske motocikli svrstani u istu skupinu vozila i plaćaju jednaku cestarinu kao i osobni automobili. Iako je činjenica da motocikli oštećuju autocestu i ceste manje i ne u jednakoj mjeri kao i druga vozila, ali isto tako potrebito je reći i trend u svijetu, pa i u Hrvatskoj da su automobili sve manji, a motori sve veći i zapitati se koja je razlika iz velikog motora sa 4 kotača i Fiat 500 na primjer, našeg popularnog "Fiće". Ovu su problematiku, Vlada je uočila na vrijeme nakon čega je slijedila odluka Vlade kojom se na sjednici održanoj 27. studenog 2008. godine dala društvu Autoceste d.o.o. suglasnost na odluku o visini cestarine i sustava naplate cestarine za upotrebe autoceste temeljen navedene odluke od 1. ožujka 2009. godine nova skupina vozila A1 za motocikle, tricikle i četverocikle kao i cestarinu za tu novu skupinu o visini 60% cestarine za prvu skupinu vozila. Dakle, popust od 40% na odnosu na prvu skupinu vozila u prijelaznom razdoblju do 28. veljače 2009. godine kojim će se motocikli biti još uvijek razvrstani u prvu skupinu vozila zbog značajnih investicija koje slijede u sustavu naplate na autocestama, kako na hrvatskim autocestama, tako i na autocestama kojim upravljaju koncesijska društva. Hrvatske autoceste su uvele od 1. prosinca 2008. godine novi pretplatni proizvod za motocikle, popust za 40% na smart kartici. Isti popust putem smart kartice za motocikle primjenjuje se i na koncesijsko društvo Autocesta Rijeka-Zagreb od 1. prosinca 2008. godine, kao i na ostala koncesijska društva. Koncesijsko društvo Bina-Istra uvelo je također od 1. prosinca 2008. godine novu kategoriju vozila 1A motocikli, tricikli i četverocikli koji se naplaćuju 40% nižu cestarinu od kategorije A1. Od 1. ožujka 2009. godine na svim autocestama u Republici Hrvatskoj biti će u primjeni nova 1A skupina, vozila sa naplatom 40% nižoj u odnosu na cestarinu koja se plaćaju vozila prve skupine. Novi kriterij za razvrstavanje vozila u naplatne skupine usklađeni su sa Zakonom o sigurnosti prometa na cestama. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice slijedom navedenog mišljenja smo da predmetni Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnim cestama ne treba prihvatiti iz razloga što je predloženo određivanje manje cijene cestarine za motocikle te manja i laka vozila obuhvaćeno već navedenim rješenjem vezanih i usklađenim način određivanja visine cestarine u skladu sa člankom 62. stavka 3., a u vezi sa člankom 63. stavak 2. Zakona o javnim cestama. Slijedom toga smatramo da je navedena problematika konzumirana prijedlogom Vlade i odlukom uprava društva autocesta i nećemo podržati donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Ja ispravljam navod kolege zastupnika koji je rekao da su motori sve veći u današnje vrijeme, automobili sve manji. Naprosto, to nije točno. Tko bi mogao voziti motocikl od 500 kilograma ili pola tone?
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Kao što znate, 5.12. prošle godine donijeli smo izmjene Zakona o javnim cestama koji dijelom usklađuje postojeći zakon sa europskim direktivama o cestarinama. Kažem, dijelom usklađuje jer da usklađuje u potpunosti, građani Republike Hrvatske koji putuju cestama na kojima se naplaćuje cestarina, imali bi manje troškove cestarina, pa bi mogli i više uživati u krajoliku kroz koji prolaze, češće se uputiti u neko svoje odredište i ne bi putovali lošim i zavojitim lokalnim cestama jer su cestarine preskupe. Nažalost, Ministarstvo mora, prometa i infrastrukture je preskočilo ili nije htjelo vidjeti 2 bitna članka Direktive 2006/38 Europskog parlamenta i vijeća od 17. svibnja 2006. godine i to članak 7. stavak 9., citiram "Cestarine se temelje isključivo na načelu povrata infrastrukturnih troškova. To znači da su izmjerljive prosječne cestarine povezane s troškovima izgradnje te s troškovima rada održavanja i razvoja dotične infrastrukturne mreže.", kraj citata. Da se u naš zakon ugradio ovaj članak europske direktive, ne bi nam cestarine bile iste i nakon 20 godina od kad su izgrađene autoceste, one bi se smanjivale s protekom vremena i povratom troškova njihove izgradnje. Članak 7.a stavak 1., citiram "Pri utvrđivanju razine izmjerljivih prosječnih cestarina koje se zaračunavaju na određenoj infrastrukturnoj mreži ili na jasno definiranom dijelu te mreže države članice uzimaju u obzir različite troškove rada, održavanja i razvoja dotične infrastrukturne mreže. Troškovi koji se uzimaju u obzir odnose se na mrežu ili dio mreže na kojima se cestarine ubiru te na vozila kojima se te cestarine naplaćuju. Države članice mogu odlučiti da te troškove ne vraćaju kao prihod od cestarine, ili da vraćaju samo određeni postotak tih troškova.", kraj citata. Implementacija ove europske direktive u naš zakon značila bi da država ne kažnjava, ne diskriminira građane nekog dijela Hrvatske u kojem je dionica autoceste bila skuplja nego negdje drugdje pa im zato nabije skuplju cestarinu, nego bi upotrijebila princip solidarnosti po kojem bi cestarine bile iste bez obzira na troškove izvođača radova ili model financiranja. Implementacija ove europske direktive u naš zakon značila bi da cestarina u Hrvatskoj više nije elemenat nejednakosti među građanima naše zemlje. Danas ona jest element nejednakosti među građanima naše zemlje i nije podjednako ista na svim dionicama autocesta u Hrvatskoj. Razlikuje se zavisno od koncesionara koji njima upravljaju, Hrvatske autoceste, Autocesta Rijeka-Zagreb, Bina-Istra i Autocesta Zagreb-Macelj. Zagorski sam saborski zastupnik i dio ove rasprave u kontekstu problematike iskoristit ću da javnost upoznam s velikom nepravdom koja se od strane vlasti čini Zagorcima po pitanju autoceste kroz Zagorje, cestarine na njoj i neispunjenog obećanja vlasti za izgradnju besplatne alternativne ceste od Zaboka do Krapine. Uvjerljivo najviša cestarina na autocestama u Hrvatskoj je na dionici Zaprešić-Macelj, koncesionara autocesta Zagreb-Macelj d.o.o. Implementacija one europske direktive u naš zakon značila bi da građani, vozači u Krapinsko-zagorskoj županiji nisu diskriminirani u odnosu na vozače iz drugih dijelova Hrvatske. a sada jesu, jer plaćaju jedanput skuplju cestarinu nego itko igdje u Hrvatskoj. Naime, na ostalim autocestama u Hrvatskoj cestarina po kilometru za osobna vozila je od 0,35 do 0,41 kune po kilometru, a na autocesti Zagreb-Macelj ta je cijena od 0,68 do 0,79 kuna po kilometru. U Ministarstvu prometa objašnjavaju da najskuplju cestarinu imamo zato jer je Koncesijsko društvo autocesta Zagreb-Macelj samostalno osigurao kredite za izgradnju, te je samostalno odgovorno za njihovu otplatu. Dakle, to je razina cestarine koja će im to omogućiti. Jest da je ova autocesta kroz Zagorje bila skupa i da ju je gradio strani koncesionar, ali danas već i cijena izgradnje jednog HAC-ovog kilometra drugih hrvatskih autocesta stoji otprilike kao i cijena izgradnje AZM-ovog kilometra kroz Zagorje, pa je ipak naš kilometar vožnje jedanput skuplji. Iako su nam plaće 20% manje nego drugdje u Hrvatskoj. Sa ovakvim pristupom sa cijenom cestarine koja je van pameti, dogodit će se uskoro da će po njoj putovati samo stranci, a lokalno stanovništvo će derati lokalne opasne ceste i pogibati na njima. Postavljam pitanje, kada će većina Zagoraca prestati putovati po autocesti? Znači li da će ona manjina koja cestarinu može platiti sa sadašnjih 21 kune za putovanje od 31 kilometra na putu od Krapine do Zaprešića plaćati cijenu od 30, 50 ili 100 kuna, jer će tada toliko trebati da se sa puno manjim brojem vozila na autocesti pokriju krediti za njezinu gradnju. Je li to logika hrvatske vlasti? Nabijati tu cestarinu do neba koliko god treba da se pokriju troškovi gradnje autoceste. Ako jest, a za sada vlast ne pokazuje suprotno, onda su očito Zagorci građani drugog reda u Hrvatskoj. Naivčine s brega koje trebaju šutjeti i plaćati. Kod rasprave o cestarinama tražili smo i da se razvija stimulativni model cestarina, kako bi što više teretnih vozila koristilo autoceste i time se smanjio pritisak i broj nesreća na lokalnim i županijskim cestama na koje teretna vozila odlaze jer su im cestarine preskupe. Kod cestarina za teretna vozila, razlika kod Zagorske autoceste i drugih autocesti u Hrvatskoj je i veća nego kod cestarina za osobna vozila. I pazi sad, u prosincu odlukom ministra Kalmete svi teretni prijevoznici u Hrvatskoj dobivaju 20 postotni popust kakao bi ih se stimuliralo da koriste autoceste. Svi samo ne u Zagorju na autocesti Zaprešić-Macelj, gdje i do sada cestarina za teretni do tada, cestarina za teretni prijevoz i više nego jedanput skuplja nego igdje drugdje u Hrvatskoj. Hrvatska je država Zagoraca, samo želimo isti tretman kao i Zagrepčani, Primorci ili Dalmatinci. Pitam vas kolege zastupnici, pitam građane vozače iz ostalih dijelova Hrvatske, bi li se itko vozio autocestom od Zagreba do Splita da je cestarina 300 kuna? A takva bi bila da im se na toj autocesti naplaćuje cestarina po kilometru kao nama u Zagorju. Bi li se itko tada vozio po toj autocesti? Naravno, sada možete postaviti pitanje, pa zakaj se vi Zagorci vozite po njoj, ak nemrete platiti, ak vam je preskupa? Odgovor je. Zato jer se moramo, jer nam je država oduzela alternativnu, besplatnu državnu cestu, ugradila ju u jedan trak nove autoceste, ostavila nas bez besplatne alternativne ceste što je svjetski prometni presedan i prljav postupak prema Zagorcima. Alternativna cesta trebala je biti izgrađena do početka zatvaranja sustava naplate cestarine na autocesti u veljači 2006. kada nije i kada nismo zbog toga dobili besplatnu cestarinu, pobunili smo se, prosvjedovali i tada dobili obećanje da će se cesta početi graditi početkom 2007. u kontinuitetu izgradnje pa je u skladu s tim bilo realno očekivati da će se izgraditi do kraja 2007. godine. Evo u 2009. smo godini, još nisu riješeni niti papiri za cestu, a kamoli da se vozimo po njoj. Prevareni smo. Nismo dobili niti besplatnu cestarinu, niti obećanu alternativnu cestu. Postavljamo jednostavno pitanje. Zašto da mi Zagorci iz svojih praznih džepova plaćamo jedanput skuplju cestarinu? Neka eventualno potrebnu razliku koncesionaru plati Hrvatska država, koja i ima 49%-tni vlasnički udio u koncesijskom društvu. Nismo mi građani krivi što se ovaj dio autoceste radio skuplje i po nekom drugom financijskom modelu. Mada ni to više nije nimalo valjan argument jer niti spomenuta autocesta do Splita nije bila jeftinija od Zagorske, a sada su sve druge autoceste podjednako skupe kao i Zagorska. A nemaju niti blizu tako paprenu cestarinu kao mi. Pazite, za ilustraciju nisam spomenuo usporedbu za vožnju od Zaprešića do Krapine potrošite benzina za 15 kuna, a platite cestarinu od 21 kunu. Benzin 15, cestarina 21. Država nije htjela ugraditi europske odredbe o pravičnosti i jednakosti kod cestarina u naš zakon, mada bi on olakšao putovanje i život naših građana kroz manje i ujednačene cestarine. Nije, jer očito je cilj da mi građani, a k tome i samo neki građani plaćamo više i više. Gdje je granica? Traženo je i kod zadnje rasprave da se uvede niža cestarina za motocikle s istim ciljem, da ih je više na sigurnim autocestama, a manje na opasnim lokalnim prometnicama. Činjenica je da takva inicijativa ima puno opravdanje jer motocikli s dva kotača i malom težinom i deseterostruko manjom od automobila sigurno ne oštećuju cestu isto kao i osobni automobili. Traženo je i uvođenje stimulativnog modela cestarina za ekološki prihvatljiva vozila kao vrsta poticaja za kupnju istih ili prilagodbu postojećih vozila na alternativna goriva. Podsjećamo da je klub HNS-a u tom kontekstu nedavno tražio izmjenu, tj. ukidanje diskriminirajuće odredbe iz Pravilnika o visini godišnje naknade za uporabu javnih cesta prema kojoj vlasnici vozila s pogonom na plin prilikom registracije vozila, dakle svake godine i to 12 mjeseci unaprijed plaćaju 550 kuna više od vlasnika vozila na benzinski ili disel pogon. Dodatna naknada još je veća za dostavna teretna vozila, autobuse i slično te iznosi 2 tisuće kuna. Ništa od ovih naših zahtjeva nije prihvaćeno jer predlagač valjda smatra da ta traženja smanjuju količinu novca koju sada državni proračun, državna poduzeća i koncesionari dobivaju iz naknada s osnove prometa na cestama. Da, smanjenje cestarina bi imalo negativni ali samo veoma kratkotrajni učinak na smanjenje državne financije. Ubrzo bi ipak došlo do nadoknade tih gubitaka povećanim obimom prometa na auto-cestama, do manje nesreća na cestama odnosno manjih izdvajanja za liječenje posljedica nesreće u zdravstvenom sustavu do manje gubitaka života na cestama. Zato nemamo iluzija da će se prihvatiti ovaj logični prijedlog SDP-a o olakšicama za pojedine kategorije vozila pogotovo motocikle. Da se prihvati Prijedlog zakona o smanjenim cestarinama za pojedine kategorije vozila onda bi se one trebale primjenjivati odmah na svim auto-cestama u Hrvatskoj pa tako i na našoj vanzemaljskoj zagorskoj. Ali ne, neće se prihvatiti zakon obvezan za sve nego će se stvari rješavati selektivnim odlukama Vlade po kojima će olakšice imati na primjer motociklisti na autocestama kojima upravljaju Hrvatske auto-ceste i koncesijska društva auto-cesta Rijeka-Zagreb i Bina-Istra ali pogađate vjerojatno ne i koncesionar zagorske auto-ceste Zagreb-Macelj. Gospodo iz Vlade, i Zagorje je Hrvatska zar ne? Zaključujem, predlagač zakona koji bi svojom primjenom ostavio koju kunu više u đepovima hrvatskih vozača ima naravno podršku Hrvatske narodne stranke.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin Ivan Jarnjak.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskoga sabora, moram intervenirati i ispraviti nekoliko netočnih navoda. Netočno je da je to diskriminacija ove države i ove vlasti prema Zagorcima jer je upravo vaš tadašnji ministar a danas predsjednik vaše stranke potpisao koncesijski ugovor iz kojeg proizlazi to što proizlazi. I odmah da vam kažem, u tom koncesijskom ugovoru čak i stoji da se obavezuje da se neće graditi nikakve paralelne ceste koje bi smanjivale promet na auto-cesti. Unatoč tome ova vlast je odlučila da će se graditi i sada je u fazi projektiranja spojna cesta, alternativna cesta odnosno spojna brza cesta između Krapine i Zaboka, pa ako ne znate evo to vam je sada informacija. I treća stvar, dok ne bude izgrađena ta spojna cesta a to niste rekli je ova vlast donijela odluku da 60% financira cestarinu na tom dijelu za koji treba dok ne bude izgrađena nova ta alternativna cesta. Dakle, i to treba isto reći. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Vlade državni tajnik gospodin Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče. Nakon ove intervencije manje je toga ostalo za ispraviti no svejedno želim ovdje istaknuti da su cestarine na dijelovima koje kontrolira država preko Vlade Republike Hrvatske, znači kod Hrvatskih auto-cesta i auto-ceste Rijeka-Zagreb ujednačene kako po kilometru i tako i usporedive i sa ostalim i sličnim davanjima u europskim zemljama. Druga je stvar naravno kod cestarina kojima na auto-cestama kojima gospodari koncesijska društva, privatna koncesijska društva čija prava proizlaze iz ugovora potpisanih u trenutku kada su oni potpisani. Konkretno je bilo rečeno, kada je za koncesijsko društvo auto-cesta Zagreb-Macelj u kojem razdoblju bilo potpisan ugovor i odredba iz koje se može podići cijena cestarine također je tada uvažena pa je i uglavljena, pa eto svjedoci smo nedugog povećanja cijene cestarine upravo na toj dionici koja proizlazi iz prava upravo ugovora potpisanog upravo za vrijeme kada je gospodin Čačić bio ministar. Dakle, kako ugovore treba poštivati u pravnoj državi ovo je sada direktna posljedica i možda je i dobro da ste upozorili na jednu praksu koja evo svoje posljedice pokazuje tek nekoliko godina kasnije. Također, popust na lokalno stanovništvo za provoz tom auto-cestom je takav da on čini tu cestu za silu prihvatljivom za svakodnevno korištenje a svakako, tu se slažemo svi, dugoročno rješenje jest izgradnja spojne ceste koje će omogućiti u cijelosti i alternativni pravac jednom modernom infrastrukturom Zabok-Krapina. Prema informacijama kolega koji pripremaju u Hrvatskim auto-cestama plan izgradnje hrvatskih auto-cesta za iduće petogodišnje razdoblje ova će dionica biti u prvoj polovici, dakle odmah pri početku tog plana i u planu i uvrštena i u praksi izrealizirana. Što se pak tiče primjene direktiva o tome da troškovi da cestarine moraju održavati troškove izgradnje na realan način cestarine na hrvatskim auto-cestama ne da sadržavaju i da su orijentirane i motivirane odnosno postavljene na način da mogu opravdati na ekonomski način cijenu izgradnje već dapače, cestarine su daleko ispod uvažavanja samo tog kriterija jer kao što znamo koncesijska društva u vlasništvu države financiraju se dobrim djelom i zaduživanjem, financiraju se dobrim djelom i iz državnog proračuna a tek jednom trećinom iz naknade odnosno od cestarina iz naknade koju ubiru od svog korištenja. I potpuno je pogrešna teza da je moguće cestarine smanjiti nakon više desetljetnog korištenja auto-ceste. Vjerojatno ste primijetili da se vrlo često rade i popravci, da se vrlo često rade i obnavljanja, da se praktički cijeli asfaltni sloj mora zanoviti nakon određenog vremena, nakon određenog prometa. I svakako da je, reći ću vam upravo i obrnuto kod ovog zadnjeg povećanja cijena koje je autocesta Zagreb-Macelj provela to povećanje bilo obrazloženo povećanim prometom a time i povećanim troškovima održavanja te dionice. Dakle i nakon 20 godina dapače, tek tada i prije potrebno je ulagati u infrastrukturu i to su troškovi koji se naravno moraju ugraditi i netko ih mora isfinancirati. Hoćemo li to iz proračuna, hoćemo li to iz zaduženja, hoćemo li to iz cestarina. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, državni tajniče, pa što se tiče diskusije kolege iz HNS-a, iako ona nije vezana neposredno za ovaj dio Izmjene i dopune zakona, što se tiče mene osobno i vjerujem kluba SDP-a imate punu našu podršku, u tom smislu da vjerojatno bi trebalo ići sa izmjenama i dopunama zakona. Jer ja mislim da je nedopustivo da jedan kilometar autoceste na jednom kraju zemlje košta jedan iznos, a na drugom kraju zemlje drugi iznos. Bez obzira da li je u vlasništvu države ili nekog koncesionara. I mislim da građane uopće danas više ne interesira tko je potpisao ta ugovor. Država je jedna, država je Hrvatska, prema tome ona ako hoće otkloniti taj vid diskriminacije može ne vodeći računa o tome tko ga je potpisao. Inače ovaj, mi sada možemo razgovarati o tome što je bilo prije 10, 15 ili 8 godina, ali problemi će i dalje ostati. Ja bih se želio vratiti zakonu kojeg predlaže klub SDP-a. Kaže državni tajnik da Vlada nije reagirala na inicijativu SDP-a. I meni je sasvim svejedno na čiju inicijativu je Vlada reagirala ali činjenica je da su se različite moto udruge obratile zastupnicima u ovom Saboru moleći za pomoć jer Vlada već godina ne reagira. Međutim, zanimljiva je i činjenica, ja bih volio da nam državni tajnik objasni kako to da automobil ima četiri kola, motor dva, kako je došao do 40$? Zašto niste došli do 60%, 20%? Zašto niste, mislim, zašto ste 40%? Pa ja sam uvjeren da je Vlada išla sa prijedlogom od 40% samo da ne bude 50%, jer 50% predlaže klub SDP-a i 50% traže bajkerske udruge. Ono zašto mi i dalje inzistiramo na ovom zakonu, pa iz jednostavnog razloga jer ljudi s kojima smo kontaktirali, iz različitih bakjerskih udruga, rekli su da oni ostaju kod svog prijedloga pa su nam donijeli cijeli popis različitih situacija i cijena po Europi. Ispada zapravo da bajkeri plaćaju u Hrvatskoj najskuplju cestarinu. E sada se vraćam i na jedan od ključnih motiva zašto je klub SDP-a išao sa ovim prijedlogom zakona. Nije to samo manje habanje i trošenje ceste pa da se uštedi nešto novaca, nego to je prije svega sigurnost na cestama. Točno je i državni tajnik je dobro rekao da bajkeri više vole onako, je li, sporu vožnju kroz nekakve krajolike, ali to vam opet ovisi da li vozite čopere ili nešto drugo, .. [[Govornik se ne razumije.]] vam se sa time neće složiti jer on voli brzu, on voli brzu vožnju. Prema tome, očito je da ta činjenica ne stoji, jer na kraćim dionicama bajkeri, bar su nam oni tako rekli, koriste ili bi više koristili, a ja se nadam da će sada nakon ovog zakona odnosno odluke Vlade i koristiti više autoceste. I činjenica je i to možete provjeriti u statistikama Ministarstva unutarnjih poslova, mnogo manje bajkera gine na autocestama, odnosno imaju, doživljavaju prometne nezgode nego što je to na malim seoskim, ili državnim ili županijskim cestama. Dakle, jedan od motiva zašto smo sa ovim išli jeste jer kada smo raspravljali o Zakonu o sigurnosti na hrvatskim cestama, odnosno na cestama, stalno se povlačila jedna konstanta a to je da u Hrvatskoj sve više gine motorista. Između ostaloga, smatrali smo da će ovo na takav način biti jedan mali doprinos da se kroz nacionalni program zapravo smanji taj broj nesreća. Stoga državni tajniče, mi smo iskoristili ovu priliku jer je riječ i o sigurnosti da u svezi zaključka ovoga Sabora iz petog mjeseca prošle godine oživimo taj zaključak, prolazi sada godina dana, mi smo tada predlagali, ali ako se sjećate još jedan zaključak i onda ne bi bilo nejasnoća. A taj zaključak glasio da mislimo da gro sigurnosti na hrvatskim cestama treba imati Ministarstvo prometa a ne Ministarstvo sigurnosti. I vi ste u pravu onom dijelu da se zaključak neposredno ne veže na Zakon o javnim cestama, ali ne možete mi reći da nema nikakve veza sa javnim cestama i Hrvatski sabor ima pravo donijeti takav zaključak. E vidite, zašto bi mi u SDP-u voljeli da ovaj zakon bude usvojen, pa znate što se može sutra desiti? Sutra se može desiti da ceste, odnosno hrvatska Vlada odluči da to više neće biti 50%. Mi bi jednostavno željeli Hrvatski sabor učiniti aktivnim u hrvatskoj politici i donijeti takav zakon. Dakle, završavam, molio bih da mi se odgovori zašto 40%, zašto ne 50 ili 20%. I da li postoji opasnost, recimo, da se ova odluka promijeni i da li postoji mogućnost da i drugi koncesionari prihvate da se plaća 50% odnosno 40% cestarina kada su bajkeri u pitanju. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa bez obzira na sve nije logično da motori moraju plaćati istu cestarinu kao i automobili. Ja se mogu složiti kao što se i gospodin Lučin složio sa državnim tajnikom da voziti motor recimo na autocesti, pod navodnicima je ajde recimo opasno, da nije isto atraktivno kao na nekim lokalnim cestama, kada uđete u tunel onda vam je glava kao u balonu, kao da ste lumpali cijeli dan prije toga kada auto kraj vas prođe samo što ne padnete. I zato između ostaloga motociklisti sigurno radije voze lokalnim tim županijskim cestama, ne znam kako ću ih nazvati, nego što voze autocestama. Jasno, ta vožnja je dakako daleko, daleko i atraktivnija. Međutim, nepravda postoji i postojat će sve do onog trenutka dok se recimo te motocikliste ne odvoji od automobilista. Niti auti, gospodine državni tajniče, plaćaju cestarinu kao što plaćaju kamioni ili autobusi, niti autobusi plaćaju cestarinu na našim autocestama kao što npr. plaćaju oni veliki šleperi. Ne slažem se s druge strane sa predstavnikom kluba HDZ-a da su auti sve manji, motori sve veći. Istina je da su automobili sve veći i motori su isto tako sve veći, ali upravo ta razlika između jednih i drugih sve više se udaljava, jasno u korist automobila, ali to je apsolutno nebitno. Kako god bilo da bilo, ja jednostavno ne vidim razloga zašto taj prijedlog jedne opozicione stranke ne bi bio usvojen. Taj prijedlog je, pa čak se usuđujem reći, benigan, on je lišen bilo koje političke pozadine, on ne dira financijske kapacitete ni državnog proračuna niti Hrvatskih autocesta. On je sličan ili temelji se na nekim europskim načelima i on je zasigurno u konačnici koristan za one koji posjeduju motore i kane recimo voziti se tim autocestama. Ono što je međutim apsurd na kvadrat, a o čemu državni tajnik ne govori, da na nekim autocestama u vlasništvu Hrvatske države ili Hrvatskih autocesta, recimo cestarina za motore je smanjena, a drugdje je ista kao i za automobile. To je naprosto apsurd na kvadrat, kao kada bi se npr. struja u Buzetu i u Splitu plaćala različito, što ne znači da neće uskoro, kao da se recimo jedan PDV u ovoj državi u Buzetu ili u Splitu plaća različito, kao da se neki drugi državni porez ili namet u jednome gradu plaća po jednoj tarifi, a drugdje bitno drugačije. Ono što ja isto tako želim kada govorimo o tim nelogičnostima, apostrofirat odnosno kada već neki zastupnici govore o nepravdi, sad smo čuli predstavnika kluba HNS-a vis a vis ovih cestarina na cesti od Zaprešića prema Macelju ja želim eto apostrofirati slučaj tunela kroz Učku gdje automobilisti plaćamo taj prolaz 28 kuna. Znači, tunel ima nekih 5200 metara i za taj prolazak u jednom smjeru treba izdvojiti 28 kuna. No, netko misli da je to možda najveći apsurd u Hrvatskoj, ali nije. Ima još jedan u Istri gdje se mostarina za prolazak preko Mirne plaća, za nekih kilometar i pol, ni manje ni više nego za automobile 14 kuna. I sad si ja stvarno postavljam pitanje zašto Istrijani plaćaju nešto što se nigdje u Hrvatskoj ne plaća. Evo recimo ova mostarina preko mosta Mirne. To je isto kao da netko npr. naplaćuje u ovoj zemlji mostarinu preko, ovdje u Zagrebu, Savskog mosta. Zašto se to čini? Pa to se čini vjerojatno stoga što je to jedna od rijetkih cesta koja se u Hrvatskoj radi putem koncesije, mislim na Istarski ipsilon. Sve ostale ceste ili gotovo sve financiraju se ili državnim proračunom ili sredstvima Hrvatskih autocesta. Međutim, ja sebi isto postavljam pitanje da li je pošteno sav taj teret svaliti gradnji tog Istarskog ipsilona na Istrijane. Jasno da nije. Ista stvar je bila recimo i prilikom sanacije Istarske banke, to su Istrijani sami morali napraviti. Prilikom sanacije Uljanika i da ne nabrajam dalje. Drugima milijarde kuna, a Istrijani moraju sami izdvajati za ono što drugdje ili gradi ili sanira ili financira Hrvatska država. Tako je bilo čak i prilikom dvorane u Poreču, ali neću sada tu temu otvarati. Kolika je cestarina kada vozimo od Rijeke do Zagreba? 60 kuna. 60 kuna za cca 180 ili 170 km, a na toj trasi ja sam siguran da imamo preko 10 km tunela, imamo zasigurno više od 10 km mostova, nadvožnjaka i tome slično. Da je tome tako recimo u Istri, onda bi Istrijani na takvoj jednoj dionici po toj logici tunela odnosno mostarine, plaćali preko 180 kuna. Evo, to ja nazivam jednim eklatantnim primjerom nepravde koju se vodi prema jednom prostoru. Jasno da, kada govorimo o ovom zakonu, motoristi ne smiju plaćati cestarinu kao što plaćaju automobili, ali niti mi Istrijani ne bi trebali biti građani drugoga reda. Utoliko, a to je bit, svi građani Hrvatske trebali bi plaćati jednu prosječnu cijenu autoceste, jednu prosječnu cijenu tunela, mostarinu itd. i zato je važno uvesti to načelo ili pozvati se na te europske direktive. Znači, jedno načelo prevedeno prosječne cijene. Pa stoga da sutra recimo, zašto je to potrebno uvesti. Recimo da Istrijani ne bi 100 km Istarskog ipsilona plaćali tri puta ili četiri puta više no što se plaća cestarina od Rijeke prema Zagrebu. To onda građane, razumljivo, dijeli na građane prvog, na građane drugog reda, to onda nije više niti ustavna kategorija, to je jedan eklatantan primjer nepravde prema stanovnicima jednoga prostora. A jedan prostor, kao što je Istra, takvu jednu nepravdu trpi, slobodno se može reći, od tamo negdje '95., '96. na ovamo. To je daleko ozbiljniji problem u ovom trenutku recimo i od problema motorista. Ponovit ću još jedanput. Sami smo morali sanirati Istarsku banku, grad Pula je otpisao preko 80% proračunskog kapaciteta '98. jednom Uljaniku i da ne nabrajam dalje. Da se to nije dogodilo recimo Puljština bi mogla imati ceste ili je mogla imati ceste kao Austrija, da ne pretjerujem pa da ne kažem kao Švicarska. Ista stvar je bila prilikom gradnje sportske dvorane u Poreču. Istina, država je dala tj. vratila Poreču 24 hektara tzv. poljoprivrednog zemljišta kojega je '92., '93. nacionalizirala. Grad je to prodao, izgradio dvoranu, izgradio zaobilaznicu, usput otvorio 200 radnih mjesta, pretpostavljam i nešto sitno zaradio, ali svugdje drugdje su se te dvorane radile kešom i to je zločin prema jednoj prezaduženoj i svega potrebitoj zemlji. Za kraj, problem motorista jasno da treba ispraviti. Ali isto tako tvrdim da i taj odnos prema istarskom građaninu treba promijeniti. Unaprijed bih potpisao da se Istrijane kada je riječ o cestarini eksploatira kao što je moj kolega malo prije iz HNS-a rekao kao Zagorce. Ali od Zagoraca u ovoj zemlji ima većih Zagoraca, a to su očigledno Istrijani. Ono što je apsurd to je i cijena za kamione na Učki. Kamioni prema naših zakonima trebali bi imati neku alternativnu cestu. Na žalost mi ili oni tu alternativnu cestu nemaju. Ja recimo mogu preko Učke sa autom, mogu i preko Opatije, odnosno Lovrana, mogu i preko Slovenije još koji dan dok ne izvrše još koju prekategorizaciju nekog graničnog prijelaza u Istri ili dok nam ne blokiraju ceste. Ali kamioni gospodo ne mogu. Onda te cestarine poglavito kod kamiona na šta utječu. Utječu na sindikalnu košaricu, na cijenu hrane. Zato jer se sve u konačnici prebacuje, jasno na onog konačnog kupca ili potrošača. Za kraj što još reći, tretirajte nas da kao što tretirate Zagorce. Tretirajte nas kako god hoćete, kao Francuze, Engleze, Talijane. Tamo je sigurno cestarina tri puta za iste stvari jeftinija no što je u Istri. Tretirajte nas, pa tretirajte nas kao i marsovce, ali nemojte nas tretirati kao da nismo dio Hrvatske. A ova praksa je naprosto 28 kn za tunel Učku, 14 kn za ovu mostarinu. Uvreda za svakog stanovnika istarskih prostora. Tretirajte nas kao Bodule, kao Krčane. Kada netko sa Krka ide na kopno ili obrnuto onda ne plaća mostarinu. Ali zašto mi Istrijani moramo plaćati tih 14 kn kada prelazimo preko Mirne. Netko će reći pa možete i hodati. Tako je možemo hodati. Mogu i Krčani jasno plivati. Ne zalažem se za to niti da oni plivaju na most, niti da mi hodamo preko mosta. Zalažem se samo za jednu stvar da nas se tretira na isti način. Pošto sigurno u dogledno vrijeme od toga neće u ovoj zemlji biti ništa, onda barem državni tajniče održavajte ceste u Istri. Sada se gradi istarski ipsilon. Ova cesta od Žminja dole prema Puli je apsolutno uništena i barem dajte potrudite se kada dođe proljeće da se ta ista cesta presvuče novim asfaltom. Za kraj. Zakon je logičan. Gospodine Markovinoviću izvolite, zakon je logičan. Podržavamo taj zakon, ali isto tako nemojte u ovoj državi činiti tu distinkciju između građana ja ću ih nazvati prvog i građana drugog reda barem kada je riječ o cestarinama, mostarinama, tunelarinama, svi bi trebali biti isto.
Hvala. Imamo ispravke. Prvo je gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod kolege Kajina da su skupe cestarine i tunelarine svaljene na leđa Istrijana. Činjenica jest da je to svaljeno i na leđa Istrana, jer mnogi ljudi koji žive u Istri se ili većina sebe nazivaju Istrani, a ne Istrijani. Hvala lijepa.
Hvala.
Ne poznaje Istru, pa mu neću replicirati. Ne poznate Istru!
Ispravak netočnog navoda, gospodin Franjo Lucić.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod gospodina Kajina koji doista evo po ne znam koji već puta spominje kako je Istra ugrožena, kako su građani u Istri drugog reda, kako je cestarina neprimjerena. A reći ću samo da mi svi skupa koji koristimo i brzu cestu i autocestu godinama plaćamo cestarinu, a istovremeno znamo da su na ipsilonu i na potezu sve do Istre sagrađene kućice prije 10 godina gdje ste se također bunili da ne trebate plaćati tu istu cestu što ste svakako trebali. Pa već ste tu oslobođeni cestarine i ne možete sigurno govoriti kako ste vi u drugom položaju, a da ne govorim o ulaganjima Hrvatskih autocesta, ove Vlade. Jer do sada doista nikada nije uloženo kao što je sada u Hrvatske autoceste, a pogotovo u Istri. I gradnja, i produžetak ipsilona doista govori koliko ova hrvatska Vlada posvećuje izgradnji cesta u Istri, a tamo često dolazim, pa stoga nemojte govoriti laži ovdje u ovome Saboru i nemojte obmanjivati javnost. Hvala lijepo.
Zadnji put sam zamolio zastupnice i zastupnike da ublaže svoje izraze. Recimo ne može se reći, ne bi trebali reći laži nego možda ne govori se do kraja istina. To bi bilo malo blaže, ali bi postiglo iste efekte. A sada imamo povredu Poslovnika, gospodin Kajin. Izvolite.
Shodno članku 209. i 14. iz razloga što je jedna neistina da ne kažem laž izrečena. Istina je, kućice su sagrađene ali za šta su sagrađene naplatne kućice, da se naplaćuje cestarina na brzoj cesti širine 3 plus 3 metara. Pa toga nema nigdje, osim što je trebalo biti u Istri. I jasno da smo se borili da ne plaćamo ono što ne plaća nitko u Republici Hrvatskoj. Samo smo tražili da nas se tretira kao i ostale građane u ovoj zemlji. To smo uspjeli. Na žalost kod ove mostarine ili tunelarine ne uspijevamo, ali doći će dan kada će se i do gore ili na Mirni plaćati manje no što se plaća.
Ovo nije bila povreda Poslovnika, nego replika odnosno na zastupnika koji je ispravljao netočni navod. Pa je prema tome taj institut zloupotrijebljen u ovom slučaju. Imamo ispravak netočnog navoda gospodina Krunoslava Markovinovića. Izvolite.
Oprostite gospodine predsjedniče, ja moram izgleda gospodinu Kajinu zahvaliti što mi je dao riječ jer on je to najavio sa govornice. Ispravak je ovaj, da gospodin Kajin uporno tvrdi da Hrvatska, hajde kompletno Vlada ili ne znam tko tretira Istru kao da nije dio Hrvatske. Dapače, ja mislim da je obrnuto, da cijelo vrijeme gospodin Kajin izdvaja Istru iz Hrvatske. Ja se nadam da je to u dobroj namjeri. Hvala.
Imamo ponovo ispravak, povredu Poslovnika. Gospodin Damir Kajin, izvolite.
To je jedna gruba diskvalifikacija. Trebali ste ga upozoriti da mi ne imputira da ja nekoga izdvajam iz Hrvatske. Ne gospodine Markovinoviću, ne tretira Hrvatska nepravično Istru, nego ova Vlada.
Možda sam trebao opomenuti gospodina Markovinovića, ali i vas jer niste naveli niti članak koji ste dužni navesti kad se ponovo po drugi put uzastopno javljate i zlouporabljujete institut povrede Poslovnika. Pa onda uz moju toleranciju maksimalnu, ako se to još koji put ponovi, onda ćemo morati primijeniti i mjere koje su predviđene člankom 213. i 214. ovoga Poslovnika. Sada idemo dalje. I javio se u ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo, ovdje se temeljem jednog, da kažem malog prijedloga zakona razvila živa rasprava o apsurdima počevši od Istre pa do Zagorja, a ja ću nešto malo kasnije govoriti i o onim našim apsurdima jer smatram da za to postoje opravdani argumenti. Najprije o ovome zakonu. Kaže nešto stara poslovica "Tko prizna, pola mu se prašta." Evo, državni tajnik je izrekao i najavio 40%-tno smanjenje cestarine za motocikle, pa onda po toj našoj staroj narodnoj poslovici kažu "Tko prizna 40% mu se prašta.", a ne polovica. U svakom slučaju, mislim da je predlagatelj dobro obrazložio ovaj, odnosno dopunu, Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnim cestama temeljem članka 62., a u svezi financiranja javnih cesta i načina određivanja naknade i cestarima. No, mislio sam uložiti pisani prijedlog Vladi i Hrvatskim autocestama neposredno u svezi određenih, kako reče gospodin Kajin, apsurda koji su vidljivi ili razvidni u odnosu na evo i moj kraj, naš kraj, Slavoniju i Baranju. Naime, vi gospodine državni tajniče znate da je autocesta A3 Zagreb-Lipovac ili kako danas zovu granični prijelaz Bajakovo bez osnova, bez utemeljenja, dijelom izgrađena u onoj bivšoj državi, kako ono kažu Turci kad su putovali iz Njemačke, svoje druge domovine u Tursku kako je lijepa ova zemlja, kako to da smo je napustili, pa su rekli nismo znali da umjesto harača uvedemo samo doprinos, još uvijek bi bili kao ovdje, je li. Eto, tako da autocesta Zagreb-Lipovac sa određenim samo doprinosima ondašnjim je izgrađena gotovo do, i drugim sredstvima jasno, do Sredanaca, nešto istočno od Slavonskog Broda, a kasnije tzv. Zelena magistrala je to spojila do graničnog prijelaza u Lipovcu. Govorili su u to vrijeme kada se gradila ta autocesta da će doći vrijeme kada će cestarina otplatiti vrijednost autoceste i nakon toga ili će biti smanjena, ili možda i potpuno ukinuta, odnosno smanjena za toliko koliko je potrebno da bi se rekonstruirale određene dionice. Nažalost, nažalost ili se još uvijek ta cesta nije otplatila ili su tolike potrebe za rekonstrukcijama da je, evo cestarina recimo do Slavonskog Broda 68 kuna, do Županje 86 kuna, tako da Slavonci ukoliko putuju prema Zagrebu ili na more zaista plaćaju visoku cijenu i imam prijedlog, odnosno traženje očitovanja o razmišljanjima da se za najistočniji dio Hrvatske, dakle za onaj dio kako kažu Županja, Cvelferija, Vinkovci s obzirom za određene pravne osobe, a dijelom i fizičke osobe uvedu kako su uveli, kažu vinjete za Sloveniju, da postoje i vinjete za Slavoniju kojim bi se nešto ublažila ili umanjila cijena cestarine prema onim krajevima Hrvatske u kojima poljoprivredni proizvođači i ostali poduzetnici iz tog istočnog dijela Hrvatske, dakle Slavonije, Srijema, zapadnog Srijema, mogu lakše doći do tržišta pogotovo na moru, dakle na jadranskoj obali jer je zaista cijena prijevoza do tih tržišta vrlo, vrlo velika, što poskupljuje u konačnici i poljoprivredni proizvod u odnosu na ostale dobavljače robe na ta tržišta. Slavonski Brod je grad koji se proteže u dužinu od 8 kilometara u smjeru istok-zapad, a od autoceste do rijeke Save ima zračne linije kilometar. Zagreb je također grad koji se proteže na dužino od 20 kilometara u smjeru istok-zapad. Pa vidite, u Zagrebu možete ući na autocestu na Kosnici, a izići bez plaćanja na Buzinu. To je tako i još na drugim izlazima. U Slavonskom Brodu, ako čovjek iziđe automobil na Slavonski Brod zapad, 7, 8 kilometara dalje kad ulazi na istok mora platiti 5 kuna. Pitamo mi državnog tajnika ovdje, a uložiti ću to i pisanim putem, dakle kao prijedlog mogu li, s obzirom da je strašna zagušenost prometa u Slavonskom Brodu, o čemu sasvim sigurno dobro i znate zbog neizgradnje podvožnjaka jednog jedinog u Slavonskom Brodu da se upravo ova autocesta može koristiti isključivo za građane Broda bez naplate tih 5 kuna. Ako građani Krka, kažem s pravom, su oslobođeni plaćanja mostarine da bi došli na kopno, ako su građani Zagreba oslobođeni plaćanja cestarine da bi prošli kroz svoj grad, nije mi jasno zbog čega to isto ne mogu i građani Slavonskog Broda da bi došli sa zapadnog na istočni dio grada, ili obrnuto sa istočnog u zapadni dio grada, što bi jasno prilično odteretilo promet u gradu Slavonskom Brodu koji upravo ima taj zanimljiv oblik, dakle izduženost u dužini od 8 kilometara istok-zapad i svega, otprilike kilometar od autoceste do rijeke Save. Kada su se gradile autoceste u ovoj našoj slobodnoj i neovisnoj Republici Hrvatskoj, onda moramo zamijetiti kako reče netko ovdje apsurde ili nepravde o kojima je govorio gospodin iz HNS-a u svezi Zagorja ili gospodin Kajin u svezi Istre, da je Slavonija i Baranja i tu neravnopravna, da je broj kilometara autoceste u tom dijelu Hrvatske znatno manji nego li kada pogledamo ostale dijelove Hrvatske, a jasno u srazmjeru na broj stanovnika, na veličinu područja i na važnost prometa i prometnih pravaca, istok-zapad i sjever-jug. Evo znamo da je prije dvije, tri godine, dakle uvijek pred izbore otvoren dio 5C koridora, Sredanci-Đakovo u dužini od 23 kilometra 'jel. Taj dio je, ta etapa nigdje počinjala i nigdje završavala, a evo navodno da će pred izbore biti otvoren i ostali dio autoceste koridora pet C Đakovo-Osijek pa će ipak završavati negdje u Osijeku, a ovaj dio prema mađarskoj granici ćemo vidjeti dalje. Ja znam da postoje određeni planovi, vjerojatno dugoročni u svezi toga. Ovaj prijedlog da se umanji cestarina za motocikle za 50%, ispada kao nekakvo cjenjkanje. Zaista nema potrebe da ovdje strančarimo. Postoje objektivni pokazatelji, objektivni argumenti, postoje 4 kotača i 2 kotača i mislim da ovako, zaista evo, eto samo neću baš tako kako ti hoćeš, nego hoću malo drugačije. Prema tome, bit će očito govora u ovome Domu da li ćemo prihvatiti ovaj prijedlog predlagatelja ili ćemo prijedlog državnog tajnika, odnosno ministarstva za cijenu cestarine motocikla umanjenju u odnosu na ranije za 40%. Osobno mislim da su oba prijedloga dobra ali ne vidim logičnosti ili suvislosti da se sada tu cjenkamo za 5, 10% kao da smo ne znam tko. Još vas jedanput podsjećam gospodine državni tajniče, da s obzirom na gospodarstvo koje je u odnosu na Istarsko po svim pokazateljima financijskim, po stopi nezaposlenosti u Slavoniji u odnosu na Istru koja seže 30% u svih 5 ili 4 slavonske županije, razmislite upravo u svezi poticanja toga gospodarstva zamrloga u Slavoniji i pogotovo u poljoprivredno prehrambenoj industrije, da se za ove krajeve, za ove naše krajeve istočnog Srijema, istočne Slavonije uvedu vinjete kojim bi se jasno umanjile tako da kažem drastične cijene prijevoza robe s toga kraja Hrvatske prema tržištima Zagrebu i Jadranskoj obali. Hvala vam lijepo.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kaže uvaženi kolega Boro da treba uvesti vinjete za jedan dio Slavonije. Smatram da je to netočan navod, s obzirom da treba uvesti vinjete za čitavu Hrvatsku i to bar po cijeni ovih Slovenskih. I tada se hrvatski građani neće apsolutno buniti. Po tim cijenama bi se mogli daleko kvalitetnije, jeftinije voziti nego što se to danas radi, jer ovo danas je potpuni harač. Jer od Đakova do Zagreba platite cestarinu kao što platite jedan spremnik goriva. No mene to ne čudi s obzirom da je u zadnje vrijeme broj zaposlenih u Hrvatskim autocestama enormno narastao. Posebno stoje one priče da su za ta zaposlenja se dobivale određeni eurići, ali morale su se posjedovati određene članske iskaznice. Hvala.
Gospodin zastupnik Franjo Lucić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo ispravio bih netočan navod kolege koji je rekao, kaže Slavonija je zakinuta po pitanju autocesta. Pa ja doista se s tim ne bih složio ako znamo da smo ne znam neću govoriti o A3 pravcu, nego govorio bih o onome što je svježe napravito, što nam je u sjećanju. A to je ne znam 23, 25 kilometara "Slavonike". Otvaranja ceste do Osijeka. Dakle, gradnja ceste prema Belom Manastiru. Ja doista ne vidim razloga zašto se ovdje u ovome Hrvatskom saboru uopće govori kako je netko zakinut. Da ne govorim o ulaganjima u državne ceste gdje je samo u Osječko-baranjskoj županiji preko 300 milijuna kuna uloženo u državne ceste. Prema tome, nemojmo obmanjivati javnost, pitajmo one ljude koji su gradili cestu, tražimo informacije na pravom mjestu i dobit ćete ih. Jer dosita što je uloženo u Hrvatske autoceste, a pogotovo u koridor 5C to je doista za svaku pohvalu i bez obzira iz koje stranke dolazimo. Pogledajmo u oči jedni drugima i budimo zadovoljni sa mogućnostima izgradnje Hrvatskih autocesta u Hrvatskoj, jel mi bi sigurno htjeli još više. No pitanje je odakle sredstva osigurati za to sve. Prema tome.
Hvala lijepa. Drugi ispravak. Gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime, ispravio bih također netočni navod koji je vezan uz izjavu kolege da gustoća jelda i količina, dužina tih autocesta u Slavoniji je puno, puno manja nego u drugim dijelovima Hrvatske, što apsolutno nije točno. Dakle, mi dovršenjem "Slavonike" tu vjerojatno u travnju ove godine, dobivamo i horizontalnu i vertikalnu povezanost autocestom u Slavoniji, dakle koja bi onda trebala zajedno sa svim ovim državnim autocestama osigurati i prometni i gospodarski razvitak ovoga dijela Slavonije. Prema tome, imat ćemo dobru pokrivenost i mislimo da su to dobre pretpostavke za razvoj. A ovo kada se završi do Osijeka, već ide u javni natječaj i veliki most preko Drave i znači ta se autocesta nastavlja prema Baranji, odnosno prema Mađarskoj. Hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Ovim prijedlogom zakona kratko i jasno i zašto je ovo potrebno učiniti zakonom tražimo upravo nešto što je toliko razumljivo pogotovo u ovom vremenu krize, skupoće kada itekako će manja vozila s manjom potrošnjom, u prvom redu su to motocikli, zatim druga manja laka vozila. U svakom slučaju, vozila s manjom potrošnjom goriva biti itekako atraktivna. To vidimo da se događa i u zapadnoj Europi i evo silom prilika ili bolje reći neprilika svjedoci smo da se to već događa u Hrvatskoj. Naime, na našim cestama, na našim auto-cestama nažalost tome nije tako ali na cestama svakako i u prometu sve veći je broj motociklista. Ali nažalost i svake godine sve veći je broj poginulih motociklista. U pravilu, policijska izvješća, MUP-ova službena izvješća su da su motociklisti sami krivi, da voze nepropisno, da nemaju kacigu, da nepropisno pretječu, obilaze vozila. Međutim, nije to uvijek baš tako i nije to u potpunosti tako. Osnovni uzroci sve većeg stradanja motociklista i nemogućnosti pa na kraju krajeva i odbijanja sve većeg broja građana upravo da koristi takvo prijevozno sredstvo leže u tome da oni plaćaju preskupu cestarinu. I eto, ovim Prijedlogom zakona o javnim cestama traži se upravo da se jednom za svagda regulira to pitanje, ne od slučaja do slučaja, ne odluke do odluke, prema potrebi dakle zavisno o tome kakva opasnost po ugled Vlade vreba. Naime, podsjetimo se 15.8. dakle usred velikih vrućina prošle godine u znak protesta motoristi i u Istri, Dalmaciji i u Zagrebu i u Slavoniji naoružali se dakle samo svojim motorima, svojim kožnim jaknama i nepresušnim vrelom sitnog novca. Prosvjedovali su zbog toga što se Vlada oglušila na njihove zahtjeve u potpunosti ih ignorirajući temeljem njihovog zahtjeva koji su uputili tada dakle kad su prosvjedovali još u šestom mjesecu. Dakle, prošla su dva, tri mjeseca Vlada uopće nije našla za shodno da bi toj grupaciji ljudi uopće se obratila. Ali kad su vidjeli njihovu odlučnost, protest, dakle tu građansku hrabrost čega se inače vlast panično plaši, dakle ona se plaši građanske hrabrosti onda brže bolje učinilo se nešto, međutim nespretno i nedovoljno i u svakom slučaju dok opasnost ne mine. Ali motoristi i to je Vlada dobro procijenila, tu je zaista nepogrešiva kad shvati da nema uzmaka i da će morati popustiti, samo kad naiđe na tvrd orah a to su motoristi pokazali. Motoristi su to pokazali u Hrvatskoj i na mnogim drugim mjestima u Europi kad se trebalo izboriti za neka druga prava i kao svijetao primjer da se ne gunđa samo po kafićima, po gostionicama, po obiteljskim zabavama nego i na ovakav način. Jer su obećali Vladi ukoliko ne udovolji njihovim zahtjevima da će se vratiti u rujnu sa još više kovanica. E na to što Vlada radi? Dakle, kada je vidjela da je vrag odnio šalu onda naručuje od Hrvatskih auto-cesta brže bolje odluku na koju ona daje odluku o davanju suglasnosti na takvu odluku. Dakle, takvi manevri nisu dostojni jedne odvažne, odgovorne vlasti ali inače naša vlast, Vlada uvijek kaže da je netko drugi kriv, ona nije ni za što kriva a znamo po zakonu tko su neodgovorne osobe, dakle samo djeca i osobe sa duševnim smetnjama. Dakle, krajnje je vrijeme da vlast preuzme odgovornost da se vlada zakonima, ali ova vlast ne voli vladati zakonima, počesto vidjet ćemo to i iz nalaza Državne revizije, niti podvrći se zakonima. Zakoni su za one druge, zakoni su za obične građane, zakoni su za opoziciju ali ne za njih. Dakle, Vlada se treba naučiti da se vlada zakonima. Ako oni su nepotpuni, ako ih je pregazilo vrijeme da predlaže njihove promjene. To očito ova naša vlast ne voli ali tomu se treba postepeno učiti. Možda je ovo mali primjer. Evo ima samo zato ovaj naš prijedlog zakona dva članka ako izuzmemo i zanemarimo ovaj drugi onaj stereotipni kad zakon stupa na snagu. Dakle, po svom sadržaju ima jedan članak. Odličan primjer kako Vlada bi trebala na ovom malom primjeru, dakle to bi bio zaista mali korak za Vladu a veliki za građane da se Vlada nauči vladati zakonima, da se okani tih svojih netransparentnih odluka koje počesto donosi na prečac i onda kada je to samo prinuđena. A za mnogobrojne odluke saznamo tek nakon puno, puno godina jer se one skrivaju od javnosti. Evo, da se vratim onda i na sami sadržaj. Bilo bi dobro zaista jer je to u interesu sigurnosti sviju nas da Vlada prihvati ovaj prijedlog zakona jer sadržaj, ono što se predlaže ovim sadržajem riješiti dakle takav sadržaj iziskuje upravo promjenu zakona a nikakvih odluka. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Franjo Lucić.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče. Pa htio bih ispraviti samo netočan navod kolegice Antičević koja je rekla. Kaže: "Poslije pritiska javnosti, motorista onda se Vlada očitovala.". To nije točno jer Hrvatske auto-ceste su još u 10. mjesecu uputile prijedlog Vladi upravo za izmjenu cijene po pitanju motorista dakle koji se voze auto-cestom. Vlada je u 11. mjesecu donijela također odluku 40% smanjenje cijene, također 20% smanjenje cijene za 4. kategoriju kamiona koji istina imaju plaćanje karticom ili plaćaju unaprijed. Stoga je vaš i zakon ovaj koji predlažete zakasnio jer Vlada je po pitanju cijena koje se tiču auto-cesta već u prošloj 2008. godini riješila na dobrobit onih koji ih koriste. Hvala lijepo.
Replika gospodin zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Kolegice Antičević, pa da činjenica je i točno je da su motociklisti, motoristi i udruge već nekoliko godina pisali ovoj Vladi, ministarstvu, ja osobno imam te dopise i argumentirano datumima kada su slali ovoj Vladi. I nakon što nisu uspjeli od Vlade dobiti nekakvu podršku obratili su se nama i mi smo pokrenuli isto tako ovu inicijativu u Saboru, 19. studenog, kao što sama napomenuo u uvodnom izlaganju smo predali u proceduru ovaj prijedlog izmjene i dopune zakona, 27. studenog, nakon naše inicijative Vlada kreće, odnosno ministarstvo donosi, odnosno HAC-ovu odluku od smanjenju za 40%. Mi i dalje smatramo da je to premalo i da ustrajemo i dalje na 50% koliko traže i udruge. I imao isto tako saznanja od udruga da oni neće odustati od raznih štrajkova u sljedećoj godini ukoliko to ne bude smanjenje 50%.
Gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Slušajući ovu raspravu o problemu cestarine za motocikliste i posebno nakon što je gospođa Antičević-Marinović opisala kako se to ustvari događalo, meni ne pada ništa drugo na pamet nego da politiku Vlade prema motociklistima u ovom problemu usporedim sa politikom životinja prema ljudima u … [[Govornik se ne razumije.]] farmi koja bi se mogla u jednoj rečenici svesti na rečenicu "četri kotača dobra, dva kotača loša". No, međutim, nisam se zbog toga javio, želio bih kao i kolege iz mnogih drugih krajeva Hrvatske, dakle i gospodin Vincelj kada je govorio o zagorskoj autocesti i gospodin Kajin o istarskom y, ja bih htio također ukazati na jedan apsurd koji se događa prilikom naravno prometovanja sa otoka na kopno jer je očito da kod svih drugih situacija se more tretira kao cesta jedino se ne tretira u ovomu gdje bi se trebalo tretirati a to je kod povezivanja. Dakle, cestarina se plaća u tri slučaja. Prvo se plaća kod registracije automobila. Ona za sve iznosi otprilike isto, ovisno naravno o tome kakav se automobil registrira, međutim, cestarina se plaća zbog oštećenja ceste koja se događa naravno prilikom vožnje i ne ovisi o tome koliko tko pređe kilometara. I upravo je to jedan apsurd, naime na otoku i da hoćete, pet puta napraviti krug oko otoka ne možete oštetiti toliko cestu koliko na kopnu oštetite recimo u mjesec dana. Prema tome, to je prvi put kada se očito smatra da i ovo kada idemo na kopno da se tim morem isto vozimo evo po cesti. A da bi došli do kopna naravno plati se karta za auto na trajektu koja košta otprilike kao slovenska vinjeta, možda za nekim otocima i malo više. Sada slovenska vinjeta je postao međunarodni problem, a mi nemamo ambicije da ovo postane međunarodni problem, želimo samo dakle, da se te cijene spuste posebno za one koji nema otočni popust. Zatim se cijena cestarine plaća i kod kupnje benzina, odnosno goriva na benzinskoj postaji. Pa se tako recimo plaća kada i kupite benzin ili dizel za brodski motor. Dakle, ponovo se more tretira kao cesta i ponovo se naravno zbog vožnje morem plaća cestarina kao da se oštećuje cesta. Naravno more se baš ne oštećuje kada se po njemu plovi. I onda treća stvar, cestarina se plaća kod vožnje autocestama, to naravno kada se vozimo na kopnu plaćamo kao i svi drugi. Međutim, kada već država tretira more kao cestu i u ova dva slučaja naplaćuje ono što ide u državni proračun i onima koji to ne bi trebali plaćati. Smatram da je korektno, dakle, da se i cijena karte na trajektnim linijama odredi na način da se dakle uzme kao cijena cestarine na autocestama u određenoj udaljenosti ovisno od toga koliko trajektna linija vozi milja. Uvećana naravno za one troškove koje bi imao automobil koji bi prošao tom, u navodne znakove cestom, a on kao što je poznato on stoji na brodu tako da te troškove nema. Prema tome, u tom slučaju karta za Supetar ne bi bila 126 kuna nego negdje između 30 i 40 kuna kako za one koji imaju otočni popust, tako i za one koji nemaju. Naravno to bi imalo itekako dobre posljedice za cijene prijevoza proizvoda sa kopna na otok. Ne bi više bilo dakle, razlika od 20 ili 30% u cijenama u dućanima, dakle, na otoku ili na kopnu, naravno poznato je da su turistička mjesta na otocima najskuplja u Hrvatskoj ako izuzmemo grad Dubrovnik ljeti po cijenama prehrambenih i drugih proizvoda. To naravno te ceste morske ne treba popravljati, ne može se niti toliko ni ovih sa iskaznicama toliko zaposliti jer se nema šta popravljati. Prema tome, to za državni proračun ne bi iziskivalo pretjerano veliki problem a za otočane bi to bitno utjecalo na njihov životni standard. Naravno obzirom da bi se radilo o malo većem udaru na državni proračun kada bi se to primjenjivalo tijekom cijele godine, rješenje da se to naravno primjenjuje možda 10 mjeseci godišnje, a 7 i 8 mjesec neka to ne bude, jer ionako 50 do 60% ukupnog prometa na tim linijama se događa u 7 i 8 mjesecu. Evo, naravno iako je zakon, dakle ima samo jedan članak, o njemu već raspravljamo skoro 2 sata, jer naravno pitanje cesta, cestarina, svima nama koji se dakle vrlo služimo automobilom, cestama, cestarinama i građane koje zastupamo boli nepravda pa na isti način kao što se malo više u javnosti govori o ovim stvarima u Istri i Zagorju, mislim da bi na isti način kao recimo u Norveškoj tretirati otoke i da se cijene karata za automobile na trajektnim linijama smanje na za to primjerenu razinu. Jer bilo koja povratna karta za automobil košta više nego ova polugodišnja slovenska vinjeta. Pa kada već gledamo susjedima u dvorište, trebali bi malo riješiti nešto i u svom dvorištu.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Dragi kolega, uvaženi gospodine potpredsjedniče, bilo bi dobro vidjeti koliki je to iznos cestarina koji se prikupi, odnosno naplate cestarina od registracija ali isto tako i naplate samih cestarina na hrvatskim autocestama, mostovima, tunelima, godišnje, jer to je jedan vrlo zanimljiv podatak i iz tog podatka bi bilo vidljivo koliko bi se trebalo sanirati cesta, koliko bi se moglo napraviti novih autocesta, novih brzih cesta ne samo na otocima nego i u Slavoniji. A ovi koji su pričali o tome koliko je kilometara autocesta, cesta za promet motornim vozilima napravljeno u Slavoniji možda je samo jedna poruka da se probaju provozati cestom od Našica do Đakova, ja vjerujem da će vrlo brzo morati otići u prvi servis jer će morati mijenjati i amortizere, isto tako i gume s obzirom da je to rupa na rupi. Da ne govorim o podravskoj magistrali koja je još uvijek neadekvatna za tu količinu prometa, da ne govorim i onoj, nema kolege Mršića, o onoj brzoj cesti koja će započeti idući Uskrs ili za 5, 6 Uskra itd., itd.. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem kolega Vinkoviću. Dakle, kada govorimo o cestama koje su napravljene na otocima možemo ih nabrojiti dosta, ali u svakom slučaju možemo nabrojiti dvije koje vape za obnovom. Jedna se radi, dakle, radi se u dijelovima cesta od Borozine do Malog Lošinja i u nekim dijelovima ona je završena a u nekima nije. Ali druga cesta, dakle od Jelse do Sučurja na otoku Hvaru je u takvome stanju da ne da bi onaj koji vozi auto trebao platiti državi za oštećenje ceste nego bi država trebala platiti onome koji se vozi za oštećenje automobila. Osim dakle stanja kolnika i širina je na neki način također problematična, tako da to ustvari postaje jedna dosta zanimljiva avantura. Ona će postati još veća kada se na toj cesti poveća promet, kada se završi tunel do Drvenika i kada de facto promet prema otoku Hvaru i gradu Hvaru bude išao sa te strane. Ovo drugo što ste rekli dakle naravno, svaka odgovorna Vlada trebala bi učiniti jednake uvjete za sve građane, neovisno o tome gdje se nalaze, u kojem dijelu Hrvatske žive i ono što dobiju u državni proračun trebalo bi pravednije raspodijeliti. Na isti način kao što želimo dakle pravednije raspodijeliti i prihode od cestarine, da oni koji manje oštećuju cestu, a to su motociklisti, plate manje, tako bi i ovu razliku u cijeni koju plaćaju građani Zagorja i oni koji se voze autocestom do Macelja, koji se voze Istarskim ipsilonom odnosno tunelom Učka i mostom Mirna i ostalim cestama koje su nelogično skupe da se na neki drugi način preraspodijeli pa ako to znači i da neki plaćaju kunu ili dvije više, ako je pravedno mislim da neće to biti problem. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Iako je zakon koji smo danas predložili, Dopuna zakona o javnim cestama, dosta kratak mogu se dvije temeljne stvari iz njega iščitati. Prvo, smanjenje cestarina koje smo predvidjeli ovim zakonom za motoriste i bajkere u načelu je pravednije. Mislim da svi mi koji se vozimo autocestama vidimo da vrlo malo motorista ima na autocestama, da ih oni u pravilu ne koriste, koriste ceste koje se ne plaćaju, koje su puno nesigurnije i koje na kraju krajeva zbog toga što autoceste koriste motorna vozila su i praznija. Bez obzira što su te ceste praznije kad idete od Zagreba do Splita, zbog dotrajalosti i lošeg održavanja one su puno nesigurnije. Zbog čega je ta sigurnost vrlo bitna? Rekao bih, dovoljno je pročitati jedan podatak. Znači, u 2007. godini, nisam uspio naći podatak za 2008. godinu, od 495 poginulih na cestama 116 je motorista. Znači, samom činjenicom da smo imali ovaj zakon, da smo uveli cestarine za motoriste koje su upola jeftinije da i jedan motorist od ovih 116 poginuo zbog toga što nije koristio autoceste, mislim da bi zakon bio opravdan. Mislim da, evo Vlada je dala obrazloženje da su dali suglasnost autocestama za uvođenje nove tarife, smatramo da se te neke stvari ako se mogu odrediti zakonom bilo bi poštenije ih tako i odrediti. Što se druge strane tiče, znači sigurnost od 120 skoro motorista koji godišnje poginu na hrvatskim prometnicama, ako bi se jedan život spasio, naravno to je najvažnija stvar koja proizlazi iz ovog zakona, ali drugo je što bi povećali vjerojatno i prihode autocesta. Mi imamo Hrvatske autoceste kao jednu tvrtku koja barata ogromnim prihodima. To je otprilike ove godine planirano 3 milijarde kuna od kojih je otprilike 1,3 milijarde kuna bez PDV-a prihod od cestarina. Kada bi, a svjedoci smo da to nije niti blizu uravnoteženo tijekom cijele godine, niti je napravljeno tako da se maksimizira prihod. Ukoliko bi se vjerojatno i poveo bi se sigurno promet autocesta odnosno motociklisti bi više koristili autoceste i pogotovo u ovom periodu godine kada nema puno prometa, autoceste bi ostvarile dodatni i značajan prihod. Ono što smatram i zbog čega sam izuzetno nezadovoljan radom Hrvatskih autocesta je da se, pošto je puno novca na raspolaganju, puno se uprihoduje od cestarina godišnje, svake godine sve više i više, više posljedicom povećanja turista koji dolaze u Hrvatsku, neracionalnijim poslovanjem, uvođenjem nekih novih usluga. Smatram da bi autoceste trebale napraviti daljnji iskorak da se napravi posebna tarifa van sezone jer sada autoceste većinom nisu iskorištene. Kada se vozite od Zagreba do Splita vidite da nema prometa, da autoceste ne održavaju odnosno taj prihod ne može niti pokriti ono tehničko održavanje autocesta. I s druge strane, u autocestama zbilja danas imamo iz godine u godinu ogromno povećavanje troškova za zaposlene. Jako puno ljudi se zaposlilo, opet da ne spominjem i stranačke veze. Vrlo često se ljudi po tom ključu zapošljavaju u autocestama. I kada vidimo da u troškovnom, znači u poslovnim planovima autocesta imamo za zaposlene čak 40% više planiranih prihoda nego za održavanje, smatram da bi se tu trebalo tražiti prostora za racionalnost u poslovanju, a sa druge strane, ta racionalnost u poslovanju bi sigurno doprinijela tome da i cestarine budu niže. Netko je spominjao da su zbilja visoke cestarine. Ja smatram da jesu, pogotovo za hrvatske građane koji jednostavno nemaju novaca za izdvojiti 150 kuna do Splita cestarine. Moglo bi se naći prostora gdje bi se za hrvatske građane našla neka ušteda. I u smislu toga, možda i prelazak zašto su Slovenci prešli na vinjete. Prešli su zbog toga što to ide prije svega u korist njihovih građana. oni koji dolaze turistički, prolaze kroz Sloveniju, oni će platiti cijenu, a njihovi građani se za manji iznos mogu voziti tijekom godine. Znači, smatram da bi i Hrvatske autoceste ili Vlada kao vlasnik i onaj koji donosi odobrenja za cestarine, morali uvesti jedan takav oblik kako bi hrvatski građani mogli jeftinije putovati i koristiti te autoceste za koje svi mi, rekao je kolega Bauk, izdvajamo i prilikom registracije i prilikom plaćanja goriva. Znači, da na kraju krajeva se ispravi nepravda, da hrvatski građani tijekom cijele godine mogu uživati u onome što je Hrvatska u zadnjih 7, 8 godina napravila. Ali kada se svratimo do konkretno ovog zakona, evo kao što sam i na početku rekao, 120 otprilike motociklista, motorista svake godine na hrvatskim cestama umre, pogine. Ukoliko će jedan biti manje zahvaljujući ovom zakonom, smatram da se njega treba donijeti, a prije svega zato što je to i pravedno na kraju krajeva i manje troše se autoceste kada se koriste motocikli i manje su gužve. Na kraju krajeva, ako hoćete motocikli troše manje goriva pa subvencioniraju autoceste i kroz cijenu goriva. Znači, ima neka logika koja je analogna tome iz potrošnje motocikala tako da smatram da ovaj zakon jednostavno moramo usvojiti. A to da li je Vlada dala suglasnost ili nije, na kraju krajeva vidim u obrazloženju da se radi o 40 postotnoj, mi smo predložili 50 postotna koja je ipak nešto više i smatramo da je adekvatno onome što bi trebalo biti i usvojeno. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Ivica Pančić.
Kolega Maras, ja bih ovdje pozvao na razumijevanje prema stajalištu Vlade. Jer kada Vlada Republike Hrvatske odbacuje prijedlog o smanjenju cestarine, pa makar ona bila i više simboličke ravni, jer ne nosi znatna financijska sredstva treba uzeti u obzir jednu činjenicu, a činjenica je ta da su Hrvatske autoceste od jedne europske respektabilne firme u ovih pet, šest godina postala firma sa ozbiljnim problemima. Jer problem nije samo više zadužiti se za nastavak izgradnje daljnjih kilometara autoceste recimo prema Dubrovniku ili treba otvoreno reći da od one najavljene autoceste Vrbovec-Koprivnica neće biti ništa, jer novca jednostavno nema. Hrvatske autoceste su se danas suočile sa problemom isplate plaća što je gotovo nevjerojatno. Razlog tome je o čemu smo ne jednom ovdje govorili, a od strane Vlade se je samo odmahivalo rukom je ono neracionalno i nerazumljivo zapošljavanje po stranačkim, rođačkim i tko zna kojim kriterijima i to je danas HATZ i zbog toga jednostavno i ovakvi razumni prijedlozi o smanjenju cestarina odbacuju se. Hvala.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo gospodine Pančiću, primijetili ste to vrlo dobro. Ako govorimo o prihodima koji su temeljni autocesta, znači od cestarina milijardu i 300 milijuna kuna 420 milijuna kuna u planu odlazi za plaće. Pitam vas, koji to posao, naravno tu morate imati održavanje, tu morate imati materijal itd. Koji to posao može podnijeti takvo opterećenje što se tiče prihoda i rashoda za plaće, naravno ako nije samo isključivo usluga u igri. Ovdje se puno mora ulagati u održavanje jer je takva priroda posla. I normalno da kada tako veliko opterećenje napravite da je vrlo teško ispunjavati i ove obveze o kojima pričate, a to je da su problemi već po pitanju isplate tih plaća. S druge strane, 40% ovo što je Vlada dala odobrenje autocestama ne odnosi se za one autoceste koje su u koncesijama. Tko zna, možda sutra, danas sutra ćemo morati još koju cestu izdati u koncesiju. Znači, mi smatramo da se zbog toga mora zakonom definirati nešto, a ne uredbom Vlade. Pardon ne uredbom, nego odlukom Vlade. Zbog toga što sutra može biti i već imamo slučaj koncesije do Macelja autoceste koji je privatni vlasnik. Tko njima može narediti da oni smanje cijenu za 50%. Nitko im ne može narediti. Ali ako u zakonu to definiramo onda se to podrazumijeva. Znači, nije dovoljno da je Vlada, naravno moguće i predosjećajući ovaj prijedlog SDP-a je uvidjela tu nelogičnost i dala suglasnost na odluku o autocestama. Ali privatni koncesionari to ne moraju raditi, zbog toga to mora biti u zakonu. A onda će možda i autoceste razmišljati i drugim načinom na koji bi mogle povećati svoje prihode, pa neće biti potrebno ovakvim prijedlozima davati sugestije gdje bi se oni mogli sami i povećati.
Državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pokušat ću kratko redom, neću moći na sve ponukane, na sve iznesene primjedbe odgovoriti možda do kraja. Bilo je postavljeno pitanje, gospodin Lučin je to postavio zašto 40 ne 50 obrazloživši to brojem kotača 4 odnosno 2. Ali ja ću podsjetiti da to naravno obrazloženje prihvaćamo u stilu reakcije uvaženog saborskog zastupnika, ali svakako da i ako u tom duhu nastavimo možemo reći da A1 A kategorija nije samo za motocikle sa dva kotača već i za tricikle i za četverocikle, koji dakle, vozila koji su motocikli imaju karakteristiku, koja imaju četiri kotača imaju karakteristiku motocikla. Naravno šalu na stranu. Koji god prijedlog drugačiji od 50 vjerojatno bi ista reakcija bila. Ja mislim da je bitno da se dogodilo bitno sniženje i da je ovaj puta i predlagač SDP, a i Vlada, odnosno autoceste prethodno isto su bili na istom tragu i zapravo postigli isti rezultat i vjerujem da će motociklisti svih boja pozdraviti ovakvu jedno rješenje. Što se tiče primjedbe koje su iznijeli mnogi saborski zastupnici. Naime, moram ovdje iznijeti radi hrvatske javnosti koja ovo gleda, da je vrlo lako raspravljati parcijalno o potrebi smanjenja autocesta. Vrlo je lako parcijalno raspravljati o potrebi smanjenja davanja u dijelu koji se ubire preko cijene litre benzina, a troši za izgradnju autocesta. Vrlo je lako raspravljati o potrebi uzimanja manjih kredita, jer smo prezadužena zemlja. Međutim, teško je ne to sve uzeti u obzir u trenutku kada morate zatvoriti proračun u ovom slučaju od Hrvatskih cesta ili autocesta, a posebno u trenutku kada krene lavina prijedloga za novim dionicama, nestrpljenje u rokovima, sve treba napraviti odmah, hitno, kvalitetno, a sve to treba napraviti uz manju cijenu koju neprestano se predlaže. Treba napraviti bez dodatka u cijeni benzina, treba je napraviti bez zaduživanja. Ja zbog hrvatske javnosti moram reći premda sam uvjeren da hrvatski građani ovakve rasprave prepoznaju kao neutemeljene, kao neargumentirane i da ih intinuitivno zapravo i prepoznaju da ne koristim teže riječi. Ali ovom raspravom želim potaknuti upravo na argumentiranu kritiku, na prijedloge koji su održivi, a ne na one koji su na jedan način kakav sam malo prije rekao zapravo ne vode računa o cjelini i sveukupnosti ove kompleksne problematike. Kada investitor, konkretno država nema u određenom trenutku bilo kapaciteta za zaduženjem, bilo namjere da vlastitim sredstvima iz bilo kog dijela proračuna gradi, a potreba je gradnje infrastrukture. Naravno od rješenja je koncesija. Kada se takva koncesija dodijeli ona naravno ima svoju cijenu. Ona je definirana i pravila su definirana ugovorom. U konkretnom slučaju cesta Zagreb – Macelj, znamo u kojem je razdoblju ugovor bio rađen, tko ga je potpisivao. Ugovor se treba poštivati, stvari su definirane. Naknadno predlažemo da bi se zakonom trebalo odrediti da se i o tom dijelu smanji cestarina. Ovo bi zaista prekrasno odjeknulo u ovom završnom, zaključnom trenutku pridruživanja Europskoj uniji kako jedna država koja pretendira poštivati vlastiti pravni poredak i europski pravni poredak zakonima derogira obveze predviđene, potpisane, definirane međunarodnim ugovorima. Zaista, jedan izuzetan prijedlog. Što se tiče primjedbe gospodina Kajina i gospodina Vincelja, pa je tu pala i jedna zgodna retorika oko sličnosti Zagoraca i Istrana, ja kao nezainteresirana osoba iz Međimurja mogu reći da ovdje postoji jedna vrlo zanimljiva sličnost. I jedan i drugi zaboravili su hrvatskoj javnosti u zanosu iznošenja kako su autocestarine skupe reći da postoje itekako veliki popusti na tim dijelovima za lokalno stanovništvo. Gospodin Vincelj, to sam rekao prije, a reagirao je zastupnik … [[Govornik se ne razumije.]] rekao je, zaboravio je reći da postoji 50%-tni popust za lokalno stanovništvo. Gospodin Kajin također je zaboravio reći da za pulske i riječke registracije postoji popust od 50% kada se govori o plaćanju tunelu Učka. Zatim, isto tako za istu infrastrukturu u Istri za lokalno stanovništvo iz Lupoglava, Cerovlja, Pičana, gradova Buzeta i Labina uz pretplatu moguće je dobiti i 63% popusta na redovitu cijenu koju plaćaju i turisti i mi ostali koji nismo lokalno stanovništvo. Dakle, opet morao sam ovo iznijeti da bi oni koji su slušali i prethodne rasprave dobili jednu argumentiranu, jednu realnu stvarnu sliku, a ne da bi na temelju paušalnih iznesenih i djelomično tek točnih iznesenih tvrdnji mogli zaključiti da Vlada ne vodi brigu o lokalnim i ponekad opravdanim, u ovom slučaju opravdanim specifičnim situacijama. I na kraju, što se tiče da je Vlada reagirala i pod pritiskom, uvažene zastupnice gospođe Ingrid Antičević-Marinović, ako je Vlada reagirajući odlukom suglasnošću 27. studenog reagirala pod pritiskom, onda se isto tako može reći da je i SDP svojim prijedlogom koji je došao nakon prosvjeda reagirao pod pritiskom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Državni tajniče, nije na vama da ocjenjujete raspravu saborskih zastupnika i rasprave u Hrvatskom saboru. To nije na vama i toga se nastojite ubuduće kloniti i nije na vama da komentirate izjave i iskaze i vrijednosne sudove svih zastupnika i na kraju ocjenjujete raspravu i dajete svoj pogled hrvatskoj javnosti kakav je trebao biti rezultat ove rasprave. Rezultat ovoga vašega istupa je cijela serija ispravaka netočnih navoda. Idemo redom, ali molim vas kolege, nemojte sada ispravljati mišljenja, ispravljati prijedloge i ocjene. Zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Ispraviti ću samo jedan netočan navod, jer obzirom na ovako nadahnuto izlaganje državnog tajnika gdje nam je svima podijelio lekciju, trebalo bi mi tri dana. Dakle, netočan je navod da bi ista reakcija bila da je Vlada iznijela bilo koji postotak pojeftinjenja cestarine. Mi naš prijedlog nismo isisali iz prsta, nego smo se držali jednostavno onoga što su nam došli građani birači nas moliti sa konkretnim prijedlozima i obrazloženjem zašto 50%. Taj prijedlog ste dobili isto i vi u Vladi i točno je da ste vi to u 11. mjesecu prošle godine donijeli, a naš zakon je išao ranije u proceduru, prema tome tko je što dao i kada, mislim da nije važno. A nisam dobio odgovor zašto 40%.
Kolega Lučin, malo prije smo rekli, vi sada nisam dobio odgovor, vi sada mi smo iznijeli prijedlog. Pa nemojte, držimo se ispravka netočnog navoda. Ne možete, ne možete, nisam vam dao riječ, izvolite sjesti. Drugi ispravak, gospodin zastupnik Arsen Bauk. Ne možete kada očigledno vas na nešto upozoravam, a vi očigledno iznosite neke druge tvrdnje koje nisu ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, ukoliko izađem iz Poslovnika, molim vas da me odmah prekinete. Dakle, netočan je navod gospodina državnog tajnika da bi reakcija bila jednaka da su oni predložili bilo koji drugi iznos. Točan je navod da ovdje SDP očito predlaže, ali Vlada nema ideja i ne predlaže kao što je to slučaj s ovim antirecesijskim zakonima. Zahvaljujem.
Eto, to je primjer, školski primjer ispravka netočnog navoda, neovisno o tome da li je navod točan ili netočan. … [[Upadica se ne čuje.]] Sad sam upisao, izgleda da ispravak netočnog navoda zastupnik, nije Milan Bandić nego tko? [[Upadica: Bernardić, Davor Bernardić.]] Davor Bernardić.
Gospodine potpredsjedniče, ispravio bih jedan netočan navod koji je, državni tajnik je rekao da građani prepoznaju neutemeljene rasprave. To je netočno. Ja bih rekao da građani prepoznaju utemeljene rasprave, ali ako je rasprava o spašavanju barem jednog ljudskog života prijedlogom ovog zakona neutemeljena, onda definitivno nismo na istom tragu i vjerojatno nikad nećemo biti. Hvala.
Sljedeći ispravak, gospodin zastupnik Ivica Pančić.
Nastojati ću se voditi ovom štreberskom točnošću. Znači ispravljam krivi navod državnog tajnika kada je rekao da se radi o neutemeljenim raspravama koje ne vode računa o cjelini ove kompleksne problematike. Naime, s moje strane cjelina ove kompleksne problematike zasniva se na sljedećem, da je u ovih 5 godina cijena kilometra autoceste sa 4 milijuna eura skočila na 8 milijuna eura i zbog toga je Vlada zajedno sa Hrvatskim autocestama u velikim problemima. Hvala.
I sljedeći ispravak, gospodin zastupnik Mario Habek.
Pa ja ću ispraviti isti navod kao moj kolega Bernardić, dati ću drugo obrazloženje. Znači, hrvatski građani prepoznaju ovakve rasprave neutemeljene, to je izjavio državni tajnik. To nije točno. Reći ću zašto. U 2008 godini bilo je 50 tisuća registriranih motocikala. Ja smatram da je to lijepa brojka građana ove zemlje za koje smatram da su ovakve rasprave itekako bitne, a ne da nisu neutemeljene.
Gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa ja bih ispravio netočni navod državnog tajnika kad je govorio o koncesiji Zagreb-Macelj da bi ovim zakonom se derogirao međunarodni ugovor. Dakle, to nije točno zato što to nije klasični koncesijski ugovor jer u tom ugovoru Hrvatska država nadoknađuje svu izmaklu dobit koncesionaru, prema tome, ako bismo primijenili ovaj zakon i na tu dionicu, što je bilo logično da ista pravila vrijede na svim autocestama u Hrvatskoj, onda ne bismo derogirali međunarodni ugovor.
I gospodin zastupnik Željko Vincelj.
Ispravljam 2 netočna navoda državnog tajnika. Prvi je da bi se zakonom derugirao međunarodni ugovor vezan uz autocestu Zagreb-Macelj, odnosno prevedeno laičkim rječnikom da ugovor sa koncesionarom određuje visinu cestarine. To nije točno. Točno je da u ugovoru sa koncesionarom stoji da ukoliko prihod od cestarina nije dovoljan, da razliku treba nadoknaditi Hrvatska država. Problem je što u ovom slučaju u Zagorju tu ne nadoknađuje Hrvatska država, nego se isključivo sav teret prevaljuje na leđa građana. Drugi netočan navod je da imamo veliki popust. Vlast govori da se radi od 56%-tnom popustu. Nije točno. Istina je da bi cijena cestarine na potezu od Zaboka do Krapine gdje se tvrdi da je taj popust da se upotrebljavaju prosječne cestarine kao u ostalim dijelovima Hrvatske, trebala biti 6 kuna, a ovdje je 5 kuna. nikako se ne može raditi o popustu od 56%.
Gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa iz svega proizlazi i ovo možda nije po Poslovniku uvod, da mi Zagorci možemo u Europsku uniju direktno, jer očito da mi nismo Hrvatska država i da se na nas ne primjenjuju i ne odnose neki zakoni i pravila. Gospodin državni tajnik dobro zna, ali razumijem njegove nastupe. Popusti vrijede od Zaboka do Krapine, Sv. Križa. Ali od Zaprešića do Zaboka, čvor Zabok u Mokricama, Oroslavlje nema popusta, a s obzirom da mi rjeđe imamo potrebu ići u Krapinu nego u Zagreb, onda mislim da smo ipak oštećeni.
A što je bilo ovo Zagorsko-međimurski okršaj. Gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Oni su navijek bili s Hrvatima. Ja bih evo na samom početku pohvalio vas gospodine potpredsjedniče što ste doista zaštitili zastupnike i hrvatski Parlament. Meni je naime jasno zbog čega državni tajnik tako govori, iako je bilo riječi da će državni tajnici biti profesionalci, neće zastupati samo interes jedne političke opcije. Da ne ispravljam cjelokupne navode i cjelokupnu ovu tiradu koju je držani tajnik uputio hrvatskom Parlamentu, na što ste ga vi upozorili. Ja ga pozivam samo da dođe na državnu cestu D46 Đakovo-Vinkovci, pa će vidjeti kakva je to cesta, u kakvom je stanju, a nalazi se u središtu grada. Državna cesta, to vam je podloga kao kada je Hitler pravio svoje autoceste 30-tih godina, poslije '33. u Njemačkoj. Pa vas pozivam da dođete provozati se automobilom.
Pa dobro sada pod ispravkom netočnog navoda je poziv na posjet cesti. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo ispravio bih netočan navod gospodina državnog tajnika koji je rekao da ovo što smo čuli u Saboru je posve neutemeljeno, da hrvatski građani to prepoznaju. Jer mi kao ne razumijemo ovu kompleksnu problematiku. Ja bih rekao da je to netočno. Razumijemo mi potpuno ovu kompleksnu problematiku i da ovaj prijedlog nije došao preko prsta. Govorim iz podatka koji uspoređuje ovaj naš prijedlog za slovenskim. Kao što znate u Sloveniji kada su uvođene vinjete, vinjeta za osobna vozila iznosi 35 eura, a za motocikle 17,5 eura, odnosno 50% manje. Znači prijedlog je usuglašen sa onim što je, onim što mi zovemo europska praksa. Tako da gospodin državni tajniče razumijemo mi vrlo dobro ovu kompleksnu problematiku, ali ono što vi ne razumijete je da biste vi trebali izaći u susret hrvatskim građanima, a ne reagirati na nečiji poticaj i donositi takve odluke i davati dopuštenje Hrvatskim autocestama da smanje za 40% cijenu za motocikle.
U ime predlagatelja, gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, uvaženi kolegice i kolege. Dakle ovaj prijedlog zakona koji je Klub zastupnika podnio u proceduru 20. studenog prošle godine, govori o jednoj stvari, ali nije baš tako jednostavna gospodine Breglec kada ste rekli da se radi o smanjenju cestarine za motocikliste. Ja ću vam sada pročitati normu koja je jako kratka. Vjerojatno neki od vas više nemaju kod sebe zakone. Ona glasi ovako: "Prilikom utvrđivanja." To je taj zakon, prijedlog zakona. "Prilikom utvrđivanja visine cestarine, vodit će se računa, o poticanju korištenja prijevoznih sredstava s manjom potrošnjom goriva." To nitko nije spomenuo ovdje, "te prijevoznih sredstava koja dovode do manjeg trošenja prometnica (motocikli i manja i laka vozila, vozila sa manjom potrošnjom goriva i sl.)". Vidite cijelo vrijeme pričamo ovdje o tome kako mi inzistiramo da baš 50% bude manja cestarina za motocikliste. Da mi smo u obrazloženju molim vas, prijedloga zakona, rekli da smatramo da bi trebala biti 50% manja. I to smo obrazložili. Ali ovom normom koju ja nazivam radno instruktivna obvezna norma, obvezuje izvršnu vlast da vodi računa kada i kako može, pa i kada je riječ o međunarodnim ugovorima gospodine Breglec. Dakle, ta norama za koju ću sada autorstvo reći profesor Josipović i ja smo je složili, je apsolutno vodili računa o svim ovim elementima o kojima ste vi govorili, a koji su kao sporni. Nema spornih elemenata, nego je bilo pitanje volje hoće li Vlada 20. studenog kada je s potpisom predsjednika Sabora otišlo u proceduru ovaj zakonski prijedlog, uopće to razmotriti i prihvatiti ili neće. A što mislite što bi se dogodilo da je prihvatila? Ja ću vam reći. onda bi Vlada, da je bila malo mudrija, najprije bi rekla prihvaćamo i to tražimo po hitnom postupku, evo prvo i drugo čitanje. Idemo prihvatiti taj zakon. Na temelju tog zakona bi donijela onu odluku koju je donijela 27. 11. odmah sedam dana kako je ovaj zakonski tekst ušao u proceduru. A već su kolege prije rekle, ja ću samo jednom rečenicom reći. Dakle, Vlada se požurila samo radi toga da ne bude ni u primisli da bi prošao prijedlog nekog drugog, u ovom slučaju kluba SDP-a, a ne Vladin. I sada ću reći jednu tvrdnju. Ovdje sam kao i vi drage kolegice i kolege godinu dana, neki su više, puno više, ali mogu reći da moje žaljenje, moje kako da kažem se formulira ovdje moje jedno stanje koje se sastoji u tome da sam bio ljut i ogorčen svo ovo vrijeme što ne prolaze niti prijedlozi gospodina Lesara, niti prijedlozi kluba HNS-a, niti prijedlozi kluba SDP-a, niti prijedlozi bilo kojeg osim ako je u pitanju Vlada i HDZ. Dakle, ta moja ljutnja i ogorčenje je prešlo u žaljenje. Ja najmanje volim kad me netko žali jer onda sam u problemu. Dakle, demokracije u smislu toga da se zakonski prijedlog koji ma kakav god bio, koristan i dobar, kao što vidimo zapravo je koristan jer je potakao na koncu akciju Vlade on ne može proći jer je to mišljenje Vlade, to je mišljenje vladajućih HDZ-a i ne smije proći nijedan prijedlog. Ja vas gospodo pozivam da razmislite o tom svom postupanju i da konačno shvatite da niste sami u ovoj državi i da prihvatite one prijedloge koji su dobri jer zakonska djelatnost, zakonodavna djelatnost je takva djelatnost koja se odnosi na sve građane a ne samo na one koji su glasali za vladajuću većinu. A što se tiče, reći ću konkretno. Baš kad ste vi gospodine Lucić rekli konkretno ću reći. Dakle, što se tiče tog postupka kad je oporbeni prijedlog evo recimo Zakona o sprječavanju zlostavljanja na radu bio nedavno u sabornici onda je bila optužba da smo preuranjeni zakonski prijedlog podnijeli jer treba se to još razmotriti, treba još sve vidjeti itd. Gotovo cijela Europska unija i sve zemlje u njoj imaju taj zakon. Mi ćemo pričekati, preuranjeno je. A sada vi ste rekli baš gospodine Lucić da je ovaj zakasnio. Ma nije zakasnio. On je baš došao u pravo vrijeme i vi ste reagirali samo na ovaj način o kojem govorim. I to je vaš problem. I to je naš zajednički problem. Zato da skratim jer je puno rečeno u ovoj raspravi. Ostajemo kod svoga prijedloga jer smatramo da ćemo sa ovakvom normom, sa ovakvim zakonskim prijedlogom omogućiti da se doista vodi računa u okviru postojećih okolnosti. Svaka Vlada da vodi računa kako da izađe u susret ne samo onima na koje se odnosi što se tiče smanjenje ili reguliranja visine cestarine nego i na primjer smanji cestarina onima čija će vozila biti pogonjena na plin o čemu smo raspravljali ali i na električni pogon, da sada to ne obrazlažem. Hvala lijepo.
Hvala zaključujem raspravu. Ovaj dio rasprave koji se odnosio da se svi oporbeni prijedlozi zakona odbijaju koji nije bio u vezi striktno sa temom je vrlo zanimljiv. Ja se sjećam kada su svi oporbeni prijedlozi od 2000. do 2003. godine oporbeni prijedlozi zakona bili usvajani. Pa mislim tamo u razdoblju od 2000. do 2003. godine se prisjećam kako su svi oporbeni prijedlozi bili usvajani zakonskih prijedloga, nije nijedan bio odbijan isto kao što sada su svi oporbeni prijedlozi. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Samo se teško prisjetiti konkretno kojega. Drugo. Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnim cestama, prvo čitanje. Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Dajem na glasovanje zaključak sukladan prijedlogu Vlade RH i Odbora za zakonodavstvo koji glasi: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnim cestama." Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 74 glasa za, 34 protiv prihvaćen ovaj prijedlog zaključka. Klub zastupnika SDP-a predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Zadužuje se Vlada RH da u roku od 30 dana dostavi Hrvatskom saboru Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske." Tijekom rasprave predstavnik Vlade nije prihvatio ovaj prijedlog zaključka. Dajem na glasovanje prijedlog zaključka kako ga je predložio Klub zastupnika SDP-a. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Za zaključak 35, protiv 73. Utvrđujemo da prijedlog zaključka nije dobio potreban broj glasova.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene saborske zastupnice i saborski zastupnici. Ovo je još jedan u nizu ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja koje se dostavlja Hrvatskom saboru na usvajanje, znači Ugovor između Vlade Republike Hrvatske i Vlade države Katar. Prilikom sklapanja ovog ugovora primjenjuje model Ugovor o organizaciji za ekonomsku suradnju i razvoj i usvajanjem ovog ugovora on stupa u primjenu od 1.1.2010. godine.
Hvala. Odbori? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Poznato je da je Republika Hrvatska se obvezala poštivati i primjenjivati sve međunarodne ugovore koje je sklopila ili kojima je pristupila bivša SFRJ ako nisu u suprotnosti sa Ustavom Republike Hrvatske i s pravnim poretkom Republike Hrvatske. U tom kontekstu je Republika Hrvatska s nizom država postigla sporazum da se do daljnjeg a na temelju sukcesije primjenjuju svi ugovori o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja koje su te države sklopile sa bivšom SFRJ kao što je s Finskom, Italijom, Danskom, Švedskom itd. U dosadašnjem razdoblju Republika Hrvatska je sklopila 41 ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja a intenzivno traju pregovori i s drugim državama. Rezultat napora u unapređenju gospodarskih odnosa i sa državom Maroko i Katar je isto tako da se pristupilo ovom potpisivanju ugovora sa državom Katar kojim se omogućuje našim poslodavcima, građevinskim i sličnim poduzećima da ne plaćaju porez na dobit u državi Katar ako radovi traju do pet mjeseci. Istodobno, hrvatskim zrakoplovnim i pomorskim društvima koja obavljaju prijevoz robe ili putnika između Republike Hrvatske i države Katar omogućuje se da se ne plaća porez na ostvarenu dobit osim u Republici Hrvatskoj. Osim toga, u završnim odredbama ovog ugovora propisano je da će hrvatska društva u državi Katar imati potpuno isti status i pogodnosti kao i društva te države. Važno je napomenuti da za provedbu ovih i svih ovakvih zakona nije potrebno osiguravati dodatna sredstva u državnom proračunu. Klub HDZ-a podržava ovaj prijedlog zakona. I konačno jedan zakon bez prijepora. Hvala lijepo.
Klub zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Klub HNS-a podržat će ovaj prijedlog zakona. Međutim, ponovit ćemo po tko zna koji put naš osnovni prigovor na ovaj i slične prijedloge zakona. Kolegice i kolege, od predstavnika Vlade čuli skoro nismo ništa, od kolege iz HDZ-a čuli smo odnosno oni su jednostavno prepričali ono što imamo na stranici i pol uvodnog obrazloženja. Ali, bilo bi lijepo da mi nismo ovdje samo dizači ruku, jer nije dovoljno samo reći da je ovo obrazac … [[Govornik se ne razumije.]] i da po tom istom obrascu radimo evo već 40-ak sporazuma. Bilo bi dobro da znamo koje konkretne ciljeve očekujemo realizirati. Gledajte Katar je država sa najvećim bruto državni proizvodom po glavi stanovnika na ovoj našoj maloj planeti. Katar je država koja ima najniže poreze pored Baheina. Katar je država koja u ovom trenutku investira, što u zemlji, što u inozemstvu oko 1300 milijardi dolara. Bilo bi lijepo znati koliko tih investicija će doći u Hrvatsku, koliko na realizaciji tih projekata u Kataru sudjeluje naših građevinara, znanstvenika i drugih stručnjaka. I ništa, jednostavno nikada ne znamo što stoji u pozadini ovakvih ugovora. Zato molim da se pripremi dvije, tri stranice teksta da vidimo o kojim se državama radi, što očekujem, koje gospodarske potencijale Hrvatska ima u odnosu na te države, što će ovakav jedan zakon olakšati, promijeniti, unaprijediti. To su neki minimalni podaci s kojima bi jedan saborski zastupnik trebao baratati da možemo vidjeti da li smo i do sada činili dovoljno ili ćemo sada bitno drugačije imati osnove za takav razvoj. Ja kao znanstvenik mogu samo reći da u Kataru je nedavno formiran znanstveno-tehnološki park u koji je investirano jako puno novaca, to je jedan uzoran sustav gdje bi vjerojatno mnogi znanstvenici iz Hrvatske mogli puno naučiti, surađivati s njima, da li netko potiče suradnju Ruđera Boškovića i Katarskog science and technology park. Zatim, tzv. eductation city, dakle, obrazovni grad sa bezbroj koleđa, sa odabranim predavačima iz cijeloga svijeta koji educiraju jasno njihove mlade ljude. Tu je spomenuti finacial centar sa tim velikim investicijama. Kolegice i kolege, ja zaista evo molim nemojte ovo ni vi gospodo iz Vlade prihvatiti kao kritiku, ali mislim da mi ovdje ne smijemo biti samo dizaći ruku već da moramo ocijeniti značaj i potencijal ovakvih zakona temeljem realne gospodarske situacije, odnosno odnosa između dviju država. Evo, hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. 3, Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Vlade države Katar o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprječavanju izbjegavanja plaćanja poreza na dohodak. Dajem na glasovanje konačni prijedlog ovoga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Jednoglasno sa 108 glasova za donijet je ovaj zakon.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene saborske zastupnice i saborski zastupnici. Također i ovaj ugovor je sklopljen na isti način kao i prethodni, barem prijedlog ugovora. Slažem se sa uvaženim zastupnikom da bi u obrazloženju trebalo napisati razloge zbog kojih, tako da i ovaj ugovor prije je i ubrzan, iako on počinje sklapanje još 2005. baš zbog naših poduzeća koji su išli i rade u Katru, znači to je ono što ćemo u drugim prijedlozima kada bude i dati obrazloženje i razloge zbog kojih idemo. Evo, hvala.
Hvala. Odbori? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Goran Marić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. Razumio sam što je kolega Dorić u ime kluba HNS-a kao znanstvenik govorio a i ja kao znanstvenik bih isto tako samo napomenuo da podržavam takve prijedloge ali da ovo ipak nije ugovor o gospodarskoj suradnji sa određenim državama, nego jednostavan ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja u ovom slučaju sada sa Kraljevinom Maroko. Ovdje je čak malo i povoljnija situacija jer naši građevinski i slična poduzeća neće plaćati dobit u Kraljevini Maroko ako radovi kraće traju od 7 mjeseci a ne od 5 mjeseci kao što je bilo sa državom Katar. Isto tako ovim ugovorom se osigurava ravnopravan status svih pravnih osoba i hrvatskih društava u Kraljevini Maroko kao što imaju i sva njihova društva u njihovoj državi. Stoga Klub HDZ-a također podržava ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodo predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Naime, isti prigovor uz dodatak obzirom na ovo što je kolega ispred kluba HDZ-a meni poručio. Naime, nije ovo ugovor o gospodarskoj suradnji kolega, slažem se, ali mi bi morali vidjeti koje će biti koristi iz ovoga za hrvatsko gospodarstvo. Kada britanski premijer, kada američki predsjednik i mnogi drugi odlaze u svijet, znate što oni čine, oni najprije pozovu sve velike tvrtke da ih priupitaju kakve stavove da zauzmu prilikom posjeta nekoj državi. Sve je u funkciji gospodarstva, ekonomije, razvoja, dobrobiti, standarda, svojih državljana, svojih tvrtki i tako dalje. Ja bih volio da se i mi počnemo tako ponašati u odnosu na naše gospodarstvenike, naše tvrtke to je minimum obaveze. Ovime bi mogli potvrditi našu brigu o njima, korist koji će imati kroz ovo itd.. Maroco npr. je velika država, to je država koja ima 33 milijuna stanovnika. To je ogromno tržište, tržište, zašto, za gotovo sve naše proizvode. Maroco svoj bruto društveni proizvod realizira otprilike jedna trećina poljoprivreda, jedna trećina je industrijska proizvodnja, jedna trećina su razne uslužne djelatnosti. Ja bih jako volio znati koliko je naše ministarstvo, koliko su naše poljoprivredne tvrtke uspjele ući na to tržište, koliko s njima suradnju, koliko naša industrija, tekstilna industrija prije svega, jer oni imaju i snažnu, tekstilna surađuje upravo sa Maroco. Uslužne djelatnosti i tako dalje. Prema tome, gospodo ponavljam, nije ova kritika iz nekakve zle namjere, nego iz dobre namjere da budemo još efikasniji, bolji i konkretniji. I drago mi je da je državni tajnik prihvatio u tom smislu i naš prigovor. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Kraljevine Maroko o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprječavanju izbjegavanja plaćanja poreza na dohodak. Dajem na glasovanje ovaj konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat. Sa 109 glasova za i 1 suzdržanim donesen je predloženi zakon.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvažene gospođe i gospodo zastupnici. Vlada Republike Hrvatske je 19. srpnja 2007. godine donijela odluku o pokretanju postupka za sklapanje Memoranduma o razumijevanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice o sudjelovanju Republike Hrvatske u programu "Marco Polo II" i isti memorandum je potpisan 1. listopada 2008. godine. Inače, "Marco Polo II" je program Europske unije za poticanje i subvencioniranje prijevoza tereta, prvenstveno morskim, riječnim i željezničkim prometnim sustavima. Sam program je usmjeren na subvencioniranje tj. dodjelu financijske potpore i to do 30% troškova uspostave i održavanja pojedine prijevozne usluge na rok od 3 godine i namijenjen međunarodnim konzorcijima poduzetnika kako bi se u što kraćem roku poboljšala ekološka djelotvornost prometnog sustava te okrupnio pomorski, riječni i željeznički sustav. Ulaskom Republike Hrvatske u ovaj program otvaraju se mogućnosti, dakle onda putem tih konzorcija i hrvatskim poduzetnicima i uključivanje u intermodalne prijevozničke sustave Europske unije i korištenje financijskih poticaja Europske komisije. Na ovaj način smanjuju se troškovi prijevoza i povećava konkurentnost hrvatskog prometnog pravca i svih sudionika u prijevozu, uključujući i cestovne poduzetnike, cestovne prijevoznike, kao i korisnike morskih, riječnih i željezničkih prijevoznih usluga, ali i pružatelje usluga razvoza. Također treba imati naumu da izgradnja infra-strukturnih prometnih sustava predstavlja tek osnovni preduvjet razvoja hrvatskog prometnog pravca, dok uključivanjem u ovaj program "Marco Polo II" stvaraju se pretpostavke za uspostavu kvalitetnije prometne usluge, povećava se mogućnost daljnjeg razvoja hrvatskih poduzetnika koji pružaju uslugu u prijevozu tereta kroz Republiku Hrvatsku. Prijedlogom ovog zakona potvrđuje se, maloprije kako sam rekao, potpisani Memorandum između Republike Hrvatske i Europske zajednice, no pri tome Republika Hrvatska jasno za uključivanje u ovaj program treba osigurati sredstva u razdoblju od 2009. do 2013. godine u ukupnom iznosu od 988 tisuća eura, no pri tome jasno da će se ta sredstva u velikom dijelu, odnosno oko 75% tog iznosa osigurati iz predpristupnih europskih fondova, dakle PHARE programa i IPA-e. Primjerice, u 2009. godini ukupna članarina Republike Hrvatske za sudjelovanje u ovom programu iznosi milijun i 354 tisuće kuna, a iz IPA-e je osigurano oko milijuni 151 tisuća kuna, dakle sudjelovanje Republike Hrvatske sredstvima iz državnog proračuna iznosila bi 233 tisuće i 130 kuna. Dakle, iako se radi o značajnim ukupnim sredstvima koja će se utrošiti na sudjelovanje Republike Hrvatske u programu "Marco Polo II" značajno će, uključivanjem jasno hrvatskim prijevoznika, porasti atraktivnost hrvatskih prometnih pravaca te će se otvoriti mogućnost uspostave intenzivnijeg razvoja prometa. Prvenstveno recimo na pomorskim koridorima između Republike Hrvatske i Italije, jer već se sada promišlja o uspostavi pomorske linije Bakar-Chioggia, Rim-Ortona, Ploče-Budimpešta, Zadar-Split sa Anconom i drugih prometnih pravaca te na željezničkim pravcima lučkog zaleđa, a posebno postoje projekti koji će se kandidirati u projekt "Marco Polo II" i na koridoru, na 10. željezničkom koridoru. Ukupna vrijednost koju mogu očekivati hrvatski poduzetnici iz ovog projekta po pojedinom projektu iz ovog programa, po pojedinom projektu iznosi od 2 do 4 milijuna eura. Kako bi što spremnije Republika Hrvatska ušla u ovaj program, Vlada je osnovala i potiče rad Udruženja za promicanje međuobalnog, pomorskog povezivanje tzv. Short Sea Shiping centar u Hrvatskoj koji u skladu sa smjernicama Europske komisije pomaže svim potencijalnim sudionicima u ovom programu da se mogu pripremiti za natječaj. Inače, prvi natječaj raspisan je prije par dan, točnije 9. veljače i mi, nakon usvajanja ovog zakona i potvrđivanja ovog memoranduma i ratifikacije samoga memoranduma, možemo i omogućujemo našim poduzetnicima da se uključe već u ovaj prvi program, prvi natječaj koji traje tri mjeseca nakon čega će se osigurati i određena sredstva za hrvatske poduzetnike, hrvatske prijevoznike koji će se na taj natječaj javiti. Stoga i predlažemo da se ovaj memorandum jasno usvoji i po hitnom postupku zbog potrebe da se čim prije krene u realizaciju samog programa. Hvala.
Hvala. Odbori? Odbor za pomorstvo, promet i veze, predsjednik odbora, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskoga sabora na 21. sjednici 29. siječnja ove godine raspravio je Prijedlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumijevanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice o sudjelovanju Republike Hrvatske u programu "Marco Polo II". Odbor je prijedlog zakona razmotrio kao zainteresirano radno tijelo. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja koji je istaknuo da je cilj zakona potvrđivanje Memoranduma o razumijevanju i o sudjelovanju Republike Hrvatske u programu "Marco Polo II", čijom provedbom se očekuje utvrđivanje općih načela, rokova i uvjeta sudjelovanja Republike Hrvatske u samom programu "Marco Polo", a za dodjelu financijske pomoći zajednici radi poboljšavanja ekološke djelotvornosti sustava prijevoza tereta morem. Također je naglasio da je potpisivanje rečenog memoranduma bio neophodan preduvjet za otvaranje mogućnosti podnositeljima projektnih prijedloga iz Republike Hrvatske u predmetnom programu, a putem natječaja za prijavu projekata koje raspisuje Europska komisija. Memorandum o razumijevanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice predstavlja pravnu osnovu koja će omogućiti Republici Hrvatskoj sudjelovanje u samom programu projekta "Marco Polo" u okviru kojeg je predviđeno i korištenje financijskih sredstava iz predpristupnih programa. Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o potvrđivanju Memoranduma o razumijevanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice o sudjelovanju Republike Hrvatske u programu "Marco Polo II".
Hvala. Odbor za financije i državni proračun? Odbor za zakonodavstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Željko Vincelj. Izvolite. Nema ga. Klub gubi pravo na riječ. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a će naravno podržati Prijedlog zakona o potvrđivanju memoranduma ovako kako je u cijelosti i napisano. Moram kazati da je zakon vrlo jednostavan, ima dva članka tako da nemamo puno što razgovarati o takvom jednom zakonu. Međutim, drago mi je da smo eto ovim zakonom potvrdili i memorandum koji je potpisan u listopadu 2008. godine. Ali dozvolite mi evo sad samo prilika mi je pa da kažem možda dvije rečenice o memorandumima, o zapisnicima, o ugovorima koje preuzimamo na način da to unaprijed negdje se obavežemo, a tek onda tako nešto dolazi ovdje u formi zakona u Sabor Republike Hrvatske. Čini mi se da bi možda bilo obrnuto bolje da ipak znamo o čemu se radi kada se dakle stvari događaju. I neizostavno se nameće pitanje iza ovog formalnog načina ili ovog formalnoga što u zakonu stoji što bi to trebalo biti operativno ili ono sadržajno kao što je moj kolega Dorić rekao prijedlog zakona o ratifikaciji nešto prije što to stoji iza toga. Tko će sada odraditi onaj sadržajni dio da se možemo pravovaljano kandidirati kao što je državni tajnik rekao na natječaj koji je već otvoren i kandidature su počele. Tko će se to kandidirati, samo prijevoznici kako sam ja shvatio koji će dobiti onda 30% subvencija za prijevoz. Ali čini mi se da je sadržaj ovog zakona i bit ovog zakona je malo drugačiji, a to je da se prije svega poboljša ekološka djelotvornost sustava prijevoza teretom. Čini mi se da bi u tom ekološkoj djelotvornosti ne bi se trebalo svesti samo na formalno subvencioniranje prijevoza, nego da bi tu trebalo onda vidjeti koliko se tu i ekološki možemo drugačije ponašati u tom prijevozu. Pa bih ja samo jedan primjer rekao. Da li je kroz ovaj, potvrđivanje ovog memoranduma ovim zakonom da li ćemo na neki način imati kontrolu da li su teretna vozila u Hrvatskoj koja se kreću našim cestama i autocestama udovoljavaju svim europskim normama o ispuštanju ispušnih plinova, da li su u tim graničnim okvirima ili ne. Evo, recimo to bi po meni trebalo biti jedan o projekata koji bi se možda trebao kandidirati. Drago mi je da je osim željeznice i morskih puteva da smo na neki način ćemo kandidirati vjerojatno i projekte koji se, prijevozi odvijaju i vodnim, plovnim putevima u Republici Hrvatskoj. Mislim da je taj dio također zapostavljen. I još ono što bih htio spomenuti. Rekli ste gospodine državni tajniče da se to prije svega odnosi na projekte koji će kandidirati prijevoznici. Da li tu stoji nekakva strategija Ministarstva pomorstva, prometa i veza gdje bi onda mogli znati da će to možda biti i neki infrastrukturni projekti koji će omogućavati da onda prijevoznici lakše se prevoze kroz Hrvatsku. Da li tu ide osim Bakra i … [[Govornik se ne razumije.]] mogućnost da se brodom prevoze kamioni. Da li tu ide rijeka Ravena kao što je nekad bila Ancona Split koja već postoji i da li ćemo onda moći iz tih sredstava koristiti za infrastrukturu. Jer očito je da u Bakru ili negdje drugdje da ne nabrajam gdje nije sve učinjeno da bi mogli prihvatiti toliki broj tih vozila, odnosno kamiona koji će se tamo iskrcati. Evo, to mi se čini da je na neki način ostalo nedorečeno ovim zakonom. Tko ima pravo se prijaviti na taj natječaj, tko će biti, preko koga. Da li preko ministarstva ili ćemo ići na ovo kako ste vi rekli i koji su to osim subvencioniranja prijevoza, da li tu postoji negdje infrastruktura i da li postoji mogućnost da se za infrastrukturu dobiju novci i gdje tu stoji poboljšanje ekološke djelotvornosti. Naime, kamion osim da ide iz Ravene pretpostavimo do Rijeke on bi trebao putovati onim dijelom Italije, pa Slovenije, pa se spustiti negdje na Hrvatsku pa za Mađarsku. Ali doći će u Hrvatsku brodom. I dalje će voziti po našim autocestama i ekološki vjerojatno zagađivati. Gdje je ta djelotvornost prepoznata u ovom zakonu to bi me zanimalo. Inače da, podržat ćemo ovaj prijedlog zakona u nadi da ćemo i na ovih par odgovora strateški dobiti na vrijeme i da će se kandidature koje su sada već istaknute da će u dobrom dijelu proći, da će biti dobro napravljene. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HDZ-a, gospođa zastupnica Marija Pejčinović Burić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Pa sudjelovanje Hrvatske u tzv. programima zajednice je dio predpristupne strategije, jedna od zapravo značajnijih sastavnica predpristupne strategije. Jer ova vrsta potpore je namijenjena suradnji među državama članicama, ali i članicama kandidatima u, dakle područjima zajedničkih politika. U ovom slučaju tu se radi o prijevozu, o transportu. Kad se govori o programu Marko Polo riječ je o suradnji u području prometa s naglaskom kao što je već rečeno na promociju korištenja ekološki prihvatljivijih vrsta teretnog prometa i to za projekte koji preusmjeravaju prijevoz tereta sa cestovnog na željeznički promet ili promet u unutarnjim plovnim putevima i kratkim pomorskim linijama. Zašto se Europska komisija odlučila za ovakav program? Tzv. Bijela knjiga o prometu iz 2001. godine pokazala je kako bi cestovni prijevoz tereta do 2010. godine porastao za 50% ukoliko se ne bi odmah poduzeli bitni koraci da se taj trend ne okrene prema drugim modalitetima prijevoza. Budući da je cestovni promet tereta u potpunosti ovisan o fosilnim gorivima to drugim riječima znači i da je cestovni prijevoz veliki izvor emisija CO2, a time i čimbenik globalnog zatopljenja. Budući da je Republika Hrvatska dobila mogućnost sudjelovati u programima zajednice u drugoj polovici financijskog razdoblja od 2000. do 2006. godine ona je u tom razdoblju odabrala 8 programa. Za novo razdoblje od 2007. do 2013. godine Vlada je usvojila listu programa za koje je Republika Hrvatska zainteresirana, a program Marko Polo jedan je od onih koji su ponovno na listi prioriteta. Naime, od 16 projekata koji su odabrani u ovom programu jedan je bio izravno vezan i uz Hrvatsku, a radi se o prijevozu, radilo se naime o prijevozu ukapljenog plina iz sjeverne Italije prema zemljama istočne i jugoistočne Europe pri čemu je u Zagrebu jedno od čvorišta za taj prijevoz. Što se tiče novog programa "Marco Polo II", on je financijski bitno izdašniji od svog prethodnika, dok je proširen i njegov zemljopisni obuhvat. Naime, za ovo sedmogodišnje razdoblje, na raspolaganju je ukupno 450 milijuna eura, a naš financijski doprinos za članstvo u programu biti će sufinanciran kao što je državni tajnik kazao sa 85% u ovom slučaju za novi program Marco Polo iz programa IPA. Zakon o potvrđivanju memoranduma za uključivanje Republike Hrvatske u program "Marco Polo II" predstavlja pravnu osnovu za uključivanje Hrvatske u ovaj program. Budući da se nalazimo na važnim kopnenim, vodenim, Jugoistočna Europa i morskim jadranskim koridorima, te da smo u području koje tim putevima povezuje dijelove Europske unije, ali i Europsku uniju sa zemljama regije za nas je bitno aktivno sudjelovati u ovom programu. Zbog svega navedenog, klub Hrvatske demokratske zajednice podržati će ovaj program. Hvala.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Obzirom da kolega Vincelj nije bio ovdje kada ste ga prozvali, ja želim reći da će klub HNS-a apsolutno podržati ovaj prijedlog zakona, s tim da bi željeli dati nekoliko prijedloga, sugestija državnom tajniku za ubuduće. Naime, mnogi naši građani otvaraju web stranicu Sabora, otvore zakone, pročitaju obrazloženja tih zakona, pa i same zakone. Isti prigovor kao i maloprije. Naime, da nije bilo onoga što ste vi usmeno ovdje rekli i sada kolegica Pejčinović dopunila, ja bih vrlo malo znao kao saborski zastupnik. Kolega Denona je isto to potvrdio i on kao saborski zastupnik ne zna puno toga. Tko, kako, kada, koliko? Jednostavno ne znamo odgovoriti na pitanja naših građana koji nam postavljaju ta pitanja pa bi vas molili, dakle ili u sklopu obrazloženja zakona ili kao nekakav dodatni dopunski materijal, dobijemo i jedan pregled onoga što je bilo u okviru "Marco Polo I" i razlika mogućnosti. Ljudi se pitaju tko može biti, ne znam evo na primjer, potencijalni podnositelj? Kada? Što sve mora ispuniti? Ja osobno se pitam, obzirom da su sredstva ipak ograničena uvije, da li ćete vi ispred Vlade napraviti određenu listu prioriteta. Koji su to hrvatski prioriteti? Za koje projekte ćemo predložiti da, jasno dobiju zeleno svijetlo i tako dalje? To su zanimljive stvari, to su stvari koje jasno određuju budućnost prometa u našoj zemlji. Ja sam iz Primorsko-goranske županije, normalno da smo itekako zainteresirani za pomorski promet, za željeznički promet, a ja odgovore na žalost svojim građanima na ulicama Rijeke ne znam dati. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Ja moram reći da sam napola zadovoljan, napola nezadovoljan. Zadovoljan sam što, evo ipak u relativno objektivnom vremenu imamo ovaj zakon na saborskim klupama. Nezadovoljan sam i dijelom zbog onoga što je kolega Dorić govorio, ali i zbog cijelog niza drugih razloga. Prije svega, mi smo imali "Marco Polo I", "Marco Polo I" smo kasnili u potpisivanju, pa smo onda potpisali, pa smo onda jednu godinu zaboravili staviti sredstva u državni proračun pa ga nismo mogli koristiti i danas u ovom trenutku mi ne znamo da li smo, koliko i tko i za koje svrhe iskoristio sredstva "Marca Pola I", da li smo vratili ta sredstva, nismo li vratili i koja su iskustva? Dakle, ja sam očekivao da će u prilogu ovog zakona biti što smo napravili sa "Marco Polo I" i da bi temeljem toga dobili uz ovaj zakon i jedan mali akcijski plan kako da "Marco Polo II" koji je puno opsežniji i puno izdašniji jer ima puno više novaca, da ga iskoristimo. Mi imamo ovdje dva problema. Jedan problem je mali poduzetnici u transportnom sustavu nemaju taj administrativni kapacitet da se javljaju na europske fondove i da povlače ova sredstva. Problem drugi, mi nemamo infrastrukturu da bi to mogli raditi. Prema tome, projekt, europski program "Marco Polo", da pojednostavimo priču, dakle sastoji se u tome da se dobija subvencija na ono koliko smanjite ispuštanje CO2 po kilometru po toni prevezene robe. Da bi to postigli, morate imati infrastrukturu, to nije dovoljno dakle da kupite novi kamion. Za to nećete dobiti subvenciju iz ovog programa. Ali ćete dobiti subvenciju primjerice ako ukrcate kamion na vlak. Mi smo napravili Spačvu, ja ne znam do ovog trenutka u kojoj fazi razvoja ili funkcioniranja je primjerice Spačva. Da li je Spačva napravila ono što smo od nje očekivali, dakle da kamione koji idu iz Bugarske, Turske, Srbije, ne znam gdje krcamo u Spačvi na vlak, vozimo ih na drugu stranu do, ne znam Maribora, Graza ne znam do kud i da smanjimo količinu ispuštanja CO2 u okolinu na području Republike Hrvatske. Mi nismo uveli vinjete, pa čisto sumnjam da se oni koji izbjegavaju autocestu i voze se lokalnim cestama uključujući Podravsku magistralu, krcaju na vlak da bi bili ekološki svjesni i da ne bi zagađivali okolinu u Republici Hrvatskoj. Ali možda da smo mi potaknuli naše poduzetnike da čine to i da smo im uz Spačvu rekli, ok, mi ćemo vam pomoći, naša agencija, naši servisi, naši, ne znam administrativni kapaciteti će vam pomoći da iskoristite "Marco Polo" provozeći robu kroz Hrvatsku sa rolom, možda bi bili oni konkurentniji pa bi mogli nuditi transportne usluge u Srbiji, Bugarskoj, Rumunjskoj, Makedoniji, ne znam Turskoj, a ne da imamo obrnutu situaciju, da bar zbog toga što ne mogu biti konkurentni jer situacija na tamošnjim tržištima je puno nereguliranija, oni voze tu robu i gledajte što rade onda, kamioni iza kojih se teško voziti zato jer je jedan malo izdašniji oblak crnog dima, vozi se kroz Hrvatsku, izbjegava autocestu jer mu je skupo platiti cestarinu, vozi se lokalnim i županijskim cestama, za korištenje tih cesta ne plaća nikakvu naknadu i dođe u Sloveniju, u Sloveniji mora platit vinjetu. Ne može s tim kamionom ići kroz Austriju i krca se na rolu u Maribor. Ili se krca na rolu negdje odmah na početku Austrije. Mi imamo ovih dana po novinama se jako piše o tome kako poduzeće koje se u Hrvatskim željeznicama trebalo baviti upravo intermodelnim transportnim sustavom je futrao jako neke off shore kompanije. Ja sam mislio da kontra učinak toga će biti da imamo intermodalni transportni sustav u Hrvatskoj barem na Hrvatskim željeznicama. Mi nismo, mi smo ustvari uništili, ne mi nego Hrvatske željeznice su uništile tvornicu za proizvodnju specijalnih vagona u Čakovcu, umjesto da smo možda, država subvencionirala proizvodnju tih vagona, da bi poduzetnici mogli povlačiti sredstva iz "Marco Polo I", ne znamo kako ali iz "Marco Polo II" sasvim sigurno možemo i imamo dovoljno vremena. Dakle, nije dovoljno samo da se Hrvatska, Republika Hrvatska obveže da će sudjelovati u ovom lokativnom dijelu sredstava iz državnog proračuna što se tiče "Marca Pola II", jer to nam ništa ne vrijedi ukoliko ne stvorimo pretpostavke da se ti fondovi iskoriste. Mi govorimo o nekim fondovima koji su došli u Hrvatsku kao što ne znam IPA ili ISPA, PHARE, CARDS itd. ali ovo su fondovi dakle koji su de facto ne ograničene veličine, ali koji se ne mogu iskoristiti decentralizirano, dakle kroz sustav unutar Hrvatske, nego se ide izravno na Bruxelles. I tu doista samo od nas ovisi koliko, od nas, mislim od javne vlasti i od privatnih poduzetnika, ovisi koliko ćemo to iskoristiti. Prema tome, uz ovaj zakon uz stavku u proračunu koja prati taj zakon da bismo mogli uopće koristiti ta sredstava koja moramo udružiti sa sredstvima Europske unije ili rezervirati da se mogu povlačiti. Mi smo morali imati i stavku koja će raditi na ove dvije stvari, a to je dakle povećavanje administrativnog kapaciteta poduzetnika ili pružanja usluge poduzetnicima u tom segmentu administrativnog kapaciteta i stvaranje infrastrukture. Međutim ako ove godine nema investicije u Hrvatsku željeznicu, kako ćete očekivati da će Hrvatske željeznice nuditi uslugu prijevoza kamiona na vagonima. Ako ove godine nije u planu da se nabavi niti jedan takav vagon, kako ćete onda nuditi takvu uslugu. Ili kako ćete nuditi uslugu da još to sve povežete sa brodom ili sa nečim trećim, dakle sa nekom trećom mogućnošću koja će kontejnerskim terminalom itd. Mi osim "Spačve" za koju doista u javnosti nemamo pojma što se dogodilo koji su efekti "Spačve" nismo ništa napravili da bi razvili ekološki prihvatljivi transportni sustav. Mi nismo napravili niti jedno kontejnersko parkiralište, odnosno mogućnost da se istovaruju kontejneri bilo gdje drugdje. Čak što više bio je jedan prijedlog. Mi imamo u Koprivnici praktično gotovu građevinsku dozvolu iz ranih '80. tih godina, ali kada smo to, zadnje tri uprave Hrvatskih željeznica su dolazile u Koprivnicu i nudili smo im da napravimo taj intermodalni terminal u Koprivnici. Mi se nalazimo u srcu srednje Europe. I da ono što primjerice dolazi u Rijeku brodom, dolazi vlakom do Koprivnice, od Koprivnice se dalje vozi kamionom gdje god hoćemo. Mi imamo situaciju da to nismo napravili, imamo situaciju da nismo popravili prugu od Zagreba do Koprivnice, imamo situaciju da nismo popravili niti napravili drugi kolosijek pruge od Karlovca do Rijeke. I danas imamo situaciju autocestu puni profil do Rijeke, ali tu autocestu će kroz dvije, tri, četiri godine poderati kamioni koji će voziti silnu količinu tereta. Umjesto da tu silnu količinu tereta prebacimo na vlak, da poduzetnici povuku sredstava iz "Marca Pola" zbog toga što su to učinili i Hrvatska država ima tri koristi. Imamo očuvane autoceste koje mogu nama služiti u ono što bi trebala, a to je prije svega u turizam, imamo zaštićenu okolinu u Gorskom Kotaru, Podravini, Prigorju zato jer neće kamioni ispuštati CO2 i imamo konkurentne poduzetnike zato što će dobiti subvenciju za prijevoz robe na tom putu. I onaj dodatni benefit imamo veću propusnu moć lučke Rijeke zato jer će pola ići ili puno toga ići željeznicom. Dakle, dobro je što danas razgovaramo o "Marcu Polu II". Ja ću glasati za njega. Međutim Vlada mora biti odgovorna u tome da ima i cijeli niz mjera koje će osigurati da se "Marco Polo II" iskoristi. Hvala.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Ivan Hanžek.
Pa ju će pridružiti u nastavku zapravo izlaganja kolege i reći neke male ispravke. Ne ispravak krivog navoda ali u replici. Informiran sam ovih dana da se krenulo sa projektiranjem svođenja napona na pruzi Zagreb-Rijeka na jedan jedinstveni, to je možda dobar pokazatelj, bez obzira što je izvjesno da u ovoj godini neće biti zahvata. Međutim, želio bih naglasiti da zaista mi trebamo učiniti više i zbog toga mi iz Zagorja podržavamo mjere koje se odnose na modernizaciju željeznice, prvenstveno iz razloga jer smo granično područje. Činjenica da bi intermodelni prijevoz, da bi prijevoz kamiona željeznicom od "Spačve" sada govorim od istoka Hrvatske, prema sjeverozapadu, odnosno zapadu jer europskim granicama u ovom trenutku, nadam se u unutrašnjim granicama za kratko vrijeme, riješili prijevoz do graničnog prijelaza Macelj sa željezničkim vozilima. To podrazumijeva elektrifikaciju i modernizaciju pruge do Zaboka i zatim na potezu između Zaboka i Krapine projektirati ili predvidjeti mogućnost da se ukrcaju kamioni. Takvih inicijativa od privatnih poduzetnika ima. Ima inicijativa od strane ljudi koji se bave problemima željeznice i prijevoza. I mislim da zaista uz podrške ovom projektu i programu mislim da zajednički trebamo učiniti sve da što brže nadoknadimo taj zaostatak koji je evidentan u preuzimanju od strane željeznice transportnih usluga kamionskog prijevoza kroz teritorij Republike Hrvatske i zbog ekologije i zbog ekonomskih razloga. Hvala.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa ja bih htio samo reći dakle da kada ste potegnuli pitanje željeznice, da je Hrvatski sabor donio jedan programski dokument, a to je Program ulaganja u investiciju i rekonstrukciju Hrvatskih željeznica. Taj je program obvezujući za Vladu i za Hrvatske željeznice. Mi smo tu vodili dvodnevnu raspravu o tome u prošlom sazivu Sabora. u tom dokumentu postoje obaveze i za 2008., i za 2009. i za 2010. Na žalost kao i brojni drugi dokumenti koje smo donosili što se tiče Hrvatskih željeznica ništa od onoga što je predviđeno u 2008. nije napravljeno i ništa ono što je predviđeno za 2009. neće biti napravljeno. Dakle, nažalost evo mi tu raspravljamo, mi smo iz oporbe se ljutili što su rokovi pomaknuti za dvije godine ali čak niti tako … [[Govornik se ne razumije.]] rokovi nisu dovoljno dugačko odmaknuti ili odgođeni da bi bili dostatni hrvatskoj Vladi da ulaže u Hrvatske željeznice. Ovdje se vidi dakle kada dobijemo izvještaj o "Marcu Polu I" a i realizacija "Marca Pola II" će se vidjeti koliko je loše to što se u Hrvatske željeznice nije ulagalo jer nećemo sada moći koristiti ne mi nego poduzetnici sredstva iz "Marca Pola II" i nećemo moći osigurati našim poduzetnicima da budu konkurentni u transportnom sustavu jer će oni vjerojatno u svojim državama uspjeti povući sredstva iz "Marca Pola", oni su iz "Marca Pola I" a vjerojatno će i iz "Marca Pola II".
Završni osvrt državni tajnik Branko Bačić.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče. Evo, dati ću odgovore na određena pitanja koja su bila postavljena u samoj raspravi. I odmah bih dakle rekao da natječaj za uključivanje u program "Marco Polo II" Europska komisija putem Opće uprave za promet i da su jasno hrvatski poduzetnici, hrvatski prijevoznici i svi oni koji se mogu uključiti u ovaj natječaj na određeni način u vezi sa našim ministarstvom. No, da ne bi bilo zabune o tome kako Vlada odnosno resorno ministarstvo ne radi ništa u dijelu koji se odnosi na pomoć hrvatskim prijevoznicima da se prijave na ovaj natječaj ja sam u svom uvodu rekao da je još prije tri godine u Rijeci uspostavljen referentni centar, promotivni centar za upravo uključivanje hrvatskih poduzetnika u program "Marco Polo I" odnosno program "Marco Polo II" i to upravo u skladu sa smjernicama Europske unije gdje smo u tom referentnom centru, u tom promotivnom centru u Rijeci "Sort Sea Shipping", dakle centar za "Sort sea Shipping" objedinili sve sudionike u prometu, dakle brodare, luke, lučke uprave, Hrvatske ceste, Hrvatske auto-ceste, Hrvatske željeznice, agente, špeditere. Dakle, svi oni koji participiraju u tom prometnom sustavu, prometnom lancu su uključeni upravo u taj promotivni centar u Rijeci koji funkcionira i koji upravo jest u ime našeg ministarstva odnosno Vlade odgovoran za pomoć hrvatskim privatnicima, hrvatskim poduzetnicima, potencijalnim korisnicima programa "Marco Polo" da se mogu kvalitetno pripremiti i javiti na natječaj. Točno je kao što je to u uvodu rečeno dakle da je značajno izdašniji program "Marco Polo II" u odnosu na "Marco Polo I" i da je negdje oko 450 milijuna eura na raspolaganju europskim konzorcijima koji nastupaju zajedno na natječaj kojega je raspisala Europska komisija 9. veljače. Treća stvar koju sam htio reći, nije točno upravo je obrnuto. Republika Hrvatska odnosno Vlada Republike Hrvatske radi itekako velike projekte u ovom trenutku i nabrojit ću ih koji idu za time da učine Hrvatsku europskim konkurentnim prometnim pravcem. Nema niti jedne važnije državne luke, i u Dubrovniku, i u Splitu, i u Pločama, i u Zadru, i u Rijeci, i u Šibeniku u ovom trenutku su zavisi kako u kojoj luci u razvijanju projekti kojima se podiže konkurentnost hrvatskog pomorskog lučkog sustava. U Pločama se zajedno sa Svjetskom bankom i Europskom bankom provodi projekte integracije trgovine i transporta. U Dubrovniku se uređuje također luka Gruž i rekonstruira se luka Gruž. Vi znate da je Sabor u prošlom sazivu također donio odluku i potvrdio zakon kojim se ulazi u izgradnju nove luke Gaženica u Zadru, da će vrlo brzo na Sabor doći projekt modernizacije luke u Šibeniku, da se već od 2003. godine razvija projekt Rijeka … [[Govornik se ne razumije.]] za podizanje konkurentnosti luke Rijeka. Prema tome, u svim hrvatskim lukama se radi na tome da se grade u prvom redu novi terminali, gotovo u svim lukama kontejnerski terminali, pogotovo u Gaženici. U Zadru upravo se radi na projektu koji će moći uspostaviti kvalitetnu tu pomorsku povezanost u dijelu koji se odnosi na "Ro-Ro" brodove. I kad spominje što u ovom trenutku radimo na uspostavi "Ro-Ro" veza sa istočnim Mediteranom ili sa susjednom državom, dakle s Italijom prilikom idućeg posjeta premijera Republike Hrvatske Turskoj upravo će se potpisati Memorandum o suradnji između Antalije turske luke i Zadra na uspostavi te prometne pomorske linije koja će se također moći uključiti u program "Marco Polo II". Kada govorimo o tome koji su, da li je netko zainteresiran, što smo napravili da bi se hrvatski prijevoznici uključili. Evo, želim reći da je nekoliko projekata se priprema za uključivanje i ja se nadam da će se oni već uspjeti javiti u ovaj natječaj koji traje mjeseca, to je dakle mogućnost uspostave kontinentske linije između Modene, Ploča i Bara. S druge strane radi se na uspostavi "Ro-La" linije između Spačve i Salszburga kroz X. koridor željezničke linije i taj će se projekat, već sada je ja vjerujem u vrlo visokoj fazi da se može prijaviti na natječaj u "Marco Polo II". Ima još nekoliko projekata. Malo sam prije spomenuo uspostavu "Ro-Ro" linije između turskih luka i hrvatskih luka, dakle Rijeke i Zadra, Ploča i Split, mogućnost uspostave tog "Ro-Ro prometa kako bi se mogla podignuti konkurentnost tog pravca. Točno je da ne samo u pomorskom prometu nego se i u riječnom prometu također provode aktivnosti oko rehabilitacije plovnog puta rijeke Save koji je plovni put praktično gotovo u cijelosti paralelan sa X. koridorom i vi znate da je u tom smislu i osnovana Savska komisija koju čine četiri približne države, dakle Hrvatska, Slovenija, Bosna i Hercegovine i Srbija i da smo u ovom trenutku već u vrlo visokoj fazi ishođenja lokacijske dozvole. I ja se nadam da će kroz 2010. godinu odnosno najkasnije 2010. započeti sa rekonstrukcijom, rehabilitacijom plovnog puta rijeke Save koji će onda jasno omogućiti i biti jedan od potencijalnih projekata koji će omogućiti dakle uspostavu ekološki prihvatljivijeg i financijskih isplativijeg vida prometa u odnosu na cestovni pravac odnosno X. europski prometni cestovni koridor. Dakle, niz projekata i točno je da i kad je u pitanju željeznica da se u ovom trenutku radi rekonstrukcija X. koridora od Tovarnika do granice, do državne granice negdje oko četrdesetak, 37 do 38 kilometara i to u najvećim djelom sredstvima europskih predpristupnih fondova kako bismo jasno na 10 koridoru … [[Govornik se ne razumije.]] konkurentnost hrvatskih željeznica, odnosno hrvatske željezničke infrastrukture. Radi se i ratifikacija i modernizacija na ostalom dijelu hrvatske željezničke mreže. Prema tome, ne stoji navod dakle da Republika Hrvatska kada je u pitanju podizanje prometne konkurentnosti Republike Hrvatske ne radi ili malo radi na podizanju konkurentnosti. Rekao sam prvenstveno i u pomorskom, rekao sam i u riječnom, naveo sam primjere i u željezničkom prometu gdje se u ovom trenutku provode ti projekti. A jasno dakle, da smo po nekakvoj strategiji razvoja, prometnoj strategiji Republike Hrvatske gro sredstava do sada ulagali u uspostavu i izgradnju i modernizaciju hrvatske cestovne infrastrukture, u prvom redu izgradnje autocesta a svakako i poboljšanjem i rekonstrukcijom državnih cesta. Prema tome, mislim da se kroz sve ove projekte se osigurava i povećava konkurentnost hrvatskih prometnih pravaca sa jedne strane a s druge strane svim sudionicima u prijevozu, u tom lancu, pružanja usluga od početka, dakle do kraja tog prometnog lanca vrši se i provodi se veliki broj investicija kako bi se omogućilo onda hrvatskim prijevoznicima da se uključe u Marco Polo II gdje se dakle, povećava ta ekološka djelotvornost prometnog sustava. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa državni tajnik je rekao da se nešto radi na željeznici. Dakle, to je netočno da se nešto radi, zato jer Vlada ne može nešto raditi, Vlada mora raditi ono što je usvojio ovaj Hrvatski sabor. A on je usvojio da na koridoru 5b kojeg ste evo prešutjeli u svojem izlaganju ne radi ništa. Osim i nabrojili ste neke druge stvari. Dakle, možda bi ispravak trebao biti da Hrvatska ima i kopno, da se Marco Polo odnosi i na prijevoz robe na kopnu. A možda ne bi bilo loše od jedna spoznaje da je nekada davno bilo panonsko more u panonskoj nizini i da bi možda mogli tamo nešto rekonstruirati.
Kolega ovo baš nije ispravak netočnog navoda, priželjkivanje panonskog mora. Bilo je panonsko more. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumijevanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice o sudjelovanju Republike Hrvatske u programu "Marco Polo II". Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 107 glasova za i 1 suzdržanim donesen predloženi zakon.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Dakle, ukratko samo koji su razlozi donošenja Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama koji je dakle, izvorno donesen 2006. godine i tim zakonom iz 2006. uređuju se uvjeti za osnivanje poslovanja i prestanak rada kreditnih unija te nadzor nad poslovanjem kreditnih unija. Obzirom da je danom stupanja na snagu ovoga zakona prestao važiti Zakon o štedno-kreditnim zadrugama. Sve štedno-kreditne zadruge su u propisanom roku trebale odlučiti o preoblikovanju, odnosno praktički imali su tri opcije. Jedna je donijeti odluku o nastavku rada kao kreditna unija ili preoblikovati se u štednu banku ili donijeti odluku o prestanku štedno-kreditne zadruge i pokrenuti postupak likvidacije. Mi trenutno stanje kakvo imamo da 80 odnosno nešto više od 80 štedno-kreditnih zadruga je pokrenulo postupak likvidacije i one zapravo u tom postupku likvidacije mogu obavljati samo poslove za provedbu postupaka likvidacije. Navedeni poslovi naravno će trajati dulje vremensko razdoblje te se u praksi javila potreba propisivanja i uređivanja nadzora nad štedno-kreditnim zadrugama u likvidaciji. S time u vezi bilo je potrebno propisati naravno i prekršajne odredbe za štedno-kreditne zadruge u likvidaciji koje postupaju protivno odredbama ovoga zakona. Što se uređuje ovim izmjenama i dopunama zakona? Prije svega detaljnije se uređuje postupak nadzora, s jedne strane Ministarstva financija nad štedno-kreditnim zadrugama u likvidaciji, potrebno će biti donijeti naravno i određene podzakonske akte. S druge strane treba isto reći naravno da i Hrvatska narodna banka i dalje ostaje sukladno odredbama orginalnog zakona u mogućnosti provoditi određeni nadzor. Inače nadzor nad postupkom likvidacije bi u pravilu provodili ovlašteni službenici Ministarstva financija naravno po ovlaštenju ministra financija. Što se tiče detaljnijeg definiranja poslova kojim se ovim izmjenama i dopunama čini odnosno predlaže za štedno-kreditne zadruge u likvidaciji one mogu obavljati samo poslove u svrhu likvidacije. Dakle, ne smiju primati nove štedne uloge, ne smiju produžavati dospjele oročene štedne uloge, ne smiju odobravati nove kredite niti produživati dospjele kredite. Isto tako ne smiju obavljati mijenjačke poslove kao ni sklapati druge poslove izuzev onih koji su potrebni za unovčenje likvidacijske mase radi podmirenja obveza štedno-kreditne zadruge u likvidaciji. Naravno tijekom postupka likvidacije štedno-kreditna zadruga je dužna najmanje jedanput godišnje izvještavati Ministarstvo financija o tijeku postupka likvidacije i končano ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama dopunjuju se prekršajne odredbe u slučaju kada štedno-kreditne zadruge u likvidaciji naravno postupe suprotno odredbama Zakona o kreditnim unijama. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za financije i državni proračun? Predsjednik odbora gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, cijenjeni kolegice i kolege. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskoga sabora raspravio je na 22. sjednici održanoj 11. prosinca 2008. godine Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama sa konačnim prijedlogom zakona i to kao matično radno tijelo. Odbor je jednoglasno podržao prijedlog Vlade Republike Hrvatske da se ovaj zakon donese po hitnom postupku te je istodobno podržao predmetni zakon i odlučio jednoglasno predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Stupanjem na snagu Zakona o kreditnim unijama prestao je važiti Zakon o štedno-kreditnim zadrugama te su sve štedno-kreditne zadruge do kraja travnja 2007. godine trebale donijeti odluku o preoblikovanju u kreditnu uniju odnosno u štednu banku ili odluku o prestanku štedno-kreditne zadruge, pokrenuti postupak likvidacije. Od ukupno 104 štedno-kreditne zadruge likvidaciju je pokrenulo njih više od 80. Budući da štedno-kreditne zadruge u likvidaciji mogu obavljati samo poslove za provedbu postupka likvidacije ovim prijedlogom zakona propisuje se između ostaloga provođenje nadzora rada štedno-kreditnih zadruga u likvidaciji kao i prekršajne odredbe za one štedno-kreditne zadruge u likvidaciji koje postupaju protivno odredbama Zakona o kreditnim unijama. Prilikom donošenja Zakona o kreditnim unijama koji se primjenjuje od 1. 1. 2007. godine govorilo se da je potrebno uvesti red u ovaj segment financijskog tržišta koje je bilo poprište brojnih afera, lihvarenja te velikih trauma hrvatskih građana koje su u raznim zadrugama tijekom proteklog razdoblja izgubili sve novčane uloge i životne ušteđevine. Bilo je potrebno vratiti i povjerenje u ovaj dio financijskog tržišta koje je steklo lošu reputaciju uslijed propasti i bankrota pojedinih štedno-kreditnih zadruga. Jedan od ciljeva koji se trebao postići donošenjem toga zakona je da se stane na kraj tzv. kreditima sa rasvjetnih stupova, no taj cilj se ipak nije ostvario. Stupovi su i dalje puni raznoraznih ponuda gdje se krediti mogu realizirati odmah, samo je pitanje pod kojih uvjetima i sa kojom kamatom. Pitanje je i tko nudi takve kredite i svima nama je jasno da te osobe za takve poslove nemaju sigurno nikakvo odobrenje, drugim riječima da to rade na crno. Unatoč tome, država oko toga ne poduzima ništa. i dalje su hrvatski građani plijen za lihvare, a takvih će biti sve više, jer u posebnim bankama se sve teže dolazi do kredita. Kada bi se htjelo nešto poduzeti, nadzorne službe čiji je to posao, došle bi do tih osoba vrlo jednostavno jer svaki takav oglas u tiskanim medijima, kao i na raznim drugim mjestima, ima telefonski broj. Bilo bi zanimljivo čuti da li je uopće išta poduzeto oko nadzora takvog poslovanja koje se radi na štetu države i hrvatskih građana. da li se štite nečiji interesi ili to naprosto nikoga ne zanima. U nastavku bih željela nešto reći o ovom prijedlogu zakona o kojem danas raspravljamo. Člancima 5. do 7. ovog prijedloga zakona propisuje se da nadzor nad štedno-kreditnim zadrugama provode ovlašteni službenici Ministarstva financija temeljem postupka nadzora koje će propisati ministar financija u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovoga zakona. Iznimka su one štedno-kreditne zadruge gdje je HNB odbila zahtjev za izdavanje odobrenja za rad. Nameće se pitanje zašto odredbe o nadzoru nad štedno-kreditnim zadrugama u likvidaciji, kao i propisivanje prekršajnih kazni za one zadruge koje postupaju protivno odredbama ovoga zakona, nisu bile unesene već u sam zakon o kreditnim unijama. Zašto je moralo proteći dvije godine da bi se reguliralo to područje? Pa zar nije bilo dovoljno primjera zlouporaba i nezakonitosti u poslovanju štedno-kreditnih zadruga u prošlosti? Na ovaj način dalo se mogućnost svim onim zadrugama koje su donijele odluku o prestanku rada i koje su pokrenule likvidaciju da i dalje rade što hoće, a broj tih koji su otišli u likvidaciju je zaista velik, više od 80. Zbog nepropisivanja odredbi o nadzoru poslovanja štedno-kreditnih zadruga o likvidaciji uopće se ne zna što te zadruge rade, da li one zaista samo obavljaju one poslove koje smiju po važećem zakonu, a to je naplata potraživanja po izdanim kreditima, rješavanje obveza temeljem ugovora o depozitima ili možda sklapaju nove poslove, obavljaju platni promet i primaju nove štedne uloge. Da li te zadruge u likvidaciji dostavljaju ikakva izvješća bilo kome, pa i ako ih dostavljaju, može li se njima vjerovati? A da su štedno-kreditne zadruge u likvidaciji radile kriminalne radnje, ja ću ovdje ilustrirati na primjeru dviju štedno-kreditnih zadruga iz Virovitice. Ovaj primjer je sada aktualan jer su oštećeni štediše, njih ukupno 1200 tijekom 2008. godine tužili Republiku Hrvatsku zbog izgubljenih oko 105 milijuna kuna. Oštećeni štediše za propast svog novca direktno terete Ministarstvo financija koje je oduzelo odobrenje za rad zanatsko štedno-kreditnoj zadruzi i naložilo pokretanje postupka likvidacije. Međutim, u likvidacijskom postupku zadruga je i dalje obavljala poslove koji nisu bili u skladu sa zakonom, sklapala je ugovore, sve nekretnine je prodala, a novčana sredstva putem raznoraznih gotovinskih isplata prenijela u novu zanatsko-štednu zadrugu, pa je u međuvremenu osnovana i počela sa radom. Ministarstvo financija koje je obavilo nadzor, nakon naložen postupka likvidacije uopće više nije nadziralo kako se ta likvidacija provodi, već je to učinilo kasnije kada su sve nekretnine i novčana sredstva naprosto nestala. Sve je to dovelo do toga da su, ponavljam, građani ostali bez 105 milijuna kuna. I ne samo to, omogućilo se da iste osobe na istom mjestu gdje je poslovala zadruga u likvidaciji osnuju novu zadrugu vrlo sličnog imena čime se stvorilo plodno tlo za teški kriminal. A da je vršen nadzor poslovanja te zadruge u likvidaciji, taj kriminal se mogao spriječiti. Ovo je samo jedan od primjera od brojnih u Hrvatskoj, pa zar to nije bilo dovoljno da se prilikom donošenja Zakona o kreditnim unijama odmah propišu i odredbe o tome tko će nadzirati poslovanje štedno-kreditnih zadruga u likvidaciji da bi se ubuduće spriječile takve nezakonitosti u postupku likvidacije i izbjegle traume koje su zbog izgubljenih štednih uloga proživjeli hrvatski građani. Opravdanja za to nema. I na kraju, ovim izmjenama u članku 7. ovog prijedloga zakona propisano je da je tijekom postupka likvidacije štedno-kreditna zadruga dužna najmanje jednom godišnje podnositi izvješće Ministarstvu financija o tijeku postupka likvidacije. Ne bi bilo dobro da se nadzor Ministarstva financija svede samo na zaprimljene izvještaje već da se i stvarno provede, jer pitanje je koliko su ti izvještaji točni jer i sam postupak likvidacije u pravilu provode članovi uprave kao likvidatori. Zato je nužno da se putem nadzora ovlaštenih službenika utvrdi stvarno stanje i način poslovanja ovih zadruga, jer iskustva govore da se u likvidacijskom postupku događao kriminal, što potvrđuje i ovdje iznesenim primjer Zanatsko štedno-kreditne zadruge u Virovitici. Klub SDP-a podržat će donošenje ovih izmjena zakona, ali uz primjedbu da se sa ovim izmjenama Zakona o kreditnim unijama kasni i to kasni se dvije godine. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, cijenjeni kolegice i kolege. Poznato je da je stupanjem na snagu Zakona o kreditnim unijama prije dvije godine prestao vrijediti Zakon o štedno-kreditnim zadrugama koje su nakon toga mogle nastaviti poslovanje kao kreditna unija ili su se morali preoblikovati u štednu banku. Ovaj Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama stoga je i nastao kao posljedica potrebe reguliranja velikog dijela štedno-kreditnih zadruga koje se nisu u propisanom roku preoblikovale, već su donijele odluku o prestanku štedno-kreditne zadruge i pokrenule postupak likvidacije. Takvih štedno-kreditnih zadruga je više od 80 i nisu nastavile rad kao kreditna unija, nisu se preoblikovale u štednu banku, već su pokrenule postupak likvidacije. Ovim potprijedlogom Konačnog prijedloga Zakona o kreditnim unijama regulira se način provođenja štedno-kreditnih zadruga u likvidaciji i određuje da one mogu samo obavljati aktivnosti i poslove vezane uz provedbu postupka likvidacije te ovim Prijedlogom zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama određuje se i predviđa nadzor nad štedno-kreditnim zadrugama u likvidaciji, kao i prekršajne odredbe za štedno-kreditne zadruge. Člankom 85. ovog prijedloga zakona predviđeno je da Hrvatska narodna banka propisuje postupak i način obavljanja nadzora nad postupkom likvidacije i vjerujemo da će ovaj Konačni prijedlog Zakona o kreditnim unijama pridonijeti jednom suzbijanju zloporaba prilikom postupka likvidacije o čemu će voditi posebno brigu i Ministarstvo financija i Hrvatska narodna banka. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kada govorimo o izmjeni Zakona o kreditnim unijama nemoguće je ne reći da se odnosi na izmjene zakona koje smo donijeli, odnosno ne mi, nego prošli saziv Sabora 2006. godine i koji je počeo vrijediti sa 1.1.2007. godine. U tom trenutku su postojale 104 štedno-kreditne zadruge sa depozitima vrijednim otprilike milijardu i 320 milijuna kuna i uključeno je u taj cijeli postupak bilo preko 170000 zadrugara, hrvatskih građana koji su udružili svoja sredstva kako bi na taj način pomogli određenim poduzetnicima ili građanima kojima je novac bio potreban za određeni posao ili neke druge potrebe. Ono šta je uvodno rekao državni tajni, postojale su tri mogućnosti koje su te štedno-kreditne zadruge morale odabrati do 30.4.2007. godine. Znači, mogli su pod broj jedan po zakonu postati štedno-kreditna unija. Pod broj dva štedno-kreditna, odnosno štedna banka i pod broj tri mogli su odabrati likvidaciju. Ono što se desilo za kreditnu uniju je hajmo to tako reći bilo najlakše ispuniti uvjete. 500000 kuna je trebalo novca. Za banku kao što vidimo sad nakon dvije, skoro dvije godine primjene zakona još nije dobila dozvolu niti jedna, a podnijelo ih je nekoliko. Vjerojatno će nekoliko štedno-kreditnih zadruga prerasti u štedne banke, a preko 80 ih je odabralo postupak likvidacije. Znači, u startu ih je bilo već negdje 15 zadruga koje su već bile ili u likvidaciji ili u stečaju i još 70-tak ih je odabralo da odu u likvidaciju. I što se dešava? Gotovo je nevjerojatno da tada zakonodavac u startu već nije predvidio nadzor, jer ipak radi se o velikoj imovini. Sve te banke vrteći taj novac, radi se znači o milijardu i 300 milijuna kuna depozita su ostvarili neke vrijednosti, imali neku imovinu itd. Morale su odraditi posao pa i onih depozita i onih kredita koji su izdali do kraja, ali nadzora nije bilo. Znači, dvije godine dana sada će istječi da su te štedno-kreditne zadruge bez ikakvog nadzora, odnosno nije bilo mogućnosti da se uvidi što oni tu rade, kako provode postupak likvidacije. Da li uopće ga provode na način da je on zakonit i da li možda još uvijek vrše neke usluge koje po ovom zakonu nisu smjele vršiti. To me podsjeća na način da smo donijeli jedan zakon koji, a teško je bilo ne shvatiti odmah u startu da će velika većina tih zadruga izabrati likvidaciju, jer jednostavno neće moći ispuniti uvjete da postanu banke. I moglo se pretpostaviti da će biti veliki broj likvidacija i da je trebalo to staviti u zakon od početka i na ovaj način možemo to shvatiti da se možda to i propustilo napraviti i reći da je to bio evo El' Dorado dvije godine u likvidaciji ste mogli prodavati imovinu, a da nitko nije imao nadzor nad time kako se prodaje ta imovina štedno-kreditnih zadruga i da li se to sve skupa radi na zakonit način. To je, hajmo to tako reći jedna privatizacija u malom kada gledamo devedesete samo što se ovdje radi o puno manjoj imovini. Ali svakako ozbiljan propust u donošenju prvog oblika zakona i moralo se o tome voditi računa. Kada gledam s druge strane dao sam si malo truda i pregledao sam na Internetu. Gotovo je nevjerojatno da dvije godine evo sada nakon što je zakon stupio na snagu, na Internetu kada ukucate štedno-kreditna zadruga izbaci vam više-manje web stranice kao da štedno-kreditne zadruge još uvijek funkcioniraju. Evo ja ću ići redom. Noa štedno-kreditna zadruga, Štedno-kreditna zadruga gradska, Štedno-kreditna zadruga “Solida“. Sve su to štedno-kreditne zadruge kao da još uvijek posluju na način na koji su poslovale do tada, a pitanje je da li uopće smiju isticati bez obzira što su očito neki brend stekli svih tih godina, da li uopće smiju isticati to da su još uvijek štedno-kreditne zadruge. A nude uredno gore i kredite za obrtnike itd. Tako da očito na tom dijelu tržišta nije uveden red, odnosno zakon koji je na snazi već dvije godine se ne primjenjuje. Ja ću ovaj zakon naravno prihvatiti, odnosno podržati i jedino što mogu reći da mi je izuzetno žao što se znači ogromna imovina koja je ušla u likvidaciju, znači mora se te sve tvrtke svesti na nulu, ostavljena je dvije godine bez ikakvog nadzora, a usudit ću se reći da prilikom donošenja Zakona ili je to ozbiljan propust koji je zakonodavac već tada morao predvidjeti ili se možda svjesno ušlo u to da se na taj način dopusti da se sa imovinom koje su te zadruge proteklih više desetak godina stekle, da se ta imovina hajmo to tako reći likvidira ispod žita, da se ne zna na koji način i koliko novaca je dobiveno za određene stvari, odnosno da ne bude nikakvog nadzora od strane države. I zato kažem, podržat ću zakon. Ali sam žalostan što se dvije godine gradi ispod žita, da nema država nikakvog nadzora što se radi u tome sektoru. Hvala lijepo.
Hvala. Dvije replike. Prva, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani kolega Maras, pa složit ću se s vama da zakon treba pozdraviti ali da on dvije godine kasni, godinu i pol dana kasni. To nije dobro, no međutim nema osobe u ovoj zemlji koja neće pozdraviti donošenje zakona koji će zatvorit vrata pojedinim malverzacijama tako i u ovom jednom dijelu iskorištavanja određenih hajmo reći polu zakonskih poluga za skladištenje mutnih poslova. No, ono što mi moramo postaviti pitanje, a i na pitanje treba odgovoriti i ja ću odgovoriti je tko će platiti oštećene štediše u nekom broju, tj. velikom broju štedno-kreditnih zadruga gdje su se ti slučajevi pojavili koji su tužili Republiku Hrvatsku. Platit će porezni obveznici Republike Hrvatske kada ta priča dođe na naplatu i to je ono što nije dobro. Ne treba generalizirati. Nisu sve štedno-kreditne zadruge leglo mutnih poslova. No činjenica je da je jedan dio njih sigurno koristio ovih godinu i pol dana usklađivanja, tj. nepostojanja nadzora da bi prisvojio određenu materijalnu imovinsku korist i utoliko je nepostojanje tog nadzora i kroz nerješavanje tog pitanja zakonski legalizirano onu dobru staru tvrdnju "Tko je jamio, jamio je". Dakle, nije bitno, je li, što ne postoji nadzor, bitno je da u godinu i pol dana taj nadzor kasni i stoga je izrazito važno da se o tom progovori, ali i da isto tako se dobije odgovor tko će hrvatskim štedišama koji su oštećeni, a čuli smo samo iz slučaja Virovitice za više od 105 milijuna kuna 1200 štediša platiti njihove štedne uloge. Platiti će nažalost porezni obveznici.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Pa paradoks cijele priče je da veći dio posla koji se očekivao da će se desiti nije bilo definiranog nikakvog nadzora. Vi da sad pitate odgovorne ljude da li možda neka štedno-kreditna zadruga u likvidaciji i dalje posuđuje novac? Nema vam tko odgovoriti jer nitko ne vrši nadzor nad time što se tamo dešava i to je nevjerojatno jednostavno da se prilikom donošenja zakona propustilo, ja se nadam, nenamjerno donijeti tu odredbu i dvije godine definitivno je prekasno, mnogi ljudi su oštećeni, mnogi su nudili usluge koje nisu smjeli uopće ni nuditi na tržištu, a nastavili su loveći na kraju krajeva u mutnom i iskorištavajući šansu što ih nitko ne kontrolira.
Sljedeća replika, gospođa zastupnica Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Pa kolega Maras, vi ste u svojoj raspravi postavili pitanje da li štedno-kreditne zadruge u likvidaciji rade one poslove za koje više nisu ovlaštene. Je li tako? Ja ću vam sada eto argumentirati, odnosno reći da je u Večernjem listu, to je objavljeno 15.12.2008. godine gdje stoji da je, eto građanin uzeo kredit od 17 tisuća kuna, vratiti će 86 tisuća kuna i dalje u ovom tekstu se obrazlaže da javni bilježnici govore da takvih kredita ima sve više. Ja pretpostavljam da su to vjerojatno ovi krediti štedno-kreditnih zadruga koje su u likvidaciji, koje te kredite više ne bi smjeli davati, međutim oni, budući da su dvije godine bez nadzora nad postupkom likvidacije daju upravo ovakve kredite sa kamatama koje su, eto, da lihvarskim kamatama.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo gospođo kolegice Nado Čavlović Smiljanec. Normalno da kada vas nitko ne kontrolira radite što hoćete, ali rekao sam vam, upisao sam na Internet samo pojam štedno-kreditna zadruga, očito je iz ovoga da su još uvijek više-manje svi aktivni. Svi rade, posuđuju novac kao da se ništa nije desilo. Ja ne kažem da možda neke od ovih štedno-kreditnih zadruga nisu podnijele zahtjev i da će postati kreditne unije, a jedna od njih očito će postati i štedna banka. Ali je nevjerojatno da je to iz ovoga nevidljivo i da oni funkcioniraju po pravilima koja su trebala prestati važiti prije dvije godine, a s druge strane da ih nitko nikad nije na temelju zakona imao uopće mogućnost od strane države ili Hrvatske narodne banke pitati što to vi gospodo radite i jeste li vi u likvidaciji, da li vi još uvijek, iako ste u likvidaciji posuđujete novac, kao što ste vi rekli iz ovog novinskog članka.
Hvala. Završni osvrt, predlagatelj državni tajnik u Ministarstvu financija, Zdravko Marić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo, zahvala svim sudionicima rasprave. Mislim da ste i podrobnije nego ja uvodno zapravo izrekli razloge zbog kojih idemo u ovaj Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama i sa velikom većinom stvari koje ste izrekli mogu se složiti, ali ipak sa nekima i ne. Prije svega, vezano dakle, kako je rečeno da je poslovanje ovih štedno-kreditnih zadruga u ovome prijelaznom periodu, odnosno posljednje dvije godine bilo bez nadzora. Ja bih ipak rekao da upravo nadzor koji su provodile službe Ministarstva financija je i rezultirao između ostalog upravo ovim da idemo sa prijedlogom izmjena i dopuna kako bi još detaljnije i nadzirali i općenito kontrolirali ove štedno-kreditne zadruge u likvidaciji. Inače, što se tiče ovih podataka što smo čuli, ja ću samo nadopuniti sa jednom, mi trenutno još uvijek imamo 7 štedno-kreditnih zadruga koje su praktički u fazi pred rješavanje njihovog statusa, dakle podnijeli su zahtjev za status kreditne unije ili štedne banke. Znamo i sami da je 29 njih prethodno već odobreno, odnosno jedna kao štedna banka. Naravno, preostali je iznos, kako smo i čuli, nekakvih ukupno 80 štedno-kreditnih zadruga u likvidaciji sa nekakvih otprilike milijardu kuna aktive i mislim da upravo nadzor koji smo mi provodili tijekom ovih, u ovom razdoblju prethodne dvije godine zapravo bio i rezultirao upravo u ovome što smo rekli. Dakle, ako kažete da na internetu otvarate stranicu da oni najnormalnije posluju, mislim da sam to i uvodno rekao, dakle u svakom slučaju detaljnije urediti to poslovanje i definirati što smiju, odnosno što ne smiju eksplicitno raditi. Inače, samo evo dozvolite mi za kraj, ono što sam dobio od Odbora za zakonodavstvo, dva amandmana Vlada prihvaća u svakom slučaju. Hvala lijepo.
2 ispravka, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Nismo mi, nisam ja rekao barem, gospodin državni tajnik je rekao da sam ustvrdio da su oni bili bez nadzora. Naravno da su bili pod nadzorom u onom dijelu koji zakoni ove države definiraju da ministarstvo, porezna uprava ili bilo tko drugi ima pravo uvida poslovanja. Ja sam rekao da je likvidacija …
Kolega Maras, molim vas, nemojte govoriti što ste vi rekli, nego da li imate ispravak netočnog navoda.
Gospodin tajnik je rekao da sam ja rekao da su bili bez nadzora, ja sam rekao da su bili u dijelu likvidacije bez nadzora i tu je bio krivi navod. Ne, ne mislim, ali zbog toga se i donosi zakon. Vrlo je bitno reći da je likvidacija štedno-kreditnih zadruga bez nadzora dvije godine, od kad je zakon stupio na snagu.
To je jedno objašnjenje. Drugi ispravak, gospođa zastupnica Nada Čavlović Smiljanec.
Pa gospodin državni tajnik je rekao da su štedno-kreditne zadruge u likvidaciji bile, da se nad njima mogao provoditi nadzor, da je to činilo Ministarstvo financija, ali ja sam u svojoj raspravi u ime kluba naglasila primjer … [[Govornica se ne razumije.]] kod štedno-kreditne zadruge iz Virovitice gdje je nadzor vršen, gdje je nadzor vršen od strane Ministarstva financija i to u postupku likvidacije, gdje je usprkos tome 120 milijuna kuna nestalo u postupku likvidacije pa se onda pitam kakav je to nadzor vršen od strane nadležnih službi Ministarstva financija.
Kolegice, isto vrijedi. Vi postavljate upit. Nemojmo kroz formu netočnih navoda. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kreditnim unijama. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je ove amandmane i o njima se ne glasuje jer postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje ovaj konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Jednoglasno, sa 108 glasova za, donijet predloženi zakon.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo, samo kratko obrazloženje ovoga zakona. Naime, radi se o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Crne Gore o predaji i prihvatu osoba kojih je ulazak ili boravak nezakonit. Do sada je to pitanje readmisije između Hrvatske i Crne Gore bilo regulirano sporazumom koji je bio potpisan sa prijašnjom državnom Jugoslavijom iz 23. travnja 2002. godine. Budući da se Crna Gora osamostalila javila se potreba za potpisivanjem ovakvog sporazuma, ali i inače je postojala potreba promjene i popravka toga sporazuma kako bi on bio usklađen sa europskom praksom i kako bi se pitanje povratka osoba čiji je boravak nezakonit na području Republike Hrvatske riješio na kvalitetniji i učinkovitiji način. inače praćenjem zakonitih i nezakonitih migracija primjetni su određeni trendovi. I Ministarstvo unutarnjih poslova vodi računa o tim trendovima kako bi tih nezakonitih migracija bilo što je moguće manje, odnosno kako bi svi stranci u Republici Hrvatskoj imali reguliran boravak što ću detaljnije obrazložiti i u ovom sljedećem zakonu, Zakonu o strancima. Inače Republika Hrvatska ima potpisane sporazume o readmisiji sa 24 države, ovo će biti 25 sporazum. I svi ti sporazumi su se do sada pokazali kao dobar pravni okvir za učinkovitu borbu i suradnju Hrvatske sa drugim državama u borbi protiv nezakonitih migracija i nelegalnog boravka stranih državljana u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Sporazum između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Crne Gore kojim se potvrđuje ovim zakonom, o predaji i prihvatu osoba kojih je ulazak ili boravak nezakonit, predstavlja daljnje razvijanje odnosa u suradnji dviju država na području policijskih poslova, odnosno nadležeštvu Ministarstvu unutarnjih poslova u dijelu prekograničnog protoka osoba, a u cilju osiguranja mehanizama za borbu protiv nezakonitih migracija kao jednom od problema o kojem se intenzivno bavi i o kojem se intenzivno raspravlja i u okviru Europske unije i Vijeća Europe. U cilju rješavanja ovog područja, dakle pitanja nezakonitih migracija, evo Republika Hrvatska predlaže zakon kojim se potvrđuje još jedan bilateralni sporazum kao što smo čuli od državnog tajnika 25. po redu. Hrvatska demokratska zajednica podupire donošenje zakona kojim se potvrđuje zaključeni sporazum kao nastavak suradnje ove dvije države koja se odvija na mnogim drugim područjima. Evo možda da ovdje danas spomenem samo Sporazum o prekograničnoj suradnju u slučaju prirodnih katastrofa i elementarnih nepogoda, suradnje Državnog odvjetništva i tužiteljstva Crne Gore u prekograničnoj suradnji u borbi protiv organiziranog kriminala i procesuiranju ratnih zločina. Ova suradnja koja se regulira sporazumom do sada se odvijala između dvije države, ali temeljem sporazuma Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Jugoslavije iz 202. godine, a obzirom na političke promjene i obzirom na osamostaljenje Crne Gore potreban je nastavak ove suradnje formalizirati i novim posebnim sporazumom sa Vladom Crne Gore. Ovim sporazumom i protokolom uz sporazum preciziraju se pitanja neposredne suradnje nadležnih tijela u prihvatu osoba, vlastitih državljana ili državljana trećih država ili osoba bez državljanstva čiji ulazak ili boravak u zemlji stranci sporazuma je nezakonit. Definiraju se pojmovi radi jenoznačne primjene sporazuma, utvrđuju se postupci nadležnih tijela, utvrđuju se izuzeci od obveze preuzimanja državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva, regulira se snašanje troškova, obveza međusobnog obavještavanja nadležnih tijela svake države stranke sporazuma, utvrđuju se rokovi postupanja i utvrđuju se i odredbe o zaštiti osobnih podataka u međusobnom postupanju. Zbog potrebe reguliranja ovog izuzetno značajnog područja pitanja nezakonitih migracija klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona kako bi njegove odredbe, odredbe ovoga sporazuma postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Crne Gore o predaji i prihvatu osoba kojih je ulazak ili boravak nezakonit. Dajem na glasovanje ovaj konačni prijedlog zakona. Uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Jednoglasno, sa 111 glasova za prihvaćen, donijet ovaj zakon.
Hvala lijepa. Kao što sam rekao povodom obrazloženja prethodne točke, pred vama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima u drugom čitanju. Naime, nakon donošenja prethodnih izmjena i dopuna Zakona o strancima koji je stupio na snagu 1. 1. 2008. godine uočili smo određene probleme i manjkavosti u njegovoj primjeni, a javila se i potreba usklađivanja određenih odredbi sa europskim direktivama i europskom pravnom stečevinom. Razlozi za donošenje ovoga zakona, odnosno predložene izmjene su da se temeljem nove pravne stečevine EU dodaje odredba glede davanja geometrijskih podataka stranaca prilikom izdavanja vize. Naime, Republika Hrvatska će ove godine isto izdavati, početi izdavati biometrijsku putovnicu što je već praksa u mnogim zemljama. Pa će i ovo sigurno biti još jedan dodatni sigurnosni element u reguliranju na kretanje i boravka stranaca. Zatim je brisana odredba članak 8. Zakona koji je propisivao da maloljetni stranac koji ulazi u Republiku Hrvatsku mora imati ovjerenu suglasnost zakonskog zastupnika. Naime, svake godine tijekom turističke sezone, pa čak i prije u vrijeme školskih ekskurzija, nam se javlja problem sa ulaskom školske djece u Republiku Hrvatsku bilo na ekskurzije ili ljetovanje i ovaj problem je riješen Zakon o nadzoru državne granice. Proširena je kategorija stranaca koji mogu podnijeti zahtjeve za odobrenje prvog privremenog boravka u policijskoj upravi odnosno policijskoj postaji. Zatim je proširena kategorija stranaca kojima se može odobriti privremeni boravak u svrhu spajanja obitelji kao člana uže obitelji stranaca na privremenom boravku u Republici Hrvatskoj bez vremenskog ograničenja od dvije godine. Proširena je kategorija stranaca kojima se može odobriti stalni boravak i prije isteka roka od pet godina odobrenog privremenog boravka u slučaju da se radi o strancima koji su u Republici Hrvatskoj boravili deset godina u statusu privremene zaštite te imaju tri godine odobren privremeni boravak. Ovo je jedna značajna novina koja će omogućiti kvalitetnije reguliranje boravka stranaca koji u Republici Hrvatskoj borave iz humanitarnih razloga. Stranci koji traže odobrenje stalnog boravka morat će uz poznavanje hrvatskog jezika i latiničnog pisma dokazati poznavanje hrvatske kulture i društvenog uređenja. Ono što je po meni isto jedna od značajnijih novina je da je unesena odredba da se zahtjev za radnu poslovnu dozvolu predaje u nadležnoj policijskoj upravi istovremeno sa zahtjevom za odobrenje privremenog boravka a taj zahtjev može podnijeti i poslodavac. Naime, bilo je do sada dosta problema koje su imali stranci oko podnošenja zahtjeva, naročito njihovi poslodavci kod traženja radne dozvole. Smatramo da će ovim jedinstvenim postupkom taj postupak olakšati i pojednostaviti. Pooštreni su uvjeti pod kojima se strancima mogu izdati poslovne dozvole. Naime, do sada je bila praksa da su se te poslovne dozvole masovno zloupotrebljavale odnosno taj institut poslovne dozvole a to ću vam kasnije i dokumentirati podacima o broju radnih i poslovnih dozvola. I ovim ćemo još dodatno pooštriti mogućnost zlouporabe odnosno sankcionirati i isključiti mogućnost zlouporabe instituta poslovne dozvole koja se do sada masovno zloupotrebljavala. Strancima koji se bave slobodnim zanimanjima poslovna dozvola može se izdati temeljem upisa u odgovarajući registar Republike Hrvatske. Propisani su drugačiji uvjeti koji se odnose na izdavanje radne dozvole izvan godišnje kvote strancima na način da je sukladno visini temeljnog kapitala trgovačkog društva ograničeni broj radnih dozvola koje se mogu izdati ključnom osoblju. Propisano je da se strancima koji su zasnovali radni odnos u stranim udrugama, zakladama i fundacijama može izdati radna dozvola izvan godišnje kvote. Ovo je bio jedan od zahtjeva iz Europske unije. Naime, osobe koje su dolazile u Republiku Hrvatsku iz poslovnih razloga ali je tu bilo i drugih zanimanja … [[Govornik se ne razumije.]] osoblja su imali dosta problema oko reguliranja statusa svog boravka u Republici Hrvatskoj. Brisane su odredbe važećeg Zakona o vremenskom ograničenju od šest mjeseci za poslovnu dozvolu za pružatelja usluga u ime inozemnog poslodavca te je brisana odredba da se pod pružanjem usluga ne smatraju poslovi za koje se izdaje radna dozvola. U odnosu na važeći zakon predložene su kategorije stranaca koje mogu raditi bez radne odnosno poslovne dozvole s obzirom na trajanje rada 90, 60 ili 30 dana. Također, proširene su kategorije stranaca koje do godinu dana mogu raditi bez radne odnosno poslovne dozvole. To su prije svega strani dopisnici akreditirani u Republici Hrvatskoj, predstavnici osoblja i vjerskih zajednica, profesori i lektori koji izvode nastavu na poziv hrvatskih visokih učilišta. I novost je da se državljanima država članica europskog ekonomskog prostora može odobriti privremeni boravak u svrhu korištenja nekretnine s rokom važenja do godinu dana. Ministarstvo unutarnjih poslova zajedno sa Ministarstvom rada, gospodarstva i poduzetništva prati tendencije u migracijama i u legalnim boravcima stranih državljana u Republici Hrvatskoj. Bilo je u raspravama oko prijedloga promjene ovoga zakona izraženo nekih sumnji čak i dvojbi da će možda ovaj zakon omogućiti ulazak stranih državljana radne snage u uvjetima kada je realno očekivati možda probleme sa očuvanjem radnih mjesta u Republici Hrvatskoj. Međutim, upravo kroz promjene koje su stupile na snagu 1.1. prošle godine i ove dodatne treba tu definitivno uvesti reda kako bi se isključile odnosno na najmanju moguću mjeru sveli pokušaji zlouporaba prije svega instituta poslovnih dozvola. Ja ću vam reći samo nekoliko podataka. 2004. godine je bilo izdano sve skupa 6 tisuća 335 dozvola. Od toga je bilo radnih dozvola 2 tisuće 979 a poslovnih dozvola 3 tisuće 356 što je definitivno nelogičan podatak koji uključuje da se taj institut poslovnih dozvola zloupotrebljavao. Takvi slučajevi zlouporaba su rasli iz godine u godinu tako da je 2007. godine taj odnos bio 5 tisuća 264 radne dozvole i 6 tisuća 820 poslovnih dozvola, sveukupno 12 tisuća 84 dozvole rada i boravka. Nakon promjene zakona koji je stupio na snagu 1.1.2008. godine ovaj se odnos radikalno promijenio tako da je prošle godine izdano ukupno 12 tisuća 778 dozvola ali od toga je bilo 11 tisuća 337 radnih a svega tisuću 441 poslovna dozvola. Znači, već prethodnim promjenama zakona smo uspjeli uvesti reda u ovo područje a ovim predloženim promjenama sam siguran da ćemo još kvalitetnije urediti prije svega dolazak i boravak stranaca koji u Republiku Hrvatsku dolaze iz poslovnih razloga, naročito u onom tzv. poslovnom nastanu državljana članica Europske unije i europskog ekonomskog prostora koji su do sada imali određenih problema kod dolaska u Republiku Hrvatsku i to najčešće kada su dolazili obavljati one poslove kojima ne konkuriraju radne snage Republike Hrvatske a to su bili prije svega sveučilišni profesori, znanstvenici, visoko kvalificirano osoblje koje je vrlo često ili predavalo na našim sveučilištima ili su obavljali visoko sofisticirane i intelektualne poslove koji im ponavljam nisu bili konkurencija našoj radnoj snazi nego su naprotiv davali doprinos razvoju znanosti, obrazovanja i drugih segmenata u Republici Hrvatskoj. Tako da, kažem bilo nam je zaista namjera ovim predloženim izmjenama i dopunama zakona da se precizira i pojednostavi dolazak i boravak stranih državljana prije svega članica europskog ekonomskog prostora od čijega rada Republika Hrvatska može i sigurno hoće imati koristi, a s druge strane onemogućiti zlouporabu ovoga instituta poslovnih dozvola a na kraju krajeva sukladno kretanju ekonomske situacije Republici Hrvatskoj Vlade će svojom godišnjom kvotom radnih dozvola sigurno moći utjecati na to da se ne omogući prekomjeran i nepotreban ulazak strane, radne snage u Republiku Hrvatsku.
Hvala. Prekinuti ćemo pa nastaviti u 15 sati sa izvješćima odbora koliko ih ima i raspravom po klubovima. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Šime Luči je prvi u raspravi nakon izvješća odbora eventualni. Nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima. Izvješća odbora. Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav? Odbor za obitelj, mladež i šport? Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost? Odbor za ravnopravnost spolova? Predsjednica odbora gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora na 14. sjednici raspravljao je o Konačnom prijedlogu Zakona o strancima. Odbor je prijedlog zakona raspravio kao zainteresirano radno tijelo. Uvodno je predstavnik predlagatelja iznio promjene koje se predlažu ovim prijedlogom. Detaljnije se razrađuju odredbe koje se odnose na odbijanje ulaska i izlaska stranaca iz Republike Hrvatske a definiraju se pojam prijevoznika i pojam braka iz koristi. Nadalje, proširuje se kategorija stranaca kojima se može odobriti privremeni boravak. U raspravi koja je uslijedila iznesene su primjedbe pravobraniteljice za djecu koje se odnose na predloženo brisanje odredaba o ulasku i izlasku maloljetnika iz Republike Hrvatske. Predstavnik predlagatelja pojasnio je da se pitanje ulaska i izlaska maloljetnika iz Hrvatske sada regulira drugim zakonom. Nadalje, u raspravi je iskazano neslaganje s predloženim brisanjem stavka o obuhvatu programa pomoći i zaštite žrtvama trgovanja ljudima. Predstavnik predlagatelja uočivši pogrešku suglasio se da odbor na navedenu odredbu podnese amandman. Nakon provedene rasprave članovi i članice odbora jednoglasno su odlučili podnijeti Hrvatskom saboru amandman na članak 22. gdje se u stavku 1. riječi: "stavci 2. i 3" zamjenjuju riječima: "stavci 2. i 4". Naime, stjecanje i gubitak prava na status žrtve trgovanja ljudima regulirani su stavcima 2 i 4. članka 70. Zakona o strancima a ne stavcima 2. i 3. Članovi i članice odbora jednoglasno su odlučili Hrvatskom saboru predložiti da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o strancima. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, predsjednik odbora gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske razmotrio je na svojoj 10. sjednici Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske. Predstavnik predlagatelja je predstavio Zakon o strancima koji je stupio na snagu 1.1.2008. godine čiji su se nedostaci brzo uočili u svezi s odobrenjem privremenog boravka i radnim dozvolama, definiranjem pojma prijevoznika, problemom podnošenja različitih zahtjeva izvan Republike Hrvatske za osobe koje već žive u Republici Hrvatskoj, odobravanje boravka stranci koji dolaze radi znanstveno-istraživačkog rada, problemima izbjeglica koji u Hrvatskoj žive preko deset godina a još nisu regulirali svoj status te nemaju pravo na rad itd. Prema novim odredbama predviđa se da stranci koji žele odobrenje stalnog boravka u Republici Hrvatskoj moraju poznavati ne samo latinično pismo i hrvatski jezik nego i hrvatsku kulturu i društveno uređenje. Također, proširuje se kategorija tj. lista stranaca koji mogu dobiti radne dozvole izvan kvota. U raspravi je spomenuta bojazan za posljedice koje mogu proizići iz nekih od odredbe kao onu koja se odnosi na mogućnost rada različitih vjerskih sekti odnosno vjerskih službenika i mogućnosti zlouporaba u svezi s tim čime se otvaraju vrata različitim sektama koje za sebe žele izboriti status vjerske a nemaju zakonom predviđen broj sljedbenika u Republici Hrvatskoj. U nastavku rasprava se usredotočila na pitanje vezano za problematiku Hrvata koji nemaju hrvatsko državljanstvo a prema ovom prijedlogu bi bili tretirani kao stranci. U ranijim raspravama vođenim na Odboru za Hrvate izvan Republike Hrvatske predlagano je da se Hrvate koji nemaju hrvatsko državljanstvo ne smatra strancima nego da im se po ugledu na neka europska rješenja na primjer ono u Sloveniji da poseban status i pogodnosti vezane za boravak, posao, studiranje i kupnju nekretnina. Naime, Republika Hrvatska je imala zakonodavnu praksu prije ovog zakona Zakon o zapošljavanju stranaca koja je vrijedila do donošenja ovog zakona kojoj se ovoj skupini naših sunarodnjaka davao poseban status, dakle nije ih se smatralo strancima. Zahtjevi u skladu s ovim došli su i od predstavnika nekih hrvatskih inozemnih institucija kao što je Hrvatski svjetski kongres ali i od strane predstavnika Hrvatske gospodarske komore koji zastupaju stav kako to nije samo simbolično priznanje Hrvatima bez hrvatskog državljanstva nego i pitanje od gospodarskog interesa Republike Hrvatske. Hrvatska gospodarska komora protivno trenutnoj gospodarskoj krizi treba radnike specifičnih zanimanja za koja treba odobrenje a znatan broj njih je upravo među našim sunarodnjacima koji nemaju hrvatsko državljanstvo. Time bi se pojednostavila i smanjila procedura čekanja i općenito bi se olakšao postupak procedure i dobivanja državljanstva jer bi za to vrijeme oni koji su podnijeli zahtjev mogli boraviti i raditi u Hrvatskoj. Sve ovo je u skladu i sa zaključcima Međunarodne konferencije na temu "Useljenička politika u funkciji razvoja Republike Hrvatske" koju je organizirala Hrvatska gospodarska komora. Demografska i useljenička politika sve više postaje u biti jedna politika sastavnica ukupne gospodarske politike. Zbog problematike koja je od interesa ovog odbora uz suglasnost nazočnih predstavnika Ministarstva unutarnjih poslova i Hrvatske gospodarske komore donesen je zaključak o potrebi održavanja zajedničke tematske sjednice odbora o pitanjima statusa Hrvata bez državljanstva, procedure vezane za dobivanje državljanstva te općenito useljeničku politiku. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima. Hvala.
Hvala. Odbor za rad i socijalno partnerstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima. Pa evo, nekoliko napomenama obzirom da smo se u više navrata u ovom Saboru proteklih mandata bavili ovom problematikom. Inače kad su na dnevnom redu pitanja koja tretiraju kretanje ljudi, odnosno migracije bez obzira da li su one motivirane politički, gospodarski ili zbog nečeg trećeg, one izazivaju dosta pažnje iz jednostavnog razloga jer ti propisi koji reguliraju te odnose prava izlaska, ulaska, boravište itd., dosta govore o samom društvu, odnosno državi. Dakle, u kojoj mjeri se ta država ne plaši stranaca, u kojoj mjeri je sigurna u svoju sigurnost, u svoju stabilnost kao i funkcioniranje svih dijelova sustava. Zapravo ovaj zakon, dakle Zakon o strancima, odnosno ove izmjene koje nam se nude, možda bi o njima trebalo razgovarati u jednom širem kontekstu imajući tu na umu i sva druga rješenja, evo čuli smo sada i predstavnika odbora, iz jednostavnog razloga možda bi trebalo dovesti i u kontekst Zakon o hrvatskom državljanstvu, azilu, dakle, cijeli onaj segment pitanja koji tretira zapravo migracije. Tako da jednostavno pokažemo određenu problematiku koju tretira pojedini zakon. Obzirom da se ovim prijedlogom zapravo ide u nekakve, nazvao bih ih manje sadržajne promjene koje po nama bi trebali doprinijeti funkcioniranju ovoga zakona i rješavanju problematike kao u jednom dijelu oko nomotehničkih pitanja. Nema nikakvih razloga da klub SDP-a ne podrži ovaj zakon. Ali šireći maloprije problematiku i spominjući zakon i o državljanstvu i o azilu itd. i ovaj problem o jednom broju, dobrom broju Hrvata koji nemaju hrvatsko državljanstvo, dakle, nisu, nemaju reguliran status, spomenuo bih da u Hrvatskoj ima i ljudi koji nisu Hrvati a zapravo nemaju definiran status. Tu prije svega mislim na Bošnjake, na kašnjenje za prijavu itd. itd.. Možda je došlo vrijeme da zapravo riješimo i jedan, drugi i treći konglomerat tih svih pitanja otvarajući jednu, jednu širu raspravu. Pa možda i ova ideja da se krene sa jednom tematskom raspravom na odborima ili zajedničkim sjednicama odbora možda bi doprinijeli da se ta priča još bolje, još bolje postavi. Inače kao što sam rekao Klub SDP-a će podržati prijedlog ovog zakona, ali evo čitajući, čitajući malo taj zakon, komparirajući ga sa do sada važećim, pa bi molili od predlagatelja nekakva pojašnjenja i da se vide mogućnosti da li se možda ako treba to nešto da izmijeniti i popraviti. Spominjući dakle, da ovaj zakon govori dosta o otvorenosti, demokratičnosti, stabilnosti sustava ali pri tome uvijek vodeći računa o građanima vlastite države. Možda ne bi bilo loše da čujemo i neko pojašnjenje, obzirom na to da se ovim zakonom u jednom dijelu liberalizira ulazak stranaca pogotovo onima koji dolaze raditi i poslovati u Hrvatskoj. A s druge strane znamo da je Vlada, obzirom na situaciju, ove godine za negdje više od 20% smanjila kvote, je li tako, mislim da je bilo 10 tisuća i nešto prošlu godinu, oko 11, sada ih je smanjeno negdje na 8 tisuća i nešto. Znam da je bilo dosta i povika i oko sindikata. Odnosno možda da čujemo jednu meritornu ocjenu da li će taj broj kvota, odnosno da li su u koaliziji sa ovim prijedlozima oko liberalizacije u nekim dijelovima ili nisu. Tu dakle odmah dolazim na ono pitanje da li će postojati nekakav registar širih zanimanja za koje će se dobivati dozvole, nego što je on naveden u prijedlogu. Jer tamo se navode nekakva zanimanja, ne znam lektori, profesori. Ja ne znam da li se to odnosi na pjevače, glumce, nogometaše, ili već oni koji gostuju, recimo par mjeseci u Hrvatskoj, odnosno da ne bi bilo nesporazuma i mogućnosti stvaranje jedne diskrecijske mogućnosti po policijskim upravama trebalo bi po meni i tu imati bar nekakav popis zanimanja ako ne broj u cijelosti. Dakle, nije jasno iz onog članka da li su to samo ta zanimanja ili ima još nekih zanimanja. Druga stvar koja mi se čini da je malo diskutabilna a to je člankom 5. ovoga Zakona a vezano za članak 27. starog zakona. Dakle, tamo se navodi da viza, da vize granična policija može mijenjati, odnosno obustavljati i tako dalje. To je malo zapravo da tako kažem na određeni način priznavanje vlastite nesposobnosti ili loše koordinacije. Ako negdje nekakvo veleposlanstvo naše ili Ministarstvo vanjskih poslova da dozvolu recimo da ulaznu vizu za Hrvatsku, malo mi je čudno da granična policija može stornirati tu vizu. Bez obzira, ne znam što se može promijeniti u dva ili tri dana ili 10 dana da se donosi nova odluka. Mislim da sve prethodne radnje koje podrazumijevaju da se viza dobije treba napraviti tako da granična policija ima samo dati, kontrolirati da li je viza važeća ili ne. Ne znam da li se tu mislilo na nešto drugo, ako jeste bilo bi dobro da čujemo. Dakle, također tko ne može dobiti, tko će gubiti pravo na radnu dozvolu, mislim da je to u članku 8. Dakle, kaže neće dobiti osoba za koju se sumnja da želi izbjeći kazneno djelo. Ne znam da li je to samo formulacija koja je preuzeta iz nekog zakona. Jer kako ćete vi kada dolazi nekakav stranac tražiti radnu recimo dozvolu ili poslovnu dozvolu, kako će se utvrditi da li je on osumnjičen ili da li se sumnja da je on počinio nekakvo kazneno djelo, odnosno da bježi od organa progona iz vlastite zemlje. Dakle, možda bi u tom članku trebalo to malo pojasniti. E sada, obzirom da je jedna od novina upravo koja se navodi i u uvodu obrazloženja samog zakona dakle, da između ostaloga definira prijevoznik. Dakle, meni je jasno zašto se definira prijevoznik, dakle, to je ona osoba koja prevozi strance, ona je dužna da utvrdi da li su oni svi legalni ili su i dijelom ilegalni da bi se eventualno i u konačnici oni mogli ukoliko su ušli ilegalno u Hrvatskoj na njihov trošak vratiti natrag. Međutim, nije mi jasno zašto se zapovjednici športskih čamaca i čamaca za rekreaciju čine dakle se odnosi na njih ista ta definicija prijevoznika. Recimo pogotovo ako nemaju papire da moraju prevoziti bilo kakve putnike, pa onda ne mogu prevoziti ni strance. Dakle, ne bi bilo loše možda da čujemo i to pojašnjenje. Jer to defacto znači da zapravo svi oni koji imaju papire koji mogu voziti športski ili rekreacijski čamac, spadaju pod ovu odredbu. Ali bi bilo dobro da čujem pojašnjenje možda ja na krivo ciljam. I još jedna stvar koja mi se čini jako bitna, a to je brak iz koristi. O tome smo i na nekoliko odbora dosta razgovarali. Ja znam da je tamo u starom zakonu, odnosno još važećem zakonu u članku 57. da je tamo navedeno nekoliko stvari oko spajanja obitelji i sad to postaju kriteriji da se utvrdi da li je nekakav brak sklopljen iz koristi, odnosno da li se netko vjenčao za nekoga da stekne pravo ulaska odnosno boravka, pa onda možda i u konačnici da dobije državljanstvo. Čini mi se da je to jako osjetljiva tema, jer to što supružnici ne spavaju u istoj sobi ili na istom krevetu, to ne mora značiti da njihov brak je iz koristi, da sad ne idem u detalje i da to ne elaboriram. Možda prijedlog da predlagatelj razmisli da se to jasno definira nekakvim pravilnikom, podzakonskim aktom, jer to može biti škakljiva materija. Na kraju krajeva, znamo da je u nekim zemljama od toga napravljen veliki biznis, a isto tako da su oko toga u nekim zemljama napravljeni veliki skandali. I sad jedna stvar koja se odnosi na kaznene odredbe i s time bih završio. Dakle, tamo je predviđeno da poslodavac na čijem se gradilištu zateknu radnici koji nemaju papire, dakle stranci koji nemaju radne dozvole, kažnjavaju čini mi se do 30 tisuća kuna i da nakon što plate tu kaznu za svakog radnika bez papira, mogu nastaviti posao. Jednostavno, čini mi se da je to onako jednostavna kazna, odnosno mala kazna iz jednostavnog razloga jer vi imate velikih firmi u kojima radi ne znam koliko ljudi i možda bi, po meni, trebalo možda u nekim situacijama, ne znam da li je to za jednog radnika ili samo za onoga tko nije recidivist, ali čini mi se da bi tu trebalo biti oštriji u onom smislu da bi recimo kod ljudi kod kojih se to često ili učestalo dešava, da bi im trebalo zatvoriti gradilište ili radilište nekakvo drugo, nije bitno o čemu je riječ. Po meni bi zapravo to mnogo više i jasnije poslalo poruku da na tom području ne treba zlouporaba. Bilo je razmišljanja, a ni ja nisam daleko od njih, da dakle nije dovoljno da poslodavac plati samo tu kaznu vezano za kršenje članka, čini mi se, 123. ovog zakona ili je stari, sad nije bitno, nego eventualno da se onda iskoristi pa da mora platiti sve eventualne obveze koje ima prema državi. Evo, vjerujem da ova ideja koja se već čula, koju sam evo ja neki način istaknuo da možda je došlo vrijeme, obzirom da nam je i Zakon o državljanstvu dosta star, da možda raspravimo o svim tim pitanjima, jednostavno da pokušamo još neke dileme, odnosno usudio bih se kazati poluotvorena ili otvorena pitanja da ih pokušamo zatvoriti. Evo, molim ova objašnjenja uz napomenu da će klub SDP-a podržat ovaj prijedlog.
Hvala. Klub HDZ-a, gospodin zastupnik Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Uvažene kolegice i kolege. Kao što nam je svima poznato, jedno od osnovnih načela i ciljeva Europske unije i zemalja članica što sadašnjih, što budućih, je poštivanje četiri temeljne slobode: sloboda kretanja roba, osoba, kapitala i usluga. S tim u vezi, područja koja regulira ovaj zakon nalaze se u tzv. prvom stupu gdje vrijedi pravo zajednice i on pokriva nekoliko pregovaračkih poglavlja Hrvatskog pred-pristupnog programa, prvenstveno poglavlja 3.-Pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga, te poglavlja 24.-Pravda, sloboda i sigurnost. U svakom slučaju, ovaj zakon treba sagledati i u kontekstu drugih rekao bih vezanih propisa koji na posredan način reguliraju materiju, a to je Zakon o azilu koji je Hrvatski sabor usvojio u srpnju mjesecu 2007. godine, te Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o nadzoru državne granice koji je ovaj Visoki dom usvojio u prosincu 2008. godine. Osim toga, temeljem već postojećeg Zakona o strancima koji je, kao što smo čuli od predstavnika predlagatelja, stupio na snagu 1. siječnja 2008. godine, donešeno je nekoliko pravilnika, provedbenih pravilnika, nekoliko odluka Vlade Republike Hrvatske. U svakom slučaju ovdje treba spomenuti i Migracijsku politiku Republike Hrvatske koju je usvojila Vlada Republike Hrvatske te činjenicu da je Republika Hrvatska potpisnica 24 sporazuma o predaji i prihvatu osoba. U 2008. godini rezultat ovoga pokrivanja, regulatornog pokrivanja ovog područja je pad trenda, trend općeg pada nezakonitih migracija, prije svega nezakonitih prelazaka državne granice, pa iako nije direktno vezano uz Zakon o strancima samo treba spomenuti da je to doprinijelo i značajnom padu nezakonitih prelazaka državne granice kojih je 2007. godine zabilježeno oko 4 tisuće, a 2008. evidentirano 2013 nelegalnih prelazaka hrvatske državne granice. S obzirom da će izmjene i dopune ovog zakona upotpuniti kvalitetnije ovo područje, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima. Dopustite nekoliko riječi o samom zakonu. Ovaj zakon regulira područje ulaska, boravka i rada stranaca u Republici Hrvatskoj i do sada se nekoliko puta mijenjao, sve sa ciljem usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije ili najboljim praksama koje postoje u zemljama članicama, a naravno i sa potrebama razvoja hrvatskog društva, hrvatskog gospodarstva. Zakon se ne odnosi samo na legalne migracije i reguliranje rada i boravka stranaca u Republici Hrvatskoj, već on regulira i mjere s ciljem suzbijanja nezakonitih migracija te pomoći žrtava trgovine ljudima. Ovo je za Hrvatsku kao tranzitnu zemlju koja se sad nalazi na granicama Europske unije i sprema se preuzeti kontrolu vanjskih granica Europske unije nakon pristupanja Hrvatske Schengenskom režimu, u ovom području jedan od najvažnijih zakona, naravno uz Zakon o nadzoru državne granice koji sam spomenuo i Zakon o azilu. Mjere su posljednjih nekoliko godina dale izuzetne rezultate tako da treba učiniti na svim razinama, svim tijelima državne uprave koji u tom području imaju svoje nadležnosti, stalno pojačavanje aktivnosti kako bi ove nedopuštene mjere koje sam spomenuo bile što manje zabilježene na granici ili na području Republike Hrvatske. S tim u vezi predloženim izmjenama Zakona o strancima među ostalim se propisuje da prijevoznici koje policija uhvati u prijevozu ilegalnih migranata imaju obvezu u svom trošku ih vratiti u zemlju njihovog podrijetla. Ova odredba će dodatno utjecati na jačanje kontrole granice posebno uzimajući u obzir naše obveze koje ćemo morati provoditi kad prelazimo kontrolu vanjske granice Europske unije. Definira se preciznije pojam prijevoznika i pojam braka iz koristi kako bi se unaprijed otklonilo eventualno neujednačeno tumačenje ovih pojmova. Omogućeno je da se zahtjev za privremenim boravkom u Hrvatskoj podnosi u inozemstvu i hrvatskim diplomatskim predstavništvima uz iznimku stranaca koji su u braku s hrvatskim državljanima, te oni koji u Hrvatskoj rade na znanstvenim projektima. Svi stranci koji žele dobiti trajni boravak u Hrvatskoj osim poznavanja hrvatskog jezika i pisma moraju imati i minimum znanja o hrvatskoj kulturi i društvenom uređenju što će naravno ubrzati njihovu integraciju u hrvatsko društvo. Predloženo je da nadležna policijska postaja o zahtjevima za radnu dozvolu i privremeni boravak odlučuje istodobno čime se znatno ubrzava postupak i olakšava strancu reguliranje svog statusa. Stranci koji su u braku sa hrvatskim državljaninom i stranci koji dolaze u svrhu znanstvenog istraživanja i rada mogu podnijeti zahtjeve za odobrenje prvog privremenog boravka u policijskoj upravi, odnosno policijskoj postaji. Predloženo je da suglasnost za dobivanje poslovne dozvole izdaju županijske gospodarske komore čime će se steći kvalitetniji uvid u strukturu poslova koje obavljaju stranci u Republici Hrvatskoj, ali i značajno olakšati utvrđivanje činjenica vezanih za obavljanje poslovne aktivnosti. Također, ovim zakonom proširena je kategorija stranaca kojima se može odobriti privremeni boravak u svrhu spajanja sa obitelji kao članu uže obitelji stranca na privremenom boravku u Republici Hrvatskoj bez vremenskog ograničenja od dvije godine. Na primjer, član uže obitelji stranca koji radi na temelju međunarodnog ugovora stranca na privremenom boravku u Republici, stranca na privremenom boravku koji u Republici Hrvatskoj obavlja vjersku službu, stranca koji je strani dopisnik akreditiran u Republici Hrvatskoj, te stranca koji obavlja ključne poslove u trgovačkim društvima i strancima kojima je odobrena poslovna dozvola. Detaljnije su razrađene i odredbe koje reguliraju privremeni boravak žrtvama trgovanja ljudima i sudjelovanja u programu pomoći i zaštite čime se jasno određujemo da žrtvama trgovine ljudima kao jedne od najstrašnijih kriminalnih aktivnosti današnjeg svijeta treba dati snažnu podršku. Proširena je i kategorija stranaca kojima se može odobriti stalni boravak i prije isteka roka od pet godina odobrenog privremenog boravka u slučaju da se radi o strancima koji su u Republici Hrvatskoj boravili deset godina u statusu privremene zaštite, te imaju tri godine odobren privremeni boravak, te strancima koji se vraćaju u Republiku Hrvatsku temeljem programa povratka i zbrinjavanja prognanika, izbjeglica i raseljenih osoba. Ovim prijedlogom strancima koji su zasnovali radni odnos u stranim udrugama, zakladama i fundacijama se omogućava izdavanje radne dozvole izvan godišnjih kvota. Zakon je regulirao kada se može odbiti izdavanje radne dozvole i to poslodavcu koji je pravomoćno osuđen za prekršaje iz područja rada, zdravstvenom i mirovinskom osiguranju, strancu koji krši odredbe koje se odnose na ulazak, boravak i rad stranaca i poslodavcu ili strancu ako nisu podmirili novčanu obvezu ili ako nije izvršena zaštita mjera. Promijenjeni su uvjeti pod kojima se strancima mogu izdati poslovne dozvole na način da je decidirano navedeno da se poslovna dozvola može izdati osnivaču vlastitog trgovačkog društva ili strancu koji ima većinski udio od najmanje 51%, te nositelju obrtnice u vlastitom obrtu ili jednom nositelju obrtnice u zajedničkom obrtu. Prethodnu suglasnost za izdavanje poslovne dozvole umjesto nadležnih državnih Ureda za gospodarstvo sada suglasnost izdaje Hrvatska gospodarska komora putem Županijske komore koja je dužna u roku 15 dana što smatramo primjerenim rokom svoju obrazloženu suglasnost dostaviti nadležnoj policijskoj upravi, odnosno policijskoj postaji. Strancima koji se bave slobodnim zanimanjem poslovna dozvola izdat će se temeljem upisa u odgovarajući registar Republike Hrvatske sukladno posebnim propisima. Strancima koji se bave slobodnim zanimanjima poslovna dozvola može se izdati temeljem upisa u odgovarajući registar Republike Hrvatske. Dodane su i odredbe prema kojima državljani Europske unije ne moraju dokazivati da svojim poslovanjem utječu na povećanje gospodarske aktivnosti u Republici Hrvatskoj, uvode nove proizvodne postupke, novu opremu i suvremenu tehnologiju, te da potiču otvaranje novih radnih mjesta i zapošljavanje domaće radne snage u Republici Hrvatskoj. Ovo je ostvarivanje slobode kretanja roba kapitala o čemu je govorio državni tajnik kao predstavnik Vlade. Ne treba ga posebno i dodatno elaborirati, a između ostalog to je u konačnici i ostvarivanje duha odredbi Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Precizirana je i mjesna nadležnost policijskih uprava, odnosno policijskih postaja za podnošenje zahtjeva za izdavanje poslovne dozvole prema sjedištu trgovačkog društva ili obrta, odnosno prema mjestu obavljanja slobodnog zanimanja. U odnosu na važeći zakon predložene su kategorije stranaca koje mogu raditi bez radne, odnosno poslovne dozvole s obzirom na trajanje rada 90, 60 ili 30 dana. Također, proširene su kategorije stranaca koje do godinu dana mogu raditi bez radne, odnosno poslovne dozvole strani dopisnici akreditirani u Republici Hrvatskoj, predstavnici i osoblje vjerskih zajednica, profesori, lektori koji izvode nastavu na poziv hrvatskih visokih učilišta itd. Dodana je odredba kojom se omogućava strancima koji su imali odobren privremeni boravak u svrhu korištenja nekretnina temeljem ranijeg Zakona o strancima da reguliraju privremeni boravak s rokom važenja do godinu dana, a ne samo do šest mjeseci godišnje. Također, dodana je odredba za odobrenje privremenog boravka u svrhu korištenja nekretnina koje se odnose na državljane država članica europskog ekonomskog prostora kojim je propisano da ista kategorija stranaca može regulirati privremeni boravak u svrhu korištenja nekretnina s rokom važenja do godine dana. Državni tajnik kao predstavnik Vlade upoznao nas je, da je jedno vrlo zanimljivo područje, a to je reguliranje ulaska malodobnih stranaca u Republiku Hrvatsku sada prebačeno u područje Zakona o nadzoru državne granice i smatramo da je i tim zakonom prava djeteta, malodobnih stranaca koji dolaze u Republiku Hrvatsku da su dovoljno zaštićena. Zbog svega iznijetog klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovaj zakon, jer smatra da će izmjenama i dopunama ovoga zakona još snažnije, preciznije i jasnije biti pojašnjeno statusi, reguliranje i uvjeti boravka stranaca u Republici Hrvatskoj. I ja vam se zahvaljujem na vašoj pozornosti.
Hvala. Jedan ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Evo, kolega je rekao da će ovim izmjenama, pogotovo izmjenom članka 57. tj. u ovom predloženom članku 16. kako se definira brak iz koristi budu na takav način da će biti evo kako kaže kolega otklonjena različita tumačenja. U smislu ovog zakona, i nema različitih tumačenja, ne može policajac i službenik policije tumačiti je li brak postoji ili ne postoji. To može samo sud u sudskom postupku i ne mogu sastavni dijelovi elementa braka koji su animus, dakle bolje da se živi zajedno ili bilo bolje da se bude zajedno u bilo kojem smislu, to utvrđuje sud. Zato ću ja napisati amandman, i to nije točno zato što ste rekli, iako je točno da to piše, ali to jednostavno nije tako, pa ja već sada najavljujem amandman, a naravno i ustavnu tužbu u pogledu ovoga. Tako da, ja vjerujem da će, eto i predlagatelj vidjeti o čemu je riječ i da će doći do izmjene toga.
Netočno je ono što je zastupnik citirao kao točno u prijedlogu zakona. … [[Upadica se ne čuje.]] A vi kažete da je netočno da će biti otklonjeno. Da je imao samo animusa, da nema korpusa. Klub zastupnika SDSS-a, gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Ne treba meni 10 minuta. Ove predložene izmjene Zakona o strancima mi ocjenjujemo da su u stanovitoj mjeri liberalnije, što znači određuju liberalniji odnos prema strancima koji dolaze u Republiku Hrvatsku, a ocjenjujemo i da praktičnije uređuju razne životne situacije koje se u vezi s tim događaju. To je osnovni razlog zbog čega će klub SDSS-a podržati ovaj prijedlog. Iako brojne propozicije i u ovom zakonu predstavljaju zapravo zapreku onog što je kolega Rončević malo prije rekao, slobodno kretanje ljudi kao jednu od glavnih ljudskih sloboda. Druga stvar koju ovdje hoću dodati, čini mi se da bi u ovim izuzecima bilo dobro dodati da bez radne dozvole, odnosno poslovne dozvole mogu, dakle biti, dobiti boravak ako već to se ovdje uređuje i stranci koji obavljaju sezonske poslove u poljoprivredi. Čuli smo brojne situacije s terena koje kažu da bi i to trebalo uvrstiti ovdje kao izuzetak, nisam nešto stručnjak za to, ali mi se čini da ako se pozivam na praktične životne situacije, i ovo bi spadalo u to i bilo bi vrijedno da se intervenira, pa i ovo ugradi jer ima na neki način istu kategorizaciju kao i ove druge iznimke koje su u zakon unijete. Treću stvar koju ovdje hoću komentirati, to je ovaj prijedlog uspostavlja ili uređuje povoljniji odnos prema izbjeglicama koje imaju ovaj problem boravka. Ja to respektiram i znam da tu trebaju biti odgovarajuća pravila i da se ne može preko granice kako baš se hoće, ali kolega Lučin je ovdje danas malo prije govorio o brojnim ljudima koji nisu državljani Republike Hrvatske, ali su svoju životnu biografiju desetljećima vezali za Republiku Hrvatsku, bilo da su tu radili, tu stekli radni staž, tu se školovali oni i njihova djeca, tu stekli imovinu, tu stekli prijatelje i tako dalje, dakle orijentirani na život u Republici Hrvatskoj, onda je došao rat pa to sve skupa prekinuo i sad oni imaju, i vi državni tajniče znate, veliku … [[Govornik se ne razumije.]] od toga da dođu do statusa stalno nastanjenoga stranca, pa u krajnjoj liniji dođu do državljanstva. Ponavljam, razumijem propozicije zakona koji govori o strancima, ali ova životna situacija ovdje je dobila popust i ja vidim da to jeste način da se njima izađe u susret, ali ja ovdje o tome posebno govorim zato što se u činovničkom nastupu ili u razmatranju pojedinačnih slučajeva kad se o tome rješava ne pokazuje dovoljan senzibilitet za dramu tih ljudi. Ja na ovom mjestu i ovom prilikom ponavljam, priznajem da je ovo što ovdje piše u zakonu popust ili dobra propozicija za tu kategoriju, ali molio bih da se i u rješavanju tih pojedinačnih slučajeva ta drama ima u vidu i da se to na neki način brže rješava, rješava s osjećajem, ljudskim osjećajem povišega ranga i da se prosto ljudima izađe u susret kad je jasno o čemu se radi. Kad sve to, kažem zbrojim, mi ćemo ovaj zakon podržati. Naravno, volio bih da se, s obzirom da se radi o temeljnim slobodama i s obzirom da se radi o osjetljivim pitanjima ljudi da se i u postupanju u takvim slučajevima pokazuje jako osjećaj senzibilnosti. Toliko.
Hvala. Klub HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Mislim da ne treba ponavljati sve ono što smo već čuli. Mogu samo možda u par riječi uvodno reći da smo svi zadovoljni s činjenicom da su mnogi prijedlozi izneseni u prethodnoj raspravi prihvaćeni. Zakon o izmjeni i dopuni ovog zakona, prijedlog izmjene i dopune ovog zakona koji imam pred sobom sada u drugom čitanju neusporedivo je bolji nego onaj što smo imali ranije i ono što je posebno važno, sad ste uskladili i sa europskim zakonodavstvo, tu ste i sami vjerojatno primijetili tako da su oni imali još uvijek niz prigovora na onaj prvi tekst. Mislim da je to sada sve riješeno. Mi u klubu HNS-a bi od vas svejedno tražili da pokušamo se dogovoriti oko 3 amandmana. Mi ćemo vam ih dati u tijeku popodneva, tako da ne morate pisati. Ja ću samo ovdje iznijeti gdje smatramo da još trebamo napraviti neke sitne pomake. Prvi amandman je, imamo tehničke prirode, a drugi i treći se odnosi na studente i mlade ljude koji volontiraju u Hrvatskoj i posebno u okviru raznih europskih projekata volonterstva. Tako da ću vas, evo tu moliti. Gledajte, prvi amandman odnosi se na sljedeće. Naime, hrvatski pravni sustav poznaje izraz osobe s invaliditetom i osobe s posebnim potrebama pa je za pretpostaviti da uz osobe sa invaliditetom te osobama s posebnim potrebama i djeca također trebaju pomoć ovlaštenog punomoćnika. To može biti roditelj ili skrbnik. I iz tog razloga mi predlažemo da u članku 12. kojim se u članku 48. dodaju stavci 4., 5. i 6. u stavci 3. sada je to stavak 6. alineja prva. Mi predlažemo da se briše riječ: "invalidnoj osobi", te da se dodaju riječi: "djetetu, osobi s invaliditetom ili s posebnim potrebama". Dat ću vam velim taj tekst pa ćete vidjeti da bi tu trebalo odraditi taj dio usklađivanja sa pravnim sustavom, odnosno izrazima koje mi koristimo u drugim zakonima. Nadalje, drugi amandman se odnosi na udruge civilnog društva koji organiziraju međunarodne radne i obrazovne kampove i slične programe na kojima sudjeluju volonteri iz inozemstva. Za rad takvog tipa ne isplaćuju se naknade već se osiguravaju smještaj i prehrana, kao i posebni programi upoznavanja hrvatske kulture i tradicije. Takvi programi u pravilu traju od 10 do 90 dana, pa predlažemo da se u članku 44. kojim se mijenja članak 139. u stavci 1. dodaje se točka 9 koja glasi: "studenti koji u organizaciji hrvatskih udruga ili institucija dolaze na volonterski rad u radnim kampovima i na slično radno obrazovnim programima". To je kao još jedan dodatak iza točke 8, bila bi ta točka 9. I konačno treći naš prijedlog je sljedeći. Naime, Europska komisija podupire i provodi posebne programe razmjene volontera. Najpoznatiji u kojem sudjeluju pored zemalja članica EU i zemlje ne članice, pa tako i Hrvatska jest program "European volontary service" u sklopu programa "Youth in action". Osoba koja se odluči sudjelovati kao europski volonter bira projekt i aktivnosti prema svojim mogućnostima i sposobnostima. Ovaj "European volontary service" nije turistički posjet, dakle nije turistički posjet nekoj zemlji na račun Europske komisije. Osoba koja odluči postati europski volonter javlja se u sklopu programa na radno volontersko mjesto unutar organizacije u zemlji u kojoj će provesti određeni period, te je zadatak te osobe da sudjeluje u provedbi projekata koji doprinose konkretnoj lokalnoj zajednici. Na programu imaju pravo sudjelovati mladi ljudi u dobi od 18 do 30 godina, a sam program traje ovisno o projektu između 2 i 12 mjeseci. Sam projekt svojim proračunom obuhvaća sve troškove smještaja, prehrane, prijevoza i džeparca volontera. Iz tog razloga predlažemo, da u članku 45. kojem se iza članka 139. dodaju članci 139.a i 139.b. U članku 139.b stavka 1. iza točke 9 doda još jedna točka, sada točka 10 koja bi glasila: "mladi koji obavljaju poslove u organizacijama civilnog društva u sklopu programa međunarodne razmjene i suradnje volontera Europske unije". Evo dakle, to su naša tri ja bih rekao manja zahtijeva, ali sigurno će znatno poboljšati tekst i jasno uključiti i mlade ljude. Čini nam se da ste ispustili ove europske projekte o kojima sam sada upravo govorio. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo u prvi mah kada čovjek pogleda i prelista ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima, onda bi se reklo da je on vrlo precizan, vrlo temeljiti i da se polazilo od svake stavke do stavke i iznjedrilo ovakav konačni prijedlog zakona koji je zaista vrlo precizan. Meni je osobno pomalo nije jasno zbog čega i ovaj zakon ne nosi E. oznaku, nego je samo P.Z.. Dakle, iako u drugim zemljama i zemljama Europske unije, a k njoj polako idemo zavisno od Slovenaca 'jel, usvajamo zakone koji nose ime, odnosno oznaku P.Z.E. Prema tome, možda bi nam bilo i lakše ukoliko bismo iz stavke iz tih europskih zakona primijenili u naše zakonodavstvo da ih ne moramo opet mijenjati za neko vrijem kada to bude aktualno, naš prijam u Europsku uniju, ako bude neusuglašenosti između odredbi evo ovog konačnog prijedloga zakona i tih europskih zakona. Ja osobno možda nedovoljno poznajem ovu problematiku u europskom zakonodavstvu, ali evo kažem zbog te eventualne mogućnosti da bude neusuglašenosti da nakon nekog vremena opet moramo stavljati na dnevni red ovu tematiku. Međutim, nisam htio o tome prije svega govoriti, nego o tome da smo u prošloj godini u nekoliko navrata raspravljali ovdje za ovom govornicom i u sabornici o otme kako je, a i u javnim medijima bilo pisanim, u elektronskim je bilo najava da će biti potreban uvoz da kažem tako figurativno rečeno, uvoz radne snage iz bližih ili daljih zemalja iz naše okolice. Govorilo se o brojkama od 10 tisuća, 20 tisuća itd., a vidite s obzirom da ste državni tajniče i vi ovdje i s obzirom da ste dobro upoznati s problematikom o kojoj je govorio i moj prethodnik Ivan Bagarić, da imamo oko 20 tisuća, upravo oko 20 tisuća zamolbi za hrvatskim državljanstvom, ljudi različitih profila, obrazovanosti, različitih stručnih profila koji vrlo sporo uz dosta rigorozni da kažem provođenje dobivanja prava na državljanstvo, dakle ja bih rekao medicinski na kapaljku, polako dobivaju ta državljanstva. Što bi po mom mišljenju ukoliko bi bilo nekakvo poboljšanje rada onih koji o tome odlučuju i jedno benevolentnosti, dobronamjernost u tome, da bismo pomogli da uvoz radne snage bude znatno manji. Pogotovo iz okolnih zemlja. Naime, kada to govorim onda moramo imati na umu i ustavnu odredbu, da je Hrvatska država svih Hrvata i jasno hrvatskih građana. Ako je Hrvatska država svih Hrvata, onda je i Hrvatska država i država Hrvata koji žive izvan nje. Naime, vrlo često govorimo ovdje o tome da imamo još jednu cijelu iseljenu Hrvatsku. Dakle, kada govorimo. Poslije ćete imati ispravak netočnog navoda gospođo Antičević pravo. Kada govorimo o tome ponekad se i hvalimo kako imamo gotovo isti broj Hrvata izvan Hrvatske kao i u Hrvatskoj. Zbog toga mislim da Hrvati izvan Hrvatske kada se radi o radnim dozvolama oni ne moraju ni imati ponekad niti ne inzistiraju na hrvatskom državljanstvu ali da bi im se olakšao rad, da mogu lakše ishoditi radnu dozvolu nego drugi. O tome se govori. Dakle, nije isključivo moja namjera ono što sam prvobitno rekao ostvarenje državljanstva nego da ti ljudi s obzirom da poznaju uglavnom i jezik i kulturu i sve ono što se traži kod izdavanja radnih dozvola, da imaju olakšano dobivanje radne dozvole u Republici Hrvatskoj. Interes je dakle Republike Hrvatske da omogući što lakši ulazak i zapošljavanje pripadnicima hrvatskoga naroda koji žele doći i na određeno vrijeme raditi ili se školovati u Republici Hrvatskoj. U svakom slučaju da će to pozdraviti i naši poslodavci jer kažem oni poznaju jezik, osobito ljudi iz Bosne i Hercegovine tako da je lakše ishoditi i radnu dozvolu. Veliki dio njih takvih koji bi radili da kažem na određeno vrijeme u Hrvatskoj imaju i brojnu rodbinu u Republici Hrvatskoj pa je onda lakše i imati i mjesto boravka ili boravište. Zbog toga ću i osobno podnijeti amandman u tom smislu koji će biti evo uskoro kod predlagatelja. Kada se govori u članku 70. u stavku 1. u svezi eventualnih žrtava, identifikacije žrtava koje obavlja ministarstvo, kada se radi o žrtvi maloljetniku kaže ministarstvo je dužno surađivati i s ministarstvom nadležnim za socijalnu skrb a može u tome surađivati i može i s organizacijama civilnog društva. Organizacija civilnog društva ima udruga preko nekoliko desetaka tisuća. Tu postoji određena konkurencija među građanskim udrugama. Nije određeno niti definirano s kojim to udrugama će ministarstvo surađivati prilikom identifikacije žrtava maloljetnika. Također, u članku 95. staroga dakle zakona navedeno je da se govori o zaštiti zbog pripadnosti posebnoj društvenoj skupini i to nije definirano koje su to posebne društvene skupine. Ja ne bih htio navoditi izravne primjerke ili primjere ali nije definirano, posebne društvene skupine. Nadalje, kada se govori o zahtjevima za izdavanje radnih dozvola onda se govori o tome u članku 121. da to, tu dozvolu izdaje Ministarstvo unutarnjih poslova. Dozvolu za rad je potpuno nesuvislo da izdaje Ministarstvo unutarnjih poslova a ne ministarstvo nadležno za rad. Poslovna ili radna dozvola koliko ja znam da bi o tome, dakle o potrebama za brojem i vrstom dozvola za rad trebalo skrbiti ili brinuti ministarstvo nadležno za rad a ne Ministarstvo unutarnjih poslova. I nadalje, imam još i primjedbu na još jedan članak 139. u kojem se govori o boravku predstavnika vjerskih zajednica u trajanju od 30 dana za obavljanje poslova koji su isključivo vezani uz vjersku službu, koji mogu dakle boraviti bez radne odnosno poslovne dozvole i raditi u Republici Hrvatskoj dakle ako neće boraviti duže od 30 dana godišnje. Znamo da prema definiciji vjersku zajednicu predstavlja najmanje 500 članova. Znači li to da će i predstavnici obožavatelja pušenja bunike također moći boraviti iz drugih zemalja ovdje kod nas u Lici isto mjesec dana u Vigvamu bez radne dozvole i bez bilo kakve dozvole od Ministarstva unutarnjih poslova. No, ovo pustimo šalu na stranu. Prije svega, apeliram na to, na iskustva drugih zemalja upravo u svezi i izdavanja radnih dozvola i ostvarenja državljanstva kako to su regulirale neke druge zemlje u svijetu i u Europi. Tu se može ugledati i na Njemačku, na Izrael još i više tako da ovaj problem bih htio upravo istaći, potencirati za Hrvate, dakle Hrvate koji su izvan domovine a da nam oni ne potpadaju u svim osnovama dok ne ostvare hrvatsko državljanstvo po sve odredbe ovoga novo predloženog ili konačnog prijedloga zakona nego da imaju određene mogućnosti bržega dobivanja radne dozvole u Republici Hrvatskoj jer za to postoje elementi i u poznavanju jezika i u poznavanju kulture i u rodbinskim vezama u Republici Hrvatskoj. Hvala vam lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. U cjelini ovaj prijedlog zakona je dobar. Naime, teško je biti stranac, to Hrvati i inače građani sa ovih političkih prostora dobro znaju. Nažalost, trebalo je puno proći vremena da vidimo da nas jednostavno nestaje. Svjetska zdravstvena organizacija predviđa za 50 godina, sada već i manje kada su to predvidjeli, dakle 40 i nešto da će se jednostavno prepoloviti broj stanovnika u Hrvatskoj i to su zapanjujući rezultati. Naravno evo, nekako samim time nestaje ona fobija i strah od stranca. Uvidjeli smo da su nam stranci potrebni, čak i radi vlastitog održanja. Ali to je i inače dobro, jer kao što su naši ljudi zbog različitih prilika, odnosno neprilika odlazili u inozemstvo eto i različite i prilike i ne prilike dovode strance u našu zemlju. Određena još liberalizacija u smislu kada se vidjelo da je čak postojeći zakon prepreka da to stranci čine, da dolaze u našu zemlju, da obavljaju određene poslove, da žive sa obitelji, dakle ona se ispravlja. I to je svakako dobro. Međutim, evo ovom prigodom napominjem da zaista bi trebalo vidjeti šta se to događa da su ljudi već davno zaključili u Hrvatskoj brak, da imaju već odraslu djecu sa našom državljankom ili sa našim državljaninom i da su oni stranci. Ima nekoliko primjera i Makedonaca, možda je vama to sigurno i poznato, to jednostavno ako i postoji kakva administrativna barijera to se ne smije dogoditi. Ako su oni već ovdje 40-ak, 30-ak, 40-ak godina možda i više. I da oni nemaju državljanstvo. Bračni drug im ima državljanstvo, djeca imaju a on je stranac u vlastitoj obitelji. To jednostavno ne može biti, nema te barijere koja može trpjeti takvo jedno stanje. Naravno ti su ljudi i ovdje radili itd., sada već i u mirovini. To treba nešto vidjeti, nekoliko građana se obraćalo saborskim zastupnicima. Međutim, ja posebno evo skrećem pozornost na ovu odredbu članka 16. što je jednostavno nepojmljivo našem pravnom poretku. Treba prije svega znati da je Hrvatska mnogo naprednija zemlja u statusnim pitanjima i ona je oduvijek bila nego skoro bilo koja zemlja. Prije nekoliko godina, prije 5, 6 godina kada je bio svjetski međunarodni seminar o statusnim pitanjima građanina Hrvatska je proglašena najboljom zemljom. O tome se malo, malo zna. Hrvatska je kažem i prednjačila u tome u sklopu bivše države, ona je to i dalje nastavila. Sada se ne može dogoditi da egzistira odredba članka 16-og a niti postojećeg 57. koja govori o mirazu, molim vas. Miraz je u Hrvatskoj na ovim prostorima 45 ukinut kao teška sramota za ženu, da se žena jednostavno prodaje. Običaji, oni ne mogu, tko hoće vršiti te običaje neka ih vrši, ali u zakonu im nema mjesta. Prema tome, i svatko onaj koji dolazi u Hrvatsku nema opravdanja za miraz. Miraz jednostavno je nestao iz našeg pravnog poretka. I ne može sada on zaobilazno sa strancima ulaziti u našu zemlju. Oni koji ovdje dolaze moraju se učiti redu kuće koji ovdje vlada, tim više kada je on napredniji nego iz zemlje u kojoj oni dolaze. To ne može biti, to je teška sramota za naš pravni poredak i kako se ovo potkralo da je ostalo a dapače sada se još dalje razrađuje. Samo da se posjetimo, dakle, već kada predlagatelj intervenira u ovu odredbu, evo ja predlažem to i amandmanom, i evo sada usmeno u svom govoru da se ovaj amandman briše. On jednostavno apsolutno rekla sam već da je stran našem pravnom poretku, da je brak zajednica života muškarca i žene, da je on reguliran obiteljskim zakonom, da nema toga zakona koji može prtljati u takve odnose i petljati. To nije učinio niti jedan prijedlog zakona niti čini, niti to može ovaj zakon. Postojanje ili ne postojanje braka, razlozi za ništavost braka. Postoji jedan od razloga ništava ako su bračni drugovi zaključili brak unaprijed znajući da neće, da među njima nema nikakve zajednice, ona se vrlo teško dokazuje pred sudom ali to se točno i u zakonu je regulirano tko to može u članku 25. Obiteljskog zakona je riješeno tko može na taj način intervenirati. Može samo jedan od bračnih drugova, može osoba koja ima pravni interes, to pred sudom mora dokazati, može centar za socijalnu skrb, policijski službenik to nije, on može eventualno obavijestiti centar za socijalnu skrb, ako ima takvih saznanja. Ali to se sve onda radi po Obiteljskom zakonu a ne po ovom zakonu. I koji je to molim vas policajac koji će preuzeti ulogu suda. Pa mi smo imali nekoliko situacija koje smo čak naslijedili iz ranijeg pravnog poretka gdje su centri umjesto sudova obavljali neke poslove za koje je europski a i naš Ustavni sud stao na stajalište da može biti samo u domeni suda. A ovi poslovi nikada nisu bili u policiji, to nisu policijski poslovi. Još najbolje da policija njuška po obiteljima. Ja ne kažem da nisu dobre namjere, ali to se ne smije dogoditi. Evo, posebno apeliram. A da vidimo koliko je stvarno rigidna i zastarjela ova odredba članka 57. govori i o tome dakle, i postojeća norma koju svakako treba promijeniti odnosno izbaciti pa onda kaže: "okolnosti koje mogu ukazivati da je brak sklopljen iz koristi su: bračni drugovi ne održavaju bračnu zajednicu.", pa to je protivno zakonu o braku. Jer zakon o braku kaže da će se bračni drugovi sporazumjeti gdje će živjeti i gdje će koji od njih živjeti, ako su se oni tako dogovorili. … [[Upadica se ne čuje.]] A pustite vi te vaše konzumacije, to ostavite za sakramente, a ne za građanski brak. A kada smo kod te tematike, onda je to vrlo interesantno, nakon pet godina, [[Upadica: Ostali ste bez teksta.]] Ne, ne, mogu vam ja i na to odgovoriti i to vrlo rado, da postoje odličnici, naravno samo odličnici koji pet godina nisu konzumirali, kako vi kažete, ali to su samo odličnici, je li koji mogu tražiti ništavost na određenim mjestima, a inače se ja kolega s vama slažem, onaj koji je negdje, to bi također trebalo razmisliti, možda ovom već prigodom, a vjerujem da će vas svih zainteresirati ta tematika, ali iako je to tematika obiteljskog, tamo gdje si zaključio brak, tamo traži i poništenje i rastavu eventualno stola i postelje. Inače, izobičajio se građanski brak, pa tako se samo zaključuje crkveni brak, ali bome razvodi se ništa nisu smanjili. I onda se ovako uz veliku pompu se vrši taj brak, a onako pokunjeno idemo uz uličice nekakve, kod suda ili kod matičara tražiti, odnosno kod matičara najprije, odnosno kod centra za socijalnu skrb mirenje i onda kod suda potajno razvod. To nekako ne priliči, ali priliči našem dvoličnom moralu, to svakako priliči, ali to treba razotkrivati i to treba raščistiti te stvar, udobniji život, biti će nam svima lakši, ja ovo govorim zaista iz najboljih namjera. E sada, bračni drugovi ne govore jezik koji oboje razumiju. To nisu elementi da li brak postoji ili ne postoji. Pa i mutavi i gluhonijemi su kod nas savršeni su to brakovi. Poznam nekoliko ljudi, oboje supružnika su gluhonijemi, djeca su im posve zdrava i po vama evo to bi bio sumnjiv brak. Onda dalje, za sklapanje braka kažete da se nisu upoznali, ako se nisu upoznali prije. A jel vi znate koliko je brakova tako sklopljeno u dalekoj Americi, u južnoj Americi, iz Dalmacije to su bili česti brakovi takvi. I čak su bili uspješni, ali pustimo sad to. Dakle, pustimo to muškarcu i ženi da odluče, ali ako oni zaista time manipuliraju na štetu države da crpe i neka određena prava, to sve tako može biti, ali onda za to postoji sud, za to postoje ovlaštene osobe. Evo, ja vjerujem da ćete to uzeti u obzir, da će ova odredba nestati kako se ne bi izvrgnuli pogibelji … [[Govornik se ne razumije.]] od strane Ustavnog suda, jer Ustavni sud, onako sa velikim marom i žarom rješava tužbe SDP-a, a o tome uskoro, također javno. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Osobito uzmite u obzir ove pogibelji oko konzumacije. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege [[Upadica: Ja se ispričavam.]]
Kolega Miljenko Dorić ima repliku, ja sam u ovom žaru…
Javio sam se za repliku kolegice Antičević iz nekoliko razloga. Prije svega želim ju podržati u njenom pokušaju da ukaže na kompleksnost ove materije i povezanosti ovog zakona s Obiteljskom zakonom, Zakonom o radu, sa demografskom politikom koju bi trebali jasno ponekad puno kompleksnije i cjelovitije analizirati itd. Naime, reagiram zato što sam evo samo u tijeku pola sata čuo različite teze, između ostalog i o tome da, ako nešto snizimo kriterije i dajemo šakom i kapom državljanstvo Hrvatima u svijetu da ćemo riješiti pitanje nedostatka radne snage itd. Ja se uopće ne slažem s tim. To je samo još jedan problem o kojem trebamo razgovarati. Ali kolegice i kolege, evo uzmite Češku. Češka je već prije 10, 12 godina imala 100 tisuća stranaca koji su radili u tek, ja bih rekao, neovisnoj državi koja je krenula tada nakon razdvajanja sa Slovačkom. I jasno, tih 100 tisuća je danas već i više od 100 tisuća ljudi radi, ali znalo se po kojim se kriterijima tim ljudima daju radne dozvole, znalo se što treba Češkoj Republici itd. Prema tome, puno se sustavnije prišlo analizi stvarnih potreba te države, ono što ja stalno naglašavam. Kad se radi o strancima, uvijek zaboravljamo jedno najsnažnije oružje u ovom području, a to je stipendiranje mladih ljudi. Obrazujemo ih u Hrvatskoj, uče naš jezik, prilagođavaju se našoj kulturi, nama samima i to čine sve zemlje na ovoj planeti i onda tim mladim ljudima nude državljanstvo, asimiliraju ih. To je grubo i teško govoriti ponekad o tome, ali to je realnost i nikad ne koristimo to "oružje" koje je po meni najefikasnije, najbezbolnije, najučinkovitije. Dakle, uz sve ove zakone na koje sigurno treba reagirati, koje treba povezati u cjelinu, ja evo smatram da moramo jednom pokušati pokrenuti raspravu u najširem kontekstu na ovu temu, jer tek ćemo onda imati stvarne pomake u demografskoj politici. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Svoju raspravu o ovom prijedlogu zakona započet ću citatom iz jedne stare knjige u koju je autor zapisao da su "nove ideje uvijek kćeri prošlosti, majke budućnosti, ali i robinje vremena". U prošlom mandatu 2007. kada je ovaj zakon bio na dnevnom redu, tadašnji zastupnik u Hrvatskom saboru, Nikola Vuljanić se svojski trudio i putem amandmana pokušao predlagatelja uvjeriti da stranci, prilikom odobravanja stalnog boravka, ali i u Zakonu o državljanstvu mora stajati odredba da oni moraju poznavati hrvatski jezik, latinično pismo te hrvatsku kulturu i društveno uređenje. Tada je taj njegov prijedlog bio u sabornici proglašen ksenofobičnim. Sada u prijedlogu Vlade, u članku 27. koji se odnosi na članak 83. upravo to piše, da stranci koji žele stalni boravak u Republici Hrvatskoj, između ostalog, moraju poznavati hrvatski jezik, latinično pismo te hrvatsku kulturu i društveno uređenje, što smatram da je izuzetno dobro da konačno i Hrvatska takvu odredbu u svoj zakon ugradi, jer ju već odavno imaju druge države. I zbog toga vam se u ime kolege Vuljanića zahvaljujem. Eto, trebalo je proći određeno vrijeme. On je prerano predlagao neke stvari. A ono što bih molio gospodina državnog tajnika je da mi pomogne da lakše razumijem, a ako sam u pravu vjerojatno će prihvatiti potrebu za samo jednu rečenicu još u prijedlogu zakona. Naime, privremeni boravak reguliran je u članku 46. koji može trajati do jedne godine, posebice ako se zahtjev za privremeni boravak koji se odobrava do jedne godine, odnosi na članak 51. stavak 2. dakle zbog toga što stranac u Hrvatskoj želi raditi. Da bi stekao uvjete za podnošenje zahtjeva za odobrenje stalnog boravka mora imati najmanje pet godina odobrenog privremenog boravka. To je članak 78. i to je sve u redu. Sada dolazimo do članka 83. koji regulira uvjete pod kojima, a to je članak 27. izmjena, dakle koje uvjete taj stranac treba zadovoljiti da bi dobio dozvolu stranog boravka. Pa između ostalog mora poznavati hrvatski, mora znati čitati latinicu, hrvatsku kulturu i društveno uređenje. To je dobro. Iza toga veli da mora imati osigurano stanovanje i to je dobro. Ali nisam našao odredbu kako stranac dokazuje osigurano stanovanje, dakle koji je to dokument pravovaljan za policiju da se smatra da ima osigurano stanovanje. Hotel, najam, ugovor, dakle bilo što. Možda bi bilo dobro precizirati koji je dokaz osiguranog stanovanja dostatan za izdavanje dozvole stalnog boravka. Nadalje, uvodi se i novina da osobe starije od 60 godina ako nisu u radnom odnosu ne moraju polagati ispit iz poznavanja hrvatskog jezika, latiničnog pisma. Zašto 60? Opći mirovinski uvjet u Hrvatskoj je 65. Ako su starije od 60 i ako nisu u radnom odnosu. Ako ostaje ovo “i nisu u radnom odnosu“ onda bi trebali to prilagoditi općem mirovinskom uvjetu u Hrvatskoj. On je 65, a ne 60. Pa prema tome, sugeriram da i ovdje rok bude 65, a ne 60 godina. I neću pisat amandman. Ja pretpostavljam da je gospodin Katić i državni tajnik razumio zašto ovo predlažem. Ali sad ima jedan problem dalje. Izdavanje radnih dozvola predmet je članka 114. Za izdavanje radne dozvole i privremeni boravak stranci ne moraju znati hrvatski jezik, ne moraju znati čitati latinicu, ne moraju poznavati hrvatsku kulturu niti društveni poredak, društveno uređenje. A recite mi da li je bitno da netko tko, dakle govorim o osobama strancima koji su dozvolu za boravak u Hrvatskoj zatražili po članku 51. točka 2. s namjerom da u Hrvatskoj rade. Da li je bitno da netko tko dolazi u Hrvatsku raditi zna hrvatski jezik barem osnove kao što ovaj zakon traži. Da li je bitno da stranac koji u Hrvatsku dolazi raditi zna čitati latinicu i poznaje osnove kulture i društvenog uređenja. Po meni da. Sad imamo jedan apsurd da od onoga koji je već pet godina boravio u Hrvatskoj i pet puta dobio dozvolu za privremeni boravak šaljemo na ispit, onaj tko prvi put dolazi s namjerom da radi ne. Tako primjerice, postoji li odredba u bilo kojem zakonu da poslodavci strancima ugovor o radu moraju pisati na njihovom materinjem jeziku ili pišu na hrvatskom. A on da bi radio i dobio radnu dozvolu u Hrvatskoj mora potpisati ugovor o radu na hrvatskom jeziku, a ne mora znati hrvatski, čak ne mora znati niti čitati latinicu. Iako po europskim propisima, standardima ovo nije nužno najveći broj članica Europske unije unijeli su odredbu za strance koji dolaze isključivo zbog rada članak 51. točka 2. i ostaju duže od 6 mjeseci moraju ispuniti uvjet iz članka 83. Dakle, poznavati jezik, pismo, osnove kulture i društvenog uređenja. Upravo radi toga da bi bili manje izloženi zloupotrebama i nejasnoćama. Primjer drugi. Što je sa zaštitom na radu? Stranca koji može do pet godina raditi u Hrvatskoj bez da zna hrvatski čitati, latinicu i poznavati osnove kulture. On ne može na gradilištu pročitati čak niti znak upozorenja, jer ne zna ni latinicu, niti hrvatski jezik. I da ne govorim na pamet podsjetit ću vas da najveći broj stranaca koji dobiva radnu ili poslovnu dozvolu, radnu dozvolu dolazi iz Bosne i Hercegovine. Pretpostavljam da svi znaju latinicu i hrvatski razumiju, ali na drugom mjestu je Kina. Na drugom mjestu broja izdanih radnih dozvola u Hrvatskoj je Kina. Iza toga je Češka, Austrija, Italija, Srbija, Makedonija, Slovenija, Njemačka i Rusija. Dakle, barem pola država koje sam vam pročitao, a neke čak i osnovno nemaju latinicu nego neko drugo pismo, a ne mogu za ovo napisati amandman jer se ne, jer se ovim izmjenama ne mijenjaju članci koji bi omogućili pisati amandman. I sugeriram da ovo dobro rješenje iz članka 83. odnosno 27. izmjena ugradite i predvidite i za odobrenje privremenog boravka ako je duži od šest mjeseci, a po osnovi članka 51. stavak 2. dakle točka 2. s namjerom da radi u Hrvatskoj to tim više što ovakvo rješenje ne bi utjecalo kao što neki misle da bi spriječili strane profesore da drže predavanja, liječnike da vrše operacije ili stručnjake drugih profila jer je po članku 139. da takvi profili stranci, stručnjaci, umjetnici, majstori ne trebaju radne dozvole. Dakle, oni su posebna kategorija po članku koja se sad ovim izmjenama čak i proširuje ako se ne varam ovim člankom 139. Dakle, to ne bi priječilo jednu posebnu elitu ili dio profesija koje mogu značajno doprinijeti razvoju i napretku, svekolikom napretku Hrvatske jer za njih nisu niti predviđene ni radne ni poslovne dozvole i ne bi utjecali ni na kulturnu razmjenu, europske integracije, suradnju mladih, rad studenata, stručnjaka i svega onoga što se neki pribojavaju. Ovaj moj prijedlog i zahtjev je osnovan, smatram temeljem sadašnjih iskustva. Ako mi ne vjerujete zatražite od Inspekcije rada podatke o stradalim stranim radnicima na gradilištima, tvornicama i kod obrtnika. Jer zbog čega je dolazilo do toga? Dakle, imamo situacije, imamo iskustva i znamo da bi to bilo dobro, pa sugeriram samo jedna rečenica, jedan stavak je dovoljan da ga ugradite. Stranci privremeni boravak dulji od 6 mjeseci, a zbog članka 51. točka 2. mora ispuniti ove uvjete iz članka 83. Hvala lijepa.
Hvala. 16,07 minuta, isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, zastupnici. Pa sukladno Zakonu o strancima Vlada Republike Hrvatske utvrđuje godišnju kvotu radnih dozvola na prijedlog Hrvatskog zavoda za zapošljavanje, Gospodarske komore, Obrtničke komore i predstavnika socijalnih partnera na Gospodarsko-socijalnom vijeću i pri tome normalno vodi se računa sa stanjem i potrebama na tržištu rada. No, činjenica je da zadnjih godina sve više i više stranaca se zapošljava na domaćem tržištu rada. Tako je 2005. godine izdano 2428 radnih dozvola, 2008. godine izdano je 10242 radne dozvole što je preko 4 puta više u odnosu u ovih nekoliko godina. I to ne bi bilo tako zabrinjavajuće da nije zabrinjavajući podataka da sve veći i veći broj raste nezaposlenih u evidenciji Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. Kako Hrvatski zavod za zapošljavanje, kao što sam rekao sudjeluje u predlaganju godišnje kvote radnih dozvola za strance, a i evidentira koja su to deficitarna zanimanja u pojedinim gospodarskim djelatnostima u Hrvatskoj, mislim da bi taj zavod trebao preuzeti daleko veću odgovornosti, a imati i veću sposobnost da uz postojeće sufinanciranje više pažnje posveti sufinanciranju i obrazovanju deficitarnih zanimanja. Tada bi sigurno se smanjio broj nezaposlenih u evidenciji Hrvatskog zavoda za zapošljavanje i ne bi se iz godine u godinu trebalo izdavati sve više i više radnih dozvola za zapošljavanje stranaca. Na hrvatskom, na primjer Hrvatski zavod za zapošljavanje već niz godina prati i evidentira da svake godine najviše radnih dozvola za zapošljavanje stranaca izda upravo u djelatnostima graditeljstva, tako da je od 2004. godine izdano i što produljeno oko 8 856 dozvola za rad strancima, brodogradnji od 2004. do danas 3 801 dozvola, u turizmu od 2004. do danas 1 738 dozvola za rad i tako dalje da ne spominjem i ostale djelatnosti. Znači da kroz sve ove godine u suradnji sa poslodavcima se ciljano ulagalo u programe obrazovanja kroz prekvalifikaciju, dokvalifikaciju za ova zanimanja koja su deficitarna, danas bi na zavodu za zapošljavanje manje bilo nezaposlenih oko 14 395 samo za ove 3 djelatnosti. To i zato naglašavam jer je od 2002. godine kada je zakonom o posredovanju pri zapošljavanju i pravima za vrijeme nezaposlenosti ukinuta obveza poslodavcima da svoja slobodna radna mjesta objavljuju Hrvatskom zavodu za zapošljavanje, Hrvatski zavod za zapošljavanje nažalost nema cjeloviti pregled vezan uz potrebe tržišta rada. Nažalost, gubi se i onda informacija koja je često pokazatelj slike poslodavca, a to posebno onih poslodavaca kod kojih je učestala fluktuacija radnika, posebno tu mislim na poduzetnike u ugostiteljstvu i trgovini. Zato apeliram da se ova greška iz 2002. godine ispravi, a da zavod postane mjesto okupljanja, kako nezaposlenih, normalno po svojoj nekoj djelatnosti, tako i poslodavaca koji traže radnu snagu u tom zavodu, a na MUP apeliram da Hrvatskom zavodu za zapošljavanje dostavlja podatke o nazivu poslodavca iz zemlje iz koje radnik dolazi kako bi mogli pratiti ta deficitarna zanimanja, a i ostala migracijska obilježja jer je očito jedan problem da od te godine 2002. oni nemaju informacije dovoljne iz Ministarstva unutarnjih poslova vezano iz koje zemlje radnik dolazi i koji to poslodavci traže stranu radnu snagu jer kažem, ta se je obaveza ukinula vezano uz obavezu poslodavaca, a mislim da bi onda bar bilo dobro da nekako ta suradnja sa Ministarstvom unutarnjih poslova bude bolje, da oni dobivaju takvu evidenciju i da to imaju u evidenciji. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici predlagatelja. Samo nekoliko rečenica kojima bih ustvari i ovako kroz ovu raspravu pokušala aktualizirati neke primjedbe koje smo imali i kroz raspravu na različitim odborima. Najprije bih željela još jedanput zamoliti predlagatelja da uvaži amandman Odbora za ravnopravnost spolova koji je očito, nadam se nenamjernom greškom članak 22. predvidio određene izmjene u članku 70., a taj članak 70. govori o tome tko utvrđuje i identificira žrtve trgovanja ljudima, kada se gubi status žrtve, ali i ono što je jako bitno, on taj članak 70. zakona određuje i što obuhvaća program pomoći i zaštite, pa kaže da obuhvaća zdravstvenu i psihosocijalnu zaštitu, siguran smještaj, usluge prevođenja i tumačenja, pravnu pomoć te siguran povratak u državu podrijetla. Onako kako je sada predviđeno ovim izmjenama i dopunama, ovaj stavak bi se praktički potpuno promijenio, odnosno izbrisao. Očito je u pitanju greška te amandmanom odbora tražimo da taj stavak 3. postojećeg članka 70. i dalje ostaje da bi se točno znalo što ulazi u program pomoći žrtvama. Nadalje, na nekoliko odbora također raspravljali smo i o zahtjevima i primjedbama pravobraniteljice za djecu koja je upozorila na problematiku ulaska i izlaska maloljetnika iz Republike Hrvatske. Naime, sa člankom 1. ovih Prijedloga izmjene i dopuna Zakona o strancima, predlaže se izbrisati članak 8., a taj članak 8. glasi: "Maloljetni stranac koji ulazi ili izlazi iz Republike Hrvatske bez pratnje zakonskog zastupnika mora imati ovjerenu suglasnost zakonskog zastupnika." Obrazloženo je da je ovo brisanje zbog toga što je taj članak na neki način prebačen u Zakon o kontroli državnih granica, međutim ja sam pogledala malo kako to sada izgleda, to je sadašnji članak 32. Zakona o kontroli državnih granica i ubiti postoji jedna rečenica koja u tom cijelom članku govori da prilikom obavljanja granične kontrole, posebna pozornost posvećuje se maloljetnim osobama, bez obzira putuje li u pratnji ili bez pratnje zakonskog zastupnika. Osobno, sklona sam tome da odredba članka 8. ostane, ali u onakvom obliku kako ga je predložila pravobraniteljica za djecu, dakle čak i nešto, ne nešto nego pojačan i pooštren kada su u pitanju maloljetne osobe koji kaže dakle da se tijekom obavljanja granične kontrole pozornost mora posvetiti maloljetnim strancima, bez obzira putuju li u pratnji ili bez nje. Nadalje, da maloljetni stranac koji ulazi ili izlazi iz Republike Hrvatske bez pratnje zakonskog zastupnika mora imati ovjerenu suglasnost zakonskog zastupnika, te ukoliko maloljetnik iz stavka 2. ovog članka putuje u okviru školskih izleta, ekskurzija, sportskih ili umjetničkih društava, ili u okviru drugih organiziranih aranžmana za ulazak ili izlazak iz Republike Hrvatske organizator putovanja mora imati prethodnu punomoć roditelja, odnosno zakonskog zastupnika djeteta kojem su organizatoru putovanja dozvoljava organizacija putovanja maloljetnika u inozemstvo. Osobno držim da bi ovakva formulacija bila puno bolja i da bi ju trebalo ustvari, bez obzira na ovaj Zakon o kontroli državnih granica ostaviti i u Zakonu o strancima. Iskoristiti ću ovu priliku da ukažem na još nešto, pretpostavljam da je to isto valjda u skladu sa nekim zakonom. Ne znam da li ste se susretali sa time, ali maloljetne osobe mogu uredno putovati izvan Hrvatske izlaziti iz Hrvatske bez punomoći roditelja ili zakonskog zastupnika, skrbnika, ako se na primjer radi o šoping izletima. Agencije organiziraju, obično preko vikenda šoping izlete cjelodnevne u susjedne države, bilo u Sloveniju, Mađarsku ili Austriju. I ja sam se susrela sa time da moja kćer koja je imala 16 godina kaže, ja bih sa svojim prijateljicama išla u šoping. Kako ćeš ići u šoping valjda ti netko treba dati punomoć? Ne sve je u redu. To organizira agencija, bez ikakvog potpisa roditelja. Dijete samo ode lijepo kupi kartu i odlazi van u šoping. Dakle, i to je nešto što ne znam da li je to pitanje ovog zakona, da li je to pitanje nekih drugih zakona, dakle radi se upozoravam o maloljetnim osobama. I ono što bih također željela posebno naglasiti, ali i podržati. Mi smo i na Odboru za ljuska prava, čini mi se i na Odboru za rad, raspravljali o primjedbama sindikata koji su ponesene na određene zakonske, odnosno izmjene Zakona o strancima. Prvenstveno se dakle to odnosi na onaj dio kada se hoće ili neće izdavati, izdavanje radne dozvole poslodavcima koji krše propise o radu, te propise o zdravstvenom i mirovinskom osiguranju. Naime, meni ostaje potpuno nejasno, zašto se člankom 40. ovog prijedloga zakona, mijenja članak 123. sadašnji koji govori. Naime, članak 123. postojećeg zakona kaže da radna dozvola neće se izdati ako poslodavac krši propise o radu, zdravstvenom i mirovinskom osiguranju ili ako stranac krši odredbe ovog zakona koji se odnose na ulazak, boravak i rad stranaca. Predloženim izmjenama sada se kaže da policijska postaja može odbiti izdavanje radne dozvole onom poslodavcu koji krši propise o radu, te o zdravstvenom i mirovinskom osiguranju. Dakle, do sada ukoliko je poslodavac kršio propise o radu, zdravstvenom i mirovinskom osiguranju izričito je stajalo da se neće izdavati radna dozvola. Sada se kaže da se može odbiti izdavanje radne dozvole. Dakle, mi u biti na neki način postajemo puno fleksibilniji kada je u pitanju. Naime, u prijedlogu sadašnjem ovih izmjena i dopuna zakona također se predlaže da ukoliko, a u biti je sve skupa povezano i sa člankom 58. koji govori o sadašnjem članku i mijenjanju članka 199. jer ispada ovako. Dakle, poslodavcu se najprije kaže da će mu se izdati privremena mjera zatvaranja, odnosno zabrane rada na 30 dana, a onda se kaže, ako u roku od 2 dana uplati iznos od 30 tisuća kuna, onda to više neće vrijediti. Naime, ja se slažem u dilemi koju imaju naši sindikati. Da li to znači O.k. vi možete kršiti Zakon o radu, možete nepodmirivati zdravstveno, obaveze iz zdravstvenog i mirovinskog osiguranja, uplatite 30 tisuća kuna i svejedno ćete dobiti radnu dozvolu. To onda znači, da poslodavac eventualno može i opetovano kršiti propise dakle Zakon o radu i mirovinskom i zdravstvenom osiguranju, ali svejedno dovoljno je da ste svaki puta uplatiti po 30 tisuća kuna i vi ćete radnu dozvolu svejedno dobiti. Dakle, molim i upozoravam, pogotovo se to odnosi na članak 40. gdje tvrdim sada se na puno fleksibilniji način odnose prema poslodavcima koji krše Zakon o radu, jer do sada je bilo izričito i striktno rečeno da se neće izdavati radna dozvola, a sada se kaže da se može odbiti, jer eto dovoljno je platiti 30 tisuća kuna. A to što nekome se možda mjesecima nije uplaćivao doprinos iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, to očito je manje važno. I naravno još je ostalo potpuno nejasno tko i na koji način i kako će policijski službenici ili uredi koji će izdavati ili neće izdavati dozvole, na koji način i kako će raspolagati informacijama o tome da li je neki poslodavac kršio propise o radu. Evo toliko, hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedavajući, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Podržat ću Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima, jer držim da kvalitetniji način rješava uvjete ulaska, kretanja i boravka i rada stranaca u Republici Hrvatskoj. Činjenica je da su uočeni različiti nedostaci pri primjeni postojećeg Zakona o strancima i da je namjera kroz ove izmjene zakona te nedostatke ispraviti. Hrvatska kao turistička zemlja, zemlja u kojoj godišnje boravi milijuni stranaca, pa i kao tranzitna zemlja u prometnom smislu, ali i zemlja u kojoj sve više stranaca privremeno radi, mora imati kvalitetne propise koji će regulirati i pitanje njihovog boravka u Republici Hrvatskoj, ali naravno i pitanje radnog odnosa. Ovaj prijedlog zakona unosi dakle ili donosi čitav niz poboljšanja od kojih bih istaknuo neka, a to je svakako pojednostavljenje procedure za dobivanje privremenog boravka i privremene radne dozvole za određene kategorije stranaca koje su često puta i deficitarno u Hrvatskoj poput ne znam znanstvenika, profesora, lektora, pa u krajnjoj liniji studenata i oni će to pitanje boravka i rada u Hrvatskoj na osnovu novog prijedloga moći znatno jednostavnije riješiti. Kvalitetnije se regulira i ulazak i izlazak maloljetnika u Republiku Hrvatsku koji je zbog vrlo postavljenih zakona znao često biti problematičan u turističkoj sezoni. Kvalitetnije se rješava i privremeni boravak u svrhu spajanja s obitelji kao člana uže obitelji stranca na privremenom boravku u Republici Hrvatskoj. Zakonom su predviđene i kategorije stranaca koje mogu bez radne odnosno poslovne dozvole boraviti i raditi određeno vrijeme. Dakle, čitav niz rekao bih poboljšanja nakon što su uočene određene nelogičnosti u postojećem zakonu i držim da će dakle ovaj novi prijedlog na bolji i kvalitetniji način regulirati pitanje boravka i rada stranaca u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala. I zaključno državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče. Ja bih rekao na početku da je situacija kompleksna. Zakon je uglavnom podržan ali je bilo dosta pitanja i otvorenih razmišljanja. Ja ću probati možda odgovoriti ukratko na ono što mogu dati odgovore a ono što zahtijeva možda malo ozbiljniju analizu ili konzultiranje drugih zakona ćemo se pozabaviti nakon završetka ove rasprave. Krenut ću od ovoga što je gospođa Sobol postavila pitanja u vezi članka 123. i 199. Mi smo išli namjerno na tu promjenu članka 123. u smislu ublažavanja te sankcije zbog toga što smo imali jedan slučaj, ja ću vam reći konkretno. Radilo se o brodogradilištima. Brodogradilišta imaju puno kooperanata, uglavnom su to strani radnici budući da kod nas nema dovoljno zavarivača, montera i tih nekih deficitarnih struka. Imali smo jedan slučaj gdje je jedan kooperant brodogradilišta zapošljavao negdje oko 600 stranaca. U inspekcijskoj kontroli su zatečena dva radnika koja su taj dan bila zaposlena, nisu imali regulirani status stranca i radnu dozvolu i zbog toga je trebala doći u pitanje cijela firma sa svih tih 600 zaposlenih i mi smo imali intervenciju sindikata iz brodogradilišta da se ta firma ne sankcionira zbog toga što bi došlo u pitanje posao i radna mjesta hrvatskih radnika budući da je došlo i pitanje rokovi za isporuku brodova. To je jedan konkretan slučaj koji nas je naveo da idemo sa ovakvom formulacijom zbog toga što ima zaista u praksi različitih i čudnih situacija. I imamo čak evo, ja sam rekao neću reći koji sindikat ali intervencije domaćih sindikata da se ne kažnjavaju rigorozno stranci zbog toga što će biti dovedeni u pitanje onda rokovi izvršena obveza isporuka i doći samim tim u pitanje radna mjesta hrvatskih državljana. Evo, to je bio jedan od motiva. Ovaj članak 199. u ovim prijelaznim odredbama gdje govori o sankcijama takvu sankciju ima i Državni inspektorat. Znači, Državni inspektorat ima takvu mogućnost da ukoliko za svakog stranca poslodavac plati 30 tisuća kuna kazne da se neće zatvarati to radilište ili poslodavac. Još ćemo to razmotriti ali smatramo da u ovakvim nekim situacijama izvanrednim zaista ne bi bilo dobro rigorozno primjenjivati propise ukoliko zbog toga doveli u pitanje i domaća radna mjesta i domaće tvrtke. A ovo u svakom slučaju je cilj ono što je rekao i gospodin Kunst da ovim zakonom ali ne samo njim provodimo jednu konzistentnu politiku zapošljavanja onih kadrova koji Hrvatskoj nedostaju. Niti da budemo preliberalni da omogućimo ulazak tko god hoće doći u Hrvatsku ali niti da budemo brana domaćim poslodavcima da mogu svoje projekte izvršavati pa ako treba kad je nužno i sa stranim radnicima. I tu je isto bilo govora o tome da bi trebalo provjeriti i razmotriti Zakon o državljanstvu i Zakon o azilu i to sigurno će MUP morati napraviti zbog toga što i Zakon o državljanstvu nama predstavlja probleme i to je isto i zastupnik Gajica rekao neke konkretne slučajeve i primjere i mi zaista imamo dosta problema oko primjene pojedinih instituta i Zakona o državljanstvu poput državljanstva iseljenika, pa se postavlja pitanje tko to je iseljenik, da li su to prekomorske zemlje, da li su to iz nekih drugih europskih zemalja. Kažem, uglavnom to je zaista jedan problem kompleksan. U svemu tome bi nam trebao biti jedan od ključnih dokumenata i strategija migracijske politike praktično koja bi trebala biti glavni dokument koji bi trebao uvezati onda i Zakon o državljanstvu i Zakon o azilu, i Zakon o strancima budući da Hrvatska definitivno mora početi voditi konzistentnu dugoročnu osmišljenu, migracijsku politiku zbog toga što je svima jasno da u Hrvatskoj svake godine imamo sve veći demografski deficit, da sve više ljudi umire nego što ih se rađa. I zbog toga će taj dokument Strategija migracijske politike biti sigurno jedan od važnih temeljnih dokumenata. A ovi zakoni a između njih i ovaj Zakon o strancima sigurno će biti jedan od provedbenih propisa kojima ćemo morati osmisliti i osigurati provođenje dobre dugoročne i održive migracijske politike. Ovo što je isto zastupnik Grubišić pitao o Hrvatima koji nemaju hrvatsko državljanstvo, to je isto bila primjedba iz Odbora za Hrvatske iz useljeništva. Mi smo imali prije u Zakonu o zapošljavanju stranaca jednu odredbu gdje je rečeno da Hrvati koji nemaju hrvatsko državljanstvo mogu raditi bez radne dozvole. Međutim, nama se u praksi događaju slučajevi da je Ustavni sud poništio neka rješenja MUP-a o odbijanju prijema u državljanstvo zbog toga što smo tražili od stranke da dokaže da je on pripadnik hrvatskoga naroda. Bilo je nekoliko presuda Ustavnog suda gdje je rečeno da je osjećaj pripadnosti određenom narodu subjektivan osjećaj i da nemamo pravo tražiti dokumente, dokaze o toj pripadnosti, tako da se zaista susrećemo sa različitim problemima. I nama je sigurno isto interes i cilj da taj Zakon o državljanstvo i Zakon o azilu promijenimo na način da to bude u skladu sa Ustavom, da bude u skladu s europskom pravnom stečevinom, da nam ne padaju rješenja, da ne gubimo sporove bilo ustavne ili upravne nego da zaista ovim zakonima možemo provoditi jednu osmišljenu, dobru politiku migracijsku i politiku reguliranja boravka stranaca u Republici Hrvatskoj prije svega na korist svima nama u onim područjima gdje nam nedostaje domaća radna snaga. Ono isto što je rekao gospodin Dorić mi ćemo nažalost morati opet mijenjati ovaj zakon zbog toga što nakon što smo ga uputili u proceduru Europska unija je donijela nove direktive koje ćemo mi ponovo morati implementirati u ovaj zakon i tako smo i dogovorili sa Europskom komisijom budući smo ovim zakonom usvojili veliku većinu primjedbi koje su bile utemeljene prije donošenja ovih novih direktiva. U svakom slučaju Europa isto ovo pitanje migracija, kretanja, boravka i rada stranaca isto praktično svakodnevno rješava budući je to pitanje jedno od vrlo važnih za razvoj i za opstanak svih zemalja članica Europske unije, tako da smo mi svjesni osjetljivosti ovoga. I zaključno, evo ja kažem jedan dio ovih primjedbi koje ste izložili, pogotovo ovih nekoliko amandmana mislim da ćemo to usvojiti, a ova neka pitanja koja se tiču definicije braka, koja se tiču nekih drugih zakona, sigurno ćemo provjeriti kako to je regulirano u drugim zakonima da u zakonu predložimo zaista najkvalitetnija rješenja koja će biti u skladu i sa ostalim zakonima koji vrijede u Republici Hrvatskoj. I nadam se da će ovaj zakon evo i uz amandmane koji su ovdje predloženi i uz neke naše intervencije u smislu vladinih amandmana predložiti u konačnici za glasovanje dobar zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti. Idemo na glasovanje o pojedinim točkama, raspravljenim točkama dnevnog reda. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima, drugo čitanje, P.Z. br. 138 Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandmane. Sukladno članku 166. Poslovnika. O ovako podnesenim amandmanima mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanima Vlade? Tko je suglasan dakle da provedemo tu raspravu? Molim tko je za to? hvala. Ima li protiv? Hvala. Nema. Znači prihvatili smo raspravu o amandmanima. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Državni tajnik Ivica Buconjić. Amandman jedan na članak 65.
Dakle, vlada predlaže amandman jedan na članak 65. koji glasi: "Ministar nadležan za unutrašnje poslove donijet će propise o protjerivanju i zabrani ulaska i boravka stanaca, načinu prijave kratkotrajnog boravka stranaca elektroničkim putem, načinu obavljanja službenih provjera. Provedbeni propisi iz stavka 1. ovog članka, donijet će se u roku od 90 dana, od dana stupanja ovog zakona". Obrazloženje: ovom izmjenom riješena je primjedba Odbora za zakonodavstvo Hrvatskog sabora, da utvrđivanje pravila o načinu obavljanja ovih službenih provjera, kako je to predloženo odredbom stavka 2. ovog članka, nije u skladu s člankom 17. Zakona o sustavu državne uprave, gdje je propisano da ministri i ravnatelji državnih upravnih organizacija donose pravilnike, naredbe i naputke za provedbu zakona i drugih propisa. Zbog toga je članak izmijenjen na način da je stavak 2. brisan, a predloženi provedbeni akt iz stavka 2. postaje podstavak 3. i u stavku 1. ovog članka, pa time nije specificiran naziv provedbenog akta. Dosadašnji stavak 3. postaje stavak 2. i nomotehnički je uređen.
Dobro. Hvala. Otvaram raspravu o amandman jedan Vlade. Ima li interesa? Nema. Zaključujem raspravu. Stavljam ovaj amandman jedan na članak 65. na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Amandman jedan Vlade je prihvaćen većinom glasova. 102 glasa za i 2 suzdržana. Prelazimo na drugi amandman Vlade na članak 67.
Amandman drugi glasi: "U članku 67. u stavku 2. brojka 30 zamjenjuje se brojkom 15, a stavak 3. briše se". Obrazloženje: ovom izmjenom skraćuje se rok za primopredaju dokumentacije predmeta vezanih uz … izdavanje, suglasnost za izdavanje poslovnih dozvola između nadležnih ureda, državne uprave, nadležnih županijskih komora Hrvatske gospodarske komore. Na taj način ubrzat će se rok za početak izdavanja suglasnosti za izdavanje poslovnih dozvola iz članka 41. stavak 2. i članka 42. stavak 2. Zakona o strancima.
Hvala. Otvaram raspravu o drugom amandmanu Vlade. Nema interesa. Zaključujem raspravu. Stavljam ovaj amandman dva na članak 67. na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je amandman Vlade broj dva prihvaćen većinom glasova. 103 glasa za i 2 suzdržana. Prelazimo na amandman treći Vlade na članak 70.
Amandman tri glasi: "U članku 70. riječi: "tridesetog" zamjenjuju se riječima: "osmoga". Predloženom odredbom skraćuje se razdoblje do stupanja na snagu ovoga zakona s 30 na 8 dana od dana objave u "Narodnim novinama".
Hvala. Otvaram raspravu o trećem amandman Vlade. Zaključujem raspravu. Stavljam ovaj amandman Vlade na članak 70. na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je amandman treći Vlade prihvaćen većinom glasova. 102 glasa za i 3 suzdržana. Hvala. A da, imate se izjasniti o drugim amandmanima. Na klupe vam je dostavljen pregled ostalih amandmana. Molim da se o tome predstavnik Vlade izjasni. Prvi amandman zastupnice Gordane Sobol i Milanke Opačić na članak 1. Konačnog prijedloga zakona.
Amandman se ne prihvaća. Naime, postupanje prema maloljetnicima prilikom prelaska državne granice, već je propisano člankom 21. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nadzoru državne granice koji glasi: "prilikom obavljanja granične kontrole, posebna pozornost posvećuje se maloljetnim osobama, bez obzira putuju li u pratnji ili bez pratnje zakonskog zastupnika". Ova odredba je potpuno usklađena s odredbom dodatka 7. točke 6. Pravilnika Europske komisije broj 562/2006. Europskog parlamenta i vijeća od 15. ožujka 2006. godine o shengen border kodu, a u tijeku je izrada pravilnika o MUP-u o načinu obavljanja nadzora državne granice kojim će se još dodatno detaljno razraditi zaštita maloljetnih stranaca koji prelaze državnu granicu bez pratnje roditelja.
Hvala. Gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, da ovaj pitanje problematike maloljetnika i njihovog prelaska granice riješen je po vašem shvaćanju kroz Zakon o granici, međutim obavljanje granične kontrole, ali ovim amandmanom smo ustvari na neki način željeli upozoriti ja i kolegica Opačić na ono što je upozorila i pravobraniteljica za djecu, jer u odnosu na dosadašnja rješenja koja su bila, dakle vi ste ih pročitali. Jedna rečenica govori o tome na koji način se vrši kontrola, pa se kaže dakle prilikom obavljanja granične kontrole posebna pozornost posvećuje se maloljetnim osobama, bez obzira putuju li u pratnji ili bez pratnje zakonskog zastupnika. Mi smatramo da je ono što je do sada pisalo u Zakonu o strancima, da bi trebalo ostati, zato što je on osim ovog stavka imao i drugog. A to je da "maloljetni stranac koji ulazi ili izlazi iz Republike Hrvatske bez pratnje zakonskog zastupnika, mora imati ovjerenu suglasnost zakonskog zastupnika, te ukoliko maloljetni iz stavka 2. ovog članka putuje u okviru školskih izleta, ekskurzija, sportskih ili umjetničkih društava ili u okviru drugih organiziranih aranžmana, organizator putovanja mora imati prethodnu punomoć roditelja, odnosno zakonskog zastupnika djeteta" itd. Dakle, smatramo da ovako kako smo mi predložili, dakle da se ne briše članak 8. Zakona o strancima, da na puno bolji način se vodi evidencija i briga o maloljetnicima. Evo, obzirom da nije prihvaćeno, ja molim glasanje.
Stavljam ovaj amandman gospođe Sobol i gospođe Opačić na glasovanja koji inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 2. amandman Kluba zastupnika HNS-a, na članak 12.
Amandman se djelomično prihvaća. S obzirom da su riječi "invalidnoj" i "osobi" napisane u stavku 4. podstavku 3., prihvaća se da se umjesto riječi "invalidnoj fizički nepokretnoj osobi" zamijene riječima "osobi sa invaliditetom". Ne prihvaća se taj amandman u dijelu koji se odnosi na dodavanje riječi "sa posebnim potrebama". Naime, izraz "osoba sa posebnim potrebama", nije u skladu sa hrvatskim pravnim sustavom koji poznaje termin osoba sa ivaliditetom. Ovaj termin je u skladu sa Konvencijom UN-a o pravima osoba sa invaliditetom koju je Republika Hrvatska preuzela i koja nas obvezuje. U članku 2. Pravilnik o statusu i radu stranaca u Republici Hrvatskoj propisano je da zahtjev za izdavanje odobrenja za privremeni ili strani boravak za maloljetno dijete podnosi njegovo zakonski zastupnik. Odredbe članka 12. Konačnog prijedloga zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o strancima uređuju iznimke kada zahtjev za odobrenje privremenog boravka može podnijeti punomoćnik te ne bi bilo logično da se u iznimke svrstavaju djeca jer bi u tom slučaju roditelji trebali ovjeriti kod javnog bilježnika. Dakle, u ovom dijelu se prihvaća amandman.
Hvala. U ime kluba HNS-a.
Prihvaćamo obrazloženje.
Hvala. Odustaje od amandmana. Prelazimo na treći amandman zastupnice Ingrid Antičević-Marinović na članak 16.
Amandman se ne prihvaća. Obrazloženje. Sukladno članku 16. konačnog prijedloga službeni MUP-a nemaju pravo podnošenja tužbe za poništenje braka niti mogu negirati činjenicu zaključenja braka nego mogu provjeravati da li je brak, dakle, brak koji je zakonito zaključen, sklopljen isključivo i samo zbog namjere bračnih drugova da jedno od njih i to onaj koji je stranac dobije odobrenje za privremeni boravak u Republici Hrvatskoj u svrhu spajanja obitelji, izbjegavajući na taj način potrebu traženja odobrenja privremenog boravka u neku drugu svrhu i pod strožim uvjetima. Odredba članka 57. stavak 2. točke 6. Zakona o strancima u kojoj se spominje davanje miraza, ne uvodi institut miraza u hrvatsko zakonodavstvo. Navedena odredba kao i sve točke stavka 2. navedenog članka samo ukazuju na okolnosti koje mogu upućivati na sumnju da se u kompletnom slučaju radi o braku iz koristi a ta je formulacija preuzeta iz rezolucije 97.c 382/01 od 4. 12. 97. godine o mjerama koje se trebaju prihvatiti kako bi se suzbili brakovi iz računa. Radi se o davanju miraza kao običaj u stranoj zemlji a ne u Republici Hrvatskoj i ovime se taj institut koji je neprihvatljiv ne uvodi u pravni poredak Republike Hrvatske. Brak iz koristi definiran Rezolucijom 97.c 382/01 od '97. godine o mjerama koje se trebaju prihvatiti kako bi se suzbili brakovi iz računa koja je sastavni dio pravne stečevine Europske unije.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Gospodine državni tajniče, to nikada nije bilo da bi djelatnik MUP-a bio ovlaštena osoba ili službenik MUP-a, dakle, ni u najcrnijim vremenima on nije mogao sam odlučivati o tome da li brak uistinu postoji ili ne postoji. Dakle, iz kojih motiva je zaključen. O tome da li brak postoji ili ne postoji može odlučivati samo sud i to u parničnom postupku. Zakon točno definira tko su ovlaštenici koji bi mogli podnijeti takvu tužbu, dakle, osim bračnih drugova pravni interes može imati i centar za socijalnu skrb. To ste na takav način mogli riješiti. Takva ovlast, da li postoji brak iz računa ili ne, i iz kojih je motiva zaključen, da bi onda to bila jedna od razloga, da bi to bio onda jedan od razloga ništavosti, to se utvrđuje u sudskom postupku u brakorazvodnoj, odnosno u tužbi za poništenje braka i opstojnosti braka. A to ne može imati policija, pa ne živimo ili ne počinjemo valjda ustrojstvo policijske države čak i u obiteljskim odnosima. To je nešto što evo je pravni presedan i to mi nikada nije u pravnom poretku Republike Hrvatske, pa čak kada se nalazila i u nekim drugim tvorbama državnotvornim, državno pravnim nije nikada postojalo. Molim glasovanje. A inače ukoliko, i upozoravam na protuustavnost ovakve odredbe. I molim da se glasuje.
Hvala. Stavljam ovaj amandman na članak 16. na glasovanje kojeg inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 4. amandman na članak 22. Odbora za ravnopravnost spolova.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 5. amandman zastupnika HNS-a, na članak 44.
Amandman se ne prihvaća. Naime, prihvaćanjem amandmana trebalo bi izmijeniti cijeli koncept Zakona o strancima. Izdavanje radne dozvole, odnosno poslovne dozvole vezano iz za reguliranje privremenog boravka stranaca koje provodi Ministarstvo unutarnjih poslova. Što znači da bi prihvaćanjem ovoga amandmana bilo potrebno izmijeniti veći dio odredbi Zakona o strancima.
Hvala. U ime kluba gospodin … [[Govornik se ne razumije.]]
Ja moram reći da ne mogu vjerovati da sam dobro čuo. Naime, ako se ne dozvoljava razlikovanje volonterskoga rada u radnim kampovima, i ako se to podvodi pod rad a ne dozvoljava se izuzeće, onda ćete Republiku Hrvatsku dovesti u vrlo nezgodnu poziciju kod ulaska u Europsku uniju. Dakle, i kod ovoga amandmana 5 i kod amandmana 7.
Ne ovo je neki nesporazum.
Ja se ispričavam, onda sam.
Ovdje se govori o članku 44. Kluba zastupnika HNS-a.
Tako je i dodaje se "studenti koji u organizaciji hrvatskih udruga ili institucija dolaze na volonterski rad u radnim kampovima i na sličnim radno obrazovnim programima".
Ja se ispričavam, amandman na članak 44. Kluba zastupnika HNS-a se prihvaća. Ja imam ovdje na spisku drugačiju numeraciju.
Nesporazum. Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga. Kluba zastupnika SDSS-a 6. amandman na članak 44.
Amandman se ne prihvaća. Naime, u članku 118. Zakona o strancima već je propisano da Vlada Republike Hrvatske utvrđuje godišnju kvotu radnih dozvola koja obuhvaća i zapošljavanje stranaca na sezonskim poslovima. Sukladno odredbi članak 124. stavka 2. važećeg Zakona o strancima propisano je da se sezonsko zapošljavanje može obavljati najduže do 6 mjeseci godišnje sukladno odluci Vlade o utvrđivanju godišnje kvote radnih dozvola za zapošljavanje stranaca u RH-a za 2009. Za sezonsko zapošljavanje odobreno je 410 radnih dozvola od čega za zapošljavanje u poljoprivredi 400 radnih dozvola.
Hvala. U ime kluba SDSS-a gospodin zastupnik Ratko Gajica.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Ja razumijem da se to može riješiti brojčanim kvotama. Ideja je bila da se pojednostavi rješavanje praktičnih životnih situacija. Nisam uvjeren da je to riješeno ovim obrazloženjem, zato predlažem da glasamo o tome.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Klub zastupnika HNS-a na članak 45., 7. amandman.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 8 amandman zastupnika Bore Grubišića u članku 121.: "U zahtjevu iz stavka 1. ovog članka odlučuje ministarstvo nadležno za rad."
Ne prihvaća se zbog toga što bi se promijenio koncept cijeloga zakona. Na to sam se onda očitovao.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine državni tajniče, nema niti jedne europske zemlje u kojoj dopusnice za rad izdaje Ministarstvo unutarnjih poslova, nego ministarstvo nadležno za rad. I vi i ja znamo dobro kada je nastala ova promjena u Republici Hrvatskoj, kada je zapravo ministarstvo nadležno za rad odnosno dopusnice prešlo u resorno Ministarstvo unutarnjih poslova, dakle tu je ono vrijeme Bechtela i onih radnika iz Turske koji su trebali po hitnom postupku dozvole ili dopusnice za rad. Prema tome, ta praksa je jedina i jedinstvena u Republlici Hrvatskoj, dakle da Ministarstvo unutarnjih poslova izdaje dopusnice za rad. Ja zaista ne znam gdje to još možemo naći. Hvala lijepa. Molim glasovanje o tome.
Tko je za prijedlog ovog amandmana gospodina Bore Grubišića molim da digne ruku. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandmani 1 i 2 Bore Grubišića nisu podnijeti u skladu sa člankom 163. stavak 3. Poslovnika Hrvatskoga sabora te o njima ne glasujemo, jer se odnose na članke koji se ne mijenjaju u ovom zakonu. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje dakle Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strancima. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 70 glasova za, 26 glasova suzdržanih i 7 glasova protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Prelazimo na: - Prijedlog plana usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije za 2009. godinu – dodatak A nacionalnom programu Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji – 2009. godina Predlagatelj akta je Vlada Republike Hrvatske na temelju članka 129. Poslovnika. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za pravosuđe i Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospodin Davor Božinović, državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene dame i gospodo zastupnici. Meni je zadovoljstvo imati priliku predstaviti u Hrvatskom saboru novi nacionalni program za pristupanje Europskoj uniji za 2009. godinu 7. po redu. Zasjedanje Hrvatskog sabora nekako svake godine počinje sa raspravom o ovom važnom dokumentu što je još jedan dokaz da Vlada nastavlja sa nesmanjenim intenzitetom raditi i u ovoj godini na ostvarivanju strateškog cilja, prilagodbe zakonodavstva kao jednog od temeljnih pretpostavki članstva Europskoj uniji. Tijekom prošle godine dinamika rada na ispunjavanju obveza proizašlih iz pregovora sa Europskom unijom dodatno je intenzivirana. U 2008. godini Hrvatski je Sabor donio 121 zakon kojima smo u naše zakonodavstvo prenijeli najbolja pravna rješenja koja proizlaze iz pravne stečevine Europske unije. Želio bih naglasiti da je u razdoblju od 2000. do 2007. godine ukupno doneseno 267 tzv. europskih zakona. Zadovoljni smo što je naš napredak potvrđen i u posljednjem izvješću o napretku, procesu pridruživanja, pristupanja koji je pozitivno procijenilo naša postignuća u ispunjavanju kriterija za članstvo, političkih, ekonomskih, do obveza koje proizlaze iz članstva. Hrvatska posebno, dakako pozdravlja objavljivanje tzv. … [[Govornik se ne razumije.]] indikativnog rasporeda za završetak pregovora do kraja 2009. godine. Do sada smo kao što je poznato otvorili ukupno 22 poglavlja pregovora od kojih je 7 privremeno zatvoreno. Uz to Hrvatska je predala pregovaračka stajališta za 9 poglavlja, te dokumente koji potvrđuju ispunjavanje mjerila za zatvaranje u tri poglavlja. No napredak u ovih 11 poglavlja nažalost nije bio moguć zbog slovenske blokade na posljednjoj međuvladinoj konferenciji. Ali bez obzira na to Vlada je odlučna nastaviti sa snažnom provedbom unutarnjih reformi i ispunjavanjem kriterija za članstvo. Ovogodišnji nacionalni program i prijedlog plana usklađivanja predstavljaju završnu fazu u procesu približavanja. Vlada je usvojila nacionalni program na svojoj sjednici održanoj 29. prosinca, te ga slijedom dosadašnje prakse uputila u Hrvatski sabor kako bi zastupnicima bila pružena potpuna i pravovremena informacija o svim konkretnim aktivnostima koje planiramo za ovu godinu. S obzirom na ključnu ulogu Hrvatskoga sabora u raspravi i donošenju zakonskih prijedloga Vlada predlaže Hrvatskome saboru usvajanje dodatka A nacionalnog programa koji sadrži popis svih zakona kojima ćemo se u 2009. preuzimati pravna stečevina Europske unije. Novim nacionalnim programom predviđa se daljnji nastavak aktivnosti u okviru svih kriterija za članstvo te poglavlja pregovora. Ono obuhvaća najvažnije teme i to ispunjavanje politički uvjetovanih kriterija, gospodarske prilagodbe, sposobnost preuzimanja obveza i članstva. Nacionalnim programom predviđeno je usvajanje niza strateških dokumenata razvoja, pojedinih sektora kao primjerice poljoprivrede, sustava javnih nabava te tržišnoga natjecanja. Predviđa se također i daljnje jačanje zakonodavnog okvira koji će jamčiti uspješnu provedbu reforme pravosuđa i državne uprave. I ove godine usvojiti ćemo brojne zakone, podzakonske akte, ali i niz provedbenih mjera kako bi se osigurala učinkovita provedba kroz jačanje administrativnih kapaciteta. Sve obveze koje proizlaze iz mjerila za zatvaranje poglavlja, sadržane su u dodatku A nacionalnog programa i posebno su istaknute. Kada je riječ o statistici procesa usklađivanja u tekućoj godini nacionalnim programom, predviđeno je usvajanje 57 zakona, 251 podzakonski akt, te 165 provedbenih mjera. Većina potrebnih zakonodavnih reformi biti će provedena u pravoj polovici 2009. i sukladno tome obveze su raspoređene na sljedeći način. U prvom kvartalu predviđamo usvajanje 20 zakonskih prijedloga, u drugom daljnjih 28, u trećem se predviđa usvajanje 8 a u četvrtom kvartalu preostaje usvajanja jednog zakonskog prijedloga. Naša odlučnost da provedemo reforme u nizu područja vidljiva je iz gore navedenih brojki, a ministarstva koja će u 2009. godini odraditi najveći dio posla, odnosno najveći broj zadataka u procesu prilagođavanja i usklađivanja zakonodavstva biti će Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo financija, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Zaključno ali ne manje bitno ostaje pitanje osiguranja financijskih sredstava za potrebu provedbe svih predviđenih aktivnosti, dodatak B nacionalnog programa odražava financijsku perspektivu svih aktivnosti, projekata i programa jačanja postojećih institucija koji su potrebni za ostvarivanje kriterija za članstvo Republike Hrvatske u Europskoj uniji. Dame i gospodo zastupnici, predstavivši novi nacionalni program za tekuću godinu, ocjenjujemo kako on potvrđuje spremnost Republike Hrvatske da putem provedbe konkretnih mjera ostvari prioritete u procesu približavanja. On predstavlja vrlo značajan korak ka ostvarenju strateškog cilja punopravnom članstvu u Europskoj uniji. Da bi se taj cilj postigao, dakako potrebno je uložiti sve napore u ispunjavanju prioriteta koji proizlaze iz članstva tj. preuzimanje i provedbu pravne stečevine. Na kraju želio bih ponovno istaknuti da su svi napori, sve reforme koje ulažemo, nisu usmjereni sam na nekakve datume ili na Europsku uniju samu po sebi, pristupanje Europskoj uniji projekt je u kojeg smo se upustili radi nas samih i uvjereni smo da je to zapravo zalog bolje budućnosti za sve građane Republike Hrvatske. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene dame i gospodo zastupnici, zahvaljujem na pozornosti.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Klub HNS-a će svakako podržati ovaj plan, ali moramo izraziti sumnju da li ćemo ga moći i realizirati. Prošle godine Hrvatski sabor razmotrio je i uskladio preko 120 zakona. često puta smo te zakone dobivali dan-dva prije rasprave. Dakako da nismo zbog toga mogli ozbiljno razmotriti, analizirati pa i pomoći u oblikovanju krajnjeg, konačnog oblika zakona zbog nedostatka vremena i mogućnosti da se konzultiramo i da sudjelujemo ozbiljnije u tom procesu. Kolegice i kolege, evo žao mi je da se gotovo nitko nije javio za ovu točku, ali ako ste pogledali, mislim jako se mali broj ljudi javio, ja sam pitao i mislim da je ovo vrlo važno pitanje. Vidjeli ste da u prvom kvartalu imamo u planu uskladiti 20 zakona. Kolegice i kolege, da li ste se pitali koliko smo zakona dobili do sada? Do sad smo, koliko ja znam, dobili samo jedan jedini zakon, to je Zakon o zaštiti od buke. Preostalih 19 ja još nisam vidio ni u obliku prijedloga. Prema tome, mislim da ćemo opet doći u vremenski tjesnac, da ćemo opet raditi na brzinu, da ćemo opet biti u nemogućnosti da se konzultiramo sa kolegama stručnjacima iz pojedinih područja i to svakako nije dobro. Ono što bi iz kluba HNS-a dodatno jasno željeli ovdje istaknuti, da nam je drago čuti da u Bruxellesu postoji jedno pozitivno raspoloženje, da se kroz tehničke konzultacije puno toga dade doznati u kom pravcu možemo raditi u prilagođavanju i onih zakona koje još nismo prilagodili, jer te tehničke konzultacije su omogućile da točno vidimo koja su to područja koja trebamo uskladiti i prema tome, čak i u području ovih 11 poglavlja koja još nismo otvorili, mislim da znamo što nam je činiti. Prema tome, smatramo da bi Vlada i svi vi koji na tome radite svakako trebali iskoristiti to dobro raspoloženje, a mi iz Sabora ćemo svakako vam dati podršku, pomoći, ali svakako velim, ponavljam, nemojte nas stavljati u poziciju da to odrađujemo u sat, dva, tri. To nije moguće i to nije onda ozbiljan posao. Ono što bi također iz kluba HNS-a željeli poručiti kolegama iz Sabora je to da nas ovaj posao čeka i nakon što uskladimo sve zakone i nakon što uđemo u Europsku uniju, ovaj posao usklađivanja i sa budućim izmjenama, dopunama direktiva nas čeka kao trajni posao i trajna obaveza ovoga Sabora. Zato mi preporučujemo da već sada krenemo, ja ne znam da li je predsjedništvo Sabora o tome već razgovaralo ili ne, krenemo jasno u restrukturiranje određenih naših službi. Naš Odbor za europske integracije bi svakako trebao postati Odborom za europska pitanja. Mi bi svakako trebali pokušati se uključiti u niz nekakvih pokusnih, ja bih rekao, radnji koje Europska unija čini. Recimo, Kozak je imao mogućnosti i nudio čak i zemljama kandidatima mogućnost da sudjeluju u raznim akcijama, inicijativama. Vi znate kolege da ćemo moći ubuduće kad postanemo članicom Europske unije, već u fazi pripreme zakona sudjelovati na oblikovanju tih prijedloga na način da ćemo imati 8 tjedana, čini mi se, vremena da dobijemo prostora da analiziramo te prijedloge, da kroz Odbor za europske poslove odnosno matične naše odbore, analiziramo te prijedloge, da Bruxellesu javimo i dojavimo koje stvari su po nama prihvatljive, a gdje tražimo određene izmjene. Mi dakako nismo u tom pravcu u smislu jasno reorganizacije i naših službi i našeg rada, ništa zasad poduzimali odnosno predlagali, mislim da ne bi trebalo čekati da uđemo u Europsku uniju, pa da onda počnemo razmišljati kako dalje, već sada da se pripremimo i za tu drugu fazu. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče. Pravna stečevina Europske unije predstavlja zakonodavstvo Europske unije koji čini veliki broj pravnih akata primarnog i sekundarnog zakonodavstva odnosno ugovora, uredbi, direktiva, odluka, preporuka, mišljenja i sudskih presuda Europskog suda. Usklađivanje zakonodavstva kontinuirani je proces tijekom kojeg je u skladu sa usvajanjem novih propisa Europske unije ili sa izmjenama postojećih potrebno kontinuirano usklađivati i propise Republike Hrvatske kojima se te odredbe ugrađuju u nacionalno zakonodavstvo. Republika Hrvatska dosad je ostvarila vrlo dobru dinamiku procesa usklađivanja zakonodavstva, posebice se to odnosi na prošlu godinu kada je Hrvatski sabor usvojio preko stotinu zakona kojima smo naš pravni sustav maksimalno približili i uskladili sa regulativom i najboljom praksom prisutnoj u Europskoj uniji. To je ocjena koja proizlazi iz izvješća Europske komisije o našem napretku tijekom 2008. godine, a vjerujem da je i uspješan proces sadržanih pregovora o punopravnom članstvu tijekom prošle godine također jasan pokazatelj napretka Hrvatske u preuzimanju pravne stečevine Europske unije. Ovogodišnji nacionalni program i prijedlog plana usklađivanja predstavljaju završnu fazu u našem približavanju Europskoj uniji. Iako nacionalni program prije svega govori o planiranim zakonodavnim aktivnostima njime se ujedno predviđaju i sve ostale mjere koje su nužne za učinkovitu prilagodbu cjelokupnog pravnog sustava europskome. Naime, sami statistički podaci o transponiranju propisa Europske unije u nacionalno zakonodavstvo ne mogu biti jedini pokazatelj koliko je naš sustav postao kompatibilan europskome. Isto tako, nužno je naglasiti kako kvaliteta naših zakona nije sigurnosni mehanizam punopravnog članstva u Europskoj uniji. O potpunoj usklađenosti može se govoriti tek kad se ostvari puna primjena usklađenih propisa. učinkovita primjena usklađenih zakona osigurava se kroz uspostavu odgovarajuće institucionalne strukture kao jačanje administrativnih sposobnosti tijela nadležnih za provedbu. Zato posebno ističem da se u ovogodišnjem Nacionalnom programu predviđaju konkretne mjere za jačanje institucionalnih sposobnosti za provedbu usklađenog zakonodavstva koje zapravo predstavljaju temelj za potpunu implementaciju europskih propisa. Upravo iz tog razloga podržavamo ovogodišnji Nacionalni program i plan usklađivanja zakonodavstva i potičemo cijelu državnu upravu n a njegovu punu provedbu. Naša dosljednost u njegovoj provedbi jamčit će ne samo ispunjavanje svih kriterija za članstvo u Europskoj uniji već i boljitak svih naših građana i gospodarstvenika kojima na ovaj način osiguravamo funkcioniranje pravne države i tržišnog gospodarstva po europskim standardima. Proces usklađivanja zakonodavstva, tj. prenošenje pravne stečevine i nacionalno zakonodavstvo je trajan i nepovratan proces, tj. proizlazi svaka država kandidatkinja za članstvo. No, isto tako svaka država na svom putu za članstvo u Europsku uniju polazeći od svoje nacionalne pravne baštine ima pravo odabira načina koji će pravnu stečevinu prenositi na našu stvarnost i praksu. Uvjeren sam da današnji rezultati pokazuju da je Hrvatska odabrala pravi model i stog podržavam usvajanje plana usklađivanja zakonodavstva za 2009. godinu. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Povodom ovog predloženog plana samo tri zapažanja, pa možda čak i apela prema predlagateljima. Iz popisa zakona koje bi u toku ove godine Sabor trebao usklađivati izdvajam primjerice Zakon o zaštiti potrošača, Zakon o lijekovima, Zakon o uzimanju presađivanja dijelova ljudskog tijela, Zakon o trošarinama, Zakon o vodama, Zakon o financiranju vodnog gospodarstva, Zakon o sudovima, Zakon o državnom odvjetništvu, pa preskačem pa dolazim do Zakona o regionalnom razvoju. Svi ovi zakoni u Saboru su bili unatrag dvije, tri godine izmjene i dopune, izmjene i dopune. Nekima će ovo biti za vrijeme od kak sam ja u Saboru peta izmjena i dopuna. U obrazloženju, u prosjeku su tri, u prosjeku iz europskog paketa svaki zakon je nakon usvajanja doživio najmanje tri izmjene i dopune i to je ne zamjeriti da nema uvoda u svaki zakon u kojem piše da se ove izmjene i dopune moraju napraviti zbog Direktive EK br. žlj, žlj, žlj 2002., 2003., 2004., 2005. a zakon je u Saboru bio 2007., 2008. Pa sad imam pitanje gospodine Bužinoviću, gospodine državni tajniče koliko direktiva starijih od 2007. a zakoni koji su bili u Saboru prošle godine, dakle u 2008. će morati doći na popravak jer predlagatelj na vrijeme nije ugradio sve potrebne direktive. Ona 2006., 2005., četvrta, treća, druga. Zašto nam se dešava da direktive stare četiri, pet, šest godina ne ugrađujemo, nego kada zakon dođe u Bruxelles ili zagrebački Ured Europske komisije oni nas moraju upozoriti da nešto nismo napravili. U pravilu se dešava da je potreba izmjena i dopuna zakona direktive stare najmanje pet godina. I u pravilu se dešava da se to mora raditi zašto što je Europska komisija upozorila da ni zadnja izmjena i dopuna opet nije kvalitetno napravljena. Ja vjerujem da ćete se sa mnom složiti da je bolje zakon donijeti dva tjedna ili tri tjedna kasnije, ali da bude cjelovit, a ne tri, četiri, pet puta mijenjan. Nadalje, pogledajte te zakone i brojne izmjene i dopune da se ne objavljuju pročišćeni tekstovi tih zakona, naročito zakoni koji se odnose na građanska i ljudska prava, socijalna, mirovinska, radnička, kakva hoćete. Pa meni je već teško čitati i pratiti koji zakoni i koja odredba vrijedi, a koja je izmijenjena, a kamoli od onih kojima to nije profesionalni posao. Drugo, isto tako želim vjerovati da ćete se sa mnom složiti kako sama proizvodnja zakona i štancanje zakona nije cilj. Jedan od načina i mehanizma da, ali ne i krajnji cilj jer ne vjerujem da i ta pravna pravila Europe postoje samo zato da postoje, nego da se primjenjuju i poštuju. Brzina kojom radimo sprječava institucije sustava da se prilagođuju novim pravilima. Ja ne znam zašto. Da li nemamo dovoljno edukacije, priprema, školovanja, nedovoljne kvalitete administrativnog kapaciteta. Ali volio bih da recimo nakon 6 mjeseci upravo vi dođete pred Sabor i date nam barem jednu prvu analizu učinaka i provedbe zakona iz europskog paketa. Jer kada dođe do polemičnih tonova u ovoj sabornici glavni je argument mi smo izvršili usklađivanje zakona s pravnom stečevinom Europske unije i onda pobrajamo koliko zakona već jesmo, koji je u proceduri, koliko ih još moramo. I velimo sad smo mi svoje napravili. Ja bih rekao tek smo počeli svoje raditi donošenjem zakona koji nema nikakvu vrijednost ni dobrobit za građane ove države i zbog tih zakona građani neće glasati da uđemo u Europsku uniju ako oni u praksi se ne provode ili građani ni ne osjete posljedice tog zakona, jedino kad su restrikcije, kad europska pravila nešto zabranjuju, nameću ili smanjuju već stečena prava. Mislim da je krajnji trenutak, a preko 200 takvih zakona smo do sad u zadnjih četiri godine donijeli i da umjesto borbe sa brojem zakona i takmičenjem kada ćemo više prva takva analiza dođe pred Sabor. Što je to Hrvatskoj sada bolje, promijenjeno? Kako se ti zakoni provode? Gdje su crne rupe? Gdje je najviše otpora, nesporazuma, nejasnoća? Gdje administrativni kapaciteti nisu dovoljni? Gdje se zakoni različito tumače koji su ostali nejasni ili su u velikom sukobu sa drugim propisima koje nismo mijenjali jer nisu na popisu europskog paketa? Mislim da bi to bilo jako bitno. Ne zato da nekog kritiziramo, ne zato da se ovdje politički nadmudrujemo, nego da pomognemo svima onima koji su u izvršnoj vlasti zaduženi za to da zajednički napravimo i poboljšavamo stvari. I vi ste, i to je moja treća opaska, spomenuli pregovaračka stajališta. Svaki od ovih zakona i česte njihove izmjene i dopune posljedica su pregovaračkih stajališta. Ne znam da li vi znate, ali Sabor ne zna koja su pregovaračka stajališta Hrvatske Vlade. I sad, a zašto je to bitno? Dođe prijedlog zakona ili izmjene i dopune zakona, mi ovdje raspravljamo, pišemo amandmane, trudimo se poboljšati ne znajući pregovaračka stajališta i što je u konačnosti pregovarački tim dogovorio. Bilo u kojem ovom području, u rudarstvu na primjer. I sad kad Zakon o rudarstvu dođe, biti će možda petnaestak, dvadesetak amandmana koji će se morati odbiti jer je već u pregovaračkom stajalištu, našem, to drugačije određeno, ili možda već i izdogovarano drugačije. I zato često dolazi do polemičnih tonova, nesporazuma, pa čak i van okvira onoga što bi u Parlamentu trebalo jer mi pregovaračka stajališta nemamo. Mi ne znamo što je primjerice u financiranju voda, vodnog gospodarstva Hrvatska Vlada od pregovaračkih stajališta zapisala, ili u međuvremenu već i ispregovarala taj dio, pa moramo zakon promijeniti. Zato bi možda, a zašto sam to spomenuo, bilo bi jako dobro da apelirate na vaše suradnike, sve ostale koji pišu obrazloženje stanja i ocjenu stanja. To je odmah prva, druga, treća stranica, nekad su samo dvije, nekad ih je i petnaestak da se unutra napiše ove izmjene zakona jesu direktiva broj ta, ta i ta, ali i odraslih posljedica pregovaračkih stajališta Hrvatske Vlade ili dogovorene ispregovarane pozicije, dakle bile su pregovaračka stajališta Europske komisije i bila su pregovaračka stajališta Hrvatske i kao produkt, kao posljedica dogovora su ove promjene koje moraju biti niti lijevo, niti desno, ni milimetar gore, niti dole. Da se ovdje ne mučimo i ne nadmudrujemo, pišemo amandmane jer je meni jasno za ono što je ispregovarano, što je dogovarano, ili što je mimo pregovaračkih stajališta koje je Vlada sama utvrdila, da ne možete prihvatiti i normalno je da ne možete … [[Govornik se ne razumije.]] jer mi ih unaprijed nemamo, mi ih niti poslije toga nemamo. Dobiti ćete i na kvaliteti i na brzini, a izbjeći će se mnogi nesporazumi. Svi zakoni P.Z.E. morali bi imati tu napomenu. To je barem minimum koji bi predlagatelji zakona prema nama saborskim zastupnicima trebali davati, ako ne u paketu pregovaračka stajališta, onda u konkretnom zakonu. Vrlo jednostavno. Slažete se da to nije problem upisati u obrazloženje zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Lesar, samo jednu kratku intervenciju. Naime, slažem se s vama da bi i Vlada trebala dati nama redovno svoju ocjenu vezanu za usklađivanje zakona. Posebno je važno vezano uz implementiranje tih zakona, procjena gdje su problemi, gdje zapinje, što se treba napraviti, jer i taj dio posla mi možemo, barem indirektno pomoći da se riješi, ali ako se radi o procjeni implementacije od strane neovisnoga promatrača, ako su oni neovisni, vjerojatno jesu, Europska komisija nam redovno daje izvještaj o napredovanju Hrvatske. Ovaj posljednji izvještaj koji smo dobili prije 2, 3 mjeseca nam je dao sve slabe točke, a njih je jako, jako puno, prema tome iz toga vi i ja možemo iščitati puno toga, ali se slažem da se može dopuniti stavom naše strane. A što se tiče pregovaračkih stajališta, Nacionalni odbor ih ima, Nacionalni odbor jer tamo sjede predsjednici svih klubova, može intervenirati svaki član Nacionalnog odbora i prema tome, mi ipak imamo kao saborski zastupnici, makar posredno preko naših kolega koji sjede u Nacionalnom odboru utjecaj na pregovaračka stajališta i sve što se toga tiče. Evo, to sam imao potrebu reći, prema tome slažem se sa dijelom vašeg izlaganja, ali neke stvari ipak već i sad možemo riješiti.
Hvala. Odgovor, gospodin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa poštovani kolega Doriću, ja se s vama slažem i točno je da je Europska komisija podnaša izvještaj o napretku Hrvatske i ostalih eventualnih kandidatkinja za punopravno članstvo. I oni doista jako dobro prate, ne samo kad mi donašamo zakone, nego kako ih kasnije primjenjujemo, ali nije da ne vjerujem bruxelleskoj birokraciji, nije da im dakle ne vjerujemo. Ja bih volio da to naša Vlada radi i da ona nas izvješćuje. Zašto bih ja ovima u Bruxellesu više vjerovao nego susjedima s druge strane Markovog trga? Dakle, umjesto tog izvještaja u napretku koji radi Europska komisija, ja bih volio izvještaj o napretku kojega će napraviti Hrvatska Vlada u kontekstu implementacije zakona koje je Saboru predložila. Znate, jer kad su ovi stranci u pitanju, uvijek se moram pitati da li je neka ocjena ili točka iz njihovog izvješća stoji ili ne. Hvala.
I gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Čini mi se da ću treći ili četvrti put po ovoj temi održati istu raspravu i to me poprilično žalosti jer pokazuje da se tijekom godina apsolutno ništa nije promijenilo. Podržavajući rasprave, posebno kolege Dorića i kolege Lesara, želim upozoriti na još jednu stvar, a to je što se događa s ovim europskim zakonima kad dođu ovdje u Hrvatski sabor. Svi ti zakoni nose oznaku P.Z.E. i dobivaju je kao P.Z.E. upravo temeljem popisa kojeg ćemo mi danas ili u petak usvojiti. Ta P.Z.E. oznaka po našem Poslovniku znači da ti zakoni idu u raspravu po hitnom postupku i nekakva je nepisana, da tako kažem praksa od 2002., odnosno 2003. godine da se ti zakoni uglavnom usvajaju više-manje jednoglasno, odnosno oko njih postoji visoki stupanj suglasnosti. I ono na što želim upozoriti kao i lani i preklani je činjenica da se ta P.Z.E. oznaka vrlo često zloupotrebljava. Kad govorim o zlouporabi, mislim na sljedeće. Dakle, evo ispričati ću na jednom konkretnom primjeru tako da naprosto znate o čemu zapravo želim, na što upozoravam. Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, u planu usklađivanja zakonodavstva za 2008. godinu lijepo je pisalo da ćemo, ne znam, u drugom kvartalu izmijeniti Zakon o osnovnom i srednjem školstvu iz programa priključivanja Republike Hrvatske Europskoj uniji, to je bio vidljiv razlog, dakle razlozi su bili zbog rješavanja pitanja školovanja djece migranata i stranih državljana i takve stvari. Ono što se u praksi dogodilo je da je resorno Ministarstvo znanosti izmijenilo potpuno cijeli zakon. Apsolutno sve odredbe u zakonu. Na drugi način preguliralo pitanja školskih odbora, planova da sad ne pričam o toj diskusiji koju smo imali ljetos, a zapravo ovaj europski dio se odnosio samo na taj, odnosno ta dva članka su bila vezana uz europske odredbe. Unatoč tome cijeli zakon je imao oznaku P.Z.E. i o svemu smo raspravljali kao o europskom zakonu, iako 99% teksta tog zakona veze sa priključivanjem Republike Hrvatske Europskoj uniji nije imalo. To ne govorim samo stoga što zbog takve ubrzane procedure imamo zaista lošije zakone, nego što i pred našim građanima stvaramo dojam da neke lošije, nepopularne mjere radimo zbog te zločeste i grozne Europske unije, a to nije dobra poruka koju bi mi iz hrvatskog Parlamenta ovdje trebali poslati. Tim više što je čini mi se postoje koncenzusi parlamentarnih stranaka oko pitanja ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju. Te to pokazuju i rezultati zadnjeg … [[Govornica se ne razumije.]] istraživanja koje pokazuje da zapravo velika većina građana, kako vrijeme odlazi, zbog ovih ili onih razloga sve više dvoji oko ulaska Republike Hrvatske Europskoj uniji. Konkretno 38% kazao je da Hrvatsko članstvo Uniji nije ni dobro ni loše, 29% smatra da je pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji dobro, a 26% ocjenjuje lošim. Dakle, ja bih na neki način apelirala da kada donosimo zakone iz ovog plana usklađivanje zakonodavstva, dakle ono što u našoj proceduri mi čitamo P.Z.E. zakone oni zaista onda budu i svojim sadržajem određeni i na neki način ograničeni samo onim sadržajima i koji se odnose na izmjenu regulative koja je potrebna radi usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. Iz tih razloga mnogi zakoni kao europski, ali na kraju sadržajno nisu i ne dobiju potporu one većine koju bi inače dobili samo zato što se u njih vrlo često podvaljuju stvari koje se inače u normalnom postupku vrlo teško bi dobile potporu u Parlamentu. To naprosto nije dobro. Drugo, djelomično su i kolega Dorić i kolega Lesar o tome govorili. Nama je kao zastupnicima prilično teško kad dobijemo ovakav popis, vidjeti što zapravo da tako kažem se iza brda valja, u cijeloj priči. Što bi to nama trebalo značiti. I čini mi se da bi ovo usvajanje ovog plana usklađivanja zakonodavstva trebalo biti ipak nešto više od puke formalne obveze koja slijedi iz nekakvih naših dokumenata, odnosno dogovora. Ja se apsolutno slažem, čini mi se da je kolega Dorić to spominjao, o površnosti u samoj proceduri donošenja tih zakona. Jednim dijelom zbog pripreme u ministarstvima, drugim dijelom zbog procedure koja je bila u Parlamentu. Jedan slučaj, takvih je bilo nekoliko. Zakon o sprječavanju širenja zaraznih bolesti među pučanstvom. Prošle godine u 7. mjesecu smo taj zakon mijenjali, kao P.Z.E. iako smo taj zakon kao P.Z.E. donijeli negdje početkom 2007. godine. Od siječnja 2007. godine kad smo zakon donijeli, do srpnja 2008. godine kad smo ga mijenjali nije se u europskoj regulativi dogodilo apsolutno ništa novo. Niti je donesena nova direktiva, niti su donesene nekakve obvezne upute. Apsolutno se ništa nije dogodilo. I mi smo naprosto naš zakon. Da se razumijemo nisu nikakve ni konzultacije bile provedene u međuvremenu, niti je poglavlje bilo otvarano. Dakle apsolutno se u tom području ništa nije događalo, a mi smo imali još jednom zakon na izmjeni samo zato što onda, iako smo ga 2007. izglasali kao potpuno usklađen sa Europskom unijom, netko ipak je propustio napraviti nešto vezano uz one prethodne direktivi. I takvi slučajevi su ovdje jako česti. Nama, ponavljam, je to zaista teško pratiti, ali nije dobro velim ni za Parlament, niti za ozbiljnost akata koje mi ovdje u Saboru donosimo. I treće. Ja bih se zaista založila da osim ovog samog popisa sa imenima zakona, on na neki način bude kako bih rekla, da svaki taj naziv zakona ima jednu kratku eksplikaciju na što se zapravo odnosi u dva, tri retka. Jer recimo, ja se sjećam ovog Zakona o patentu, žigu i zaštite topografije poluvodičkih proizvoda, jer to su bili prvi zakoni koji su se našli na ovom popisu i mi smo ih kakti totalno uskladili 2003. godine. I te zakone smo usklađivali ja mislim već jedno tri puta do sada koliko ja mogu pratiti od velim 2003. godine, jer za to zaista možda postoji opravdan razlog. Možda su zaista doneseni nekakvi novi, nekakve nove direktive, nekakva nova pravila s kojima se trebamo uskladiti, a naprosto ja bih voljela kao zastupnica, kada ću u petak glasati za ovaj popis mjera, da naprosto znam na što se ovi zakoni odnose. Jer, znajući praksu koju sam spomenula na početku rasprave oko, da tako kažem, zlouporabe tog lupanja P.Z.E. pečata na zakone koji to jesu i nisu, mi se onda možemo vrlo opravdano pitati želi li nam se zapravo pod firmom promjene i usklađivanja s europskim zakonodavstvom podvaliti nešto što to nije. Ne znam, ovaj Zakon o elektroničkim medijima, isto valjda svake godine Zakon o elektroničkim medijima. Malo, nije svake, ali jedno svake druge. Dakle, da zaključim. Nećemo još puno ovakvih popisa nadam se usvajati. Znam da apeli koje ja, velim ponavljam iz godine u godinu će dobrim dijelom ostati i uzaludni, jer ovaj posao polako ide prema kraju, ali zaista ne bi bilo loše kada bismo dobili ipak nešto više informacija oko samog usklađivanja zakonodavstva. Jedno pitanje vezano uz pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Ako se ne varam prije nekoliko godina mi smo kao Hrvatski sabor usvojili komunikacijsku strategiju Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji, ili tako nekako se taj dokument zvao. O njemu je bila dosta živa rasprava ovdje u Parlamentu. Evo i mene bi osobno zanimalo, jer dakle ja se nadam da to vrijeme na neki način samog pristupanja ide polako kraju, a da ovi rezultati istraživanja javnog mnijenja govore da se nismo puno odmakli u povećanju potpore hrvatskih građana pristupanju Europskoj uniji, te može i kao nekakvo izvješće ili samo kao informaciju zastupnicima nama na znanje dobijemo izvješće o provedbi tog, ispričavam se što ne znam točno ime, ali čini mi se da je nacionalni program ili akcijski program ili tako nekako, plan informiranja građana oko pristupanja Europskoj uniji. Zahvaljujem.
Hvala. I zaključno u ime Vlade, državni tajnik gospodin Davor Božinović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja ću probati ovako općenito odgovoriti, jer stvarno je bilo dosta pojedinačnih intervencija za koje držim da su dobronamjerne i u skladu sa intencijom da se unaprijedi cijeli ovaj posao. Prvo što se tiče zakonodavstva za ovu godinu. Dakle, proces je u tijeku. Do sad je, na Vladi su već usvojena dva zakona i upućena su u proceduru u Hrvatski sabor. Ovaj tjedan ako se ne varam na dnevnom redu sjednica Vlade je 6 zakona. Dakle, dinamika će se održati. Ono što mi se čini bitnim naglasiti, a možda time pokrivam i jedan veći dio pojedinačnih intervencija, a to je da je ove godine broj zakona manji i to višestruko manji, ali primijetili ste da je veliki broj podzakonskih akata i mjera. Dakle, ove godine će biti manje zakona i možda i ovakvih iskustava o kojima ste govorili, a naglasak će upravo biti na implementaciji. I naravno da je implementacija zakona konačni cilj, jer kada zakoni krenu u život to je njihova svrha, a tada će se najbolje moći mjeriti u kojoj mjeri smo cijelo zakonodavstvo zapravo prilagodili uvjetima koji, životnim uvjetima. Ja vam se zahvaljujem i na ovim primjedbama oko usklađivanja sa direktivama. Ono što je današnji predmet i dakle ovih 57. zakona, a ja vas mogu uvjeriti da je to usklađivanje sa novim direktivama Europske unije i tako da se ne bih složio da se radi ili da će se raditi o nekakvom štancanju zakona. To je kada je ovogodišnji program u pitanju usklađivanje sa stečevinom koja je u međuvremenu stvorena i s većinom tih novih direktiva ćemo se zapravo baviti ove godine. Mislim da je gospodin Dorić dijelom odgovorio na pitanje o pregovaračkim stajalištima. To je institucionalno riješeno u Hrvatskom saboru. Dakle, sva se pregovaračka stajališta upućuju na Nacionalni odbor za praćenje pregovora gdje se o njima također raspravlja u skladu sa procedurom. Dakle, Sabor je u tom segmentu involviran. Kada kažete gospodine Lesar da više želite i vjerovati hrvatskoj administraciji, nego briselskoj ja vam na tome zahvaljujem i to i očekujem. Inače to izvješće koje Europska komisija izrađuje svake godine, ona ga izrađuje na temelju inputa koji se zove "Self Assessment" dakle to je zapravo jedan materijal koji njima služi za podlogu i onda oko tog materijala oko ocjene određenih postignuća koja su bila predviđena koja su u tom trenutku definirana kao stajalište Europske unije, traju razgovori i konzultacije. Dakle, to je formalno izvješće Europske komisije ali mi smo u tom procesu od samog početka, dapače ako hoćete i po obujmu onaj prvi najveći dio posla dakle inputa prema komisiji je naš. To je to. ja bih samo kazao gospođi Lugarić, znamo za to istraživanje. Međutim, ne kažem to da je to istraživanje ono još uvijek pokazuje da je većina hrvatskih građana za članstvo u Europskoj uniji. I to istraživanje ako hoćete na tragu ispitivanja javnog mijenja u zemljama koje su postale članice u prethodnom krugu proširenja koje su bile u ovoj završnoj fazi. Dakle, obično vam je podrška 80, 90% onda kada ne znam zemlja ili krene u pregovore. Kasnije kada ti pregovori dođu u jednu napredniju fazu, kada se suočavamo i sa zahtjevima ove ili one vrste, naravno da građani postaju i svjesniji i kritičniji. Ali ja bih kazao da je to kritika onih, dakle kritika prema organizaciji koja se već doživljava, odnosno u ovom slučaju integraciji kao svoja. Dakle, to je ja bih kazao jedna unutarnja kritika europske recimo nekakve prakse koju doživljavamo kao svoju i u tom smislu gospodin Lesar ja sam siguran da će hrvatski građani u većini glasovati i izglasovati članstvo u Europskoj uniji zbog toga što znaju, a i mi ćemo im u provedbi komunikacijske strategije o kojoj je također bilo riječ, a nadam se i svi zastupnici uvjeriti ih da je to za njihovo dobro. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Prijedlog plana usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije za 2009. godinu, Dodatak A Nacionalnom programu Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji 2009. godine. Dajem na glasovanje prijedlog ovoga plana. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat. Jednoglasno, sa 108 glasova za, donijet predloženi plan.
Prelazimo na: - Prijedlog Nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Vlada je podnijela ovaj prijedlogu članka 6. o razvojnoj suradnji i humanitarnoj pomoći inozemstvu. Prijedlog akata primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za vanjsku politiku, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Žele li predstavnici predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. U ime predlagača Davor Božinović državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Pred vama je Prijedlog Nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine koja je proizašla iz Zakona o razvojnoj suradnji i humanitarnoj pomoći koji je donesen u ovom Parlamentu u prosincu 2008. godine. Politika međunarodne suradnje sastavni je dio hrvatske vanjske politike i njezini ciljevi su istovjetni ciljevima te politike na razini Europske unije, te su u skladu s ciljevima relevantnih međunarodnih organizacija. Europska unija je najveći davatelj pomoći zemljama u razvoju, dakle najveći donator pomoći na svijetu i stoga uzimajući u obzir i buduće članstvo Republike Hrvatske u Uniji i preuzimanje nove uloge zemlje donatora, potrebno je definirati strategiju politike međunarodne razvojne suradnje. Budući je Republika Hrvatska tek nedavno započela svoju transformaciju iz i zemlje primateljice pomoći u zemlju davateljice pomoći na međunarodnoj i regionalnoj razini. Bilo je potrebno formulirati sustavnu politiku razvojne pomoći u skladu s našim mogućnostima, s našim gospodarskim, političkim ciljevima istovremeno uzimajući u obzir ciljeve, smjernice i političke odluke Europske unije. Svoju spremnost da aktivnije sudjelujemo u procesu izgradnje mira u svijetu te ostvarenju ciljeva Milenijske deklaracije Ujedinjenih naroda Hrvatska je odlučila potvrditi i povećanjem doprinosa za programe i aktivnosti Ujedinjenih naroda koji će se sustavno povećavati u narednim godinama. U proteklom desetljeću Republika Hrvatska je pružala razvojnu pomoć najvećim djelom Bosni i Hercegovini uglavnom za obnovu kuća povratnicima financiranje, obrazovnih, kulturnih, zdravstvenih, znanstvenih programa i projekata za financiranje gostujućih profesora s hrvatskih sveučilišta. Politika razvojne suradnje jedna je od komplementarnih državnih politika koje podrazumijevaju dobru umreženost i suradnju kako državnih institucija tako i privatnog te nevladinog sektora. Vlada je glavno političko tijelo u zemlji za područje međunarodne razvojne suradnje a Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija zaduženo je za koordinaciju politike međunarodne razvojne suradnje. Međunarodna razvojna pomoć uključuje i pružanje humanitarne pomoći pri čemu će Vlada blisko surađivati s partnerima poput hrvatskog Caritasa i hrvatskog Crvenog križa. Ja bih se samo želio ukratko osvrnuti na glavne elemente odnosno sadržaj strategije. Osnovna načela prema kojima će se Hrvatska voditi u biranju prioriteta zemalja zemlje primateljice su učinkovitost upravljanja programom službene razvojne pomoći, transparentnost dodjele sredstava i sagledavanje komparativnih prednosti Hrvatske i usmjeravanje pomoći na područja u kojima imamo specifična znanja i iskustva. Zbog ograničenih i ljudskih i financijskih resursa razvojna pomoć bi se trebala ograničiti na određeni broj recimo prioritetnih zemalja, u prvom redu to su zemlje obuhvaćene regionalnom suradnjom u kojima Hrvatska ima jaki politički i gospodarski interes, dakle regija jugo-istočne Europe te na zemlje koje su u prioritetu razvojne politike Europske unije. Područja na kojima bi Hrvatska mogla prenijeti svoja znanja i iskustva su prijenos iskustava povezanih s političko-gospodarskom tranzicijom, reformski procesi vezani uz usklađivanje društva sa standardima Europske unije, iskustva iz pristupnog procesa Europskoj uniji, prijenos iskustava koja su posljedica specifičnih okolnosti rata i poraća, dakle razminiranje, forenzika, fizička i psihološka rehabilitacija, pomoć u obrazovanju, stipendija, obučavanje stručnjaka i tehničkog osoblja putem seminara, donacija, stipendija za studij ili boravak u Hrvatskoj, tehnička pomoć. Oblici provedbe međunarodne razvojne suradnje bit će bilateralni, trilateralni i multilateralni. Bilateralni se dakako sastoji od tehničke i financijske potpore zemljama primateljicama. Na području multilateralne suradnje očekuju su obvezni i dragovoljni doprinosi putem međunarodnih organizacija a ispitat će se mogućnost trilateralne suradnje s drugim donatorima ili multilateralnim organizacijama u svrhu razmjene iskustava i povećanja učinkovitosti. Uz Zakon o razvojnoj suradnji i humanitarnoj pomoći inozemstvu koji je donesen u prosincu prošle godine propisi kojima se utvrđuje politika i planira službena razvojna pomoć su predmetna nacionalna strategija te provedbeni program za svaku odnosnu godinu. Provedbenim programom koji će se donositi Vlada utvrđivat će se plan aktivnosti na području službene razvojne pomoći za svaku proračunsku godinu. Ovom se strategijom dame i gospodo zaokružuje zakonodavni okvir za razvojnu suradnju u Republici Hrvatskoj. Njome se dakako ispunjavaju obveze iz pregovora koja je navedena u Nacionalnom programu za 2008. godinu. I u Akcijskom planu zatvaranja Poglavlja 30 – vanjski odnosi. Stoga, predlažemo usvajanje ovog prijedloga strategije kako bi se definirala načela i smjernice hrvatske službene razvojne pomoći, njeni teritorijalni i tematski prioriteti te precizno utvrdili institucionalni, financijski okviri međunarodne razvojne suradnje. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. U ime Odbora za vanjsku politiku gospodin Mario Zubović predsjednik odbora. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče. Odbor za vanjsku politiku Hrvatskoga sabora na 17. sjednici održanoj 29. siječnja 2009. godine razmotrio je Prijedlog nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 8. siječnja 2009. godine. Odbor za vanjsku politiku raspravljao je o ovom prijedlogu Vlade Republike Hrvatske kao matično radno tijelo. S obzirom da će Republika Hrvatska kao buduća članica Europske unije morati preuzeti novu ulogu zemlje donatora potrebno je definirati politiku međunarodne razvojne suradnje koja predstavlja i sastavni dio hrvatske vanjske politike. Vlada Republike Hrvatske je stoga formulirala sustavnu politiku razvojne pomoći u skladu sa hrvatskim mogućnostima kao i sa njenim gospodarskim i političkim ciljevima a u skladu s deklarativnim ciljevima Europske unije i milenijskim razvojnim ciljevima Ujedinjenih naroda. Članovi Odbora za vanjsku politiku u raspravi su istaknuli važnost interes Republike Hrvatske kao buduće članice euro-atlanskih integracija ali i radi šireg pozicioniranja i utjecaja Hrvatske u Međunarodnoj zajednici. Da sustavno unapređuje politiku međunarodne razvojne suradnje te stoga odluči podržati Prijedlog nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine. Istaknuto je da Republika Hrvatska može preuzeti stabilizirajuću i razvojno poticajnu ulogu prvenstveno u jugo-istočnoj Europi ali u širem međunarodnom kontekstu. U raspravi je dana podrška sudjelovanju Republike Hrvatske u međunarodnim aktivnostima usmjerenim na ostvarivanje održivog razvoja i uklanjanje potencijalnih čimbenika nestabilnosti u svijetu na temelju bilateralne i multilateralne suradnje. Odbor za vanjsku politiku je nakon provedene rasprave jednoglasno podržao ovaj prijedlog Vlade Republike Hrvatske te odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Prijedloga Nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine. hvala.
Zahvaljujem. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić, predsjednik Odbora. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske razmotrio je na 11. sjednici Prijedlog nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 8. siječnja 2009. godine. Predstavnik predlagatelja obrazložio je Prijedlog nacionalne strategije razvojne suradnje između ostalog kao i obvezu Vlade koja proizlazi iz Zakona o razvojnoj suradnji i humanitarnoj pomoći inozemstvu. Polazeći od činjenice kako će Hrvatska, buduća članica Europske unije, preuzeti novu ulogu, ulogu zemlje donatora, potrebno je da definira svoju politiku međunarodne razvojne suradnje na način da bude usklađena sa europskom pravnom stečevinom. Politika međunarodne razvojne suradnje sastavni je dio hrvatske politike koja je već sada, a još će više u budućnosti pridonijeti stabilizaciji i razvoju, prije svega zemalja Jugoistočne Europe. Republika Hrvatska je u proteklom desetljeću pružala razvojnu pomoć najvećim dijelom Bosni i Hercegovini, a preko projekata koje provode resorna ministarstva odnose se na obnovu, zdravstveni sektor, kulturu i obrazovanje. Također, Hrvatska pridonosi sigurnosti i razvoju na širem međunarodnom planu, prije svega svojim angažmanom u mirovnim misijama, a na temelju golemog humanitarnog iskustva proisteklog iz Domovinskog rata i općenito sanacija posljedica rata. Republika Hrvatska je također davala dragovoljne doprinose unutar sustava Ujedinjenih naroda, međunarodnim organizacijama i mirovnim misijama, uključujući obuku i razvojne projekte. U raspravi je naglašena važnost ove strategije općenito, jer Hrvatska može ponuditi svijetu prije svega važan doprinos znanja potrebnog za unapređenje humanitarne oblasti, ali se govorilo i o projektima koji se odnose na potporu državama u kojima žive naši sunarodnjaci, što je od specifičnog interesa našeg odbora. Naglašena je važnost formuliranja sustavne politike razvojne pomoći općenito, ali i one usmjerene na ustanove i institucije Hrvata koji žive izvan Republike Hrvatske, a koji nisu predmet ove strategije. Ova Nacionalna strategija razvojne suradnje Republike Hrvatske u dijelovima pomoći usmjerenoj na zemlje u kojima žive Hrvati, kao i strategija održivog razvoja Republike Hrvatske, treba biti upotpunjena Strategijom sustavnog odnosa prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Tim će biti upotpunjena i učinkovito i djelotvorno uspostavljena potpora našim sunarodnjacima koji žive izvan granica Republike Hrvatske što je ne samo naša ustavna obveza, nego i gospodarski, demografski i svaki drugi interes, kako Republike Hrvatske tako i Hrvata izvan nje. Naglašena je i važnost naših katoličkih misija i misionara koji mogu biti uključeni u sustav pružanja pomoći, osobito u siromašnim zemljama u kojima djeluju. Zaključno je dana potpora uspostavi sustava procjene postignutih rezultata u odnosu na uložena sredstva, kao i vođenje registra, svega što Republika Hrvatska čini na polju razvojne i humanitarne pomoći. Na koncu, odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Prijedloga nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Najprije su klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Javljam se u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice. Početkom prosinca prošle godine u Hrvatskom saboru smo raspravljali i usvojili Zakon o razvojnoj suradnji i humanitarnoj pomoći inozemstvu. Sukladno članku 6. tog zakona, Vlada Republike Hrvatske obvezala se izraditi Prijedlog nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za petogodišnje razdoblje, do 2009. do 2014. godine i taj je prijedlog danas pred nama. Usvajanje ove strategije jest dakle obveza koja proizlazi iz zakona, jest dio obveza iz pregovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Kako je navedeno u Nacionalnom programu Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji za 2008. godinu i u Akcijskom planu za zatvaranje poglavlja 30.-Vanjski odnosi, smatram međutim da je ova strategija odnosno općenito razvojna suradnja Republike Hrvatske važan je instrument vanjske politike i to neovisno od obveza koje imamo prema Europskoj uniji. Provedba ove strategije može biti dugoročno dobra investicija u dobre odnose, pozicioniranje i utjecaj Hrvatske u zemljama kojima pružamo pomoć. Sam tekst prijedloga nacionalne strategije prilično jasno objašnjava kontekst, aktualno stanje i ciljeve, kao i teritorijalne tematske prioritete i mehanizme provedbe te strategije u petogodišnjem razdoblju koje je pred nama. Želio bih ipak istaknuti nekoliko aspekata. Pohvalno je što ova strategija prepoznaje regiju Jugoistočne Europe kao prioritetno područje na koje će Republika Hrvatska usmjeravati razvojnu suradnju. Naravno, pri tome ne treba isključivati potrebu pomoći drugim dijelovima svijeta u granicama naših mogućnosti. Tu prvenstveno mislim na milenijske razvojne ciljeve Ujedinjenih naroda, reduciranje ekstremnog siromaštva i gladi, zaustavljanje širenja AIDS-a, osiguranje općeg osnovnog obrazovanja za sve te omogućavanje najsiromašnijima pristup čistoj vodi do 2015. godine. Naša zemlja prije nekoliko godina započela je transformaciju iz zemlje primateljice u zemlju davateljicu pomoći na međunarodnoj i regionalnoj razini. Pristupanjem i prihvaćanjem Milenijske deklaracije UN-a Republika Hrvatska preuzela je obvezu da sve ciljeve ispuni u roku do 2015. godine. Za našu zemlju to je od posebnog značaja, jer se ostvarivanje milenijskih ciljeva djelomično podudara s prioritetima vezanim uz proces pristupanja Europskoj uniji. Naša zemlja treba biti, naravno u granicama svojih mogućnosti, spremna pomoći drugima, osobito u prenošenju razvojnih iskustava. Naše iskustvo u približavanju kako NATO-u tako i Europskoj uniji, može biti dragocjeno našim jugoistočnim susjedima. Iskustva u korištenju Programa predpristupne pomoći također mogu biti vrlo korisna onim našim susjedima kojima se ti programi također sada otvaraju. Ne smiju se zaboraviti mogućnosti prenošenja iskustava i znanja vezanih za ratno i poslijeratno razdoblje, razminiranje, forenziku, psihička i fizička rehabilitacija i drugo. I u ovom forumu želio bih podsjetiti da i mi u Hrvatskom saboru kako Odbor za vanjsku politiku tako i drugi saborski odbori koji imaju međunarodnu suradnju već aktivno doprinosimo toj suradnji. Prošle godine prenosili smo naša iskustva kolegama s Kosova, kolegama iz Crne Gore i Makedonije, a u prosincu smo ugostili i Odbor za vanjsku politiku Bosne i Hercegovine s kojima smo također razgovarali o iskustvima na našem putu ka Europskoj uniji. Nadam se da ćemo do ljeta imati priliku ovdje razgovarati i sa srpskim kolegama, pomoći njima, njihovo brže napredovanje u euroatlantskim integracijama i usvajanje europskih standarda važno je i za nas jer nam jamči sigurnije i demokratskije susjedstvo. Zbog svega navedenog klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da treba podržati Prijedlog Nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Klub HNS-a podržat će ovu strategiju, ali želimo ovdje odmah reći da su nam iz ove strategije neke stvari nedovoljno jasne, odnosno nedovoljno podvučene i mi ćemo o tome evo reći par riječi. Započeo bih sa jednom osobnom konstatacijom da se ne slažem sa državnim tajnikom samo u jednoj rečenici koju ste izrekli, a to je bilo kad ste rekli i govorili o područjima na kojima bi Republika Hrvatska mogla prenijeti iskustva. Ako se radi o strategiji onda treba biti vrlo jasno, onda su to područja na kojima će Republika Hrvatska prenijeti svoje iskustvo. Ne pro futuro, nego sada, o njoj razgovaramo konkretno što i kako. Ono što mi se u ovom uvodnom obrazloženju posebno sviđa i o tome smo raspravljali na klubu je ova rečenica. Formuliranjem sustavne politike razvojne pomoći u skladu sa hrvatskim mogućnostima kao i s njenim gospodarskim i političkim ciljevima. To je odlična rečenica. To je rečenica koja nas treba voditi kroz ovu strategiju i na koju moramo vezati našu strategiju. Mi na žalost često puta nemamo strategiju u raznim područjima, da ona nije jasna, pa jasno da onda je ne možemo ni provoditi, a na nju bi trebali mnogi drugi gospodarski subjekti lokalna, regionalna zajednica se naslanjati itd. Dakle, ta sustavnost, taj pristup, strateški pristup često puta nam nedostaje čini mi se i sada. Ono što ovdje također nije dovoljno naglašeno, a mislim da nam je jedna velika mogućnost i jedna prednost u narednim godinama, a to je ono što u Europi nazivaju čini mi se Europien neighbourhood, EU neighbourhood policy. Dakle, politika prema zemljama na vanjskim granicama Europske unije. Mi ćemo relativno dugo vremena biti na tim vanjskim granicama. Europi je jako stalo do toga da se na tim područjima uspostave vrlo jasni gospodarski tokovi, prometni tokovi, politička suradnja itd. I mislimo da je tu trebalo puno više naglasiti to područje, jer budimo na koncu i pošteni. Tu će biti i određene pomoći od strane Europske unije. Oni će i financijski podupirati mnoge projekte i programe na tom području i to svakako treba iskoristiti, pa i ovdje jasno podvući. Ako se uzmu prioriteti koje smo mi dobili na stranici 2. i stranici 4. ovog materijala na drugoj stranici imamo 4. točke. Prva milenijski razvojni ciljevi i zadnja politika razvojne suradnje Europske unije. Mi smatramo da je trebalo čak možda obrnutim redom ići ako se ovdje uopće radi o prioritetima ili su jednostavno nabrojeni taksativno pojedini ciljevi. Ali smatramo da svakako treba stalno misliti kolegice i kolege na naše gospodarske i političke ciljeve. Naime, ako poklonite nekom ili darujete nekom tehnološku pomoć onda ste ga učinili ovisnim o vašoj tehnologiji, pa je to valjda naš gospodarski cilj. Ako ste nekome poklonili stroj, onda ste ga učinili ovisnim o vašim rezervnim dijelovima i o tim i takvim aparatima. Ako ste ga obučili onda se on drži vaših načela, vaših principa. On jasno sudjeluje, razmišlja, razvija se u onako kako ste ga naučili i zato smatramo da bi trebalo vrlo jasno odvojiti neke stvari koje smo već evo sada čuli ovih zadnjih desetak minuta. Kolega Bagarić je govorio o Hrvatima u svijetu kao jednim od osnovnih ciljeva ove strategije. Ja smatram da je to samo jedna cjelina, da je to prva, druga ili treća. Ne, i nije potrebno govoriti ovdje i pokušavat se nadmetati tko će više pomoći ovoj ili onoj skupini ali svakako da. Ali, ako je to Europien neighbourhood policy onda jasno nećemo u nju uključiti primarno Hrvate, nego ćemo govoriti u jednom širem kontekstu. Mi u HNS-u čak smo uvjereni u to da mi nikada nismo napravili listu zemalja za koje smo mi gospodarski zainteresirani da na njih prenesemo naša gospodarska, politička i druga iskustva. Da li je to područje sve do Crnog mora? Vjerujem da da. Da li je to područje Mediterana? Vjerujem da da. Da li su tu mnoge ranije nesvrstane zemlje? Vjerujem da da. Ali ja nikada nisam čuo ni u jednoj, ni u drugoj, ni u trećoj strategiji nešto konkretno. Mislim da moramo početi jasno definirati koji su to ciljevi prije svega zemlje, tehnologije, područja itd. Dobro, ja neću puno dužiti jer ponavljam mi ćemo podržati ovu strategiju. Ali svakako molimo da se u svakom daljnjem koraku koji ćemo činiti u pravcu realizacije ove strategije moramo biti puno jasniji, puno konkretniji i da moramo planirati na duge staze. Ponavljam, Europien neighbourhood policy će se odnositi na razdoblje od pet, deset, petnaest godina. Ali moramo razviti jednu dugoročnu strategiju koja će obuhvatiti čak i puno duže razdoblje, ali se tada jasno treba odnositi i na potpuno druge zemlje sa drugim ciljevima itd. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Nema ga, gubi pravo na raspravu. I drugi je uvaženi zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, tajniče, kolegice i kolege. Ja ću krenuti sa jednom konstatacijom da danas dvije i pol milijarde ljudi na svijetu živi s manje od 2 dolara na dan. Čovjek se pita zar je to moguće dopustiti savjesti koja je debelo poremećena konstantnom pohlepom za profitom što nužno pretvara ovu strašnu brojku ljudi u roblje. Mi dobro znamo da pomanjkanje prihoda iz zaposlenja, gotovo uvijek ide zajedno s pomanjkanjem pristupa obrazovanju, zdravstvenoj skrbi, pitkoj vodi i drugim osnovnim uslugama, a i klimatske promjene i uništavanje okoliša najčešće pogađaju siromašne, pa smanjenje siromaštva postaje osnovnim ciljem donatorske zajednice. A također i svi mi dobro znamo da je tek nedavno, kao što je tu bilo rečeno Republika Hrvatska započela svoju transformaciju iz zemlje primateljice pomoći u zemlju davateljicu pomoći na međunarodnoj i regionalnoj razini. Politika međunarodne razvojne suradnje sastavni je dio hrvatske vanjske politike. O teritorijalnim prioritetima već je bilo tu rečeno i Republika Hrvatska će svoje napore u vidu razvojne suradnje prvenstveno usmjeriti na regiju Jugoistočne Europe jer smatra da stečeno znanje i iskustvo mogu biti za zemlje primateljice. Tako na primjer, u proteklom desetljeću Republika Hrvatska je pružala razvojnu pomoć najvećim dijelom Bosni i Hercegovini. Određenih načela kojih će se Republika Hrvatska držati najprije će razmotriti prioritete koji identificiraju zemlje primateljice, njihove razvojne strategije, a koji se temelje na načelima održivog razvoja, dobrog upravljanja, demokracije, vladavine prava i poštivanja ljudskih prava. Politika međunarodne razvojne suradnje sastavni je dio hrvatske vanjske politike. Njezini ciljevi su koherentni s politikom na nivou Europske unije te su u skladu s ciljevima međunarodnih organizacija Ujedinjenih naroda i njegovih agencija, Svjetske banke, Međunarodnog monetarnog fonda i drugo. Europska unija je najveći svjetski davatelj pomoći zemljama u razvoju. Ujedinjeni narodi osiguravaju univerzalni format za međunarodnu razvojnu suradnju u sklopu koje se raspravlja i dogovara o najvažnijim pitanjima. Što se tiče mehanizma provedbe, Republika Hrvatska će pružati humanitarnu pomoć u slučaju katastrofa ili produženih vojnih sukoba. Ona se može sastojati od pružanja pomoći ratnim izbjeglicama te od pomoći nakon prirodnih nepogoda, potresa, poplava suša, koja uključuje hranu. Prilikom reagiranja na takva krizna stanja, Vlada će blisko surađivati s partnerima poput Hrvatskog caritasa i Hrvatskog crvenog križa. A nešto o tematskim prioritetima kroz to djelovanje. Kao prvo, prijenos iskustava iz političke gospodarske tranzicije, znači uspostava i prijenos demokratskih struktura, stvaranje uvjeta za tržišno gospodarstvo, primjena demokratskih drugih kriterija. Drugo, iskustva iz pristupnih pregovora Europskoj uniji, kao što su pregovori u poglavljima koja se odnose na socijalno uključivanje, zatim stvaranje preduvjeta pretpristupne pomoći IPA i sustav reforme socijalne skrbi cijelog društva. Nadalje, reformski procesi za usklađivanje društva sa standardima Europske unije. Četvrto, prijenos iskustva iz specifičnih ratnih i poratnih okolnosti koje su nam dobro poznate, znači razminiranje, forenzika, fizička i psihička rehabilitacija, pomirba. Idemo dalje, obrazovanje, obuka stručnjaka i osoblja, o čemu je bilo već rečeno, zdravstvo, zaštita okoliša i energetska učinkovitost. Što se tiče koordiniranja i upravljanja službenom razmjernom pomoći, treba ojačati u nekoliko područja. Znači a, osim strateškog upravljanja i koordinacije potrebno je ojačati nacionalne kapacitete za programiranje. Znači, definiranje programa i projekata u zemljama primateljicama na osnovi dogovora s istinom. Pod b, provedbu službene razmjerne pomoći. C, upravljanje projektnim ciklusom radi postizanja veće efikasnosti i transparentnosti. Na ovom području moguća je suradnja s drugim donatorima i multilateralnim organizacijama, poticanje istraživalačkog i analitičkog rada na području razvojne suradnje slanje hrvatskih stručnjaka na praksu u međunarodnu organizaciju te kod drugih donatora, odnosno provedba pilot projekata s drugim donatorima. I na kraju jedna završna misao koja mi se čini jako instruktivnom i ovako ću završiti. Pohvalno i uzvišeno ako pokušavamo postati dobro ili bolje ljudsko biće, ali u takvom pothvatu u konačnici ne možete uspjeti ako ne dođe do pomaka svijesti zbog toga što je to još uvijek dio istine nefunkcionalnosti i … [[Govornik se ne razumije.]] oblik poboljšavanja samog sebe i sve većih želja jačanja čovjekovog misaonog identiteta i njegove slike o sebi. Dobri, ne možete postati dobri ako pokušavate biti dobri, nego tek ako otkrijete dobrotu koja već prebiva u vama i dopustite joj da izroni na površinu. No, to se po mojem mišljenju može samo dogoditi ako u vašem stanju svijesti dođe do temeljne promjene. U skladu s ovim što sam zadnje rekao, podržavam prijedlog Nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko. Kolega Kundiću, slažem se sa većinom onog što ste rekli, samo se ne slažem, vi, a i netko ranije je već spominjao Caritas. Znate, Caritas može biti strategijom katoličke crkve. I treba da bude, to je silno uspješni sustav, silno puno pomaže građanima, ali ovdje se govori o strategiji Republike Hrvatske, naše Vlade. Ja to ne bih brkao i mislim da nemamo pravo brkati i pokrivati se Caritasom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Stjepan Kundić.
Gospodine Dorić, Caritas je spominjan u ovoj strategiji, spominjan je. A drugo, ja se moram sjetiti Velike Gorice i poratnog vremena kada je upravo taj Caritas spašavao 7 600 izbjeglih ljudi od strave crkve i Sjeverne Italije, tako da ja to ne mogu nikad zaboraviti pa mislim da se to uklapa u ovaj sistem.
Zahvaljujem. I najavljena rasprava, to još do sad nije, ali moram to istaknuti, jednu minutu. Izvolite uvaženi zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo, pokušati ću biti stvarno brz, ali ponukao me na raspravu, dakle potakao me na raspravu kolega Dorić. Što je vrlo važno ja mislim kazati, a vezano za ovaj dokument, za ovu strategiju. Dakle ova strategija se ne obraća izravno, dakle nije njena ciljna skupina Hrvati u svijetu. Dakle, mislim da to nije nitko mogao niti razumjeti. Osobito nije mogao razumjeti, ili ja nisam dobro to jasno i razgovijetno pročitao iz zaključaka, odnosno iz rasprave našeg odbora, nego se radi zapravo sljedeće. Dakle, s obzirom da se odnosi strategije, odnosno djelovanje Republike Hrvatske prvenstveno na zemlje Jugoistočne Europe među kojima ima također još uvijek i zemalja u kojima Hrvati čine značajan broj. Tu je recimo, ne znam i Vojvodina i Srbija u cijelosti, da ne govorim o Kosovu, o Crnoj Gori, Bosni i Hercegovini. Prema tome, u jednom sustavu, ja se s vama posve slažem kolega Doriću, u jednome kreiranju kompletnog sustava potpore, recimo Hrvatima izvan Republike Hrvatske, ali ne samo potpore nego i interesa Republike Hrvatske u uspostavi jednog sustava. Dakle, suradnje sa općenito Hrvatima u svijetu, treba onda imati u vidu i ovaj segment. Naprosto, dakle imati i ovaj segment, pa sa svim drugim segmentima da on zapravo bude jedno cjelovito nastojanje, jedan cjeloviti iskaz, ne znam Republike Hrvatske prema tom dijelu svog naroda. S druge strane, kad ste spomenuli ovdje ne znam Caritas, ja sam čak spomenuo ovdje hrvatske katoličke misije itd. Oni su u ovom slučaju, mogu biti samo kanali preko kojih će, između ostaloga, Hrvatska pomagati svijetu i onima koji su potrebni. Npr. Hrvatska može planirati sutradan potporu ne znam ni ja u razvoju jedne bolnice za liječenje AIDS-a u Africi. I sad tko bolje može kazati o problematici, odnosno tko može bolje prenijeti problematiku i na određeni način zastupati osim naših predstavnika koje dolje imamo, između ostalog to su u ovom slučaju misionari. Zaključujem. Ispričavam se što je više od jedne minute, s time da podupirem dakako ovu strategiju, a osobito ona znanja i iskustva koja imamo i s kojima možemo vrlo ja bih rekao relevantno nastupati u svijetu i pomagati drugima kako prevenirati neku humanitarnu krizu, kako općenito ne znam spriječiti ne znam i rat i genocid itd. općenito, jer na žalost imamo dovoljno iskustava u vlastitoj povijesti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime predlagatelja, Davor Božinović državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja bih se prije svega zahvalio svim uvaženim zastupnicima koji su uzeli riječ i podržali ovu strategiju i dao bih samo dvije napomene. Europian Neighbourhood Policy, dakle europska politika susjedstva je politika koja se naravno odnosi prema zemljama koje su izvan granica Europske unije, ali koje nisu kandidati za članstvo. Republika Hrvatska je dio, možemo reći, politike proširenja ili dio procesa proširenja i stabilizacije i proširenja u kojem su i ostale zemlje iz ove regije, tako da utoliko mi nećemo kao što nismo nikad ni bili obuhvaćeni politikom susjedstva. U trenutku kad postanemo članica, skupa sa ostalim članicama Europske unije, ćemo provoditi tu politiku. I ako mi je dopušteno, da parafraziram saborski rječnik, ja bih ispravio svoj navod i iz bi u će. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Prijedlog nacionalne strategije razvojne suradnje Republike Hrvatske za razdoblje od 2009. do 2014. godine. Dajem na glasovanje zaključak: "Prihvaća se predloženi prijedlog." Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 105 glasova za i 1 suzdržanim prihvaćena predložena strategija.
Prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice Parkom prirode, drugo čitanje, P.Z. br. 140 Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Ovaj ćemo zakon raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i Odbor za zaštitu okoliša. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Zoran Šikić, državni tajnik u Ministarstvu kulture. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Na sjednici 3.10. Hrvatski sabor je raspravio i prihvatio Prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice Parkom prirode. Naime, istaknut ću to da je 1981. proglašen zapadni dio Medvednice Parkom prirode, međutim ustanova koja je osnovana za upravljanje osnovana je 1999., a počela je s radom 2000. godine. Također da je ta odluka iz 1981. donesena bez stručne podloge i bez uvida javnosti, što bi značilo da sama odluka nije bila precizna, nije bila u duhu standarda koji danas provodimo, a to znači i precizne definicije, znači uvida javnosti i same stručne podloge za koju danas imamo i nacionalnu stručnu instituciju kao što je Državni zavod za zaštitu prirode. Sve je to rezultiralo da je obuhvaćeno područje Parkom prirode u odnosu na primjerenu gradnju bilo neprecizno utvrđeno, a samim tim i iza 1981. do osnivanja i znači početka rada ustanove jednim dijelom desila se devastacija i neplanska izgradnja. Da bi to ispravili i da bi zaista pristupili kvalitetnom upravljanju i kvalitetnoj valorizaciji da upravljanje parkom i da park bude zaista ono što zaslužuje i kroz reviziju postojećih zaštićenih područja, kroz obaveze koje su sad u tijeku, a posebno kad je u pitanju pristupanje Europskoj uniji u definiranju glavnog instrumenta zaštite prirode za Europsku uniju, a to je europska ekološka mreža, odnosno ono što nazivamo natura 2000., pristupilo se je preciznijem definiranju, na kraju krajeva organiziran je javni uvid gdje su građani znači mogli dati primjedbe i na najveći dio tih primjedbi je pozitivno i odgovoreno. Na kraju krajeva preciznije je definirana granica na način gdje god je to bilo moguće, da ona ne prolazi polovicom parcele katastarske čestice ili samog objekta i evo došli smo do toga da se ta, da ta površina u odnosu na ono što smo imali iz 1981. se smanjuje. To je bio znači glavni razlog rasprava i na neki način kamen spoticanja kako se postaviti u odnosu na smanjivanje zaštićene površine, što na kraju smo se evo i kroz nadležno ministarstvo, a i Vlada je prihvatila činjenicu da ipak tu granicu i površinu trebamo preciznije definirati bez obzira što to znači smanjivanje tog konkretnog zaštićenog područja. To je trajalo neko vrijeme, zapravo čak evo i negdje dvije godine baš iz razloga što se je pristupilo analizi, a na kraju analizi se pristupilo i nakon rasprave na prvom čitanju ovdje u Hrvatskom saboru da se utvrdi da li postoji mogućnost na istom području, znači ovdje u neposrednom okruženju Zagreba kompenzirati to područje. Jedino područje gdje se to moglo nadoknaditi bilo je Zelinsko područje, međutim analizirajući sve kriterije i postavke došli smo definitivno do toga da prirodna, isključivo prirodna vrijednost, ne misleći na ekonomsku vrijednost tih šuma ne zadovoljava osnovne kriterije zaštite u bilo kojoj kategoriji, a pogotovo u kategoriji parka prirode. Nadalje, također Hrvatska je zemlja sa izuzetnom biološkom raznolikosti, sa ukupno negdje sad preko 12% zaštićenog kopnenog područja u jednoj od 9 kategorija iz Zakona o zaštiti prirode, a također i sa proglašenom nacionalnom ekološkom mrežom i to zaista u značajnom visokom postotku od 46%. Sad se bavimo definiranjem budućih natura područja i obzirom na veličinu Hrvatske definitivno smo došli do spoznaje da ne možemo nadoknaditi to na užem području ovdje, na Zelinskom području, ali da je moguće postići kompenzaciju kroz ova ostala zaštićena područja kroz to povećanje koje se kroz zadnjih pet, šest godina desilo u Hrvatskoj sa negdje 8% zaštićenog kopnenog područja na sad već preko 12% i sa značajnim područjima ekološke mreže i od kojih je veliki dio i ovdje u okruženju Zagreba, odnosno Zagrebačke gore "Medvednice" i cijelom ovom potezu do Žumberka i Samoborskog gorja. Rasprave koje smo vodili na odborima, a posebno matičnom odboru, Odboru za zaštitu okoliša i Odboru za prostorno uređenje i graditeljstvo, također su dale određene primjedbe. Međutim valja napomenuti da je definiranje ovog zakona preduvjet za izradu i znači proceduru donošenja prostornog plana. Upravo ono što smo raspravljali na Odboru za prostorno uređenje i mjere koje nam se sugeriraju su elementi koji su bitni za sljedeći korak. Definiranje plana posebnih obilježja, znači definiranje namjena površina i također preciznije i bolje provođenje u suradnji sa svim drugim inspekcijskim službama nadzora, posebno u tom dijelu ruba, odnosno kontaktnoj zoni. Definitivno to prihvaćamo i već kroz implementaciju i kroz određene sporazume s ostalim inspekcijama na tome se radi, a nadležno ministarstvo za pripremu i donošenje plana posebnih obilježja, prostornog plana koji će jasno definirati i dati elemente uz pretpostavku da će i ostali planovi, kao što je recimo prostorni plan županije Grada Zagreba također generalni i urbanistički plan Grada Zagreba na koji imamo utjecaj kroz propisivanje uvjeta i mjera zaštite prirode i na kraju krajeva izdavanje prethodne suglasnosti definitivno utjecati sve što je u odnosu na zaštitu prirode bitno da se ti uvjeti ispoštuju. I na kraju krajeva tako smo se i ponašali. I kod donošenja, znači kod donošenja izmjena i dopuna prostornog plana županije, a i kroz rasprave za GUP uvjetovali smo definitivno da se izbjegne smanjivanje tih zelenih površina u toj zoni koja sada ostaje po ovome novome prijedlogu izvan granica parka prirode. Sve su to dovoljni po nama elementi da se odredimo ovdje na kvalitetnu zaštitu, na ono što stvarno upravljanje zaštićenim područjem i znači, a da odgovarajuću bitnu ulogu i svi ostali subjekti kroz nadležnost iz svog djelokruga preuzmu kada je u pitanju bespravna gradnja, kada je u pitanju prostorno uređenje i kada je rad ostalih inspekcijskih službi. Zbog svega toga molim da ovaj znači konačan prijedlog zakona se podrži i na kraju prihvati, i da definitivno neće se dovesti u pitanje strateška odrednica Vlade Republike Hrvatske da i dalje štiti svoju prirodnu baštinu i svoja prirodna bogatstva koja jedno od njih je ovdje i Park prirode "Medvednica". Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Prvo Odbor za zakonodavstvo? Ne. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo? Da. Uvaženi zastupnik Jerko Rošin predsjednik Odbora. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Odbor za prostor, uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 12. sjednici održanoj 4. veljače 2009. godine, Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 5. prosinca 2008. godine. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je predloženi zakon kao zainteresirano radno tijelo. Uvodno je predstavnik predlagatelja istaknuo da se tekst Konačnog prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode ne razlikuje od teksta prijedloga zakona. Navedenim konačnim prijedlogom zakona predlaže se smanjenje ukupne površine Parka prirode "Medvednica" sa 22 tisuće 826 hektara na 17 tisuća 938 hektara čime bi se iz zaštićenog područja isključile intenzivno urbanizirane rubne zone. Predstavnik predlagatelja ujedno se osvrnuo na prijedlog odbora iznijete u raspravi u provom čitanju vezano uz kontaktnu zonu parka prirode. Uvažavajući postojeće stanje Medvedničkog prostora, odnosno pojavu intenzivno urbaniziranih rubnih zona s neprimjerenom gradnjom u raspravi na odboru podržano je donošenje ovog zakona i isključivanje navedenih područja iz parka prirode. Ujedno je od predlagatelja zatraženo pojašnjenje o planiranim područjima za zaštitu čime bi se postigla kompenzacija za smanjenje Parka prirode "Medvednica" na području Grada Zagreba, odnosno županije. Od strane predstavnika predlagatelja pojašnjeno je da je navedena kompenzacija postignuta kroz ekološku mrežu Republike Hrvatske, te je preuzeo obvezu navedenu dostaviti odboru. U međuvremenu je obećanje ispunjeno i dobili smo u prilog argumentacije da je kompenzacija s drugim zaštićenim područjima u odnosu na predmetni konačni prijedlog zakona postignuta uredbom o proglašenju ekološke mreže "Narodne novine" broj 109/07. dostavljamo u prilogu kartografski prikaz nacionalne ekološke mreže i takva je ekološka mreža jednim grafičkim prilogom dostavljena. Raspravljeno je i o utjecaju urbanizacije na smanjenje zelenih površina, te o ulozi prostornog planiranja u njihovu očuvanju. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 8 glasova za, 2 glasa protiv, odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela "Medvednice" parkom prirode.
Zahvaljujem. I u ime Odbora za zaštitu okoliša, uvažena zastupnica Marijana Petir predsjednica odbora. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, zastupnici i zastupnice. Odbor za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora raspravio je na svojoj 18. sjednici održanoj 4. veljače 2009. godine Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 5. prosinca 2008. godine. Odbor za zaštitu okoliša temeljem članka 84. a Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je predmetni konačni prijedlog zakona kao matično radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je konačni prijedlog zakona identičan onom koji je upućen u prvo čitanje. Predlagatelj je zaključio da su mišljenje i prijedlozi izneseni u prethodnoj raspravi vezani uz izgrađena područja u tzv. kontaktnoj zoni, te pojačan rad inspekcijskih službi u djelokrugu dosljedne primjene zakona. Naglašeno je da se kompenzacija smanjene površine ne može postići uključivanjem istočnog djela Medvednice u granice parka prirode jer za to ne postoje uvjeti sa aspekta zaštite prirode, te da će se ista postići proglašavanjem drugih zaštićenih područja u drugim dijelovima Republike Hrvatske. Od inspekcijskih službi tražit će se dosljedna provedba zakona kako bi se spriječila neplanska urbanizacija. Istaknuto je da su pripreme za donošenje izmjena granice Parka prirode "Medvednica" bile dugotrajne, te da je kroz proces izrade prostornog plana Parka prirode "Medvednica" otvorena procedura izmjene zakona kao i da su provedene konzultacije, javni uvidi i javne rasprave iz čega je proizašlo da je granice potrebno reducirati jer na području parka danas živi više od 33 tisuće stanovnika. Granice parka prirode su nelogična jer presijecaju naselja a ubrzana urbanizacija i bespravna gradnja trajno su devastirale taj prostor. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja članovi odbora su u raspravi istaknuli potrebu koordiniranog i jačeg rada inspekcijskih službi u cilju učinkovite zaštite parka prirode od daljnje devastacije te integralne zaštite kroz prostorne planove i planove upravljanja na što se oslanja i strategija i Akcijski plan biološke i krajobrazne raznolikosti Republike Hrvatske. Isto tako, u raspravi je naglašeno da je potrebno postići konsenzus o učinkovitoj zaštiti preostalih dijelova parkova prirode. Nadalje, istaknuto je da se kompenzacija za smanjivanje obuhvata parka prirode ne treba provodi na način da se proglašava zaštita radi zaštite a ne zbog prirodne vrijednosti na temelju stručne procjene. Također je istaknuto da je potrebno donijeti prostorni plan Parka prirode Medvednica koji je temelj za donošenje plana upravljanja parkom prirode bez kojeg nema učinkovite zaštite. Na kraju rasprave je upozoreno na građevinske pritiske na zelene zone unutar gradova te da se ne smije dogoditi da izmjena granica parka prirode utječe na širenje građevinske zone. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova sa 6 glasova za i 3 glasa protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I prelazimo na raspravu. Prvo su klubovi. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege, državni tajniče. Klub zastupnika i zastupnica SDP-a bio je suzdržan prilikom glasanja o Prijedlogu zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode u prvom čitanju a kojem se kao što je svima poznato mijenjaju granice i značajno smanjuje područje Parka prirode Medvednice a morat ćemo nažalost i ovom prilikom glasati suzdržano o ovom prijedlogu zakona. Zašto? Zato što su ponovo nažalost predlagatelji dužnosnici Ministarstva kulture ostali hladni na argumentaciju kojom smo mi iz kluba SDP-a strastveno zastupali kompenzaciju ovim prijedlogom zakona izuzetog područja parka s područjem koje se nalazi na istočnoj strani Medvednice. Smatramo kako obrazloženje predlagatelja kojima nas se nastoji uvjeriti da se na istočnoj strani Medvednice nalaze šume male prirodne vrijednosti ali zato u privatnom vlasništvu a što je čini se predlagatelju važnije od zaštite prirode u Hrvatskoj nipošto ne drže vodu. Ako je i točno ono što tvrdi predlagatelj Ministarstvo kulture da stručnjaci tvrde da šume na zelinskoj strani imaju malu prirodnu i biološku vrijednost zar zaštita krajobrazne vrijednosti parka koju kompenzacija šumskim područjem s istočne strane zasigurno donosi nije dovoljan razlog za kompenzaciju izuzetog područja. Uostalom, ovom prilikom želimo podsjetiti da Nacionalni park Brijuni iako ima viši stupanj zaštite od Parka prirode Medvednica također svojom prirodnom i biološkom vrijednošću ne zaslužuje status nacionalnog parka pa ipak nitko nije i ne dovodi u pitanje status nacionalnog parka koji to područje uživa. Zašto predlagatelj na Parku prirode Medvednica iskazuje stručni puritanizam kada se istog ne drži u drugim slučajevima. Bojimo se ne zbog stručnih već zbog političkih razloga odnosno zbog nadolazećih lokalnih izbora. Argument kako predlagatelj ide na kompenzaciju ali ne u sklopu Parka prirode Medvednica već u nekim drugim dijelovima Hrvatske gdje će se u sklopu ekološke mreže proglasiti novo zaštićena područja je apsurdna jer se u slučaju Parka prirode Medvednica radi o zaštićenom području prirode u neposrednoj blizini najvećeg hrvatskog grada milijunske metropole Zagreba čije stanovništvo zasigurno ne zaslužuje da mu se pluća grada smanje za 5 tisuća hektara. I ovom prilikom ponavljam kako se mi u klubu SDP-a ne protivimo donošenju ovog zakona zbog toga što se prostor parka smanjuje za 5 tisuća hektara na zapadnoj strani parka jer smo svjesni toga da je taj prostor a na kojem danas živi oko 30 tisuća ljudi u takvom stanju odnosno toliko devastiran gradnjom i iskorištavanjem kamena da je ostanak tog područja pod režimom zaštite predviđenim za parkove prirode dalje besmislen. U tom smislu ovaj prijedlog zakona doista jest verifikacija postojećeg stanja ili da to kažemo grublje priznavanje neugodne istine od strane države koja nije bila sposobna zaštititi ovaj iznimno vrijedan prostor prirode. Klub SDP-a se ne protivi tom isključenju urbaniziranog prostora iz obuhvata parka prirode jer smo socijalno osjetljivo stranka i kao takvi svjesni da će te odredbe zakona u znatnoj mjeri olakšati život 30 tisuća stanovnika koji žive na tom području ali i olakšati posao upravo i Parka prirode Medvednica koja se nalazi u prilično neugodnoj, frustrirajućoj rekla bih i šizofrenoj situaciji jer sukladno postojećem zakonu treba štititi nešto što je zbog razmjera devastacije nemoguće štititi. U tom smislu klub SDP-a ne želi postavljati nerealne zahtjeve i inzistirati na zadržavanju tog područja u obuhvatu parka prirode i tako jeftino politizirati na ovom žalosnom primjeru jer smo svjesni toga da bismo time otežali život mnogim našim sugrađanima i sugrađankama. No smatramo također da bi se većina stanovnika i stanovnica iz tog područja a koje će uskoro biti izuzeto iz parka prirode strastveno založila za kompenzaciju tog prostora zelenim i netaknutim šumskim područjem koje se nalazi uz istočnu granicu parka. Svakodnevni kontakti s udrugama i zainteresiranom javnošću uvjeravaju nas kako i većina građana i građanski Hrvatske baš poput nas iz kluba SDP-a smatraju da se negdje mora postaviti crta i reći ne daljnjoj devastaciji zaštićenih prostora prirode bilo da se radi o parkovima prirode ili nacionalnim parkovima. Iako razumijemo ambiciju za gospodarski razvoj i ostvarivanje profita te želju stanovništva koje živi u blizini takvih prostora i ima nekretnine u tim područjima da ostvari materijalnu korist država mora snositi i imati odgovornost za zaštitu naših najvrjednijih resursa a to su prostori prirode koji su rasadnici naše biološke krajobrazne raznolikosti. Zbog toga u podršci ovom zakonu vidimo veliku opasnost pa čak i otvaranje Pandorine kutije prema svim budućim prohtjevima usmjerenima prema materijalnom iskorištavanju a time i devastaciji najvrjednijih prostora prirode kakvi su parkovi prirode i nacionalni parkovi jer činjenica jest da ovaj prijedlog zakona predstavlja žalosnu kapitulaciju i zornu manifestaciju neprihvatljive nemoći države da zaštiti naše najvrjednije resurse a to SDP kao odgovorna politička stranka ne može podržati i zato ćemo biti suzdržani o ovom prijedlogu zakona. U klubu SDP-a smatramo da je odustajanje predlagatelja od nadomještanja izuzetih područja parka prirode sa šumskim područjima koja se nalaze istočno od granica sadašnjeg obuhvata parka prirode odnosno šumama u pretežnom privatnom vlasništvu a koje se nalaze na zelinskom području još je jedan primjer žalosnog kukavičluka tijela državne uprave, manifestacija kalkulantskog ponašanja najjačih stranaka vladajuće koalicije u razdoblju pred skorašnje lokalne izbore jer vlasnici predmetnih šuma na istočnoj strani su birači koje bi potpuno opravdano uključivanje prostora na istočnom dijelu Medvednice u prostor parka prirode moglo navesti da na predstojećim izborima ne zaokruže one koji bi u dugoročnom i strateškom interesu države donijeti takvu odluku i izradili takav zakon. A upravo je odgovornost vladajućih donošenje upravo takvih odluka, odluka koje su u dugoročnom i strateškom interesu države a ne donošenje zakona kojima se štite partikularni interesi nekolicine i brani političko preživljavanje. Stoga je posebno neprihvatljivo obrazloženje predlagatelja kojim se odustajanje od kompenzacije obrazlaže time što su te šume u privatnom vlasništvu i time što Hrvatska govoreći u cjelini ima izuzetno veliki prostor prirode pod nekim oblikom zaštite. Ponavljam, u ovom prijedlogu zakona mi govorimo o vrlo konkretnom parku prirode, o parku prirode čije će se područje ovim zakonom smanjiti za gotovo 5 tisuća hektara, a što predstavlja petinu postojećeg Parka prirode "Medvednica", a što i nije baš zanemariva površina. U tom smislu smatramo da je dužnost predlagatelja bila da, ako već zbog objektivnih okolnosti ide na promjene granica ovog parka prirode, to učini tako da kompenzira izuzeta područja sa zapadne strane parka šumskim područjem s istočne strane parka. Ovako, da se slikovito izrazim, ostaje prilično gorak okus u ustima kada predlagatelja u maniri Poncija Pilata koji kao da je na prostor parka prirode pao iz ekosustava Marsa, pere ruke izuzimajući sebe od ikakve prethodne, sadašnje, a možemo sa sigurnošću utvrditi i buduće odgovornosti za konstantno smanjenje prostora prirode u Hrvatskoj, te tragično osiromašenje biološke i krajobrazne raznolikosti koju bi se na zaštićenim prostorima prirode ipak trebalo odlučno štititi. Sada nam vlastodršci iz kvaziobjektivne pozicije govore o ovom slučaju kao da s njim nemaju apsolutno ama baš nikakve veze i naravno nikakve odgovornosti za neprimjerenu i nedopuštenu gradnju i neplansku urbanizaciju kojom je zapadna strana parka tako nepovratno devastirana. Upravo tako nevjerojatno indolentni stav države koja odbija priznati svoju odgovornost, koja je neodgovorna i nemoćna provoditi zakone koje sama donosi. Upravo u toj nesposobnosti države i nefunkcioniranju državnih institucija u prvom redu građevinske inspekcije, vidimo najveću opasnost od ovog zakona. Bojimo se da državne institucije nisu naučile ništa od ovog žalosnog slučaja, pa slijedom toga nas neće iznenaditi kada za koji mjesec ili godinu u Saboru budemo raspravljali o izmjenama granica nekog drugog parka prirode, najvjerojatnije Parka prirode "Vransko jezero", na kojem ćemo kako stvari stoje graditi terene za golf ili se možda vladajući odluče čak i na izmjene, čitaj: smanjenje granice, nekog nacionalnog parka. Kako se to ne bi dogodilo već danas, apeliramo na tijela državne uprave da se probude iz samozadovoljnog transa i napokon počnu provoditi zakone koje samo predlažu i pišu.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Nažalost, zbog sustavne devastacije zapadnog dijela Medvednice kroz duže vremensko razdoblje usprkos zakonom utvrđenoj zaštiti danas moramo donositi zakon kojim se mijenjaju granice Parka prirode "Medvednica". Prijedlogom zakona mijenja se granica Parka prirode "Medvednica" tako da se smanjuje njegova površina na 17 tisuća 938 hektara, a iz zaštićenog područja isključuju se intenzivno urbanizirana naselja sa neprimjerenom gradnjom. Intenzivna neplanska urbanizacija najizraženija je u prigorskom zoni, uz unutarnji rub Parka prirode "Medvednica" prema gradu Zagrebu. Stanje je nažalost nemoguće popraviti, ali je nužno preostali očuvani dio rubne zone parka prirode kvalitetno i učinkovito zaštititi. Sa stajališta zaštite prirode, kao i sa stajališta upravljanja zaštićenim područjem, smatra se da je opravdano isključiti zonu neprimjerenih sadržaja iz granica Parka prirode "Medvednica" tako da se promijene granice utvrđene zakonom o proglašenju iz 1981. godine. Razlog za izmjenu granica nije samo devastacija i bespravna gradnja, već i nelogičnost samih granica. Naime, kad se donosio Zakon o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode u ukupnoj površini od 22 tisuće 826 hektara utvrđene su njegove granice bez konzultacija sa strukom, pa se tako dogodilo da granice presjecaju pojedina naselja po pola tj. ako se slikovito izrazimo, granica parka prirode prolazi ljudima kroz dvorište pa im je pola kuće u parku, a pola nije. Neosporno je da granice treba mijenjati, no mi u HSS-u smatramo da navedeni prostor koji se izuzima treba svakako nadoknaditi tj. kompenzirati. Nismo za zaštitu samo radi zaštite, već se zalažemo da na ovo područje koje će se štititi mora udovoljavati uvjetima zaštite prirode. U prvom čitanju ovog zakona bilo je prijedloga da se zaštiti istočni dio Medvednice u kojem se nalaze šume koje su uglavnom u privatnom vlasništvu i koje nemaju takvu vrijednost da bi ušle u zaštićenu kategoriju parka prirode. Smatramo da bi bilo kontraproduktivno proglasiti zaštićenim prostor koji nema posebnu važnost u smislu očuvanja biološke raznolikosti, jer svaka zaštita sa sobom donosi određena ograničenja za lokalno stanovništvo koje ta ograničenja može kompenzirati kroz svoje proizvode ili usluge, a koje zbog vrijednosti zaštićenog područja imaju dodanu vrijednost pa se na njima može i više zaraditi. Ako se pak štiti područje koje objektivno ne može stvoriti tu dodanu vrijednost što je slučaj sa istočnim dijelom Medvednice, dakle dodanu vrijednost u smislu razvoja ekopoljoprivrede, ekoturizma, onda takva zaštita nema smisla, a proglašenjem zaštite lokalnom stanovništvu učinila bi se medvjeđa usluga. U parku prirode nalazi se danas 33 tisuće stanovnika što također nije u skladu s načelima održivog razvoja pa će se ovim izmjenama i korekcijom granica u parku prirode zadržati do 7 tisuća stanovnika, što je pak važno i sa aspekta očuvanja ruralnog krajobraza. Kroz javnu raspravu o prostornom planu Parka prirode "Medvednica" koji još nije usvojen, Državni zavod za zaštitu prirode proveo je anketiranje lokalnog stanovništva i prikupio 750 primjedbi, od kojih se najveći broj odnosio upravo na zahtjeve za izmjenom granica. Sigurno je da je i mišljenje lokalnog stanovništva važan razlog za izmjenu granica parka prirode koji u 27 godina još uvijek nije dobio svoj prostorni plan pa tako niti plan upravljanja, što je preduvjet da se zaštićeno područje može štititi, ali i razvijati. Mi u HSS-u smo stajališta da se u narednom razdoblju koordiniranim akcijskim planom trebaju pojačati aktivnosti građevinske, ali i svih drugih inspekcija kako ponovo ne bi došlo do neprimjerene i nedopuštene gradnje te neplanske urbanizacije na području Parka prirode "Medvednica". Aktivnost inspekcije kao i prostornih planera očekujemo i kod donošenja svih prostornih planova i GUP-ova koji nažalost imaju u svojim kartama sve manje zelenih površina, a sve više zgrada i stambenih zona. Ne bi voljeli da se ovim izmjenama granica parka prirode, kao i novim izmjenama zagrebačkog GUP-a donesenim 18. prosinca 2008. godine olakša širenje građevinskog područja. Treba obratiti pažnju na zone zaštitnog zelenila u podsljemenskom području, od Podsuseda do Sesveta u kojem se nažalost omogućuje gradnja. Primjer su Kulmerovi dvori koji se nalaze u zaštitnom zelenilu i tamo je nažalost dozvoljena gradnja, kao i na području oko crkve u Remetama i crkve u Vrapču koje oko sebe imaju zelenilo kao okvir za razglednicu, odnosno nalaze se u tradicionalnom krajoliku. U GUP-u piše, citiram: "da se iznimno može graditi složene rezidencijalne građevine sa pratećim sadržajima proširenog stambenog standarda". Bit će zanimljivo kako će taj krajolik u Zagrebu, oko spomenutih crkava, nekad tradicionalni, izgledati sutra. Uz ulicu Čret, zapadna strana Dotrščine već je posječena zaštićena park šuma, nije riječ o Medvednici, ali je riječ o važnom zelenom pojasu u gradu Zagrebu. Dakle, stvaran problem je to što nestaju zelene površine u gradovima pa nam se čini da je potrebna hitna reakcija po modelu “bolje spriječiti nego liječiti“. Nema adekvatne zaštite okoliša bez zaštite prostora. Zbog toga mi u HSS-u smatramo da ne treba uzimati novi prostor u gradovima za urbanizaciju već treba racionalnije iskoristiti postojeći i sačuvati zelene površine koje su pluća naših gradova. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. U obrazloženju zakona u ocjeni stanja kao razlog za smanjenje površina parka prirode navodi se, citiram: “neprimjerena i nedopuštena gradnja, te intenzivna neplanska urbanizacija u prigorskoj zoni uz unutarnji rub Parka prirode “Medvednica“ prema gradu Zagrebu.“ Kraj citata, što govori da se do sada unatoč Zakonu o pravilniku o unutarnjem redu i propisanom postupku ishođenja dozvola za gradnju u zaštićenom području provodila nedozvoljena izgradnja objekata i urbanizacija. Gledajući na površinu koja se sada izuzima iz zaštite i koju sada treba legalizirati očito se radi o dugogodišnjem, pa čak i sustavnom kršenju propisa. Ovakvo smanjivanje zaštićenog područja u čiju zaštitu se ulaže i novac poreznih obveznika daje zasigurno i drugima pravo i mogućnost da nelegalne zahvate u prirodi legaliziraju promjenama granica i površina zaštićenih područja. Svi smo svjedoci velikog broja objekata koji su izgrađeni na jadranskoj obali i u njegovom bližem zaleđu. Također znamo da se najveći dio posebno vrijednih i zaštićenih područja nalazi upravo u tom dijelu Republike Hrvatske, te donošenje ovakvog zakona dajemo mogućnosti i svim drugima da postupe na taj način. To bi moglo imati dugoročne nesagledive posljedice kako na biološkoj i krajobraznu raznolikost, održivi razvoj našeg turizma kao i percepcije Hrvatske kao destinacije sa nedirnutom prirodom i ekološki orijentirane buduće članice Europske unije. U praksama u zemljama Europske unije praksa je staviti pod zaštitu najmanje 15% ukupnog državnog teritorija, a mi smanjujemo naših desetak posto. I ne samo to, mi stvaramo negativan presedan. Mi šaljemo itekakvu ružnu političku poruku. Negdje poput Medvednice u glavnom hrvatskom gradu netko može sve, a negdje će bageri nesmiljeno rušiti izgrađene vikendice ili kuće, tj. onu neprimjerenu i nedopuštenu gradnju. Postavlja se suštinsko pitanje što je to, citiram opet predlagača zakona neprimjerena i nedopuštena gradnja i intenzivna neplanska urbanizacija na Medvednici. Iz upotrijebljenih kvalifikacija proizlazi da je ovdje bilo svega i krivnje građana i krivnje državnih službi. Mene interesira i molim odgovor sada kad ga već nisam dobio kod prvog čitanja zakona, da li su te vikendice, kuće i vile za iznajmljivanje na Medvednici u prostoru parka prirode građene nelegalno bez građevinske dozvole ili legalno sa građevinskom dozvolom. Ako su građene nelegalno tko je i zašto zatvarao oči pred tim? Ako su građene legalno sa građevinskom dozvolom tada je u pitanju divlja gradnja sa grijehom administracije koja je izdavanjem dozvola za gradnju, ali nestručnošću ili svjesnim propustom određenih stručnih radnji dovodi do izvedbenih rješenja građevinskih objekata nakaradnih u prostoru. Dakle, divlja gradnja je legalna ali njezin produkt u prostoru može biti katastrofalan. Ne uklapa se u prostor po kriterijima položajnog smještaja, gabarita, upotrijebljenog materijala, estetskog izgleda i slično. Mnoge medvedničke vile su upravo takve. Ako su građene legalno sa građevinskom dozvolom koja se eventualno nije smjela izdati ili se nisu smjele izdati barem za dio građevina posebno vile koje se estetskim izgledom sigurno ne uklapaju u tradicionalni ambijent mi imamo sve odgovorne osobe iz državne uprave potpisane na papirima. Zašto su one to radile, tj. potpisivale dozvole. Tko ih je štitio? Zašto? Da li je netko od njih odgovarao za to? Da li je uopće pokrenut koji postupak protiv njih? Kuće nisu ptice. Svaka ima svoje ukopane temelje, svoje ime i prezime, adresu, broj dozvole, osobu koja je dozvolu izdala sa pravom ili bez prava. Kladim se da je većina njih izgrađena u godinama samostalne Hrvatske pa ne možemo kriviti socijalizam za to. Naravno da se u prostoru parka prirode još prije proglašenja postojali određeni oblici gospodarskih djelatnosti i stambene izgradnje. Vjerojatno je i '81. postavljena granica parka prirode bila nerealna, pogrešna bez potrebnih analiza i konzultacija sa strukom. Ali glavna funkcija parka prirode je zaštita prirodnog područja od veće, daljnje koncentracije gospodarskih aktivnosti ili pretjerane stambene izgradnje, a mi smo u njem dozvolili stvaranje jednog rada veličine Koprivnice. Jasno je da ovim zakonom rješavamo svršeni čin, zakonom popravljamo učinjenu štetu. Ali sigurno nam neće pljeskati oni kod kojih smo isti svršeni čin rješavali ili ćemo rješavati bagerima. Razmjeri učinjene štete su ogromni. Na ovom do danas zaštićenom području parka prirode živi preko 30000 stanovnika. Tu su ulice, zgrade, kvartovi u kojima više odavno nema prirode koju bi nadzornicu ustanove Parka prirode “Medvednice“ trebali štititi. Pitanje je samo je li to tako trebalo biti? Tko je kriv za manjenje, daljnje smanjenje zelenih površina i šuma za smanjenu kvalitetu zraka i trajno uništenje krajolika. Ovdje je na dijelu sindrom nezrele demokracije. Države s još nedovoljno razvijenim institucijama zaštite okoliša i prostornog uređenja, odnosno nefunkcioniranje pravne države. Badave nam dobri najbolji zakoni ako se oni u praksi ne provode. Naime, javnost je već prilično senzibilizirana za probleme u okolišu, ali raspravu i reakciju temeljem štetnih utjecaja i radnji od onih koji su plaćeni da ih kontroliraju i spriječe obično imamo prekasno kad je već zahvat u prostoru s negativnim utjecajem nastao. Takvo postupanje u okolišu može biti na primjer kod branja gljiva dakle da čekamo da niknu i onda odemo po njih, ali ne i u investicijskim građevinskim zahvatima sa tisućama tona betona. Kod njih ne možemo čekati i gledati kako rastu, grade se nekad i godinama i desetljećima, ne reagirati i naposljetku se pokriti pepelom po glavi, pomiriti se sa svršenim činom i svim njegovim negativnim posljedicama.
Zahvaljujem. Pa imamo još jedan klub. Hajmo Krešo, uvaženi zastupnik Krešimir Gulić u ime kluba HDZ-a.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo ja ću biti maksimalno kratak, utakmica nam je pa onda bumo malo požurili. Ali to ne znači da ne treba reći par riječi. I ono što hoću reći na početku klub Hrvatske demokratske zajednice u svakom slučaju podržat će Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama proglašenju Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode. Park prirode “Medvednica“ je proglašen '81. godine. Mislim da je to bitno reći i da je već tada u Parku prirode “Medvednica živjelo oko 20000 ljudi. I ta granica nije bila realna kak je rekel kolega Vincelj. Pa mislim da je to početak problema, jer da se onda razmišljalo, da se veći dio građevinskog područja grada Zagreba i tadašnjih općina koje su bile sa zagorske strane ne stavlja u granice građevinskog područja ja mislim da danas ne bi imali takve probleme. Tako da po meni problemi su počeli '81. godine kad je nerealno veći dio građevinskog područja u parku prirode kojega sad evo ovim Konačnim prijedlogom zakona ćemo izlučiti iz parka već bio u parku. A tko je kriv? Pa evo, da ne idemo sad tražiti krivca, ali moramo biti svjesni toga da prostorne planove u gradovima i općinama znači donose jedinice lokalne samouprave. Pa mi smo ti koji na neki način određujemo granice građevinskog područja, normalno konačno uz suglasnost županije i ministarstva i tako dalje. Ali ono što moram reći i naglasiti da granice i devastacija parka se na zagorskoj strani nije dogodila. Gospodo, ja živim u parku sa zagorske strane i to moram reći da se nije dogodilo na zagorskoj strani, nego se dogodilo na zagrebačkoj strani. Znači po meni ima tu odgovornost lokalna samouprava jer mi kad radimo prostorne planove moramo voditi brigu da se ne dogodi devastacija, da upravo zaštitimo taj krajobraz ako nam je u interesu. Pa evo, koji su nedostaci postojećih granica? Sadašnje granice obuhvaćaju urbanu zonu uz rub parka koji je izgubio svoje prirodne vrijednosti, a velim izgubio ih je već i '81. U Parku prirode Medvednica mislim da je on specifičan park jer u njemu živi preko 33, pa 35 tisuća stanovnika, kad znamo da u Hrvatskoj imamo ukupno 11 parkova, znači u ovih ostalih 10 parkova vam živi negdje oko 3 do 4 tisuće stanovnika, a u samom Parku prirode Medvednica živi 35 tisuća stanovnika tako da je nemoguće i pratiti i rad nadzorne službe u javnoj ustanovi park prirode, nemoguće je pratiti evo tu takvu gradnju kakva je bila. Naselja su bila prirodno presječena na pola spomenutim granicama pa ste imali da s jedne strane ceste vrijedi Zakon zaštite prirode, s druge ne, pa s jedne strane ceste je vlasnik parcele morao imati parcelu 20% veću za razliku od onoga s druge strane ceste, što do sad, evo nije bilo logično. Imali smo nažalost u parku osamdesetih godina izdate građevinske dozvole, što je po meni isto jedna, evo jedan propust tadašnji da imate benzinske pumpe u parku, da imate betonare u parku. Mislim, ne shvaćam tko im je izdao građevinske dozvole. Evo, javne ustanove zbog svojih zakonskih obaveza prisiljene rješavati komunalne probleme rubnih urbanih zona koje ne spadaju u domenu zaštite prirode, nisu u skladu sa ciljevima zbog kojega je ustanova i osnovana. Ovako gusto naseljena područja su raznorodna ljudskom aktivnošću generirala potrebu za izdavanje velikih broja rješenja iz domene zaštite prirode, a posebice uvjete zaštite prirode te opterećuju rad uprave i zaštite prirode i inspekcijske službe. Na taj način stanovnike parka stavljaju na jedan način u neravnopravni položaj. Koje će pozitivne posljedice proisteći promjenom granica parka prirode? Pa ono što je bitno reći da je iz zaštićenog područja postojećeg parka prirode, izbaciti će se neprimjereni sadržaji intenzivne urbanizirane gradnje zone opterećeni neprimjerenom gradnjom, te će se rješenjem komunalnih problema prebaciti na državne, znači sa državne s javne ustanove parka prirode na lokalnu razinu, znači na općine i gradove. Režim korištenja prostora u naseljima koji su trenutno, znači u parku prirode više neće biti neprirodno podvojen s obzirom na granicu parka prirode koja prolazi, kako sam rekao malo prije, cestom. Prestati će vrijediti postojeći uvjeti gradnje i uređenja prostora koji su propisani za park prirode, znači veličina parcele i tako dalje. U tom prostoru građanima će biti pojednostavljen postupak ishođenja dozvola za gradnju i druge aktivnosti, a detaljni uvjeti gradnje i uređenja građanskih područja biti će regulirani prostornim planovima nižeg reda, znači županijskim, gradskim i općinskim. I osigurati će se jedinstveni režim zaštite upravljanja prirodom za prirodnu cjelinu masiva Medvednici. Pa evo, mislim da je ono što je i rečeno već ovdje, ono što je bitno da je Ministarstvo kulture izvijestilo javnost i organiziranih javnih uvida, a u prijedlogu izmjena Parka prirode Medvednica i prezentiralo je i kartografsku dokumentaciju. Javni uvid je održan i u Zagrebu, i u Donjoj Stubici i u Bistri i većina primjedbi izneseno tijekom javnog uvida je i prihvaćena. Evo, zbog svega ovog navedenog, klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Parka prirode Medvednice.
Zahvaljujem. Time bi završili današnje zasjedanje. Sutra ujutro nastavljamo u 9,30. Prvi je za raspravu prijavljen uvaženi zastupnik Gordan Maras, pa onda uvaženi zastupnik Zdenko Franić, pa onda tako redom kako će tko doći na red. Želim vam lijepu i ugodnu laku noć.
Hvala vam lijepa gospodine Lesar. Nemojte zlouporabljivati. Nemate nikakvog prava da o tome sada govorite. To možete govoriti kada se govori o tome. Ovo je povreda Poslovnika. Ja sam vam dao zato što ja sam demokratičan pa dam svakom. Ali nemojte zlouporabljivati to. Molim vas lijepo. I onda ćemo se pitati zašto ćemo sljedeći tjedan raditi. Radit ćemo u utorak, srijedu, četvrtak i petak. A večeras ćemo raditi do kasno. Jer od 50 i nekoliko točaka dnevnog reda mi smo svega jedno 15, 16 prošli. A prošli smo radi različitih razloga o čemu smo razgovarali zadnji put. I ako govorimo da ćemo u načelu odnosno u pravilu raditi do sedam sati, to ne znači da je to Sveto pismo. Može se raditi duže ako je to potrebno. A ako budemo tako svaki čas se javljali za nešto onda ćemo raditi ne znam koliko. Molim vas lijepo, večeras ćemo produžiti mimo sedam sati ne znam dokle, jer mi smo u zaostatku sa dnevnim redom. Stalno dopunjavamo točke i one nismo završili što smo ih najavili. Prema tome, gospodo, dame i gospodo zastupnici mi moramo završiti naš dio posla. Bez obzira na to što ima ovakvih ili onakvih mišljenja, ali je to isto u skladu s Poslovnikom. Budite uvjereni da se neće povrijediti Poslovnik. Prelazimo i nastavljamo sa točkom dnevnog reda Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o proglašavanju zapadno dijela Medvednice parkom prirode. Imamo još nekoliko rasprava i s njima nastavljamo. Prvi je gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo da se ja priključim vašoj raspravi ja predlažem da radimo i ponedjeljkom, ne samo utorkom. Ako cijela Hrvatska radi od ponedjeljka do petka, možemo i mi zastupnici. Evo kažem par riječi oko ovoga zakona. Mi smo imali već raspravu u sedmom mjesecu čini mi se u prvom čitanju ovaj zakon, i ono što je tada izazvalo vrlo veliko zanimanje i raspravu mnogo zastupnika je diskutiralo i svi su više-manje tražili isto, da se kompenzira jedan dio koji će se smanjiti parka prirode sa drugim dijelom, na drugom dijelu Medvednice, odnosno na Zelinskoj strani. Na žalost evo iz jučerašnjeg uvodnog izlaganja i ovog prijedloga se vidi da to nije napravljeno i ja isto tako u ovoj situaciji kao i tada reći da neću podržati izmjene ovog zakona iz nekoliko jednostavnih razloga koje ću sada ponoviti. Prvo, tada sam pričao o Medvednici kao zastupnik iz Zagreba i kao dijete ovog grada, kao o plućima grada i nečemu što svim sigurno Zagrepčanima leži na srcu. Ovo je po meni jedan zahvat u pluća tog grada koji će jednom izmjenom zakona smanjiti površinu parka prirode za skoro 25%, odnosno za 5 tisuća hektara sa 22 tisuće 800 hektara, na 17 tisuća 900 hektara. Ja jednostavno ne mogu biti zadovoljan s time što će se možda kompenzirati površinom negdje drugdje u Hrvatskoj, što će predlagač reći da se konstantno povećava broj površine koja je zaštićena nekim oblikom kategorija zaštite prirode. Činjenica je da se danas, odnosno kada usvojimo ovaj zakon 5 tisuća hektara smanjuje, znači 25% površina parka prirode. Ja to ne mogu prihvatiti, pa i uz sve one argumente koje smo čuli, a to je da u posljednjih 20-ak, 30-ako godina se tamo stvorio problem da je dosta ljude se i naselilo, radi se o nekih 30 tisuća ljudi, njihov problem treba riješiti ali da je postojala dobra volja od strane Vlade, ja vjerujem da se moglo kompenzirati površinski sa Zelinske strane. Ono što moramo istaknuti, a to je da Hrvatska zaostaje u površini za europskim standardima koje zaštićuje, znači kategorijama zaštite. Park prirode je tek jedna od 6 kategorija zaštite i to ona jedna od slabijih peta od šest. Kada bi se rangirale po značaju. I nije to toliko velika kategorija zaštite jer se u tom parku prirode do sada moglo npr. loviti, imati kamenolome, raditi sječu šume itd. Kada gledamo prosjek u Hrvatskoj, jučer je državni tajnik govorio 12% teritorija. Ja sam podatak našao jedan koji dolazi iz Državnog zavoda za zaštitu prirode gdje se radi o 8,7%. Moguće da se taj postotak povećao i na 12 u proteklom vremenu ali činjenica je da je neki minimum u Europskoj uniji 15% i da Hrvatska zaostaje po pitanju zaštite prirode za europskim standardima a taj se prosjek u Europi i diže prema 20%. Znači, mi daleko zaostajemo i ovo sigurno nije trend da smanjujemo razinu površine koju ćemo zaštititi i to ovako jednim zakonom čak za 5 tisuće hektara. S druge strane, smatram da će ova izmjena zakona sigurno pogodovati ne samo ovim ljudima kojima treba riješiti njihov problem koji su se tu naselili nego će se stvoriti određene nove zone koje će pogodovati jer je to vrlo atraktivni dio grada i područje koje će se vjerojatno građevinski eksploatirati. Niknut će nove kuće i vrlo lako i atraktivno će se prodati taj prostor koji danas prenamjenjujemo odnosno koji izvlaštujemo iz zaštićenog dijela, to više neće biti park prirode i tamo će se moći graditi i na neki način ući u Medvednicu još i dublje. Ono što po mojoj isto procjeni nije dobro mi smo dobili u materijalu i to sam već primijetio i ranije, ova mapa od 1:25000 vrlo teško je tamo izanalizirati šta su to u biti ona ajmo reći to tako sela koja su bila pri gradu Zagrebu a šta će se još od tog atraktivnog zemljišta prikopčati tome, znači da nisu jer ne možete baš po kućama napraviti granicu. Vjerojatno tu još ulazi određeni dio zemljišta koji će moći kasnije kažem promijeniti namjenu i staviti se u građevinsko zemljište i kasnije eksploatirati i izgraditi onaj dio koji možda to nije trebao. Evo, na kraju neću puno pričati jer to smo sve već prošli u prvoj raspravi. Ja ovaj zakon neću podržati zbog toga što nisam zadovoljan da idemo kontra standarda koji su uvriježeni u Europskoj uniji da se smanjuje 5 tisuća hektara a moglo se kompenzirati na drugom dijelu Medvednice bez obzira na primjedbu predlagača jučer koji je rekao da to nije bilo moguće zbog toga što ima puno privatnih vlasnika itd. To su više-manje bile šume manje vrijednosti. Da je država pokazala inicijativu i interes moglo se to riješiti i onda naravno bi imali tzv. vin-vin situaciju gdje s jedne strane rješavamo problem ljudima a sa druge strane ne smanjujemo park prirode. Zbog toga moju podršku ovaj zakon neće dobiti jer smatram da samo jednim potezom pera smanjiti 25% ono što sam rekao i parafrazirao pluća grada Zagreba ne može dobiti podršku niti jednog zastupnika kojem je priroda na srcu, kojem je Medvednica koja je bogatstvo koje vrlo rijetki gradovi i metropole u Europi imaju uopće si može priuštiti a ako već imamo to bogatstvo onda ga ne trebamo ovako rekao bih brutalno i mijenjati. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege zastupnici. Nedavno sam imao prilike dobiti na uvid jedan od izvještaja Svjetske banke koja vezano uz stanje prostora u Republici Hrvatskoj predviđa da negdje oko godine 2030. će u vlasništvu hrvatskih građana i Hrvatske države biti svega oko 30% hrvatskog ozemlja i to se uglavnom odnosi na površine i područja velikih gradova te nacionalne parkove i parkove prirode. Evo vidimo da su oni bili prilično optimistični jer ćemo mi evo jednim potezom pera a sutra izglasavanjem ovog zakona u Saboru u što nimalo ne sumnjam za 25% ukinuti površinu Parka prirode Medvednica. Argumenti da će se površine parkova prirode ili nacionalnih parkova povećati za tu površinu negdje drugdje u nekim drugim područjima Hrvatske baš i ne stoje jer da se to učinilo pa da kaže da je ministarstvo reklo eto vidite mi smo to učinili pa sada zbog toga i toga smanjujemo ovo urbanom gradnjom i nedopuštenom gradnjom devastirano područje ministarstvo i Vlada bi dobili na vjerodostojnosti, međutim ovo je sve futur. Nažalost, devastacija hrvatskog prostora je strahovita. Pritisak građevinske mafije je naprosto neizdrživ. Svjedoci smo smanjivanja površina, zelenih površina primjerice u Splitu na Marjanu, zatim Park u Pantani, Ornitološki rezervat gdje tamo odjednom su nikli plastenici i staklenici na samom rubu, zaštićene zone pritisak je na Neretvu, Vransko jezero itd. A građani Zagreba dišu ovdje u Zagrebu, nemaju pluća negdje na Neretvi, Gorskom kotaru ili bilo gdje drugdje a ne u blizini svog matičnog grada. Argumenti da se ne može kompenzirati barem djelomično površina na sjevernoj zelinskoj strani su apsurdni. Argumenti su tipa da šuma nije naročite kakvoće. Pa šta onda? Pa to su naslage iz trijasa i jure, krečačke kakve jesu, šuma tamo i ne može biti ne znam kakve kakvoće ali je činjenica da je netaknuta i da još uvijek služi svojoj funkciji kao pluća grada. Interesantno, drugi argument jeste da se većinom radi o privatnim šumama i privatnim posjedima i interesantno je da ta ustavna kategorija nije sprječavala ovaj Visoki dom kad smo donosili Zakon o golfu i koji dopušta izvlašćivanje velikih kompleksa privatnog vlasništva u svrhu višeg interesa tj. građenja golf terena. Postavlja se pitanje hoće li se i na ovih 5 tisuća hektara koje smo sada upravo jednim potezom ili na putu predati krupnom kapitalu, hoće li se i tamo graditi golf tereni pa se uništiti i ostaci ostataka zelenih površina koji će preostati i u ovim razvlašćenim površinama. Nažalost, upravljanja hrvatskim prostorom je krenulo nizbrdo još začecima pretvorbe i privatizacije kada je Urbanistički institut Republike Hrvatske kao državna institucija koja je brinula o hrvatskom prostoru, naprosto izbrisan iz javnih instituta privatiziran je i od nekada respektabilne institucije su ostali ostaci ostataka. Rijetko se može naći primjer neke zemlje u našem užem, pa čak i širem okruženju da nema neku državnu instituciju koja upravlja svojim prostorom kao najvažnijim resursom kojeg uopće posjeduje. Svaka čast Ministarstvu graditeljstva i poslovnog planiranja, ali oni su ministarstvo, oni su upravna organizacija, institucija a ne stručna, znanstvena institucija koja se bavi problemima prostornog planiranja. Država koja to tolerira i koja je to zapravo inicirala može biti samo mazohistička, luda ili kleptokratska kako bi se prostor, eto dao na dispoziciju krupnom kapitalu. Još naši prethodnici koji su živjeli na ovim prostorima, stari Rimljani su itekako znali vrijednosti Medvednice, oni su je štovali kao neku vrstu božanstva. I oni su itekako znali gospodariti tim blagodatima i nije im padala na pamet divlja gradnja na obroncima ili ne daj Bože na samoj Medvednici. Pa ću gospodine državni tajniče biti slobodan pročitati i jedan citat iz predivne knjige Panonac koju je uostalom i vaše ministarstvo sufinanciralo. Radi se o jednom izletu na Medvednicu Rimske obitelji: "Opojno su mirisale šumske jagode i maline. Miris šumske sjene pod kapom mirisnih krošnji, a uz mirise i lahor, sada iz ovog, sad iz onog kuta, sad topao, sad svjež, no uvijek radostan i prijateljski šuma je pričala, šuškala, pucketala, šaputala, toj priči pridruživali su se zvukovi nožica i tijela koja su ubrzano kroz lišće i travu, nad njima je titrao cvrkut ptica. U te ravnomjerne kadence upao bi poneki glasni i kriješteći krik ptice grabljivice. Dolazili bi iza ili iznad zelenih pokrova koji su zlatom titrali na suncu. Zrake su se probijale kroz tu blještavu koprenu. Sav taj život je plesao, podrhtavao, pozivao, dublje, dublje u šumski svijet. Nezamislivo je koliko se života nabilo u tako malen prostor kao što je onaj koji obuhvaćaju osjetila jednog ljudskog bića u šumi.". I to u šumi bilo da se nalazi sa ove zagrebačke strane i sa zelinske strane, šumi koju mi upravo kanimo devastirati njezine ostatke, ostataka, zelene površine koje su preostale. Izložiti kao što rekoh krupnom kapitalu, a građane Zagreba koji su mahom za proširenje tog jedinstvenog blaga koje imaju izložiti daljnjem zagađenju i lošijoj kvaliteti zraka. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivica Pančić. E, oprostite, ima samo jedan ispravak. Oprostite. Gospodin Gulić.
Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege, moram ispraviti netočan navod gospodina, kolege Franića koji je rekao da jednim perom, da jednim potezom pera veli su se promijenile granice. Ja bih samo rekao, gospodine Franiću, ne znam da li znate da je '81. godine kada se donosio prostorni, kada su se utvrđivale granice parka prirode da je upravo tada s jednim perom, da se nikoga nije pitalo su se donijele ovakve granice kakve su dan danas, a za ove izmjene granice parka prirode, mislim da ste upoznati da je Ministarstvo kulture poduzelo sve, tj. napravilo javni uvid, javni uvid je održan i u Bistri i u Zagrebu i u Stubici i sve primjedbe građana koje su bile na tom javnom uvidu su evo uvrštene u ovu izmjenu. I moram vam reći da su građani sa one Zagorske strane danas i s ove Zagrebačke jako sretni da se konačno granice mijenjaju. I ono što još moram reći, ovo što ste rekli cvrkut ptica, miris divljih jagoda, još se jako, jako dobro osjeća kod nas na Zagorskoj strani.
Hvala. Gospodin Ivica Pančić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo. Znači ovo smanjenje 5 tisuća hektara Parka prirode Medvednica a za 25% što će park biti manji, ne samo da je kapitulacija pravne države koja nije vezan samo uz ovu aktualnu Vladu da ne bi bilo zabune je istovremeno i još nešto gore. Ona otvara mogućnosti za daljnje slučajeve reduciranja drugih zaštićenih područja, parkova prirode, nacionalnih parkova i drugog. Te kada se kaže da smanjujemo ovo područje Parka prirode Medvednica zbog devastacije, neplanske gradnje, složiti ćemo se. Uistinu to je bio slučaj u ovih 20, 25 godina. Događalo se ono što se nije smjelo događati. Ali pozivati se da 1981. godine kada se donosio Zakon o parku prirode, da tada nije bilo ovih standarda, da nije bilo javnoga uvida, što znači, uistinu to je tako tada bilo, to znači da bilo koji park prirode ili nacionalni park, mi možemo pod tim obrazloženjem smanjivati jer svi su oni nastajali prije 10, 20 ili 30 godina. I tada je postojala, pretpostavljam procedura. Nitko nikome, vjerojatno iz glave nije sinula ideja da crta granice na taj način, tek tako. Ali vjerojatno standardi koji danas postoje nisu bili tako precizirani u to vrijeme. Znači mi možemo očekivati i da će se javiti zainteresirani subjekti, da se smanji i površina Parka prirode recimo Kopači rit. Ja znam već tko bi mogao tražiti da se za 40 ili 50% Park prirode Kopački rit reducira i imao bi za to opravdanje, jer uistinu na pojedinim područjima, rubnim dijelovima toga parka napravljena je devastacija. Ne u ovome vidu, već kroz poljoprivrednu proizvodnju i slično. Ili recimo Park prirode “Lonjsko polje“ ili uopće nemojmo sumnjati da oko nacionalnih parkova na Jadranskome moru postojao bi zainteresirani, prije svega krupni kapital koji bi na Kornatima vrlo rado gradio marine, hotele ili ne znam što sve ne. Mi ovdje imamo otvoreno se govori i najavljuje se smanjenje površine Parka prirode “Vransko jezero“. Također zbog nekih drugih sadržaja. Mi često kada govorimo o ovim temama u Hrvatskom saboru zaklinjemo se u potrebu očuvanja prirodnih bogatstava, pa tada govorimo sa pravom kako je Hrvatska uistinu lijepa država, kako imamo čitav niz prirodnih bogatstava. Jadransko more sigurno je jedno od najljepših mora, za nas najljepše more i to sa pravom govorimo. Međutim, te rasprave bi trebali podržavati istoga dana kada ovdje u Hrvatskom saboru govorimo recimo i o strategijama gospodarskog razvoja Hrvatske, gospodarskim strategijama, strategijama energetskog razvoja i slično. I tada bi vidjeli koliko smo kontradiktorni, jer gdje bi te silne kilometre željezničkih pruga o kojima je jučer bilo govora, stotine kilometara autocesta, pa onda porednih, usporednih cesta uz te autoceste, pa onda termoelektrane na ugalj, potom hotele, hotelske komplekse, pa marine, pa tih 50 golf igrališta o kojima govorimo da bi trebalo sagraditi. Pa gdje ćemo to izgraditi ako se zaklinjemo da nam je na prvom mjestu zaštita prirodnih vrijednosti. Hrvatska ima tih 56000 km2, nema 560000 rekli bi na žalost i ima nas 4 i pol milijuna stanovnika. A toliko robujemo toj megalomaniji. Što je više čelika i betona projekat nam je nekako vredniji i draži. To su ostale zasade iz nekih prošlih vremena koje su prisutne bez obzira na stranačku pripadnost i to u ovome Saboru dominira. A ovako usput volimo reći kako nam je zaštita prirode na srcu. Ali kada ta zaštita prirode se sukobi sa ne znam koliko malim ekonomskim interesom taj ekonomski interes će nadvladati ono što volimo istaći da nam je prioritet. Posebno će biti interesantno gledati, kad kažem interesantno možda nije prava riječ, odnosno sa zebnjom ćemo gledati ovo vrijeme krize koja nastupa, koja neće biti kratkotrajna jer i sami članovi vladajuće stranke kažu da će trajati najmanje desetak godina. I kako će se to reflektirati na sustav zaštite prirode i okoliša. Jer istovremeno vjerojatno će doći do smanjenja pritiska na okoliš, odustat ćemo od čitavog niza infrastrukturnih projekata i to je nekakva možda i dobra strana te krize. Evo kako imam informaciju iz Hrvatskih voda, Hrvatske vode ne mogu se zadužiti na međunarodnom tržištu za financiranje onoga famoznog gospodarski neisplativog i ekološki štetnoga kanala Dunav – Sava. Neće biti ništa niti od nizinske pruge Rijeka – Zagreb. Neće biti, vjerojatno će se smanjiti i pritisak betonizacije i apartmanizacije hrvatske obale. Ali istovremeno, opasnosti koje će ta kriza sa sobom donijeti i na što bi Vlada morala posebno voditi računa, a to je vjerojatno povećanje bespravne gradnje sa kojom se upravo suočavamo na ovome konkretnom primjeru bez obzira da li se to radi o socijalno bespravnoj gradnji ili poduzetničkoj bespravnoj gradnji. Također, uslijedit će i smanjenje ulaganja u zaštitu prirode, pa već sada od poduzetnika slušamo kako bi jedna od prvih mjera koje bi trebala Vlada uvesti, a to je oslobađanje, njihovo oslobađanje od plaćanja ekološke rente. Vlada to nije za sada im izašla u susret u tom smjeru i to je dobro. Ali vidjet ćemo da li će se ta renta plaćati i u kojem iznosu, s tim da je drugo pitanje kako se taj novac troši. Znači sve u svemu volimo reći da nam je zaštita prirode mila, da nam je nekako pri srcu. Ali kada se ona suoči sa interesima krupnoga kapitala, kada se to sukobljava sa interesima u predstojećim izborima uvijek ona gubi. I zbog toga i kada govorimo i konkretnome ovome Prijedlogu zakona o smanjenju površine Parka prirode “Medvednica“ ja jesam za smanjenje ali uz onu famoznu kompenzaciju. Hvala.
Hvala. U 9,55 prošlo vrijeme za prijavu. Imamo repliku, gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani kolega Pančić, ispravno ste primijetili da se ovdje radi o kapitulaciji pravne države pred krupnim kapitalom. Ali štoviše, na žalost izgleda da se radi i o kapitulaciji ovog Visokog doma pred krupnim kapitalom jer je, jučer smo imali prilike čuti na raspravi u ime klubova vladajuće koalicije kako se od inspekcijskih službi traži da će dosljedna provedba zakona. Pa oni jesu institut pravne države, oni moraju raditi svoj posao bez ovdje da mi saborski zastupnici i Sabor apeliramo na njih da rade svoj posao i nadgledaju situaciju vezano uz divlju gradnju. Nadalje, imali smo čuti i kolegu Gulića koji kaže da se devastacija sa zagorske strane nije dogodila. To je bilo izrečeno u raspravi u ime kluba, a i sad ste rekli da se cvrkut ptica može čuti sa zagorske strane. Ali kolega Pančiću, pa to je apsurdno. Pa onda neka se zaštita proširi na tu stranu kada je već ostala očuvana. Hvala lijepa.
Odgovor gospodin Pančić. Izvolite.
Kolega Franiću, malo prije kada ste čitali onaj izvadak iz knjige mogu reći da sva sreća što je Panonac davno umro, jer da nije umro vjerojatno kad bi vidio kako se danas gospodari ovim područjem od muke bi umro. Problem, glavni problem je u tome što Vlada kaže evo to se dogodilo. Nismo vodili računa. Državne institucije nisu radile svoj posao, ali eto što ćemo. Ali od sada, nadamo se da će državne institucije, inspektorati se prihvatiti svoga posla. Pa neće. Jasno da ova granica koju smo sada povukli samo je pitanje kada će biti prekoračena. Mene baš interesira što će se dogoditi onoj prvoj osobi, bez obzira o kome se radilo, da li o SDP-ovcu, HDZ-ovcu ili nekome trećem. Što će se njemu dogoditi kada prekorači tu granicu i kaže, evo ovdje ću sagraditi novu vilu? Znajući iz iskustva, neće mu se dogoditi ništa. Najbolji primjer što bi se Sljemenu moglo dogoditi za nekih 20, 30 ili 40 godina, to imamo primjer šume Marjan u Splitu. Kao dijete kada sam dolazio u Split, Marjan je bio pojam. Sada kada prolazim pored Marjana, više vidim kuća nego drveća. Tako sada stvari stoje i Medvednica je na tome putu. Hvala.
Hvala. Ispravak, gospodin Krešimir Gulić.
Pa moram ispraviti kolegu Pančića koji je rekao da se dogodila kapitulacija pravne države. S tim se u potpunosti ne slažem i to nije točno. Ono što sam rekao već i sinoć, ponavljam i danas. '81., gospodin Pančić, 20 tisuća stanovnika je već bilo živjelo u parku prirode. Zašto '81. onaj tko je crtao granice nije napravio granice gdje su trebale biti nekakvim rubovima šume i tako dalje. A ne da su granice bile unutar naselja, da te granice dijele danas naselja kroz cestom, jedni s lijeve strane imaju pravo gradnju ovakvu, ovi s druge desne strane imaju onakvu, posebni su uvjeti. Znači kapitulacija je bila po meni '81., a ne danas. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Pa slažem se i s jednim i s drugim, dakle da je '81. kad su crtane granice to u dijelu napravljeno možda nespretno, no međutim, da to tako nije, možda bi na mjestu "Crvenog spusta" imali urbane vile. Dakle, dobro je da se određenim stupnjom zaštite ipak tad dogodilo. I ono što sam rekao i u prvoj raspravi, isto tako sad i podržavam i nema tog čovjeka koji to neće podržati, dakle da se olakša život ljudima koji žive u prostoru parka prirode danas, a već sutra neće živjeti zato da lakše riješe svoje egzistencijalne probleme. Rat, ratne migracije, problem bespravne izgradnje, problem kontrole te bespravne izgradnje, tj. znači različitih životnih priča i sudbina, kao i problem onih ljudi koji su tu živjeli prije samog proglašenja Parka prirode Medvednica treba doći na neki način do rješenja i treba omogućiti tim ljudima da i oni normalno žive i u tom smislu ja mislim da nema zastupnika u ovoj sabornici koji to ne podržava i koji na taj način ne razmišlja. No međutim, ono što smo mi predložili upravo zato jer ne želimo derogirati onu kulturu i prirodnu baštinu koju imamo je da se nadomjesti 5 tisuća hektara te šume u istočnom dijelu. I to je bio sukus rasprave i moje i u prvom, znači u prvom čitanju i nadao sam se da će bar dio tih, hajmo reći naših prijedloga koji su dolazili ovdje od redova zastupnika SDP-a biti usvojen. Naš postotak, znači ove restriktivnije zaštite prirode je negdje na razini ispod 12%, minimum koji Europska unija propisuje je 15%, a prosjek na razini Europske unije je 20%. Tu su sad dvije klasifikacije. To je klasifikacija po nacionalno-ekološkoj mreži, to je nešto više. No međutim, pričam o ovom konzervativnijem stupnju zaštite. I mi moramo stremiti k tome da dostignemo taj europski standard, znači da proglašujemo, odnosno da većim stupnjem zaštite obuhvatimo ona područja koja to možda danas nisu, a imaju potencijala i na tom tragu je i bio naš prijedlog da 5 tisuća kvadrata se na istočnoj strani Medvednice uđe u park prirode. Inače, javna rasprava o tome traje 5, 6 godina, znači o istočnoj strani Medvednice i nije bilo nikakvih prepreka da ste barem 1000 kvadrata uvrstili na toj istočnoj strani Medvednice u park prirode. Dakle, to bi bio nekakav znak dobre volje, to bi bio znak toga da tamo gdje uzmemo nešto i dajemo, znači da na neki način kompenziramo park prirode jer nije dobro ostaviti i javnost, a i na neki način praksu da se parku prirode uzima, a da se to nigdje ne kompenzira. U tom smislu, čak i da ste predložili određene promjene i određeno povećanje parka prirode u ostalom dijelu Hrvatske i to da smo promatrali isto tako u paketu, mi bi taj prijedlog podržali, no međutim budući da je to izostalo, budući da je to izostalo, ja ne znam zašto. Ponekad imam osjećaj kao da mi o šumi govorimo, pa hajmo reći kao da drveću govorimo o šumi. Dakle, nema nikakvog razloga da niste bar uvažili jedan dio tih primjedbi i barem 1000 hektara, ne 5 tisuća hektara kao znak dobre volje, kao znak toga da nećemo derogirati naše zaštićene krajobraze proglasite parkom prirode, odnosno uvrstite u taj park prirode. I iz tih razloga, iz razloga da olakšamo život ljudima u području u kojima je on bio otežan budući da su živjeli u parku prirode, ali zbog toga što taj dio nismo kompenzirali na istočnoj strani Medvednice, pa barem simboličnom gestom dobre volje, mi, i ja osobno, ćemo biti suzdržani za ovaj prijedlog zakona.
Hvala. Imamo nekoliko replika. Prvi je gospodin Ivica Pančić. Izvolite.
Kolega, složiti ćemo se da je 20 tisuća ljudi previše unutar parka i zbog toga smanjenje. Znači uopće nije sporno da je previše ljudi odjednom se našlo unutar parka prirode. S tim da je bilo da od '81. godine pa do danas, bilo je i proširenja toga širenja ljudi unutar parka, ali to nije bitno. Ali da ne bi bilo zabune jer se često to ponavlja kao argument da bi se trebala reducirati površina drugih parkova prirode ili nacionalnih parkova, a to je tvrdnja da sustav zaštite prirode isključuje mogućnost življenja ljudi na tom području, što jednostavno nije točno. Znači sustav zaštite, da li parkova prirode ili nacionalnih parkova, omogućava i normalan život ljudi u njihovim granicama. Znači, oni mogu stanovati, oni mogu raditi, jedino te gospodarske aktivnosti imaju određena ograničenja. Hvala.
Odgovor gospodin Bernardić.
Pa ja se slažem s vama kolega Pančić utoliko mislim da je i u tijeku i da traje rasprava o proglašenju parka prirode Neretva, dakle gdje je isto problem oko valjda neadekvatnosti informiranja građana koji žive o mogućnostima koje se nude isto tako i u samom parku prirode. Naravno je da je nelogičnosti koje su dio povijesnog nasljeđa treba ispravit, no međutim ono što je stalno ponavljano da ne smijemo derogirati, da ne smijemo ići prema tome da smanjujemo površine, a ne nudimo alternativu. Smanjujemo zaštićene površine a ne nudimo alternativne zaštićene površine. Taj princip jednostavno nije dobar.
Hvala. Replika gospodin Krešimir Gulić.
Pa evo replicirat ću kolegi Bernardiću koji je i u prijašnjim raspravama spomenuta kompenzacija. Pitam vas da li kompenzacija zato da se nešto kompenzira ili zato jer nešto vrijedi? Da li ćemo kompenzirati istočnu stranu Medvednice zato samo da bi kompenzirali ovih 5 tisuća koje smo uzeli sada? Pa mislim nema razloga nešto tražiti za kompenzaciju ako ta šuma nije vrijedna i ako nema svoje svrhe. Dalje bih u svakom slučaju htio reći da tko je povećavao granice građevinskog područja unutar parka prirode. Pa gospodo, povećavale su jedinice lokalne samouprave. Znači mi svojim prostornim planovima i dokumentima, mi smo unutar granica građevisnkog područja povećavali građevinsko područje i onda nam se dogodilo što nam se dogodilo. A hoću reći od ovih 15 tisuća stanovnika od '81. do danas 13 tisuća je povećano u Gradu Zagrebu, a svega 2 tisuće za zagorskoj strani. Pa onda vi dobro zaključite tko je radio devastaciju parka prirode. Hvala.
Odgovor gospodin Davor Bernardić.
Poštovani zastupniče Gulić, pa ja nisam pričao o tome tko je radio devastaciju, nego sam pričao o tome da je potrebno zaštiti ljude koji su stjecajem raznim okolnosti, stjecajem rata, ratnih migracija došli na područje Zagreba, naselili se, napravili svoje kuće i imaju svoje obitelji i potrebno je tim ljudima omogućiti normalan život. Vi to isto jako dobro znate sa svoje zagorske strane kao i mi u Zagrebu s naše zagrebačke strane. Ali kada pričate o kompenzaciji, ne mogu se oteti dojmu da ja ne znam da li me možda niste razumjeli. Znači priča je o tome, rekli ste da se negdje dodaje zemljište zato je možda ali ono nije vrijedno. Šuma je vrijedna. I to je vrijednost ja mislim oko koje ne trebamo sporiti i oko koje svi imamo isto tako slično mišljenje, ako ne i isto, da je šuma vrijedna. I nije dobar princip, uzmete negdje, a ne date. I taj princip je loš. Znači kada uzmete negdje morate ponuditi neku alternativu i morate na drugom mjestu kompenzirati određen dio. zašto? Zato jer je to u skladu i sa onim što smo si kao zemlja kandidat za Europsku uniju zacrtali u skladu s onim smjerom kojim idemo, a smjer je 20% prosjeka zaštićenih krajeva na razini Europske unije. Dakle već sutra u Hrvatskoj. I to je smjer u kojem jednostavno moramo ići. Hvala.
I replika gospodin Vlatko Podnar.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Bernardić kada govorite o vrijednosti šume, sigurno da je šuma bez obzira na vlasništvo vrijedna isto. No međutim, problem je ovdje što vjerojatno te privatne šume nisu gospodarene prema sukladno Zakonu o šumama, odnosno o Pravilniku o uređivan ju, a drugi problem je u tome što prema Zakonu o zaštiti prirode u slučaju ograničavanja prava gospodarenja na tome mora se izvršiti naknada. Pa prema tome, vjerojatno iz tog razloga nije se proširio taj dio parka prirode na privatne šume. Hvala.
Odgovor gospodin Bernardić. Izvolite.
Kolega Podnar u dijelu u kojem ste dali vi svoju stručnu argumentaciju, naravno da postoje određena opravdanja. Ono što je bitno reći i one reklame koje ja mogu vidjeti na televiziji od određenih ministarstava, drvo je prvo. Mislim da bi trebao biti obrazac 'ajmo reći našeg ponašanja kao građana Republike Hrvatske, budući da smo i svjedoci ne samo da se u vrućim ljetnim mjesecima velike količine naših šuma u priobalnom području gore i to je nešto što nije dobro i gdje bi zajedno trebali više poraditi da zaštitimo to prirodno nasljeđe koje nam je Bog dao. I druga je stvar ta da šume su bogatstvo Hrvatske. Hrvatska ima 83 stanovnika po kvadratnom kilometru. Znači jedna od slabije naseljenih država i jedini jedan veliki resurs koji mi imamo je taj prirodni resurs i moramo se početi ponašati kao dobri gospodari.
Hvala. I konačno gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege saborski zastupnici. Jučer sam govorio u ime Odbora za prostorno uređenje, danas bi par riječi rekao u svoje vlastito ime. Želeći na prvom mjestu podržati prijedlog izmjena granica. Iz razloga ne da granice budu manje da Medvednica bude zaštićeni prostor manja, ali kao podršku jednom licemjerju koje traje u kojem štitimo nešto, a istodobno dozvoljavamo da u tome nečemu se događaju stvari onakve kakve se događaju. Mislim da stvari treba kazati onakve kakve jesu i pokušati dovodeći ih u jedan realan okvir s njima se sukobljavati bez obzira koliko su bile povoljne ili nepovoljne. No isto tako moram kazati da se slažem posebno s kolegom Franićem i svim njegovim govorenjima u pogledu važnosti zaštite prostora, jer isto tako i ja mislim. Mogu se složiti sa njegovim citatom kojeg je pročitao u pogledu mirisa i svega što se događa na Sljemenu, na Medvednici općenito, jer ja isto tako sam to osobno doživio sve te mirise i mislim da je vrijedno da se takav jedan prostor sačuva u sve većoj površini. No međutim, prije 4 godine u ovo vrijeme ja sam bio predsjednik vladinog savjeta prostornog uređenja države i jedna od temeljnih aktivnosti savjeta i želja i borba da se suočimo s nekim problemima bila je bitka protiv bespravne izgradnje. Da ne bi pričali apstraktno o bespravnoj izgradnji obilazili smo Hrvatsku gdje smo stigli doći u 4 godine. između ostalog bili smo i na Medvednici i vidjeli smo Kozari bok i sve ono skupa i zaista smo se suočili s jednom slikom koja je neprimjerena za jedan ambijent Medvednice, a u krajnjem slučaju neprimjerena je bila i za ambijent jednoga glavnog grada jedne države, jedan suburg koji je tamo postojao. I reakcija je naša bila vrlo jaka. Dali smo do znanja da se takva praksa ne može podržati i da se u bitku sa bespravnom gradnjom ući iz više razloga. Jedan od razloga je sami legalitet gradnje da poštujemo zakone ove države koliko se god može. Dakle, da pokušamo da nam praksa slijedi i zakone. A drugo, da se objektivno sačuva nešto što izuzetno vrijedi a to je Medvednica, barem onaj dio kojeg smo smatrali zaštićenim. No međutim, reakcija zagrebačkog gradonačelnika je bila takova koja je kazala da se tamo radi o socijalnim slučajevima a ne o krupnom kapitalu. Da se radi o socijalnim slučajevima koje treba zaštititi jer druge mogućnosti osiguranja sebi krova nad glavom nisu imali i da će on osobno se založiti da se sve te bespravno sagrađene objekte na neki način sačuva legaliziranjem. Naravno to se do danas nije dogodilo još se tako ne može ni dogoditi tek tako legalizirati. Ali sa ovim vam želim kazati da je moje osobno usmjerenje a i svih ostalih koji su ovdje na mojoj strani barem dvorane tako da se prostor sačuva što više a ne da se ide u jedno licemjerje koje jednostavno ne stoji. U ovom slučaju radi se o praktički samo regulaciji stanja onakva kakva na terenu je da bi se ono što je vrijedno sačuvalo a ono šta nije ne. Da bi se neka urbana sredina bolje regulirala a ne da je podvrgnuta pravilima igre u kojima se miješaju elementi zaštite prostora i elementi potrebne urbanizacije. Kolega Pančić je spominjao Marjan. Naravno, o Marjanu znam puno više i puno sam ga ranije doživio nego Medvednicu i Sljeme i naravno da se i osobno sjećam vremena kad na Marjanu nije bilo toliko izgradnje. Naravno, da se ne vraćam u vrijeme dolaska Hrvata na Jadran kad …/Govornik se nerazumije./… jer društvo se razvija i tako se gradi. Ali vam mogu kazati da je Marjan najvećim djelom devastiran i da je upao u problem preklapanja zone zaštite i zone koja po generalnom planu je dozvoljeno da se gradi. Dakle, na jednom prostoru Marjana su postojale površine i parcele koje su bile sa dva različita kriterija i to zakonom utemeljena kriterija tretirane i da je sve to skupa nastalo temeljem plana iz 78. godine od čuvenih generalskih vila pa naprijed i da je tek sada novim generalnim planom takvo jedno licemjerje ili takav jedan nesporazum ispravljen. Dakle, i nadalje ostajemo iza toga da treba čuvati pejzaž, da trebamo povećavati površine pod zaštitom, da trebamo povećavati zelene površine i koje nisu pod zaštitom nego su samo dobre kao zelene površine ali da ono šta ste rekli jedanput caru kazati šta je golo, šta je odjeveno. I kako stvari stoje mislim da je ovaj zakon to pokušao regulirati na jedini realan način. A koliko se slažemo sa nuždom da se to dogodi plaćamo račune nekih koji su prije nas bili. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo nekoliko replika. Prvi je gospodin Davor Bernardić.
Poštovani kolega, pričali ste o nužnosti legalizacije bespravne gradnje kada ste spomenuli i u kontekstu gradonačelnika grada Zagreba da je riječ o socijalnim slučajevima a onda ste spomenuli i krupni kapital. Gledajte, intencija je da ljudi koji su zbog razno raznih razloga doselili u Zagreb tokom desetljeća, prošlih desetljeća, koji su sagradili svoje kuće i osnovali svoje obitelji a te određene objekte koje su sagradili bespravno. Zašto? Zato jer u tom trenutku nisu imali jer pogotovo i 90-tih valjanu kontrolu i nadzor nad time što rade i nije bilo lako ni sagraditi kuću a jednostavno su ljudi morali negdje živjeti, takvih područja je puno i u gradu Zagrebu a i po Hrvatskoj. I nužno je da te ljude ne otjeramo iz svojih domova, da oni zadrže svoje domove i zbog toga je legalizacija te određene bespravne izgradnje do određenog datuma jednostavno će postati nužna u Hrvatskoj jer inače ćemo slati poruku ljudima vi morate iz svojih kuća jer vaše kuće nisu legalne i mi ćemo ih rušiti. I taj princip nije dobar, i sve što radimo na tom tragu je da zaštitimo građane koji žive sa svojim obiteljima u svojim domovima koje su sagradili pod ovim ili onim okolnostima pod težim ili manje težim uvjetima. No, činjenica je da je tada postojao adekvatan nadzor, činjenica je da je postojao lakši način dolaska do građevinskih dozvola i izgradnje da bi to ti ljudi sigurno napraviti. No budući da to nije tako ne smijemo sad slati poruku vi ćete morati seliti iz vaših kuća, vaše kuće ćemo srušiti jer to jednostavno nije dobro i zato se zalažemo da prije svega zaštitimo one koji stvarno nemaju kud a takvih je u Hrvatskoj a i u gradu Zagrebu mnogo. Hvala.
Hvala. Odgovor gospodin Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala kolega. Vašu repliku doživljavam kao potvrdu onoga što sam ja rekao. Naime, ja sam konstatirao da teza koja je izrečena da se ovo radi zato da bi se pogodovalo krupnom kapitalu nije jer je taj prostor od socijalno ugroženih ljudi veći i zato kažem konstatacija da se pogoduje krupnom kapitalu nije točna. A što se tiče socijalne kategorije gradnje razumijem vas. Mnogi u ona vremena nisu mogli doći do stana temeljem liste po radničkim savjetima i ostalima pa bi preko vikenda sagradili bespravnu izgradnju da bi došli do krova nad glavom. Potpuno razumijem to. Imali bi za blokete i cement i više ne bi imali ništa. No međutim, jedan grad poput Zagreba zna kakva je frekvencija i količina dolaska u grad i prihvat ljudi koji dolaze u grad tražeći neka svoja bolja rješenja je morao biti organiziran i urbanistički predviđen. Prema tome, i ono što se događalo na Kozari boku nije se događalo kao smišljena akcija nego akcija svakog pojedinca za se koje je grad tolerirao. I ne ulazim, i ne želim ulaziti u raspravu toga. Ja sam samo ostao u raspravi u granicama obrazloženja i logike zašto jedno licemjerje ili jedno stanje je potrebno registrirati i kazati tako kao što je. A hoće li biti legalizirano, kad će biti legalizirano. Je li i to obećanje koje ne može ispunjeno pokazat će vrijeme i je li planom to treba na neki način reagirati na to. Dakle, vašu repliku zahvaljujem vam jer je došla zapravo kao potvrda onoga mog, bar ja to tako doživljavam. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Što se tiče bespravne izgradnje čini mi se da osnovno licemjerje proizlazi iz toga što se zakon selektivno primjenjuje i onda kad ga primjenjujemo. Naime, nitko nije za bespravnu izgradnju ali je činjenica da postoje različiti tipovi o čemu je ovdje govoreno bespravne gradnje, da imate tu tzv. socijalnu bespravnu gradnju onih koji su bili ugroženi i koji su tražili krov nad glavom ali postoji i bespravna izgradnja viletina multimilijunera, bogatuna itd. Bila bi dobra jedna analiza da se napravi kome se rušilo kad se rušilo odnosno cijeli problem koji je proisticao je iz toga u percepciji građana da se svima ne ruši nego da se ruši nekima a drugima ne ruši. Zašto baš ovima a ne onima? To su stalni problemi u Dalmaciji koji su se pojavljivali. I to je problem. Licemjerje po meni proizlazi iz toga ukoliko čovjek nije jednakopravan pred zakonom, ukoliko zakon važi za jednoga, ne važi za drugoga. Odnosno, ili sve srušimo, ili sve legalizirajmo, ili ne znam šta napravimo, ili od danas se pridržavajmo zakona koji će biti jednak za sve, ali ne možete jednima srušiti a drugima ne, a i jedno i drugo je bespravno. A i nije sve isto kome se ruši mora, mora se i to kazati. Šta se tiče Marjana, kada se već spominje Marjan i '70.-te godine, možemo ići i unazad itd., ali zbilja bi nas najviše zanimalo što se dešavalo otkada postoji Hrvatska država i da li se nešto desilo i u mandatu ove gradske vlasti u Splitu sada, prenamjena prostora dozvoljavanja stambene izgradnje tamo gdje je bio unutar Park šume Marjan, gdje prije nije bilo dozvoljeno i koje su se tu administrativne promjene dešavale, pomoću kojih su se pojedinci preko noći bogatili. Kupili po jedan, prodavali po 10, jer se prenamijenio prostor ili se omogućila stambena gradnja.
Hvala. Odgovor gospodin Jerko Rošin, izvolite.
Gospodine predsjedniče, lako može biti da samnom nešto nije u redu jer se puno toga što se kaže s te strane ja moram složiti, jer je pitanje bespravne izgradnje apsolutno veliki problem, ali imam dojam kao da rasprava od Medvednice se šeće prema bespravnoj izgradnji a ne prema ovome. Naravno za Split da mogu odgovoriti jer ga znam dobro, zapravo ga znam bolje od Marina jer sam nešto stariji od njega pa sam imao duže prigodu sudjelovati u tome, bespravna izgradnja je svakako nešto što je neprimjereno. Ali ono o čemu govori kolega Jurjević su vile i viletine. To je jedna od kategorija u kojoj sam ja u svojim raspravama dok sam bio predstavnik Vladinog savjeta i u novinama govorio, manji je problem bespravne izgradnje, ali veći je problem izgradnja koja je pokrivena sa svim papirima a ne primjerena je prostoru. To je teza koju sam na početku izreko i da ćemo sa bespravnom izgradnjom lako, jer je zakonski možemo regulirati. Ali tko je pogriješio u postupku davanja suglasnosti da se neke neprimjerene zgrade rade, to je veliki problem. No, međutim, još jedna je stvar jako bitna, a prije sam kazao, zakoni mnogi naši su dobri, praksa nam često nije. Ali u toj praksi rade ljudi različitih profila, stranački definirani, stranački ne definirani. I dolazimo do kategorije profesionalnosti, savjesti i etičnosti. A to nije tema ove ovdje rasprave. Ali svakako Marine, kada god treba, naći ćemo se, možemo o ovome razgovarati, i neke od tih kuća na Marjanu su pokrivene sa svim papirima i prije '90.-te i nakon '90.-te ali su pokrivene papirima. A sada govorimo o bespravnoj izgradnji, to je druga priča. Ali govorimo o Medvednici radije nego o ovome. Hvala.
Hvala. Replika gospodin Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Rošin je govorio o licemjerju. Nitko nije naravno protiv toga da se riješi problem ljudima koji su se našli ni krivi ni dužni '81. pa i cijelo ovo vrijeme dok inspekcije nisu u tom periodu radile korektno svoj posao i omogućile da se ti neki socijalni slučajevi izgrade kuće i da ljudima se dopusti da se legalizira ta priča, naravno da se za to zalažemo. Ali garantiram da će se ovim izmjenom plana osposobiti, odnosno omogućiti još jedan dio prostora koji nije uopće izgrađen da bude u narednom periodu izgrađen, odnosno da se omogući i daljnja izgradnja Medvednice. A licemjerje može biti možda ne želja Vlade da kompenzira prostor koji je mogla kompenzirati. Imali smo jedan zakon koji po meni ne spada ni približno u red važnosti takve da se izuzimaju vlasnici recimo Zakon o golfu zemlje, odnosno šuma itd.. Znači tu smo uvrstili u zakon da se bez ičijeg pitanja mogu ljudi izuzimati. A sada imamo od strane Vlade obrazloženje da se eto ne može kompenzirati jer su to privatni vlasnici sa Zelinske strane itd.. Znači po meni jedno puno važnije pitanje očuvanje jednog prostora se nije uzelo u obzir. A s druge strane kada smo imali golf, evo golf je jako bitan, pa ćemo tamo napraviti što god treba da se ljudi natjeraju, da se proda zemlja itd. da bi možda 50 golfera više na jednom igralištu moglo igrati. Tako da, tu je možda licemjerje kada govorimo o jednom i drugom zakonu, odnosno o jednom prioritetu i drugom prioritetu. Hvala lijepa.
Odgovor gospodin Jerko Rošin.
Hvala gospodine predsjedniče, kod nas se to u Splitu ili u Dalmaciji kaže: "ja u pupe ti u špade", dakle, ja pokušavam ostati u domeni Medvednice, a vi me sada prebacujete na golf. Naravno spreman sam razgovarati o golfu kada bude tema golfa ili o bilo čemu drugome. Ali ovaj put govorimo o Medvednici. Drugo, s vama se slažem i dijelim bojazan, zaista dijelim bojazan da i kada se ove granice promijene je li to znači kraj bespravne izgradnje ili će se to nastaviti. Ali to dragi Bog zna, ni vi niti ja ne znamo. Ali znamo da bi se htjeli boriti protiv toga i da nam ne bi bilo drago da se to dogodi. Evo sada imamo jednu šansu da kažemo učinili smo sve što je u našoj moći da smo došli do realnih granica koje stvarno mogu egzistirati i koje su napravile jaku distinkciju između zaštićenoga i nezaštićenog prostora, urbanog prostora, zapravo prostora sa kućama i prostora u kojem ne bi trebalo biti gradnje. Pokušajmo zajedno tu praksu učiniti takovu i da se to više ne događa. Dakle, ovisiti će jako puno o budućem gradonačelniku Zagreba, hoće li se suprotstaviti takvoj praksi, hoće li iskoristiti sve svoje potencijale, da instrumente koje mu je zakon stavio na raspolaganje, institucije koje postoje, da takvo nešto spriječi. Hoće li, budući gradonačelnik se sa time suočiti, to niti vi niti ja ne znamo kako će se ponašati. Ali ja se nadam da jedan o kojem ja mislim da bi bio dobar borac protiv toga. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospođa Božica Šolić.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče, evo slušajući kolegu Rošina, jednog stručnjaka za urbanizam, jednostavno morala sam se javiti jer se radi i o gradu Zagrebu. '81. godine, rekli smo od '81. godine da je 13 tisuća stanovnika povećano na strani, u Medvednici na strani Zagrebačkoj. Što to znači? Naravno da je to išlo bez plana i bez ikakvog uređenja i to se desilo što se desilo. Što dalje sa tim ljudima? Ti ljudi naravno moraju ostati, ako se nije grad Zagreb, tj. lokalna jedinica koja je trebala rješavati organizirano ali i gledati urbanistički dolazak tih ljudi na ta područja, nisu apsolutno poduzeli ništa, tumačeći da su to socijalni slučajevi i da to treba ostati. No danas kada se je to riješilo zakonom da ostane sada opet nije dobro. Ali spomenula bih isto što je vrlo važno za grad Zagreb, upravo dolazak ljudi na ove ili one načine u grad Zagreb, apsolutno se nije vodilo računa o toj organizaciji dolaska, a isto tako apsolutno grad Zagreb nije urbanistički napravio program da se sve skupa urbanistički prihvati. Mi danas imamo na krajnjim dijelovima grada Zagreba, tj. na rubnim područjima grada Zagreba jedan urbanistički nered. Puno bespravne gradnje, puno ulaska čak u poljoprivredna zemljišta gdje je izgrađenost velika. No međutim, svakako nitko ne tjera te ljude koji su nam došli da se oni, da ostanu bez krova nad glavom. Ali zaista 9 godina gradonačelnik nije apsolutno vodio računa o tim nastalim gradnjama koje su stvorile nered na rubnim područjima grada. Hvala vam lijepa.
I imamo još jednu repliku, gospodin Zdenko Franić.
Štovani kolega Rošin, stvarno nije sporno da zatečeno stanje treba popraviti i da se ljudima mora omogućiti da normalno žive jer u ovih 5000 ha koje izuzimamo iz parka prirode stvarno više je stanje takvo da su kriteriji parka prirode zapravo više ne zadovoljavaju. Međutim, ono što bi se moglo učiniti jest da je Vlada pokazala barem dobru volju i djelomično kompenzirala tu površinu sa zelinske strane usprkos apsurdnim argumentima da se radi o privatnoj površini, odnosno da je to šuma lošije kvalitete. Bez obzira što je šuma lošije kvalitete to je prirodna šuma u kojoj nitko nije intervenirao i citiram kolegu Gulića koji je u ime kluba HDZ-a rekao, u raspravi u ime kluba HDZ-a rekao “devastacija se sa zagorske strane nije dogodila i tamo ptičice još uvijek cvrkuću.“ Pa zaštitimo to, ako ne svih 5000 ha onda 500 ha. Pokažite dobru volju i onda ćemo zaista biti uvjereni da država nije poklekla pred krupnim kapitalom šaljući poruku da je sve ovdje moguće. Hvala.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Jerko Rošin.
Hvala gospodine predsjedavajući. Replike kolege Franića se nikako ne mogu doživiti kao neke kontre. Njegova poetičnost je vrlo rado slušana i s njime se mogu složiti u svemu. No međutim, htio bih kazati da smo i mi na sjednici odbora postavili pitanje o mogućnosti kompenzacije izgubljenih površina na samom neposrednom okružju ili pak na nekom drugom mjestu i dobili smo nakon nekoliko dana tekst i grafički prikaz onoga koliko se izgubljenih površina na nekom drugom mjestu nadoknađuju. Ja, teško mi je vjerovati znate da je neka struka koja je to radila išla sa nekim lošim namjerama u pogledu toga i da su valjda izanalizirali sve prostore koji su vrijedni da se zaštite i da isto tako ne budu licemjerno uključeni, nego realno uključeni i nema nekog osobnog razloga da bi osporavao njihov nalaz da se tako u neposrednom okruženju takav jedan novi zaštićeni prostor ne može naći jer bi vjerojatno već i prije bio uključen u tu zaštitu. Ali jedan hektar je opet iz rukava, jedan hektar. Ja to jednostavno ne znam koliko je to puno, je li bilo moguće. Ali pitanje dobre volje su pokazali već i na drugim mjestima i ne bih kazao da je ovakav prijedlog zakona posljedica neke loše volje. Jesu li baš najbolje obavili zadatak ja im dajem povjerenje i vjerujem da to tako je. Hvala lijepa.
I sljedeća replika gospodin zastupnik Ivica Pančić. Vašu raspravu shvaćam i kao potvrdu dijela mojih riječi koje sam izgovorio, a to je da ne možemo govoriti o zaštiti prirodnoga bogatstva kao nacionalnom interesu o čemu je i jučer jedan hrvatski tjednik pisao gdje ste i vi kolega Rošin dali svoj doprinos. I uistinu to bi tako trebalo biti. Ali istovremeno doprinositi aktualnoj i budućoj devastaciji i to je glavni problem. Politika ove administracije se zasniva bez obzira koliko vam je to teško priznati jer ste dio te administracije. Ona se zasniva na licemjerju i kako su ove rasprave krenule oko Sljemena i oko Marjana ispast će da je gradonačelnik grada Zagreba kriv i za devastaciju koja se trenutno događa na Marjanu. Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Jerko Rošin.
Hvala gospodine predsjedavajući. Mislim na ovo da je Bandić kriv za Split i vama je komično to što ste rekli, ne trebam ja se protiv toga ništa izjašnjavati. Mislim da vam je to sasvim jasno, da je to potpuno neprimjereno. A drugo što kažete da pripadam jednom dijelu, da sam i ja dio jedne administracije koja nešto loše radi. Prvo da vam kažem od kad sam ja postao dio te administracije pred pet godina kao predsjednik vladinog savjeta stvari su se počele značajno mijenjati što kaže da ova administracija u koju upirete prstom ne po negativnom smislu je shvatila da neke stvari treba i pokrenula. Ja sebe osobno vjerujte mi ne doživljavam kao nešto negativno u tome, nego dapače nešto pozitivno. A ako sam sebi mislim da sam pozitivan u tom svom radu i ako neki okolo mene isto tako misle to je samo pokazatelj da i ova Vlada sve bolje i bolje radi. Radi dobro, ali radi sve bolje i bolje. I vjerujte mi da je bitka sa svim ovim problemima će biti sve jača i jača i da će rezultati biti sve bolji i bolji. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik u Ministarstvu kulture Zoran Šikić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Kao prvo u ime predlagatelja zahvaljujem na svim raspravama, svim prijedlozima, svim sugestijama, a posebno na onim koje će u pogledu implementacije ovoga zakona dati prilog boljoj i učinkovitoj zaštiti prirode u Hrvatskoj. Međutim, na kraju evo ove rasprave samo kratko nekoliko konstatacija. Nije točna tvrdnja da je Hrvatska na repu kad je u pitanju zaštita prirode. Upravo obrnutom, poštovane gospođe i gospodo zastupnici Hrvatska je na vrhu. Ukupna zaštićena površina republike hrvatske u ovome trenutku je 46%. Ono o čemu govorimo kad je u pitanju europski prosjek koji varira ovisno od toga dal' se nešto novo zaštićuje ili se skida ili ukida zaštita je između 15 i 20% i to obuhvaća sve kategorije. Znače i kategorije one nacionalne i kategoriju danas prihvaćanja integralne zaštite, a to znači ekološke mreže. Znači, 46% gotovo pola površine. Prema tome, ono kad uzimamo podatak tih 15% u europskim okvirima to obuhvaća i europsku ekološku mrežu. To znači NATURU 2000. Također ako govorimo o onim strožim, znači restriktivnijim ili konzervativnijim modelima i kategorijama zaštite onda vam ja mogu reći da je 85% u Hrvatskoj u tim upravo, znači strogim od ukupne zaštićene površine u tim strogim kategorijama a to znači nacionalnog parka, parka prirode, posebnog rezervata i strogog rezervata. To ponovo govori koliki je iskorak Hrvatske u tom dijelu. Nadalje, Vlada Republike Hrvatske se ovdje vodi strategijom biološke i krajobrazne raznolikosti. Prva strategija je donesena 1999., u prošloj godini smo donijeli novu strategiju i upravo jedan od ciljeva te strategije je izvršiti korektnu, argumentiranu, stručnu reviziju zaštićenih područja. Znači, ovdje se vodimo upravo s onim što je definirano unutar te strategije. Nadalje, nikakvi drugi razlozi, elementi osim stručnih i uključivanja javnosti u predlaganje znači i pripremu ovoga zakona nisu bili uključeni ni oni ekonomski ni neki drugi. Znači, nama je tu irelevantna ekonomska vrijednost šuma i to što su one privatne. Na kraju, imamo nacionalne parkove kao što je Nacionalni park Kornati koji su 99% u privatnom vlasništvu. Jedini razlog je, znači stvarna prirodna vrijednost toga područja. Ovdje se spominju prirodne šume, međutim prirodne šume panjače, a vi većina ako ćemo se baviti s time znate što znači panjača i apsolutno je kategorija koja u okvirima Zakona o zaštiti prirode ne može i ne zavrjeđuje ni jedan oblik zaštite. Osim toga, šumarska struka ima svoje kategorije, a to je zaštitna šuma. Znači i šumarstvo i ako raspravljamo o nekim drugim, a poštivajući i uvodeći integralnu zaštitu, možemo o zaštiti prirode govoriti i kroz šumarstvo i kroz vodno gospodarstvo i kroz prostorno planiranje i kroz mnoge druge sektore. Nikakve naknade ovdje nije pitanje, jer zapravo samo vođenje sa stručnim elementima i znači elementom da se uključi ovo u javnost su bili jedini razlozi zbog čega se predlagatelj vodio i u konačnici predložio ovakav konačan prijedlog nacrta zakona. Sve to, ponovo držim dovoljnim u ime predlagatelja zamoliti ovdje i nadam se da će se podržati ovakav zakon koji će definitivno dati sjajnu osnovu da implementacija i provedba zakona može biti jača i učinkovitija i da ćemo biti sukladno tom postotku na vrhu europske zaštite prirode. Hvala vam lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Naprosto je netočno jer to su činjenice koje se vide golim okom, što govori gospodin državni tajnik hvaleći Vladu kako je Hrvatska prva u zaštiti prirode i zaštiti okoliša. To naprosto nije točno. Hrvatska je nažalost prva po mnogo ružnim stvarima koje sada neću ovdje kvariti ovu idilu o zaštiti okoliša tim temama, ali naprosto recite mi i nabrojite mi jednu jedinu zemlju koja planira i kad je to država dozvoljava da se gradi golf igralište pored Vranskog jezera.
To nije ispravak netočnog navoda.
Ne, nego ispravak prirode.
Nažalost, neke stvari su neispravljive kolegice Antičević. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o proglašenju zapadnog dijela Medvednice parkom prirode. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat. Sa 75 glasova za, 23 suzdržana i 10 protiv, donesen ovaj zakon.