Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 13. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Jelka Godec, dr. Matej Tašner Vatovec, Žan Mahnič, Matjaž Han od 14. ure dalje, Luka Mesec od 9. do 12. ure ter kasneje od 16. do 20. ure, Blaž Pavlin do 14. ure, Tadeja Šuštar od 18.30 do 20.30, Jernej Vrtovec, Jožef Horvat, mag. Matej Tonin, mag. Branislav Rajić od 12.30 do 17. ure, mag. Dušan Verbič od 12. do 16. ure, Boštjan Koražija od 11. ure dalje in dr. Franc Trček do 11. ure ter od 15.30 do 18. ure. Vse prisotne prijazno pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O LEKARNIŠKI DEJAVNOSTI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 23 poslank in poslancev s prvopodpisanim Janijem Möderndorferjem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Janiju Möderndorferju.
Dober dan in dobro jutro! Pred nami je Zakon o lekarniški dejavnosti, ki govori o eni zelo preprosti zadevi: ali bomo v Republiki Sloveniji dejansko omogočili, da vsi tisti, ki danes trgujejo in služijo z zdravili, s prehranskimi dopolnili in medicinskimi pripomočki, služijo samo za svoj žep, ali pa bo vsaj delno mogoče tudi ta del kontrolirati. Zavajajoče ocene so, da je s tem, ko so cene zdravil določene z recepti z zgornjo mejo cene, urejeno vse. Daleč od tega! Glede na to, da se zelo malo pogovarjamo o številkah, veliko pa govorimo o vertikalnih in horizontalnih povezavah, naj postrežem z naslednjimi podatki: v Sloveniji letno zapravimo za zdravila 740 milijonov evrov, to so samo zdravila; za medicinske pripomočke, prehranska dopolnila in vse ostalo, s čimer se še trguje ob zdravilih, pa 714 milijonov evrov. O takšnem denarju se pogovarjamo, to je milijarda 400 milijonov evrov, kjer nekdo želi, da jih obvladujejo samo posamezniki in po možnosti tujci. Govorimo o dveh firmah, govorimo o Salusu in Kemofarmaciji, ki imata močno prepredene interese tudi znotraj našega Državnega sveta, kjer ne skrivajo in celo javno priznajo, da so interesno povezani in zato tudi zagovarjajo, da ta vertikalna povezava izgine. Ali bomo to dopustili? To je seveda odločitev na nas. Glede na to, da se pogovarjamo o denarju in ne več o zdravilih, kajti za zdravila je marsikomu malo mar. Naj postrežem samo s podatkom, ki je zelo pomemben: Kemofarmacija v lasti nemških lastnikov, posredno pa ta nemška firma v lasti ameriških lastnikov, obvladuje trg približno s 300 milijoni, malo manj Salus, kjer imajo delniško strukturo tako organizirano, da še danes uradno ne vemo, kdo so lastniki in jih je nemogoče ugotoviti. Najmanj, daleč za njimi pa tisti dve firmi, katere pravzaprav je treba na trgu dobesedno blokirati in ugasniti – LL Grosist in Farmadent. Predlagateljem očitajo, da se borimo za ne vem kaj, v resnici pa je vprašljiv javni interes. Z današnjim zakonom pravzaprav ne spreminjamo popolnoma ničesar, razen to, da ostane to, kar velja že danes, Ministrstvu za zdravje pa omogočamo, da s spremembo Zakona o lekarniški dejavnosti to razmerje dejansko tudi uredi. Hipotetično, če bo danes seveda zakon padel, je treba vedeti naslednje. Kemofarmacija ima v lasti 2 tisoč lekarn, pa vas to tiste, ki ste seveda za to, da se ukine vertikalna povezava, ne skrbi. Skrbi pa vas, da imajo lekarne v lasti grosista, ki so v slovenskih rokah. Zato seveda nagovarjam celoten Državni zbor, da z možnostjo odloga dveh let omogočimo ministrstvu, da to vprašanje temeljito, z resno debato in z vsemi kartami odloži in omogoči, da se ta trg ureja v slovenskih rokah. Tako kot je prav. Hvala.
Hvala za dopolnilno obrazložitev, gospod poslanec. Imamo tukaj predstavnika Vlade, državnega sekretarja. Izvolite, beseda je vaša.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predstavljam Vam mnenje Vlade Republike Slovenije v okviru Predloga zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti ZLD-1B, ki se obravnava po skrajšanem postopku. Ministrstvo za zdravje uvodoma ugotavlja, da se vsebina predloga zakona nanaša na rok, ki je vezan na 26. člen Zakona o lekarniški dejavnosti ZLD-1 in ki še ni bil konzumiran. Pri tem opozarja, da je pred časom odgovarjalo na pobudo za oceno ustavnosti Zakona o lekarniški dejavnosti, ki je bila vložena in se je vsebinsko v pretežni meri nanašala na člen, za katerega se nanaša predlog zakona, to je 26. člen ZLD-1, zato ministrstvo poudarja naslednje. Lekarniška dejavnost je del zdravstvene dejavnosti in se opravlja kot javna služba. Glavni cilj take ureditve je zagotavljanje trajne in nemotene preskrbe prebivalstva in izvajalca zdravstvene dejavnosti z zdravili in farmacevtska obravnava pacientov. Gre za posebno vrsto dejavnosti, katere osnovni namen ni pridobivanje dobička, pač pa zagotavljanje kakovostne in učinkovite preskrbe z zdravili in drugimi izdelki za podporo zdravljenja in ohranitev zdravja ter svetovanje glede njihove varne, pravilne in učinkovite uporabe pacientom in zdravstvenem delavcem v zdravstvu. Pri snovanju ZLD-1 so pripravljavci zakona sledili načelu, da morata biti nosilec lekarniške dejavnosti in tudi izvajalec lekarniške dejavnosti popolnoma neodvisna pri opravljanju svojega dela. V različnih tožbah, kjer so dovolili ustanavljanje lekarn samo farmacevtom, prav tako pa tudi prepovedali, da bi veledrogerije lahko bile lastniki lekarn, saj naj bi to pomenilo oviranje proste gospodarske pobude in prostega pretoka kapitala, se je sodišče Evropske unije strinjalo, da državi s tako omejitvijo sicer ovirata prosto gospodarsko pobudo, vendar je razsodilo, da Evropska komisija nima prav, saj lekarništvo ni navadna trgovina z blagom, zato zakonodajalec v državi članici lahko uvaja omejitve, če presodi, da se s tem povečuje kakovost lekarništva. Ob predhodno povedanem izhaja, da urejanje tega področja spada pod suvereno pristojnost države članice Evropske unije. V 26. členu ZLD-1 uvaja prepoved vertikalnega povezovanja med izvajalci lekarniške dejavnosti in proizvajalci zdravil ter z enim ali drugim tako ali drugače povezanih oseb. Z namenom ohranjanja regulacije lekarniške dejavnosti je ZLD-1 opredelil lekarniško dejavnost kot javno zdravstveno službo, s katero se zagotavlja trajna in nemotena oskrba prebivalstva in izvajalcev zdravstvene dejavnosti z zdravili. Mrežo lekarniške dejavnosti na primarni ravni zagotovi občina, ali več sosednjih občin, ali z ustanovitvijo javnega zavoda, ali z razpisom koncesije. ZLD-1 natančno opredeljuje financiranje lekarniške dejavnosti in razpolaganje s presežki, katere nadzoruje organ za nadzor proračuna. Pri predlogu zakona gre za poseg v rok, ki še ni bil konzumiran in je zatorej dopusten. Ministrstvo sicer opozarja, da so na Ustavno sodišče vložene pobude za oceno ustavnosti ZLD-1, zato do odločitve v zadevi U-I-40/17 ne nasprotuje predlogu zakona. Vsebina 1. člena predloga zakona ZLD-1B pa se spreminja tako, da se letnica 2019 nadomesti z letnico 2021, to pomeni, da se v Zakonu o lekarniški dejavnosti v 121.a členu letnica 2019 nadomesti z letnico 2021. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Pristojno matično telo je Odbor za zdravstvo in s tem dajem besedo članici gospe Nadi Brinovšek. Gospa poslanka, izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Odbor za zdravstvo je na svoji 19. nujni seji 6. novembra 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Janijem Möderndorferjem. V poslovniškem roku k predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal predlagatelj Jani Möderndorfer. Poudaril je, da je cilj predloga spremembe tega zakona podaljšanje prehodnega obdobja, o katerem morajo izvajalci lekarniške dejavnosti prilagoditi poslovanje v skladu z drugim in tretjim odstavkom 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti. Torej, veletrgovci z zdravili, pri katerih obstaja povezava z izvajanjem lekarniške dejavnosti, bi po trenutno obstoječem zakonu morali svoje poslovanje prilagoditi do konec letošnjega leta, s spremembo tega zakona pa se ta rok podaljša na 31. december 2021. Predlagatelj je opozoril tudi na nevarnosti oblikovanja monopola na trgu z zdravili na debelo, in sicer po izteku prehodnega obdobja, kar bi po njegovih besedah imelo hude posledice na višino cene zdravil in njihovo dostopnost. Mnenje Vlade Republike Slovenije je predstavil državni sekretar na Ministrstvu za zdravje dr. Tomaž Pliberšek. Poudaril je, da v zvezi s predlogom zakona Vlada ugotavlja, da gre za poseg v rok, ki še ni bil konzumiran in je torej dopusten. Vlada sicer opozarja, da so na Ustavnem sodišču vložene pobude za oceno ustavnosti Zakona o lekarniški dejavnosti, zato do odločitve o zadevi ne nasprotuje predlogu zakona, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Janijem Möderndorferjem. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da na predlog zakona nima pripomb. V razpravi je predstavnik Javne agencije za varstvo konkurence izrazil nasprotovanje podaljšanje prehodnega obdobja in pri tem ocenil, da predlog zakona ne upošteva slovenskega trga zdravil, ki je zelo reguliran, povpraševanje po zdravilih pa zelo togo. S strani članice odbora je bilo posebej izpostavljeno vprašanje, zakaj je Vlada k Predlogu zakona o lekarniški dejavnosti, ki ga je vložil isti predlagatelj in ga je odbor obravnaval v mesecu juniju 2019, spremenila svoje mnenje in kakšna nova dejstva so med tem nastala. Ker k predlogu zakonu ni bilo vloženih amandmajev, je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Torej, Odbor za zdravstvo Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za poročilo odbora. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajajmo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva imate besedo gospa Lidija Ivanuša, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da če obstoji težava na trgu, mora to težavo reševati Vlada Republike Slovenije, ne posamezna poslanska skupina. Rok za uskladitev poslovanja je bil že podaljšan, in sicer na 31. december letošnjega leta. Nobene potrebe ni, da bi se rok ponovno podaljševal, saj so roki ravno zato, da se jih spoštuje. Drugače pa menimo, da je obstoječa ureditev dobra, da se mora ustrezno urediti uskladitev poslovanja do 31. decembra 2019. S tem se bo preprečilo, da bo še naprej vertikalna povezava vsiljevala lekarniškemu sistemu znotraj ene vertikale prvenstveno nudenje lekarniških izdelkov, ki so v interesu veletrgovskega dela vertikalne povezave. S tem se bo dosegla postavitev vseh zdravil na tržišču v neenakopraven položaj. Trenutno veljavni zakon v Republiki Sloveniji omogoča neomejeno število veletrgovin z zdravili, kar je bistven pogoj za vzpostavitev konkurence in zniževanja cen. Vsaka vertikalna povezava pa z ekonomskega vidika sili strokovne delavce znotraj povezave v prvenstveno izdajo tistih zdravil, ki so v interesu vertikalnega sistema. Kar pa zadeva argumente, da je zadeva na Ustavnem sodišču, pa povem na tem mestu, da pustimo sodišču, da izpelje postopek po zakonu, saj ima vse vzvode, da sanira takšno ali drugačno situacijo. Odveč je skrb, da bi se s tem problemom morala ukvarjati posamezna poslanska skupina. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke predlaganega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča. Gospa Nada Brinovšek v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Še enkrat lep pozdrav! Zakon o lekarniški dejavnosti je bil sprejet leta 2016. Že takrat je bilo v zvezi s samim nastajanjem tega zakona veliko dilem. Zakonu je nasprotovala stroka in vsak člen tega zakona je bil takrat amandmiran. Posledica tega je tudi dejstvo, da je na Ustavno sodišče bila vložena zahteva za oceno ustavnosti. Postopek na Ustavnem sodišču še teče. Veljavni zakon v 26. členu vključuje prepoved vertikalnih povezav, v 121. členu pa določa prehodno obdobje, v katerem je treba uskladiti pogoje oziroma omejitve, ki jih ta zakona določa. Omeniti je treba, da je bilo prehodno obdobje enkrat že podaljšano. Poslovni subjekti so torej imeli na razpolago triletno prehodno obdobje za uskladitev z zapisanim v zakonu. Na slovenskem trgu trenutno deluje 99 gospodarskih subjektov, ki opravljajo dejavnost veletrgovine z zdravili, od katerih jih kar 97 deluje po enakih pravilih, torej v skladu s predpisi konkurenčnega prava. Problem je nastal le pri dveh poslovnih subjektih in zaradi teh dveh ponovno spreminjamo zakon. Predlagatelj oziroma prvopodpisani za današnjo spremembo zakona poslanec Jani Möderndorfer je enak predlog za spremembo zakona podal že v mesecu juniju, vendar takrat brez podpore s strani Vlade in pa koalicijskih strank. Glede na dejstvo, da je bil predlagatelj v preteklosti predsednik Sveta Lekarna Ljubljana, je razumljivo, da se je poslanec še naprej trudil in v obravnavo v mesecu oktobru ponovno predlagal podaljšanje roka, tokrat s podpisi kolegov poslancev iz LMŠ, SMC in SD. Poudariti želim, da so predlogu za podaljšanje roka za uskladitev v juniju močno nasprotovali LMŠ, SMC, SD, skratka vse koalicijske stranke, Vlada Republike Slovenije, Državni svet, Lekarniška zbornica, Agencija za varstvo konkurence, Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke, Sindikat farmacevtov Slovenije in Trgovinska zbornica Slovenije. A glej ga vraga, brez dodatne obrazložitve in novih dodatnih argumentih je v mesecu oktobru predlagatelj predlog za podaljšanje prehodnega obdobja ponovno prinesel v obravnavo, tokrat za dve leti, podprla pa ga je celo Vlada in pa koalicijske stranke LMŠ, SMC in SD. Ob tem se nam nehote zastavi vprašanje v čigavem interesu je predlagatelj podal to zahtevo. Verjetno v interesu dveh slovenskih veletrgovcev z zdravili, na katera vpliva veljavni zakon, mogoče v interesu javnega zavoda, čigar predsednik sveta javnega zavoda je bil pred leti predlagatelj. Ne vem. Zanimivo bi bilo videti, koliko lobističnih stikov in obiskov je bilo v teh nekaj mesecih tudi v ostalih treh poslanskih skupinah in na ministrstvu, ki so si brez dodatnih argumentov in razlag premislili. V Slovenski demokratski stranki predloga za spremembo Zakona o lekarniški dejavnosti, ki mu nasprotuje stroka, seveda ne bomo podprli.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Gospod Samo Bevk v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! V tem mandatu smo se Zakonu o lekarniški dejavnosti in njegove materije že dotaknili. Takratni predlog je šel v smeri ureditve vprašanj neenakopravnega položaja galenskih zdravil in prepovedi vertikalnih povezav, danes pa bomo odločali o podaljševanju prehodnega obdobja za prilagoditve poslovanja izvajalcev lekarniške dejavnosti. Po mnenju predlagateljev je treba podaljšati prehodno obdobje, v katerem morajo izvajalci lekarniške dejavnosti prilagoditi svoje poslovanje v skladu z drugim in tretji odstavkom 26. člena omenjenega zakona. Obdobje se po njihovem predlogu podaljša na 31. december 2021, kar pomeni, da v tem času preprečimo negativne eksternalije na lekarniškem trgu, omogočimo nemoteno in gospodarno izvajanje lekarniške dejavnosti, zagotovimo preskrbo z zdravili v prosti prodaji po razumnih cenah in s tem dostopnost prebivalstva do vseh zdravil. Vlada ne nasprotuje predlogu zakona, je pa opozorila, da je na Ustavnem sodišču vložena pobuda za oceno ustavnosti omenjenega zakona. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov smo, ko se je odločalo o Zakonu o lekarniški dejavnosti pred nekaj meseci, v svojem stališču izpostavili, da se zavedamo, da lahko pri izvajanju zakona prihaja do določenih težav in zadržkov, a smo bili in še vedno smo mnenja, da se je celostne novele zakona treba lotiti širše in poglobljeno. Reševanje težav in neskladij se je treba lotiti na način, da bo v oblikovanje zakonske materije vključena vsa zainteresirana javnost in stroka, treba pa bo pridobiti tudi mnenje oziroma oceno ustavnosti Ustavnega sodišča. Le tako bomo po našem mnenju prišli do končne vsebine, ki ne bo povzročala neskladij in dvomov, našim prebivalkam in prebivalcem pa zagotavljala kakovostno in javno dostopno mrežo lekarn, ki bodo nudile kakovostna in dostopna zdravila. Spremembe zakona, kot jih predlagajo predlagatelji, po našem mnenju preprečujejo negativne eksternalije na lekarniškem trgu, zagotavljajo preskrbo z zdravili, prebivalke in prebivalci pa bodo še naprej imeli dostop do zdravil, ki jih potrebujejo. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo Predlog zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti podprla. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Branislav Rajić, imate besedo v imenu Poslanske skupine SMC. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, gospod predsednik. Dobro jutro vsem! Z novelo Zakona o lekarniški dejavnosti, ki jo imamo danes na poslanskih klopeh, se podaljšuje prehodno obdobje, v katerem morajo javni lekarniški zavodi svoje poslovanje uskladiti s prepovedjo vertikalnega povezovanja. Veljavni zakon določa, da so vertikalne povezave med veledrogeristi in lekarnami prepovedane in da morajo izvajalci lekarniške dejavnosti svoje poslovanje temu prilagoditi najkasneje do konca tega leta. Za kaj gre? Veljavna ureditev lekarnam narekuje prodajo kapitalskih naložb, delnic ali deležev v kapitalu ali drugih naložb. V Stranki modernega centra smo že v prejšnjem mandatu uspešno predlagali podaljšanje prehodnega obdobja, to pa z namenom, da kvalitetne veledrogeriste ohranimo doma in jih ne razprodamo multinacionalkam. Danes sta naš namen in cilj enaka – mi želimo zagotoviti, da je javnim lekarnam omogočena izvedba postopkov prodaje pod pogoji, ki ne bodo vodili v prodajo pod prisilo. Torej, v izogib prodaje pod ceno jim je treba zagotoviti dovolj dolgo prehodno obdobje. Če jih pa pahnemo v prodajo pod prisilo, bo iztržena kupnina nesramno nizka. Morebitni kupec dobro ve, da izvajalca lekarniške dejavnosti k prodaji zavezuje kratek zakonski rok in ga bo brez sramu in brez milosti izkoristil. Temu smo že bili priče v primeru Farmadenta, katerega lastništvo si delijo Maribor in pet okoliških občin. Zadnja ponujena cena za nakup Farmadenta je znašala smešnih 8,7 milijona evrov, v primerjavi z realno ceno Farmadenta na trgu med 25 in 30 milijoni. Pritisk bližajočega se roka za prilagoditev poslovanja se je v tem primeru torej odrazil v sramotno nizko ponujeni ceni. V SMC smo zato predlagali podaljšanje prehodnega obdobja do konca leta 2021. Predlagana rešitev namreč sledi načelu racionalne rabe javnih sredstev, saj javnim izvajalcem lekarniške dejavnosti oziroma veletrgovcem z zdravili v njihovi lasti omogoča pogoje, v katerih lahko normalno poslujejo kot doslej, le tako ne bodo podvrženi nadaljevanju pritiskov k prodaji in s tem k zniževanju njihove tržne vrednosti. Da je ta narek zlasti za slovenske javne zavode sporen, priča tudi dejstvo, da so številne določbe Zakona o lekarniški dejavnosti, ki se nanašajo prav na upravljanje in vprašanje vertikalnih povezav, v postopku ocene ustavnosti. Samo podaljšanje roka je smiselno zato, ker lahko po koncu tega obdobja na lekarniškem trgu upravičeno pričakujemo tudi višje cene zdravil v prosti prodaji. Ravno to pa je poglavitni razlog, da se izvajalcem lekarniške dejavnosti mora dati dovolj časa, da se spremenjenim pravilom igre ustrezno prilagodijo. Smo dovolj zrela družba, da lahko sami preprečimo propad naših javnih podjetij in se izognemo nemočnemu opazovanju izgube dobičkonosnih dejavnosti. V SMC smo v več poskusih skušali obvarovati dva največja javna lekarniška zavoda te nevarnosti, zato bomo tudi tokrat ta predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. Gospod Željko Cigler v imenu Poslanske skupine Levica. Gospod poslanec, izvolite.
Spoštovane, spoštovani! Po podatkih OECD smo v Sloveniji leta 2017 za zdravila porabili 18,4 % vseh sredstev, namenjenih za zdravstvo. Cene zdravil so pri nas regulirane, marže so nizke, poraba zdravil pa prav tako. Res je, da bi si mnogi želeli, da to ni tako, in marsikje tudi v resnici ni. Recimo, v Združenih državah Amerike, kjer že od sredine 90. let divja opioidna vojna, med 130 in 200 ljudi vsak dan oziroma 70 tisoč na leto umre zaradi predoziranosti z opioidi; več ljudi pobijejo legalna zdravila kot avtomobilske nesreče ali strelno orožje. Okoli 70 % zdravil, ki so razlog za predoziranje, pa je na recept. Število predpisanih receptov – v Združenih državah, seveda govorim za primer – se je v obdobju 1991 do 2011 potrojilo s 76 milijonov receptov leta 1991 na 219 milijonov leta 2011; govorimo o zdravilih, kot je, na primer, fentanil, ki je 50-krat močnejši od heroina in 100-krat močnejši od morfija. Pri vsem tem ni zanemarljivo, da odvisnost od opioidov v Združenih državah prizadene predvsem pripadnike delavskega razreda in pa staroselce. In ti trendi so prisotni tudi drugje po svetu, tudi pri nas, v Sloveniji. Namreč, farmacevtska podjetja, ki služijo s prodajo opioidov, so na ta način precej uspešno začela konkurirati med seboj in celo so prehitela po zaslužkih narkokartele. Farmacevtska industrija se koplje v bajnih zaslužkih in to na račun bolnikov po vsem svetu. Za to ne odgovarjajo nikomur. Nedavno so se tri največje ameriške farmacevtske družbe in en proizvajalec pogodili za 260 milijonov dolarjev in se tako izognili, da bi tožbe prispele na zvezno sodišče. V medijih smo lahko spremljali nasmeške in seveda tudi objeme direktorjev teh podjetij in njihovih odvetnikov. Namreč, 250 milijonov je za njih kaplja v morje. Leta 2012 je farmacevtski velikan GlaxoSmithKline se pogodil in plačal 3 milijarde dolarjev, a to je le drobiž za njih, saj je kazen predstavljala zgolj 11 % dohodka podjetja, tega, ki sem ga omenil, farmacevtskega, za tisto leto. Ena tretjina slovenskega proračuna je za to podjetje drobiž. Celoten tržen dohodek farmacevtskih podjetij je že leta 2013 znašal več ko tisoč milijard dolarjev. Ob tem za vsak dolar, ki ga farmacevtska podjetja porabijo za raziskave in razvoj, namenijo 19 dolarjev za marketing – en dolar za razvoj, 19 dolarjev za marketing! Zato že 30 let ni bilo nobenega antibiotika. Zato zdravila stanejo po 2 milijona dolarjev, in to zdravila, ki jih po pravilu razvija na javnih univerzah z javnimi sredstvi in iz splošnih davkov. Davkov, ki jih plačujejo vsi ljudje, tudi v Sloveniji, ki si pa potem teh zdravil ne morejo privoščiti in denar za zdravila za ljudi, za njihove otroke, za starše in njihove otroke zbiramo z zamaški ali z dobrodelnimi aktivnostmi. Po drugi strani se plačevanju davkov zelo uspešno izogibajo farmacevtska podjetja in po avgustovskem poročanju častnika The Economist je polovica največjih dobrodelnih organizacij v Združenih državah povezanih ali neposredno v lasti farmacevtskih podjetij. Ponujajo doplačila za, ne boste verjeli, njihova lastna zdravila, hkrati pa se še izognejo plačevanju davkov, saj imajo dobrodelne organizacije tu velike olajšave. To je logika globalnega farmacevtskega trga, to je logika globalnega kapitalističnega sistema, v katerem danes živimo. Slovenija je tu zgolj izjema, v kolikor je ta izjema obenem anomalija. V Levici zagovarjamo javno lastništvo in regulacijo zdravstvenih sistemov in podsistemov. Dokler so lekarne in veletrgovci v javni lasti, to pomeni, da niso v lasti globalnih monopolistov. Obenem pa to pomeni, da imamo državljani v tem primeru možnost vpliva na ta podjetja, možnost nadzora in terjanje odgovornost. Ker je ohranjanje status quo trenutno najbolj optimalna rešitev, bomo v Levici podprli predlagano podaljšanje uvedbe prepovedi vertikalnih povezav. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospa Iva Dimic, imate izjemno čast, da predstavite stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani predsednik! Spoštovani kolegice in kolegi! S predlogom zakona se dodatno podaljšuje prehodno obdobje, v katerem morajo izvajalci lekarniške dejavnosti uskladiti svojo dejavnost s 26. členom Zakona o lekarniški dejavnosti, ki prepoveduje vertikalne povezave. Čeprav je bilo prehodno obdobje z dne 27. januarja 2018 že podaljšano do 31. decembra 2019, pa se po današnjem predlogu podaljšuje do 31. decembra 2021. Kljub temu da so imeli poslovni subjekti kar triletno prehodno obdobje za uskladitev z zahtevami 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti, ena, do implementacije ni prišlo in še ni bil konzumiran. Lekarniška dejavnost je del zdravstvene dejavnosti in se opravlja kot javna služba. Glavni cilj take ureditve je zagotavljanje trajne in nemotene preskrbe prebivalstva in izvajalcev zdravstvene dejavnosti z zdravili in farmacevtska obravnava pacientov. Lekarniški trg v Sloveniji obsega razmeroma majhno število igralcev na tem področju, zato si lahko razdelijo celoten dobiček dejavnosti na podlagi izničenja konkurence in popačenja končnih cen, ki so posledica administrativnih določil o vrednotenju lekarniških storitev. Lekarniški trg v Sloveniji ni samo zaprt, ampak je tudi geografsko segmentiran, kar je proti vsaki konkurenčni zakonodaji. Če želimo doseči znižanje cen zdravil in lekarniških storitev, je očitno nujna liberalizacija tega trga, povsem nelogično je, da se nekatera zdravila, ki nimajo nobenih škodljivih stranskih učinkov, lahko prodajajo samo v lekarnah in nikjer drugod, in to samo po cenah, ki jih predhodno določi lekarniški kartel sam. 26. člen Zakona o lekarniški dejavnosti, ena, uvaja prepoved vertikalnega povezovanja med izvajalci lekarniške dejavnosti in proizvajalci zdravil ter z enim ali drugim tako ali drugače povezanih oseb. Prepoved vertikalnega povezovanja temelji na dosledni ločitvi nabavne in ponudbene strani v distribucijski verigi zdravil na ravni prometa z zdravili na debelo. Ker Zakon o lekarniški dejavnosti še ni bil konzumiran, krščanski demokrati podaljšanju datuma ne bomo nasprotovali, hkrati pa poudarjamo, da je treba zakone spoštovati in izvrševati ter da je to zadnje podaljšanje roka, na katerega še v Novi Sloveniji pristajamo.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Vojko Starović v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Predlog zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti smo poslanci obravnavali že junija letos. Takrat sta bila v središču sprememb ukinitev prepovedi vertikalnih povezav in urejanje domnevno neustreznega položaja galenskih zdravil. Po opravljeni razpravi na matičnem odboru je hitro postalo jasno, da predlog zakona ne bo dobil zadostne podpore za nadaljnjo obravnavo. Danes znova govorimo o predlogu sprememb Zakona o lekarniški dejavnosti, le da tokrat spreminjamo en sam člen. Sprememba se nanaša na podaljšanje roka za uskladitev dejavnosti izvajalcev lekarniške dejavnosti na veljavno prepoved vertikalnih povezav. Gre za prehodno obdobje. V tem času bi se po mnenju predlagatelja o oceni ustavnosti in zakonitosti še posebej okoli vprašanja vertikalnih povezav lahko izreklo Ustavno sodišče. Prav tako naj bi Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje pristopilo k pripravi ustreznih rešitev v novi noveli Zakona o lekarniški dejavnosti. K temu je Vlado oziroma Ministrstvo za zdravje pozvalo matično delovno telo konec junija letos. Spremembo zakona o podaljšanju postopkov oziroma podaljšanju prehodnega obdobja do 31. decembra 2021 bomo v Poslanski skupin SAB podprli. Z argumentom predlagatelja o mogočem izreku Ustavnega sodišča in priprave nove vladne novele se namreč strinjamo. Vseeno mi dovolite, da na tem mestu opozorim še na nekaj zadev. Lekarniška dejavnost je javna služba, katere poglavitni cilj je varovanje javnega zdravstva in ustrezna preskrba z zdravili, medicinskimi pripomočki in izdelki za varovanje zdravja. Ne glede na to, ali se lekarniška dejavnost izvaja v okviru javnega zavoda ali podelitve koncesij zasebniku, gre za visoko regulirano dejavnost tako v Sloveniji kot v Evropski uniji. Prav zaradi visoke stopnje regulacije obstaja verjetnost, da je konkurenca med lekarnami manjša, kar ima lahko za posledico višjo ceno zdravil. Na primarni ravni v Sloveniji opravlja lekarniško dejavnost 24 zavodov, ki skupaj štejejo 338 enot. Po trenutni zakonodaji izvajalci lekarniške dejavnosti posredno ali neposredno ne smejo ustanavljati ali voditi pravnih oseb, ki opravljajo dejavnost prometa z zdravili in medicinskimi pripomočki na debelo. Izjema je Lekarna Ljubljana, ki že sedaj velik del zdravil na recept in ostalega blaga kupi pri svojem LL Grosistu, podobno pa velja tudi za Mariborske lekarne in Farmadent. Po izteku prehodnega obdobja po členu zakona, ki ga spreminjamo, bi tako Lekarna Ljubljana kot Mariborske lekarne morale prodati svoje veletrgovca. S tem bi zadostila določbe zakona o prepovedi vertikalnih povezav. Če bi ta dva grosista kupila, recimo, Kemofarmacija in Salus, bi se tržni delež teh dveh grosistov povečal na 90 %. V temu primeru bi se njun monopolni položaj krepko okrepil. V SAB pritrjujemo mnenju, da je treba tudi lekarniško dejavnost zaščiti pred monopoli. Torej v lekarniški dejavnosti ne more biti poglavitni cilj dobiček, še manj pa so dopustni monopolni dobički, zato je smiselno ohraniti sistem, v katerem ne more biti kdorkoli lastnik lekarn. Vprašanje vertikalnih povezav torej ima večplastni značaj, ki ga ni mogoče reševati enoznačno. To dokazujejo tudi rešitve v drugih članicah Evropske unije. Večina njih dovoljuje horizontalno povezovanje, medtem ko vertikalna integracija v splošnem ni dovoljenja. Države z najmanj regulirano lekarniško dejavnost sodi Irska, kjer so vertikalne povezave dovoljenje, a je tam visoko število zasebnih lekarn. V sosednji Avstriji so vertikalne integracije mogoče, a so omejene. Prepoved vertikalnih povezav je, denimo, prisotna v Nemčiji in Franciji. V SAB pozdravljamo odpravo anomalij v naši zakonodaji, enako tudi anomalije v obstoječem Zakonu o lekarniški dejavnosti, zato s strani Ministrstva za zdravje v doglednem času pričakujemo celovito rešitev. Še prej pa je umestno počakati tudi na odločitev Ustavnega sodišča, ki bo pregledalo ustavnopravno ustreznost sedanje rešitve, zato je podaljšanje prehodnega obdobja smiselno. Spremembo bomo v SAB podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. Kot zadnji v imenu poslanskih skupin gospod Branko Simonović, Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev. Gospod podpredsednik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Pred nami je Predlog novele Zakona o lekarniški dejavnosti, s katerim ponovno podaljšujemo prehodno obdobje, v katerem morajo lekarne prekiniti lastniške povezave z veledrogeristi, in sicer do konca leta 2021. Prepoved vertikalnih povezav smo v noveli Zakona o lekarniški dejavnosti z velikimi težavami in nasprotovanjem določenih interesnih skupin uzakonili v prejšnjem mandatu. Prvotno bi morali veletrgovci z zdravili, pri katerih obstaja povezava z izvajanjem lekarniške dejavnosti, svoje poslovanje tem omejitvam prilagoditi do januarja 2018, vendar pa smo rok podaljšali do konca letošnjega leta. V Poslanski skupini Desus smo se ves čas zavzemali za prekinitev vertikalnih povezav, saj menimo, da morata biti nosilec lekarniške dejavnosti in izvajalec lekarniške dejavnosti popolnoma neodvisna pri opravljanju svojega dela. Na ta način lahko po naši oceni najlažje zagotovimo strokovno neodvisnost farmacevtov, katerih temeljno vodilo je in mora biti skrb za zdravje posameznika in varovanje javnega zdravja. Prav tako se s tako prepovedjo po naši oceni minimalizira ekonomski vpliv proizvajalcev in veletrgovcev na izvajanje lekarniške dejavnosti. Ob prvem podaljšanju roka smo bili celo sopodpisniki predloga novele, ker smo menili, da je bil rok takrat res nemogoče prekratek. Zdaj pa je od sprejema prepovedi minilo že toliko časa, da bi tisti, ki imajo iskren manem spremeniti lastniško strukturo veletrgovca in prekiniti vertikalne povezave, to že lahko storili ali vsaj sprožili postopke za to. Zavedamo pa se, da so nekatere zakonske določbe še pred Ustavnim sodiščem. Kot je zatrdil prvopodpisani pri tej noveli, bi lahko nastala nepopravljiva škoda, če bi ustavni sodniki ugotovili neustavnost predpisov, ki bi se že izvajali. Ker v Poslanski skupini Desus vidimo tako argumente za in proti tej noveli predloga zakona, naše glasovanje ne bo enotno. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci ugotavljam, da smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji v končni določbi niso bili vloženi, zaključujemo drugo obravnavo konkretnega zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem, spoštovane, spoštovani, prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENI DEJAVNOSTI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Zakon je predložila Vlada in zato predajam besedo predstavniku Vlade gospodu državnemu sekretarju. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predstavil vam bom Predlog zakona o spremembi Zakona o zdravstveni dejavnosti ZZDej-L, ki se obravnava po skrajšanem postopku in za katerega vas prosim, da ga podprete. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti ZZDej-K, ki je bil sprejet v letu 2017, v 38. členu prehodnih in končnih določbah omogoča priznavanje z delom pridobljenih kompetenc tehnikom zdravstvene nege, ki so od uveljavitve tega zakona v zadnjih petnajstih letih najmanj dvanajst let pretežno, to je več kot 50 % delovnega časa, izvajali aktivnosti in kompetence diplomirane medicinske sestre. 38. člen prehodnih in končnih določb ZZDej-K tehnike zdravstvene nege deli v tri kategorije. Prvič. Tehniki zdravstvene nege, ki ob izpolnjevanju pogojev prvega odstavka 38. člena prehodnih in končnih določb ZZDej-K, v roku dveh let od uveljavitve ZZDej-K, to je bilo 17. 12. 2017, pridobijo licenco. Tehniki zdravstvene nege, ki ob izpolnjevanju pogojev drugega odstavka 38. člena prehodnih in končnih določb ZZDej-K, opravijo poseben preizkus strokovne usposobljenosti in v roku štirih let od sklenitve pogodbe za delovno mesto diplomirane medicinske sestre – rok za oddajo oziroma rok za ponudbo pogodb je bil 18. 8. letošnjega leta – pridobijo licenco. In tretji. Tehniki zdravstvene nege, ki ob izpolnjevanju pogojev tretjega odstavka 38. člena prehodnih in končnih določb ZZDej-K v šestih letih od sklenitve pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto diplomirane medicinske sestre – rok je bil ponovno 18. 8. 2019 – zaključijo študijski program in pridobijo strokovni naslov diplomirana medicinska sestra. Na Ministrstvu za zdravje smo takoj po nastopu mandata pričeli z intenzivnimi aktivnostmi usklajevanja prenovljenega dokumenta na področju poklicnih kompetenc in aktivnosti v zdravstveni negi. Tako je minister soglasje k dokumentu podal 16. 5. letošnjega leta. Zaradi zamika pri sprejemu dokumenta Poklicne kompetence in aktivnosti izvajalcev v dejavnosti zdravstvene nege se je rok za pridobitev licence za zaposlene tehnike zdravstvene nege pomembno skrajšal, kar zaradi potrebnih administrativnih postopkov predstavlja tveganje nepridobitve licence. Poleg tega je Ministrstvo za zdravje ob podpori stroke ugotavljalo potrebo po ureditvi licence za strokovno področje, saj zaposleni iz prvega in drugega odstavka 38. člena prehodnih in končnih določb ne postanejo diplomirane medicinske sestre oziroma se jim ne priznava formalna izobrazba. Prav zaradi navedenega smo pripravili Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, ZZDej-L, in se zdaj obravnava po skrajšanem postopku. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, ZZDej-L se ureja dvoje: prvič, predlaga uvedbo licence za strokovno področje, in drugič, predlaga podaljšanje roka za pridobitev licence za tehnike zdravstvene nege iz prvega odstavka 38. člena prehodnih in končnih določb ZZDej-K. Torej, pod prvo, predlog uvedbe licence za strokovno področje: tehnikom zdravstvene nege iz prvega in drugega odstavka 38. člena prehodnih in končnih določb ZZDej-K se ne priznava izobrazbe diplomirane medicinske sestre, temveč zgolj z večletnim delom osvojene poklicne kompetence in aktivnosti na posameznem strokovnem področju. Uvedba licence za strokovno področje omogoča transparentno razmejitev med diplomiranimi medicinskimi sestrami, ki so formalno izobrazbo pridobile skladno z nacionalnimi in mednarodnimi predpisi, in tehniki zdravstvene nege, ki bodo na delovna mesta diplomiranih medicinskih sester prerazporejeni na podlagi prvega in drugega odstavka navedenega člena. Predlog uvedbe licence za strokovno področje temelji tudi na namenu zaščite javnega interesa izvajanja kakovostne in varne zdravstvene storitve ter zaščite zaposlenih iz prvega in drugega odstavka navedenega člena. In drugič, predlaga podaljšanje roka zaradi zamika sprejetja dokumenta o poklicni kompetenci in aktivnosti izvajalcev dejavnosti zdravstvene nege in se je rok za pridobitev licence z več kot enoletnega obdobja skrajša na nekaj mesecev, kar predstavlja za zaposlene, ki licenco morajo pridobiti, in za nosilca javnih pooblastil, ki podeli licenco, veliko obremenitev in tveganje nepridobitve licence v kratkem roku. Če v navedenem roku licence ne pridobijo, se z njimi sklene pogodba o zaposlitvi za delovno mesto, za katerega izpolnjujejo pogoje glede izobrazbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku Jožetu Lenartu.
Hvala lepa, predsedujoči. Odbor za zdravstvo je na svoji 19. nujni seji 6. 11. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 48. seji dne 23. 10. 2019 odločil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Poleg besedila predloga zakona je odbor kot gradivo za sejo prejel še mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, stališče Ministrstva za zdravje in stališča Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije k 1. in 3. členu. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal državni sekretar Ministrstva za zdravje dr. Tomaž Pliberšek. Poudaril je, da predlog zakona uvaja licence za strokovno področje za zaposlene, ki izpolnjujejo pogoje za pridobitev licence na podlagi prvega in drugega odstavka 38. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, in podaljšuje rok za pridobitev licence za zaposlene iz prvega odstavka 38. člena za eno leto, to je do 17. 12. 2020. Licenca iz 64. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti se podeli diplomirani medicinski sestri v skladu s Pravilnikom o registru in licencah izvajalcev v dejavnosti zdravstvene in babiške nege. Konkretno to pomeni, da se tehnikom zdravstvene nege, ki so ob izpolnjevanju drugih pogojev v zakonu v zadnjih 15 letih najmanj 12 let več kot 50 % delovnega časa izvajali aktivnosti in kompetence diplomirane medicinske sestre, ponudi pogodbo za zaposlitev na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre, ne priznava pa se jim izobrazbe diplomirane medicinske sestre in posledično tudi ne pristojnosti za izvedbo vseh aktivnosti diplomirane medicinske sestre. Gre za formalno potrditev znanja, ki ga tehniki zdravstvene nege pridobijo z znanjem in veščinami in ne s formalno izobrazbo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da vložena amandmaja s strani koalicijskih poslanskih skupin odpravljata ugotovljene pomanjkljivosti. Mnenje Državnega sveta Republike Slovenije je predstavil mag. Peter Kožun in poudaril, da komisija predlog zakona podpira. S predlogom zakona se urejajo posebne licence za strokovno področje za zaposlene, in sicer zdravstvene tehnike in tehnike zdravstvene nege, in zagotavlja transparentnost med izvajalci v zdravstveni negi. Jasno se postavlja ločnice med tiste, ki so bili na delovnem mestu diplomiranih medicinskih sester razporejeni na podlagi delovnih izkušenj, in tiste, ki so bili na delovna mesta diplomiranih medicinskih sester zaposleni na podlagi dosežene formalne izobrazbe, v skladu z Direktivo 2025/36/ES in Direktivo 2013/55/ES. V razpravi je bila izpostavljena dilema, ali to pomeni, da gre za vpeljevanje dveh kategorij kompetenc zaposlenih. Postavljena so bila vprašanja, kako bo potekal postopek podeljevanja licenc, kdo bo postopek izvajal oziroma vodil, kakšni bodo stroški in kdo jih bo kril ter koliko licenc naj bi bilo podeljenih. Predstavniki ministrstva in zbornice so na postavljena vprašanja seveda podali odgovore. Odbor je glasoval o amandmajih k 1. in 3. členu in jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča odbora. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva imate besedo gospa Alenka Jeraj, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Da bomo imeli težave z realizacijo 38. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti, smo v SDS opozarjali že ob sprejetju zakona leta 2017 v času ministrice za zdravstvo Milojke Kolar. Od takrat so potekali pogovori, vendar je ministrstvo kljub zavezam in določbam v Zakonu o zdravstveni dejavnosti, ki jim to nalaga, ves čas zamujalo s pripravo potrebnih dokumentov. Potem smo maja letos dočakali soglasje ministra Šabedra k dokumentu o poklicnih kompetencah in aktivnostih izvajalcev zdravstvene nege. V praksi to pomeni, da večina medicinskih sester s srednješolsko izobrazbo s 1. 9. 2019 ni smela več opravljati del, ki so jih opravljale do tedaj, kar je povzročilo kaotične razmere v večini zdravstvenih ustanov, zato je sedaj pred nami novela Zakona o zdravstveni dejavnosti. Z novelo se spreminja 38. člen zakona, s katerim se uvaja uvedba licence za strokovno področje tehnika zdravstvene nege, in podaljšuje rok za pridobitev te licence zaradi zamika sprejetja dokumenta Poklicne kompetence in aktivnosti izvajalcev v dejavnosti zdravstvene nege. Eden od pogojev, navedenih v 38. členu, je, da zaposleni, ki bodo ob izpolnjevanju zakonskih pogojev z delovnih mest tehnik zdravstvene nege prerazporejeni na delovna mesta diplomirana medicinska sestra, pridobijo tudi licenco. Pridobitev licence je namreč vezana na pravico do nadaljevanja z delom usvojenih poklicnih kompetenc in aktivnosti s področja dela diplomirane medicinske sestre, primerljivega plačila za primerljivo delo in tudi pravne zaščite zaposlenih. Tehniki zdravstvene nege iz prvega in drugega odstavka 38. člena ne bodo sicer pridobili poklicne kvalifikacije diplomirana medicinska sestra ali izobrazbe medicinska sestra, ampak samo možnost in pravico, da delo nadaljujejo na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre. Licenca iz 64. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti pa se bo podelila diplomirani medicinski sestri v skladu s Pravilnikom o registru in licencah izvajalcev v dejavnosti zdravstvene ali babiške nege. Ta licenca je dokazilo za formalno usposobljenost za pridobljena znanja in spretnosti. V SDS menimo, da je predlagana rešitev sprejemljiva, saj vsebinsko in časovno ponuja rešitev za tiste srednje medicinske sestre in zdravstvene tehnike, ki opravljajo visoko strokovno delo kadra s formalno srednjo izobrazbo, ki pa so jih delodajalci v preteklih letih razporedili na zelo zahtevna delovna mesta. Na teh delovnih mestih so se ob delu, običajno v 12 mesecih, priučili potrebnih veščin, ki jih niso usvojili v programu rednega izobraževanja. Situacija kaže na neustrezen program srednješolskega poklicnega izobraževanja, ki po vsebini ni doživel prenove vsebin. Poklic medicinske sestre v večini evropskih držav predstavlja poklicno izobraževanje, kjer morajo kandidati že imeti zaključeno srednješolsko izobraževanje, preden stopijo na pot eno- do triletnega izobraževanja za medicinsko sestro in je stopnja teoretičnega in praktičnega usposabljanja primerljiva z znanjem naših medicinskih sester po prvi bolonjsko stopnji, torej triletna visokošolska izobrazba. V bodoče pa bomo pred problemom, kako izobraziti na srednješolskem nivoju zdravstveni kader, kako ga bomo poimenovali, saj imamo pred seboj že veliko potreb po negovalnem in bolničarskem osebju, ki bo izvajalo osnovno zdravstveno nego in skrb za bolnike tako v primarnem zdravstvu, bolnišnični negi kot v socialnih zavodih. Nimamo pa še nobene ocene, koliko tega kadra bomo potrebovali za dolgotrajno oskrbo. Kot na vseh področjih ali pa na večini področij ni prave analize, kakšne profile in koliko bo Slovenija v bodoče potrebovala tega kadra, ni omogočeno pravilno načrtovanje. Tako imamo že leta omejitev vpisa na Medicinsko fakulteto, kljub temu da bi potrebovali več zdravnikov in zdravstvenega osebja. Leta 2016 je bilo v DZ nujna seja Odbora za zdravstvo in Odbora za izobraževanje na temo revizija srednješolskega izobraževalnega programa Zdravstvena nega. Na podlagi takrat povedanega bi morali začeti izobraževati po novem programu zdravstveno-socialni tehnik že jeseni 2018. Temu je večina zdravstvenih organizacij in šol, ki izobraževanje izvajajo, nasprotovala. Dilema je, ali spreminjati program, ki ga ocenjujemo kot dober – čas za razmislek o tem je bil zamujen leta 2003–2004, ko je vlado vodila LDS. Sedaj smo dolžni v pravni red vključiti direktive EU. Če si v času nastajanja direktive nismo uspeli izposlovati izjeme oziroma nismo znali Evropi razložiti, zakaj je sistem, kot ga imamo, dober, moramo sedaj slediti usmeritvam direktive. Je pa res, da smo za to imeli čas desetletja, a tega nismo uredili. Nekateri sicer trdijo, da direktive ni treba upoštevati za sekundarni nivo izobraževanja in se sprašujejo tudi, ali ne gre za spremembo na željo nekaterih visokošolskih zavodov, ki bi z dodatnim izobraževanjem zdravstvenih delavcev služili. V poslanski skupini novelo zakona podpiramo [[znak za konec razprave]] , ker rešuje omenjene probleme. Bi pa pričakovali jasno usmeritev, kako bomo to reševali v prihodnje, saj se pomanjkanje zdravstvenega kadra kaže na vsakem koraku in povzroča težave v javnih zavodih, predvsem v bolnišnicah, ki zapirajo oddelke. Ministrstvo bi se moralo tudi vprašati, zakaj srednje medicinske sestre iz javnih zavodov odhajajo h koncesionarjem in v tujino [[…]]
Spoštovana gospa poslanka, časa več ni. Hvala za predstavitev vašega stališča. Gospa Andreja Zabret, Poslanska skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite, gospa poslanka.
Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Ob današnji obravnavi novele Zakona o zdravstveni dejavnosti bi najprej želela izraziti zadovoljstvo, da bomo po mnogih letih končno odpravili krivice tistim zaposlenim v zdravstveni negi, ki delajo več, kot jim omogoča zakonodaja oziroma formalna izobrazba. Vemo, da je obstoječi sistem številne zaposlene v zdravstveni negi s srednješolsko izobrazbo dolgo časa silil v preseganje kompetenc, pridobljenih s formalnim izobraževanjem, in s tem v delo preko njihovih pristojnosti. Tehniki zdravstvene nege s srednješolsko izobrazbo, ki so opravljali delo diplomiranih medicinskih sester, za opravljanje svojega dela niso bili formalnopravno zaščiteni, prav tako pa so bili za opravljano delo podplačani. Z novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti bomo tako uredili podelitev licenc za strokovno področje tehnikom zdravstvene nege, ki so na delovna mesta diplomiranih medicinskih sester razporejeni na podlagi priznavanja z delom pridobljenih poklicnih kompetenc in aktivnosti, ter za zaposlene, ki za zaposlitev na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre izpolnjujejo tudi pogoj formalne izobrazbe. S tem bomo pacientom še naprej omogočali dostop do kakovostne in varne zdravstvene obravnave, zaposlenim pa pravično plačilo za opravljeno delo, poleg tega pa jih bomo tudi pravno zaščitili. Naj poudarim, da tehniki zdravstvene nege s srednješolsko izobrazbo nikakor ne bodo pridobili formalne izobrazbe diplomirane medicinske sestre v celoti, temveč zgolj licenco za strokovno področje. To pomeni, da bodo lahko nadaljevali s svojim delom, pri čemer bodo, kot sem že omenila, pravno zaščiteni, za delo pa bodo prejeli tudi primerljivo plačilo. Licenca posamezniku seveda ne bo omogočala zaposlitev na kateremkoli delovnem mestu diplomirane medicinske sestre, temveč le na tistem delovnem mestu, za katero so mu bile priznane poklicne kompetence in aktivnosti. Poleg urejanja podelitve licence pa se bo z novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti spremenil tudi rok za pridobitev licence za zaposlene v zdravstveni negi. Trenutno je določen 17. december 2019, ki se jim licenca podeli brez preverjanja prisotnosti in brez ustrezne formalne izobrazbe, zaradi težav pri pridobivanju soglasja k dokumentu Poklicne kompetence in aktivnosti zaposlenih v zdravstveni negi se je rok za pridobitev licence skrajšal z dveh let na le nekaj mesecev. Spoštovani, kot že rečeno, me veseli, da bomo danes končno rešili težave na področju, ki bi ga bilo treba urediti že zdavnaj. Vesela sem tudi, da je bil predlog na matičnem delovnem telesu sprejet brez glasu proti. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca bomo seveda novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev vašega stališča. Mag. Bojana Muršič, vi pa boste predstavili stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti smo poslanke in poslanci v odločanje prejeli s strani Vlade. Njihov namen je rešiti problem enačenja prerazporejenih tehnikov zdravstvene nege z diplomiranimi medicinskimi sestrami, saj to enačenje pomeni tveganje za izvajanje kakovostno in varne zdravstvene storitve. Predlagatelji s v razlogih za sprejetje zapisali, da so spremembe in dopolnitve nujne, ker trenutna situacija, ko se zdravstvena dejavnost sooča s pomanjkanjem kadra, pomeni visoko tveganje in tudi degradacijo poklica medicinske sestre. Rešitve, ki so predlagane, gredo v smeri, da se tehnikom zdravstvene nege podeli licenca za strokovno področje, ki jim bo omogočala samostojno izvajanje poklicnih kompetenc in aktivnosti diplomirane medicinske sestre na delovnem mestu, na katerem so v določenem trajanju in obsegu delovnega časa poklicne kompetence in aktivnosti tehnika zdravstvene nege presegali. Tehniki tako ne bodo pridobili poklicne kvalifikacije diplomirane medicinske sestre ali izobrazbe diplomirane medicinske sestre, ampak možnost in pravico, da nadaljujejo delo na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre znotraj področja, na katerem so jim bile kompetence in aktivnosti priznane. Predlagane rešitve naj bi zagotavljale dostop do kakovostne in varne zdravstvene obravnave ter zaščito zaposlenih, ki bodo prerazporejeni na delovna mesta diplomiranih medicinskih sester, hkrati pa bo zagotovljena tudi transparentnost izvajalcev zdravstvene dejavnosti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pozdravljamo rešitve, ki jih predlaga Vlada, saj se zavedamo, kako pomemben je dostop do kakovostne in varne zdravstvene obravnave. Zakonske rešitve, ki prinašajo zaščito zaposlenih, hkrati pa transparentno izvajanje dejavnosti, bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Gospa Mojca Žnidarič v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala za besedo. Lep pozdrav prav vsem! Novela zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je bila sprejeta septembra 2017, je med drugim medicinskim sestram, medicinskim tehnikom, zdravstvenim tehnicam in tehnikom ter tehnicam in tehnikom zdravstvene nege omogočila priznavanje z delom pridobljenih poklicnih kompetenc in aktivnosti, ki so jih ti pridobili z delom na delovnem mestu diplomiranih medicinskih sester. Novela je v zvezi s tem naslovila tudi potrebo po prenovi dokumenta s področja poklicnih kompetenc in aktivnosti. Dokument na področju Poklicnih kompetenc in aktivnosti v zdravstveni negi je bil s strani ključnih deležnikov prenovljen, minister za zdravje pa je maja letos k dokumentu podal soglasje. S tem, ko je bil ta dokument sprejet, so začeli teči zakonsko določeni roki, v katerih morajo javni zdravstveni zavodi sprejetim spremembam prilagoditi svoje notranje akte. Hkrati je bil določen tudi rok, v katerem morajo tehniki zdravstvene nege pridobiti licenco za opravljanje aktivnosti in kompetenc diplomirane medicinske sestre. V praksi se je izkazalo, da uveljavljeni koncept enotne licence ni ravno najbolj optimalen, čeprav je bila licenca uvedena z jasnim in iskrenim namenom. Ob upoštevanju načela enako plačilo za enako delo mora biti delo na primerljivem delovnem mestu tudi primerljivo plačano. Kljub temu se je izkazalo, da bi bilo bolj primerno govoriti o tako imenovani licenci za strokovno področje. To pomeni, da bodo zdravstveni tehniki opravljali tista dela in aktivnosti diplomiranih medicinskih sester, kot so jih do sedaj, ne pa vseh del in aktivnosti diplomiranih medicinskih sester. S tem se po eni strani zagotavlja kakovostna in varna obravnava pacientov, po drugi strani pa to predstavlja jasno ločnico med zaposlenimi, ki so na delovna mesta diplomiranih medicinskih sester razporejeni na podlagi delovnih izkušenj, od tistih, ki so bili na ta delovna mesta zaposleni na podlagi pridobljene formalne izobrazbe. Hkrati pa se s to novelo, ki jo obravnavamo danes, podaljšuje tudi rok, v katerem morajo upravičenci do licence le-to pridobiti. Namreč, prvotno določen rok se je zaradi zamika sprejetja prenovljenega dokumenta poklicnih kompetenc in aktivnosti za več kot leto dni skrajšal na zgolj nekaj mesecev. Če ta rok ne bo ustrezno podaljšan, to lahko za te zaposlene predstavlja tveganje za pravočasno pridobitev potrebne licence, odsotnost njene pridobitve pa ima za posledico izgubo pravice do prerazporeditve na delovno mesto diplomirane medicinske sestre. V SMC menimo, da so predlagane spremembe v javnem interesu ter da bodo pomembno pripomogle h kakovostni in varni obravnavi pacientov, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Željko Cigler, imate besedo v imenu Poslanske skupine Levica.
Spoštovane, spoštovani! Danes se ponovno odloča o usodi medicinskih sester in zdravstvenih tehnikov. Ponovno se posega na področje, ki je urejeno krivično. Danes predlagate popravke popravkov, eni licenci se dodaja novo, drugo licenco, odpravlja se ena nepravičnost, a se ustvarjata dve novi. Pravite, da bi bilo grozno, če bi se ena bivša srednja medicinska sestra z licenco zdaj kar sprehajala okoli in delala kjerkoli kot diplomirana medicinska sestra. Ampak, oprostite, grozno je tudi, da prispejo diplomirane medicinske sestre s fakulteto in so brez vsake prakse, brez vsakih izkušenj ali, kot radi rečemo v Državnem zboru, brez kilometrine. Nadalje pravite, da želite zaščititi paciente in formalno izobraževanje. Ampak, oprostite, zdi se, da ščitite izobraževalni sistem, ki ima koristi od šolnin, ki jih bo treba plačati. Nadalje trdite, da zakon ne bo imel finančnih posledic. Tudi to ne drži. Posledice v naslednjih sedmih letih bodo približno v višini 40 milijonov evrov tako za šolnine kot za licence in ne nazadnje tudi za plače tistih medicinskih sester in zdravstvenih tehnikov, ki bodo pridobili licenco za strokovno področje. Spomnimo še, da je bil sprejet sklep Odbora za zdravstvo našega državnega zbora, da do konca septembra letošnjega leta Ministrstvo za zdravje pripravi standarde in normative na področju zdravstvene nege. Čeprav bi to delno uredilo stanje na področju zdravstvene nege, tega še ni storjenega oziroma niste storili. Ste pa pripravili novelo, ki ne odpravlja obstoječega stanja na področju zdravstvene in babiške nege, ampak uvaja dodatno zmedo. To zmedo ustvarjate z uvajanjem novih licenc za delo. Kaj boste v resnici dosegli s temi licencami – še bolj boste fragmentirali delovno silo na področju zdravstvene nege! Že zdavnaj je sistem med same sestre, srednje in diplomirane, zabil klin in jih razbil na dve skupini, zdaj področje dodatno fragmentirate z novimi licencami. Zato v Levici predvsem medicinskim sestram in zdravstvenim tehnikom sporočamo naslednje. Fragmentacija oziroma delitev delovne sile vedno pomeni povečan nadzor nad vami, nad delovno silo, povečan nadzor pa pomeni, da so plače nižje, da je delavski boj šibkejši in lažje se kršijo vaše pravice iz delovnega razmerja oziroma vaše osnovno človeško dostojanstvo. Ta zakon ima očitno razredno naravo in to je treba povedati danes v razpravi. Vaša novela obenem podaljšuje rok, ki se ga je zamudilo že zaradi vaše lastne nesposobnosti. Ker bi bilo to neodgovorno, zato mi noveli v Levici ne bomo nasprotovali. Obenem pa vsem sestram in tehnikom svetujemo, da se organizirate in povežete tudi mimo organizacij, ki sedaj med vas sejejo razdor in s tem slabšajo vaš delavski in človeški potencial in položaj. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Gospa Iva Dimic, beseda je ponovno vaša, v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite, gospa poslanka.
Spoštovani! Današnji predlog o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti uvaja licenco za strokovno področje za zdravstvene tehnike, ki izpolnjujejo pogoje za pridobitev licence na podlagi prvega in drugega odstavka 38. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti, K. Hkrati se podaljšuje rok za pridobitev licence za zaposlene iz prvega odstavka 38. člena tega zakona za eno leto, to je do 17. decembra 2020. Gre torej za priznavanje z delom pridobljenih kompetenc, ki so jih tehniki zdravstvene nege v skladu z zakonom opravljali zahtevno dolgo obdobje, ne pa za priznavanje formalne izobrazbe. Skladno z zakonom ne bodo mogli premeščati oziroma sklepati pogodbe za katerekoli delovno mesto diplomirane medicinske sestre, ampak za tisto delovno mesto diplomirane medicinske sestre, za katero so mu bile priznane poklicne kompetence in aktivnosti, pridobljene z delom. Tako zdravstveni tehniki ne bodo pridobili poklicne kvalifikacije diplomiranih sester ali izobrazbe diplomiranih medicinskih sester, ampak samo možnost in pravico, da nadaljujejo na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre znotraj strokovnega področja, na katerem so jim bile poklicne kompetence priznane. Gre torej za priznavanje z delom pridobljenih poklicnih kompetenc in aktivnosti, kar pomeni tudi podlago za primerljivo plačo, za primerljivo delo in pravno zaščito zaposlenih. To, da se slovensko zdravstvo sooča s pomanjkanjem zdravstvenih delavcev, medicinskega osebja, pa tudi zdravnikov, je resen problem. Pomanjkanje kadrov čutijo v največji meri bolniki, pa tudi izgoreli zdravstveni delavci. Rešitev pa ni od nikoder ali pa so še na ravni obljub in iskanja delavcev v Srbiji in na Filipinih. V Novi Sloveniji poudarjamo, da ima slovenski javni zdravstveni sistem zelo dobre in vestne medicinske sestre ter zdravnike, ki pa zaradi vpletanja politike, zasebnih interesov in posledično odtekanja denarja slabi in povzroča vedno daljše čakalne vrste in izgorelost zdravstvenih delavcev. V Novi Sloveniji zagovarjamo, da je treba za vestno in dobro opravljeno delo zaposlenega nagraditi z dostojnim plačilom. Zdravstveni delavci za svoj trud, predanost in empatijo zagotovo dobijo premalo in imajo slabe delovne pogoje. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Vojko Starović v imenu v imenu Poslanske skupine SAB. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani! Skozi leta je bilo področje zdravstvene nege podvrženo mnogim spremembam. Pomembne spremembe je panoga doživela v zadnjih 30 letih prejšnjega stoletja in v začetku tega stoletja. Tako je medicinska sestra dobila pravico za samostojno delo, imeti pa mora licenco in biti vpisana v register zdravstvenih izvajalcev. Posledično vse medicinske sestre danes končujejo v širšem zdravstvenem timu ter pomembno in nenadomestljivo prispevajo k izvajanju celostne zdravstvene oskrbe pacienta. Osnova za izvajanje vsega naštetega so ustrezna izobrazba in kompetence za izvajanje zdravstvene nege. Tako je novela K o zdravstveni dejavnosti vsem profilom v zdravstveni negi, ki opravljajo specifična dela in sodijo v delokrog diplomiranih medicinskih sester, naložila pridobitev posebne licence. Omenjena novela iz leta 2017 je tako po desetih letih prizadevanja uredila položaj srednjih medicinskih sester na sistemski ravni. Slednji je z napačno implementacijo evropske direktive v slovenski pravni red postal neurejen in negotov. Položaj srednjih medicinskih sester bi se tako, skladno z novelo K, moral urediti v treh fazah. Prva faza predvideva sprejetje prenovljenih poklicnih aktivnosti in kompetenc v zdravstveni negi. Te naj bi uredil razširjen strokovni kolegij za zdravstveno nego v sodelovanju z Zbornico zdravstvene in babiške nege, v soglasju z ministrstvom, najpozneje v treh mesecih od uveljavitve tega zakona. V drugi fazi morajo zdravstveni zavodi v dveh mesecih od sprejetja prenovljenih poklicnih aktivnosti in kompetenc v zdravstveni negi določiti ustrezna delovna mesta diplomiranih medicinskih sester in tehnikov zdravstvene nege. V tretji, zadnji fazi morajo zdravstveni zavodi zaposlenim, ki izpolnjujejo pogoje, ponuditi sklenitev pogodb o zaposlitvi za delovno mesto diplomirane medicinske sestre. Tem morajo ponuditi tudi sklenitev pogodb o izobraževanju ob delu. Žal pa se je zataknilo že v prvi fazi. Dokument Poklicne kompetence in aktivnosti izvajalcev v zdravstveni negi je bil namreč sprejet šele maja letos namesto marca 2018. To je pomenilo skrajšanje roka za pridobitev licenc z dveh let na le nekaj mesecev. S predlagano spremembo zakona tako urejamo zatečeno stanje in rok podaljšujemo še za eno leto. Prav tako se bo s predlogom zakona jasno ločilo tiste, ki so bili na delovna mesta diplomiranih medicinskih sester razporejeni na podlagi delovnih izkušenj, in tiste, ki so bili na delovno mesto zaposleni na podlagi ustrezne formalne izobrazbe. Tistim, ki ne izpolnjujejo pogojev formalne izobrazbe, se bo zagotovilo primerljivo plačilo za primerljivo delo na podlagi pridobljenih poklicnih kompetenc. Na ta način bo področje licenc v zdravstveni negi jasneje urejeno, to je pa neločljivo povezano s kakovostjo in varnostjo zdravstvenih storitev in pomembno prispeva k izboljšanju delovnega okolja ter vpliva na poklicno podobo medicinskih sester in na zadovoljstvo tako izvajalcev kot njihovih pacientov. V Poslanski skupini SAB bomo predlagane spremembe podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Branko Simonovič v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite, gospod podpredsednik.
Hvala za besedo, predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Kot smo danes večkrat slišali, veljavni Zakon o zdravstveni dejavnosti omogoča priznavanje z delom pridobljenih kompetenc tehnikom zdravstvene nege, ki so ob izpolnjevanju drugih pogojev v zakonu v zadnjih 15 letih, najmanj 12 let več kot 50 % delovnega časa izvajali aktivnosti in kompetence diplomirane medicinske sestre. Takim se ponudi pogodba za zaposlitev na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre, ne priznava pa se jim izobrazba diplomirane medicinske sestre in posledično tudi ne pristojnosti za izvedbo vseh aktivnosti diplomirane medicinske sestre. Ta problem poskušamo rešiti z novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bo uvedla licence za strokovno področje. Če povemo po domače, gre za formalno potrditev znanja, ki ga tehniki zdravstvene nege pridobijo z znanjem in veščinami, ne gre pa za pridobitev formalne izobrazbe. Novela predlaga tudi podaljšanje roka za pridobitev licence za tehnike zdravstvene nege. Zaradi pridobivanja soglasja k dokumentu so se aktivnosti namreč zamaknile, rok za pridobitev licence pa se je s tem pomembno skrajšal z dveh let na le nekaj mesecev. V Poslanski skupini Desus se zavedamo nujnosti take rešitve, še posebej zato, ker so opozorila o pomanjkanju medicinskih sester in drugega zdravstvenega kadra v slovenskem zdravstvu postala že stalnica. Zato bomo ta predlog zakon podprli v upanju, da se bo navkljub težkim delovnim pogojem in nizkemu plačilu za izjemno odgovorno delo vsaj nekaj medicinskih sester odločilo ostati v poklicu, ki so si ga z garanjem zaslužile že med izobraževalnim procesom. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča. Kot zadnja v tej skupini gospa Lidija Ivanuša, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Gospa poslanka, izvolite.
Še enkrat hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Danes obravnavani zakon rešuje določene probleme, kateri obstajajo v našem zdravstvenem sistemu že vrsto let. Vendar menimo, da se problemov ne rešuje tako, kot bi se jih moralo, ampak se rešujejo na način, da se urejajo le določena področja. Zakon bomo podprli iz razlogov, ker je še zmeraj bolje podpreti rešitev, ki ureja le del problema, kot pa, da problem obstaja še naprej. V gradivu je Vlada zapisala, da se s tem zakonom zagotavlja javna korist, vendar smo v Slovenski nacionalni stranki prepričani, da se s takšnimi ukrepi nikakor ne sledi temu cilju. Na tem mestu bi opozorila, da ogromno zdravstvenih delavcev, predvsem iz Štajerske, Koroške in Prekmurja odhaja na delo v tujino, obljubljeno deželo jim predstavlja Avstrija. Seveda je plačilo za opravljeno delo tam višje, ker je tudi življenjski standard višji. Vprašanje pa je, če je standard delovnih pogojev za zaposlene boljši. Če bi se resnično zagotavljala javna korist, bi danes pred seboj imeli zakon, katerega cilj bi bil zadržati v največji meri zdravstvene delavce v naši državi. Prava pot bi bila tudi, da bi pridobili nazaj zaposlene, ki se vsakodnevno vozijo na delo v tujino. Ne en ne drug ukrep se z današnjim zakonom ne bo zagotovil, zato navedbe o javni koristi ne sprejemamo. Država veliko sredstev vloži v izobraževalne programe, potem pa ni pripravljena zagotoviti ustreznih delovnih razmer, da bi tovrstni kadri ostali tukaj oziroma da bi se vrnili tisti, ki so odšli. V gradivu, ki smo ga prejeli, je jasno zapisano, da se v zdravstveni dejavnosti soočamo s pomanjkanjem kadra. Rešitev za to ni uvajanje pridobitev licence za strokovno področje, na katerem je zaposleni presegel poklicne kompetence in aktivnosti tehnika zdravstvene nege in izvajal poklicne kompetence in aktivnosti diplomirane medicinske sestre. S takšno rešitvijo se le gasi urgentna situacija, nikakor pa se ne rešuje osnovnega, že izpostavljenega problema, in sicer javna korist in pomanjkanje kadrov. Vlada ne sme pozabiti, da država brez prebivalstva ni država. Če se ne bo začelo resno delati na področju, da bo tisti, ki bo dokončal izobraževanje, tudi delal v naši državi, se lahko bojimo, da države več ne bomo imeli. Naj povem, da se kritika ne nanaša le na Ministrstvo za zdravje, ampak tudi na Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, saj vsako ministrstvo deluje preveč samostojno. Če se zagotovijo ustrezni izobraževalni programi, naj se tem ljudem zagotovijo tudi takšne delovne razmere, da bodo ljudje z veseljem ostali v domovi in tukaj tudi opravljali svoje delo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo predlog zakona podprli.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, s tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin! Amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi in zato zaključujemo drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnico izvedli danes po prekinjeni 18. točki dnevnega reda v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SREDSTEV ZA DOLOČENE NUJNE PROGRAME REPUBLIKE SLOVENIJE V KULTURI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Zakon je predložila Vlada, zato prosim ministra mag. Zorana Pozniča za dopolnilno obrazložitev. Minister, izvolite.
Spoštovani! Sprejetje Zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe v kulturi je nujno, saj na področju celotnega kulturnega polja že od leta 2009 prihaja do zmanjšanja investicijskih vlaganj. Ta predlog zakona prinaša enakomeren razvoj na področju kulture. Slovenski jezik mora biti konkurenčen v digitalnem okolju, ohraniti moramo najbolj ogroženo kulturno dediščino in prav vsem državljanom in državljankam omogočiti še večjo dostopnost do kulturnih dobrin. Kot rad rečem, na kulturi in umetnosti stojimo ali pademo. Predolgo prezrto kulturno polje s sprejetjem predloga zakona med leti 2021 in 2027 pridobi dodatnih 122,6 milijona evrov. Sredstva, ki jih bodo lahko upravičenci na državni in lokalni ravni črpali preko javnih pozivov in razpisov, bodo namenjena sanaciji najbolj ogroženih in najpomembnejših kulturnih spomenikov, ureditvi prostorskih pogojev in nakupu nove opreme za javne zavode s področja kulture. Prav tako bomo sofinancirali nakupe in obnove bibliobusov, sredstva bodo namenjena tudi ohranjanju in obnovi slovenske filmske, glasbene, baletne ter plesne dediščine ter seveda digitalizaciji celotnega polja kulturne dediščine. Podprli bomo slovenski jezik v digitalnem okolju in zagotovili prostorske pogoje in opremo za razvoj ljubiteljske in nevladne kulture po lokalni skupnostih in mladinske kulturne dejavnosti. Sredstva pa seveda ne bodo namenjena le odkupu kulturne dediščine, temveč tudi odkupu sodobne umetnosti. Verjamemo, da s predlogom zakona ne le skrbimo in ščitimo našo kulturno dediščino, našo identiteto, temveč v hitro spreminjajočem se svetu spodbujamo razvoj slovenske kulture in umetnosti na tako majhnem in občutljivem trgu, kot je slovenski. Prav tako pa opolnomočimo celotno polje slovenske kulture za bolj agresiven, bolj primeren 21. stoletju nastop na evropskem in svetovnem polju. Bil sem zelo zadovoljen, ko so poslanci Državnega zbora na Odboru za kulturo sprejeli amandmaje k predlogu zakona, saj smo jih na Ministrstvu za kulturo seveda prepoznali kot izboljšave predloga zakona. Predlog zakona pa je pripravljen skrbno in z resno mislijo na nujno potrebne izboljšave. Zelo blizu smo uresničevanju izvajanja najnujnejših investicij v kulturi. Verjamem, da boste dragoceni razvoj slovenske kulture in umetnosti podprli. Ni odveč omeniti, da zaradi vlaganj v kulturo in kulturno dediščino cveti kulturni turizem, to je tudi najhitrejši rastoči sektor turistične industrije v Evropi. Gre za pravi trenutek, da se tudi med predsedovanjem Slovenije Svetu Evropske unije, ki prihaja zelo hitro na prvi tir, prikažemo kot kreativna, ponosna in v prihodnost zazrta družba. Ne le mi sami ne nazadnje je tudi dobro, da tudi naši zanamci vedo, kdo smo in od kod prihajamo. Hvala.
Hvala, gospod minister. Pristojno delovno telo je Odbora za kulturo in s tem predajam besedo predsednici gospe Violeti Tomić. Ali želite besedo? Šalim se, seveda želite. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik! Kolegice in kolegi! Odbor za kulturo je na 6. redni seji 6. 11. 2019 obravnaval Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano naslednje gradivo: predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta Republike Slovenije, mnenje Skupnosti občin Slovenije, pripombe Prirodoslovnega muzeja Slovenije. V poslovniškem roku amandmaji niso bili vloženi, predloge za amandmaje odbora pa sta predložili poslanske skupine koalicije in Poslanska skupine Levica. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagatelja, predstavnik Državnega sveta, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predsednica družba Asociacija, predsednica Nacionalnega sveta za kulturo, predstavnik Zavoda za varstvo kulturne dediščine in direktorica Prirodoslovnega muzeja. Predlagani zakon določa 7 nujnih programov na področju kulture, ki bodo financirani in sofinancirani s strani Republike Slovenije v obdobju od leta 2021 do leta 2027: sanacijo najbolj ogroženih in najpomembnejših kulturnih spomenikov, ureditev osnovnih prostorskih pogojev in nakup opreme za javne zavode s področja kulture, podporo razvoju sodobnih knjižničnih storitev v potujočih knjižnicah, ohranjanje in obnovo najbolj ogrožene in najpomembnejše slovenske filmske, glasbene, baletne in plesne dediščine, vključno s trajno hrambo digitalnih kulturnih vsebin, gradnjo najbolj ogroženih gradnikov infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju, zagotavljanje najnujnejših prostorskih pogojev in opreme za razvoj ljubiteljske kulture po lokalnih skupnostih in mladinske kulturne dejavnosti ter odkupe predmetov kulturne dediščine. Predlog zakona med letom 2021 in 2027 predvideva 122,6 milijona evrov iz proračunskih in drugih javnofinančnih sredstev, ki bodo namenjena za investicijska in razvojna vlaganja v kulturo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na seji povedala, da predlagani amandmaji odbora sledijo njihovim konkretnim pripombam, v delih, kjer predlagana ureditev odstopa od sistemske, pa je potrebna obrazložitev predlagatelja. Odbor je sprejel tudi mnenje Državnega sveta Republike Slovenije, ki predlog zakona v celoti podpira. Predstavniki zainteresirane javnosti so poudarili pomen in podporo sprejetju zakona, ki naslavlja nekatere ključne težave, ki hromijo kulturo in ustvarjalno področje v celoti. Med drugim je bilo opozorjeno tudi, da so v predlogu zakona popolnoma izpuščene poklicne nevladne organizacije. Podan je bil apel, da se v zakon jasno zapiše tudi sredstva za poklicne NVO. Razpravljavci so izrazili podporo predlaganemu zakonu, saj je po šestih letih čas, da se poskrbi za nov razvojni zagon na področju kulture. Ob tem je bilo opozorjeno na slabo izvajanje zakonov v preteklosti in skrb, če bodo v prihodnosti dejansko zagotovljena sredstva, ki jih predlog zakona predvideva. Opozorjeno je bilo tudi, da naj bi predlog zagotavljal dodaten denar za varovanje kulturne dediščine, premalo denarja pa je namenjenega lokalnim skupnostim, ki imajo vizijo, kako oživiti določene objekte. Prav tako bi bilo treba pridobiti evropska sredstva v pogajanjih za novo finančno perspektivo Evropske unije. Večina članov odbora je menila, da je sredstev za investicije premalo, ob tem so opozorili tudi na kritično stanje v določenih kulturnih ustanovah, kot je Mariborska knjižnica, Plečnikov stadion, Prirodoslovni muzej in tako naprej, in nujnost dokončanja že začetih projektov. Opozorili so na pomen kulturnega turizma kot dodatne možnosti, ki lahko prinese dodatna finančna sredstva. Večina članov je v razpravi napovedala podporo amandmaju k 3. členu predloga zakona, iz katerega nedvomno izhaja obveznost države za zagotavljanje sredstev ter opredelitev obsega proračunskih sredstev, ki naj bi bil zagotovljen določenim nujnim programom v kulturi po predlaganem zakonu. Pomembno je stabilno financiranje vseh področij kulture. Odbor je sprejel tudi vsebinsko dopolnilo, posebne omembe nevladne kulture, ki je dobila mesto ob ljubiteljski. Prav nevladna kultura, poklicni NVO sektor, skrbi za vitalno, sodobno in družbeno angažirano umetniško produkcijo, zato mora imeti enake možnosti za razvoj in ustvarjanje kulturnih presežkov tudi v bodoče. Pripravljen je dopolnjen predlog zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Hvala, gospa predsednica Odbora za kulturo. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo gospa Karla Urh, Poslanska skupina Liste Marjana Šarca. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovani vsi prisotni, lepo pozdravljeni! Danes je pred nami Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi, zakon o tako imenovanem kulturnem evru. S tem uresničujemo v koalicijskem sporazumu zapisano zavezo, s katero se zagotavljajo proračunska sredstva za najbolj ogroženo kulturno dediščino. Kulturna dediščina predstavlja preteklost, sedanjost in prihodnost, je odsev naših vrednot, identitet, izkušenj, odraz našega dojemanja družbenega dogajanja in izraz čustev, odnosa do sveta in ljudi. Kulturna dediščina bo vedno del nas, če jo bomo spoštovali in si prizadevali za njeno ohranitev, če bomo odgovorni in ji bomo dali vsebine. Kulturna dediščina je v izjemno slabem stanju, kar je posledica tudi prenizkih proračunskih sredstev, ki bi jih Ministrstvo za kulturo in država v preteklosti morala zagotoviti, a so bila sredstva preusmerjena v druge prioritetne projekte. Zadnji čas je, da si vsi z ministrom na čelu prizadevamo za izboljšanje tega področja, izgovorov pa, da je sredstev v kulturi premalo, ne bo več. Doslej se je zakon o kulturnem evru izvajal slabo, kar je bila posledica tudi vsakoletnih proračunskih omejitev. Tokrat je drugače, saj se za prenovo in ohranjanje kulturne dediščine ter njen enakomeren razvoj za obdobje petih let s pričetkom v letu 2021 zagotavlja dobrih 122 milijonov proračunskih sredstev. Verjamemo, da je minister za kulturo pri načrtovanju svojega proračuna predvidel ta sredstva, saj je bil zakon o kulturnem evru sprejet na Vladi isti dan kot proračuna za leti 2020 in 2021. V potrditev, da je minister za kulturo ta sredstva skrbno načrtoval, je tudi dejstvo, da je potrdil razdelitev denarja po ministrstvih, tako pri zagotavljanju sredstev znotraj ministrstva ne vidimo nobenih težav. V primeru, da pa minister teh sredstev ni predvidel oziroma da je podvomil v svoj zakon ali ga celo slabo načrtoval, pa ne gre izključiti niti možnosti, da se sredstva z drugih ministrstev, recimo, z Ministrstva za pravosodje, prerazporedijo na Ministrstvo za kulturo; pa pustimo to, to je stvar ministrstev. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predlog zakona, ki je zapisan tudi v koalicijskem sporazumu, seveda podpiramo. Vlada Marjana Šarca si prizadeva za izboljšanje položaja kulture in umetnosti. Prizadevanja tudi uresničuje. Prejšnji teden je bil sprejet zakon, s katerim področje kulture dobiva posredna sredstva preko nižjega 5-odstotnega davka za knjigo, časopise in publikacije. Danes pa bomo sprejeli zakon, s katerim prekinjamo obdobje upadanja javnih sredstev za kulturo, namenjamo jih za obnovo in ohranjanje kulturne dediščine.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Samo Bevk v imenu Poslanske skupina Socialnih demokratov, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, spoštovani zbor! Danes v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov izkazujem veliko zadovoljstvo, da nam je vsem skupaj uspelo Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi pripeljati do sprejetja in uveljavitve. Menim, da se bo po 17. marcu 1998 tudi današnji dan, 26. november 2019, vpisal med pomembnejše datume v zgodovini slovenske kulture po osamosvojitvi. Zavedamo se, da je to prvi, a zelo pomemben korak pri uresničevanju nadaljnjih vlaganj v slovensko kulturo, v kulturno dediščino, v razvoj ljubiteljske kulture. Naložbe v kulturo in kulturno infrastrukturo imajo številne multiplikativne učinke in to še posebej velja na področju obnove in revitalizacije kulturne dediščine. 122 milijonov in 600 tisoč evrov bo država v letih od 2021 do vključno 2027 namenila za 7 programskih sklopov, in sicer za obnovo kulturne dediščine, investicije v javne zavode, nakup bibliobusov, obnovo najbolj ogrožene in najpomembnejše slovenske filmske, glasbene, baletne in plesne dediščine in digitalizacijo kulturne dediščine, gradnjo najbolj ogroženih gradnikov infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju, razvoj ljubiteljske in mladinske kulturne dejavnosti ter kot sedmi programski sklop odkupe predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti. Spoštovane kolegice in kolegi, prav je, da naredimo kratko inventuro 15-letnega izvajanja zakona o kulturnem tolarju oziroma evru. Slovenska kultura je bila v celotnem obdobju veljavnosti zakona od 1999 do 2013 bogatejša za 95 milijonov evrov oziroma 31 % predvidenih sredstev. Brez tega zakona bi bila slovenska kultura za to isto vsoto prikrajšana. Menim, da je zdaj pravo mesto, da predstavim, za kaj vse bi bili prikrajšani; v Idriji za tehniški spomenik kanomeljske klavže, grad Gewerkenegg in jašek Frančiške, katere dediščina živega srebra je bila leta 2012 vpisana na seznam svetovne dediščine Unesca, grad Jablje pri Mengšu, delavska kasarna na Jesenicah, cerkev v Olimjah, cerkev svetega Duha v Črnomlju, Ptujski grad, graščina Strmol, grad Turjak, Tonovcov grad, staro mestno jedro Pirana s cerkvijo svetega Jurija, Dominikanski samostan na Ptuju, Ptujska Gora, Sinagoga v Mariboru, trško jedro v Kropi, Štanjel, gradovi v Podsredi, Metliki in Ormožu, baza 20 v Kočevskem rogu, spomenik v Dražgošah, partizanska bolnica Franja, osrednji spomenik NOB v Mariboru ter spominske hiše Trubarja, Gregorčiča in Prežihovega Voranca. S pomočjo kulturnega tolarja in evra se je investiralo tudi v več 10 drugih objektov kulturne dediščine. Tu so še investicije v javne zavode, v Narodno galerijo, prizidek ljubljanske opere, Moderno galerijo, Slovenski etnografski muzej, Restavratorski center, obnovo stare dvorane SNG Maribor, Lutkovno gledališče Maribor, Pokrajinsko in študijsko knjižnico Murska Sobota, Zgodovinski arhiv Celje, filmski studio Viba film, prenova Slovenske filharmonije, izgradnja knjižnic v Velenju, Kranju in Ravnah na Koroške in Muzej slovenskih filmskih igralcev v Divači, celovita prenova Cerkljanskega muzeja v Cerknem in tako dalje. Kot neuresničene projekte pa bi posebej izpostavil Dramo in Prirodoslovni muzej v Ljubljani ter Umetnostno galerijo v Mariboru, muzejske depoje v Ljubljani, Bevkovo knjižnico v Cerknem in tako dalje. Brez zakona o kulturnem evru smo že šest let, kar je marsikje pustilo nepopravljive posledice. Zato je prav, da poskrbimo za področje kulture, ki je bila v tem obdobju močno prikrajšana tako v finančnem kot organizacijskem smislu ter kulturi damo nov razvojni zagon. Ustvarjalne možnosti za skladen civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije ter skrb za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine so naše ustavne obveze, zato smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov prepričani, da bomo Zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe v kulturi tudi uveljavili. Mislim, da je ena prvih nalog v prihodnjem letu tudi ta, da naredimo rebalans državnega proračuna za leto 2021 in da ta sredstva za prvo leto tudi zagotovimo. Teden dni pred veselim dnevom kulture bo po sprejetju tega zakona med knjižnične, gledališke, filmske in muzejske sobane ter druge kulturne dobrine zavel toplejši veter. Hvala lepa.
Havla lepa. Poslanka Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke Modernega centra. Izvoli.
Z ukrepi za zagotavljanje nadaljnjega razvoja na področju kulture zamujamo. Izgovor Bolje pozno kot nikoli se mogoče sliši priročno, a nikakor ni korekten do vseh kulturnih ustvarjalcev in ustanov, ki od države zakon o kulturnem evru več kot upravičeno in že predolgo pričakujejo. Če bi bilo več politične korektnosti in spoštovanja lastnih zavez, danes pravzaprav o tem zakonu ne bi odločali, ker bi že dobro leto dni veljal. Seveda govorim o tem, da je pretežen del današnje opozicije in koalicije identičen predlog zakona pred dobrim letom in pol zaradi političnega oportunizma zavrnil. V vmesnem času je bila zaradi tega prikrajšana zgolj in samo kultura in kulturniki, vsi ostali pa pretiranega uspeha zaradi takšnega oportunizma niso doživeli. Zato smo v Poslanski skupini SMC še toliko bolj zadovoljni, da je trenutno vodstvo Ministrstva za kulturo zakonski predlog Stranke modernega centra iz prejšnjega mandata ocenilo kot dovolj dobrega, da velja z njim tlakovati pot pozitivnih finančnih vlaganj v podhranjene kulturne dejavnosti. Zakon, ki ga danes obravnavamo, nudi kulturi in kulturnikov v naslednjih šestih letih dobrih 122 milijonov evrov. Podhranjeno kulturno polje, ki se mu položaj tudi z nedavno sprejetima proračunoma ne izboljšuje dovolj promptno in smelo, se že vse od leta 2009 sooča z naglim zmanjšanjem investicijskih in razvojnih vlaganj. Zato tudi 100 in nekaj milijonov do leta 2021 ne bo pogasilo vseh požarov na področju infrastrukture in nujnih ukrepov. Zato je sicer zajetna vsota še vedno preskromna, časovnica črpanja sredstev pa predolga. A ne glede na to je trend spodbuden, saj se bo saniralo najbolj ogrožene kulturne spomenike, uredili se bodo osnovni prostorski pogoji, nakup opreme za javne zavode s področja kulture, obnovili se bodo bibliobusi, obnove bo deležna tudi najbolj ogrožena in najpomembnejša slovenska filmska, glasbena, baletna in plesna dediščina. Podpora se namenja digitalizaciji kulturne dediščine, razvoju slovenskega jezika v digitalnem okolju ter razvoj ljubiteljske kulture, mladinske kulturne dejavnosti in poklicnih nevladnih organizacij ter odkupom predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti. Za nas je pomembno tudi to, da se obveznost po zagotavljanju sredstev ne omejuje absolutno na javnofinančne zmožnosti in da bodo s tem sredstva v predvideni časovni dinamiki tudi prišla do tista, ki jih potrebujejo. V nasprotnem primeru so današnji glasovi za zakon sami sebi namen in z njimi pravzaprav nismo veliko dosegli. Tega pa si verjetno ne želi nihče, ki kulturno politiko razume kot gibalo našega nadaljnjega družbenega razvoja. V Poslanski skupini SMC bomo predlog zakona seveda podprli, saj se brez jasnih dejanj in izpolnjevanja zavez o krepitvi slovenske kulture, jezika in kulturne dediščine odmikamo od cilja, ki smo si ga postavili že zdavnaj. Ta cilj je jasno zapisan v ustavnem določilu, da Republika Slovenija skrbi za ohranjanje kulturne dediščine ter ustvarja možnosti za skladen civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije. Naša današnja podpora je tako namenjena predvsem vsem tistim, ki kulturo dejansko ustvarjajo – kulturnikom, društvom, profesionalnim kulturnim ustanovam, poklicnim nevladnim organizacijam – in je v končni fazi namenjena tudi vsem državljankam in državljanom, ki se jim s tem zakonom približuje kulturne dobrine in s tem utrjuje njihov kulturni horizont in razumevanje, da brez zadostne skrbi za kulturo izgubljamo svojo narodno identiteto in naše skupne vrednote.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila poslanka Violeta Tomić. Izvoli.
Hvala za besedo. Zakon o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi skrbi za investicije in vlaganje v razvoj kulture, ki niso del rednega financiranja. S tem zakonom država namenja skupno vsoto 122,6 milijona evrov za proračunsko obdobje 2021—2027. Zakon o kulturnem evru je bil ena izmed obljub ministra Zorana Pozniča in veseli nas, da to obljubo drži. Glede na boren državni proračun za kulturo je evidentno, da bo sredstev za mnoge programe zmanjkalo. Zato je toliko bolj pomembno s kulturnim evrom poskrbeti za nujne programe v kulturi od sanacije kulturnih spomenikov, ohranjanja ogrožene dediščine, knjižnic, ureditve infrastrukture za javne zavode, ljubiteljsko in nevladno kulturo do zaščite slovenščine v digitalnem okolju. Po letih varčevanja je treba zagotoviti sredstva za vsaj najnujnejše investicije, zato smo v Levici dali predlog, da se sredstva za nujne programe v kulturi za vsako proračunsko leto zagotavljajo v proračunu Republike Slovenije v skladu z dolgoročnim načrtom, ki ga predlog zakona določa, ne pa odvisno od trenutnih javnofinančnih zmožnosti ali vedno novih prioritet. Le s takšno zakonsko zavezo bo resnično mogoče zagotoviti stabilna najnujnejša sredstva za kulturo, ki skozi vsa leta ostaja dekla politike. Zakon o kulturnem evru je priložnost, da se zagotovijo nujno potrebna sredstva za delovanje in razvoj celotnega sektorja kulture, tudi njenega najbolj ranljivega dela, to je nevladne kulture. Ta segment je bil v zakonu o kulturnem evru doslej v celoti izpuščen. Poklicni nevladni sektor skrbi za vitalno, sodobno in družbeno angažirano umetniško produkcijo, zato mora imeti enake možnosti za razvoj in ustvarjanje kulturnih presežkov. V Levici smo zato predlagali dopolnilo, da se pri zagotavljanju najnujnejše infrastrukture in opreme za delovanje organizacij upošteva celoten korpus nevladne kulture, ne le ljubiteljske kulture. Opozorila bi tudi na problem centralizacije kulture, ki se kaže tudi pri kulturnem evru. Pri sredstvih za ureditev osnovnih prostorskih pogojev in opreme za javne zavode so očitno privilegirani javni zavodi, čigar ustanoviteljica je država, medtem ko zavodi, čigar ustanoviteljica je lokalna skupnost, ostajajo močno prikrajšani; razmerje je 62 milijonov proti 11,5 milijona evrov. Naj spomnim, da javni zavodi prejmejo tudi največji delež integralnega proračuna Ministrstva za kulturo, okoli 60 %. Na drugi strani pa so občine, z izjemo Mestne občine Ljubljana, glede sredstev za kulturo popolnoma obubožane. Za Levico je to stanje popolnoma nesprejemljivo, saj vodi k še večji centralizaciji kulture; kmalu bomo govorili le še o dveh kategorijah, o glavnem mestu in o periferiji. Enako velja za sanacijo kulturnih spomenikov. V razrezu proračunskega načrta za sanacijo najbolj ogroženih kulturnih spomenikov je le tretjina sredstev namenjenih za sanacijo ogroženih spomenikov v lasti lokalnih skupnosti. Naj zaključim. Obstoječi sistem finančne podpore nujnih programov v kulturi je pristranski, saj omogoča razvojno neuravnoteženost kulture in kulturnih ustanov, zanemarja regije in privilegira središče. To je naloga, ki nas vsekakor čaka v bodoče. Nazadnje je bil zakon o kulturnem evru sprejet leta 2008, kultura pa je bila odtlej prikrajšana zaradi varčevalnih ukrepov, utrpela je škodo na infrastrukturi in na vseh drugih področjih. Čeprav nekatera pomembna vprašanja še vedno ostajajo nerešena, gre za gašenje požara in vsekakor korak v pravo smer, zato bomo v Levici predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Poslanec Aleksander Reberšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister! Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi obsega 17 členov. Predlog zakona določa obseg sredstev za izvedbo nujnih programov v kulturi in način njihovega zagotavljanja, in sicer je do leta 2027 zagotovljenih 122 milijonov 600 tisoč evrov za nujne programe v kulturi. Sredstva se načrtujejo na posebnih proračunskih postavkah ministrstva, pristojnega za kulturo. Sredstva se zagotavljajo po zgoraj navedeni dinamiki za naslednja področja: sanacijo najbolj ogroženih in najpomembnejših kulturnih spomenikov, ureditev osnovnih prostorskih pogojev in nakup opreme za javne zavode s področja kulture, podporo razvoju sodobnih knjižničnih storitev v potujočih knjižnicah, ohranjanje in obnovo najbolj ogrožene in najpomembnejše slovenske filmske, glasbene, baletne in plesne dediščine in digitalizacija kulturne dediščine, gradnjo najbolj ogroženih gradnikov infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju, zagotavljanje najnujnejših prostorskih pogojev in opreme za razvoj ljubiteljske kulture po lokalnih skupnostih in mladinske kulturne dejavnosti, odkupe predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti. V Novi Sloveniji – krščanski demokratski sredini predlog zakona podpiramo, čeprav se zavedamo, da nikoli ni mogoče zagotoviti toliko proračunskih sredstev za vse vsebine, da bi ta zagotavljala povsem nemoteno uveljavljanje ali razvoj vsem interesom tako v živi kulturni ustvarjalnosti, pri varovanju kulturne dediščine kot pri uveljavljanju in razvoju slovenskega jezika. V tej zvezi bo treba vlogo in pomen nekaterih današnjih kulturnih ustanov, ki jih država financira oziroma sofinancira, natančneje pregledati v luči gospodarne porabe sredstev, upravičenosti in razmerja do drugih kulturnih vsebin in ustanov, ki nastajajo kot nova oblika kulturnega delovanja na trgu. Nekatere kulturne vsebine so bile v preteklem desetletju kljub finančni krizi razmeroma dobro financirane in promovirane, druge pa so zaostajale – na primer film, varovanje kulturne dediščine – ali pa še sploh niso polno zaživele – na primer raba slovenščine v digitalnem okolju. Izpostavljamo tudi nujnost uvedbe konkretne finančne pomoči za imetnike kulturne dediščine bodisi v obliki davčnih olajšav ali pa v obliki državnega sofinanciranja. Ker gre zlasti pri ohranjanju nesnovne dediščine – ljudski običaj, rokodelska znanja in veščine, plesi, pesmi in viže –, večinoma za ljubiteljsko dejavnost, je treba tej pomembni kulturni vsebini nameniti posebno skrb in zagotoviti možnost prenašanja znanja in veščin na mlajše rodove ob primerni finančni podpori. To dediščino v veliki meri ohranjajo društva in združenja, ki čedalje bolj pritegujejo poklicne strokovnjake, usposobljene za avtentično predstavljanje izročila, prav tako pa tudi posamezne rokodelce, ki imajo posebno znanje in veščine, pri tem pa pogosto prihaja do težav zaradi davčnih predpisov. Predlog zakona zagotavlja sredstva za nujne programe v kulturi, zato ga bomo v Novi Sloveniji podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo predstavil poslanec Marko Bandelli. Izvoli.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Začel bi s citatom iz zbornika referatov in razprav: »Kulturni tolar, zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije o kulturi se ne uresničuje, kar povzroča še dodatne težave pri obnovi kulturne dediščine. V nadaljevanju je prikazana poraba sredstev, namenjenih za obnovo kulturne dediščine v Mestni občini Ptuj. Razvidno je, da država ne izpolnjuje sredstev v takšni višini, kot se je zavezala.« To je zbornik, iz katerega sem črpal naključno izbran citat, ki je bil izdan leta 2002 – naj poudarim, leta 2002 – in velja tudi za tekoče leto 2019. Omenjenemu zakonu, sprejetemu leta 1998, se tako že od ranega začetka namenja malo pozornosti in premalo integralnih proračunskih sredstev, da bi se nujne programe v kulturi ohranjalo, kaj šele nadgrajevalo. Predlagani zakon določa sedem nujnih programov na področju kulture, ki bodo financirani in sofinancirani s strani Republike Slovenije v obdobju od leta 2021 do 2027. Predlog zakona, ki predvideva slabih 130 milijonov evrov iz proračunskih in drugih javnofinančnih sredstev, sledi javnemu interesu na področju kulture. Javni interes na področju kulture je interes za ustvarjanje, posredovanje in varovanje kulturnih dobrin na državni in lokalnih ravneh, ki se uresničujejo z zagotavljanjem pogojev zanje. Ne vidim pomisleka o nujnosti, da družba zaradi kulture kot splošne pravice zagotavlja pogoje za izvajanje kulturne dejavnosti in kulturnih storitev za sodelovanje posameznikov v kulturnem življenju in splošno dostopnost kulturnih dobrin. Predlog zakona sledi ciljem Resolucije o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017, ki z naložbami posega tudi v poznejše obdobje. Vsa posamezna kulturna področja v resoluciji sledijo ciljem zagotavljanja javnega interesa, torej tako storitvam kot dobrinam. Mi smo naša kultura, kultura, ki je vedno bolj politična in ne kaže nobenih znakov, da bi ubežala zvijačam moči in javne polemike. V Stranki SAB menimo, da usmerjeno vlaganje v kulturo poveča participacijo državljanov v kulturnih dejavnostih. S tem povezujemo in osmišljamo družbo, saj ljudje ob tem pojasnjujejo svoje izkušnje in usmerijo svoja dejanja. Žal se tudi po krizi kulturo dojema kot dobrino, ki jo lahko pogrešamo in ki lahko počaka na primeren čas, vendar proces razpadanja kulturnih spomenikov uničuje ravno čas. Rad bi omenil tudi nepogrešljivo povezavo med kulturo in kulturno dediščino z vsebinskim delom trženja in razvojem turizma. Iz Statopisa 2018 je razvidno, da si je razstave v preteklem letu ogledalo manj kot 3,2 milijona obiskovalcev, od tega kar 27 % tujih obiskovalcev. Če pogledamo širšo sliko, dediščina in turizem predstavljata alternativo za ustvarjanje novih zaposlitev in generator bogastva za regionalne in lokalne skupnosti. Za konec bi povzel Cankarjevo opredelitev kulture: »Kulturo kot civilizacijski dosežek, v katerem nastajajo spoznavne, moralne in estetske vrednote, ki dajejo življenju pravi smisel.« Zagotovimo torej pogoje, da nas naša kultura še naprej opredeljuje, še naprej povezuje v družbo, ki nas dela edinstveno v primerjavi z drugim. Brez kulture ni naroda, narod brez kulture pa ne more preživeti. V Stranki SAB bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil poslanec Jurij Lep. Izvoli.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! S predlogom zakona se bodo določili nujni programi na področju kulture, ki jih financira in sofinancira Republika Slovenija, obseg in vire sredstev za njihovo izvedbo ter način njihovega zagotavljanja. Tako bodo namenjena sredstva državnega proračuna za sanacijo najbolj ogroženih in najpomembnejših kulturnih spomenikov v lasti Republike Slovenije, ureditev osnovnih prostorskih pogojev in nakup opreme za javne zavode s področja kulture. Namenila se bodo tudi proračunska sredstva za ureditev osnovnih prostorskih pogojev in nakupa opreme za javne zavode s področja kulture, katerih ustanoviteljica je lokalna skupnost oziroma občine. Zbrana sredstva za kulturni evrov bodo namenjena za ohranjanje in obnovo najbolj ogroženih in najbolj ogrožene in najpomembnejše slovenske filmske, glasbene, baletne in plesne dediščine in za digitalizacijo kulturne dediščine. Zakon pa bo omogočil tudi podporo razvoju sodobnih knjižničnih storitev v potujočih knjižnicah. Za vse navedene namene bo tako zakon določil višino sredstev, ki jih bo moral zagotoviti državni proračun. Tako se bo iz državnega proračuna zagotovilo za namene kulturnega evra 9,3 milijone evrov v proračunu za leto 2021. V naslednjih letih, vse do leta 2027, pa se bodo v celoti namenila proračunska sredstva za kulturni evrov v višini 112,6 milijona evrov. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da se bo s tem zakonom dala večja vloga kulturi. Sama proračunska sredstva so namreč omejena za zagotavljanje zakonskih obveznosti. Zaradi tega je treba z zakonom določiti nujne programe, ki bodo v vsakem primeru zagotovljeni, ne glede na varčevanje v proračunu. Sredstva za kulturo predstavljajo v letu 2019 in 2020 1,9 % celotnih proračunskih odhodkov in se bodo zmanjševala v deležu celotnih odhodkov proračuna, če ne bo sprejet ta zakon. S sprejetjem tega zakona se bo tako pospešil razvoj na področju kulture, omogočala se bo konkurenčnost slovenskega jezika v digitalnem okolju, povečala se bo tudi dostopnost kulturnih dobrin in ohranjanje najbolj ogrožene kulturne dediščine na Slovenskem. Vlaganje v kulturo in ohranjanje kulturne dediščine imata številne pozitivne učinke tudi na druga področja, na gospodarstvo, zlasti na turizem z oplemenitenjem slovenske turistične ponudbe. S tem bomo tudi omogočili približevanje kulturnih dobrin posameznikom v slovenskem kulturnem prostoru in tudi izven njega. Spodbujanje kulturnega turizma je pomembno, ker daje vedeti, da gre za turistične storitve z velikim poudarkom na kulturnih vsebinah. Sočasno gre za kulturo, ki razširja zavest o svojem obstoju s pomočjo turizma in njegove ponudbe. Zaradi navedenega bo sprejetje Predloga zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi oziroma tako imenovani kulturni evro zagotovil sredstva za njegovo izvajanje in razvoj. V Poslanski skupini Desus bomo predlagani zakon z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine nacionalne stranke. Izvoli.
Lep dober dan vsem skupaj! Trenutna situacija v kulturi je sramotna. Najprej je bil v letu 1999 sprejet zakon, s katerim so se zagotavljala sredstva za kulturo. Ta zakon je bil večkrat noveliran, tako da se njegova uporaba raztegne vse do leta 2013. Od leta 2013 pa do leta 2020 pa čisto nič. Čisto nič. Kdo bo odgovarjal za ta sedemletni izpad? Tako kot je v naši državi običajno – nihče. Sprva so se zagotavljala sredstva na letnem nivoju v višini 20 milijonov, sedaj, po sedemletnem izpadu, pa se namenja na letni ravni 17 milijonov evrov. Tukaj se vidi vsa beda slovenske kulture. Če je bil izpad tako dolgo, bi se morala sredstva povečati, predvsem če upoštevamo neko kontinuiteto sredstev do leta 2013. Glavni cilj zakona je ohranjanje in krepitev slovenske kulturne identitete ter dostopnost do kulturnih dobrin in kulturne dediščine. Zdaj pa me poslušajte. Kako je možno doseči zgoraj zapisani cilj zakona, ko je pa na letnem nivoju namenjenih za odkup predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti zgolj 500 tisoč evrov? Namenjena sredstva v takšni višini nakazujejo na bedo pripravljavcev zakona. 200 tisoč evrov, namenjenih za odkup predmetov sodobne umetnosti, je nacionalni fiasko. Ena boljša slika stane okoli 50 tisoč evrov, kako naj torej obogatimo muzejske zbirke z 200 tisoč evri na leto? Ni čudno, da nas v tujini zasmehujejo. Po drugi strani pa kosi muzejske kvalitete odhajajo v tujino, kjer so zanje zbiratelji pripravljeni plačati konkretne zneske. Naj samo spomnim na primer dobesedno podarjene knjižnice Janeza Vajkarda Valvasorja. Problem, ki ga vidimo, je zagotovitev ustreznih prostorov za Prirodoslovni muzej Slovenije in Umetnostno galerijo Maribor. To so problemi, stari več kot 20 let, projekti, pozabljeni od kulturne srenje. Poudariti je potrebno tudi manko digitalizacije kulturnih vsebin, ki ni sistemsko urejena. Po drugi strani pa se sprašujem, kje so za te projekte evropska sredstva. Sredstva so, vendar jih ne znamo izkoristiti. Na to kaže dejstvo, da sta predsedniku Vlade pobegnila že dva ministra, ki sta pokrivala kohezijsko ministrstvo. Poglejte primer v tujini, ni potrebno kam daleč, le malo čez mejo, greste v Gradec. V času, ko je bil evropska prestolnica kulture, so tudi, če ne že predvsem, iz evropskih sredstev zgradili muzej sodobne umetnosti v Gradcu, pri nas pa iz leta v leto tonemo. Kljub temu da so po predlogu Levice v zakon vključene tudi nevladne organizacije, se s tem ne strinjamo, saj je to manjše zlo. Denar se jemlje kulturnim organizacijam, ki delajo prostovoljno za promocijo kulture, denar pa se daje nevladnim organizacijam, katerih namen je črpanje denarja državnega proračuna zaradi polnjenja žepov raznih uslužbencev nevladnih organizacij. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo predlagani zakon podprli, so pa predvidena sredstva v višini 123 milijonov za obdobje sedmih letih občutno podhranjena.
Hvala lepa. Poslanec Felice Žiža bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo! Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani minister za kulturo! Egregio vicepresidente della Camera di Stato, grazie per la parola. Egregi deputati, egregio ministro per la cultura! Tisztet Hölgyeim és Uraim! Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti podpira zakon o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Zakon bo omogočil sedemletno državno financiranje ali sofinanciranje na javni razpis ali poziv prispelih primerno pripravljenih projektov s sedmih nujnih programov v skupni vrednosti 122,6 milijona evrov. Jezik in kultura, kulturna dejavnost avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti v maternem jeziku je temelj narodne identitete. Zato je potrebno pri tem posebno pozornost nameniti tudi ohranjanju izvirnega kulturnega izročila dediščine omenjenih skupnosti. V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti zaradi tega pričakujemo, da bo v okviru omenjenih sedmih nujnih programov omogočeno tudi financiranje ali sofinanciranje projektov, pomembnih za obstoj in razvoj obeh narodnih skupnosti. V to sodijo tudi gradnja gradnikov infrastrukture za jezike narodnih skupnosti v digitalnem okolju, ohranjanje kulturne dediščine omenjenih skupnosti ter obnova pomembnih kulturnih spomenikov omenjenih skupnosti, ki so del skupnega večkulturnega prostora. Želimo si, da bi bilo te projekte mogoče izvesti tudi kot čezmejne skupaj s slovenskima narodnima skupnostnima v Italiji in na Madžarskem. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec mag. Dejan Kaloh bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvoli.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovani kolegi poslanci in poslanke! S predlaganim zakonom se želijo zagotoviti nadaljnji enakomeren razvoj na področju kulture, dostopnost do kulturnih dobrin, nadaljnja skrb za izvedbo tistih programov v kulturi, za katere je nujno treba zagotoviti sredstva, zagotoviti pa se želi tudi konkurenčnost slovenskega jezika v digitalnem okolju. Vlaganje v kulturo in ohranjanje kulturne dediščine ima številne pozitivne učinke tudi na druga področja, na gospodarstvo, zlasti pa na turizem, z oplemenitenjem slovenske turistične ponudbe in s približevanjem kulturnih dobrin posameznikom tako znotraj slovenskega kulturnega prostora kot tudi zunaj njega. Predlog zakona sledi ciljem Resolucije o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017. Nove namreč še ni. Upamo pa, da bomo novo resolucijo Ministrstva za kulturo, ki naj bi bila že v pripravi, kmalu obravnavali tudi v Državnem zboru. Za uresničitev programov, zajetih v predlogu zakona, bo v proračunih Republike Slovenije v obdobju od leta 2021 do leta 2026 potrebno zagotoviti dodatna proračunska oziroma druga javna finančna sredstva v skupni višini 122,6 milijona evrov. Ob pregledu zakona o izvrševanju proračuna za leto 2021 ni razvidno, ali so ta sredstva tudi dejansko zagotovljena. Ministrstvo je že tako v 3. členu zakona napisalo, da se bodo programi izvajali v skladu z javnofinančnimi zmožnostmi in prioritetami. Ker kultura najpogosteje ni prioriteta vlad, je vprašanje, ali bo to v prihodnje. Z amandmajem je bil ta del člena na odboru črtan, a po izkušnjah se sofinanciranje kulture še nikoli ni realiziralo v celoti. Še več – sedaj pa pozor – v letih od 1999 do 2003 je bilo dejansko porabljenih 33,8 milijona evrov, kar pomeni samo 32-odstotno realizacijo, v obdobju od 2004 do 2008 pa 42,6 milijona evrov, kar pomeni zgolj 34 % predvidenih sredstev. V zadnjih letih se je realizacija še zniževala, kar je prav tako zaskrbljujoč podatek. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, ali ima smisel sprejemati zakon za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi, če potem ni določeno, kateri so nujni. V zakonu niso našteti oziroma jih je le nekaj. Ministrstvo za kulturo mora zagotavljati sredstva skozi proračune oziroma zakon o izvajanju proračuna in skrbeti za kulturno dediščino in objekte. Že Zakonodajno-pravna služba je opozorila, da se s tem zakonom odmikamo od sistemske ureditve. V Slovenski demokratski stranki bi si želeli jasneje določene cilje, kaj in v kakšni višini se bo sofinanciralo. Kot rečeno, naštetih je le nekaj projektov in ni jasno, kateri so res nujni, sploh ob dejstvu, da je bilo od leta 2002 do danes izgubljenih kar 830 enot kulturne dediščine. Prav tako pogrešamo analizo dosedanjih zakonov oziroma natančne podatke o nerealiziranih projektih in kdaj se nameravajo ti realizirati, če smo jih že pred leti ocenili kot ključne. Minister je v nekem intervjuju dejal, da bo potrebno po sprejetju zakona določiti prioritete, na ministrstvu pravijo, da se bo minister vsako leto vnaprej odločil, kaj se bo sofinanciralo. To verjetno ni najboljša usmeritev, ki bi privedla do racionalne porabe zagotovljenih sredstev. Bolje bi bilo, da bi si zadali manj pa tisto realizirali, ne pa ponovno vse delali napol, dali vsakemu malo in na koncu vse ostane nedokončano in naša kultura še naprej propada. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakonu ne bomo nasprotovali, pred realizacijo pa bi bilo nujno odgovoriti na dileme, ki smo jih izpostavili. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O STANOVANJSKI JAMSTVENI SHEMI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Zvonku Černaču. Izvoli.
Spoštovani vsi prisotni! V Slovenski demokratski stranki smo zakon o stanovanjski jamstveni shemi vložili v zakonodajno proceduro 6. novembra letos. Glede na to, da sem časovno omejen, na voljo imam samo pet minut, si bom pri uvodni predstavitvi pomagal s powerpoint projekcijo, več in bolj podrobno pa potem v razpravi. O tem, komu je shema namenjena, najbolj enostavno in v nekaj sekundah pove naslednji videoizsek. [[predvajanje videoposnetka]] Mladi so že pred uzakonitvijo prejšnjih priporočil bankam, ki so začela veljati s 1. 11. letos, težko dostopali do stanovanjskih kreditov. Kljub temu da so bile velikokrat najemnine, ki so jih plačevali za stanovanje, višje, kot bi znašal obrok kredita, v številnih primerih celo dvakrat višje, jim do kreditov ni uspelo dostopati. Ti mladi so bili po navadi s strani najema kredita, s strani bank zavrnjeni. Zakaj smo v Slovenski demokratski stranki vložili zakon o stanovanjski jamstveni shemi? Zaradi tega, ker beležimo odsotnost kakršnekoli stanovanjske politike v Republiki Sloveniji v zadnjih letih, ker je Banka Slovenije s sklepom, ki je začel veljati 1. novembra letos, uzakonila prejšnja priporočila bankam in s tem omejila dostopnost do stanovanjskih kreditov in ker je stanovanjska jamstvena shema eden izmed produktov, ki ga poznajo v vseh državah, ki izvajajo celovito stanovanjsko politiko, je pač eden od ukrepov te celovite stanovanjske politike. Komu je stanovanjska jamstvena shema namenjena? Predvsem mladim, potem družinam z otroki in seveda vsem državljankam in državljanom, ki so že doslej imeli težave z dostopanjem do stanovanjskih kreditov za ureditev stanovanjskega problema. Za katere namene daje, po našem predlogu, stanovanjska jamstvena shema jamstvo? Namenjena je vsem, ki urejajo svoje stanovanjsko vprašanje z gradnjo, potem tistim, ki to vprašanje urejajo z nakupom stanovanja ali hiše, in številnim, ki urejajo stanovanjsko vprašanje s prenovami, dozidavami, recimo preureditvijo podstrešja v mansardo in tako naprej. Predvideli smo, da je maksimalna višina, do katere lahko shema jamči, 150 tisoč evrov, seveda pa je odvisna od tega, za kakšno stanovanjsko nepremičnino gre, kolikočlanska je ta družina. Poznamo kriterije v stanovanjskem zakonu, ki že zdaj določajo te količinske omejitve. Predvideli smo, da je odplačilna doba največ 30 let in da se tako posojilo zavaruje s hipoteko. Koga varuje stanovanjska jamstvena shema? Oba. Varuje tako kreditojemalca kot kreditodajalca. Če se kreditojemalcu med odplačevanjem razmere poslabšajo in obrokov kredita ne more več odplačevati, potem začasno vstopi država preko sheme in odplačuje te obroke banki. To lahko počne največ tri leta. Če se razmere uredijo, se odplačevanje kredita nadaljuje, zapadle obveznosti se razporedijo do konca odplačila kredita. Če se kreditojemalcu zalomi, da ne more več odplačevati kredita, potem v njegov položaj vstopi stanovanjska jamstvena shema, ki jo izvaja Stanovanjski sklad Republike Slovenije, prevzame njegove obveznosti, torej tudi lastništvo nad bodočo nepremičnino, in s kreditojemalcem sklene najemno pogodbo oziroma vzpostavi najemno razmerje. Torej kreditojemalec v nobenem primeru ne more in ne sme ostati brez strehe nad glavo, na drugi strani pa je tudi banka v celoti poplačana. To je ta primer, če se karkoli zalomi. Predvideli smo, da so vsi podrobnejši pogoji določeni v podzakonskem aktu, v uredbi, in da je izvajalec stanovanjske jamstvene sheme Stanovanjski sklad Republike Slovenije. V času od vložitve zakona smo slišali tudi opozorila, da je v slovenskih razmerah ob pomanjkanju stanovanj na trgu, ob odsotnosti celovite stanovanjske politike mogoče pričakovati, da bo preko sheme še prišlo do dviga cen nepremičnin. Ravno zaradi tega smo pustili odprta vrata, da izvajalec sheme razporedi koriščenje sheme na različne oblike, in če bo stanovanj premalo, predvsem na gradnjo. Glede mnenja Vlade, ki je negativno, bom kaj več povedal v razpravi. Ne glede na negativno mnenje in da se izognemo temu, da še pol leta časa izgubimo s sprejemanjem drugega zakona, vas, spoštovane poslanke in poslanci, vabim, da ta zakon v prvem branju podprete. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja Vlade dajem besedo predstavniku Vlade mag. Alojzu Stani, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in ostali prisotni! Naj na začetku predstavim stališče Vlade Republike Slovenije glede predlaganega zakona, ki ga je v obravnavo vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Vlada Republike Slovenije meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bom pa razloge skušal pojasniti. Predlog zakona ni skladen z ustavnim standardom določnosti in jasnosti, saj v njem niso vnaprej jasno določeni vsi elementi poroštva. Predlog je problematičen z vidika pravil državnih pomoči, saj ne določa kvot, ki bi jih prejele banke, ter načina dodeljevanja le-teh, poleg tega pa ne zagotavlja uravnotežene porazdelitve koristi in bremen ukrepa med banko, državo in kreditojemalca. V predlogu zakona ni dorečen postopek ugotavljanja statusa kreditne sposobnosti upravičencev. Sama podelitev poroštva še ne izboljšuje kreditne sposobnosti prosilca, saj se mu s poroštvom ne povečuje razpoložljivih prihodkov, ki bi jih lahko namenil za odplačevanje kredita. Manjkajo merila in kriteriji, katere stanovanjske nepremičnine z vidika standarda, velikosti in vrednosti sodijo v predlagano jamstveno shemo. Predlog ne določa obvezne participacije prosilca. Predlog ne navaja finančnih in kadrovskih posledic za Stanovanjski sklad Republike Slovenije, ki bi po predlogu zakona prevzel vlogo opravljanja vrste novih nalog in poslov. Merila, pogoje in postopek za izdajo poroštva Republike Slovenije je treba, skladno z ustavnim standardom določnosti in jasnosti, določiti v samem besedilu zakona, ne v podzakonskem aktu, kakor je predvideno s predlogom zakona. Predlog zakona ne ureja načina zavarovanja poroštva oziroma poplačila države za unovčena poroštva. Predlog zakona je tudi kontradiktoren, saj iz njegovega uvodnega dela izhaja, da sledi načelom enakosti, pravičnosti in dostopnosti, kar pa ne drži, saj se predlog zakona nanaša le na eno skupino državljanov, brez jasne obrazložitve o razlogih za izločitev ostalih državljanov. Ob tem opozarjam še na nekatere tehnične dileme glede mehanizma, kot je predvideno v predlogu zakona. Vsebina 3. člena ne ustreza naslovu tega člena, saj ni določena časovna omejitev izdajanja poroštev po tem zakonu in ni določen skrajni rok, do katerega je porok lahko izpostavljen. Ni pojasnjeno, zakaj se poroštva, izdana na podlagi tega zakona, ne bi vštevala v kvoto poroštev, kakor je določeno v Ziprsu. V tretji alineji prvega odstavka 7. člena predloga je predvideno, da se poroštvo Republike Slovenije izda za kredite, namenjene za nakup, gradnjo, prenovo in dograditev stanovanjske nepremičnine, ki so hipotekarno zavarovani. Pri tem pa ni jasno, kakšno zavarovanje je predvideno za zavarovanje poroštva v primeru gradnje in dograditev. Predlog zakona predvideva, da bi Republika Slovenija prevzela obveznosti in pravice iz kreditne pogodbe, kar je povsem napačno in pomeni, da bi Republika Slovenija v nekem trenutku postala kreditojemalec pri komercialni banki, zato ideja, da bi Republika Slovenija prevzela obveznosti in pravice dolžnika do banke, ni sprejemljiva. Nejasna pa je tudi določba, da naj bi se kreditno razmerje spremenilo v najemno razmerje. Kreditno razmerje je namreč razmerje med upnikom, to je banko, in kreditojemalcem, in to razmerje se ne more kar spremeniti v najemno razmerje med Stanovanjskim skladom Republike Slovenije in najemnikom. To so razlogi, zaradi katerih Vlada ne podpira predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Vlada nas je tudi obvestila, da bo pri tej točki sodeloval gospod Aleš Prijon, državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor. Obvestilo imate na e-klopi. Sedaj pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanec Jani Prednik bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvoli.
Lep pozdrav vsem! Stanovanjska politika in dostop do stanovanja je v Sloveniji pereč problem. Premajhno število najemniških stanovanjskih kapacitet, visoke cene stanovanj, predvsem v Ljubljani, na eni strani ter dohodki posameznikov na drugi strani so dejavniki, ki onemogočajo, da bi po sprejemljivih cenah prišli do stanovanj. S temi težavami se srečujejo mladi in delovno aktivni. Zaradi nizkih dohodkov, zaradi nerednih služb in prekarnih oblik zaposlitev je dostop do stanovanj tem ljudem omejen. Vendar se vseeno sprašujem, ali bo predlagani zakon o stanovanjski jamstveni shemi prispeval k izboljšanju stanovanjske politike v državi in na ravni lokalnih skupnosti. Predlagatelji zakona so zapisali, da s predlaganim zakonom sledijo cilju, s katerim bi država omogočila osebam, ki niso kreditno sposobne za pridobitev kredita pri bankah za reševanje stanovanjskega vprašanja, pomoč pri nakupu ali obnovi nepremičnine s ciljem reševanja stanovanjskega vprašanja. Iz mnenja Vlade je razvidno, da je zakon problematičen z več vidikov. Eden najbolj problematičnih vidikov je omejevanje upravičencev zgolj na osebe, ki niso kreditno sposobne po sklepu sveta Banke Slovenije. Sporno je zlasti zato, ker ni določen datum, na katerega se status ugotavlja. Predlog zakona prav tako ne ureja situacije, ko se status kreditojemalca med obdobjem odplačevanja kredita spremeni, in določb glede spremljanja izpolnjevanja samih pogojev za upravičenost poroštva. Zakon bi moral določati, da bi kreditojemalec pred odobritvijo poroštva moral dokazati zmožnost, da bo redno poravnaval obveznosti iz naslova najetega kredita, drugače se poroštvo podeljuje ob vnaprejšnjem zavedanju, da bo le-to unovčeno, izterjava regresnih zahtevkov pa neuspešna. Prav tako ostaja nerešeno vprašanje, kaj se zgodi s prejemniki poroštva, če Banka Slovenije sklep spremeni oziroma omili. Po predlogu naj bi jamstvena shema znašala 300 milijonov evrov letno in bi se vsako leto obnovila v tej višini, ni pa jasno, ali to pomeni, da se vsako leto izdajajo nova poroštva do višine 300 milijonov evrov. Poleg tega tudi ni določeno, do katere višine posamezne zadolžitve bo porok jamčil, ali bo v vseh primerih poroštvo izdano za 100-odstotni znesek zadolžitve, in nadalje, ali bo jamčil tudi za obresti in stroške zadolžitve. Predlog zakona tudi ne določa roka trajanja same sheme, ne vsebuje niti navedbe, do kdaj se poroštva na tej podlagi lahko izdajajo, saj mora biti obseg obveznosti, ki jih prevzema nase Republika Slovenija, vnaprej znan, tako po višini kot po trajanju izpostavljenosti. Po naši oceni predlog zakona odpira več pomembnih vprašanj, na katera pa ne daje ustreznih odgovorov, zaradi tega Socialni demokrati ocenjujemo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Poslanka Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvoli.
Predlog zakona, o katerem bomo danes opravili splošno razpravo, ni samo posledica nedavno sprejetih zaostrenih pogojev s strani Banke Slovenije, ki veljajo tudi za pridobitev stanovanjskega kredita, je predvsem posledica preteklega mačehovskega odnosa države do urejanja stanovanjskega področja ter večletnega neučinkovitega načrtovanja in vodenja stanovanjske politike. Dejstvo je namreč, da resne stanovanjske politike v Sloveniji nimamo. Če bi jo imeli, potem danes zaradi zaostrenih pogojev kreditiranja ne bi imeli take panike. V preteklem mesecu smo bili priča več akcijam, ki so polnile slovenski medijski prostor in ponujale takšne in drugačne rešitve za razrešitev stanovanjskih problemov, s katerimi se srečujejo zlasti mladi, mlade družine in prekarci. Tudi današnji Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi je ena izmed takšnih akcij. Glavni cilj predloga zakona je osebam, ki niso kreditno sposobne, z državnim jamstvom omogočiti pridobitev stanovanjskega posojila za namen reševanja stanovanjskega vprašanja. S tem bi posameznik lahko najel stanovanjski kredit za 30 let z glavnico do 150 tisoč evrov. V primeru nezmožnosti plačevanja kreditnih obveznosti posameznik ne bi ostal brez nepremičnine, saj bi to nepremičnino kupila država in jo tej isti osebi tudi oddajala. Predlog zakona predvideva, da bi bilo vsako leto zagotovljenih za do 300 milijonov evrov jamstev. Sam namen predlagatelja pozdravljamo, saj se zavedamo, v kako nezavidljivem položaju so zlasti mladi, mlade družine in prekarci, ko želijo rešiti zlasti prvo stanovanjsko vprašanje. Cilj imamo isti, vendar pa predloga zakona ne moremo podpreti iz več razlogov. Menimo, da bi moral predlog zakona jasno določati tudi kriterije, za kakšne nepremičnine se lahko poroštvo podeli. Če v primeru neodplačevanja kredita to nepremičnino kupi država oziroma Stanovanjski sklad, mora biti potem ta nepremičnina tudi zanimiva za sam Stanovanjski sklad. Hkrati v tem primeru ni definirano, kakšno najemniško razmerje se vzpostavi med Stanovanjskim skladom in posojilojemalcem, ter tudi, kaj se zgodi z denarjem, ki ga je posameznik že namenil za odplačilo kredita. Predlog zakona ne predvideva lastne udeležbe posojilojemalca. Zdi se nam, da bi bilo nujno treba zahtevati vsaj minimalno lastno udeležbo posojilojemalca, z namenom, da se preprečijo špekulativni nakupi. Predlog zakona spodbuja lastništvo namesto najema. Prvi korak k oblikovanju izvajanja celostne stanovanjske politike je Ministrstvo za okolje in prostor storilo že pred časom, že pred zaostrenimi pogoji kreditiranja. Minister Zajc je ugriznil v to kislo jabolko, pripravil predlog novele Stanovanjskega zakona in ga že sredi oktobra poslal v javno obravnavo. Ta poteka še dva dni in verjamemo, da bo Ministrstvo za okolje in prostor upoštevalo karseda veliko pripomb in predlogov, vse z namenom, da se smiselna stanovanjska politika v Sloveniji končno začne izvajati. Konec koncev nas k temu zavezuje tudi koalicijska pogodba. Drugi korak je bil narejen ravno na našo pobudo, na predlog SMC je bil sprejet amandma k Ziprsu, s katerim smo omogočili, da država za stanovanjska posojila letno izda za 200 milijonov evrov poroštev več. Tretji korak pa bo, po zagotovilih predsednika Vlade, narejen s strani Ministrstva za finance, ki mu je premier naložil pripravo posebnega zakona o jamstveni shemi. Vsem je cilj, da se aktivna stanovanjska politika začne čim prej izvajati, zato v SMC pričakujemo, da bo predlog zakona obravnavan čim prej.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila poslanka Nataša Sukič. Izvoli.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Najprej se vprašajmo, za koga je pisan ta zakon. Ta zakon ni pisan za revne, ni pisan za tiste, ki so s sklepom Banke Slovenije čez noč postali kreditno nesposobni. Pisan je za banke. Za banke, ki so s sklepom Banke Slovenije čez noč ostale brez nezanemarljivega deleža ljudi z nižjimi dohodki, ki so jih in ki bi jih lahko še naprej lupile z oderuškimi krediti, s krediti, kjer stroški kredita in obresti znašajo tudi do tretjine glavnice, s krediti, s pomočjo katerih kujejo mastne dobičke na plečih ljudi, ki si zaradi manka resne državne stanovanjske politike niti v sanjah ne morejo stanovanja privoščiti drugače, kot da se za 30 let zadolžijo pri bankah. S krediti, s katerimi se za teh 30 let zavežejo k vsakodnevni tlaki za milijonske dobičke bank. In s tem zakonom bo država porok za to, da bodo del populacije, ki je čez noč postala kreditno nesposobna, banke še naprej molzle do zadnjega centa v zameno za topel in suh dom, dom, ki ne bi smel biti tržno blago, pač pa osnovna človekova pravica, predpogoj za človeka dostojno življenje. A preden gremo na samo vsebino zakona, začnimo pri temeljnem problemu. V uvodnem delu predloga zakona lahko preberemo, citiram: »Jazbinškov zakon je omogočil privatizacijo družbenih stanovanj, začel se je oblikovati trg, ki je temeljil na zakonitostih ponudbe in povpraševanja.« Konec citata. Drži. Jazbinškov zakon je rak rana stanovanjske politike v Sloveniji. Zakaj? Ker je omogočil bagatelno privatizacijo družbenega stanovanjskega fonda, zaradi česar je delež javnih najemnih stanovanj padel z 31 % leta 1990 na pičle 3 % v letu 2000. Privatizacija je spodkopala same temelje javne stanovanjske politike. Namesto da bi država zagotavljala stanovanja, naj bi po Jazbinškovem zakonu le še ustvarjala pogoje za to, da bi prosti trg zadovoljeval bivanjske potrebe prebivalstva. A kaj, ko država ne dela niti tega. Dobrine na trgu ne sledijo potrebam ljudi, sledijo zgolj in edino njihovi plačilni sposobnosti. Stanovanje si tako privoščijo tisti, ki ga lahko plačajo, v glavnem torej ti, ki stanovanja ne potrebujejo, ker ga, glede na to, da ga lahko plačajo, verjetno že imajo. To pa ustvarja stanje, ko so stanovanja naložba. Naložba, s katero lahko tisti, ki si jih lahko privoščijo, že na kratki rok profilirajo z oddajanjem preko spletnih platform ali pa svoje najemnike lupijo z oderuškimi najemninami. Kako oderuškimi pove že primer najema garsonjere v Ljubljani. Najemnina zanjo presega minimalno neto plačo. Videti je, da se dejstva, da prosti trg večini ljudi ne omogoča rešitve stanovanjskega vprašanja, predlagatelji zakona zavedajo, saj pravijo, citiram: »Trg ne more biti edini način zadovoljevanja stanovanjskih potreb prebivalstva.« Konec citata. Ne, ne more biti, pa vendarle je. Ker tisto peščico javnih najemnih stanovanj, ki jih vsake toliko razpiše kateri od stanovanjskih skladov, lahko glede na potrebe zanemarimo. A predlagatelji zakona, ki je danes v obravnavi, v svojem ideološkem sprejemanju prostega trga kot dogme, o kateri se ne razpravlja, ne dvomijo o prostem trgu, kaj šele posegajo vanj. Naj vas spomnim, kaj so ti isti predlagatelji, danes domnevno zaskrbljeni za dostopnost stanovanj socialno ranljivim, povedali, ko smo želeli v Levici z zakonom prenesti zazidljive parcele, primerne za gradnjo javnih najemnih stanovanj, s slabe banke na javni stanovanjski sklad. Takrat so v svojem stališču izjavili, citiram: »V naši stranki želimo predvsem dolgotrajno delujoč stanovanjski trg.« Konec citata. Trg torej, za katerega zdaj ugotavljajo, da ne more biti edini način zadovoljevanja stanovanjskih potreb. In kaj so še izjavili v svojem takratnem stališču? Navajam: »Ni v skladu z načeli poslovanja Družbe za upravljanje terjatev bank.« Konec navedka. Trg in interesi bank, za to gre. To dvoje je predmet tega zakona. Zakaj? Zato, ker ta zakon, čeprav prepozna, da so možnosti posameznikov, da na trgu rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje, zelo omejene, v te razmere, ki to stanje ustvarjajo in perpetuirajo, ne posega. Razmere, v katerih cene nepremičnin in tudi cene tržnih najemnin dobesedno letijo v nebo, ta zakon pušča v celoti nenaslovljene. Predlagatelji se v uvodnem delu zakona sklicujejo na poročilo o napredku strategije Evropa 2020, v kateri je poudarjeno, da so, navajam: »Poceni in kakovostna stanovanja ključni dejavnik življenjskega standarda in blaginje, zlasti za najbolj ranljive ljudi.« Konec navedka. Pa se vprašajmo, katera pa so ta kakovostna stanovanja, ki so poceni in ki si jih lahko privoščijo zlasti najbolj ranljivi ljudje, kolikšna je cena kakovostnega stanovanja, ki si ga lahko privošči nekdo na minimalni plači ali pokojnini, na minimalni študentski urni postavki ali pa na socialni pomoči. Edina stanovanja, ki si jih lahko te skupine prebivalstva privoščijo, so javna najemna stanovanja, kjer poleg neprofitne najemnine ti ljudje lahko pridobijo še stanovanjske subvencije. Ampak teh stanovanj ni. Ni jih na trgu in se ne gradijo oziroma se gradijo v zanemarljivem obsegu, kjer tempo gradnje zdaleč ne dohaja tempa povpraševanja. Ampak zakon seveda ne rešuje nič od tega. Ne, zakon rešitev vidi takole, navajam: »Razviti je treba nacionalni sistem stanovanjskega varčevanja in kreditiranja.« Konec navedka. Nacionalni sistem varčevanja, nacionalno varčevalno shemo smo že imeli. Njen epilog poznamo, večina ljudi je iz sheme izstopila še pred koncem prvega petletnega varčevalnega obdobja. Od tistih, ki so vztrajali do konca, jih je bilo 61 % lastnikov ali solastnikov stanovanja, torej so imeli stanovanjsko vprašanje že rešeno. 52 % varčevalcev je bilo zadovoljnih ali zelo zadovoljnih s kakovostjo svojega bivanja. Če k temu prištejemo še srednje zadovoljne, se ta številka povzpne na 84 %. Takšni so podatki ankete Stanovanjskega sklada po izteku prvega petletnega varčevalnega obdobja, kar ne preseneča. Socialno ogroženi varčevati za stanovanje niti ne morejo, tisti, ki lahko, so večinoma tudi kreditno sposobni. Iz tega sledi logični sklep: nacionalna stanovanjska varčevalna shema ni bila nič drugega kot subvencioniranje srednjega razreda z že rešenim stanovanjskim vprašanjem. Ti ljudje so s pomočjo države prišli pod zelo ugodnimi pogoji do še enega stanovanja. Na srečo je to shemo ukinila oziroma zamrznila prav vlada, ki so jo vodili tisti, ki danes pravijo, kako je treba razviti nacionalni sistem varčevanja. In prav je, da jo je vlada takrat ukinila, saj ni naredila nič ali pa je naredila bore malo za izboljšanje možnosti reševanja stanovanjske problematike prebivalstva. Ti isti ljudje danes predlagajo zakon o novi stanovanjski jamstveni shemi. Po tej shemi bi bila država porok za kredite tistih, ki so s sklepom Banke Slovenije nedavno postali kreditno nesposobni. Ročnost kredita bi bila največ 30 let, glavnica pa ne bi smela znašati več kot 150 tisoč evrov. Pri eni najugodnejših bank, ki sicer daje kredit za največ 25 let, 150 tisoč evrov kredita pomeni naslednje: 635 evrov mesečnega obroka po spremenljivi obrestni meri in kar 795 evrov mesečnega obroka po fiksni obrestni meri za naslednjih 25 let. Pri čemer se poleg odplačila glavnice banki plača še približno 40 tisoč evrov obresti, stroškov odobritve in tako naprej. Te številke same zase dovolj zgovorno govorijo o tem, kako velik del prebivalstva je pri takšnih »najugodnejših« pogojih iz pridobitve tovrstnega kredita izključen že na podlagi čiste matematike in niti ne potrebuje sklepa Banke Slovenije, da ugotovi, da si ob danih plačah in danih delovnih pogojih, ki so iz dneva v dan vse bolj prekarni, vse bolj negotovi, vse vse bolj težki, takšnega kredita ne more privoščiti niti v sanjah. Vendarle pa predlog zakona tistim, ki bi jim ob plačilu takšne glavnice še vedno ostalo približno 76 % minimalne bruto plače plus minimalni zneski za preživljanje ostalih družinskih članov, daje poroštvo države pri sprejetju tako oderuškega kredita. Če ga kreditojemalec ne bi mogel odplačevati, bi obveznosti prevzela država. In če kreditojemalec kredita ne bi odplačeval več kot pet let, bi stanovanje postalo last države, nekdanji kreditojemalec pa bi oziroma bo postal neprofitni najemnik. Zakon se na prvi pogled zdi všečen, a je v mnogočem povsem zgrešen. Zakaj? Prvič, ker v ničemer ne posega na stanovanjski trg, ker ohranja visoke cene nepremičnin in najemnin na prostem trgu, s katerimi se bodo še naprej okoriščali nepremičninski baroni. Drugič, ker zgolj ustvarja dodatno maso kreditojemalcev, s čimer pomaga bankam pri izdajanju oderuških kreditov in kovanju bančnih dobičkov na plečih revežev, tistih revežev, ki jih manko javnih najemnih stanovanj in visoke cene na trgu silijo v najeme teh skrajno oderuških kreditov. Tretjič, ker še naprej spodbuja lastniški model reševanja stanovanjskega vprašanja, čeprav je javni najemniški model za najemnike cenejši, dostopnejši in fleksibilnejši, ob tem, ko jim sicer zagotavlja, da ne bodo čez noč ostali brez stanovanja. Četrtič, ker bo v primeru, ko bi država dejansko postala lastnica stanovanj, ki jih kreditojemalci ne bi zmogli odplačevati, javni stanovanjski fond postal razpršen, nepregleden, brez strategije, rasel bo nenadzorovano, spontano, kar bo javnim stanovanjskim skladom zvišalo stroške upravljanja teh stanovanj glede na siceršnje stroške, ko se gradijo javna stanovanja skupaj v večstanovanjskih stavbah. Petič, ker je mnogo bolj smotrno javni denar porabiti za gradnjo novih javnih najemnih stanovanj in z njim reševati stanovanjsko problematiko prebivalk in prebivalcev, kot pa ga zapravljati na tak način. To bi bilo cenejše, saj se denar ne bi stekal v dobičke bank in nepremičninskih špekulantov. Bilo bi mnogo bolj smotrno, ker bi se z večanjem ponudbe javnih stanovanj vršil pritisk tako na najemniški trg kot na cene nepremičnin na trgu. Skratka, cene nepremičnin bi se pod pezo tega pritiska regulirale. In ne nazadnje, ker bi se edinole tako ohranjalo lastništvo javnih stanovanj v grozdih, ne pa da se jih razpršuje. Koristi od sprejetja tega zakona bodo imeli torej predvsem tisti, ki že imajo koristi od trenutnega stihijskega, kaotičnega stanja na trgu nepremičnin, banke in nepremičninski špekulanti. Morda tu in tam kakšen posameznik ali posameznica, ki je s sklepom Banke Slovenije postal oziroma postala kreditno nesposobna, a teh bo zelo malo. Ne slepimo se. Predlagatelji tega zakona, malikovalci prostega trga, poskušajo javna sredstva spraviti do bank preko tistih, za katere Banka Slovenije meni, da kreditov niso sposobni odplačevati. To je glavni učinek tega zakona. To, da bo nekdo po 30 letih tlake za banke in pod nenehno grožnjo, da bo stanovanje izgubil in se spremenil v najemnika, morda v času upokojitve postal lastnik stanovanja, je zgolj stranska posledica. Edina stanovanjska politika, od katere bi imeli korist tisti sloji prebivalstva, ki sami ne morejo rešiti svojega stanovanjskega vprašanja, je gradnja najemnih stanovanj in regulacija najemnega trga. Edina. V Levici zato podpiramo rešitve, ki gredo v tej smeri in smo jih sami v preteklosti tudi že nekajkrat predlagali. Zakon, ki ga obravnavamo danes, pa ne prinaša nič od tega, ampak zgolj reproducira in le še poglablja nevzdržno stanje na stanovanjskem trgu. Zato bomo v Levici glasovali proti njegovemu sprejetju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvoli.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo, še enkrat. Spoštovani predstavniki Vlade, državni sekretar, poslanke in poslanci! V Novi Sloveniji želimo, da lahko vsak z delom pride do lastnine in si ustvari premoženje. S tem bodo lahko ljudje sodelovali pri razvoju blaginje. Lastnina pomeni varnost vsakemu državljanu, zlasti pa družinam z otroki, mora biti dosegljiva realna možnost, da se zagotovi vsaj minimalni stanovanjski standard v lastnem, najetem stanovanju ali stanovanjski hiši. Država mora pomagati mladim družinam pri reševanju prvega stanovanjskega problema. Cenovno dostopna stanovanja morajo biti del obljube o blaginji socialno tržnega gospodarstva. Svobodna država spodbuja in zagotavlja enake življenjske in delovne pogoje. Izboljšati moramo učinkovitost gradnje javnih stanovanj, ki naj bo odslikava realnih potreb na stanovanjskem trgu. Graditi se morajo stanovanja, ki so cenovno dostopna in hkrati omogočajo visoko kakovost življenja. Preko davčnih olajšav in posebnih kreditnih shem z znižanimi obrestnimi merami moramo spodbujati nakup in najem stanovanj za mlade družine, ki prvič rešujejo stanovanjski problem, in druge ranljive skupine. Javna stanovanja ne morejo biti nadstandardna in cenovno nedostopna. Graditi se morajo v urbanih središčih, kjer so potrebe največje. S tem bomo zmanjšali tudi prometne tokove in delovne migracije prebivalstva. V Sloveniji je stanovanjska novogradnja v času gospodarske krize praktično zastala, zato beležimo divjo rast stanovanjskih nepremičnin tako za nakup kot za najem. Poleg javne gradnje stanovanj mora država z davčnimi olajšavami spodbuditi zasebni sektor h gradnji stanovanj za trg. Gospodarski subjekti bodo tako akumulirani kapital iz osnovne dejavnosti vlagali v gradnjo kadrovskih stanovanj ter stanovanj za trg. Lastnike je potrebno spodbuditi k oddaji praznih nepremičnin z ustreznim izboljšanjem njihovega položaja na trgu. V najemnih poslih je potrebno zaščititi tako najemodajalca kot najemnika. Oddaja v najem se mora spodbuditi z zmanjšanjem davčnih in administrativnih ovir. Okrepiti je potrebno tudi gradnjo študentskih domov. Zadostna količina stanovanj je najboljši in edini ukrep proti divjanju cen nepremičnin. Družba in država sta obvezani k temu, da postavita več domov in oskrbovanih stanovanj za ostarele in izboljšata infrastrukturo za paliativno oskrbo. Z davčnimi spodbudami in olajšavami bomo podpirali energetsko sanacijo stavb in se tako borili proti energetski revščini. Cilj sprejetja zakona o stanovanjski jamstveni shemi je vzpostavitev nacionalne jamstvene sheme in zagotovitev jamstva Republike Slovenije za najem kredita za nakup ali obnovo stanovanja tistim osebam, ki niso kreditno spodobne. Zakon ureja jamstvo Republike Slovenije komercialnim bankam za primere zadolževanja državljanov za reševanje stanovanjske problematike. Glede na sprejeti sklep sveta Banke Slovenije z dne 21. 10. 2019 je po ocenah kreditno nesposobnih postalo 327 tisoč Slovencev. Jamstva, izdana po tem zakonu, se ne štejejo v javni dolg. Višina jamstvene sheme znaša 300 milijonov evrov na letni ravni. Vse naloge v zvezi z izdajo, spremljanjem in morebitnim unovčevanjem jamstev izvaja Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Podrobnejša merila, pogoji in postopek za izdajo jamstva za najem kredita se določijo z uredbo Vlade Republike Slovenije. Prav tako pa se določijo pogoji za pridobitev jamstva za najem kredita, in sicer, kredit je namenjen nakupu, gradnji, prenovi ali dograditvi stanovanjske nepremičnine, s katero oseba rešuje svoje stanovanjsko vprašanje. Višina ne znaša več kot 150 tisoč evrov, ročnost ni daljša od 30 let, kredit pa je hipotekarno zavarovan. Če je kreditojemalec v zamudi s plačilom 36 zaporednih obrokov oziroma 36 obrokov v zadnjih 60 mesecih, prevzame vse njegove obveznosti in pravice do banke Republika Slovenija. V tem primeru se kreditno razmerje spremeni v najemno razmerje med Stanovanjskim skladom Republike Slovenije in kreditojemalcem. Z uveljavitvijo zakona iz naslova jamstvene sheme ne bodo nastopile neposredne finančne obveznosti za proračun Republike Slovenije, ker gre pri zakonu za izdajanje jamstev za obveznosti tretjih oseb, torej za pogojne obveznosti. Neposredne finančne posledice bi lahko za proračun Republike Slovenije nastopile, če kreditojemalci sami ne bi vračali kreditov v skladu s pogodbenimi določili in bi prišlo do uveljavitve obveznosti iz jamstvene sheme. V prvem letu izvajanja neposrednih finančnih posledic ne bo. V naslednjih letih se ocenjuje, da bo med 10 in 20 % kreditojemalcev imelo težave z odplačevanjem obrokov. V ta namen se predvidevajo sredstva v višini med 1,5 in 3 milijoni evrov. Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati bo Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi v prvem branju podprla.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvoli.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kolegice poslanke, poslanci! Na mizi imamo Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi, ki je odziv na ukrepe Banke Slovenije. Poslanska skupina SDS se je odločila za predlog zakona, ki na prvi pogled v vsakomur zbudi upanje za rešitev nastalih polemik na področju poostrenega kreditiranja prebivalstva. Banka Slovenije je že septembra 2016 uvedla nezavezujoče makro bonitetno priporočilo za področje stanovanjskih posojil glede na razmere umirjanja gospodarske aktivnosti, ki se odražajo tudi na trgu dela. Letos pa se je odločila, da priporočilo spremeni v zavezujoč instrument, kar je povzročilo val upravičenega ogorčenja. Banki Slovenije je v prvi vrsti pomembno ohranjanje stabilnega bančnega sistema, na drugih akterjih pa je vodenje socialne politike, vendar ne z ad hoc zakonom brez ustrezne vsebine. Cilj predloga zakona je omogočiti osebam, ki jim banke ne odobrijo pridobitve kredita za reševanje stanovanjskega vprašanja, z jamstvom Republike Slovenije pridobiti sredstva za nakup ali obnovo nepremičnine. Predlog zakona se tako nanaša zgolj na osebe, ki po sklepu sveta Banke Slovenije niso kreditno sposobne za pridobitev kredita pri bankah za reševanje stanovanjskega vprašanja. Iz predloga zakona tudi ni razvidna kategorija, za kakšne stanovanjske nepremičnine se poroštvo lahko podeli. Nekdo, ki ni kreditno sposoben in si izbere stanovanje v centru mesta, lahko bistveno preceni svoje zmožnosti in tako še dodatno poslabša svoj položaj. V predlogu je veliko nejasnosti in možnih scenarijev, ki so zaradi pravne praznine lahko tarča zlorab. Poslanec Zvonko Černač je dejal, citiram: »Odpiramo razpravo in vse dobre rešitve, ki bodo predlagane, je pametno vgraditi v zakon.« Se strinjamo, a hkrati smo mnenja, da je preskop predlog zakona nemogoče dopolnjevati. Tudi s kronološkega vidika je smotrno najprej sprejeti stanovanjski zakon, ki bo najprej naslovil vzroke težav in tako tlakoval pot k reševanju izzivov. Številni dejavniki, družbeni trendi in anomalije na trgu nepremičnin so povzročili zmanjšanje ponudbe cenovno dosegljivih stanovanj in povečali stanovanjsko stisko, vendar naj naloga reševanja stanovanjskega problema ostane v domeni stanovanjskega zakona. Čez dva dni poteče rok za prejetje mnenj in pripomb osnutka stanovanjskega zakona, ki v svojih delih naslavlja tudi rešitve za nastalo stanovanjsko situacijo. Citiramo iz osnutka zakona: »Zakon bo naslavljal osnovni problem, premalo število stanovanj na trgu in nerealne cene. Stanovanjski sklad Republike Slovenije in občinski stanovanjski skladi bodo imeli možnost višjega zadolževanja, s čimer se jim bo zagotovilo zadostna sredstva za začetne investicije v pridobivanje novih javnih najemnih stanovanj.« In še: »Stanovanjski sklad bo z ustreznimi ukrepi spodbujal stanovanjsko zadružništvo, nudil poroštva fizičnim osebam pri pridobitvi kredita v namen odkupa stanovanj in opravil naloge javne najemniške službe.« Slednje je za nas zelo pomembno, saj bo na najemni trg spravil številna nezasedena stanovanja. V stranki SAB se zavzemamo, da bi država sprejela garancijsko shemo za mlade in družine in jim tako pomagala pri nakupu prvega stanovanja. Zagovarjamo poroštvo države, da lahko tudi mladi, samozaposleni kupijo nepremičnine, pri čemer zagovarjamo samoudeležbo v višini 20 %. Na tej točki naj dodam, da predlog zakona ne opredeljuje lastne višine udeležbe, kar je še en manko in morebiti nov sprožilec zlorab in špekulacij. S predlogom zakona bi se pooblaščalo Stanovanjski sklad, da v imenu Republike Slovenije in za svoj račun opravlja vse posle v zvezi z izdajo, spremljanjem, unovčevanjem in izterjavo jamstev ter nadzor nad namensko porabo kreditov. V Poslanski skupini SAB se zavedamo nujnosti reševanja stanovanjske problematike, vendar na način, ki ne bo povzročil novih problemov. Kajti to, da posamezniku najprej ponudimo kredit, se zavedamo, da bo imel vsak peti ali deseti težave z odplačevanjem, nato pa prevzamemo lastništvo in posamezniku, ki ni kreditno sposoben, oddajamo stanovanje, je za sistem škodljivo in ne dovolj premišljeno. Iz teh razlogov predlaganega zakona v Poslanski skupini SAB ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanec Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvoli.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je predlog zakona, s katerim želijo predlagatelji posameznikom, ki po ukrepih Banke Slovenije ne bi mogli več najeti stanovanjskega posojila, omogočiti, da bodo lahko posojilo najeli z državnim jamstvom. Ob nezmožnosti odplačevanja bi država sprva tri leta plačevala kredit, nato pa prevzela lastništvo in posamezniku stanovanje oddajala. V Poslanski skupin Desus razumemo in podpiramo intenco predlagatelja, da se državljankam in državljanom pomaga rešiti stanovanjsko stisko, ki se je zaradi določenih sprememb na trgu precej povečala. Fond stanovanj, ki bi bili na voljo ljudem z nižjimi ali povprečnimi dohodki, je vedno manjši. Zmanjkuje dostopnih in bivanjsko primernih stanovanj tako za najem kot tudi za nakup, medtem pa na drugi strani veliko stanovanj ostaja praznih in nevzdrževanih. Obenem je zelo veliko predvsem najemniških stanovanj pogoltnil turistični sektor, saj se vse več lastnikov odloča za oddajo stanovanj v najem turistom, namesto mladim družinam ali študentom. Vseeno pa s takšnim načinom jamstva, kot ga prinaša ta predlog zakona, ne bomo povečali dosegljivosti stanovanj. Predlog zakona je namreč napisan precej nejasno, nedoločno in nedorečeno. Tako na primer predlog ne vsebuje kriterijev za dajanje poroštva, torej, za primer, ali bodo imeli prednost tisti, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje, v kakšni višini bo poroštvo dodeljeno, kako se bo določilo, da nekdo res ni sposoben odplačevati kredita, za kakšna stanovanja se bo poroštvo dajalo, preko katerih bank bi se poroštva urejala in tako naprej. Večina teh vprašanj se usmerja na Vlado oziroma pristojno ministrstvo, ki naj bi podrobnejše pogoje predpisalo z uredbo. Po naši oceni gre za preveč resno tematiko, ki bi lahko imela visoke finančne posledice, predlagatelj govori o ceni 300 milijonov evrov, da bi podrobnejše pogoje in zavarovanja urejali v uredbi. Hkrati se v Poslanski skupini Desus sprašujemo, kako bi poroštvo imelo možnost vplivati na višino kredita, ki ga kreditodajalec lahko dobi. Še vedno nekdo z majhnim prihodkom ne bo mogel dobiti tako visokega kredita, da bi zadostoval za nakup neke nepremičnine. Če se izrazim zelo plastično, dandanes banke ne odobrijo niti kredita za nakup kavča, če ima prosilec prenizke dohodke. Tako so banke lani upokojencem, ki imajo pokojnino nižjo od 700 evrov, odobrile manj kot 1 % stanovanjskih kreditov in 8,7 % potrošniških kreditov. Ne glede na to, da danes letijo kritike na Banko Slovenije, in na neustreznost izdanega ukrepa, je vseeno potrebno pošteno priznati, da je Banka Slovenije končno odigrala vlogo regulatorja, ki jo žal odigra preredko, le da se je oglasila pri napačnem delu finančnega trga, torej fizičnih osebah, ter nekaj let prepozno. Banka Slovenije bi morala namreč na prezadolževanje opozoriti že leta nazaj, ko so banke kot po tekočem traku delile večmilijonske kredite pravnim osebam, ki niso bile kreditno sposobne, posledice pa smo nosili vsi državljani, ko smo krpali nekajmilijardno bančno luknjo. Obenem pa je potrebno na ta ukrep, ki tako razburja slovensko javnost, pogledati tudi s tega vidika, da je bil izdan dobronamerno za zaščito kreditojemalcev. Banke le-te pogosto preusmerjajo na kredite, ki so za kreditojemalce dražji, torej potrošniške kredite. Ti krediti pa so po ročnosti in po višini obresti slabši od namenskih kreditov, kot je na primer stanovanjski kredit. Tako je potrošniških kreditov za 2,9 milijarde evrov, kar predstavlja približno 10 % zasebne potrošnje v Sloveniji, ki sicer znaša okoli 95 milijard evrov. Lani pa je bilo odobrenih 4 % stanovanjskih kreditov in 21 % potrošniških kreditov. V Poslanski skupini Desus predlogu zakona nismo naklonjeni, saj menimo, da se stanovanjske problematike ne more rešiti s prezadolževanjem ljudi s prenizkimi plačami za stanovanja, ki si jih ne morejo privoščiti. Hkrati je potrebno spomniti tudi na to, da dajanje jamstev bankam za obveznosti iz kreditov fizičnih oseb, ki prvič rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje, že ureja Zakon o jamstveni shemi Republike Slovenije za fizične osebe. V naši poslanski skupini pa sicer že nestrpno pričakujemo novelo Stanovanjskega zakona, ki se bo poskušala spopasti tudi s pomanjkanjem dostojnih stanovanj. Ker je predlog še v javni obravnavi, se bo skoraj zagotovo še spremenil, vseeno pa lahko že podamo oceno, da prinaša nekaj dobrih rešitev. Tako naj bi se uvedla možnost državnega jamstva za stanovanjska posojila tudi tistim, ki zaradi oblike zaposlitve oziroma višine dohodka ne morejo samostojno najeti posojila, na primer mladi, mlade družine in prekarno zaposleni. Vlogo poroka bo prevzel Stanovanjski sklad Republike Slovenije, ki bo v primeru upravičenčeve nezmožnosti odplačevanja kredita prevzel odplačevanje dolga in lastništvo nad stanovanjem, pri čemer pa bo upravičencu omogočil nadaljnje bivanje v stanovanju, v najemnem razmerju s stroškovno najemnino za nedoločen čas. Po prenehanju najemnega razmerja bo sklad stanovanje vključil v svoj fond javnih najemnih stanovanj. Poslanci Poslanske skupine Desus predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil poslanec Dušan Šiško. Izvoli.
Lep pozdrav vsem skupaj! 78. člen Ustave Republike Slovenije določa, da država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo primerno stanovanje – ali je temu res tako, bomo kmalu videli pri glasovanju glede novele zakona, ki jo imamo pred seboj – in je le eden od ukrepov reševanja stanovanjske problematike. Vlada za blaženje podnebnih sprememb in prilagajanje nanje namenja vrtoglavih 184 milijonov evrov. Sramotno je, da pa v primeru konkretnih stisk ljudi in reševanja stanovanjskih vprašanj, dilem, kjer ni potrebnih niti 10 % te vsote, ne ukrepa. Povejte mi, kaj naj sedaj. Križem rok čakamo, da bo sprejet nov stanovanjski zakon, ki je do 28. novembra v javni obravnavi? Zatečeno stanje je treba rešiti tukaj in sedaj. V bodoče je potrebno graditi nove študentske domove, saj nekateri že pokajo po šivih, in nova stanovanja po celotni Sloveniji. V času naših staršev ni bilo težko dobiti kredita, kajti službo si lahko izbiral, bile so zaposlitve za nedoločen čas, hišo si lahko tako rekoč sam zgradil ob pomoči prijateljev, seveda če si imel dovolj denarja, in tudi avta ni bilo problem kupiti. Dandanes pa situacija ni tako rožnata, kajti mladi dolgo študirajo, živijo pri starših, v hotelu mama, se temu dobesedno reče. Ko si najdejo partnerja, si želijo iti na svoje, postati finančno samostojni, neodvisni, odgovorni. Problem nastane, kjer so mladi še skoraj preveč izobraženi, ne bi delali za vsako ceno, službe menjajo kot po tekočem traku, vse so za določen čas, vmes so tudi brezposelni, zato se počutijo v nekakšni socialni nevarnosti. Da bi si ustvarili družino, toplo gnezdo, želijo imeti rešen stanovanjski problem, ki je večini ob ukrepih Banke Slovenije tako rekoč zaprl vrata. Enaka usoda čaka tudi tiste, ki prejemajo minimalne dohodke, tiste, ki morajo preživljati družinske člane in seveda upokojence, ki ne bodo več kreditno sposobni. Banka Slovenije je ukrepe sprejela v dobri veri z namenom zaščite kreditojemalcev, da v obdobju ohlajanja gospodarske krize družine z otroki ne bi ostale na cesti in brez strehe nad glavo. Gre za neizpodbitno dejstvo, zato je potrebno zadeve vzeti v svoje roke in nekaj konkretno narediti, da pomagamo tistim, ki jih je ukrep močno in iznenada prizadel. Odgovor na formalno zaostrovanje pridobivanja kreditov je namreč stanovanjska jamstvena shema, kjer se bodo državljanom in državljankam Republike Slovenije lahko izdajala jamstva za kredite, in sicer za nakup, gradnjo, prenovo ali dograditev stanovanjske nepremičnine. Doba odplačevanja bi bila do 30 let, glavnica do 150 tisoč evrov in posojilo bi bilo zavarovano s hipoteko na nepremičnini. Če kreditojemalec ne bi bil več sposoben odplačevati posojila, bi slednjega za do 36 mesecev v obdobju petih let odplačala država. Če se posamezniku po treh letih položaj ne bi izboljšal, da bi na primer izgubil zaposlitev, bi nepremičnino nato kupila država in jo tej osebi oddala v najem – ne vidimo nič spornega. Urediti bi bilo treba tudi vprašanje oseb, ki že imajo najeto posojilo in bi dohodkovno padli pod prag, ki ga je določila Banka Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli novelo zakona, ker se z njo udejanja tudi pravica do osebnega dostojanstva in predvsem varnosti, ki jo omogoča rešeno stanovanjsko vprašanje. Me pa na tem mestu čudi stališče Levice, ki zopet nasprotuje, čeprav se v tem letu in pol, kolikor smo tu, večinoma zavzema za stanovanja in te probleme. Mogoče pa ta zakon le ni tako slabo pripravljen, da se vsaj nekaj spremeni in dopolni za naprej. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani kolega, v stališčih poslanskih skupin ni primerno, da se polemizira s stališčem druge poslanske skupine, to je možno potem v razpravi. Poslanec Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvoli.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarja, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! V 78. členu Ustave imamo zapisano, da mora država ustvariti možnost, da si državljani lahko pridobijo primerno stanovanje. In čeprav ima Vlada na voljo številne mehanizme, ki bi državljanom olajšali pot do primernega stanovanja, ugotavljamo, da doslej ni uporabila nobenega, tudi tistih ne, ki ne stanejo nič. Lahko pa vsi skupaj ugotovimo, da leta 2018 uveljavljena prenovljena gradbena in prostorska zakonodaja ne deluje oziroma še otežuje reševanje stanovanjskih zadev. Skratka, ukrepov za večjo dostopnost do stanovanj ni, le napoved nekaterih zakonov s strani Vlade, ki nastane vedno po tem, ko se zgane poslanska skupina SDS, in ko je vladni zakon sprejet, ugotavljamo, da je ne samo veliko slabši od predloga SDS, ampak je v praksi velikokrat popolnoma neizvedljiv. Nov stanovanjski zakon, ki ga pripravlja Vlada, pa ima celo nastavke nacionalizacije stanovanjskega trga. Nasprotno v Poslanski skupini SDS mislimo, da mora država le v najnujnejših primerih vstopiti v stanovanjsko problematiko in jo takrat reševati. Skratka, stanovanjska jamstvena shema, kot je predlagana v pričujočem zakonu, je eden izmed prvih in najbolj potrebnih ukrepov, ki bodo olajšali pot do stanovanja tistim, ki po novih kriterijih Banke Slovenije niso več kreditno sposobni. Torej, gre za ukrep Banke Slovenije, znan je bil 3. septembra, ampak predsednik Odbora za finance in še nekateri drugi vladni predstavniki, ki so vabljeni na te sestanke Banke Slovenije, tam niso bili, in od 3. septembra do vložitve predloga zakona s strani SDS niso storili ničesar. Potem so pri njih zazvonili alarmi in sedaj vlečejo razloge, zakaj biti proti zakonu, iz petnih žil. Skratka, imamo nedelovanje trenutne vlade na področju stanovanjske politike in imamo zaostritev ukrepov Banke Slovenije na področju kreditiranja prebivalstva. Medtem ko je prva obljuba predsednika Vlade, da bo v roku enega leta pripravil zakonske ukrepe, Poslanska skupina SDS naslednji dan vloži predlog zakona. Skratka, državni mehanizem ne dela, strokovne službe in poslanci Poslanske skupine SDS pa naredimo v dveh dneh tisto, kar nekateri obljubljajo eno leto. Zakaj gre pri tem zakonu? Omogoča se zaščita kreditodajalca tako, da država, ko kreditojemalec ni več sposoben odplačevati obrokov kredita, prevzame ta tveganja in stopi na nek način v čevlje tega kreditojemalca za določen čas, seveda dokler se mu razmere ne izboljšajo. Skratka, kreditojemalec ne ostane na cesti, ohrani streho nad glavo, in če se mu razmere izboljšajo – mi smo zapisali – v treh letih, potem se zadeve uredijo. Zelo jasno so zapisani pogoji: 150 tisoč evrov ter odplačevanje maksimalno 30 let. V predlogu zakona so napisane tudi sankcije v primeru kršitev. Skratka, Poslanska skupina SDS dela. Že v preteklem mandatu smo vložili dva predloga zakona, bila sta zavrnjena z obljubo: pripravili bomo sistemske zakone. Pa se ni naredilo nič. Celo prejšnji teden oziroma pred 14 dnevi so se predstavniki Mladinskega sveta udeležili sestanka pri predsedniku Vlade, ki jih je, po naših informacijah, zbegano poslušal, in so sprejeli tri sklepe. In sicer: da naj politika zagotovi stanovanjsko jamstveno shemo, torej to, kar imamo danes pred sabo; da je potrebno graditi nove študentske domove, s čimer se v Poslanski skupini SDS strinjamo; in da se gradijo nova stanovanja povsod, ne le v Ljubljani, kar pa je po našem mnenju tudi ključno. Stanovanjski sklad gradi oziroma želi graditi stanovanja v Ljubljani in na Primorskem, kjer jih bo lahko poceni zgradil in drago prodal. Vsi ostali deli Slovenije pa smo s strani Stanovanjskega sklada in s strani vladajoče politike pozabljeni. Imamo nepremičninski trg, ki se zaostruje. Imamo Stanovanjski sklad, ki ne deluje tako, kot bi moral delovati. Država preko ministrstev zavira spremembe občinskih prostorskih načrtov, ki so tudi deloma pogoj, da bi mladi lažje prišli do prvih ali pa drugi do drugih stanovanj. Skratka, pred seboj imamo zakon, od katerega predvsem mladi in tisti, ki so manj kreditno sposobni, veliko pričakujemo. Imamo tudi Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu od leta 2015 do leta 2025, ki ne deluje, in bi bil ta zakon prvi del rešitve stanovanjske problematike. Ne nazadnje imamo koalicijski dogovor, v katerem piše, citiram: »Uvedli bomo možnost poroštva države na stanovanjske kredite pri državljanih, ki prvič rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje in imajo dohodek.« Ampak Vlada se zgane šele po tem, ko Poslanska skupina SDS predlaga zakon. Sedaj pa dovolite, da že v predlogu stališča Poslanske skupine SDS deloma raztrgam mnenje Vlade, ki, prvič, ali kaže popolno nepoznavanje te problematike ali pa morda ljudje znotraj vladne ekipe niso niti prebrali zakona ali pa je njihova želja le nacionalizacija stanovanjskega dela problematike. Tako Vlada zapiše: »Predlog zakona ni skladen z ustavnim standardom določnosti in jasnosti.« Spoštovani predstavniki Vlade, vi ste izvršilna oblast in ne sodna oblast. Ali je zakon dejansko neskladen z ustavnim standardom, naj odloči Ustavno sodišče, ne pa Vlada, za katero vemo, kakšne zakone pošilja v Državni zbor – takšne, ki jih že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora razcefra. V bodoče se bomo srečali s tem, s čimer se srečujemo v zadnjih mesecih, vsakih 14 dni Ustavno sodišče ugotovi, da je kakšen vladni zakon neskladen z ustavo. Potem Vlada zapiše: »V poroštvenem zakonu mora biti jasno in določno opredeljeno, kakšno poroštvo se daje, v kolikšni višini, komu, za koliko časa in za kakšen namen.« Spoštovani, ni treba brati členov zakona, preberite uvodni del. Vse je jasno, v členih pa določno napisano, kakšno poroštvo se daje. Do kakšne višine? 150 tisoč evrov. Komu? Tistim, ki so na meji kreditne spodobnosti. Za koliko časa? Za maksimalno 30 let. In za kakšen namen? Ja kakšen namen le? Za reševanje stanovanjske problematike. Očitno na Vladi nimajo problemov s stanovanjskimi težavami, še manj s krediti in lahko napišejo takšno mnenje, kot si ga dovolijo. Potem Vlada zapiše: »Predlog zakona ne določa skrajnega roka, do katerega se smejo izdajati poroštva.« Spoštovani predstavniki Vlade, smo v prvem branju tega zakona in verjamem, da ste slišali za drugo branje in potem za tretje branje, in sploh verjamem, da ste kdaj slišali za besedo, ki se ji reče amandma. Z lahkoto v enem členu to uredimo z amandmajem. Vlada zapiše, citiram: »Zakon bi moral določiti, da bi kreditojemalec pred odobritvijo poroštva moral dokazati zmožnost, da bo redno poravnaval obveznosti iz naslova najetega kredita«. Ja, ljudje božji, ste vi kdaj jemali kredit?! Sam sem ga. Če ni bilo 10 centimetrov papirja s strani banke, pri kateri sem vzel kredit, kaj vse in na kakšen način in kako bom moral rešiti, da sem sploh prišel do kredita, vi pa zapišite, da bi moral zakon določiti. Pa saj je že javno znano ali pa zakonsko znano, kaj se podpiše pri kreditu pri reševanju stanovanjskih težav. Nadalje. Vlada napiše: »Glavno vodilo stanovanjske politike je zagotavljanje javnih najemnih stanovanj in spodbujanje najema in mobilnosti prebivalstva.« Spoštovane državljanke in državljani, predvsem pa mladi, Vlada vam jasno pove, lahko ste najemniki, bog ne daj pa, da ste lastniki stanovanj ali hiš. Nadalje. Vlada tako kot mi ugotavlja, da se ne bodo povečala denarna sredstva, ki bodo kreditojemalcu preostala po poravnavi vseh mesečnih obveznosti iz naslova kredita. Spoštovani predstavniki Vlade, to niti ni namen in nismo še slišali za kreditojemalca, ki bi mu po povračilu kredita denar ostal. Bizaren zapis. »V predlogu zakona manjkajo kriteriji, za kakšne stanovanjske nepremičnine – velikost in vrednost – ter na katerih lokacijah se bo lahko najemalo kredite.« Skratka, Vlada želi vedeti, za kakšno velikost in za kakšno vrednost se bodo dajali krediti. Ali bo šlo za garsonjero 24 kvadratov, v kateri sem najprej živel, ali pa gre za mojo hišo, ki je, ne boste verjeli, velika ravno 149,5 kvadrata, in bi lahko zaprosil. Vrednost. Spoštovani predstavniki Vlade, jaz prihajam iz Sevnice, od poslanskih kolegov v Poslanski skupini SDS samo eden prihaja iz Ljubljane. Ste kdaj slišali za oceno Gursa in pa za tržni odnos, eden prodaja, drugi kupuje. In tretjič. Vlada želi – manjkajo kriteriji, na katerih lokacijah. Seveda, mi verjamemo, da boste v svojem vladnem zakonu napisali, Stanovanjski sklad lahko gradi v Ljubljani za 3 tisoč evrov in lahko gradi v Portorožu za 3 tisoč evrov. Bog ne daj pa, da bi Stanovanjski sklad gradil v Sevnici za tisoč evrov, v Trbovljah za tisoč evrov ali kje v Prekmurju za 900 evrov. Ne, Vlada želi pod krinko nacionalizacije vedeti in velikost in vrednost vaših kreditov, predvsem pa lokacijo. Nadalje: »Namen zakona bi moral biti, da se poroštva namenijo za stanovanjske kredite za nakup stanovanj v večstanovanjskih stavbah.« Skratka, ne samo, da ne smete kupiti stanovanja ali hiše, morate biti najemnik v večstanovanjskih stavbah, bog ne daj v enostanovanjskih stavbah. »V predlogu zakona manjkajo navedbe kadrovskih in finančnih posledic za Stanovanjski sklad Republike Slovenije.« Če bo sistem deloval, skoraj ne bo potrebe po kadrovskih, kaj šele po finančnih posledicah za Stanovanjski sklad. Če bodo delali tisto, kar bi že zdavnaj morali delati, ne bo nobenih problemov za njihovo delovanje. Nadalje Vlada zapiše: »Merila, pogoje in postopek za izdajo poroštva je treba določiti v samem besedilu zakona in ne, kot je s predlogom zakona predvideno, z uredbo.« Drugi amandma, ki ga verjetno že danes popoldne lahko v Poslanski skupini SDS pripravimo in vložimo. Skratka, nobenih potreb, da se zakon zavrne. Torej če preberemo mnenje Vlade, kaj vam, spoštovani državljani in državljanke, sporoča Vlada? Lahko imamo poroštveni zakon za 2TDK, polno neznank, polno sumov korupcije in klientelizma, pa se gre v ta zakon in v to poroštvo s polno paro. Na drugi strani imamo predlog zakona, poroštva glede reševanja stanovanjskih problemov, kjer je dovolj le nekaj nomotehničnih amandmajev, ampak ta ista vlada ta ista koalicija je z vso silo proti. Skratka, za 2TDK ni nobenih ovir in izgovorov, za reševanje stanovanjskega trga argumenti iz petnih žil, zakaj se tega ne da rešiti. Tukaj zapišejo: »Predlog zakona ne določa roka trajanja same sheme.« Tretji amandma, prav tako ga lahko danes popoldne pripravimo in ga tudi vložimo. Verjetno bi nas na to opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba in mi za razliko od Vlade spoštujemo mnenje Zakonodajno-pravne službe in bi to takoj pripravili. Kar je še bolj bizarno, Vlada in koalicija je proti zakonu, ki nekako predeluje in konkretizira tako imenovano Pahorjevo jamstveno shemo iz leta 2009. Kar je bilo dobro leta 2009 in ni delovalo, v Poslanski skupini SDS izboljšujemo, koalicija, podobno kot takrat, pa je proti. In ne nazadnje, spoštovani državljani in državljanke, kaj vam Vlada sporoča z ne podporo temu zakonu? Vlade ne zanima, zakaj in kako plačujete 600 evrov najemnine, so pa v Vladi in koaliciji proti temu, da vas zavarujemo, da bi dobili 500 evrov kredita. Vlada je tudi proti temu, da imate kakršnekoli želje po lastniških stanovanjih in po lastniških hišah. V Poslanski skupini SDS menimo, da je naš zakon zelo dober, potreben določenih popravkov, ki smo jih pripravljeni tudi v sodelovanju z vsemi poslanskimi skupinami uskladiti, in smo pripravljeni končno dobiti prvi zakon s področja stanovanjske problematike, da tistim, ki ali prvič rešujejo svojo stanovanjsko problematiko ali pa so na meji kreditne sposobnosti, zaželimo uspešno gradnjo ali pa najem stanovanja ali hiše. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil poslanec Edvard Paulič. Preden dobite besedo, želi gospod Ivanuša postopkovno. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Vseeno sem prej dobil namig z vaše strani, da se bo uredilo to, da ne bomo poslušali hiltijev pa žag. Z vsem spoštovanjem do tistih, ki delajo tu okrog, ampak mislim, da je vse to moteče tu notri. Prosim, da ukrepate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Že pred 10 minutami, če ne več, je šla namestnica generalne sekretarke opozorit izvajalce del spodaj. Upam, da se bo to uredilo. Gospod Paulič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Stanovanjska politika je ena izmed najpomembnejših strateških politik države, saj praktično zadeva prav vsakega državljana. Z njo se uresničuje eno izmed ustavnih načel, zato je še toliko bolj pomembno, da je stanovanjska politika začrtana odgovorno. Področje stanovanjske politike ne predstavlja zgolj ukrepov, ki se uveljavljajo za potrebe nakupa ali najema stanovanja, pač pa ima ta politika širše okvire. To kompleksno področje zajema, kot že rečeno, tako stanovanjsko problematiko v ožjem smislu kot tudi področje stanovanjske gradnje in nepremičninskega trga. Pri tem je po mnenju Poslanske skupine LMŠ potrebno dati posebno pozornost reševanju stanovanjske problematike mladih, socialno šibkih ter starejših in invalidnih oseb. Težko zanikamo, da je naša politika v preteklih letih na tem področju nekoliko zaspala. Kljub sprejeti Resoluciji o nacionalnem stanovanjskem programu iz leta 2015 nam neke jasne in usmerjene stanovanjske politike ni uspelo udejanjiti. Vlada tako pripravlja številne ukrepe, ki bodo stanovanjsko politiko pognali v tek, vendar pa pri tem ne gre zgolj za zakon o jamstveni shemi, ki ga Vlada z Ministrstvom za finance že pripravlja, pač pa je potrebno to področje, če želimo imeti stanovanjsko politiko z vizijo, urejati celovito in odgovorno. Predlog zakona, ki je danes pred nami, ima kar nekaj pomanjkljivosti, od tega, da ne sledi standardom, ki jih je za poroštvene zakone določilo Ustavno sodišče, do pomanjkljivosti pri določanju upravičenih oseb in pogojev za dodelitev poroštva. Nadalje manjkajo kriteriji o stanovanjski nepremičnini in njeni prostorski ureditvi, ki bi jo državljani lahko kupovali s poroštvom ter z določenim deležem lastne udeležbe. Kot sem že poudaril, je treba stanovanjsko politiko snovati širše in sistematično. Naj se sliši še tako izpeto, tega področja se res ne da reševati parcialno. Vlada po drugi strani na tem področju že pripravlja nov stanovanjski zakon, ki bo na novo uredil stroškovno najemnino, s katero bi republiški in občinski stanovanjski skladi dobili dovolj denarja za vzdrževanje obstoječih in gradnjo novih stanovanj ter možnost višjega zadolževanja skladov za gradnjo stanovanj. Stanovanjski sklad Republike Slovenije trenutno gradi tisoč 500 novih najemnih stanovanj, še tisoč 500 pa jih načrtuje. Poleg tega je z novim stanovanjskim zakonom predvidena ustanovitev javne najemniške službe, preko katere bi v javni najem lahko prišla prazna zasebna stanovanja. V sklopu nove stanovanjske politike so predvidena tudi državna jamstva za posojila za stanovanjske zadruge in tiste, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje, kar bo hkrati tudi odgovor na nedavni ukrep Banke Slovenije, ki je banke omejila pri odobravanju posojil državljanom. V Poslanski skupini LMŠ se zavedamo pomembnosti problematike, ki jo današnji predlog zakona naslavlja, pa vendar se ne moremo strinjati s pomanjkljivimi rešitvami, ki jih predlagani zakon ponuja. Po našem mnenju je vladna strategija tako s predlogom novega stanovanjskega zakona kot s Predlogom zakona o stanovanjski jamstveni shemi, v katerem se med drugim predvideva tudi vzpostavitev javne najemniške službe za aktivacijo zasebnih stanovanj, boljša in celovitejša, zato bomo današnji predlog zakona zavrnili.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Preden dam besedo predstavniku predlagatelja poslancu Zvonku Černaču, dovolite, da zaradi sprememb v vrstnem redu preberem nekaj prvih razpravljavcev: Jože Lenart, Jani Ivanuša, Boris Doblekar in Janja Sluga. Zdaj pa, poslanec Zvonko Černač, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa še enkrat. Pred dobrim letom dni, 13. septembra, torej 15 mesecev nazaj, je svoje delo nastopila trinajsta slovenska vlada, ki je v koalicijski pogodbi kot enega izmed pomembnih področij, ki jim bo posvečala posebno pozornost, opredelila stanovanjsko politiko. Po dobrem letu dni je bila od te stanovanjske politike sprejeta ena sprememba Zakona o nepremičninskem posredovanju, kar je predlagala Levica, ki je zmanjšala provizije nepremičninskim posrednikom pri oddaji stanovanj. In če greste danes pogledat, pri koliko najemnikih je ta ukrep učinkoval, boste videli, da niti pri enem. To je stanovanjska politika Šarčeve vlade, stanovanjske politike prejšnje vlade pa tudi ni bilo. Konec leta 2015 je sicer bila sprejeta Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu za obdobje 2015–2025, zdaj smo na sredini. Po tisti resoluciji bi moral biti leta 2016 sprejet nov stanovanjski zakon, danes ste povedali, da je v javni razpravi do 28. 11. in bo sprejet, ako bo sreča mila, kot bi rekli naši prijatelji južneje od Slovenije, nekje v prvi polovici prihodnjega leta. Pa je vprašanje, kakšen zakon bo sprejet. Ko je Banka Slovenije formalizirala nekatera priporočila, ki so bila že prej v veljavi, in ko je pri določenem delu tistih, ki rešujejo stanovanjsko vprašanje, nastal problem – enega izmed konkretnih ste videli v videoprispevku, ki je bil posnet dva dni po tistem, ko smo vložili zakon o stanovanjski jamstveni shemi, 8. novembra – se je pač Slovenska demokratska stranka odzvala drugače kot vsi preostali, predvsem koalicijski poslanci in koalicijski predsedniki strank, ki ste ostro napadli te ukrepe Banke Slovenije. Lahko vam preberem vaše izjave takrat, v prvih dneh novembra. Gospod Golubović je dejal: »Pozivamo Banko Slovenije, da zamrzne za leto dni, ker moramo pripraviti novelo zakonodaje.« Nekaj podobnega Matjaž Han, vodja Poslanske skupine Socialnih demokratov: »Nenormalen ukrep Banke Slovenije.« Podobno tudi Igor Zorčič iz SMC: »Ta ukrep Banke Slovenije verjetno ni predvidel vseh posledic.« In približno enako vsi preostali: Banka Slovenije je sprejela nenormalen ukrep, ki bo omejil dostopnost do stanovanjskih posojil. Slovenska demokratska stranka mislim, da je bila edina, ki je rekla: tisto, kar je sprejela Banka Slovenije, je bilo predvsem za zaščito kreditojemalcev in država je tista, ki mora takšne ukrepe z ustrezno stanovanjsko politiko nevtralizirati. Aja, še nekdo drug je to rekel – ali veste kdo? Zveza potrošnikov Slovenije. Zveza potrošnikov Slovenije je povedala: ta ukrep je ne v zaščito tistih, ki dajejo kredite, ampak tistih, ki kredite jemljejo. Kar tudi nedvomno drži. Neka varovalka glede na prihodke, ki jih ljudje imajo. Ampak ker ljudje pač nekje morajo živeti, ker vemo, da imajo v naši državi ljudje nadpovprečno nizke prihodke, za kar je nesporno odgovorna Vlada in njena politika, je pač treba tem ljudem pomagati, da bodo normalno še naprej dostopali do stanovanj Najbolj neprimerno je, da se jim ne pomaga takrat, ko to pomoč potrebujejo. V prispevku smo videli, družina je varčevala, si je počasi prišparala sredstva za nakup zemlje, počasi so se prebili tudi skozi te birokratske mline, ki ste jih dodatno zaostrili z novo gradbeno zakonodajo, ki je začela veljati pred dobrim letom dni, 1. julija lani. Po petih letih, mogoče, so pridobili tudi končno gradbeno dovoljenje in so bili namenjeni, da bodo začeli tam na tisti zemlji graditi, imajo pet otrok. In ker je Banka Slovenije ugotovila, da se v te prihodke ne upošteva več tistega, kar otroci dobijo na račun te velike družine in vsega ostalega, se jim je ta kreditna sposobnost, kljub temu da imajo normalne prihodke, za odplačevanje takega kredita zmanjšala. Po tem ukrepu pač ne morejo več dostopati do kredita. Kaj bodo zdaj ti ljudje naredili?! Ste slišali, verjetno. Če tukaj ne bo nobenih ukrepov, bodo pač kredit najeli pri sosedih, v Italiji ali pa v Avstriji. Ali to podpira Levica, ki govori, da gre naša stanovanjska jamstvena shema v prid bankam? Ali res? Torej gre to, da vi ne podpirate tega predloga, v prid italijanskim, avstrijskim bankam, pa še kateri drugi banki. Kajti vsi tisti, ki ne bodo dostopali tukaj, bodo, ker je trg enoten, dostopali nekje drugje. Pa verjetno še pod bolj ugodnimi pogoji. Ampak s stališča Vlade to ni prav. S stališča Vlade to ni prav. Vlada mora skozi celovito stanovanjsko politiko zagotavljati uresničevanje 78. člena Ustave Republike Slovenije, ki je bil danes že večkrat omenjen. Stanovanjska jamstvena shema je samo en majhen del te celovite stanovanjske politike. Skratka, Vlada mora skozi stanovanjsko politiko zagotavljati možnosti, da si lahko ljudje na ustrezen način uredijo svoje stanovanjsko vprašanje. Seveda imajo prioriteto tisti, ki si prvič urejajo to stanovanjsko vprašanje. Tem je potrebno s takšnimi in drugačnimi ukrepi prvenstveno pomagati. Če ni dovolj javnih najemnih stanovanj, je potrebno razširiti pomoč na preostala stanovanja in tistim, ki imajo stanovanja, ki jih ne uporabljajo, preko davčne politike omogočiti, da bodo ta stanovanja oddajali, in ljudem, ki jih bodo zasedali, omogočiti, da plačujejo enako najemnino kot tisti v javnih stanovanjih, če je ta najemnina na trgu višja. Ampak kaj dela Vlada? Nedavno tega smo imeli novelo davčne zakonodaje, ki tistim, ki oddajajo stanovanja, dviguje davke. Torej bo teh oddaj še manj. Ravno nasproten ukrep enemu izmed ukrepov, ki naj bi bili v sklopu komplementarne stanovanjske politike. Torej nekdo, ki danes oddaja stanovanje, bo po novem letu bistveno bolj obdavčen. Še več bo črnega najema, marsikdo pa stanovanja sploh ne bo oddal, ampak ga bo imel praznega in ga čuval za neke drugačne namene. Moram reči, da je danes, ko beremo to mnenje Vlade, ki ga je kolega Tomaž Lisec že dokaj dobro seciral in ni potrebe, da jaz še enkrat to počnem, treba povedati, da seveda ne gre za mnenje Vlade. Govorimo, da gre za mnenje Vlade – lepo vas prosim, to mnenje so pisali uradniki, približno isti uradniki, ki so odgovorni za to, da že leta in leta nimamo stanovanjske politike v Republiki Sloveniji. Uradniki, ki so dobro plačani, ki jih ljudje dobro plačujejo, zato da bi nekaj naredili na tem področju. Ker drugače mi povejte, v kateri državi bi se zgodilo, da po petih letih od sprejetja neke resolucije o nacionalnem programu, kjer so v tabelicah zadaj točno navedene časovnice, do kdaj se mora nekaj po tej shemi zgoditi, in kjer je v tej shemi 2016 letnica za sprejetje novega stanovanjskega zakona, tega ni. In kjer je v tej shemi recimo letnica za ustanovitev javne najemniške službe ravno tako 2016 in o čemer imamo na spletni strani Stanovanjskega sklada celo neko brošuro, kako naj bi to funkcioniralo – tako, kot je zdaj zastavljeno, oprostite, ne bo funkcioniralo. Ne bo funkcioniralo. Kakšnih 20 tisoč stanovanj? Niti 100 stanovanj ne bo prišlo v državno najemniško shemo in je to eden izmed ukrepov, ki ne bo učinkoval, in bo en kup denarja porabljen po nepotrebnem. Na drugi strani v bodočem stanovanjskem programu ne dobiva primerne teže najem s postopnim odkupom, ki bi učinkoval. Ki bi učinkoval. Seveda če bi tudi država na področju gradnje novih stanovanj sprejela ustrezne ukrepe, ki bi omogočili, da bi se ta gradnja ne samo preko državne institucije Stanovanjski sklad Republike Slovenje in občinskih skladov, ampak tudi preko drugih investitorjev, ki bi bili zainteresirani za gradnjo, če bi jim najemnina vračala stroške te gradnje, povečala. Tega pa ni mogoče storiti, če se ne pocenijo zemljišča, obremenitve, poenostavijo postopki pridobivanja dovoljenj in tako naprej. Danes namesto tega birokratskega mnenja, ki govori o tem, da zakon tehnično ni primeren, se pravi, da ga je treba tehnično dopolniti – mi se lahko prerekamo, ali naj bodo merila do obisti zapisana v zakonu ali v podzakonskem aktu, po mojem lahko osnovna merila damo v zakon, ampak to ni problem, to je problem enega člena, vse ostalo mora biti pa v podzakonskem aktu, še največ v pozivu sklada na vpis v shemo. Tam bi morali biti podrobno določeni merila in standardi in vse ostalo. Lahko se pri standardih poveže kvadrature s Stanovanjskim zakonom, lahko se določi kaj drugega, skratka, normalno, da ne bo državna shema jamčila nekomu, da si bo kupil vilo. Normalno, da ne bo. Bo pa jamčila recimo eni družini, da si bo uredila ene normalne bivanjske razmere. Ali bomo predpisali, ali naj bo 120 ali 121 kvadratnih metrov, tako kot imamo pri kozolcih predpisano – če je višina slemena 6 metrov, je lahko kozolec, če je pa 6 metrov 10, pa ne more več biti pa potrebuje gradbeno dovoljenje. To so te, oprostite, birokratske neumnosti, ki jih vi želite v zakone vnašati in pisati in ki grenijo ljudem življenje in ki nič ne pripomorejo k temu, da bi se neki dobri nameni zakona, ki naj bi ga sprejeli, takšnega ali drugačnega, uresničili. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo predlagali splošno razpravo ravno zaradi tega, da bi se v tej razpravi pogovorili o tem, kako lahko pridemo do čim boljših rešitev. Ena izmed stvari, ki so bile omejene – ne vem, če ravno danes v stališčih poslanskih skupin, ampak v tem obdobju od 6. novembra do danes – je bila bojazen, ki je bila izpostavljena, da če bi shemo odprli, bi pa še poslabšali razmere na trgu stanovanjskih nepremičnin, kjer vemo, da je ponudba preskromna, povpraševanje še vedno veliko in cene bi šle še vedno navzgor. Zaradi tega pa nismo betonirali določb v tem zakonu in smo pustili politiki sklada in države, Vlade, ministrstva, da glede na razmere na trgu kvoto sheme usmerja. In ko nimamo dovolj stanovanj na trgu, potem je treba predvsem večjo količino te sheme usmeriti ljudem, ki si sami pomagajo, se pravi tistim, ki iz podstrešja naredijo v mansardi stanovanje, tistim, ki gradijo hišo, tistim, ki dozidajo en del hiše za potrebe stanovanja, en manjši del sheme pa tistim, ki kupujejo stanovanje. Če so stanovanja v Ljubljani predraga, potem je treba večji del sheme usmeriti izven metropole. Naj si ljudje pač urejajo stanovanjsko vprašanje malo ven, saj ni nujno, da vsi živimo ali pa živijo v Ljubljani. Jaz verjetno nikoli ne bi želel živeti v Ljubljani, sem pač rojen v enem manjšem kraju in mi je tam všeč, do Ljubljane imam manj kot uro in cene nepremičnin so tam, kjer jaz živim, trikrat ali pa celo petkrat nižje kot tukaj. Zakaj bi silil sem? In če bi jaz bil zdaj trenutno še enkrat mlad, bi še enkrat tam, kjer živim, rešil svoje stanovanjsko vprašanje. Zaradi tega pa je ta splošna razprava – da se pogovorimo o tem, kako na pameten način ta sredstva usmerjati, da bodo učinki od tega čim večji. Če mi nekaj predpišemo v zakonu, potem že na začetku vse omejimo. Enako je z vprašanjem, ki je bilo izpostavljeno s strani nekaterih poslanskih skupin glede tega, ali je potrebno kaj udeležbe zahtevati ali ne. Različne so izkušnje držav, nekateri zahtevajo, nekateri ne, na vsak način je to stvar razprave in debate, ampak vprašanje je, ali je to pametno v zakon pisati. To je tudi eden izmed ukrepov, ki jih je potrebno, po mojem, zelo fleksibilno urejevati. Bolj pomembno pa se mi zdi vprašanje v drugi smeri: ali je treba nekomu, ki si sam uredi recimo za gradnjo hiše, kot smo videli to družino s petimi otroki, dati kaj v tem? Recimo če vzame takšna družina za, ne vem, 150 tisoč evrov kredita, ali ne bi bilo prav, če imajo pet otrok pa bodo dobili še šestega ali sedmega, da se jim, potem ko dobijo šestega, sedmega, 10 ali 20 % te glavnice odpiše? To je bolj pametno vprašanje, ki ga danes ni nihče izpostavil. To delajo nekatere države. Zaradi tega je tudi ta stanovanjska politika, ki je utemeljena v rasti, rodnosti, v povečanju številnosti naroda, pametna politika in daje neke rezultate in učinke. Ampak če bomo mi zdaj v zakonu predpisovali neke pikolovske formalne pogoje, seveda tega ne bomo dosegli. Vlada je v mnenju napisala, da bi morali predvideti mehanizem, da bi banke med seboj konkurirale za dodelitev poroštva. To je čisto socialističen pogled, zaradi tega vem, da so to pisali uradniki. Tu imate, mislim, da pri SID banki, da je pač natečaj, konkurirajo – ni treba tega. Sistem mora biti čim bolj enostaven, zakaj je potrebno nek konkurz delati? Tisti, ki bo zainteresiran za najem kredita, bo v skladu s pozivom republiškega stanovanjskega sklada in pogoji, ki jih bo ta republiški stanovanjski sklad glede na razmere na trgu vsako leto določal, pač na to konkuriral. Kje bo on vzel kredit? V Republiki Sloveniji, to je vse, kar je. Razen če ne bo zakon sprejet, bodo jemali kredit, po predlogu levice, pri tujih bankah, pri grdih kapitalistih. Zaradi tega me čudi to stališče Poslanske skupine Levica, moram res odkrito povedati, ker ali ne razumejo tega zakona, tako kot vidim, da tudi Vlada v enem pomembnem delu ne razume, kaj v tem zakonu piše, ali pa so nameni neki drugi. Kajti edini namen, ki je prevladal pri tem, da je bil ta zakon vložen, kar se Slovenske demokratske stranke tiče, je bil pomagati tistim, ki jih je ukrep, ki je začel veljati 1. 11., prizadel. In seveda istočasno poziv ministrstvu in Vladi, da nadaljuje z vsemi preostalimi ukrepi. Kajti sama shema, se strinjamo, ne more reševati vsega, na kar se nanaša in kar zadeva. Glede tega, da ni določeno, kakšno poroštvo, kakšna višina komu, za koliko časa, kakšen namen – vse je določeno. Tako da jaz ne vem, tisti, ki je to pisal, očitno tega zakona ni prebral ali pa je bilo napisano namerno in je utemeljitev predvsem v formalnih razlogih, zakaj te podpore ni. Glede poroštvene kvote. V zakonu je 300 milijonov, vi ste v Ziprsu sprejeli 200 milijonov. Do je vedno številka, do. Ampak zakon je v splošnem branju, in če je v zakonu o izvrševanju proračuna manjša kvota, jo je treba seveda temu prilagoditi. Vsakoletno je seveda ta kvota mišljena, učinki iz tega. Kaj bo pa dejanski strošek, če pride do izvajanja te sheme, smo pa napisali, da bo bistveno nižji. Verjetno v prvem letu niti milijon evrov ne, v naslednjih letih pa tam nekje maksimalno do 3 milijone evrov, ko se bo zgodilo to, da nekateri iz takšnih ali drugačnih razlogov ne bodo mogli svojih obveznosti odplačevati. Ampak v končni fazi ne izgubi nihče. Kreditojemalec je zavarovan, ker takrat, ko se mu zalomi, začasno vstopi država preko Stanovanjskega sklada Republike Slovenije. Če se mu razmere uredijo, poplača pro rata do konca odplačevanja za nazaj. Če se mu pa ne uredijo, pa spet nič ne izgubi, zaradi tega ker država prevzame njegovo odplačevanje in na koncu postane lastnica te nepremičnine. Ali jo bo vključila v javni fond ali jo bo dala naprej nekomu tretjemu, je pač stvar upravljavca te sheme. S tem se verjetno v zakonu ne bomo ukvarjali. To so podrobnosti, oprostite. Ampak bistvo je, da ta zakon ščiti, tako kot sem povedal, tako kreditojemalca kot kreditodajalca. Oba. In vzpostavlja neko stabilno razmerje na nepremičninskem trgu. Kvota, ki je določena, je pa relativno nizka glede na celoten trg na območju Republike Slovenije in kakšnega bistvenega vpliva, tudi če ne bi bila razdeljena po namenih, po naši oceni, vsaj v prvi fazi ne bi imela. Nekateri vidim, da ste imeli stališče Vlade prej kot drugi, kar ni najbolj korektno. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, pa tudi Liste Marjana Šarca, je že vključevalo mnenje Vlade, ki smo ga mi danes dobili, pred kakšnima dvema urama. Tako da bi bilo tudi s strani odnosa Vlada – parlament prav, da bi istočasno dobivali mnenja Vlade, ampak to je manj pomembno. Bolj pomembno oziroma problematično pa se mi zdi mnenje stranke, ki je v bistvu govorila, da je stanovanjsko področje tisto, ki je nekako njena domena, in zaradi tega je tudi v tej koalicijski pogodbi do posameznih zapisov v koalicijsko pogodbo prišlo. Govorim o Levici. Moram reči, da to, kar je bilo danes tukaj povedano, glejte, je pa popolnoma proti tistemu, kar je namen te sheme. Popolnoma proti temu. Kajti mi ne govorimo samo o nakupih stanovanjskih nepremičnin, pač pa o dveh drugih segmentih, ki sta za nas še bolj bistvena, in to je gradnja, tudi samogradnja, in reševanje prek adaptacij, prenov in tako naprej. Govoriti o tem, da je bolj prav, da nekdo plačuje 600 evrov najemnine za eno garsonjero ali dvosobno stanovanje, kot da si ustvari lasten dom in plačuje 635 evrov obroka kredita, je pa, glejte [[…]]Pa sem jaz videl še hujše primere, ko je najemnina dvakrat presegala obrok kredita. Dvakrat je presegala obrok kredita! A to je pa prav? Nikoli ne bo ta najemnik lastnik, celo življenje bo plačeval najemnino, če bo v razmerju kredit – kreditodajalec, se pravi, na koncu bo postal lastnik. Te filozofije in te logike ne razumem. Skratka, pod črto. Namen danes je bil, da se pogovorimo o tem, ali so posamezne rešitve dobre ali ne. Tehnikalije lahko uredimo tako ali drugače, zato obstajajo nadaljnje procedure zakona. In če ta zakon danes ne bo dobil zelene luči za nadaljnjo obravnavo, sem prepričan, da bo zakon, ki ga bo Vlada predlagala, sprejet mogoče v roku pol leta, bistveno bolj administrativno zapleten bo in na koncu ne bo dosegel učinka, tako kot številni drugi zakoni, ki smo jim bili priča v zadnjem letu dni.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo z razpravo, naj samo opomnim predstavnike Vlade, dobili boste besedo, ko se boste prijavili, podobno kot predlagatelj. Zdaj pa gremo po listi naprej, kjer je spet nekaj sprememb. Besedo bo najprej dobil poslanec Jože Lenart, za njim pa bo razpravljal poslanec Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Zagotovo je, da si je ta koalicija zadala eno prioritetnih nalog na področju stanovanjske politike. Problematika je danes bila že ničkolikokrat tu iznesena, kje je problem, da Slovenci odhajajo v tujino – tudi zato, ker doma prihajajo težje do stanovanj. Seveda je ta predlog predlagatelja zajet tudi v predlogu Vlade, ki je bistveno širši, in to je ta glavni razlog, zaradi katerega se danes pogovarjamo, da moramo reševati to problematiko širše, da dolgoročno, dolgotrajno rešimo to področje. To je osnova. Moj namen je to, kar se tudi Slovenija trudi – da na tem področju reši in zagotovi predvsem mladim in tistim, ki jim je težje dostopno, da pridejo do stanovanj. Bi pa želel opozoriti tudi na regije, kjer so velike razlike. Prihajam iz Koroške in mi je to območje bolj poznano, desetletja opozarjamo na to in zaostajamo, predvsem iz naslednjih razlogov. Število prebivalcev se je v zadnjih desetih letih v Sloveniji povečalo za 1,3 %. Ni treba govoriti, kje je to povečanje najvišje, to je osrednja Slovenija, kar je dejstvo, Primorska, določene regije pa nazadujejo. Pri tem je Koroška v tem desetletju zmanjšala število prebivalcev za 3,2 %. Znotraj tega pa lahko naštejem tri občine, to so Črna na Koroškem, Podvelka in Ribnica na Pohorju, kjer je številka zmanjšanja prebivalcev več kot 10 %. S tem hočem opozoriti, da ta resolucija, ki je bila sprejeta v Sloveniji na področju stanovanjske gradnje v letu 2015, predvsem poudarja, da je treba graditi tam, kjer je povpraševanje največje. Seveda pa to premalo upošteva regionalni razvoj, da bi več naredili za te regije, ki imajo na tem področju še večje probleme. To se pravi pri nas, kjer so ti razvojni kazalci dosti slabši, kjer smo z BDP, z dodano vrednostjo krepko pod povprečjem, je treba verjetno dati še dodatno noto. Če vam postrežem s podatki, da je bilo v teh desetih letih na Koroškem zgrajenih samo dobrih 300 stanovanj. 300 stanovanj. Številka se sigurno sliši dobro, ampak vseh 300 stanovanj je bilo zgrajenih leta 2009 in 2010, po tem obdobju skoraj nič. Številka je tule, samo 30 stanovanj se je v tem obdobju zgradilo. In zato potem ta demografski trend – 3,2 %. Zato želim poudariti, da je treba na tem področju napraviti več. Sem se pa razveselil podatka, glejte, Slovenj Gradec gradi v tem trenutku 54 stanovanj, v Sloveniji se v tem trenutku že gradi – te kritike, da v tem obdobju nismo nič naredili – tisoč 500 stanovanj; Ljubljana, Novo mesto, Nova Gorica. Zadaj se pripravljajo širši projekti. To je ta predlog Vlade, ki se pripravlja, ampak da se vrnem na Koroško. Koroška tudi danes ne bi gradila nič, če ne bi bilo celostne teritorialne naložbe, CTN, tako imenovani. Srečo imamo, da je potem Slovenj Gradec mestna občina, da je te vire vključila, in danes tudi Slovenj Gradec gradi že prvih 54 stanovanj, plus cirka 20 stanovanj v zasebni režiji, kar bo potem tudi Stanovanjski sklad Republike Slovenije odkupil. Vse ostalo je zasebno. Tudi na Koroškem, članek je izšel v Večeru letos pozno spomladi, kjer je bila napravljena dobra analiza, da so praktično najemnine enkrat dražje v stanovanjih, kjer gradi zasebni sektor, kot pa tam, kjer so neprofitna stanovanja. In to je treba spodbujati. Če tega ne bomo znali, bo sigurno katastrofa tudi v regionalnem razvoju. Združiti je treba vse sile, tudi ta vaš predlog, ki je po svoje dober, ampak vključujemo, pripravljamo celovito sliko, kamor vključujemo vse, in na tem se dela. Nobenih očitkov ne more biti, da se na tem področju ne dela, da ni projektov. Projekti so in intenzivno se bo v naslednjih letih delalo na tem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite.
To sicer ni tema tega zakona, ampak ne gradi se zaradi tega, ker bi ta vlada imela neko stanovanjsko ali pa celo celovito stanovanjsko politiko. Gradi se zaradi tega, ker imamo Stanovanjski sklad Republike Slovenije, ki pač načrtuje vsako leto in tudi za naslednja leta, posledica tega, kar so načrtovali pet let nazaj, se kaže danes, in zaradi tega, ker imamo neke stanovanjske sklade in nekatere občine, ki tudi generirajo neko stanovanjsko politiko in neko gradnjo in tako naprej. Zaradi države se prej omejuje kot ne. Primer, recimo vam povem, na Obali v Kopru imajo v ambiciji v roku pol leta začeti z gradnjo 270 neprofitnih stanovanj in 30 oskrbovanih ob Dolinski. Blokirani so bili, zaradi tega ker so čakali devet mesecev samo na mnenje, da jim ni treba dobiti vodnega soglasja. To je naredila država za njih v devetih mesecih, in ta vlada, oprostite. Govoril sem o tem, da ste si vi napisali pač nekaj, kar boste počeli. Če bi uresničevali tisto, kar ste tam napisali, potem bi mi morali imeti v tem trenutku v Sloveniji v zakonu okrog od 3 do 5 tisoč stanovanj v gradnji, neprofitnih, ne vseh stanovanj. Pa nimamo niti polovice tega, zaradi Vlade pa prej kakšno težavo kot pa kakšno stanovanje več.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar, pripravi naj se Franc Rosec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani, poslanke, poslanci, predstavniki Vlade, državljanke, državljani! Spet smo pred eno težavo, o kateri govorimo že leta in leta, vse vlade doslej, predvsem tudi vaša, ampak ko pa ponudimo rešitev v Slovenski demokratski stranki, takrat se pa vse ustavi. Vsi prepoznavate problem, vsi veste, da je problem, da mlade družine, da mladi ljudje nimajo zagotovljenih stanovanj, da jih je premalo, da ni denarja za gradnje novih hiš, da ne morejo dograjevati doma, ko bi radi, in tako naprej. Vsi to veste, ampak ko ponudimo neko rešitev, takrat se pa vse skupaj ustavi. Dolgo ni bilo nič s strani države narejenega, in seveda je tudi Banka Slovenije potegnila svoj ukrep. Če bi se prej kdo kaj zganil, verjetno tega ukrepa niti ne bi bilo ali pa bi bil, pa mogoče v blažji obliki. V Slovenski demokratski stranki smo ponudili, ponujamo rešitev s Predlogom zakona o stanovanjski jamstveni shemi, o kateri ste se bolj ali manj vsi strinjali, da je dobra, da je dober predlog zakona, da je na pravem mestu, da je pravočasno prišel in tako naprej. Ampak potem na koncu pa, da ga ne podpirate. Najdete tudi, seveda, kup razlogov, zakaj da ne, čeprav priznavate, da je v redu in da je na mestu. Pozorno sem poslušal tudi predstavnike Vlade, ki so se res, moram povedati, potrudili, maksimalno potrudili in našli kup razlogov v svojem stališču o tem zakonu, kaj vse ni v redu. Niti v enem samem mnenju Vlade nisem slišal, tole je pa v redu, tole bi pa mogoče šlo skozi, tole bi pa rekli poslancem koalicije, dajmo en amandma, pa bi mogoče nadaljevali s postopkom tega zakona. Neverjetno, ampak res neverjetno, koliko nepravilnosti v tem zakonu: kako ni skladen z ustavo, niso jasni cilji, od poroštva, koliko, komu, zakaj, kdaj, potem razmerja, status kreditojemalca, merila, kriteriji, ne ureja poroštva, kaj je z mehanizmi, obveznosti Banke Slovenije, spet jamstvo [[…]]Skratka, ko to ljudje poslušajo, sploh tisti mladi, ki so zdajle pred veliko težavo in ki jim mi želimo pomagati, ko tole poslušajo, te razloge, zakaj pa ta zakon ni dober, prvič, ne vem, ali polovica teh mladih sploh razume, kar ste hoteli povedati, niti ne vem, kako si sploh upate s takimi stavki priti sem, da to vsi poslušajo. Ne vem, no. Poslušal sem seveda tudi predstavnike strank v stališčih tukaj v parlamentu. Moram tudi povedati, da sem bil zadnjič na eni prireditvi v Šmartnem pri Litiji in se je našel en fant, mlad možakar, ki je sicer nekako pristaš levice, pa je rekel: »Zakaj ste pa vi v SDS proti?« Sem rekel: »Čemu?« Pravi: »Zakaj ste proti temu, da bi lahko mi kredite dobili?« Ja, hudiča, sem rekel, čakaj, tole pa ne bo šlo. Mi smo takoj ukrepali in smo tudi takoj jamstveno shemo za poroštvo predstavili. Zdaj je pred nami tudi zakon o tem. In jaz sem se samo čudil. In seveda, zdaj kroži vse sorte okrog. Tisti, ki bi morali kaj ukrepati, si izmišljujejo vse sorte, in potem tudi mlade begajo, da potem takšne stvari sprašujejo. V SD ugotavljajo, da je naš predlagani zakon problematičen. Zanimivo, ne ugotovijo pa, da je stanje, kakršno je, problematično. Da je v tem zakonu več vprašanj kot odgovorov, tudi to je zelo zanimivo stališče SD. V SMC seveda pravijo: mačehovski odnos države do te problematike, stanovanjske problematike, do problematike za stanovanja za mlade in tako naprej, ugotavljajo, da ni resne stanovanjske politike, sprašujejo se seveda ob tem tudi, za kakšne nepremičnine bo šlo pri tem, ko smo predlagali ta zakon, kakšna bo lastna udeležba. Ja kakšna bo lastna udeležba? Saj boš šel po kredit na banko in se boš hitro dogovoril, kakšna bo lastna udeležba ali koliko procentov bo. Saj to je vsakemu jasno, saj to že zdaj tako poteka. Se pravi, ugotovijo v SMC, da je mačehovski odnos do države, ampak na koncu seveda našega predloga ne bodo podprli. Zanimivo je bilo stališče Levice, seveda je spet nekako vse potekalo po njihovem rednem programu o revščini in tako naprej. Normalno, to se da zelo dobro prodati, ne povedo pa, da so bili tudi sami ali pa da izhajajo kot stranka, da so nasledniki Zveze socialistične mladine in podobnih drugih navlak iz prejšnjega sistema, ki so veliko prispevale k temu, da je toliko revnih. Tudi v njihovem programu v prejšnjem sistemu, popolnoma zgrešenem, je bilo to, da je bilo treba čim več ljudi revnih narediti, da potem lahko operiraš z njimi, in še vedno se naslanjamo na to, na revne in tako naprej. Skratka, da zakon ni spisan za revne. Ja za koga pa potem je? Za koga je potem ta zakon spisan? Dotaknili so se Jazbinškovega zakona. Jaz mislim, da bi morala Levica pozdraviti ta Jazbinškov zakon, ker so ljudje tako poceni do stanovanj prišli takrat. Saj to je vsakomur jasno, stanovanja so bila res po ugodni ceni. Kakšno je pa mnenje o razdelitvi teh stanovanj, ki so se gradila s pomočjo družbenih sredstev in so bila tudi družbena stanovanja, o tem pa ne bi zdaj. Da so oderuške najemnine v Ljubljani – kakšne pa naj bodo, če ne oderuške? Saj trg določa ceno, povpraševanja je pač toliko in cene so lahko takšne, kakršne so. Socialna stanovanja, da jih je premalo – seveda jih je premalo. Kdo pa jih dobiva, še tista, ki so? Predvsem upravičenci iz socialnega turizma in tako naprej. Malo si poglejte spiske imen in priimkov dobitnikov teh socialnih stanovanj, pa bo hitro vse jasno. Ziprs. Tudi v Levici niste bili enotni glede tega, kar se tiče glasovanja. V Ziprsu smo tudi v Slovenski demokratski stranki želeli in predlagali, da se povprečnine občinam dvignejo, da občanke in občani dobijo več denarja. In tudi občine, ki imajo eno izmed nalog, da skrbijo za stanovanjsko politiko, bi lahko s tem denarjem investirale in zgradile dodatna stanovanja, socialna, neprofitna in tako naprej. Seveda, koalicija je bila proti temu, niti v Levici niste bili enotni glede tega, tako da ne mi zdaj govoriti o tej problematiki, če niti niste tega vsi enotno podprli. So priporočila banke, ja, priporočila banke. Narejeno ni bilo nič, zdaj so pa ukrepi tukaj. Banka je dolgo časa o tem govorila, naredili niste nič, ukrepi so tukaj, zdaj se je pa treba z njimi soočiti in jih tudi pomagati reševati. V Slovenski demokratski stranki smo pripravili zakon in je rešitev na dlani. Pravite, da se pripravlja stanovanjski zakon, ki bi se moral že zdavnaj, ampak saj bo zdaj zdaj. Po navadi se zmeraj, ko mi nekaj vložimo, neko rešitev, nek predlog zakona, spremembe, dopolnitve, takoj hitro začne nekaj dogajati: aha, zdaj zdaj bo pa ta zakon sprejet, zdaj bo pa tisti zakon sprejet, pohiteli bomo, stanovanjski zakon je tukaj, vsi vzroki, vse težave, ki so se pojavljale do zdaj, bodo tudi odpravljene, to se bo hitro vse odpravilo z novim stanovanjskim zakonom. Zanimive razlage, za tistega, ki jih kupi, jaz jih pač ne. Desus se je dotaknil praznih stanovanj in da lastniki ta stanovanja dajejo v najem turistom, ne mladim. Zanimiva izjava – komu boš dal stanovanje v najem, če si lastnik? Najbrž boš sam ocenil komu, ker boš verjetno tudi malo pogledal, kaj boš od tega imel. Če bi pa kdo subvencioniral, da bi se ta stanovanja oddajala mladim družinam, študentom, tistim, ki nimajo toliko, da bi si lahko kaj več privoščili, potem bi pa ta prazna stanovanja verjetno dali tudi v kakšen takšen najem. Da je zakon preveč osnoven in pa da Slovenska demokratska stranka s tem predlogom, ker je tako osnoven zakon, nalaga ministrstvu, naj potem z uredbami to dopolnjuje in dela – ja, saj zato pa je ministrstvo, zato so ministrstva, da delajo, saj to so strokovni operativni organi, ki morajo delati. Bodo pač delali, dokler ne bo narejeno. Jaz ne vem, kje je tukaj problem. Sicer smo pa rekli, da se lahko vložijo tudi amandmaji in gremo s predlogom zakona naprej. Ne vem, zakaj se je treba tega braniti, da je treba delati. Penzije, krediti – seveda, Desus se hitro dotakne penzije, dvig penzije in tako naprej. Luštno je o tem govoriti, ampak kaj konkretnega pa [[…]]Glede na to, da je bil Desus v vseh vladah doslej, bi lahko že zdavnaj tudi kaj uredili z odmernim procentom pa tudi pokojnine dvignili in tako naprej. Ampak to vseskozi samo govorimo: penzije so prenizke, jih je treba dvigniti, jih je treba dvigniti [[…]]Vseskozi so bili v Vladi, milijarde so odtekale v bančno luknjo, v tujino, na desetine, stotine milijard evrov. Ali veste, kaj vse bi se lahko s tem denarjem naredil? Ne pa da mi kar naprej samo govorimo, kako je vse slabo in kako je vse težko in hudo in revščina in prenizke penzije. To vsi vemo! Saj to tudi vsi upokojenci vedo, ni tu treba posebej tega poudarjati pa jim na dušo pihati, ja, nizke penzije so. Seveda so, saj to vsi vemo. Slovenska nacionalna stranka se je dotaknila zanimivega problema oziroma 184 milijonov za podnebne spremembe, za stanovanja ne. Se popolnoma strinjam. Da je bilo včasih lahko dobiti kredite, da se je lahko gradilo hiše, da se je kupovalo stanovanja in tako naprej – ja, tudi jaz sem živel v tistih časih, ko se je to dalo. Kot rečeno, vsi so bili zaposleni. Ja, seveda, vsi zaposleni, vsi denarja dovolj, vse se je delalo – ampak na čigav račun? Tega pa nismo slišali. Na čigav račun se je to delalo, na čigav račun se je dobivalo kredite, na kakšen način, kako je to potekalo? Tako, da se bog usmili. V takšnem sistemu, v planskem gospodarstvu, socializmu, komunizmu vemo, kako so se ti krediti dobivali. Vemo tudi, kdo jih je odplačeval in kako jih je inflacija požirala čez noč. Super, saj to bi bilo fajn, dajmo to nazaj narediti, no, če je bilo to tako fajn. Poskušajte najti neko rešitev. Sem takoj za, da najdemo rešitev, da bi to potekalo tako, kot je takrat, v tistih časih, ki jih nekateri še tako hvalite. Da bomo dobivali dobre kredite za hiše, stanovanja, in potem boš namesto odplačal celega odplačal 5 %. Dajmo to tako narediti, jaz sem takoj za. Nova Slovenija je brezpogojno podprla zadevo in tudi dodala, da podpirajo delo in zaslužek, ne pa nedela in sociale, s čimer se seveda tudi strinjam. V LMŠ pa pravite, da je stanovanjska politika najpomembnejša. Ja, se strinjam z vami, in na potezi ste. Na potezi ste v LMŠ, da lahko tudi pomagate pri tem, ko je Slovenska demokratska stranka že zdavnaj ugotovila, da je stanovanjska politika najpomembnejša. Leta 2015 je bila sprejeta tudi resolucija o stanovanjski politiki – odpremo jo, beremo, in gremo. Pa delamo kljukice pa križce, do kam smo že prišli, koliko imamo še za narediti. Ste na potezi, ste v Vladi, samo gas. Predvidene so rešitve, pravite v LMŠ, in da bodo. To poslušamo že dolgo: bodo, bi morale biti, bi bilo fajn, če bi bilo. Ampak to bi moralo biti že zdavnaj vse narejeno, ne da zdaj o tem tukaj govorimo. V Slovenski demokratski stranki smo pripravili odličen predlog, kako bi lahko mladi, mlade družine še naprej pridobivali kredite pri bankah, se pravi tudi do 30 let, do 150 tisoč evrov. Vemo, koliko so stanovanja, za koliko se da to stanovanje kupiti ali pa hišo, in smo naklonjeni mladim in mladim družinam. S tem zakonom bi jim pač omogočili, da bi prišli do svojih stanovanj, da gredo na svoje, ne da so doma in da niti toliko denarja nimajo, da bi še dogradili, recimo če je že stanovanjska hiša. Tudi ta predlog oziroma pripomba, da bi Stanovanjski sklad lahko gradil kje drugje po občinah, ne zgolj v Ljubljani oziroma na tistih področjih, kjer so zemljišča zelo draga – pojdimo potem ven zgradit kakšna stanovanja, boste videli, kako bo to fino. Tamle, Ivančna Gorica, Litija, okrog, samo čakajo, občine čakajo, da pridete in se kaj zgradi. 78. člen Ustave, država mora omogočiti mladim, da imajo lahko stanovanja. Tudi voda je vpisana v ustavo, pa vemo, kako se z njo dela, tako da sklicevati se na to, se mi zdi malo hecno. Dosti mladih se pa tudi sprašuje, ja kako hudiča so pa lahko tajkuni pa raznorazni lumpi te kredite dobivali pa so jim potem vse skupaj odpisali, nam pa ne morejo dati enega kredita za stanovanje ali pa hišo. Tudi to se dajte malo vprašati, vladajoči, kako je to mogoče in kako da se to ne prepreči, ampak smo se spravili zdaj na mlade, na mlade družine, te stvari pa ostajajo odprte in lahko mladi to gledajo in berejo in seveda se lahko upravičeno čudijo. Toliko z moje strani, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Rosec, pripravi naj se mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Rekel bi, o tem ukrepu Banke Slovenije smo poslušali že na obravnavi predlogov za proračun na Odboru za infrastrukturo in za okolje in prostor. In tam je bilo tudi moje vprašanje gospe ministrici oziroma tudi gospodu ministru, kako se bo Vlada te zadeve lotila. Pa je bilo rečeno, bomo sprejeli nek zakon. Ta ukrep Banke Slovenije lahko razdelimo na dve strani. Na eni strani imamo skupino ljudi, ki jim je ta ukrep povzročil neko skrb, to so predvsem mladi, ki se odločajo prvič za nek nakup oziroma gradnjo nekega stanovanjskega objekta, in pa še ti najšibkejši, ki imajo nizke prejemke in bodo v vseh teh ukrepih nesposobni najemati kakšen kredit. Če se dotaknemo pa druge strani, kar je bilo tudi s strani Vlade in vseh teh akterjev, je bilo neko ogorčenje tu, pa mogoče je ta skrb bolj povzročena na tej strani, ker to pomeni nek izpad prihodkov v proračunu. Namreč, v vseh teh debatah glede proračuna pa opozarjanja na ohlajanje gospodarstva, mogoče tudi na primanjkljaj na prihodkovni strani, je bilo večkrat tudi s strani ministra za finance rečeno, v navednicah, saj to razliko izpada prihodkov s strani izvoza države bomo pa rešili z notranjo porabo. Če kreditov ne bo, bo pa tudi poraba manjša. Se pravi, bo zopet vplivalo na naš proračun na prihodkovni strani. Ker vemo, da prihodki niso znani, so še zmeraj tako tako, odhodki so pa definitivno znani, kakšni bodo v proračunu. Ko pogledaš po časopisih, se pa tu pojavi še ena stranka, ki je v skrbeh, zakaj ne bo mogla dajati več toliko kreditov. To so pa banke. Bila je neka primerjava za nek 30 tisoč vreden kredit, nekje odplačilo na 20 let. Če ga najamete v Avstriji, kakšni so stroški tega kredita, in kakšni so v Sloveniji. Bila je primerjava, nekje 3 tisoč in še nekaj v Avstriji, pri nas je pa ta strošek 9 tisoč in še nekaj. Se pravi, tudi ti bodo oškodovani. Zato pride kar naenkrat taka skrb tudi s strani nekih inštitucij, kot Vlade, zakaj je ta ukrep Banke Slovenije potreben. Če se dotaknemo preteklosti pa te naše strategije izgradnje stanovanj, vemo, da je bilo to bolj kot ne prepuščeno stihiji, državljanom, kako se bodo znašli, kako bodo uredili. Vemo, da so naši predhodniki pa tudi še moja generacija smo zmeraj gradili neke stanovanjske objekte, v katerih je možno tudi, da živijo naši otroci. Ampak otroke je malo bolj težko doma držati, ker imajo bolj svetovni razgled in ni zmerja to dejstvo, da bodo pa doma ostali. Pa če se še na eno navežem. Tudi v koalicijski pogodbi imajo stranke zapisano in to smo tudi imeli večkrat izpostavljeno na Odboru za finance glede obravnave za proračun, je bila zaveza, da bodo namenili 0,4 % BDP za izgradnjo stanovanj. Realnost je 0,04. Se pravi, nič od nič. Vsi vemo, da stanovanj ni. Mislim, da je treba tu izpostaviti en problem, ki se izpostavlja in se ne izpostavlja, to je centralizacija države. Mi smo v tem obdobju pripeljali vse, kar je možno, v Ljubljano. Od A do Ž, še vse te kozolce z Gorenjske, Dolenjske bomo pripeljali počasi v Ljubljano, ker samo tu je vredno živeti, vse ostalo pa nekje usojeno na nek propad, umiranje. Ta centralizacija se dejansko odraža v pomanjkanju stanovanj in problemih v prometu. Za neko pot iz Štajerske do Ljubljane rabiš nekje uro, uro in pol, če je pa prometna nesreča si pa dve uri mrtev. Tudi to centralizacijo je treba enkrat doreči, ker če hočemo imeti vse v Ljubljani, bo nastal problem. Poleg tega bo mogoče pa tisti ukrep, ki ga izvaja gospod župan, ki bo količino pitne vode zmanjšal, pripomogel, da se bo ta centralizacija enkrat razpadla. Če pogledamo ta ukrep centralizacije in to veliko povpraševanje po stanovanjih v Ljubljani – vemo, da mladi imajo službe, pridejo zjutraj pa delajo do večera, vsakodnevna vožnja sem in tja je utrujajoča in tudi naporna, zato se pojavlja veliko povpraševanje po stanovanjih. Zdaj je pa to spet voda na mlin lastnikom. Se pravi, trg pač dela svoje, večje kot je povpraševanje, višja je cena. Zdaj se tukaj navajajo neki ukrepi, verjetno bo nekje na davkih ven vsekalo. Če pa gremo v neke striktne ukrepe, ne moreš prisiliti nekega lastnika neke nepremičnine, da bo on oddal v najem, če to ni njegova volja. Potem gremo spet, bom rekel, v neke čudne čase. Ta naš predlog – za vsak zakon mora nekdo podati neko osnovo, potem pa se ta zakon nadgrajuje. Mislim, da je naš predlog zakona bil in je dober, imamo pa vsi možnost vlagati amandmaje in ga tako podpreti oziroma nadgrajevati. Če zakon takšen, kot je, ščiti kreditojemalca, da v primeru, da ostane brez službe oziroma se zgodi kakšna bolezen, pa bog ne daj, da se to velikokrat zgodi, dobi on neko garancijo oziroma zagotovilo, da njegova družina ne bo ostala na cesti in tudi on sam ne. To je zelo pomemben dejavnik. Tukaj je bilo veliko polemike tudi o tem, kako bo država imela neka zagotovila oziroma da se bo tisti čas, ko bo ona odplačevala te stroške tega kreditojemalca, ki ne bo sposoben, kako si bo ona zagotovila ta denar nazaj. Saj, gospe in gospodje, tudi ne vemo, ali bomo od tistega drugega tira dobili nazaj, ko ga bomo gradili. Tudi to je rizik, tudi to je tvegano stanje. So velika tveganja. Če smo mi tako razvojno in socialno naravnani, posebej razvojno naravnani, pa mislim, da potem ni nekega strahu, da ne bi bila država poplačana. Saj to pomeni samo, da bo še večja dodana vrednost, da bodo delovna mesta z večjimi prihodki, da tukaj neka skrb države, da ne bo poplačana, se mi zdi malo neka skepsa. Mislim, da je na strani države bolj ta skepsa, kako bo zagotovila prihodke, ki jih je predvidela v proračunu, za katere mislim, da so na bolj majavih nogah. Lahko bi še kaj več dodal, ampak mislim, da je bolj kot ne to to. Mislim pa, da je to malo žalostno, glede na to, da tudi koalicija ima mlade, tudi mlade podpirajo, tukaj sicer ni nobenega prisotnega. Mogoče pa skrb za mlade in tiste, ki so na pragu neke revščine, ni top tema v tej državi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Koprivc, pripravi naj se Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik za besedo. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, lep pozdrav vsem skupaj! Najprej uvodoma povem, da pozdravljam to, da je danes SDS vložil predlog tega zakona. Namreč mislim, da je prav, da o vprašanjih in problemih stanovanjske politike govorimo. Govorimo čim več in čim bolj na glas, to področje je namreč popolnoma neurejeno. Kolegu Doblekarju bi tukaj rad na nek način repliciral, tudi naš kolega iz SD Jani Prednik je to v uvodni predstavitvi naše poslanske skupine povedal. Še huje bi jaz rekel, mislim, da nismo naredili na tem področju od leta 1990, od političnih sprememb dalje, se pravi, od ponovnega prevzema kapitalistične oblasti nič. Nič ni bilo narejeno. Zadnji pomemben, v narekovajih, korak na tem področju je bila popolna razprodaja vseh družbenih stanovanj, tako imenovani Jazbinškov zakon in pa privatizacija, ki je sicer rešil vprašanje stanovanjske politike za eno generacijo, v celoti pa je seveda tudi razprodal družbeni ali pa takrat recimo še državni stanovanjski fond, ki ni zgolj značilen za socialistične države, kot kolegi iz SDS danes radi poudarjajo. Veliko zahodnoevropskih držav tak stanovanjski fond pozna, pri nas pa je teh stanovanj bore malo. Nekaj procentov ljudi živi v tako imenovanih družbenih oziroma danes rečemo temu neprofitnih najemnih stanovanjih, kar je zelo zelo žalostno in slabo. Zato, spoštovani kolegice in kolegi, ne vem, če je zakon, ki ga danes predlagate, prava oziroma dovolj celostna rešitev. Ne vem če lahko samo poroštva na kredite rešijo stanovanjsko vprašanje v Sloveniji. Mi smo, ko smo se odločili za vstop v to levosredinsko vlado, zahtevali kot eno od prioritet tudi rešitev stanovanjske politike in še mnogo kaj drugega, ampak to je ena od ključnih prioritet vlade Marjana Šarca, ključnih prioritet. In z veseljem, z zadovoljstvom ugotavljam, da se ravno čez nekaj dni zaključuje javna razprava o novem stanovanjskem zakonu, ki mislim, da je dober nastavek za rešitev tega vprašanja. Vprašanja, ki ga, spoštovane in spoštovani, 30 let v Sloveniji žal nismo uspeli rešiti. Zagotovo zadeve niso tako enostavne, da bi jih čez noč lahko rešili. Veliko sva se tudi z ministrom Zajcem preko instituta poslanskih vprašanj o tem vprašanju pogovarjala. Namreč, zavedamo se, potrebno je imeti predvsem finančno podlago za izvajanje tovrstnih ukrepov, ampak verjamem, da bo Vlada tukaj naredila neke pomembne premike, da se bo končno spet začel graditi ta fond javnih najemnih stanovanj, ki je edina prava rešitev. Ponovno ponavljam, v Sloveniji imamo najvišji delež lastniških stanovanj v Evropi, in to, oprostite, za socialdemokrate ne more in ne sme biti pravilna rešitev. Ja, morda koga reši poroštvo kredita, a povejte mi, kako si bo ena povprečna družina s povprečno plačo, štiričlanska družina z dvema otrokoma, lahko privoščila kredit za 150 tisoč evrov. Ko si izračunamo zelo zelo težko, ob tem, da se v Ljubljani za ta denar ne dobi ravno največjega stanovanja. Ponavljam, pravilno je, da se o tem pogovarjamo, nujno je na tem področju nekaj narediti. Nov stanovanjski zakon, ki ga pripravlja Ministrstvo za okolje, je zagotovo prava pot, prioriteta pa je graditev oziroma vzpostavljanje fonda najemnih stanovanj. Vse ostale rešitve pa se lahko tudi kot dopolnitve iščejo, ampak predvsem moramo pridobiti, zgraditi fond najemnih neprofitnih stanovanj, ki bodo dostopna slehernemu posamezniku in posameznici. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Zvonko Černač, izvolite.
Ja, podprite shemo, pa si bo lahko ta družina privoščila kredit za 150 tisoč evrov. Na začetku v predstavitvi sem vam nazorno pokazal družino, v kateri je 5 otrok, gradijo hišo, uredili si bodo stanovanjske razmere, obrok bo 600 evrov. 600 evrov. Za stanovanje, ki bi jim nudilo približno enake bivanjske razmere, je pa najemnina 800 evrov. Torej, kaj vi podpirate? Vi podpirate slabše rešitve, namesto da bi podpirali boljše rešitve, še posebej take rešitve, ki države bistveno ne stanejo, ker v večini primerov bodo ti ljudje tudi te kredite odplačevali. Nismo govorili o tem, da je shema edini ukrep, ki bo vse rešili. Daleč od tega, večkrat sem poudaril, da je treba stanovanjsko področje obravnavati celovito in da pogrešamo celovito stanovanjsko politiko. Vendar ne morete te stanovanjske politike izvajati opozicija, zaradi tega smo predlagali en segment, podprite ga in pritisnite na Vlado, da pride še z vsemi ostalimi ukrepi, ker drugače se bojim, da se bo zgodilo sledeče. Resolucija o stanovanjskem programu je bila sprejeta 2015. Tukaj imate datume: večja dostopnost stanovanj, nova najemniška politika, skrajni roki za aktivnosti – 2017, nov stanovanjski zakon – rok 2016, oskrbovana stanovanja – rok 2017 in tako naprej, da ne naštevam. To, kar sanjate o tem, da bo neka državna inštitucija skrbela za najeme stanovanj, rok 2017. To je to. In skoraj mesec dni je že, odkar smo ta zakon vložili, namesto da se je Vlada mesec dni ukvarjala z administrativnimi pripombami na ta zakon, bi lahko svoj zakoni vložila, naredili bi konglomerat in bi razpravljali danes o rešitvah.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič, pripravi naj se Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zakon o stanovanjski jamstveni shemi, ki so ga vložili poslanci SDS v zakonodajni postopek, je neposreden odgovor na omejitveni ukrep Banke Slovenije, da opredeli kreditno nesposobne prebivalce oziroma varčevalce, da se tako pač omeji nivo kreditiranja v Republiki Sloveniji. Seveda ta ukrep Banke Slovenije ni enostranski. V SMC smo opozorili, da je ta ukrep morda preuranjen, ne povsem domišljen, da bo imel določene posledice na kreditni trg in tudi na nivo potrošnje v naši državi, pa vendar ga je treba pogledati tudi z druge strani. Druga plat tega kovanca pa vsekakor govori o sedaj dovolj aktivni vlogi Banke Slovenije, ki zaznava anomalije, dogajanja, trende na bančnem trgu in ki je že lani opazila, da se po 10 % letni rasti povečuje ponudba oziroma realizacija potrošniških kreditov, da rastejo obrestne mere in da raste tudi ročnost teh kreditov, da se podaljšuje celo do 10, 12 let. Efektivne obrestne mere pa naraščajo celo do 12 % oziroma 15 %, kar je zagotovo povsem v nasprotju z namenom potrošniških kreditov. Zato je Banka Slovenije že lani jeseni izdala priporočilo poslovnim bankam, da omejijo izdajanje teh potrošniških kreditov. Ker pa to priporočilo nekako ni zaleglo, je bil letos jeseni izdan zavezujoč ukrep, ki mu poslovne banke morajo slediti, da mora obstajati določeno razmerje med stroški vračanja kredita in prihodki kreditojemalca, po domače povedano, da se ljudje ne bodo prekomerno zadolžili. Seveda, to je ukrep, primarno ga je treba gledati v funkciji Banke Slovenije, da regulira in nadzira bančni trg. Vsekakor ima pa to tudi svoj sekundarni učinek tudi za prebivalstvo, tudi pozitivnega, če ga želimo pogledati s te strani, kajti vemo, da je kredit treba na koncu vrniti z obrestmi vred. V primeru, da se ljudje prekomerno zakreditirajo, potem takšen ukrep lahko prepreči marsikatero socialno stisko, nepotrebno izvršbo in podobne težave. To dve plati tega kovanca. Banka Slovenije je tu odigrala svojo vlogo bančnega regulatorja, svojo ustavno vlogo in nalogo. In ni primarna vloga, sploh ni naloga Banke Slovenije, da vodi socialno ali stanovanjsko politiko, če že hočete, to je pač naloga izvršne veje oblasti. Ta zakon, ki je danes pred nami, tudi tega ukrepa Banke Slovenije ne more preseči. Kreditno nezmožni bodo po kriteriju ukrepa Banke Slovenije še vedno ostali kreditno nezmožni. In v primeru, da bi se ta zakon uveljavil, bi bila, po moji oceni, potrebna tudi sprememba navodila ukrepa Banke Slovenije, ki bi to izjemo državnega poroštva potem dovoljeval in dovoljeval izjemo, da se prebivalci lahko prekomerno zadolžijo ob pogoju državnega poroštva. Kaj je pa še posebej sporno oziroma nekako najbolj sporno glede konkretne rešitve v tem predlogu zakona? Ni namreč nobene porazdelitve bremen in tveganj med poslovno banko, ki je dajalec kredita, državo in kreditojemalcem. Za poslovne banke je namreč posel, ki je garantiran z državnimi poroštvi, bom rekla, kar sanjski posel – brez vsakršnih tveganj, poplačilo je zagarantirano. S tem je pa povezana potem tudi posledično manjša skrb na strani poslovnih bank v postopku, ko te kredite odobravajo. Tudi lastna soudeležba kreditojemalca ni predvidena, to pomeni, da je celotno tveganje neplačila na ramenih države. Jaz se bojim, da bi takšen mehanizem za poslovne banke lahko celo predstavljal nedovoljeno državno pomoč. Čisto na koncu, odpira se vsekakor tudi vprašanje operativnih zmožnosti samega Stanovanjskega sklada, da vse predvidene nove zadolžitve izvede, ali je za to dovolj usposobljen oziroma ima za to dovolj resursov. Kako je Vlada oziroma Ministrstvo za okolje in prostor odreagiralo na te nove ukrepe Banke Slovenije? Vsekakor je bil že predhodno v pripravi in je v usklajevanju in v javni razpravi nov predlog stanovanjskega zakona. Glavna rešitev tega novega stanovanjskega zakona bo vsekakor povečanje fonda javnih najemnih neprofitnih stanovanj, torej rešitev stanovanjskega problema za vse tiste mlade družine, prekarne delavce, ki imajo podpovprečne dohodke. To bo njim omogočilo reševanje prvega stanovanjskega problema. V tem stanovanjskem zakonu je pa tudi zasnova neke državne jamstvene sheme za vse tiste, ki bodo želeli in ki bodo zmogli svoj stanovanjski problem reševati z nakupom lastnega stanovanja. Tem bo država pač prišla nasproti z jamstveno shemo, ki je že v pripravi na Ministrstvu za finance in v sodelovanju z Ministrstvom za okolje in prostor. Vsekakor se pa proces tega drugega dela lahko tudi pospeši in je v obravnavi še pred sistemskim zakonom. Ni nepomembno, da je vladna koalicija prav na predlog Stranke modernega centra, naše poslanske skupine, tudi v nov ZIPRS vnesla z dopolnilom povečano finančno jamstvo, skupaj v višini 400 milijonov evrov, ravno za namene te bodoče jamstvene sheme. Ostali ukrepi, ki jih pa pač ta vlada že izvaja na področju stanovanjske politike, so pa prenos zemljišč iz tako imenovane slabe banke na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Začenja se in je že na nekaterih lokacijah v teku gradnja novih najemnih stanovanj za tiste prve najnujnejše potrebe. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Ja, to da ne bodo mogli dostopati do kreditov tisti, ki jih zadeva sklep Banke Slovenije, seveda ne drži. Zaradi tega sprejemamo ta zakon o jamstvu. Ampak saj v to tudi v koaliciji ne verjamete. Dva dni za tistem, ko smo mi ta zakon vložili, smo v medijih brali, da ministrstvo itak pripravlja to shemo, približno isto, kar piše sedaj v tem našem zakonu. Edini argument, spoštovani v koaliciji, oprostite, da vi tega zakona ne podpirate, je to, da prihaja iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Vi v mesecu dni niste bili sposobni priti z zakonom, kljub temu da bi lahko. Je pa vaš predsednik Šarec bil sposoben v tednu dni priti z zakonom, ki omejuje aktivnosti ljudi, ki želijo pomagati policiji, ki ne zmore več vedno številčnejšega navala migrantov. Tam, kjer gre za omejitev samopomoči ljudi, je pa ta vlada sposobna v enem tednu pripraviti in v zakonodajno proceduro posredovati zakon. Tako da se ne sprenevedajte. Ta zakon bi odprl možnost, da bi bila tistim, ki trenutno ne morejo dostopati do stanovanjskih kreditov, ta pot ponovno odprta. To vsi veste. Formalnosti, ki jih je potrebno urejati, so pa predvsem formalnosti v podzakonskih aktih in v pozivu Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, ki naj bi bil izvajalec sheme.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert, pripravi naj se Franci Kepa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Pravzaprav ukrep Banke Slovenije ne bi tako zelo udaril, če bi mi imeli urejeno stanovanjsko problematiko v tej državi. Če bi imeli urejen sistem, ta ukrep ne bi bil nič tako zelo nekaj nenavadnega, tako pa je udaril kot strela. Seveda smo v Slovenski demokratski stranki kot stranki odgovorne politike takoj pristopili k reševanju in predlagamo zakon. Kaj pa je naredila vlada Marjana Šarca? Obljubila je zakon čez eno leto, na ta predlog zakona pa se obnaša kot ranjena žival, ki se otepa na vse strani, brez nekih realnih osnov, ampak to samo zato, ker ne da smo vas prehiteli, to smo vas tako in tako, ampak gre za to, da je rešitev predlagala Slovenska demokratska stranka. To, kar sem poslušala v stališčih, pravzaprav tudi ni bil noben pravi argument. Problem je Slovenska demokratska stranka, ker vsi tisti pomisleki, ki so, bi se lahko v nadaljevanju obravnave zakona tudi pogovorili, dogovorili in po potrebi amandmirali. Ampak tega seveda ne želite, kajti rešitev ne sme priti iz teh poslanskih klopi. To je slabo in to je neodgovorna politika in takšno neodgovorno politiko se gre koalicija. Zanimivo je bilo tudi stališče Poslanske skupine SD, pa potem tudi razprava glede na to, da ta zakon nekako temelji ali pa ima neke osnove, zametke po Zakonu o jamstveni shemi Republike Slovenije iz leta 2009, ki ga je pripravila vaša vlada. Takrat je bil zakon dober, danes, ko pa to predlagamo v Slovenski demokratski stranki, pa rešitve niso primerne. To pa je dvolična politika. Na eni strani govoriti, kakšen velik problem imamo, na drugi strani pa, ko so rešitve, pa seveda tega nočemo slišat. Komu je ta predlog zakona oziroma zakon namenjen, se ve. Mladim, mladim družinam in pa tistim, ki že dlje časa morda ne pridejo do prave stanovanjske rešitve. Jasno je, za koliko let, do 30 let. Jasni so tudi zneski. Zdaj vam bom povedala eno primerjavo med Slovenijo in Avstrijo in jaz upam, da boste vsaj tukaj videli, za kakšno razliko gre med enimi in drugimi. Primer, ki sem ga dobila s strani enega od poslušalcev, in jaz verjamem, da je točen. Na primer, če bi v Celovcu kupili stanovanje za 3-člansko družino in imate podpovprečne dohodke, bi od dežele, oni imajo dežele, pri nas bi bilo to od države, dobili 72 tisoč evrov posojila, 72 tisoč evrov posojila. Razrez pa bi bil tak: 43 tisoč evrov bi bilo stanovanjskega posojila, ki ga podeli deželna vlada; 29 tisoč evrov pa bi dobili od katerekoli komercialne banke. In to govorim za tiste, ki imajo podpovprečen dohodek, in celo še več, oni dajo možnost pridobitve stanovanja tudi tistim, ki so brezposelni in nimajo dohodka, po tej shemi. Kaj pa je v Sloveniji? S tem, kar se je pač zdaj zgodilo s temi ukrepi, 4-članska družina z dvema mladoletnima otrokoma, lahko rečemo, da je bila to včasih neka povprečna družina, danes skorajda že več to ne velja, ampak kakorkoli že, plača kreditojemalca tisoč 119 evrov, to je povprečna neto plača v Republiki Sloveniji za julij 2019, kreditna sposobnost tega posameznika bi bila 167 evrov. In kaj bi za to dobil? Če bi vzel nek potrošniški kredit za 7 let, kjer bi morda obnovil ali dogradil že obstoječe stanovanje, bi ga dobil za 11 tisoč 500 evrov. 11 tisoč 500 evrov. Če pa bi si želel urediti stanovanje, stanovanjski problem, se pravi stanovanjski kredit na 20 let, pa bi ga dobil 30 tisoč evrov. Pa mi povejte, spoštovani, a potrebujemo zakon ali ga ne potrebujemo? Potrebujemo ga. In ta zakon, spoštovani, je dober. In ta zakon je potreben, ampak problem je v tem, da se greste zopet samo izključno koalicijske igrice: »Ne. Predlagatelj je Slovenska demokratska stranka.« In zdaj bomo čakali vladni zakon samo zato, ker je napačen predlagatelj. Če bi ta zakon spustili naprej in bi ga, kot sem že povedala, po potrebi v naslednjih branjih amandmirali, bi lahko kaj hitro prišli do rešitve in že kmalu pomagali tem družinam, ki na nek način iščejo načine zdaj, da bi prišli do stanovanjskih kreditov. In zgodbe so vnebovpijoče, ki jih ljudje pošiljajo. Jaz res ne vem, kdaj bo pri vas zavrelo zavedanje, da je treba delati dobro za državljanke in državljane, ne za oblast, spoštovani, ampak za dobro državljank in državljanov. In podpora temu zakonu bi to bila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Kepa, pripravi naj se Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Lepo pozdravljam sekretarja, kolegice, kolege! Mladim poleg službe, katera zagotovi eksistenco, pomeni stanovanje osnovni element socialne varnosti in dostojanstva. Kriza zaradi stanovanj je že vseskozi, zadnja leta pa še bolj vpijoče. Najemnine, predvsem pa v Ljubljani, v prestolnici pa tudi v večjih mestih gredo v nebo. Je pomanjkanje stanovanj, večja mesta, predvsem pa Ljubljana, pa ponujajo stanovanja za turizem prek Airbnb, preko drugih oblik. Zaradi tega tudi gredo cene stanovanj v nebo, posledično pa ni ponudbe za mlade in za socialno šibkejše. Zato je skrajni čas, da se nekaj naredi, da se sprejme nek ukrep. Mislim, da je ukrep naše stranke eden zelo dobrih ukrepov. Koalicijske stranke so dejale, da je njihova prioriteta, da rešijo stanovanjsko zadevo, pa vendarle je že eno leto in pol, odkar so na vladi, pa ni bilo še nobene poteze. Sedaj so potegnili potezo, ko je naša stranka predlagala to shemo. Z nedavnim ukrepom Banke Slovenije so se vrata do pridobitve stanovanj mladim še bolj priprla. Vendar Banke Slovenije ni za kriviti, za poseg zaščite finančnega sistema. Po zadnjih podatkih je rast potrošniških kreditov avgusta medletno znašala skoraj 12 %, njihov obseg pa je dosegel skoraj 3 milijarde evrov. Ker so stanovanja za mlade skoraj nedostopna, večina pa nima službe za nedoločen čas, so primorani plačevati draga najemniška stanovanja. S tem predlogom Slovenske demokratske stranke, bi šli mladim nasproti, v pomoč, da bi lahko s pomočjo normalnih kreditov prišli do prepotrebnih stanovanj. Jamstvo v tem zakonu se daje za kredite za nakup, gradnjo, prenovo stanovanjske nepremičnine. Ročnost kredita bi bila do 30 let, glavnica kredita za določeno stanovanjsko nepremičnino naj ne bi bila višja od 150 tisoč evrov. Zavarovanje pa bi bilo s hipoteko, za katero se najema kredit. Če bi kreditojemalec zamujal s plačili, bi prevzela vse njegove obveznosti in pravice do banke Republika Slovenije. Stanovanja so draga, dražja od stanovanj v razvitejših državah, zato je prav, da to rešitev podpremo, v zakon vstavimo še neke dodatne ukrepe, ki bodo še izboljšale to našo shemo. Treba je pogledati še prazna državna stanovanja, ki so na razpolago, in jih ponuditi mladim in socialno šibkim. Boljše, da podprete naš zakon, ker čez pol leta, kot ste dejali, da ga boste pripravili vi, verjetno te vlada ne bo več, pa boljše, da našega podprete. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc ima repliko. Jaz se opravičujem, vi imate repliko na Anjo Bah, sem prepozno opazil vašo roko. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Jaz sem želel replicirat gospe Anji Bah Žibert, pa bom zdaj obema. Gospodu Kepi samo v tem delu, da boste presenečeni, ko boste v pol leta videli nov zakon. Ta zakon, verjamem, da bo tak, ki bo postavil na prvo mesto predvsem skrb za to, da se poveča fond najemnih stanovanj. In to, kolegica Anja, je ta ključna razlika, ne vem, ali je niste hoteli razumeti ali je niste, da se mi zavzemamo, Vlada, prioritetno za to, da se okrepi, poveča gradnja za najem oziroma fond najemnih stanovanj, in ne, da se dajo olajšave na kredite. Je pa res, da je Pahorjeva vlada leta 2009 res neko podobno jamstveno shemo sprejela, jaz o tem niti nisem hotel govoriti, ker ni bistveno, ker tudi nekih dobrih učinkov očitno ni imela, če jo ponovno vlagate. Nikakor pa ne želim biti advokat vlade Boruta Pahorja. V državni politiki sem slabi dve leti, tako da za stvari za nazaj res ne morem prevzemati odgovornosti. Bi pa črpal iz česa drugega morda, kot iz tiste vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, poslanka Anja Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoči, jaz prosim, če kolega poslanca opozorite, kajti težko govori o tem, da jaz nekaj ne razumem. Če se midva razlikujeva v razpravah, je to nekaj, česar ne more izjaviti, da jaz ne razumem. Je pa seveda res, da se bistveno razlikujemo. Razlikujemo se tudi v tem, da mi zakon pripravimo v enem tednu, vi pa svojega niste sposobni v celotnem vladnem ustroju, ki ga imate, pripraviti niti v pol leta. To je pa sramota. To je pa sramota, pa kakršen koli zakon že pripravljate, pol leta rabite pa na Vladi ste.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite.
Gospa Anja Bah Žibert, jaz se opravičujem. Res je, parlament je prostor, kjer se morajo kresati različna mnenja. In če sem vas nehote s tem užalil, se vam res opravičujem. Rekel sem, da me morda pač niste razumeli, sem nejasno povedal, v tem smislu sem mislil. Je pa res, da absolutno zagovarjam demokratični proces, zagovarjam pravno državo. Žal pa velikokrat opazujem, da je vi ne, ko slovensko pravosodje spreminjate v krivosodje, ko ne priznavate volitev, ko govorite o nekih zarotah starih sil in tako naprej. Ravno zato, v izogib temu, da bi kakršna koli senca dvoma padla na moje stališče do teh stvari, se vam, če je potrebno, globoko opravičujem. Hvala lepa.
Gospod poslanec, jaz bi rad vedel, kje je tukaj vaš postopkovni predlog? In prosim, da spoštujete Poslovnik.
Opravičilo gospe poslanki. Sicer pa je tudi ona postavila postopkovni predlog, pa ga ni bilo občutiti. Hvala lepa.
Replike na replike ni. [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite postopkovno.
Hvala lepa. Sicer vas je kolega Koprivc prehitel, jaz sem vas prosila, da mu pač poveste, pa tega niste naredili. To je bil moj postopkovni predlog, ki ga niste realizirali. Gospod Koprivc, z vami je težko, ker vi ste še vedno v hosti, in to v hosti leta 1945. In seveda potem je kakršno koli parlamentiranje težko, ker ga ne razumete.
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Zvonko Černač.
Glejte, poslanec Koprivc, če kdo spreminja slovensko pravosodje v krivosodje, je to stranka Socialnih demokratov, ko vaši člani sodniki v Mariboru hodijo, ne samo hodijo, ampak organizirajo vaše strankarske piknike. Vi spreminjate to pravosodje v krivosodje in bi bil že zadnji čas, da s tem prenehate. Jaz pa na vašem mestu ne bi polagal prevelikih upov v nov stanovanjski zakon, ker sem vam prej povedal, da je od takrat, ko je bila namera, da bo sprejet, minilo skoraj pet let. In noben zakon ne bo prinesel novih stanovanj. Nobene ovire ni, da bi Stanovanjski sklad Republike Slovenije ob ustrezni vladni politiki in ob ustrezni politiki ministrstva, pristojnega za stanovanja, že zdaj vodil ustrezno gradnjo stanovanj. In jo tudi v določenem obsegu vodi – tam, kjer ga oblast ne ovira. Bolj ste problem vi, ki posamezne aktivnosti ovirate. Povedal sem katere. Procedure, ki so namenjene temu, da se pride do gradbenih dovoljenj, so predolge. Enormno dolge, dodatno jih je zakompliciral zakon, ki je bil sprejet v času prejšnje koalicije, katere sestavni del, pomemben, ste bili tudi Socialni demokrati, in velja od 1. junija lani.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič. Pripravi naj se Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep pozdrav vsem, kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Da se spet vrnemo na materijo, ki jo imamo danes na mizi. Jaz bi najprej začel z nekim izhodiščem, ki mislim, da je zelo pomembno za to, da razumemo sploh nepremičnine kot take. Vsaka nepremičnina, vsako lastništvo predstavlja številne prednosti, neko ugodje, je pa tudi eno precejšnje breme. In tisti, ki je lastnik neke nepremičnine, se dejansko tega tudi zaveda, da se mora marsikdaj marsičemu tudi odreči, da jo lahko vzdržuje, da jo lahko razvija, nadgrajuje in podobno. Samo nekaj imeti, še ne pomeni, da si s tem svoje težave rešil, ampak s tem nastanejo še številne druge težave, ki imajo tudi svoje finančne posledice, zato se je treba tega zavedati. Jaz bi si v Sloveniji želel tega, da bi imeli na eni strani ne samo veliko nekih lastnikov, ampak na drugi strani tudi veliko nepremičnin, ki so na trgu, nek delujoč proaktiven, fleksibilen, odziven trg najemniških stanovanj, ki bi potem tudi odgovarjal in pokrpal tiste luknje, ki se pojavljajo znotraj trga dela oziroma znotraj nekih demografskih gibanj v smislu tega, da nekdo gre nekam v šolo, torej študirati, v smislu tega, da nekdo poveča svojo družino pa potem potrebuje dodatne prostore, v smislu tega, da nekdo zamenja delovno mesto ali pa kraj svojega dela in da lahko na ta način potem tudi zelo uspešno vse te izzive rešuje. Ker se zavedamo vsi tudi tega, da Slovenija postaja čedalje bolj centralizirana država, je potem iz tega naslova tudi en kup nekih dodatnih težav, ki se zgrnejo predvsem v Ljubljani in okolici, kjer je teh stanovanj absolutno premalo in jih ne bo nikoli dovolj. Po drugi strani pa imamo območja, ki se kronično praznijo, kar je spet slabo, zlasti če so to obmejna območja, kar potem potegne za sabo padec cene nepremičnin in kupovanje teh nepremičnih koga drugega, naj bodo to državljani sosednjih držav ali pa tujci. V osnovi sicer to ni nič slabega, ampak moramo vedeti tudi, kje je tista pametna meja. Sam prihajam iz Primorske, torej iz Slovenske Istre, kjer, kot rečeno, nimamo te težave, ki se dogaja v Ljubljani, imamo pa en drug problem, da živimo na območju, ki je turistično izredno zanimivo in marsikdo v Sloveniji si želi imeti poleg neke svoje osnovne, osrednje nepremičnine, naj bo to stanovanje ali pa hiša, tudi nek vikend na morju, če tako rečem. Zaradi tega potem številne Primorke in Primorci veliko težje pridejo do stanovanja, bodisi za nakup, ker so te cene zaradi visokega povpraševanja zelo visoke, bodisi za nek najem, ker so ravno tako najemnine zelo visoke. Dodatne pritisk na najemnine oziroma na najemnike predstavlja poletna sezona, ker številni lastniki teh nepremičnin zato, da nekdo ostane, nek najemnik ostane znotraj stanovanja, mu to najemnino za poletne mesece še podvojijo. To je pač tista cena oziroma tista kompenzacija, ki bi jo lastnik sicer dosegel na trgu, če bi to stanovanje oddajal turistom, takim ali drugačnim, zdaj ali jih poiščejo na črno na trgu ali preko platform, kot je Airbnb in podobno. Zaradi tega nas čaka en zelo velik izziv kot državo. Vemo, da je bil zadnji resnejši ukrep na področju stanovanjske politike ta sloviti Jazbinškov zakon, ki je v praksi, literatura operira z različnimi odstotki oziroma številkami, ampak dejansko se je dalo takrat neko nepremičnino po tistih tržnih pogojih tedaj kupiti za od 5 % pa nekje do 15 % njene tržne vrednosti, kar je bilo v tistem trenutku sicer zelo koristno za tiste, ki so imeli tedaj to možnost in priložnost in so jo tudi izkoristili, za vse ostale generacije, ki so pa tej generaciji sledile, je pomenilo en kup težav in te težave se akumulirajo, se kopičijo. Danes smo pred izzivom, kako vsem tem težavam poiskati rešitve. Da pa bomo v Državnem zboru ob pomoči samo enega zakona, s pritiskom na eno od teh tipk, po možnosti plus, torej da smo za, rešili vse, kar se je nakopičilo v teh zadnjih 30 letih [[…]]Jaz mislim, da se z vso odgovornostjo vsi tega zavedamo, da je stanovanjska politika dejansko nekaj, kar je niz nekih ukrepov, ki ne sodi samo na področje Ministrstva za okolje in prostor, ampak še na številna druga, na Ministrstvo za gospodarski razvoj, na Ministrstvo za finance, na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Mora biti nek zelo premišljen skupek različnih ukrepov, in to je tisti izziv, ki je pred nami. Samo s pomočjo nekih shem, takih ali drugačnih, bolj dodelanih ali pa bolj odprtih, bolj prostih, da tako rečem, oziroma takih, da bo tudi trg oziroma povpraševanje, na eni strani ljudi, na drugi strani tudi odziv komercialnih bank, ponudilo neke odgovore, to je zgolj en delček vsega tega. Mi moramo predvsem spodbuditi investicije na tem področju, da se odziv v tem smislu zgodi tudi na področju zasebnega kapitala, ampak ne na način, kot smo bili doslej vajeni, da je zasebni kapital v tem videl zgolj priložnost, kako lahko kuje neke ekstra profite, ampak da nivo povpraševanja oziroma cenovni nivo nekoliko spustimo. Pri nas v Sloveniji bo to še toliko težje, ker smo se v tem času naučili, da so stanovanja oziroma nepremičnine neka potencialna investicija, nekaj, kamor lahko nek denar, ki ga imamo, parkiramo, kjer je relativno varen. Zakaj je to tako, verjetno gre iskati posledice v tem, da smo menjavali neke ekonomske sisteme, da je bila v številnih primerih neka nestabilnost, neka negotovost, visoka inflacija in je bilo pametneje vlagati v zidove kot pa v neke finančne instrumente. Mi moramo počasi to logiko spremeniti, okrepiti najemniški trg in tudi bolje in lažje odgovarjati na številne potrebe, ki jih imamo. Če se ozrem par tednov nazaj, je dejansko Banka Slovenije dala še nek dodaten pospešek k debati, s katero se soočamo danes. Tudi kolegica Gregorčič je zelo jasno povedala, kaj je bila motivacija Banke Slovenije. Se pa strinjam in tu še vedno poudarjam, da je bilo naše stališče v SMC in še vedno ostaja, da je bil ta ukrep morda nekoliko nepremišljen. Bom tudi povedal, zakaj je bil nepremišljen. Ker v praski – mislim, da ste se tudi v SDS v svojih izjavah dotaknili te teme – se dogaja sledeče, da tisti, ki bi želeli kredit, naredijo nek obvod, gredo na neko tujo banko, ki deluje v Sloveniji, in potem do tega kredita pridejo preko tujine, bodisi preko Italije oziroma Hrvaške, na podružnici te banke v sosednjih državah. V tem smislu je bil ta ukrep Banke Slovenije neuspešen, je pa namen dober. Tudi v politiki smo dostikrat zelo dvolični, če Banka Slovenije ne naredi ničesar, potem se jezimo nanjo, zakaj ni ničesar naredila; ko pa reagira, smo spet jezni nanjo, da reagira. Banka Slovenije ima neko avtonomijo, je odigrala svojo vlogo. Čas bo tudi pokazal, ali je ta ukrep dovolj dobro premislila, kakšni učinki bodo. Še preden pa je Banka Slovenije sploh reagirala oziroma tako ostro reagirala, ker odziva na bančnem trgu v okviru komercialnih bank ni bilo, je Ministrstvo za okolje in prostor dalo v javno obravnavo novelo Stanovanjskega zakona. Ministrstvo za okolje in prostor je to naredilo 14. oktobra letošnjega leta, zaostritev kreditnih pogojev s strani Banke Slovenije je pa sledila nekoliko kasneje, torej 28. oktobra. Zato se tu težko strinjam s kolegi iz SDS, ki pravijo, da se je na Ministrstvu za okolje in prostor začelo premikati šele, ko ste dali ta predlog novele Zakona o stanovanjski jamstveni shemi 11. novembra. Novela Stanovanjskega zakona, ki je eden od teh elementov stanovanjske politike, poudarjam, eden od, ni edini, kot tudi ne more biti edini ta zakon oziroma Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi, je smer nekega razmišljanja. V končni fazi vsi ugotavljamo, da tudi Vlada pripravlja nek svoj predlog, ki bo verjetno drugačen oziroma bo imel neke druge oziroma dodatne elemente. Meni osebno se zdi zelo pomembno, da na nek premišljen način tudi uredimo hipotekarne kredite v smislu zavarovanj teh posojil. Ne smemo priti do tega, da bo to impulz bankam, da bodo zaradi tega, ker imajo neko državno jamstvo v ozadju, zelo odprte in dobrohotne pri dajanju kreditov. Ker če bi se karkoli zalomilo, bo potem vedno država vskočila v to strukturo. To vsekakor ne more biti neka rešitev, ker imamo iz preteklosti tudi izkušnje, ki nas učijo, da je bolje biti nekoliko bolj previden. Če nadaljujem. Ko govorimo o tej zaostritvi, ta zaostritev tudi ni prišla čez noč. In zdi se mi, da je potrebno pojasniti, da katerakoli stanovanjska politika ne bo delovala, če ne bomo zanjo namenili zadostnega obsega sredstev. Tudi v preteklosti, če pogledamo nazaj, že prejšnja vlada ali še kar nekaj vlad nazaj, zlasti če pogledamo tiste vlade, ki so delovale v nekih ugodnih ekonomskih pogojih, niso imele neke resnejše stanovanjske politike in tudi vlaganje v gradnjo nekih javnih stanovanj, v mrežo nekih javnih stanovanj niso bila taka, da bi odgovarjala na potrebe, ki so se pojavljala na trgu. Danes, v trenutku imamo veliko več nekih ukrepov na mizi. Jaz verjamem, da vsi še niso optimalni in se še medsebojno niso uskladili, tako z vidika tega, kdaj se bo nekaj pojavilo na trgu, tako z vidika davčnih stimulacij, kjer bi morali razmišljati v smeri tega, da so lastniki nepremičnin spodbujeni k temu, da svoje nepremičnine, zlasti tiste, ki so prazne, ponudijo na trgu, ker je to potem koristno za vse. Navsezadnje, če gledamo, je koristno tudi za naš prostor. Lahko potegnem neko paralelo z Izolo. V Izoli smo se, recimo, vedno soočali s tem pritiskom po dodatnih in novih in novih gradnjah stanovanjskih blokov, zlasti takih, ki imajo pogled na morje. Po drugi strani pa, če pogledamo našo demografsko bilanco, torej številke, vidimo, da število prebivalcev pada. In še dodaten absurd je, da imamo kup nepozidanih stavbnih zemljišč, kjer bi se dalo graditi tudi take nepremičnine, torej stanovanja. Četrti absurd je pa, da je pritisk za širitev območij, kjer bi se dalo zidati iz zdajšnjih kmetijskih in s spremembo namembnosti v gradbena zemljišča, tudi zelo močan. Če pogledamo, kaj bi se potem zgodilo, ko bi se v Izoli pojavilo 50 ali 100 novih stanovanj, najbrž če bi gradili to samo skozi nek mehanizem nekega zasebnega kapitala oziroma investitorja, bi ta stanovanja spet postala bolj ali manj vikendi in od tega prebivalci tam, sploh pa ne tisti, ki imajo nižjo kupno moč, ki so ekonomsko šibkejši oziroma mladi, prav velike koristi ne bi imeli. Morda bi nekoliko padel oziroma se zmanjšal pritisk na obstoječa stanovanja oziroma na najemnine ali pa bi malenkost padle cene rabljenih stanovanj. Upam si trditi, da kaj bistveno ne, ker tudi, ko so se pojavile določene nepremičnine na trgu, ki so bile zgrajene, se to kaj bistveno ne pri najemninah ne pri ceni rabljenih stanovanj ni poznalo. Tukaj mora absolutno država vstopiti in z nekimi cenovno zelo premišljenimi ukrepi dodajati oziroma dopolniti to ponudbo stanovanj, ki bo tudi ciljana, kar pomeni, da jih bodo dobili točno tisti ljudje oziroma tiste strukture, ki jih potrebujejo. Nekje sem v javni razpravi tudi zasledil, da sredstva za garancijske sheme niso dovolj in naj država raje da dodatna sredstva za gradnjo stanovanj. Jaz bom rekel, da je rešitev in na eni strani in na drugi strani. Aktivirati moramo tako zasebni kapital, pa naj bo to zasebni kapital podjetij oziroma fizičnih oseb, na drugi strani pa mora tudi država videti nek interes, ker gre se za neko širšo sliko, v končni fazi tudi demografije. Vsi se zavedamo tega, da kadar nekdo razmišlja o družini, je eden od pomembnih pogojev tudi to, ali ima rešen svoj stanovanjski problem. Če bomo v tej smeri delali in nadaljevali, potem se bo tudi naša demografska slika v prihodnje lahko obrnila v bolj pozitivno smer. Vsekakor pa moram nekaj z vso odgovornostjo tukaj povedati, da kdorkoli pričakuje, da se bodo neke blazne in drastične spremembe zgodile čez noč, potem ko se 3 desetletja kaj bistveno ni spremenilo, je to pričakovanje nerealno, vsekakor je pa absolutno potrebno dat tudi Vladi maksimalno podporo, da z vsemi temi ukrepi nadaljuje in te politike oblikuje karseda celovito. Naj zaključim samo še z enim svojim premislekom. Marsikdaj, kadar iščemo neke rešitve, se ozremo po tistih, ki imajo veliko daljšo tradicijo urejanja reševanja stanovanjskih problemov, številni se potem ozrejo oziroma ozremo tudi na Dunaj ali pa še kam drugam na sever. Jaz nisem prepričan, da bo zgolj presaditev tega modela k nam učinkovala oziroma bila uspešna, ker je, kot rečeno, naša tradicija, sploh naš pogled na nepremičnino precej drugačen, jo gledamo dosti bolj čustveno in marsikdo se je pripravljen marsičemu odreči, samo da ostane v neki nepremičnini, ker ga tam vežejo neki spomini, neka čustva na ljudi, morda na neke svojce, ki jih tudi več ni. In zato nisem prepričan, da se bodo te spremembe, ki bi jih radi dosegli, zlasti z vidika večje pretočnosti in fleksibilnosti na nepremičninskem trgu, lahko zgodile čez noč. Pozdravljam pa vse ukrepe, ki pridejo tako s strani opozicije kot Vlade in koalicije, da poiščemo neke dobre rešitve. Zdi se mi, da tudi ni nujno, da je zakon, če ga predlaga Vlada, nujno dober, ali pa če ga koalicija predlaga, da je nujno slab. To, ali je zakon dober ali slab, v končni fazi pokaže samo čas. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja Zvonko Černač. Izvolite.
V SDS se absolutno strinjamo s tistim delom izvajanja poslanca Periča, ko govori, da samo stanovanjska jamstvena shema ni dovolj in da je treba stanovanjskemu področju namenjat več sredstev, da je treba sprejeti vse ostale ukrepe, skratka neko celovito stanovanjsko politiko. Vendar poslanec Perič prihaja iz stranke SMC, iz katere prihaja tudi minister, zadolžen za stanovanjsko področje, in poslanec Perič in vsi ostali iz koalicije ste bili tisti, ki ste naš amandma pri proračunu za povečanje sredstev za stanovanjsko področje na nivo, kot ste si ga sami pred letom dni predpisali v koalicijski pogodbi, zavrnili. Torej, čemu to leporečenje? Jaz mislim, da za nas tukaj ni potrebno. Z ministrom in z Vlado se je pa treba zmenit, ali bodo kaj naredili na tem področju ali ne. Prvi korak bi bil že podpora tej shemi, ki je danes na mizi.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Podkrajšek, pripravi naj se Aljaž Kovačič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi in seveda vsi tisti, ki poslušate to današnjo sejo! Pred nami je Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi, ki je prav gotovo eden pomembnejših. Jaz bi se uvodoma zahvalil gospodu Zvonetu Černaču, ki je ta predlog zakona zelo pregledno predstavil vsem nam in seveda vsem tistim, ki tudi spremljajo to sejo Državnega zbora. Imam občutek po 2, 3 urah razprave v tem Državnem zboru, kot da govorimo o nekem predmetu, ki ga želimo pošiljati na luno. Jaz mislim, da ni prav, da to stanovanjsko politiko na današnji sejo obračamo tako, kot da niti ni potrebna. Seveda velikokrat slišimo tudi s strani ministrstva, da se neke stvari pripravljajo, pripravlja ena stranka, druga, tretja, ampak, spoštovane kolegice in kolegi, moramo se zavedat, mi, ki smo malo starejši v tem Državnem zboru, verjetno imamo zagotovljena svoja stanovanja, smo pa seveda zato tukaj v Državnem zboru, ker smo dolžni, da poskrbimo za vse državljanke in državljane, predvsem imam tukaj v mislih naše mlade. Ko včasih poslušam predstavnike Vlade oziroma tiste, ki ste na ministrstvu verjetno zaposleni več mandatov, kot da bi starši več let govorili svojim otrokom, da bodo dobili stanovanja, da bodo dobili svojo sobo, da bo vse urejeno, pa seveda iz tega nič ni. Jaz mislim, da morate razumeti nas kot današnje predlagatelje z več segmentov, najbolj pa je ta predlog zakona pospešila varovalka Banke Slovenije. Jaz ne bi razpravljal danes o strokovnjakih na Banki Slovenije, pa tudi vemo vsi, kaj pomeni varovalka. Varovalka tudi kdaj opozarja, potem po več opozorilih, če zaidem malo v elektriko, pa seveda se sproži in se ustavi nek sistem. Tudi tu smo, ker smo v obdobju, ko smo sprejemali državni proračun, je na te ključne sestanke Banke Slovenije bil vabljen tudi minister, ki je bil predlagatelj državnega proračuna, pa ga po nekih podatkih niti ni bilo na teh sestankih. Ko je Banka Slovenije dala to v javnost, so bili ključni ljudje začudeni, da se je to zgodilo. Jaz mislim, da nobeden zakon, ki ga ali Vlada ali katerakoli od poslanskih skupin prinese v Državni zbor, ni tako izluščen, da bi bilo 100 %, da gre v veljavo. Na vseh predlogih zakonov je možno še stvari dodelati. Ampak, spoštovani kolegice in kolegi iz pozicije, če mislite, da blokirate, celo je gospod Koprivc prej rekel, koga bo osrečil, da nas, če bo kaj sprejel, jaz mislim, da Slovenske demokratske stranke ni treba nič osrečiti, ampak dajmo nekaj narediti za tiste ljudi, ki so nas izvolili v Državni zbor. Mladi danes nas prav gotovo opazujejo na vsakem koraku. Naj povem, da sosednje države, predvsem Avstrija spremlja naše mlade, ko se izšolajo, jim ponudijo ugodno službo pa tudi dobra stanovanja. Ko govorimo o mladih, ko govorimo o stanovanjski politiki, o tej shemi, imam občutek, da ko govorimo o tujcih veliko prej najdemo rešitve, velikokrat najdemo krajšo pot do rešitve njihovih težav, ki prvič prihajajo v našo domovino. Jaz mislim, da to ni prav. Današnja seja, ta stanovanjska politika, ta shema je tudi eno ogledalo, da se pogledamo v to ogledalo, kaj počenjamo na tem področju. Mi v Državnem zboru prav gotovo moramo razumeti, kaj pomeni za eno družino, največkrat imata težave starša, ki sta oba v službi, ki delata vsak svojo službo, po dva, tri otroka, tisti starši imajo največje težave, ker morajo preskrbeti družino, zelo težko pa zagotovijo tej družini, slovenski družini, stanovanje. Da zaključim. Poziv vsem, da najdemo tu skupni jezik, da ne zavijemo to v celofan, da ne govorimo o nekih strokovnih neznankah, da ljudje ne vedo na koncu, o čem govorimo, da najdemo skupni jezik in da to shemo spravimo iz prve v drugo branje in da bo stanovanjska politika bolj prijazna za tiste, ki jo v naši državi potrebujejo, predvsem imam tu v mislih mlade družine. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Aljaž Kovačič, pripravi naj se Eva Irgl. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Ukrep, ki ga je izdala Banka Slovenije, ima eno pozitivno zadevo in sicer, da je slovenska družba nekoliko bolj glasno začela govoriti o tem, kar že vsaj mi mladi veliko časa vemo, da stanovanjske zadeve, ki so v Sloveniji, niso idealne oziroma imamo z njimi velike probleme. O ukrepu Banke Slovenije ne bom zgubljal veliko besed. Po mojem mnenju je daleč od neke realnosti. Je neživljenjski, predvsem za tiste, ki si že zdaj ne morejo privoščiti nekih stanovanj. In govoriti o tem, da je to ukrep, ki bo rešil morebitno krizo, je nekoliko smešno, kajti ne vem, kateri mladi prekarec ali kdo drugi je pred 10 leti sprožil to veliko luknjo, ki smo jo imeli. Predvsem pa se mi zdi odsotnost teh ljudi na teh položajih res veliko stran od neke realnosti. Velikokrat izgledajo, kot neki birokrati, ki imajo v rokah kalkulator in le računajo, ne pogledajo pa neke življenjske slike, ki je v javnosti. Je pa dejstvo, da je to, kar je Banka Slovenije naredila, ta ukrep ni krivec za to, da imamo danes stanovanjsko problematiko, kot jo imamo. Dejansko se 30 let v Republiki Sloveniji nihče ni ukvarjal s tem. Je pa dejstvo, da se na začetku niti ni bilo potrebno, kajti družba je bila nekoliko drugače formulirana, kot je danes. Se pravi, mladi so po končani šoli velikokrat ostali v domačih kraji, živeli v hišah, kjer so živeli njihovi starši. Se pravi, te skupnosti so bile veliko večje. Ko je prišla kriza, dejansko večina mladih po končanem študiju več nismo imeli služb v domačih krajih in smo se morali preseliti v večja mesta. Največje mesto je tu Ljubljana, ki je dejansko zgodba zase, zgodila se je velika centralizacija in predvsem tukaj bi lahko stanovanjsko problematiko rešili na tak način, da bi se država decentralizirala. Zato tudi reševanje stanovanjske problematike, gledano na eno sliko, ni pravilna. Misliti, da imajo v Ljubljani iste probleme, kot jih imamo v Ormožu, na Ptuju oziroma v teh manjših krajih, je napačno. V veliko malih krajih so stanovanja na voljo, ampak na žalost ni služb, da bi tam ljudje lahko sploh kaj delali, si zaslužili denar in potem plačali najemnino. Če se predvsem osredotočim na Ljubljano, ki je dejansko največji problem, ker ljudje hodijo sem, da delajo, in potem morajo posledično tu tudi živeti. Predvsem razmerje med najemniki in lastniki stanovanj, se pravi ta najemniški trg je veliko prenizek, da bi trg lahko pozitivno deloval. To pa se je predvsem zgodilo z prihodom veliko turistov, za katere načeloma tudi ni bilo poskrbljeno in lastnikom stanovanj je dejansko boljše, da oddajajo stanovanje kratkoročno turistom za nekaj dni kot dolgoročno najemnikom. In podatek, da je 170 tisoč stanovanj v Sloveniji praznih, govori prav o tem, koliko je tudi še vedno nekih stanovanj, ki so neizkoriščena in ki bi morala biti namenjena predvsem mladim. Kar se tiče predloga SDS – predlagatelj govori, da so ta zakon spisali v enem tednu. To se mi zdi podobno kot nekateri poslanci, ki tekmujejo na tako imenovanem Parlametru, kateri je vložil največ poslanskih vprašanj, kateri je izgovoril največ besed v Državnem zboru. Pač to ne govori o tem, da je nekdo dober ali slab poslanec. Tudi sam lahko na dan vložim 10 poslanskih vprašanj, pa še to ne pomeni, da sem aktiven. Poleg tega vemo, da nekaterim pišejo strokovne službe ta poslanska vprašanja, in ko na hodniku poslanca srečaš in ga vprašaš, kaj o tem poslanskem vprašanju, niti ne ve, da ga je vložil. In tudi to, ko ste rekli, da ste v enem tednu ta zakon spisali, mogoče ni najboljše, kajti mogoče bi bil, če bi več časa temu namenili, zakon boljši in bi ga dejansko lahko tudi večina podprla. Zdaj na kratko, kar je mene zmotilo in je tudi nekako Ministrstvo za finance v svoji obrazložitvi povedalo. Zakon ne izpolnjuje ustavne zahteve po določljivosti obveznosti, ki jo bo Republika Slovenija prevzela, saj mora biti v poroštvenem zakonu jasno in določno opredeljeno, kakšno poroštvo se daje, v kolikšni višini, za čigave obveznosti, za koliko časa in za kakšen namen. Potem tudi ni jasnosti glede zavarovanja takega poroštva, se pravi, kdo je nosilec hipoteke. In zadnjo, ki bi jo izpostavil, transparentnost izbire bank, ki bodo takšne kredite odobravale, se pravi, razpis ali pa za vse banke pod enakimi pogoji. Ampak mislim, da je tudi že koalicija danes veliko povedala, tudi ministrstvo, kaj jih dejansko moti pri vašem predlogu. Da pa je sprožil ta ukrep Banke Slovenije neke aktivnosti Vlade Republike Slovenije, pa se ne strinjam, kajti je v preteklosti oziroma pri pripravi stanovanjskega zakona, ki se je pripravljal kar nekaj časa, bo, upam, narejeno kar nekaj. Tudi vlada Marjana Šarca je v oktobru izvedla prvi prenos zemljišč iz DUTB na Stanovanjski sklad za gradnjo, mislim da, vsaj 670 stanovanj. V bodoče se pričakujejo še 3 zemljišča, ki bi se naj prinesla, tako da mislim, da govorimo o približno 3 tisoč novih stanovanjih. Kaj ta Stanovanjski zakon prinaša, ki ga pripravlja oziroma ga bo vložila vlada Marjana Šarca? Neprofitne najemnine, ki so nekako zastarele v naši družbi in predstavljajo velik problem, bodo zamenjala stroškovna najemnina, da bo večji pregled nad tem, obenem pa je potrebno povedati, da se uporabnikom strošek ne bo povečal. Veliko bo tudi dodatnih najemniških stanovanj. V proračunu za leto 2020 in leto 2021 smo za vsako leto zagotovili 200 milijonov evrov za ta jamstva za stanovanjska posojila, ki so predvsem namenjena mladim, mladim družinam in prekarno zaposlenim. Velikokrat se tudi zgodi, da je mladi sposoben odplačevati kredit, ki bi ga lahko dobil, ampak mu ga banka na žalost ne odobri, kajti še vedno so, če lahko uporabim ta izraz, starokopitne, od tebe zahtevajo službo za nedoločen čas. In prav malo smešno je, da se tudi banke niso prilagodile razmeram, da dejansko mi mladi nimamo služb, kot so jih imeli v preteklosti naši starši, ki so bili 40 let zaposleni na eni firmi, na eni šoli ali kje drugje, ampak dejansko na nekaj let menjavamo službe. In tudi garancija danes, da imaš službo za nedoločen čas, ne pomeni, da boš dejansko tam celo življenje. In tudi tu bi banke lahko naredile kakšne spremembe. Potem naslednja zadeva, ki se v stanovanjskem zakonu obeta, je, da se državnim in občinskim stanovanjskim skladom omogoča višja stopnja zadolževanja za gradnjo novih najemniških stanovanj. Potem Stanovanjski sklad Republike Slovenije bo lahko ustanovil tudi javno najemniško službo, ki bo na trgu najela prazna stanovanja in jih potem oddajala tistim, ki jih potrebujejo. Seveda pa bo ta najemnina omejena, da ne bodo plačevali preveč. Še dve zadevi, ki bi ju rad omenil, prva je stanovanjska zadruga, ki je v svetu zelo prepoznavna. Upam, da bo tudi tukaj pri nas te stanovanjske zadruge zaživele. Ter druga, Rent and Buy, se pravi, da nekako plačuješ najemnino za stanovanje in potem lahko to stanovanje tudi odkupiš. Zelo mi je pomembno, da je tudi nekako predvideno, da za vsako tako zadevo, če bi se zgodila, bo tudi poskrbljeno, da bo Stanovanjski sklad pridobil novo stanovanje. Sam imam veliko upov in upam, da so ti upi upravičeni, da bo ta stanovanjski zakon Vlade Republike Slovenije dokaj hitro zaživel in da se bo dejansko lotil vseh mladih, ki imajo probleme s stanovanjem. Hvala.
Hvala lepa. Replika, poslanka Anja Bah Žibert. Izvolite.
Ja, zdaj sem poslušala kolega, vse lepo in prav in zelo zanimivo to, da ste veliko časa namenili neprofitnim stanovanjem – ampak kako boste to izvedli? Tri cele pa še nekaj milijona evrov ste namenili za reševanje stanovanjske problematike v proračunu. Jaz ne vem, kje boste dobili neprofitna stanovanja. In kot drugo, res bi jih pa dobili, če bi podprli amandma Slovenske demokratske stranke, ampak ga niste. Tako da zopet govorite eno, drugo delate. Iz vaših neprofitnih stanovanj se v naslednjih dveh letih ne obeta prav nič dobrega.
Hvala lepa. Besedo ima Eva Irgl, pripravi naj se Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Jaz bom kratka, glede na to, da so moji poslanski kolegi, zlasti tisti, ki so se res detajlno ukvarjali s tem zakonom, ki smo ga pripravili v Slovenski demokratski stranki, zelo dobro detektirali, kje je ključen problem in kaj Zakon o stanovanjski jamstveni shemi prinaša. Pa vendarle se mi zdi nujno potrebno, da neke stvari večkrat ponovimo zato, da tudi tisti, ki nas spremljajo, torej državljanke in državljani, ki se jih ta nujni ukrep najbolj dotika, vedo, kdo je tisti, ki je to predlagal, predvsem pa tudi, da vedo, kdo bo tisti, ki tega ne bo podprl. Zato predlagam tudi državljankam in državljanom, da spremljajo glasovanje in da se potem ve, kdo samo govori o stanovanjski politiki in kako je potrebno, da se stanovanjsko politiko uveljavlja in se jo izboljša, ko pa pride do glasovanja, pa glasujejo proti. Že večkrat je bilo povedano, komu je stanovanjska jamstvena shema namenjena. Namenjena je predvsem mladim, še zlasti tistim, ki ob koncu bodisi svojega študijskega izobraževanja ali pa poklicne poti težko dobijo zaposlitev. Mnogo jih zato odide tudi v tujino, kar je seveda spet drugi problem. Tisti, ki pa ostajajo pri nas doma in seveda si želijo delati, pa prvič, težko dobijo zaposlitev, ali pa, če jo že dobijo, v začetku prejemajo izjemno nizka plačila. Torej stanovanjska shema je namenjena njim, namenjena je družinam z otroki in namenjena je vsem državljanom, ki so že doslej imeli težave s dostopanjem do stanovanjskih kreditov. Mogoče je bilo danes premalokrat omenjeno, za katere namene se dejansko stanovanjska jamstvena shema uporablja. Zato je potrebno tukaj obrazložiti, da je stanovanjska jamstvena shema, ki smo jo predlagali v Slovenski demokratski stranki, namenjena vsem tistim, ki urejajo svoje stanovanjsko vprašanje, bodisi za gradnjo bodisi z nakupom stanovanja ali hiše ali pa če gre za prenovo, dozidavo ali pa ureditev, recimo, podstrešja v stanovanje. Veliko je bilo polemike o tem, kaj pomeni ukrep Banke Slovenije. Moramo vedeti, da je Banka Slovenije seveda avtonomna in da lahko vodi takšno politiko, kot si jo je zadala. Me pa v tem segmentu zelo čudi to, da si je predsednik Vlade dovolil okrcati Banko Slovenije, ki je avtonomna, samo zato, ker sam ni sposoben zagotoviti takšnega okolja, kjer bi ljudje dejansko lahko prišli do stanovanja. In to je ključen problem, ki ga jaz vidim tudi v tem, da predsednik Vlade zelo veliko, seveda iz piarovskega stališča, hodi po različnih prireditvah. Na dan obišče praktično, jaz ne vem, ali obišče 10 prireditev, namesto da bi sedel kaj tudi na Gregorčičevi in pripravil kakšen dober predlog – jaz to pričakujem od predsednika Vlade. Jaz sem tukaj že vrsto let poslanka, sem dala skozi veliko predsednikov Vlad in lahko povem, da do sedaj ne poznam primera nekoga, ki bi delal izključno, ampak res izključno samo na piarju. Samo in izključno na vtisu. To ni delo predsednika Vlade. Delo predsednika Vlade je, da skupaj z ekipo ustvarja takšne ukrepe, ki pomagajo državljanom, da živijo bolje. To je delo predsednika Vlade. Ne pa to, da ustvarja piar, mogoče za naslednje predsedniške volitve, kot slišimo. To ni delo predsednika Vlade. In zato me tudi ne čudi, da rabi predsednik Vlade eno leto, da pripravi ta zakon, ki smo ga mi v tem času pripravili glede stanovanjske jamstvene sheme. To me ne čudi, ker nima časa. Ker nima časa. In se mi zdi prav, da na to opozorim. Pomembno je tudi to, da ko pa mi predlagamo v Slovenski demokratski stranki ta zakon, ko se moji poslanski kolegi zelo dobro pripravijo na to, da obrazložijo, zakaj je ta ukrep nujno potreben, odidejo na novinarsko konferenco, zvečer pa ne vidiš nič od tega, da je bil sploh predlog pripravljen, ali pa izjemno izjemno malo s kratko novičko. Potem pa čez en teden pride predsednik Vlade s popolnoma identičnim predlogom, ki ga bo pa zdaj vložil v Državni zbor. Seveda o tem poročajo pa vse medijske hiše. Ampak, kot rečeno, dogaja se ne kaj preveč na tej relaciji s strani predsednika Vlade. Koga varuje stanovanjska jamstvena shema? Da se bo vedelo in da se bo tudi vedelo, česa ne podpirate v koaliciji. Varuje kreditojemalca in varuje kreditodajalca. In pomembno je to, da če se kreditojemalcu razmere poslabšajo in torej obrokov kredita ne more več odplačevati, začasno v tem primeru vstopi država in preko sheme odplačuje obroke banki največ 3 leta. Če pa se potem razmere uredijo, pa se odplačevanje kredita nadaljuje, zapadle obveznosti pa se razporedijo do konca odplačila kredita. To predstavlja ta zakon. In, spoštovani predstavnik Vlade, je nujno potreben. O tem ne govorimo samo mi, to so povedali vsi po vrsti v koaliciji, da je zakon nujno potreben, ampak podprli ga pa ne bodo. Ključna so dejanja, pa ne piarovska, kot pri predsedniku Vlade, ključno je, da tisto, kar izrečemo, potem tudi udejanjimo. Jaz bom ta zakon podprla, ker se mi zdi, da prinaša tisto, kar je nujno ravno za te omejene skupine ljudi, ki sem jih prej omenila. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Nik Prebil, pripravi naj se Mateja Udovč. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Kolegice in kolegi, lep pozdrav prav vsem skupaj! Če se takoj navežem na izvajanje kolegice Irglove, kaj predsednik Vlade počne in kaj ne, bodo presodili volivci, pa kaj je dobro, pa kaj ne. Če se pa navežem splošno na problem, ki je danes pred nami, ja, stanovanjska problematika je težavna, to smo ugotovili. Veliki manko najemnih stanovanj imamo v naši državi. Mogoče bom za začetek vseeno nadaljeval tam kjer je končal kolega Aljaž. Poglejte, danes kredit praktično dobiš, če imaš neko dovolj dobro plačo in službo za nedoločen čas, nekako tako gre na banki oziroma potrošniški krediti, ki ga je mogoče dobiti prej, sicer v manjši vrednosti, ampak se je to z ukrepom Banke Slovenje zdaj obrnilo. Vemo, da se družba spreminja v tej smeri, da bo zaznati, da čez nekaj let ali desetletje ali dve, ne bomo več delali 40 let na enem delovnem mestu, kot so to počeli naši starši oziroma še počnejo, ampak se bomo morali zaradi družbenih in drugačnih sprememb globalnih razsežnosti prilagoditi celotnemu sistemu in družbi, v kateri živimo. Potrebno bo tudi, da se bomo verjetno morali izobraževati in delati za več različnih poklicev. Vsemu temu se bo morala prilagoditi tudi bančna institucija oziroma banke same. Stanovanjska problematika, ki jo danes obravnavano, večinoma resnično zadeva mlade in pa mlade družine. Ta ukrep Banke Slovenije, o katerem vas je že večina govorila, je slab in bil je nepremišljen in je več kot 300 tisoč ljudi kreditno onesposobil. Ne glede na to, kaj si jaz o tem mislim, je res, da je Banka Slovenije avtonomna, in v to nikakor ne moremo posegati. Sem pa govoril kar z nekaj ljudmi, ki delajo na bankah, in tudi banke same priznavamo, da je bil ta ukrep slabo premišljen in prehitro vpeljan. Navsezadnje jih je večina povedala, da ravno tisti, ki imajo manjše dohodke, kredite odplačujejo bolj redno kot tisti, ki pač imajo višje. Zakaj smo tam, kjer smo? Država slabih 30 let, kolikor naša država obstaja, na tem področju ni naredila praktično nič oziroma se je delalo bore malo. In zdaj govoriti, da bo jutri ali pa s sprejemom tega ali pa kateregakoli drugega zakona vse drugače in vse dobro, ja, poglejte, ne bo. Sistem bo vseeno rabil nek določen čas, ali leto, dve, tri ali pa deset, da se bo prilagodil novim ukrepom, ki bodo predvideni, in situacijam, ki bodo nastajale. In pričakovat, da bo jutri vse drugače, je utopično. Zakaj jaz osebno mislim, da ta predlog, ki je predlagan, v določenih točkah greši. Prvič, je bil dan kot nek odgovor na ukrep Banke Slovenije in ne zajema nekega celotnega aspekta stanovanjske problematike, ampak zgolj en del. In kot govorim jaz ves čas, začne se resnično na začetku, pri posamezniku, naprej gre v izobraževanje in tako dalje. Mi bomo morali v celotnem aspektu narediti spremembe, da bomo v prvi vrsti izobraževali kader, ki bo zaposljiv, potem pa, da bo, drugič, država pomagala bodisi z novo stanovanjsko zakonodajo, ki prihaja, to je recimo en del, da si lahko mladi pridobijo stanovanje, in prej ko nastopi ta neodvisnost, prej bodo mladi imeli otroke, družine in verjetno lahko nekako gledamo, da bodo te družine tudi večje, boljša bo demografska slika. In ker tega ni bilo do zdaj, smo pač tam, kjer smo. Druge bistvene pripombe, ki jih je tudi že kolega Aljaž povedal, predvsem ta, da v tem poroštvenem zakonu res mora biti jasno določeno, za kaj gre in za kaj se to poroštvo daje. Jaz še vedno mislim, da država čisto celotnega rizika ne more prevzeti. Jaz se še vedno bojim, glede na to, da vidimo anomalije, praktično vsak nov sistem, ki se vpelje, ljudje pogruntajo, na katerih vseh točkah se ga da zlorabiti in ga seveda tudi zlorabljajo. Jaz se resnično bojim, da bo, če vso odgovornost prenesemo na državo, to tudi zgodilo, ker enostavno se bodo odločili, da pač kredita ne bodo plačevali, živeli bodo pa pač v stanovanju, ki ga bo odplačevala država. Ni opredeljena tudi višina lastne udeležbe prosilca. Jaz vseeno menim, da si mora vsak posameznik najprej poskusiti stanovanjsko problematiko uredit sam. Če ne uspe, je pa tukaj na državi, da pri tem pomaga. Kot je kolegica iz SMC povedala, se tudi jaz tukaj sprašujem, kako bo tak zakon, če je Banka Slovenije avtonomna, spremenil zadevo, ker bodo ne glede na to, kakšen zakon tukaj sprejmemo, kreditno nesposobni še vedno kreditno nesposobni. Tukaj se mi poraja vprašanje, ali ni bolj ustrezno neko takšno zakonodajo sprejemati v skladu z Banko Slovenije, da bi, recimo, te ukrepe vsaj omilila. Če nadaljujem. Kaj prinaša nov zakon, ki je v javni obravnavi? Predlagatelj pojasnjuje, da so prehiteli Vlado, da je ta zakon predlagan zato, ker ta vlada ni naredila nič. Glejte, to vseeno ni res. Ta zakon je v javni obravnavi, to pomeni, da se je pripravljal že kar nekaj časa in ni od včeraj. In jaz tudi resnično upam, da bo v najkrajšem možnem času tudi sprejet z vsemi pripombami, ki so ustrezne in ki bodo tudi podane. Navsezadnje je bil ne dolgo nazaj sestanek v Portorožu z nevladniki na to temo, ki so podali nekaj pripomb. In jaz upam, da bodo pripombe, ki so seveda smiselne, vpeljane tudi v omenjeno zakonodajo. Potekal je tudi sestanek mladih predstavnikov pri predsedniku Vlade, kjer so prišli do nekih skupnih točk. Predsednik Vlade je Ministrstvu za finance tudi naročil, kakšne rešitve mora pripraviti, da se bo ta zadeva začela reševati. Še enkrat pa – jutri in v tem mandatu, tudi ne bo zelo veliko drugače, ker bo sistem rabil svoj čas, da se bo vpeljal in prilagodil družbi in stvarem, ki jih, če zdaj tako poudarjamo to mlajšo generacijo, katere predstavnik sem tudi sam, da si bodo lažje pridobili stanovanje. V prvi vrsti bo pa treba zagotoviti tudi ustrezno visoke plače in pa ustrezno izobrazbo, ki jo pridobiš. Zdaj bi jaz mogoče na tej točki samo še povedal, kaj se na področju stanovanjske zakonodaje že dela. Za DUTB so bila na Stanovanjski sklad prenesena 3 zemljišča, v Ljubljani, Novem mestu in pa v Novi Gorici, tukaj bo 90 vrstnih hiš in 589 stanovanj. Sledilo bo še dodatnih 6 zemljišč, od tega 3 v Ljubljani, eno na Vrhniki, v Zgornjih Gameljnah in v Šmarju pri Kopru. Tako da, ni res čisto vse v Ljubljani, ja, res, večina tega je v Ljubljani, tudi najdražja stanovanja so v Ljubljani. Morate pa razumeti, da ceno ustvarja trg in povpraševanje. Ravno zaradi tega, ker tudi večina mladih danes želi živeti v Ljubljani, je povpraševanje pač tudi večje. Od tistih šestih nadaljnjih, o katerih sem prej govoril, bo 188 novih stanovanj, v dveh letih na vseh šestih lokacijah je pa predvidenih tisoč 170 stanovanj. Ministrstvo sicer ocenjuje, da naj bi z vpeljavo tega novega zakona to zraslo celo na 20 tisoč novih stanovanj. Jaz tega čisto v celoti ne verjamem, bom pa verjel, ko se bo to resnično zgodilo in ko bo ministrstvo prišlo k nam s sporočilom, da je bilo 20 tisoč dodatnih najemniških mest tudi vzpostavljenih. Takrat vam bom sigurno v prvi vrsti tudi zaploskal, do takrat pa upam, da se stvari čim prej uredijo. In mislim, da jih zaenkrat dovolj dobro, poleg tistih sprememb, ki bodo še vnesene, prinaša nov stanovanjski zakon, ki ga pripravlja ta vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Zvonko Černač, izvolite.
Jaz ne vem, ali vam je to naročil premier Šarec, da mora vsak, ki se oglasi, ponavljati to, kar je on povedal prejšnji ponedeljek, da je bilo pač z DUTB prenesenih nekaj zemljišč, na katerih bo vsaj še naslednji dve leti rasla trava za gradnjo stanovanj. Ampak to smo slišali in smo konzumirali tako, da ni potrebno znova in znova ponavljati teh stvari. Zdaj pa vi, tako izgleda, niste poslušali nas, ko smo govorili, kaj ta zakon o stanovanjski jamstveni shemi prinaša. Večkrat ste že poudarili, ne samo kolega, ki je govoril zdaj pred mano, to, da je ves riziko pri tej shemi je na državi. Kakšen riziko je na državi? Jaz sem prej in že ničkolikokrat razložil, da tukaj ni popolnoma nobenega rizika. Če se kreditojemalcu začasno zalomi, potem začasno obveznost glede plačila obrokov prevzame država oziroma sklad preko sheme. Če se zalomi do konca, potem vstopi v te najemojemalčeve čevlje, če se tako izrazim, in postane lastnik te nepremičnine sklad. Nič se ne zalomi, stroški, ki tukaj nastanejo, so minimalni in rizika ni. Tako da tukaj ni nobenega rizika, shema je dobra, je win-win situacija, rešuje situacijo, stabilizira trg in omogoča, da lahko ljudje normalno dostopajo do stanovanj. Glede lastne udeležbe naj bi mi pisali v zakon tretjino, pravi Vlada. A res? Potem bo to strožje, kot je pri Banki Slovenije, tam je samo 20 %. Mi bi pa naj zdaj pisali tretjino lastne udeležbe. Napačna politika. Napačna. Če boste to napisali v ta zakon, ki ga napovedujete, potem nihče ne bo dostopal po tej shemi. V drugo smer morajo iti razmišljanja – Koliko boste nekomu, ki ima otroke, dali odpisa kredita po nekaj letih, če bo imel 3, 4, 5 ali pa 6 otrok? Za koliko mu boste zmanjšali obveznosti kredita? V tej smeri bi moralo iti razmišljanje Vlade, pa tega žal nismo tukaj zaznali. In povedali smo, saj zaradi tega sprejemamo zakon, da se izognemo tej kreditni nesposobnosti, ki jo je predpisala Banka Slovenije, vendar jo je iz utemeljenih razlogov. Zaradi tega, ker varuje, še enkrat povem, kreditojemalce. Tudi ste v zmoti, ko govorite, da bo novela Stanovanjskega zakona to področje uredila. Ne bo. Tam je samo ena alineja, ki določa novo pristojnost republiškega stanovanjskega sklada. Zakon bo treba v jamstveni shemi sprejeti. Poseben zakon bo potrebno sprejeti.
Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč. Pripravi naj se Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Danes je bilo povedano že s strani kolegov poslancev, da je prav, da o stanovanjski problematiki govorimo in razpravljamo. Sama menim, da je prav, da ne le govorimo, temveč tudi nekaj naredimo. In nimam kaj, da ne rečem, da je predlog SDS na mestu. Ampak kot pravi kolegica Irglova, dobra je večkrat ponoviti in prav je, spoštovani kolega Černač, ko govorite, zakaj se ponavljamo, to je vaša kolegica v svoji razpravi ponovila, da je prav, da se ponavljamo in ponavljamo, zato da se slišimo. In spoštovani kolega Nik, dam vam prav, ko ste povedali o zemljiščih in kaj vse bo Vlada naredila in kaj je že naredila. Da pa je do tega prišlo, pa vidimo, da je Banka Slovenije, ko je zaostrila pogoje kreditiranja, zmanjšala krog kreditno sposobnih državljanov in državljank in s tem povzročila več negativnih stranskih učinkov, med njimi je tudi najemanje kreditov za rešitev stanovanjskih problemov, predvsem mladih in mladih družin in drugih ranljivih skupin v naši družbi. Ti ukrepi tem kategorijam državljanov praktično onemogočajo nakup stanovanj, da bi na ta način rešili svoj stanovanjski problem. Po drugi strani pa imamo v Ustavi Republike Slovenije v 78. členu jasno zapisano dolžnost države, da ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo primerno stanovanje. Kaj torej njim ostane, da rešijo ta svoj osnovni eksistencialni problem? Vsekakor se strinjam, moramo rešiti, poiskati ustrezno zakonodajno rešitev, ki bo omogočala in spodbujala mlade in mlade družine k reševanju svojega stanovanjskega problema tudi na ta način. Seveda je eden od možnih rešitev vaš predlagani zakon, Zakon o stanovanjski jamstveni shemi, o katerem danes razpravljamo, in se bomo odločali, ali je primeren za nadaljnjo obravnavo ali ne. Težko se je odločiti, ker vem, da je rešitev tega problema nujna in je dejansko rakrana naše družbe. Po drugi strani pa pristojno ministrstvo pripravlja tudi stanovanjski zakon, kot smo danes že večkrat slišali, in je v javni obravnavi in je tik pred zaključkom javne obravnave. Zato zopet ne moremo trditi, da Vlada nič ne dela na tem področju. Ampak dejstvo pa je, da smo zopet v zagati, nekdo spet prehiteva po desni strani s parcialnimi rešitvami, to kot ste sami tudi že povedali, da je to samo ena od sistemskih rešitev, podprite jo, ker je dobra. Ampak ne vem, če je na mestu. Ravno zdaj, ko je stanovanjski zakon tik pred zaključkom javne obravnave, SDS vloži zakon na nekaj straneh, za katerega sami pravite, da ga je potrebno amandmirati in usklajevati. Pa ne vem, če je ravno na mestu. Zakaj ne bi počakali na zakon, ki ga pripravlja Vlada in ga skupaj pogledamo? Zaradi celovitejše, preglednejše in racionalne ureditve tega področja, za katerega se v končni fazi zavezuje tudi Resolucija o nacionalnem stanovanjskem skladu, se osebno bolj zavzemam za umestitev temeljnih določb v stanovanjski zakon. V posebnem poglavju zakona bi bila pravna podlaga, ki bi omogočila, da se to področje podrobneje uredi z ustrezno vladno uredbo. Če pa se mogoče malo dotaknem, ko pravite, da smo vsi tisti, ki ne bomo podprli vašega predloga zakona, proti ureditvi stanovanjskega problema, smo proti, da samo govorimo, kako bi nekaj reševali, potem ko imamo pa na mizi, pa glasujemo proti. Pa bom samo ponovila besede kolegice Eve Irgl, ki je zelo všečno povedala vaš 8. člen in prebrala: »Če je kreditojemalec v zamudi s plačilom 36 zaporednih obrokov oziroma 36 obrokov v zadnjih 60 mesecih, prevzame vse njegove obveznosti in pravice do banke Republika Slovenija«. Glejte, pa to je res všečno. 36 zaporednih obrokov, se pravi nekdo 35 obrokov ne plača, enega plača. In spet 35 ne plača, enega plača. Pa to je zloraba sistema. Saj jaz ne vem, ali bo do tega prišlo, ampak to je tudi vsebina, druga plat vašega zakona. Je pa resnično všečno napisano. In šele potem v tretjem odstavku piše: »V primeru iz drugega odstavka tega člena se kreditno razmerje spremeni v najemno razmerje med Stanovanjskim skladom Republike Slovenije in kreditojemalcem«. Kar pomeni 36 obrokov, zaporednih obrokov, ki se lahko nikoli ne zgodijo. In zopet izigravamo sistem. Jaz se trudim in želim, da bomo stanovanjsko problematiko čim hitreje rešili. In nikakor ne govorim in ne mlatim prazne slame in se zavzemam za ureditev te problematike. Nikakor pa se ne morem strinjati z vašim predlogom. Če pa se malo povrnem k sami vsebini predloga zakona. Pa mislim, da je ta 8. člen dokaj široko zapisan. Mislim, da obstajajo, tako kot sem že poudarila, resna tveganja za izigravanja tega določila. Sprašujem se, v čem je razlika odplačevanja dolga stanovanjskega kredita banki ali pa plačilo najemnine stanovanjskemu skladu. Če kreditojemalec ne more odplačevati anuitete, potem verjetno ne bo mogel plačevati niti najemnine plus ostalih stroškov. Saj ste ravno v svojih razpravah povedali, da so najemnine 800 evrov, za plačilo kredita pa bi bilo potem 600 evrov. Se pravi, če nekdo ne bo mogel plačevati anuitete, kako bo potem lahko plačeval najemnino plus vse stroške, ki sledijo v družini? Potem se lahko vprašamo tudi, kaj bo, ko bo prišlo do razpada družine? Koliko družin se loči? Kdo bo potem prevzel obveznosti teh ljudi oziroma teh stanovanj? Bomo kar naenkrat državi nakopali veliko stanovanj? V primeru, da se bo ta predlog zakona podprl, je potrebno 8. člen podrobneje razdelati. Predvsem je potrebno proučiti možnosti prenosa lastništva na Stanovanjski sklad Republike Slovenije in obračun vplačanega dolga kredita kot neprofitno najemnino. V tem predlogu ne dobim odgovora na vprašanje, kdo bo dejanski lastnik in kdo bo imel razpolagalno pravico s stanovanjem v primeru, ko se aktivira jamstvo. Pri tej rešitvi se sprašujem tudi, ali je Stanovanjski sklad z obstoječimi resursi sposoben prevzeti in izvajati to nalogo. V praksi se nam vse prevečkrat zgodi, da določene organe in službe zasipamo z novimi in novimi nalogami in obveznostmi, ob tem pa pozabljamo na njihove razpoložljive resurse. Seveda se to vse skupaj kasneje izkaže kot neučinkovito početje oziroma lahko zelo hitro prevalimo krivdo na organizacijo, da je neučinkovita, da ne zna upravljati s svojimi ljudmi. Vsekakor mislim, da je ukrep Banke Slovenije vse skupaj postavil v položaj, da bomo morali nameniti več truda za snovanje ustrezne stanovanjske politike. Politike, ki bo državljanom omogočila uspešno reševanje njihovih stanovanjskih problemov. Po drugi strani pa, da bo izpolnjevala tudi že omenjeno ustavno pravico. Pa ne bom ponavljala, kaj je vlada že naredila, kar je kolega Nik Prebil že odlično povedal. Bom pa še enkrat poudarila, da smo na podlagi pobude Stranke modernega centra kot koalicija tudi vložili amandmaje k predlogu ZIPRS za leto 2020 in 2021, s katerim se državi omogoča 200 milijonov evrov več izdatnih poroštev letno, ki bodo namenjena poroštvom za stanovanjska posojila tako pravnim kot fizičnim osebam. Tudi na ta način moramo pristopiti k reševanju te problematike. Za zaključek pa moram vsekakor opozoriti, da je treba v razpravah in odločanju upoštevati tudi mnenja in predloge pristojnega ministrstva za stanovanjsko jamstveno shemo, ki je na predlog podalo več utemeljenih pripomb, vse od določljivosti obveze, ki jo bo prevzela država, kriterijev dodeljevanja poroštev, višine lastne udeležbe kreditojemalcev, možnost špekulativnih nakupov, preverjanje statusa prosilcev o kreditni sposobnosti, transparentnost izbire banke [[...]] Za konec bi se rada samo vprašala o primeru kreditne nezmožnosti. Ko je nekdo danes kreditno nezmožen, jaz ne verjamem, da bo kreditno zmožen tudi, če bo za njim stala država. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj se je javil k besedi. Gospod Černač, izvolite.
Materija je res zahtevna, zaradi tega poslanki Udovč ne gre zameriti, če je ne razume. Če nekdo ne bo plačal 35 obrokov, bo pač potem, če bo začel od 36. naprej plačevati, dolžan plačevati pro rata do konca odplačevanja vse ostale. In če bo to vajo večkrat ponovil, se bo tudi to odplačevanje ponovilo. Če pa ne bo zmogel, ker pač ne bo zmogel, bo pa lastništvo prevzela država oziroma sklad, ta bo pa plačeval najemnino. Če je ne bo zmogel in bo socialno upravičen do razlike, bo tako kot vsi ostali, ki so upravičeni do razlike najemnine v javnih stanovanjih, tudi on deležen te razlike.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednja ima besedo gospa Tadeja Šuštar. Pripravi pa se gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Predlog, o katerem danes govorimo, je namenjen predvsem mladim, mladim družinam in vsem tistim, ki nimajo zaposlitve za nedoločen čas. Cilj tega predloga zakona je, da se vzpostavi nacionalna jamstvena shema in da se zagotovi jamstvo Republike Slovenije za najem kredita za nakup ali obnovo stanovanja tistim osebam, ki niso kreditno sposobne. Vemo, da je Banka Slovenije spreminjala pogoje za pridobivanje kredita. Po tem ukrepu je glede na oceno postalo kreditno nesposobnih približno 327 tisoč Slovencev. In kot je bilo danes tudi že večkrat rečeno, veliko ljudi plačuje visoke najemnine, kako potem ne bi bili sposobni plačevati obrokov kredita. Pogoji za pridobitev jamstva za najem kredita so precej zavarovani. Kredit mora biti namenjen nakupu, gradnji, prenovi ali dograditvi stanovanjske nepremičnine, s katero oseba rešuje svoje stanovanjsko vprašanje. Višina tega kredita naj ne bi znašala več kot 150 tisoč evrov, ročnost pa ne bi bila daljša od 30 let. Kredit je tudi hipotekarno zavarovan. Torej so ti pogoji precej varni in dobro rešujejo stanovanjske težave. Kot je bilo tudi v predhodni razpravi omenjeno, je tudi varovalka, da če kreditojemalec zamudi s plačilom 36 zaporednih obrokov oziroma 36 obrokov v zadnjih 60 mesecih, prevzame vse njegove obveznosti in pravice do banke Republika Slovenija. V tem primeru se kreditno razmerje spremeni v najemno razmerje med Stanovanjskim skladom Republike Slovenije in kreditojemalcem. Ta shema bo precej olajšala pridobivanje in reševanje stanovanjske problematike in se mi zdi dobra, zato jo bom tudi sama podprla.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Lenart, pripravi pa se mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Spoštovani gostje, spoštovani kolegi in kolegice poslanci! V Ustavi Republike Slovenije je zapisano, da država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno stanovanje. Torej vprašanje je, ali jih. Mislim, da ne. Rešitev stanovanjskega problema za mlade pare v naši državi je podoben zalogaj, kot je osvojitev olimpijske medalje. Večina teh odraslih mladih oseb ostaja do 30. leta pri svojih starših. Če imajo srečo, dobijo v najem stanovanje, za katerega odštejejo več kot polovico svojih prihodkov, če pa nimajo, pa dejansko ne pridejo do nepremičnine zaradi tega, ker je tako težko dobiti kredit. Se pravi, dobiti kredit za nakup nepremičnine, je bilo že do zdaj kar težko. Dogaja se torej, da tisti naši državljani, ki dobijo delo zunaj naše domovine, ostajajo tam – in sicer zakaj? Kajti za dobrega, pridnega delavca Slovenca, za svoj novi kader avstrijski delodajalec naredi več za to, da bi on hitro pridobil še stanovanje kot slovenska matična država. In tole se je za zamisliti, dragi kolegi in kolegice. Avstrija naredi za našega Slovenca, za delavca, ki je prišel delat v Avstrijo, več in mu tam pomaga pridobiti prvo bivalno nepremičnino. Če rečem, pridni ljudje odhajajo, eden od teh vzrokov za to, je pa to, da si dejansko ne morejo ustvariti tukaj družine, če še za iti nimajo kam. Če rečem, da je pač glede na to potem tudi odziv Slovenske demokratske stranke na ta pereč problem Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi, ki mislim, da je kar dober, da pa so še določene stvari resnično, da bo, bom rekel, lažje izvedljiv, za popraviti. Ampak dali smo pobudo do vseh poslanskih skupin in čakali, da se oglasili, pa se niste. Če rečem, da so naši mladi, ki dejansko zdaj čakajo, kdaj bodo zaživeli na svojem, tudi nek motor gospodarstva, kajti mlade družine trošijo več in so potem tudi pripravljeni delati več. Zaradi tega imamo tukaj velik minus in gotovo je, da je problem vreden obravnave. Če se vrnem v leto 2015, ko je Državni zbor sprejel Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu, verjeli ali ne, že takrat ni bilo dovolj najemniških stanovanj. Sicer je, bom rekel, kriza do danes še rasla, ampak že tisti prejšnji sklic Državnega zbora se je tega problema zavedal, ampak prejšnja vlada ni naredila nič. Potreba ostaja, slišano pa je bilo med mladimi na televizijskem intervjuju, da so delno naredila težavo še bolj perečo tudi zaostrena merila za podeljevanje kreditov, ki jih je podala Banka Slovenije. Mlad par je povedal, kako misli banka in Banka Slovenije, da onadva ne bi mogla plačevati kredita, če morata prav tako vsak mesec plačati 600 evrov za najemnino. Seveda ta najemnina spada nekam bližje Ljubljane, ker je zelo visoka, ampak na splošno pa to drži. Če imaš 300 evrov za najemnino, potem imaš tudi 300 evrov za obrok. In za 300 evrov obroka, bom na primeru povedal, se pa lahko resnično že kupi nepremičnino, za katero po 20 letih odplačevanja postaneš lastnik in je tvoja in imaš tudi neko varnost. To se pravi, imamo v nadaljevanju koren problema, ki se ga moramo vedno lotiti. Kajti to pomanjkanje stanovanj je resnično trenutni problem, ampak sam koren problema je pa v tem, da so ljudje revni, da imajo premajhne dohodke, da dostopnih najemnih stanovanj ni, da so nepremičnine in najemnine zanje predrage, da je standard v Sloveniji še vedno slab, v primerjavi z, na primer, sosednjo Avstrijo, za kar pa ni kriva Banka Slovenije in ne komercialne banke, ampak Vlada. Vlada mora poskrbeti za take ukrepe, da bodo ljudje boljše živeli. Če se vrnem še k proračunu, za to in za sprejetje le-tega je smo seveda odgovorni in deloma krivi tudi tukaj noter v tem prostoru, v parlamentu. Kakšen je bil razrez, koliko se je namenilo za to, da bi se stanovanja začela končno graditi? Ali so dejansko kakšne možnosti za poroštva za te kreditojemalce? kakšne so možnosti za povprečnine, da bi občine lažje reševale stanovanjske probleme svojih občanov in državljanov? Odgovor ministrstva, da predlog Slovenske demokratske stranke ne upošteva kreditne sposobnosti kreditojemalcev. Potem imate še pomisleke, problem s poroštvom, ali bi ga dali ali ne, na neodplačane obroke. To je težko prevzemati nase,. Potem je tukaj še zapisano, da so vprašljivi višina, ročnost, namen, sredstva zavarovanja poroštva in tako naprej. Seveda je nekaj vedno mogoče najti, s čimer potem oporekamo neko akcijo takrat, ko se, bom rekel, pokaže trenutek resnice tule noter. Ampak vseeno navajam odgovor ministra Zajca, na podobno tematiko in na moje poslansko vprašanje iz meseca aprila, s seje v mesecu aprilu, in ga citiram: »Torej stanovanjsko problematiko, kot jo mi vidimo, lahko rešujemo, recimo, vsaj na tri načine. Eden je s tem, da jim omogočimo lažje kreditiranje, drugega, da jim omogočimo lažji dostop do najemniških vprašanj [[…]]« Tu je verjetno mislil stanovanj. » [[…]]ali pa v tretji obliki, kot so recimo stanovanjske zadruge. To so ta tri glavna področja, kamor se bomo mi v prenovi stanovanjske zakonodaje osredotočili. Kar se tiče problematike kreditov, problem je, da mladi, ko si prvič ustvarjajo svoj dom, ne dobijo kredita pri banki zato, ker so po navadi zaposleni za določen čas in se banke težje odločijo. In če nimaš potem nekega zaledja pri starših, ki bi zastavili svojo nepremičnino, težko prideš do tega kredita.« Navaja minister Zajc. »Te problematike se nameravamo lotiti na način, da bo država garant za takšen kredit.« Torej, že on je obljubljal, meni, na moje poslansko vprašanje, kako bomo rešili to težavo pol leta nazaj, da se bo država vtaknila zraven kot garant. Kaj pa imamo mi danes tukaj pri našem predlogu? Naš predlog je, da se da poroštvo. Vlada ima na voljo številne instrumente, ki bi državljanom vsaj nekoliko olajšali dostop do cenovno ugodnih najemniških stanovanj. Doslej na tem področju ni naredila nič. Drugače je pa z nakupom stanovanjske nepremičnine, ker je pa to res malo težji zalogaj za mlado družino ali par, in sicer so že sedaj tukaj ti zaostreni pogoji. Zavezujoč ukrep je torej postalo razmerje, letni stroški servisiranja celotnega dolga, ostati mora 67 % za preostali del dohodka, gre za to, da bodo imeli še najemniki kredita za preživetje. Stanovanjska jamstvena shema je torej eden izmed ukrepov, ki sledi reševanju problema in je vsaj nek začetek, ki bo pripeljal k temu, da bo pridobitev kreditov lažja. Začetek torej. Odprti smo pa za predloge, usklajevanja. Če se sedaj še dotaknem najetja kredita, ker nekaterim gotovo ni tako dobro jasno, kako te stvari tečejo in kje se največkrat zaustavi. Prva nepremičnina za skupno bivanje, bom vzel za primer 50-kvadratno stanovanje nekje v centru, recimo v okolici Celja, ker so tam neke normalne cene, pa bom rekel, da mogoče veljajo takšne tudi za pretežen del Slovenije. V Celju je cena za 1 kvadratni meter rabljenega stanovanja med tisoč in tisoč 300. Mlad par za 50 kvadratov potrebuje približno 65 tisoč evrov. Vzemimo še, da imata vsak po tisoč 100 evrov rednega mesečnega dohodka, kar je povprečna plača v Republiki Sloveniji. No, ko si izbereta svoje primerno stanovanje in si želita privoščiti nakup, se že pri samem štartu, ob podpisu predpogodbe, običajno zahteva plačilo are v višini 10 procentov ali pa do 10 procentov. Se pravi, rabita že 6 tisoč 500, zato jima ostaja še, da si bosta verjetno vzela kredit 59 tisočakov. Preden se sploh ara polaga, gresta na več bank in vprašata za možnost hipotekarnega kredita, ker to jima bo banka najprej predlagala, hipotekarni kredit, zastavitev njune nepremičnine. Od tukaj moramo zdaj izhajati in ne iz tega, da ne bodo vsi mogli zdaj tega plačevati. Gre za to, da številnim ljudem pomagamo, tistim, ki bi se jim zataknilo za nekaj časa. Obrok za takšen kredit 59 tisoč za 240 mesecev po 315 evrov znese, da bosta plačala za stanovanje nekaj več kot 75 tisoč 600, ročnost smo rekli 20 let. Ob tem, da ima regulacija Banke Slovenije za omejitev, da lahko najameta kredit v višini 80 % od vrednosti nepremičnine iz tega naslova. Ta regulacija gre seveda v prid komercialnih bank zato, ker ne dajo za 100 % ampak za 80 %, zato da lahko, če pride do tega, da nekdo ne plačuje za 80 %, tudi hitro nepremičnino prodajo. Se pravi, nikoli ne bodo v minusu, prej bom rekel, da so banke v poziciji zmaga-zmaga ali pa po angleško win-win, ker če ne plačuješ, rubijo, prodajo. Zdaj pa bi imeli še dodatno garancijo, preden bi prišlo do tega rubljenja, da bi država prevzela in pomagala temu paru, tej družini. Ne vidim razloga, zakaj ministrstvo ob takšni močni garanciji, če bi prišlo do tega poroštva, vidi v tem problem in se ne strinjam z našim predlogom. Na odgovornost za ta velik problem je vsekakor klicati Vlado in predsednika Vlade, ker imamo leto dni teh obljub dovolj. Ve se, da se bo ta moment, končno, po letu in pol reflektor mogoče obrnil v tiste, ki ste prevzeli odgovornost za vodenje, kaj delate, kako delate, kdo sploh kaj delate. zdaj je nekatere tukaj notri malo strah, ker nekaj časa pač lahko kaže slabe rezultate, potem pa se ti tole vrne. In državljani, predvsem ti naši mladi, so seveda zelo razočarani. Predvsem za tiste gre, ki se stiskajo v nekih prostorih doma pri svojih starših. Če se sedaj v opozicijski SDS vtaknemo malo zraven z dobrim predlogom za reševanje problema, ki ga na ministrstvu pač niste reševali oziroma ga odlagate v nedogled, ni treba, jaz tako mislim, da vam gre to v nos, zakaj zdaj to delajo opozicijske stranke, ampak se raje vključite v popravke, reševanje za boljše življenje teh mladih družin in vseh državljanov. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh ima naslednji besedo, pripravi naj se Alenka Jeraj.
Hvala lepa, predsedujoča za besedo. Stanovanjska problematika je resnično obsežna in v bistvu zadeva vse dele naše družbe. Današnja seja pa se v bistvu pravzaprav nanaša in ima korenine v odločitvi Banke Slovenije. Spomnimo se, ta je že leta 2016 izdala priporočilo, ki je bilo neobvezno in je letos z mesecem novembrom postalo obvezno. Podala je omejitve glede možnosti zadolževanja. Spomnimo se samo nekaterih stihijskih ukrepov komercialnih bank, ki so na poštnih okencih posiljevala z dolgoročnimi velikimi zneski posojil. Meni je žal, da se je ta ukrep zgodil tako hitro, nenapovedano, nenačrtno. Jaz menim, da bi ukrep Banka Slovenija morala predhodno uskladiti z Ministrstvom za okolje in prostor in Ministrstvom za finance, ki bi lahko pravočasno pripravila ustrezne ukrepe. Da se pa dotaknem današnjega predloga SDS. Menim, da samo navidezno naslavlja problem, ga ne rešuje, ampak ga celo povečuje, saj na trg, na katerem je premalo stanovanj, vnaša dodatna sredstva, ki bi cene, ki so že tako ali tako visoke, samo še povišale in bi stanovanja tudi v nadalje nepojasnjeno rastla kot bitcoin. Ta predlog omogoča nezavarovano kreditiranje kreditno nesposobnih državljanov v znesku 150 tisoč evrov na obdobje 30 let. Predlagatelj celo pričakuje, da bo non performing, torej kreditov, ki se ne bodo vračali, 20 %, kot da ne bi imeli izkušnje iz slabe banke. In pravzaprav se danes predlagajo ukrepi, ki so privedli v bančno krizo. Predlagatelj tako spravlja in zavaja državljane v past, da je mogoče kredit vzeti brez obveznosti in brez rizika. Spomnimo pa samo enega reka, ga bom povedal v hrvaščini, Tko je dužan i na Božić je tužan, torej Kdor je dolžen, je žalosten tudi za božič. Jaz bi rad povedal, da sem zadovoljen z zakonom, ki ga najavlja Ministrstvo za okolje in prostor, pripravlja stanovanjski zakon in mislim, da je pravilen pristop sistemski pristop, ki bo najprej odpravil vzroke za pomanjkanje stanovanj na trgu in ki bo povzročil to, da se cene ne bodo več nižale, ampak celo padle. Po statističnih podatkih Urada Republike Slovenije je 160 tisoč stanovanj v Sloveniji nezasedenih. Od tega se ocenjuje, da je 80 tisoč primernih za vselitev. In tu, kolikor sem prebral stanovanjski zakon, vidimo, da država pripravlja vzpostavitev najemne službe v sklopu Stanovanjskega sklada, ki bo ta stanovanja spravil v promet. Nadaljnja zadeva je tudi regulacija kratkotrajnega oddajanja preko spletnih platform Airbnb, Booking in podobno. Vemo, da se je to v mestih nekontrolirano razpaslo, da se stanovanjski bloki, kjer živijo družine, spreminjajo v cenene hotele, v katerih prenočujejo fantovščine in dekliščine. Predstavljajte si, da živite v takem bloku, plačate stanovanje, kupite, imate pred vhodom voziček, potem pa pride pijana druščina, noter vrže alkohol, igle, karkoli že. In to je zadeva, ki jo je treba izkoreniniti. Pozdravljam predlog Ministrstva za okolje in prostor, da bo za take najeme in tako spremembo namembnosti v stanovanjskih blokih potrebno 100 % soglasje vseh stanovalcev. Tretja zelo pomembna zadeva pa se mi zdi povečanje možnosti zadolževanja stanovanjskih skladov. Prihajam iz mesta, kjer se že enajst let do nedavnega ni zgradilo nobeno neprofitno stanovanje, to je povezano tudi z neustrezno višino neprofitne najemnine. Sedaj se bo vzpostavila stroškovna najemnina, ki bo omogočila pospešitev gradnje, hkrati pa zagotovila tudi to, da bodo socialno šibki imeli tako kot do sedaj subvencionirano najemnino. Mislim, da ni prav, da si zatiskamo oči, koliko stane stanovanje, in je potrebno, da je ta najemnina taka, da omogoča redno vzdrževanje in tudi posodabljanje stanovanj. Bi pa še rad posebej poudaril, da smo na predlog naše poslanske skupine v koalicijsko pogodbo vnesli zadevo, da je potrebno sprejeti stanovanjsko shemo za mlade in od resornega ministrstva pričakujem, da jo bo tudi pripravilo in mi jo že z nestrpnostjo pričakujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj ima besedo. Gospod Černač, izvolite.
Tudi poslanec Rajh polaga prevelika pričakovanja v nov stanovanjski zakon. Nič od tega ne bo rešil. Glede javne najemniške službe, naj vam preberem, kaj meni Franci Gerbec, član nepremičninskega združenja FIABCI. Tako kot je v zakonu napisano, ne bo ne 300, nobenega stanovanja ne bo, ker so popolnoma napačno postavljeni pogoji. In to so dejstva. Tako postavljena javna najemniška shema, kot je v osnutku zakona, ne bo prinesla ničesar. Se jo pa že trži preko Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, mimogrede. Ampak drugo je bistveno, dvig cen naj bi povzročila jamstvena shema, je bilo rečeno. Povedal sem to, poslanec Rajh verjetno ni poslušal. Zaradi tega smo pustili odprto, da tisti, ki jo bo upravljal, določi razmerja med delom sheme, ki bo namenjen nakupu stanovanj, predvsem v Ljubljani, in ostalimi deli sheme. Se pravi, če je problem pomanjkanja nepremičnin, mora biti manjši del sheme namenjen nakupu in obratno. Glede obveznosti in rizika je bilo tudi povedano, ne bom ponavljal, nobenega rizika ni, ne za kreditojemalca ne za kreditodajalca. Shema je nevtralna in varuje enega in drugega in tudi državo seveda v tem razmerju.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Gospa Alenka Jeraj ima besedo, pripravi pa se gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Kolegice in kolegi iz koalicije so pred mano govorili o tem, kaj vse je Vlada že naredila na stanovanjskem področju. In jaz bi prosila, ker ima Vlada pol ure časa, da malo pojasni kaj so naredili. Bi vam pa prebrala, kaj ste zapisali v koalicijsko pogodbo, in jaz od tega žal ne vidim, da bi že bilo kaj narejeno, pa je skoraj polovica mandata mimo. »Reševanje stanovanjske problematike mladih. Prvič, evidentirali bomo obstoječe kapacitete in stanje na področju najemniških stanovanj za mlade. Drugič, glede na obstoječe možnosti se bodo zagotovili smiselni razpisi preko Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, ki bodo dejansko prilagojeni za mlade ter mlade družine.« Me zanima, če je bil kakšen razpis, jaz ga nisem zasledila. »Tretjič, zagotovili bomo pogoje za delovanje stanovanjskih zadrug. Stanovanjski sklad naj začne ponujati tako imenovani Rent and Buy možnosti.« Tudi o tem ne vem nič. Kolega Rajh pravi, da organizirajo žurke v stanovanjih, ki jih ljudje oddajajo. Jaz dvomim, da ljudje dajo svoje stanovanje na voljo za to, da se notri razbija pa uničuje. Najbrž kakšno je tudi, ampak večinsko se to ne dogaja, no. »Četrtič, politiko Stanovanjskega sklada bomo preusmerili v gradnjo javnih najemnih stanovanj. Proračunska sredstva za stanovanja bomo do konca mandata dvignili na 0,4 % BDP.« Tudi o tem ne vem, da bi se že kaj zgodilo. »Petič, uvedli bomo možnost poroštva države za stanovanjske kredite pri državljanih, ki prvič rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje in imajo dohodek, vendar je vezan na prekarno delo.« To pa je že podobno temu, kar mi predlagamo, se mi zdi. Ampak takega ukrepa od Vlade zaenkrat še nismo videli. »Šestič, povečali bomo kapacitete v študentskih domovih in ob morebitnih prostih kapacitetah mladim tudi v študentskih domovih omogočili prehodno bivanje.« To se ne bo zgodilo, ker je premalo študentskih postelj, kolikor vem. »In sedmič, povečali bomo fond najemnih stanovanj na 10 tisoč stanovanj, predvidoma v dveh mandatih, dostopnih za vse generacije, po zgledu Dunaja, pri čemer bodo prednost imeli mladi.« Tudi o tem ne vem, če se je že kaj zgodilo. Bom prosila, da Vlada odgovori, ker so nam kolegi iz LMŠ razlagali, kako se že vse zelo učinkovito dela, samo mi, tega ne vidimo. Sprejeto imamo resolucijo, o kateri je bilo že tudi nekaj govora o stanovanjski politiki. Kolega Černač je povedal, kaj vse smo v resolucijo zapisali in česa vsega od tega nismo uresničili, pa bi moralo biti že leta 2016, 2017, 2018. Vse delamo z zamudo oziroma bi lahko rekli, da nič ne delamo. In zdajle se dogaja stanovanjski zakon. Jaz ne bom rekla, da se tega niste lotili primerno in pravočasno, ampak vseeno, kot je povedal kolega Černač, bi stanovanjski zakon moral biti že leta 2017. In večinoma, verjetno, so na ministrstvih ljudje, ki so tam že nekaj let, niso vsi prišli pred letom in pol z novo vlado LMŠ. Torej zamujamo tako, kot pri večini in pri mnogih stvareh, ki jih v tej državi delamo. In potem SDS predlaga en zakon in imate vsi ogromno težav. Kolegica Udovč, je rekla, da prehitevamo po desni in vlagamo zakon. Če vi ne veste, zakaj ste kandidirali in kaj so naloge poslancev in zakaj dobivamo v tem parlamentu plačo, si te stvari poglejte. Naloga poslancev je, da vlagamo zakone, vlagamo poslanska vprašanja, sklicujemo seje, sprašujemo, komentiramo, predlagamo. In mi vse to delamo. In očitati nam stalno, zakaj to delamo, grozni smo, ker delamo tisto, za kar smo plačani, je pa res malo smešno. In zraven še kolegica Udovč še sprašuje, kaj pa če ne bo Stanovanjski sklad hotel delati jamstvene sheme. Prosim? Stanovanjski sklad imamo za to ustanovljen in njegova naloga je, da to dela. In če mu bomo z zakonom določili, da bo to delal, bo to tudi delal, ker je to državna inštitucija, saj to ni neka privatna zgodba, pa se bo en odločil zdaj, ali bo delal ali ne bo delal. Mislim, take stvari so pa res smešne. Prej je bilo rečeno, koliko lahko plačuje obrok za kredit ali pa za najemnino. Ljudje plačujejo 700 evrov za najemnine ali pa še več, verjetno bi plačevali lahko tudi potem obrok kredita. In s tem zakonom tistim, ki ne morejo dostopati do kreditov, to omogočamo. Kot je povedal kolega Černač, je to pač eden od ukrepov, ki seveda ne bo stvari rešil. Mi potrebujemo resno stanovanjsko politiko, ki je opredeljena z resolucijo o stanovanjski politiki, ampak se nič od tega pod levimi vladami že leta in leta ne dogaja. Mi smo dali v prvi vladi na člana družine nek denar za reševanje prvega stanovanjskega problema in so se takrat stvari kar zgodile. Rezultati so bili spodbudni, ljudje so se odločali za obnove, dozidave in tako naprej, ampak to so manjši ukrepi. Treba je dejansko celostno in sistemsko stvari narediti, o čemer kar naprej govorite, ampak seveda od tega potem na koncu ni nič. Kolega Kovačič je rekel, da bi bil zakon lahko boljši, česa vse ne izpolnjuje. Mi smo povedali, da se neke stvari urejajo potem v podzakonskem aktu, kar je tudi bolj smiselno, ker sicer moraš vsakič odpirati zakon in stvari popravljati v zakonu. Sploh če bo to delal Stanovanjski sklad, bo bodo z ministrstvom dogovorili, kako in na kakšen način bodo to delali, in to zapisali potem v uredbo, ki jo sprejme samo Vlada in se to lahko zelo hitro zgodi. Če pa mora priti z zakonom v parlament, pa vemo, da to lahko traja tudi nekaj mesecev. Kot je bilo že povedano, ko so nekateri kolegi govorili o riziku, rizika tukaj ni. Če nekdo ne bo mogel odplačevati kredita, ga bo odplačevala država, in na koncu, če pa pač tega še vedno ne bo zmogel, bo država postala tudi lastnica tega stanovanja, kar pomeni, da ga bo lahko potem dala na trg ali prodala ali oddala. Torej rizika nobenega ni, da bi država zdaj neka sredstva, ki jih bo v to vložila, zgubila. Gotovo bodo te gradnje, ki se jih bodo ljudje lotili, tudi bolj, učinkovite ali pa tudi mogoče ekonomične, saj vemo, da je država zelo draga pri svojih investicijah oziroma da ne rečem, da na vseh koncih in krajih zadeve preplačujemo. Jaz bom seveda zakon podprla. Če ocenjujete, da karkoli v zakonu ni v redu, lahko te stvari tudi popravimo, dopolnimo. Če ga boste pa danes zavrnili, se bo pa debata o tem končala in se bomo potem čez ene pol leta spet srečali s tem, ker pač vladnega predloga ne bo, ali pa koalicijskega, da bomo mi predlagali nekaj podobnega. Ampak s tem izgubljamo dragoceni čas, s tem jemljemo mladim možnosti, razburjenje je na terenu veliko, v poslanske pisarne nam prihajajo ljudje, ki nas sprašujejo, kaj bomo naredili. Mi pač imamo odgovor in smo jim povedali, kaj bomo naredili. In zdaj jim bodo tudi povedali, da bo to verjetno v parlamentu zavrnjeno, ker koalicija bo pripravila nekaj svojega, bo, ko bo, kadar bo, če bo, a ne. Tako da jaz predlagam, da malo razmislite, ker na koncu boste s podobno rešitvijo prišli tudi sami. Nima smisla, da vsako stvar samo zato, ker jo predlagamo mi, zavrnete, potem pa z neko podobno rešitvijo pridete sami. Vse se da dopolniti in urediti in najbrž je neka stanovanjska politika primerna in na kožo pisana našim mladim interes nas vseh, ne glede na to, a smo v koaliciji ali smo v opoziciji.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic ima naslednja besedo za razpravo, pripravi pa se kot naslednji razpravljavec gospod Danijel Krivec. Gospa Iva Dimic, izvolite.
Hvala lepa. Sem bila v ozadju, ampak spremljam današnjo sejo, zato ker se mi zdi, da je pomembno, da se vendarle pogovarjamo, kakšno politiko bomo peljali v Sloveniji na področju stanovanjske politike. Vedno, ko omenim ali pa ko omenimo v Novi Sloveniji, da je potrebno ločiti družinsko in socialno politiko, vedno rečejo, ja, pa vi veste, da je poleg, znotraj družinske politike tudi stanovanjska politika. In res je, še kako res. V zadnjih letih ta stanovanjska politika vedno bolj postaja pomembna. Zakaj? Zato ker enostavno mlade družine ali pa tisti mladi, ki si želijo ustvariti družino, ne morejo priti do stanovanja. Seveda je težnja po stanovanjih različna in je skoncentrirana na mestna središča. To ni nič novega in to vsi vemo. Vemo, da si marsikdo, tudi mlad samski želi živeti nekje v Ljubljani. Zakaj? Ker so v glavnem delovna mesta centralizirana na Ljubljano, mogoče delno na Maribor, Koper, Celje, potem pa praktično neke večje zaposljivosti po Sloveniji skorajda ni oziroma ni delovnih mest, ki bi ustrezala verjetno višje, visoko izobraženim mladim. Ko sem se pripravljala na sejo, sem seveda malo pogledala, kako in kakšno je gibanje, trend neprofitnih stanovanj v Sloveniji. Praktično je od leta 2004 do 2016, jaz sem edino ta podatek našla, bil nekako trend neke rasti ponudbe stanovanj vse do leta 2012, po letu 2012 je ta trend začel padati. Če je bilo še leta 2012 na voljo okoli 3 tisoč 636 stanovanj, jih je bilo že v letu 2014 – 3 tisoč 8 in v letu 2016 – 2 tisoč 851. Se pravi, da toliko je bilo nekih želja po stanovanjih. Koliko pa se je uspešno stanovanj podelilo? V letu 2012 – 392, v letu 2014 – 424 in v letu 2016 – 278. To kaže, da je s stanovanjsko politiko v Sloveniji nekaj narobe oziroma da se v preteklih letih nihče ni resno ukvarjal s to stanovanjsko politiko. Jaz se še dobro spomnim, ko smo bili mogoče konec prejšnjega mandata na nacionalni televiziji skupaj z nekaterimi poslanci, je bilo rečeno, da zdaj pa bo Stanovanjski sklad vendarle zagotovil sredstva, spremenil sam način izgradnje pa tudi dodelitve stanovanj. Dobro leto in pol za tem praktično od teh stanovanj ne duha ne sluha. In vrednost nepremičnin, seveda tudi delno ustvarjeno ali ne, se je začela v zadnjem letu in pol še bolj dvigovati. Pa vendarle se mi zdi, da je Slovenija, priznam, specifična, veliko imamo lastniških stanovanj. Ko sem poslušala ravno kolega iz SD, sem si prav zapisala stavek, kako je rekel, da je v Sloveniji preveč zasebnih stanovanj, in je nato v isti sapi govoril, kako težko je priti do lastnega stanovanja. Če imaš ti eno politiko, kaj je prav v tej državi, mislim, da jo nekako strumno zastopaš. Mislim, da je treba v Sloveniji uvesti več neprofitnih stanovanj za mlade, za samske, za mlade družine. Mislim, da je bila v preteklosti, v mojih mladih letih možnost – lahko, da še vedno obstaja – namenskega varčevanja za stanovanje. Po neki določeni dobi, ali je bila to petletna ali je bila to desetletna doba, jaz se še tega spominjam, še v letu 1991, ko sem se zaposlila, so moje kolegice še namensko varčevale v ta namen, so potem dobili nek kredit, stanovanjski kredit, da so lažje prišli do svoje nepremičnine. Ampak jaz sem na zadnje izvajanje Banke Slovenije zelo razočarana, zelo skeptična, da se bo na tem področju res kaj spremenilo. Strinjam se, da je v Sloveniji zelo veliko kreditno nesposobnih, toliko, kolikor je ljudi z neko minimalno pokojnino, z minimalno plačo; pa vendarle res nihče teh ljudi ne vpraša, kako pa lahko dajo za najemnino za stanovanje, v katerem živijo, od svoje minimalne plače ali pa minimalne pokojnine 400 evrov; recimo v Ljubljani za mogoče 25 kvadratnih metrov veliko garsonjero. Od kje pa dobijo ta denar, da si lahko plačajo to najemnino? In se mi zdi, da sprememba je zagotovo pisana tudi na banke. Ker vsak si po svoje pilatovsko umije roke. In če nisi ravno v takem dohodkovnem razredu, da si lahko privoščiš nek stanovanjski kredit, si obsojen, da plačuješ najemnino, ki seveda se dviguje, tudi s pomočjo naše vlade in nekaj tednov nazaj, kakšen mesec in pol nazaj sprejetega zakona. Če se vse dviguje, se je dvignila tudi najemnina za najemnike. S tem dejansko je vlada Marjana Šarca tudi udarila po tistih, ki že zdaj niso mogli priti do svojega stanovanja. Zakaj se je Banka Slovenije odločila za ta korak? Se mi zdi, da enostavno ne pristajam na njihove argumentacije, da je treba pogledati, ali prevzemajo potrošniške kredite ali imajo stanovanjske, kaj je za njih bolj ugodno. Za vsakega človeka je najbolj ugodno, da ima najprej možnost priti do tistega in da ima dostojno plačo, s katero lahko plača tudi najemnino. Kje se bo gradilo, sem poslušala. Gradilo se bo nekaj v Ljubljani, nekaj se bo gradilo na Vrhniki, Brezovici in še po drugih krajih po Sloveniji. Prvotno si želim, da bi se gradila stanovanja resnično v krogu nekje okoli Ljubljane. Veliko je študentov, ki prihajajo iz cele Slovenije, ki mogoče ne dobijo stanovanja v študentskem domu in si potem morajo poiskati sami, kje bodo lahko živeli med študijem. Da so te najemnine včasih subvencionirane, velikokrat pa tudi ne, vsi vemo. In kaj pomeni za enega študenta za sobo dati 300 ali več evrov, tudi vsi vemo. Pri tem, da enostavno tudi vlada Marjana Šarca ni razumela zakona, ki sem ga predlagala, da bi vendarle izvzeli študentsko delo iz obračuna premoženja družine. Vse skupaj je povezano. Še enkrat poudarjam, vedno ko govorimo o družinski politiki, o socialni politiki, je treba seveda imeti v obziru stanovanjsko politiko. Kakšna bo stanovanjska politika v prihodnje? Jaz ne upam zdajle, res ne, trditi, ker sem bila že 6, 7 let v stalnem pričakovanju, da bomo vendarle na mizo dobili to stanovanjsko shemo, stanovanjsko politiko Republike Slovenije. Po eni strani, da ni treba, da bi odkrivali toplo vodo. Velikokrat se spomnim mandata leta 2012, ko smo razmišljali, kakšno stanovanjsko shemo in politiko ima Švedska. Mi se vsi radi oziramo po skandinavskih državah. Kako Švedska z nekimi točkami omogoča prehod iz manjšega stanovanja v večje stanovanje? V neprofitno stanovanje, ne v lastniško, ker praktično na Švedskem je zelo malo lastniških stanovanj. Ampak če gremo v tako shemo, seveda je treba imeti zadostno število stanovanj. In mi se v sedmih letih, od 2012 do 2019, še vedno samo pogovarjamo, kaj bomo naredili in kaj bi želeli. Naprej od tega pa lahko rečem, da je rezultat današnje stanje in zato tudi se mi zdi potreba, da se o tem pogovarjamo. Enostavno se je treba enkrat odločiti, kaj bomo naredili v prihodnje. Ker so mogoče nekatere generacije, ki prihajajo, manj številčne, mogoče kdo misli, da kakšne velike potrebe po stanovanjih morda ne bo, ampak jaz vidim težavo predvsem v tem, da potrebe po stanovanjih ne bo zaradi divje rasti cen stanovanjskih nepremičnin za najem in za nakup. Vse prevečkrat poslušam otroke svojih znancev in prijateljev, kako težko shajajo, če se odločijo, da se šolajo izven kraja, kjer imajo stalno prebivališče, se pravi izven svojega doma, ali se zaposlijo. Čeprav sem poslanka, se počutim nemočno, ker en glas od devetdesetih je premalo, da bi lahko spremenila razmere v Sloveniji. Ampak če pa se nas večina odloči, da pa bo temu naredila enkrat konec, pa mislim, da bi bil že čas po sedmih letih, da preidemo od besed k dejanjem.
Hvala lepa. Postopkovno ima gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Jaz sem dala nekaj vprašanj in bi predlagala, da Vlado pozovete, glede na to, da ima še pol ure časa, da odgovori na ta vprašanja, kaj iz ukrepov, ki so bili zapisani v koalicijski pogodbi, se je uresničilo ali pa se uresničuje; in v kakšnih odstotkih, ker so nas kolegi iz koalicijskih strank obtoževali, da ne vemo, kaj vse ministrstvo dela. Očitno oni imajo neke podatke, ki jih mi nimamo. Predlagam, da Vlada pove, kaj se dogaja, da bomo vsi seznanjeni s tem, kar se počne.
Gospa poslanka, to žal ni postopkovni predlog, kot ga predvideva poslovnik, niste govorili o uporabi poslovnika, ampak ste pozvali Vlado k besedi. Jaz te pristojnosti kot predsedujoča nimam, Vlada se sama odloča, kdaj se bo vključila v razpravo. Verjetno je gospod državni sekretar slišal vašo pobudo in se bo oglasil, ko bo ocenil sam, da je to potrebno. Zdaj bi pa najavila še zadnja dva razpravljavca. Gospod Danijel Krivec ima naslednji besedo. In kot zadnji gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz upam, da je današnja tema vsaj v skladu s pričakovanji koalicije, ki nas vedno opozarja, da prinašamo teme, ki niso v danem trenutku aktualne ali pa niso potrebne, in da na nek način negirajo naša prizadevanja, da se kaj izboljša. Veliko razpravljavcev, tudi iz koalicijskih poslanskih skupin, je govorilo o tem, da je ta stanovanjska problematika res pereča in jo je treba urediti. Istočasno pa jasna shema, ki jo v tem državnem zboru vedno slišimo, da pač ponovno predlagatelj ni tisti pravi in da bo ministrstvo pripravilo nek svoj zakon, ki bo to zadevo uredil. Mi smo šli v skladu z vašo koalicijsko pogodbo in pogledali, kateri ukrepi odgovarjajo na ta ukrep Banke Slovenije, ki je zadolžena za to, da skrbi za naš bančni sistem; in pri tem ni nič narobe. Naslovila pa je nek problem v Sloveniji, in sicer da so dejansko prenizke plače, in s tem tudi opozorila na neka dejstva, ki stojijo. Verjamem, da ministrstvo to pozorno spremlja, prej je bilo rečeno, naj odgovori na kakšno vprašanje. Jaz dvomim, da bo, ker dejansko čaka, kaj se bo v javni razpravi ob tej razgrnitvi pojavilo, in bodo na to pripravili neke odgovore, taka je očitno njihova običajna praksa. Zanimivo pa je, da koalicijski poslanci govorite o tem, da bo zdaj ta nov zakon rešil tudi to zagato. Nič je ne bo rešil, saj ta zakon je bil pripravljen, predno je Banka Slovenije svoje priporočilo izdala. Zaenkrat ni bilo čutiti pri ministrstvu nobenega prizadevanja, da bi vkomponiralo v nov zakon tudi reševanje tega problema. Mi smo se pač zelo hitro organizirali in odzvali na konkretno težavo, ki je nastala skozi to priporočilo, in tudi pripravili ustrezen ukrep, ki po našem mnenju pravilno naslavlja to problematiko, ki se je pojavila skozi to omejitev najemanja posameznih kreditov. Jasno smo povedali tudi, da je zakon, ki ga imamo v prvi obravnavi, mogoče v nekaterih detajlih še nedodelan in da pričakujemo seveda z vaše strani tudi podporo za to, da ga v nadaljnjih razpravah lahko izboljšamo; in s tem tudi vse te ukrepe pripravimo na pravi način, ki bodo odgovarjali mogoče tudi nekaterim stvarem, ki jih v prvem branju ne zaznamo. Dejstvo je tudi, da vsega v zakon ni možno zapisati, zato smo mi kar nekaj stvari predvideli, da se s posameznimi uredbami kasneje tudi urejajo. Prej je bilo govora o tem, da se o stanovanjski gradnji praktično v vsakem mandatu veliko pogovarjamo. Sprejemali smo tudi resolucijo, ki je naslavljala ta problem, tudi dala neke usmeritve, kako naj se v zakonodajnem postopku pristopi k temu, pa na žalost od leta 2015 oziroma takrat, ko je bila resolucija sprejeta, do tega trenutka praktično ni bilo na tem področju nič narejenega. Še več, vse, kar se je v zadnjem obdobju gradilo, se je gradilo praktično samo v Ljubljani, čeprav govorimo o Stanovanjskem skladu Republike Slovenije. Jaz lahko rečem za območje, iz katerega jaz prihajam, da kakšnega velikega haska od tega Stanovanjskega sklada, ki ima naziv Republika Slovenija, ni bilo. Lahko bi ga imenovali Ljubljanski stanovanjski sklad in bi bilo čisto v redu. Tudi zakon, ki ga imamo zdaj v proceduri, ne rešuje tega problema. Večinoma govori o najemniških stanovanjih, ne naslavlja pa recimo periferije, kjer bi bilo treba mogoče več poudarka dati neki individualni gradnji in spodbujanju tudi nekih predelav posameznih objektov, dozidav, preureditev in tako naprej. To je vse prepuščeno nekim individualnim pobudam. In preveč se naslanjamo samo na to, kaj je problem v samem mestu Ljubljana, čeprav je glavno mesto, ampak to ne pomeni, da je to Slovenija v malem. Vse ostale probleme večinoma izpuščamo in se o njih kaj dosti ne pogovarjamo. Tudi ta zakon, ki je pripravljen, tega ne naslavlja. Naslavlja pa naša jamstvena shema v bistvu celo paleto, tudi to problematiko, o kateri sem zdaj nazadnje govoril – individualne gradnje, predelave, dodelave, dozidave in tako naprej. Upam, da bomo vseeno ta zakon spustili v drugo obravnavo ter ga kasneje seveda nadgradili v tej drugi obravnavi in kasneje.
Hvala lepa. Ker je Poslanski skupini SDS zmanjkalo časa, tudi gospod Tomaž Lisec ne dobi besede. Tako prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej predstavnik Vlade. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. Lepo pozdravljene, spoštovani poslanke in poslanci! Jaz bi na kratko odgovoril gospe poslanki Jeraj na njena vprašanja. Se opravičujem, ker ste morali čakati na odgovor, ampak nisem želel posegati v razpravo, da ne bi spreminjal toka razprave, ker vprašanja pa odgovori niso čisto neposredno na današnjo temo, ampak jo bolj tangirajo. Postavili ste sedem vprašanj, kaj je koalicija v tem času od sredine lanskega leta do danes naredila. Glede evidentiranja kapacitet stanovanj je trenutno v teku ena podrobna analiza, ki jo pripravlja Geodetski inštitut. Računamo, da bomo imeli rezultate do konca leta, to pomeni v decembru. Glede razpisov za mlade družine preko Stanovanjskega sklada Republike Slovenije – Stanovanjski sklad pri vseh razpisih upošteva tudi kriterij za mlade in mlade družine ter jim nameni določeno število teh stanovanj. Prejšnji teden je bilo odprto gradbišče na Gerbičevi za 110 stanovanj, ki so namenjena posebej mladim in mladim družinam od 19 do 29 leta. Izdano je bilo tudi gradbeno dovoljenje po integralnem postopku za prvo zadrugo v Sloveniji na Rakovi Jelši, ki se seveda tudi dotika mladih in mladih družin. Politiko Stanovanjskega sklada smo preusmerili iz gradnje za trg v gradnjo za najem. To je pomembna razlika, ker prej je nekako veljala doktrina, da naj bi Stanovanjski sklad gradil stanovanja s profitom in potem s to razliko naredil nova stanovanja. Seveda smo ocenili, da se na ta način ne pride daleč, zaradi tega smo to politiko preusmerili, zdaj Stanovanjski sklad gradi izključno stanovanja za javni najem. Sredstva 0,4 % BDP za reševanje stanovanjske problematike, to je koalicijska zaveza do konca mandata. To pomeni, da do konca mandata naj bi prišli približno do teh 200 milijonov, ta sredstva se sproti zvišujejo. Treba je pa vedeti, da večino teh ukrepov, ki bodo povečali stanovanjski fond, bo v bistvu omogočilo šele sprejetje Stanovanjskega zakona. Predvidevamo, da bi se sprejetje zgodilo pomladi oziroma v prvem delu naslednjega leta. Teh sredstev se zato zdaj v proračunu tudi ne vidi, ker najprej mora biti sprejet Stanovanjski zakon, potem bomo lahko te proračunske postavke napolnili, zato imamo zdaj v bistvu odprte prazne proračunske postavke, ki so namenjene točno temu, da po sprejetju zakona lahko gremo v spremembe in v rebalans. Glede poroštva države za mlade, ki prvič rešujejo svoj stanovanjski problem. To je nek projekt, ki ga z Ministrstvom za finance intenzivno pripravljamo, je seveda zelo podoben po namenu temu predlogu, ki ste ga vi danes dali v parlamentarno razpravo. Razlike so v tem smislu, da je projekt vlade ciljan za tiste upravičence, ki prvič rešujejo stanovanjski problem. Glede povečave kapacitet v študentskih domovih smo imeli prejšnji teden medresorski sestanek: naše ministrstvo, ministrstvo za šolstvo in Ministrstvo za delo, družine, socialne zadeve in enake možnosti, kjer so mladi seveda izpostavili to, da za njih je primarno bivanje študentsko bivanje v študentskih domovih. Vse druge rešitve, ki jih nekako pripravljamo, oni smatrajo kot začasno rešitev, tako da je bil tudi sklep, da se pozove ministrstvo za šolstvo, da se opredeli do tega, kakšen ima plan izgradnje prav teh študentskih kapacitet. Glede povečave fonda javnih najemnih stanovanj na 10 tisoč v dveh mandatih, v tem trenutku so kapacitete Stanovanjskega sklada, to pomeni tista stanovanja, ki jih zgradi sam, trenutno je približno tisoč stanovanj v gradnji. Tista stanovanja, ki jih zgradi s sofinanciranjem z občinskimi stanovanjskimi skladi, in tista stanovanja, ki jih kupi na trgu, je približno tisoč 500 stanovanj na leto. To pomeni, da v približno sedmih letih bi s tem tempom prišli na to številko, hkrati pa je treba povedati, da tukaj notri pa seveda ni vštet ta fond, ki bi ga pridobili preko javne najemne službe. Pričakujemo, da se bodo tukaj tudi znatne kapacitete sprostile, ker vemo, da je v Sloveniji približno 170 tisoč stanovanj praznih. Točne številke bomo imeli konec leta, ko bomo dobili podrobne rezultate te študije, ampak že ti preliminarni rezultati so tukaj dosti jasni, tako velika količina stanovanj je praznih, seveda vsa niso primerna, ker veliko jih je na neatraktivnih lokacijah, veliko jih je v slabem gradbenem stanju in je potrebna še precejšnja adaptacija; veliko pa je tudi takih, ki v resnici niso prazna, ampak so samo fiktivno prazna. Naša ocena v tem trenutku je, da je tistih, ki so potencialno interesantni za to javno najemno službo, nekje do 20 tisoč, to pomeni pod 20 tisoč. Pri javni najemni službi je zelo veliko odvisno od tega, koliko bomo pri potencialnih najemnikih vzbudili za to shemo zaupanja, koliko se bo prijelo in verjetno bodo rezultati sčasoma naraščali. Toliko na kratko. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je javil še državni sekretar Ministrstva za finance gospod Stana. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in ostali prisotni! Kot je že bilo povedano v uvodni predstavitvi mnenja Vlade, obravnavan predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo iz naslednjih razlogov, bom jih skušal še enkrat našteti, ker debata ni bila osredotočena samo na predlagani zakon, ampak so se vodile različne razprave. Predlog zakona ni skladen z ustavnim standardom določnosti, saj ni določena časovna omejitev izdajanja poroštev po tem zakonu in ni določen skrajni rok, do katerega je porok lahko izpostavljen. Dejansko 3. 2. 2011 je Ustavno sodišče glede te določnosti predstavilo svoja gledanja. In v principu mora vsak poroštven zakon izpolnjevati štiri kriterije. V tem primeru dva kriterija nista izpolnjena. Ni pojasnjeno, zakaj se poroštvo, izdano na podlagi tega zakona, ne bi vštevalo v kvoto poroštev, kot je določeno v ZIPRS. Tukaj ni nobene utemeljitve, zakaj ja oziroma zakaj ne. Predlog je problematičen z vidika pravil državnih pomoči, saj ne določa kvot, ki bi jih prejele banke, ter način dodeljevanja le-teh kvot. Poleg tega pa ne zagotavlja uravnotežene porazdelitve koristi in bremen ukrepa, predvsem med banko, državo in kreditojemalcem. Izpostavljam banko. V predlogu zakona ni dorečen postopek ugotavljanja statusa kreditne sposobnosti upravičencev, manjkajo merila in kriteriji, katere stanovanjske nepremičnine, predvsem z vidika standarda velikosti in vrednosti, sodijo v predlagano jamstveno shemo. Predlog ne opredeljuje participacije prosilca. Merila, pogoje in postopek za izdajo poroštva Republike Slovenije je skladno z ustavnim standardom določnosti in jasnosti treba določiti v samem besedilu zakona, ne pa s podzakonskim aktom. Predlog zakona ne ureja načina zavarovanja poroštva oziroma poplačila države za unovčeno poroštvo. Prav tako pa je predlog zakona v svojem začetku kontradiktoren, saj iz njegovega uvodnega dela izhaja, da sledi načelom enakosti, pravičnosti in dostopnosti; kar pa ne drži, saj se predlog zakona nanaša le na eno skupino državljanov, brez jasne obrazložitve o razlogih za izločitev ostalih državljanov. Zaradi teh razlogov in predhodno predstavljenih pomanjkljivosti Vlada predlaganega zakona ne more podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj dobi besedo še gospod Zvonko Černač kot predlagatelj. Izvolite.
Hvala državnemu sekretarju za argumente, zakaj bomo pojutrišnjem proti zakonu o poroštvu za 27 kilometrov enotirne proge. Drugače pa je Slovenska demokratska stranka v zakonodajno proceduro 6. novembra letos vložila Predlog zakon o stanovanjski jamstveni shemi, istega dne je Vlada Republike Slovenije na uradnem Twitter profilu objavila novico o tem, da namenja 184 milijonov evrov za tako imenovani boj proti podnebnim spremembam, ne da bi navedla en konkreten projekt v tej kvoti 184 milijonov evrov. Za Slovensko demokratsko stranko so prioriteta ljudje, problemi in težave ljudi, ter njihovo reševanje, ko se te težave pojavijo. Za stranke koalicije, Listo Marjana Šarca, Socialne demokrate, Stranko modernega centra, Desus, Stranko Alenke Bratušek in žal tokrat tudi Levico, pa očitno težave ljudi niso glavni problem, ker bodo, tako kot so napovedali, danes pri tem zakonu, ki omiljuje težave številnim, glasovali proti. Zakon o stanovanjski jamstveni shemi torej danes ne bo sprejet. Ker je v zakonu o izvrševanju proračuna namenjenih 200 milijonov evrov v letu 2020 in 2021 za poroštva fizičnim osebam in ker je bilo v razpravi omenjeno, da bodo ta poroštva namenjena točno za tak namen, kot ga želimo uzakonjati danes, bomo seveda deležni nekega zakona, ki bo bistveno bolj zbirokratiziran, kot slišimo, kot je ta danes, in verjetno neuporaben za ljudi. Ampak ne glede na to, proces je bil sprožen, ljudje bi lahko v roku dveh mesecev že dobili pomoč in pri slovenskih bankah oziroma bankah, ki delujejo v Republiki Sloveniji, urejali svoje stanovanjske težave. Žal jim vladna koalicija tega danes ne bo omogočila, kot smo slišali mlado družino s petimi otroki, ki je pridobila zemljišče in gradbeno dovoljenje po silnih mukah in težavah, bo taka družina prisiljena za pomoč zaprositi banke v Republiki Avstriji oziroma v Republiki Italiji. Kakšno sporočilo torej slovenska vlada pošilja svojim ljudem? Da ji je zelo malo mar zanje, kajti napotuje jih, da naj njihove težave v Republiki Sloveniji rešujejo tuje vlade.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas, določen za razpravo, še ostal, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati? Ker vidim, da je interes, odpiram prijavo. Prijavita se lahko tudi predstavnika Vlade. Imamo 4 prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Marko Bandelli. Pripravi naj se Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednica. Bomo probali povedati v petih minutah, kar smo mislili. Mislim, da bi morali mi glede tega zakona o stanovanjski jamstveni shemi najprej napraviti en korak malo nazaj. Mi bi morali najprej razumeti, v katero smer razmišlja vlada, v katero smer razmišljamo mi kot poslanske skupine, v kakšno smer resnično razmišlja vladajoča zadeva. Gremo v najemniško ali lastniško smer? To je osnova vsega, da razumemo. Zakaj sem to rekel? Ker imajo druge države ne toliko pomembno lastniško shemo kakor najemniško. To je na primer Anglija, Francija, to je Švica, kjer se ne prodaja stanovanj, ki se jih dela za trg, če dela to država, ampak se gre v najem. To je treba vedeti. Italija ima drugačen sistem, ima pol in pol. Ima stanovanja, ki so s takim sistemom, kjer je tudi določena shema, ampak ne tak model; in ima tudi najemniška. Najemniška stanovanja oni razdelijo na 4 kategorije: zelo enostavne, popularne, nizkocenovne, ali pa tista stanovanja , ki so po vrednosti višje ocenjena. In tista so potem namenjene tudi za tako imenovano prodajo. Italija je imela že leta 1978 nek zakon, v italijanščini rečejo Legge equo canone. To ni nič drugega, kot je ena pravična najemnina, ki je bila narejena, ker tukaj še nimamo tega zakona, niti še razmišljali nismo o tem, na kakšen način lahko ljudje oddajajo svoja stanovanja. Ne da si vsak izmisli – 800 evrov, ker je v enem kraju, pa 4 metre tam je 2 tisoč evrov, ker tako sem jaz rekel. Ne, ne gre tako, to je regulirano. Je regulirano glede na trg, glede na lego, dimenzije, glede na udobje, na stanje nepremičnine in druge reči. In naj vam povem še nekaj, tu je bila točno določena amortizacijska doba, se pravi je bilo 3,85 % vrednost mesečnega najema. In to so uzakonili, to je zakon. Potem so spremenili zakon na bolj naprej. Če se na hitro spravim še na Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi. Jaz sem ga prebral, saj tudi ni veliko za prebrati, ker na je eni strani in pol vse napisano. Če rečemo, da je to en zakon; jaz bi rekel, da je to en predlog »probajmo napraviti nekaj, da bo podobno neki stvari«. Ampak zame ni to zakon. V tretjem členu piše, da »jamstva, izdana po tem zakonu, se ne vštevajo v kvoto poroštev na podlagi zakona, ki ureja izvrševanje proračuna.« Kdo je to rekel? Kdo je to rekel, da ne? Ker piše tukaj; to ni res. To ne more biti, ker vemo sami, kako funkcionira. Katerikoli kredit, ki ga vzameš, pade, ali pa da daš poroštvo, pade v shemo, isto kakor vi. Tu vidim, da je že malo sporno. Če grem naprej, 6. člen: »niso kreditno sposobni za pridobitev kredita pri bankah za reševanje stanovanjskega vprašanja.« Niso sposobni – koliko, kdo, kaj? Česa niso sposobni? Kako niso sposobni? Kaj pa naj bodo sposobni? To je popolnoma nejasno. Potem 7. člen – dograditev stanovanja; jamstvena shema za dograditev stanovanja, za gradnjo, prenovo in nakup. Ne, to ne more biti javna shema, ne moreš kontrolirati gradnje na tak način. Ti lahko samo prodano, končano stanovanje daš v to shemo. Če firma gre v stečaj in so plačali določeni firmi, kaj naj naredi država v tem primeru? Je dosti pogojev takih in drugačnih, ki jih ne moremo vzeti za dobronamerno. Dograditev ali pa rekonstrukcija; edino nakup bi lahko bil tukaj. 150 tisoč evrov za 30 let, to je 416 evrov letno, če vzameš na 15 let, je to 900 evrov, to je cela povprečna plača, če lahko gledamo tako. Kdo bo lahko toliko dal? Mislim, da ne more biti na tak način. Lastna udeležba, to mi manjka v tem zakonu. Jaz mislim, da ni prav, da država da 100 % v tak namen; nekaj lastne udeležbe je vedno bilo – 10, 15, 20 %, kolikor je. Pa da ne govorimo o 8. členu, o zamudi plačila 36 zaporednih obrokov oziroma 36 obrokov v zadnjih 60 mesecih. Potem plača en obrok in kaj se zgodi? Se vrne spet na prvotno, lahko spet ne plača 35 obrokov. To je tako slabo napisano, da sploh ni, kaj če kreditojemalec zamudi s plačilom 36 obrokov, potem plača. Če v 60 mesecih ne plača, kaj se zgodi? Plača en obrok in potem se mu vrne nazaj v prvotno stanje, lahko 35 obrokov spet ne plačuje. To je tako nejasno napisano. Jaz se opravičujem, če bo še časa, ampak jaz sem imel še najmanj [[izklop mikrofona]]
Žal vam je čas potekel, gospod poslanec. Naslednji dobi besedo gospod Tomaž Lisec. Pripravi pa se gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Sramotno je, da poslanec, ki ga štiri ure ni v dvorani Državnega zbora, ki ne posluša 90 minut prepričevanja poslanskih kolegov iz SDS in 30 minut odgovorov predlagatelja Zvoneta Černača, potem pametuje, kaj vse je narobe; preslišal pa je 120 minut argumentov, zakaj je ta zakon dober. Lahko vsi skupaj ugotovimo, zakaj ta zakon ni dober. Ker je napačen predlagatelj. Edina resna vsebinska ovira, zakaj ta zakon ni dober, je napačen predlagatelj. Tri, štiri zadeve, ki so morda nedorečene, lahko pridejo v resno obravnavo, če danes spustimo zakon čez, v drugi obravnavi na seji matičnega telesa, in potem naprej na obravnavi Državnega zbora. In zakaj vemo, da je današnji zakon dober? Ker mediji o njem ne poročajo. Saj veste, ko je nek dober zakon s strani opozicije, imajo ministri in mediji silenzio stampa; ko pa bo čez tri, štiri [[…]], če bo, prišel skoraj copy-paste tega zakona, pa bodo tamle zunaj ministri in mediji ploskali predsedniku Vlade, kako vrhunski zakon je pripravil skupaj z vso birokracijo, ki vlada na Ministrstvu za finance, na Ministrstvu za okolje, na Stanovanjskem skladu Republike Slovenije pa še kje. Spoštovani vladni predstavniki, če napišete, da ta zakon ni skladen z ustavnim standardom določnosti in jasnosti, prosim, da danes zvečer umaknete iz procedure poroštveni zakon o 2TDK, kjer za razliko naš zakon jasno opredeljuje, komu se daje poroštvo, kakšno poroštvo se daje, v kolikšni višini, za koliko časa in za kakšen namen; poroštveni zakon o 2TDK pa tega ne omenja. Vi govorite, kako mi ne sledimo nekim določnostim. Takoj umaknite zakon, danes popoldne, ki je ne samo blef, ampak je pravo korupcijsko in klietelistično leglo v tistem zakonu napisano. Druga stvar, sramotno je, da vlada išče izgovore, ko piše, da manjkajo kriteriji, za kakšne stanovanjske nepremičnine, velikosti in vrednost, ter na katerih lokacijah se bodo lahko najemalo kredite. Ste vi sploh kdaj bili na banki za stanovanjski kredit, pa na drugi banki, pa na tretji banki?! Gre za individualne odnose med kreditodajalcem in kreditojemalcem. Vi želite pa, da se v zakonu zapišejo kriteriji, torej s tem negirate delovanje vseh bank, ki so v Republiki Sloveniji, ker bi vi določali mimo zakona o bankah, kaj mora biti v teh pogodbah. Sramotno pa je, da pišete, za kakšno velikost in kakšno vrednost. In ko ste danes govorili o 150 tisoč evrov; do 150 tisoč evrov, kar je neka solidna nova nepremičnina, ali stara nepremičnina v velikosti 50 kvadratov v Ljubljani, ali pa staro stanovanje v večstanovanjski stavbi nekje izven Ljubljane; in v roku 30 let. Skratka, lahko nekdo vzame tudi 20 tisoč evrov kredita ali za kratkoročen najem ali za kratkoročna popravila, ker takih zakonov ni v Sloveniji. Kaj se bo dogajalo? Nič ostalega se ne bo dogajalo. Vi pa še govorite o tem, samo najem je zveličaven, lastniška struktura stanovanj in hiš je pa nekaj, kar je treba počasi ukiniti, kar pa govori o tem, kakšne so intence te vlade na tem področju – nacionalizacija. In ko govorite, kako je ta zakon slab, s tem odpirate vrata dvema zadevama. Ne samo kreditom, ki si jih bodo slovenski državljani za reševanje prvih ali pa drugih zadev na področju stanovanjskega trga reševali v tujini, odpirate sivi trg. Sam se spomnim let 1990–1992, kako so Slovenci prejemali plače pa hitro leteli drugam in jih dali v marke, kako so švercali z denarjem. To se bo dogajalo. Ljudje se bodo zakreditirali pri ljudeh, ki imajo denar, na sivem trgu, kjer država od tega ne bo imela nič in kreditojemalci ne bodo nič zaščiteni. Brez takšnih zakonov se dogaja nacionalizacija na področju stanovanjske politike in dogaja se anarhija na področju stanovanjske politike. Zato je ta zakon potreben, da temu rečemo ne.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Marijan Pojbič. In kot zadnji nato še predlagatelj.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Jaz moram uvodoma povedati, da bom ta predlog zakona podprl, bi pa rad ponovno na začetku opozoril. Vedno, kadar v Slovenski demokratski stranki vložimo zakon, s katerim želimo reševati probleme ljudi, ga koalicija zaustavi, samo zato, ker smo ga vložili mi. To je neverjetno. To je neverjetno. In mi s tem zakonom ne delamo ničesar drugega, kot želimo pomagati ljudem. Želimo pomagati mladim družinam, da bodo ostale v Sloveniji, da mladi Slovenke in Slovenci, ki so visoko izobraženi, ne bodo zapuščali te domovine. S tem želimo, da bodo stanovanjski problem lahko reševali v lastni državi, v domovini Sloveniji. In to mora biti naša primarna naloga, vsakega, ki sedi v tem parlamentu. Ne pa iskati tisoče izgovorov na izgovor, da se ne da nekaj narediti, da je nekaj narobe, da zakon ni pravilno pripravljen, da je premalo dodelan in tako dalje in tako dalje. Za vsako stvar ta vlada in koalicija lahko najde milijon in en razlog, zato da se nekaj ne bi zgodilo. In to je tisto, kar pelje to državo pod takimi vladami v popolno katastrofo. Spoštovani, v Slovenski demokratski stranki smo se odločili za pripravo tega zakona takoj, ko je Banka Slovenije sporočila to, kar je, ukrep, ki ga je sprejela. Še posebej ko smo slišali s strani – ne bom rekel več predsednika Vlade, ker za mene ni več predsednik Vlade – gospoda Šarca, ki je rekel: Mi bomo pa najverjetneje rabili leto dni, da bomo pripravili zakon. To je nesprejemljivo, nedopustno v danih okoliščinah. In še nekaj. Banka Slovenije je odločitev, kakršno je že sprejela, sprejela čisto objektivno. Da pa je Banka Slovenije takšno odločitev sprejela, je pa kriva politika zadnjih pet, šest, sedem let, ker se na tem področju ni naredilo čisto nič. Absolutno nič. In politika je tista, ki je kriva za tako stanje. In to bi bilo prav, da veste. Dragi kolegice in kolegi, danes sem poslušal razpravo, ko ste govorili, da nekdo, ki plačuje 400 evrov najemnine, ne more plačati 300 evrov kredita. Naj mi nekdo obrazloži – nekdo, ki plačuje 400 evrov najemnine, ne more plačati kredita, se pravi mesečne položnice stanovanjskega kredita. Naj mi nekdo to razloži, kako je to možno, kako lahko nekdo to trdi. Na podlagi česa? Če nekdo lahko plača najemnino, lahko plača tudi kredit. In ravno za tiste, ki ne morejo dobiti kredita po tem, kar je sprejela Banka Slovenije, smo mi predlagali ta zakon. In v ciljih tega zakona piše zelo jasno, saj boljše, kot je to danes moj kolega Zvone Černač obrazložil, skoraj ni mogoče obrazložiti. To bi vsi otroci v prvem razredu osnovne šole razumeli. Ta koalicija in vlada pa očitno ne. Potem ne vem, kaj je narobe s to vlado in to vladno koalicijo. Cilj našega zakona je: cilj predloga zakona je omogočiti osebam, ki niso kreditno sposobne za pridobitev kredita pri bankah za reševanje stanovanjskega vprašanja, z jamstvom Republike Slovenije pridobiti sredstva za nakup ali obnovo nepremičnine s ciljem rešitve stanovanjska vprašanja; še dodajam – mladim in tudi ostalim družinam. Kaj vidite tu kaj narobe? Povejte mi, kaj vidite tukaj narobe. Vprašajte mlade družine. Včeraj me je ena gospa ustavila pa rekla: Čuj, Marijan, pa kaj se je vam zmešalo, kaj vi počenjate v Državnem zboru? Jaz imam vse pripravljeno, papirje pripravljene, zdaj pa ne morem kredita dobiti. Zdaj pa ne morem dobiti kredita? In potem vi pravite, da je ta zakon slab. Danes bi moral biti sprejet in iti naprej, če želite in če delate v interesu slovenskega ljudstva. In na kratko, ker mi bo počasi zmanjkalo časa, vas še sprašujem, ali imate, ta leva koalicija, problem z lastništvom. Ali imate tukaj problem? Ali se bojite tistih ljudi, ki imajo nekaj pod palcem? Da so problem za to državo, ker jih ne morete potem tako kontrolirati, kot si vi predstavljate, kot v socializmu. Še enkrat vas sprašujem, zakaj se bojite lastništva. Jaz še za konec povem, da bom seveda ta zakon z veseljem podprl, prepričan sem, da je ta zakon namenjen mladim družinam, da je namenjen Slovenkam in Slovencem, zato smo ga vložili. In sem prepričan tudi, da je zakon dobro pripravljen, in od vas, dragi kolegice poslanke in kolegi poslanci, pričakujem, da boste glasovali zanj.
Hvala lepa. Ni replike v tem krogu razprave. Kot zadnji dobi besedo še gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala. Danes smo mi nekako zaključili prvo obravnavo Predloga zakona o slovenski jamstveni shemi, ki ga je pred dvajsetimi dnevi v zakonodajno proceduro vložila Slovenska demokratska stranka. Po 120. členu Poslovnika Državnega zbora Državni zbor opravi v tem prvem branju razpravo o razlogih, ki zahtevajo sprejetje zakona, ter o načelih, ciljih in poglavitnih rešitvah predloga zakona. Danes žal glede tega kaj dosti, predvsem s strani koalicijskih poslancev in seveda tudi ne s strani vlade, nismo slišali. Niso se kresala mnenja o različnih predlogih, o različnih rešitvah, o tem, ali je 36-mesečno obdobje v obdobju petih let, če se nekomu zalomi, dovolj dolgo ali ne, o tem, ali je 150 tisoč evrov kot maksimalna višina kredita primerna ali ne, ali je 30 let primernih ali ne. O tem, ali bi bilo mogoče še na kakšni točki zakon izboljšati, o tem se kaj dosti mnenja niso kresala. Danes pa je bila ta razprava vseeno koristna zaradi tega, ker smo nekako na podlagi tega mnenja Vlade, ki so ga spisali birokrati tretjega nivoja na ministrstvih, dobili jasen signal, da vlada nima nikakršne, sploh pa ne celovite stanovanjske politike in da tudi v prihodnjih letih na tem področju ni moč pričakovati temeljnega napredka. Govorilo se je veliko o noveli Stanovanjskega zakona, ki je v javni obravnavi, o eni alinejici te novele, ki naj bi uredila jamstveno shemo, kjer se samo omogoča pooblastilo skladu, da to shemo izvaja. Poslušali smo javni najemniški službi, se pravi o državni agenciji, ki bo skrbela za oddajanje nepremičnin in tako naprej in tako naprej. Skratka, o stvareh, ki stanovanjskega področja žal ne bodo uredile. Zelo malo pa smo slišali resničnih razlogov, zakaj jamstvena shema, ki bi številnim omogočila normalno dostopnost do najema stanovanjskih kreditov za reševanje njihovega stanovanjskega vprašanja, ni primerna. Dvajset dni je bilo časa na razpolago, v tem času bi lahko Vlada vložila svoj zakon, še posebej po tistem, ko je v ZIPRS prišla kvota 200 milijonov evrov, česar nismo vedeli, ko smo ta zakon vlagali. Zaradi tega je bila pri nas številka 300 in ni bilo jamčevanja države, kar po novem mora biti; ampak tega pač ni. Nimamo konkurenčnega zakona, ki bi ga morali imeti, združili bi dva zakona in v drugem, tretjem branju bi čez mesec dni oziroma še pred božičnimi prazniki lahko ljudem polepšali te božične praznike, kajti zakon bi lahko bil do konca leta sprejet. Upam, da ne tako administrativno zapleten in birokratski, kot v svojem mnenju navaja Vlada, ker – še enkrat poudarjam – ne bo učinkoval, tako kot ne bo učinkovala vaša javna najemniška služba. Naj še enkrat preberem mnenje človeka iz prakse, kjer je bilo rečeno s strani predsednika Vlade, da računa, da bo na ta način prišlo v javno najemniško sfero okoli 20–30 tisoč stanovanj letno. Član Slovenskega nepremičninskega združenja FIABCI gospod Gerbec je rekel, tako kot je v zakonu zapisano, mislil je ta osnutek zakona, ki je zdaj še dva dni v javni obravnavi – Ne bo ne 300, nobenega stanovanja ne bo, ker so popolnoma napačno zapisani pogoji tam notri. In nekaj podobnega je tudi na številnih drugih področjih. To na nek način zaskrbljuje. Mislim, da bi ta odsotnost celovite stanovanjske politike, ki jo izvaja vlada in resorno ministrstvo in ki jo spremljamo že kaj nekaj časa; minister je iz Stranke modernega centra, ki je v prejšnjem mandatu vodila vlado in v štirih letih ni naredila ničesar. Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu je bila sprejeta leta 2015, leto kasneje bi se morala začeti izvajati ta celovita stanovanjska politika na osnovi te resolucije, torej leta 2016. Zdaj smo leta 2019, nič od tega ni. In minister iz iste stranke, ki ni storila štiri leta ničesar, bo zdaj vodil celovito stanovanjsko politiko. Na osnovi česa in na kakšen način? Hkrati pa je seveda problem tudi zbirokratiziranost postopkov pri pridobivanju gradbenih dovoljenj in vsega ostalega. Naj zaključim, lahko samo z obžalovanjem ugotovimo, da ljudje, ki imajo trenutno dostopnost do najemanja stanovanjskih kreditov v Republiki Sloveniji, za njih po današnjem dnevu ne bo nič boljše, pa tudi v letošnjem letu ne bo nič boljše. Bojim se, da tudi v prvi polovici prihodnjega leta ne bo še nič boljše, ker koaliciji in Levici tokrat, moram reči, niso v ospredju interesi ljudi, njihove težave in problemi, pač pa nekaj drugega. Slovenski demokratski stranki so v ospredju interesi ljudi, njihovi problemi in njihove težave, zaradi tega že sedaj napovedujem, da bomo, če v najkrajšem času ne bomo s strani Vlade deležni zakona, ki bo uredil to področje, ta zakon ponovno vložili, z vsemi temi birokratskimi pikami in vejicami, ki jih vi navajate v vašem mnenju; vendar ne bomo življenja ljudem zakomplicirali do te mere, da bi bil ta zakon neuporaben, kot bo vaš, če ga boste vložili.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2018. Predlog zaključnega računa je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo za dodatno dopolnitev Predloga zaključnega računa dajem predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za finance mag. Saši Jazbec.
Spoštovani, najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Pred vami je Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018, ki vam ga je Vlada s poročilom Računskega sodišča ter pojasnili za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja predložila v sprejetje. Državni proračun 2018 je bil najuspešnejši državni proračun v naši zgodovini. Težak je bil 10 milijard evrov na prihodkovni strani in 9 milijard 463 milijonov evrov na odhodkovni strani, kar pomeni, da smo zabeležili 573 milijonov presežka. Prihodki, kot so dohodnina, davek od dohodkov pravnih oseb, davek na dodano vrednost in trošarine, so bili zbrani v skladu z načrti oziroma z manjšimi odstopanji, kar je še vedno posledica ugodnih razmer na trgu dela, rasti mase plač in dobrega poslovanja podjetij. Edino večje odstopanje na prihodkovni strani so prejeta sredstva iz Evropske unije, ki so znašala 72 % načrtovanih. Razkorak na tem področju se manjša in podatki o potrjenih projektih in sklenjenih pogodbah potrjujejo, da izvajanje evropske kohezijske politike prehaja iz stanja načrtovanja in priprave ukrepov v dejansko izvedbo na terenu. Do konca leta 2018 je bilo tako na področju potrjevanja projektov, programov in javnih razpisov odobrenih 76 % razpoložljivih sredstev finančne perspektive 2014–2020, ni pa še porabe EU-sredstev, tako da je EU-zgodba z vidika vpliva na saldo državnega proračuna nevtralna. Na odhodkovni strani predstavljajo največ, to so 3 milijarde 255 milijonov, drugi tekoči domači transferi, kamor sodijo tekoči transferi v javne zavode in v sklade socialnega zavarovanja; to so transferi za plače v javnih zavodih – milijarda 900; in milijarda transfera za uravnoteženje pokojninske blagajne. Milijardo 300 znašajo transferi posameznikom in gospodinjstvom, torej za družinske prejemke, starševska nadomestila, za zagotavljanje socialne varnosti in nezaposlene. Neposredni stroški dela so znašali milijardo 226 milijonov evrov, 785 milijonov izdatki za blago in storitve ter 860 milijonov obresti. Investicijski odhodki so v primerjavi z letom 2017 višji za 150 milijonov, glavni razlog je pospešeno izvajanje projektov, za katere so bili v preteklosti izvedeni postopki javnega naročanja. Ti so delno vezani tudi na sofinanciranje iz evropskih sredstev. V odnosu do proračuna Evropske unije smo dosegli neto proračunski presežek v višini 360 milijonov evrov. Prejemki računa finančnih terjatev in naložb so znašali 679 milijonov evrov, glavnina so bili prejemki iz prodaje kapitalskih deležev, se pravi 670 milijonov smo dobili iz naslova prodaje delnic Nove Ljubljanske banke. Izdatki so znašali 299 milijonov evrov, od tega največ dana posojila občinam, plačila poroštev ter za povečanje kapitalskih deležev in finančnih naložb. Tudi račun tako imenovane B bilance je ob koncu leta izkazoval 379 milijonov evrov presežka. Odplačali smo 2 milijardi 463 milijonov evrov dolga. Dolg državnega proračuna je konec leta znašal 29,18 milijarde evrov oziroma 63,5 % BDP. Sestavni del zaključnega računa je tudi zbirna bilanca stanja, ki izkazuje sredstva in njihove vire v višini 33 milijard 264 milijonov evrov. Računsko sodišče je, kot že nekaj zadnjih let, o Predlogu zaključnega računa podalo mnenje s pridržkom, za revizijo zbirne bilance stanja pa ni podalo mnenja. Glede ugotovljenih nepravilnosti v revizijskem poročilu za zaključni račun je v Splošnem delu proračuna edina ugotovljena napaka pri izkazovanju prejemkov in izdatkov v računu finančnih terjatev in naložb, in sicer za 16 milijonov evrov, kar glede na vse izdatke v letu 2018 predstavlja 0,13 %. Računsko sodišče je pri reviziji zbirne bilance stanja tudi letos ugotovilo, da ne more podati mnenja, osnova za zavrnitev mnenja so osnovna sredstva in terjatve za sredstva, dana v upravljanje. Na obeh področjih so na podlagi preteklih revizij pripravljeni načrti aktivnosti, ki se redno izvajajo in se iztečejo v letu 2021. V letošnjem revizijskem poročilu dodatni pripravljalni ukrepi niso zahtevani, kar kaže, da se stanje ureja, kot je eksplicitno poudaril tudi predsednik Računskega sodišča. Spoštovani, pred vami je Zaključni račun lanskega proračuna države, ki je ustvaril zgodovinskih 537 milijonov presežka. Računsko sodišče je ugotovilo, da so njegovi izkazi 99,9-odstotno pravilni, zato vam predlagam, da ga sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zaključnega računa je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ. Besedo dajem predsedniku dr. Anžetu Logarju za predstavitev poročila komisije. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci, lep dan želim! Komisija za nadzor javnih financ je na 9. redni seji 5. 11. 2019 kot matično delovno telo obravnavala Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018, ki ga je na podlagi petega odstavka 97. člena Zakona o javnih financah Državnemu zboru v sprejetje posredovala Vlada. Državna sekretarka Ministrstva za finance je v uvodu najprej predstavila vsebino zaključnega računa. V Splošnem delu so tri bilance, in sicer bilanca A – bilanca prihodkov in odhodkov, bilanca B – račun finančnih terjatev in naložb ter bilanca C – račun financiranja. V Posebnem delu so navedene realizacije finančnih načrtov posameznih neposrednih proračunskih uporabnikov. Sestavni deli Predloga zaključnega računa so še realizacija Načrta razvojnih programov, nekateri podatki iz bilance stanja in drugi sestavni deli, ki so obvezni v skladu z Zakonom o javnih financah. Na seji Komisije za nadzor javnih financ je svoje stališče predstavil tudi predsednik Računskega sodišča. Povedal je, da so pri reviziji Predloga zaključnega računa podali mnenje s pridržkom o Splošnem delu Zaključnega računa in tudi o pravilnosti njegove izvršitve. Ocenil je, da so ugotovitve zelo podobne tistim iz prejšnjih let in da so tudi napake podobne, čeprav v manjšem obsegu. Glede pravilnosti izvršitve proračuna je pojasnil, da so mnenje s pridržkom podali zaradi številnih kršitev zakonskih predpisov, ki se iz leta v leto ponavljajo. Največje napake so glede izvajanja zakonov s področja javnih naročil in glede transferjev. V reviziji pravilnosti poslovanja so izdali več popravljalnih ukrepov, odziv na poročila so prejeli, a jih še pregledujejo. Računsko sodišče je v svojem poročilu predlagalo vladi tudi popravke revizorja, ki bi ob njihovem upoštevanju omogočili, da bi bil Splošni del Zaključnega računa pravilen, in bi na ta del lahko podali pozitivno mnenje; vendar vlada teh predlogov ni upoštevala, zato ostaja mnenje s pridržkom. V razpravi je bilo najprej postavljeno vprašanje, zakaj vlada ne upošteva predlogov popravkov revizorja in kaj bi bilo možno narediti, da bi se to upoštevalo. Predstavniki Računskega sodišča so pojasnjevali, da podobne popravke dajejo, odkar je to možno v skladu z Zakonom o javnih financah, vendar pa vlada teh popravkov nikoli ne upošteva. Pojasnili so, da bi bilo v tem primeru treba najprej delovati s skladu z določili 97. člena Zakona o javnih financah, ki določa, kaj se zgodi, če Državni zbor zaključnega računa ne sprejme. Takrat lahko Državni zbor naloži Vladi, da v popravljalnem zaključnem računu upošteva popravke, ki jih v skladu z revizorjevim mnenjem določi Državni zbor. Glede črpanja sredstev EU so člani komisije ocenjevali, da gre za napačno načrtovanje, saj pri črpanju sredstev izjemno zaostajamo; in je vprašanje, če bomo izkoristili vsa možna sredstva do konca finančne perspektive oziroma v podaljšanem obdobju do leta 2023. Nekateri člani komisije so poudarili, da ob vseh napakah, ki se redno pojavljajo v vseh zaključnih računih in na katere vsako leto opozarja Računsko sodišče ter tudi daje predloge revizorja vladi za popravke, ne morejo glasovati za tak zaključni račun. Kot predsednik komisije sem po razpravi Predloga zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018 predlagal, da komisija sprejme naslednji sklep, in sicer: Komisija za nadzor javnih financ predlaga Državnemu zboru, da po obravnavi na podlagi 168. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Predlog sklepa ni bil sprejet, zato tudi Predlog zaključnega računa ni bil sprejet na Komisiji za nadzor javnih financ. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo gospa Monika Gregorčič za predstavitev stališča Poslanske skupine SMC.
Spoštovani! Predloženi Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018 ponuja končni pregled v izvrševanje proračuna. Izraža končni rezultat proračunske politike vlade za leto 2018, ki je v skladu s Paktom za stabilnost in rast ter fiskalnim pravilom sledila cilju znižanja javnega dolga in doseganja drugega proračunskega presežka v zgodovini države. Sprejeti proračun za leto 2018 je tudi zadnji sprejeti proračun prejšnje vlade pod vodstvom Mira Cerarja. Bilanca je izrazito pozitivna. Na podlagi ugodne gospodarske rasti so bili prihodki državnega proračuna realizirani v višini okoli 10 milijard evrov oziroma za 3 % več kot načrtovano. Odhodki v višini 9,4 milijarde evrov pa so bili nižji od načrtovanih za okoli 2 %. Zato je proračunski presežek znašal 540 milijonov evrov oziroma 2,5 % BDP. Gre torej tudi za najvišji presežek v zgodovini samostojno države. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo bili neprijetno presenečeni nad tem, da se je razprava na Komisiji za nadzor javnih financ predvsem nekaterih opozicijskih poslanskih skupin vrtela okoli tega, ali je ta omenjeni zgodovinski dosežek Slovenije pozitiven ali negativen. Še posebej zato, ker so nekateri od teh zagovorniki fiskalnega pravila in stroge fiskalne discipline, saj vseskozi opozarjajo, da se lahko troši toliko ali manj, kot se ustvari, in da je treba na srednji rok ustvariti stabilne javne finance. Od številčnih podatkov o realizaciji proračuna bi omenila še podatek, na katerega se v svoji reviziji nanaša tudi Računsko sodišče in opozarja na črpanje oziroma porabo sredstev EU. Slednje namreč vpliva tudi na slabšo realizacijo finančnih načrtov posameznih proračunskih uporabnikov. V sprejetem proračunu za leto 2018 je bilo načrtovano, da bodo prejeta sredstva iz Evropske unije za 680 milijonov evrov presegla plačila sredstev v proračun EU. Dejansko pa je bil ta presežek realiziran le v višini 360 milijonov evrov. To je zgolj 53 % od načrtovanega zneska. Res je tudi, da imamo, čeprav je bilo načrpanih manj sredstev od planiranih, v odnosu do Evropske unije še vedno izkazan presežek. Naj opozorim tudi, da omenjena sredstva niso izgubljena. Lahko jih počrpamo do konca leta 2023. Poleg tega je Slovenija letos usposobila informacijski sistem SVRK, ki je do sedaj žal predstavljal ozko grlo pri črpanju. V Stranki modernega centra kot stranki, ki je vodila prejšnjo vlado, za zaostajanje pri črpanju evropskih sredstev prevzemamo odgovornost; a hkrati opozarjamo, da je slednja realizacija ena redkih slabših plati tega zaključnega računa. Rada bi opozorila tudi na revizijo Računskega sodišča, ki je o predlogu Splošnega dela Zaključnega računa za 2018 izreklo mnenje s pridržkom, ker je ugotovila napake pri izkazovanju izdatkov. Gre za previsoko izkazane izdatke za posojila Javnemu skladu Republike Slovenije za podjetništvo in Javnemu skladu za regionalni razvoj in razvoj podeželja. Ti napaki sta evidentirani le v tako imenovani bilanci B v višini 16 milijonov evrov. Računsko sodišče je pri tem opozorilo na izjeme od okvira računovodskega poročanja, ki je predpisan z Zakonom o javnih financah in Zakonom o računovodstvu. Računsko sodišče je torej za Splošni del ugotovilo zgolj dve manjši napaki, drugače je menilo, da pravilno izkazuje prejemke in izdatke; in to kar v 99 %. Ker tudi že Računsko sodišče samo ugotavlja, da se stanje vse bolj izboljšuje, se pridružujemo mnenju Vlade, da bi sodišče lahko podalo tudi pozitivno mnenje. Zdi se nam, da je bilo mnenje s pridržkom izdano zgolj zato, ker se je vlada odločila, da tega edinega popravka revizorja ne bo upoštevala. Tudi glede pravilnosti izvršitve proračuna, razen manjših napak, Računsko sodišče meni, da so vladni proračunski uporabniki v pomembnih pogledih poslovali skladno s predpisi in usmeritvami. Določena neskladja z veljavnimi predpisi so s področja delovnopravne zakonodaje oziroma zakonodaje o javnih uslužbencih, sledijo napake pri obračunih plač, oddaji javnih naročil, dodeljevanja transferjev in porabi proračunske rezervacije. To, da gre za ugotovitve, zelo podobne tistim iz prejšnjih let, tudi napake so podobne. Ker vlada in ministrstva med izvajanjem revizije niso odpravila vseh napak in nepravilnosti ter da je Računsko sodišče zahtevalo predložitev odzivnih poročil, v SMC pričakujemo v tem delu bolj konstruktivno sodelovanje med Računskim sodiščem in vlado oziroma posameznimi ministrstvi. Pričakujemo in verjamemo, da bo vlada na tem gradila svoje ravnanje pri pripravah naslednjega predloga zaključnega računa. Še v zvezi z revizijo bilance stanja, kjer Računsko sodišče zaradi neustreznih podatkov ponovno ni podalo mnenja. V SMC opozarjamo, da ima ta del zgodovinski predznak, saj gre za dlje časa trajajoče neurejenosti, ki jih ni mogoče odpraviti v kratkih časovnih rokih; presegajo namreč mandat posamezne vlade. Sicer pa je vlada na matičnem delovnem telesu pojasnila, da v tem delu sledijo načrtu aktivnosti, ki je bil usklajen z Računskim sodiščem in po katerem naj bi v nekaj letih stanje sanirali. Za konec še glede ravnanja dela opozicije, ki je na matičnem delovnem telesu zavrnila Predlog zaključnega računa, to označujemo kot nekorektno. Računsko sodišče je tudi o predlogu Splošnega dela Zaključnega proračuna za leto 2012, ko je vlado ponovno vodil Janez Janša, izreklo mnenje s pridržkom, ker so bile ugotovljene napake pri izkazovanju prejemkov in izdatkov. A takrat zaključnega računa ni nihče zavrnil. Naj pri tem opozorimo, da to omenjeno nepravilnost Računsko sodišče v Splošnem delu ugotavlja že vse od leta 2009 in ga vlada nikoli, tudi v letu 2012, ni upoštevala. Ker je zaključni račun državnega proračuna neizpodbitno in izvršeno dejstvo o dobrih rezultatih prejšnje vlade pod vodstvom Mira Cerarja in ker Računsko sodišče ni ugotovilo večjih nepravilnosti, je podalo mnenje s pridržkom, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zaključnega računa podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Franc Kramar predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Zaključni proračun za prejšnje leto, ki ga sprejme Državni zbor, ne pomeni le sklepnega dejanja v zvezi s proračunskim letom, v njem se vsakič znova odraža, kako uspešna je bila proračunska politika določenega leta in kakšno je dejansko stanje državnega proračuna. Vemo, da je pri oblikovanju slednjega vodilo vlad že vrsto let enako. Med prioritetami ostajata zmanjševanje proračunskega primanjkljaja in znižanje javnega dolga. Tudi preteklo leto v tem pogledu ni bilo izjema. Številk, ki so nam na voljo ob obravnavah zaključnih predlogov proračunov, je izjemno veliko, zato bom povzel le nekaj najpomembnejših. V državni proračun se je v lanskem letu steklo 8,2 milijarde davčnih prihodkov, država je glede na načrtovano na več področjih davčnih prihodkov zabeležila presežke, tak primer so na primer za 11 % višja sredstva pri dohodnini; 4,2 % več od načrtovanega pri davku od dohodkov pravnih oseb in 4 % višji prihodki iz naslova davka na dodano vrednost. V celoti je bilo ustvarjenih 10 milijard evrov prihodkov, kar v odstotkih znese 103 % načrtovanih prihodkov. Poraba na odhodkovni strani je znašala slabih 9 milijard in pol in je bila tako za 2 % nižja od načrtovane. Ob bok razpravi, ki je v Državnem zboru potekala prejšnji teden, velja na tem mestu omeniti podatek o višini investicijskih transferjev, ki z 88 % znova niso dosegli predvidenega. V številki so znašali 338 milijonov evrov, pri čemer so občine prejele izplačilo v višini 130 milijonov. To je za kar 37 milijonov evrov več kot leto pred tem. Tudi na tem področju je poraba sredstev glede na načrte zaostajala in ob koncu leta v realizaciji znašala zgolj 56 %. Pod črto je proračunski presežek znašal dobrih 537 milijonov evrov. Takega presežka še nismo beležili in to nas lahko samo veseli. Zelo pomembno vlogo pri zaključnem računu vsako leto odigra Računsko sodišče, ki poda mnenje glede Splošnega dela Zaključnega računa in oceni pravilnost izvršbe proračuna. Tudi za preteklo leto je ta inštitucija izdala mnenje s pridržkom in opozorila na določene pomanjkljivosti. Priča smo zelo podobnim opozorilom in nespremenjenim zadevam kot v preteklih letih. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek menimo, da bo to prakso preprosto treba spremeniti, se pa hkrati zavedamo, da bo to terjalo vlaganje napora številnih deležnikov. Poleg tega velja ob tem poudariti, da ne smemo pozabiti, kaj vse je bilo na podlagi mnenja Računskega sodišča v preteklosti že narejenega. Menimo, da je Ministrstvo za finance številna priporočila ustrezno upoštevalo, in zato na stvari ne gre gledati enoznačno. Ena od stalnic, na katero se opozarja ob vsakokratni obravnavi zaključnega računa proračuna, je nujnost ureditve črpanja evropskih sredstev in zmanjšanje razkoraka med načrtovanimi in realiziranimi prejetimi sredstvi iz Evropske unije. Slovenija tu že po pravilu ne beleži rezultatov, ki bi si jih vsi želeli. Zadovoljivi nista ne hitrost ne učinkovitost, je pa bila realizacija s 794 milijoni letos kljub temu boljša kot v preteklosti. Dosegla je slabih 72 % načrtovanih sredstev. Boljše torej, a vendarle je dobrih 28 % ali 320 milijonov, ki bi jih lahko prejeli iz evropskega proračuna, pa jih nismo, previsoka številka. Zaradi zaostankov se na tnalu večkrat znajde tudi Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko. Toda kot v Stranki Alenke Bratušek večkrat poudarimo, resorno ministrstvo in posredniški organi so tisti, ki jih na tem področju čaka največ dela. Vsi deležniki bodo morali v odpravo pomanjkljivosti vložiti še več napora in nadejamo se, da bomo v prihajajoči perspektivi na tem področju uspešnejši. Iz vsega navedenega lahko sklenem, da bomo Predlog zaključnega računa v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek soglasno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Robert Polnar. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Predlagani Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2018 prikazuje razliko med sprejetim proračunom za leto 2018, ki ga je Državni zbor sprejel 16. novembra 2017, in realizacijo proračuna za leto 2018. Zaključni račun proračuna je akt države, v katerem so prikazani predvideni in realizirani prihodki ter drugi prejemki ter odhodki in drugi izdatki države za preteklo leto. Sestavni del vsakega zaključnega računa je tudi zbirna bilanca stanja državnega proračuna, v kateri so izkazana sredstva in obveznosti do njihovih virov, ki so izkazana v zbirni bilanci stanja. Zaključni račun pa nikakor ni samo računovodski dokument, ni samo bilanca državnih prihodkov in odhodkov, to se pravi, da ni predvsem to. V bistvu je ogledalo ekonomske politike določene vlade oziroma oblasti, izkazuje njene ekonomske in politične prioritete v preteklem proračunskem letu. Kadar pogledamo zaključni račun, bilanco države v širšem smislu, potem lahko rečemo, da ustreza po obliki in da je tu bolj ali manj vse v redu. Ko pa se bolj natančno pogleda pod površino in se posveti podrobnostim njegove strukture, se kot najmočnejši pojavi vtis, da vsebuje pomanjkljivosti, ki bodo lahko imele resne in dolgoročne posledice za gospodarski razvoj in kvaliteto življenja državljanov v najširšem pomenu. Sprejeti proračun za leto 2018 je bil pripravljen na podlagi jesenske napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj leta 2017, ki je predvidevala nominalno gospodarsko rast 45 milijard in 265 milijonov evrov. Realizirana gospodarska rast v letu 2018 je bila drugačna – 4,1-odstotna, kar pomeni v nominalnem znesku 45 milijard in 755 milijonov evrov. Realno je bila gospodarska rast višja za 490 milijonov evrov, kot pa je bila predvidena v spremembah proračuna za leto 2018. Zaključni račun za leto 2018 izkazuje dokajšnja neskladja med načrtovanimi ter izvedenimi prihodkovni in odhodkovnimi postavkami. Še v sredini novembra 2017 je vlada načrtovala in Državni zbor sprejel, da bo proračunski presežek dosegel nekaj manj kot 51 milijonov evrov. Ustvarjen je bil v višini 537 milijonov evrov, kar je za 486 milijonov evrov več. Drugače povedano, to je več kot desetkratnik predvidenega. Tako visokega presežka ni mogoče pojasniti samo z višjo nominalno gospodarsko rastjo. Davčni prihodki so višji za 312 milijonov evrov, celotni prihodki pa za malo manj kot 600 milijonov. Višja raven prihodkov v letu 2018 je nastala tudi zavoljo rasti udeležb na dobičku in dohodkov od premoženja. Dividendni prihodki so višji za 241 milijonov evrov in so posledica izplačil dividend Nove Ljubljanske banke za pretekla leta. Poudariti je treba, da teh prihodkov ob pripravi sprememb proračuna ni bilo mogoče z gotovostjo načrtovati. Na prihodkovni strani izrazito odstopajo v negativno smer prejeta sredstva iz Evropske unije, ki so bila predvidena v višini 1 milijarde in 110 milijonov evrov, realizirana pa v vrednosti 794 milijonov evrov, tako da je bila realizacija komajda 71,5-odstotna; razlika pa je 316 milijonov evrov. Neobičajno visok proračunski presežek pa ima svoj izvor tudi na odhodkovni strani proračuna. Odhodki so se znižali s predvidenih 9 milijard 625 milijonov evrov v spremembi proračuna za leto 2018 na ustvarjenih 9 milijard 463 milijonov evrov, kar pomeni razliko malo manj kot 162 milijonov evrov. Pri odhodkih, financiranih iz skladov Evropske unije, je treba upoštevati še slovensko soudeležbo iz integralnih sredstev. Zato je nižja raven odhodkov posledica slabega črpanja sredstev Evropske unije. V Poslanski skupini Desus menimo, da take vrste proračunsko planiranje ni v prid stabilni ekonomski politiki, ekonomski politiki, ki je v precepu med samopromocijo z ustvarjanjem velikih proračunskih presežkov in zniževanjem proračunskih odhodkov, kar negativno vpliva na gospodarsko rast. Menimo, da bi morali imeti izdelane nadomestne scenarije, zato da bi se realizirala zastavljena raven odhodkov. Proračun za leto 2018 je v največji meri izvrševala prejšnja vlada. Samo tri mesece in pol ga je izvrševala sedanja. Aktualna vlada je začela mandat 13. septembra 2018 in pri analizi podatkov in oceni doseženega tega ne smemo spregledati. Je pa precej neumestno poudarjati, da je bila za pokojnine namesto predvidene milijarde 184 milijonov evrov namenjena le milijarda in 74 milijonov, iz državnega proračuna kajpada, oziroma nekoliko manj kot 110 milijonov evrov manj, kot je bilo sprva predvideno. Vlada je z ustvarjenim visokim presežkom izboljšala strukturni saldo s predvidenega strukturnega primanjkljaja 0,14 % bruto domačega proizvoda na strukturni presežek 0,1 % bruto domačega proizvoda. Ocenjen strukturni primanjkljaj je bil izračun oktobra 2017 in zapisan v osnutek proračunskega načrta za leto 2018, ki je bil poslan Evropski komisiji. Realizacijo strukturnega presežka v višini 0,1 % bruto domačega proizvoda je upošteval tudi Fiskalni svet v poročilu Ocena skladnosti izvršenih proračunov sektorja država s fiskalnimi pravili v letu 2018. Izboljšanju strukturnega salda in ustvarjenem presežku pa ni sledilo sorazmerno nominalno znižanje dolga sektorja država. Ta je leta 2017 znašal 31 milijard 862 milijonov evrov. Leta 2018 pa je porastel na 32 milijard 232 milijonov evrov, oziroma za 360 milijonov evrov. V deležu bruto domačega proizvoda se je znižal s 74,1 na 70,4 %, vendar samo zato, ker bruto domači proizvod raste hitreje, z višjo stopnjo kot dolg. Proračun za leto 2018 je knjigovodsko izvršeno dejstvo. Lahko pa je, gospe in gospodje, koristna orientacija za prihodnja ravnanja. Evropska unija postavlja namreč resne pogoje glede načinov sprejemanja proračunov in glede njihove strukture ter višine deficitov. Ekonomska politika, ki prevladuje v evropski monetarni uniji, se gledano z zornega kota ekonomske zgodovine in nedavnih izkušenj odmika od zdrave pameti. Njeni oblikovalci že več let zapored maltretirajo svoje državljane s politiko proračunskih omejevanj, pri tem pa odločno odklanjajo, da bi države z javnimi investicijami začele spodbujati agregatno povpraševanje in z njim pojemajočo gospodarsko rast. Čeprav so gospodarstva evrskega območja ponovno na robu recesije, ekonomski strategi še vedno mencajo pred nujno spremembo ekonomske politike. Izhodiščna točka vsake veljavne fiskalne politike je obseg javne potrošnje. Tega obsega pa ne določajo potrebe fiskalne politike same po sebi, ampak jo določajo potrebe družbe po javnih službah in storitvah. Ko se na tak način ugotovi obseg javne potrošnje, se pravzaprav ugotovi, koliko sredstev je treba zagotoviti z obdavčenjem. Formalni izgovor za izostanek spodbujanja javne potrošnje je vezan na sporazum iz Maastrichta, po katerem javni dolg držav iz evroobmočja ne sme presegati 60 % bruto domačega proizvoda. Strah pred deficitom je tako velik, da je Evropska unija znanstveno, kako pa drugače, predpisala, da zgornja meja javnega dolga ne sme preseči 60 % bruto domačega proizvoda. Ta trenutek je med najrazvitejšimi državami sveta samo nemški javni dolg okoli znanstvenih 60 %, konkretno 59,2 %. Javni dolg Italije je 136 %, Belgije 99 %, Francije 98 %, Španije 96 % in Avstrije 70 %. Povprečje Evropske monetarne unije je 86 %. Slovenski javni dolg se je znižal v letu 2018 na nekaj nad 70 %, v letu 2019 pa je predviden na višini 66,7 %. Na ta način je nižji kot v Avstriji in nekoliko višji kot v Nemčiji, v državah, ki si ju v mnogih rečeh postavljamo za vzor. In kar se tiče javnega dolga, gospe in gospodje, se začuda nič strašnega ni zgodilo. Finančni trgi niso prenehali financirati teh dolgov. Ne samo da je cena teh dolgov padla kljub povečevanju zadolževanja, v zadnjih desetih letih celo inflacije ni na vidiku, četudi bi si jo centralne banke silno želele. Značilnost, ki najbolj izstopajoče opredeljuje zaključni račun za leto 2018, je proračunski presežek, kot rečeno, 537 milijonov evrov. V letošnjem letu je načrtovan presežek 193 milijonov, za prihodnji dve leti pa v letu 2020 415 in v letu 2021 656 milijonov evrov. V štirih proračunskih letih, torej od 2018 do vključno 2021, to pomeni tisoč 802 milijona evrov presežka, milijardo in 800 milijonov. Zakon o fiskalnem pravilu in Zakon o javnih financah sta tukaj nedvoumna. Če je institucionalna enota sektorja država zadolžena, se presežki lahko uporabijo le za odplačevanje glavnic njenega dolga, tukaj ni nikakršnega manevrskega prostora. Slovenska fiskalna politika je naravnana po lastni definiciji socialno in razvojno, pri čemer zasleduje tri temeljne cilje: nominalni presežek v javnih financah, zniževanje javnega dolga in srednjeročno uravnoteženje javnih financ do leta 2022. Absurdnost opredelitve, da imata nominalni presežek in zniževanje javnega dolga socialni in razvojni značaj, je najbolje izražena s primerjavo z javnimi dolgovi visoko razvitih evropskih držav – Italije, Francije, Belgije, Avstrije in tako naprej. Absurdnost te opredelitve je še bolj izrazita, če pomislimo, da Republika Slovenija nima denarja, da bi sanirala pokojninski sistem, da bi povrnila upokojencem tisto, kar jim je bilo odvzeto zavoljo neusklajevanja pokojnin v preteklih letih. Med 250 in 300 milijoni evrov je to vredno. Absurdnost opredelitve je še toliko bolj izrazita, če se zavemo, da živimo v državi, kjer se denimo na revmatološki pregled pri stopnji nujnosti hitro v povprečju čaka 299 dni, na dermatološki pregled pa pri enaki stopnji nujnosti povprečno 127 dni in tako naprej in tako dalje. Absurdnost te opredelitve je še bolj izrazita, če pomislimo, da ima država v delu svojega varnostnega sistema, v policiji, sistemiziranih tisoč delovnih mest več, kakor pa jih ima popolnjenih; pa je to obravnavano zgolj kot benigen statistični podatek. Zato, gospe in gospodje, Zaključni račun Proračuna za leto 2018 provocira vprašanja o naravi omejitev, ki smo si jih sami postavili. Kaj je bolj pomembno – odplačevanje dolga ali pokojnine, oziroma konkretno rečeno, izvršitev dolga do upokojencev? Pri tem pa mora biti popolnoma jasno, dolgove je treba vrniti, vprašljiva pa je dinamika in vprašljive so prioritete. In kot že rečeno, Zaključni račun Proračuna za leto 2018 je knjigovodsko izvršeno dejstvo. In samo to je razlog, da bomo poslanci Poslanske skupine Desus glasovali za sprejetje tega zaključnega računa. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Beseda je vaša, gospod poslanec.
Hvala lepa. Gospod Polnar je pravzaprav povedal že čisto vse, tako da je nesmiselno ponavljati kakšne zadeve. Lepo je bilo poslušati državno sekretarko, čeprav zaradi slabih mikrofonov sem slabo slišal, moram pa reči, da je izredno lepo izgledala. Ampak kaj se je dogajalo tudi leta 2018? Izgubili smo Ljubljansko banko. Knjigovodska vrednost je bila 1 milijardo 400 milijonov, prodali smo jo za okoli 700 milijonov. Izgubili smo NKBM, kjer so neznani Američani preko firme Apollo plačali približno 250 milijonov evrov, vložili smo pa 800 milijonov evrov. Ta proračun za leto 2018 bi lahko bil bistveno boljši. Za presežke, ki so bili, se mi lahko zahvalimo gospodarstvu Slovenije in gospodarstvenikom. Tukaj Cerar ni imel nobenega vpliva, gospa Bratušek tudi ni pomagala kaj dosti pri tem. Zdaj nimamo več svoje državne banke. To je ena od večjih neumnosti, ki smo jo naredili, ampak tako pač je. Vsako gospodarstvo mora imeti svojo banko, zato da lahko kontrolira gospodarsko rast. Zdaj, ko smo dali Ljubljansko banko v tuje roke, tujci točno vedo, kje je kakšna firma slaba in kateri firmi naj ne bi dali kredita; ampak bodo poklicali v Nemčijo – Hej, Hans, pridi hitro, tole kupi poceni, to se splača. Včasih rabijo za kaj takega gospodarsko špijonažo, v Sloveniji to ni potrebno, ker mi sami dajemo tujcu v roke možnosti, da nas ruši in da nam uničuje gospodarstvo. Črpanje evropskih sredstev je bilo slabo zaradi nesposobnosti na ministrstvih, zaradi neumnosti, zaradi »fovšije«, zaradi tega, ker naši birokrati iščejo, kje je napačno postavljena vejica; ne pa da bi pomagali ljudem, kako naj izpolnijo svoje zahteve, da bodo iz tega kaj dobili. Marsikaj je še narobe, jaz upam, da bo zdaj z novimi proračuni bolje. Ampak kaj hočemo, ta proračun 2018 je izvršeno dejstvo. Ne moremo kaj dosti vplivati oziroma ne moremo nič vplivati na to. Ne moremo ga popravljati, ne moremo ga finalizirati drugače, kot je že narejeno; in ga lahko samo potrdimo. Kaj drugega pa naj bi naredili?! Tudi če bi glasovali proti, kakšnega efekta ne bi bilo. Se je pa treba iz tistega proračuna nekaj naučiti, in sicer ne več delati takšnih napak, kot jih je delala takratna vlada. Tisti trije meseci od 22. septembra 2018, ko je nova vlada prevzela oblast v svoje roke, so na račun bonitete sedanje vlade; do takrat pa lahko rečemo, da tudi tisti presežek 537 milijonov bi lahko bil vsaj milijardo 537 milijonov. Ampak tako pač je. Mi, sem že povedal, bomo to podprli. Hvala lepa za lepo predstavitev.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate mag. Andrej Šircelj v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki Predloga zaključnega računa Proračuna za leto 2018 ne bomo podprli. To seveda pomeni, da v tem primeru, če ga Državni zbor zavrne, mora Vlada pripraviti nov zaključni račun. Nič nenavadnega ne bi bilo, če bi se to dejansko zgodilo. Vsekakor mi tega zaključnega računa ne bomo podprli zato, ker smo na primer opozicijska stranka, ampak predvsem zaradi tega, ker zato obstajajo vsebinski razlogi. Prvi vsebinski razlog je ta, da se napake iz leta v leto v zaključnem računu ponavljajo. Vlada ne sledi priporočilom Računskega sodišča v celoti. Še več, vsako leto so razprave o tem, ali mora vlada upoštevati tisto, kar naroči Računsko sodišče, ali ne. Vlada gre v določenih primerih – ne tukaj, ampak v preteklosti – celo tako daleč, da raje spremeni zakon, zato da je zaključni račun potem v skladu z mnenjem Računskega sodišča oziroma revizijo Računskega sodišča. In mi na eni strani lahko danes ugotavljamo, da je imel proračun za leto 2018 presežek. Lahko ugotavljamo, da je bilo to tudi dobro leto, vendar mi govorimo o zaključnem računu. In osnova za to, da ugotavljamo, ali je ta zaključni račun v skladu s pravilnostjo in gospodarnostjo, to so namreč načela tudi Računskega sodišča, je ravno mnenje Računskega sodišča. In to mnenje ni pozitivno, to mnenje je s pridržkom že nekaj let. In ne slučajno. In še nekaj drugega je še bolj pomembno. Ne samo da tukaj gledamo vsebinske napake vlade, ki jih ugotavlja Računsko sodišče, ampak pri tem dejansko ugotavljamo, da določenega mnenja na bilanco stanja dejansko ni. Zakaj ni mnenja na bilanco stanja, kjer vlada prikaže vse premoženje, ki ga ima? Ker ga Računsko sodišče ne more narediti. Zakaj ga ne more narediti? Ker vlada Računskemu sodišču ne daje podatkov, ker jih nima, ker nima urejenega svojega premoženja. Z drugimi besedami, državljani in državljanke ne vemo, koliko premoženja imamo. Ne vemo. Ker to premoženje enostavno ni niti pravno niti ekonomsko urejeno; in to že nekaj let. In tega mnenja dejansko ni. Z drugimi besedami to, da Računsko sodišče ne izstavi, ne izda mnenja, dejansko pomeni, da je to slabše, kot če bi izdalo negativno mnenje. To so potrdili in pritrdili temu tudi predsednik Računskega sodišča, prvi namestnik Računskega sodišča in tako naprej. In to se ne zgodi že nekaj let. Vlada seveda obljublja, da bo delala to vse po programu in tako naprej. Že nekaj let, gospe in gospodje. In že nekaj let se tukaj ukvarjamo z istimi vprašanji. Zaradi tega seveda na eni strani mi lahko govorimo o tem, da smo imeli rekordno leto in to, kar ste dejansko govorili, spoštovani kolegi in kolegice; na drugi strani pa ugotavljamo, da enostavno nimamo niti vseh evidenc. Poleg tega, da nimamo enostavno evidentiranega premoženja, državnega premoženja državljank in državljanov, ker tega ni naredila vlada že ne vem katero leto, tretje, četrto, peto, šesto, kakorkoli že, je Računsko sodišče tudi ugotovilo, da so nekatere postavke, ne bom rekel, nepravilne, ampak neusklajene s tistim, kar smo dejansko načrtovali. Tako smo prejeli za 28,5 % manj evropskih sredstev, kot smo jih načrtovali. In to približno skoraj enako – 31 % iz strukturnih skladov in 37 % iz kohezijskih skladov. Z drugimi besedami, ne znamo in nismo znali že v letu 2018 črpati evropskih sredstev; in še danes jih ne znamo. Ko nekateri kolegi in kolegice imate mnenje, kako bomo vse to popravili, že leta 2018 smo govorili o tem, kako bomo vse popravili, pa se ni nič zgodilo. Vidim, da je ta čas za vlado največji sovražnik, ker čas teče naprej, dogodki pa se ne naredijo niti tisti, za katere vlada sama sebi obljubi, da bo nekaj naredila, pa se potem ne zgodi. Obljubi sama sebi in obljubi seveda Državnemu zboru in parlamentu; in se ne zgodi. In zaradi tega je seveda tudi mnenje s pridržkom in zaradi tega, ker ne nadzoruje dovolj dobro javnih zavodov, tudi to je ugotovilo Računsko sodišče. Niti po sedanjem Zakonu o javnih financah ne; kaj šele, da bi načrtovala oziroma nadzorovala po tistem zakonu, ki ga vlada obljublja in ga je že prejšnja vlada tudi obljubljala nekaj let sama sebi, napisala ga je v svoj program dela, Državnemu zboru, poslankam in poslancem; pa spet jo čas prehiteva. To se pravi, da je čas res nek tak sovražnik vlade, ko je treba narediti nekaj in ko dejansko ljudje tukaj ne naredijo tistega, kar je treba. Računsko sodišče ugotavlja tudi, da vlada ni načrtovala pravilno oziroma ni predvidela vseh dogodkov, ki so financirani iz proračunske rezerve oziroma iz določenih postavk. Zaradi tega je uporabila proračunsko rezervo tudi tam, kjer je ne bi bilo treba. Vse to ugotavlja Računsko sodišče in še več, ugotavlja to, da se določene napake pojavljajo iz leta v leto in jih vlada dejansko ne popravi. To so tisti razlogi, ki zahtevajo, če želite, finančno higieno na strani vlade, finančno higieno pri vseh ministrstvih, ne samo pri Ministrstvu za finance, ker na primer Ministrstvo za zdravje bo seveda nadzorovalo določene zavode s področja zdravstva. In na tej finančni higieni vlada pada iz leta v leto. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti tega zaključnega računa za leto 2018 in bomo seveda glasovali proti. Oziroma predlagamo, tako kot tudi Komisija za nadzor javnih financ, da vlada ta zaključni račun popravi. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Besedo ima gospod Jože Lenart v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Minute so vaše, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade! Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2018 je realizacija proračuna dveh vlad in bo šel v zgodovino predvsem po naslednjem. Prvič v zgodovini je Slovenija dosegla mejo prihodkov 10 milijard, kar pomeni 3,4 % več od načrtovanih ali 13,3-odstotno rast na leto 2017. Odhodki so bili doseženi v višini 9 milijard 463 milijonov, kar pomeni 98,3 % načrtovanih ali 3,4-odstotno povečanje na leto 2017. In presežek prihodkov nad odhodki izkazuje rekordno višino 537 milijonov 186 tisoč 169 evrov ali 1,2 % BDP, ki je bil za leto 2018 dosežen v višini 45 milijard 755 milijonov. Doseženi prihodki 2018 tako predstavljajo kar 22 % BDP. Dolg državnega proračuna po stanju 31. 12. 2018 znaša 29 milijard 181 milijonov oziroma 63,5 % BDP in se je v primerjavi z letom 2017 povečal za 441 milijonov. Optimistično realiziran proračun in zaključni račun, ki je dobra podlaga za odpravo zakonskih odhodkovnih obveznosti za pretekla obdobja in razvojno načrtovanje v prihodnosti, kar smo lahko tudi realizirali in načrtujemo tudi za leto 2020, 2021. Kje lahko iščemo razloge za tako dinamično dosežene proračunske postavke? Slovenija od leta 2016 ponovno zmanjšuje zaostanek v gospodarski razvitosti in povprečjem Evropske unije, predvsem zaradi hitre rasti stopnje zaposlenosti. Ugodne gospodarske razmere so na trgu dela omogočile zlasti hitro okrevanje zaposlenosti, kar je leta 2018 presegla predkrizni vrh, rast plač pa se je nekoliko vidneje okrepila šele v letu 2018, to pa je v prvi vrsti vplivalo seveda na rast prihodkov in sam presežek proračuna. Gospodarska rast se je v obdobju 2014–2017 stopnjevala, leta 2018 pa se je začela postopoma umirjati; a je ostala še vedno višja kot v povprečju Evropske unije. Po globljem padcu v času krize je rast BDP od leta 2014 ves čas presegala povprečje evrskega območja. Zato se je zaostanek v razvitosti, merjen v BDP na prebivalca po kupni moči, po letu 2016 zmanjševal. V razmerah predvsem izvozno spodbujene gospodarske rasti, zelo postopnega okrevanja investicijske aktivnosti ter obsežnega zadolževanja bank in podjetij se je po letu 2012 oblikoval presežek na tekočem računu plačilne bilance. Do leta 2018 je narastel na 7 % BDP. Tako smo glede na ugodno gospodarsko rast BDP in tudi dodane vrednosti dosegli več davčnih prihodkov od planiranih ter tudi nedavčnih prihodkov, saj smo za leto 2018 vknjižili še prejete dividende Nove Ljubljanske banke. Bilanca B izkazuje visoke prejemke v višini 679 milijonov, predvsem na račun prodaje Nove Ljubljanske banke. Tako smo bili v letu 2018 s strani Nove Ljubljanske banke deležni dividend v bilanci A in prejemkov v bilanci B ob realizaciji same prodaje. Žal, tudi to se je moralo zgoditi, zaradi napačne strategije in netransparentnosti v preteklosti. Zaostajamo pri uspešnem koriščenju sredstev Evropske unije, kar predstavlja 320 milijonov manj od planiranih oziroma 71,5-odstotno realizacijo. Kljub temu imamo v odnosu do Evropske unije še vedno izkazan presežek, saj smo vplačali 433 milijonov, prejeli pa 794 milijonov. Iz obravnav na več odborih in sejah Državnega zbora je razvidno, da budno spremljamo koriščenje sredstev iz strukturnih skladov Evropske unije. Vzrokov zaostajanj je več, tako na zamudi Evropske komisije, saj so bili okvirji izdani šele v letu 2016. To prinaša zaostanke tudi na začetek projektov pri nas v Sloveniji. Na več nivojih potekajo aktivnosti za zmanjšanje zaostanka koriščenja sredstev. Kot vemo, smo v letu 2019 odpravili tudi težave z informacijskim sistemom. Za bolj učinkovito pripravo projektov na terenu bo potrebno bolj učinkovito povezovanje državnih resorjev, občin in s tem tudi sam pristop k oblikovanju pokrajin, ki bo bolje povezoval razvojno problematiko na širših interesnih področjih. Računsko sodišče je izreklo mnenje s pridržkom o predlogu Splošnega dela Zaključnega računa in mnenje s pridržkom o pravilnosti izvršitve državnega proračuna. Računsko sodišče sicer ugotavlja, in to potrjuje tudi Ministrstvo za finance, da je v Splošnem delu proračuna napak manj glede na pretekla leta. Napake so razlog izvrševanja proračuna na različnih področjih ministrstev. Največ napak se pa še vedno pojavlja vezano na izvajanje zakonov s področja javnih naročil in glede samih transferjev. Določen del napak je bil odpravljen že v samem postopku revidiranja, preostale ugotovitve in priporočila se bodo odpravila v za to postavljenem roku. Nastalih napak človeške narave, ki se nanašajo na Splošni del, ni možno v celoti preprečiti in se bodo pojavljale tudi v prihodnje. Težiti pa moramo k temu, da se odpravljajo že s samim notranjim nadzorom in jih bo tako vedno manj. Še vedno Računsko sodišče ugotavlja nepravilnost knjiženja izdatkov za posojila Javnemu skladu za podjetništvo in Javnemu skladu za regionalni razvoj in razvoj podeželja v višini 16,1 milijona evrov. Računsko sodišče se pri tem opira na določilo 97. člena Zakona o javnih financah, Ministrstvo za finance pa zagovarja knjiženje v skladu s knjigovodskimi pravili, ki jih ne smejo kršiti. Očitno je, da sta si finančno ministrstvo in Računsko sodišče navzkriž glede tega, kako se knjiži posojilo, ki se ga nameni javnemu skladu. Računsko sodišče ni podalo mnenja na bilanco stanja zaradi neustreznih podatkov. Ministrstvo za finance izjavlja, da na tem področju sledijo sprejetemu načrtu aktivnosti, ki je bil usklajen tudi z Računskim sodiščem, da se v nekaj letih stanje sanira. Na tem področju predstavljajo največjo oviro vpisi v zemljiške knjige in s tem pravilno vrednotenje premoženja v lasti Republike Slovenije. Iz samega mnenja Računskega sodišča je razvidno, da je mnenje pozitivno, saj je tako v Splošnem in Posebnem delu ugotovitev, da so – razen vpliva ugotovljenih napak in navedenih nepravilnosti na pravilnost poslovanja – vlada oziroma vladni proračunski uporabniki v vseh pomembnih pogledih poslovali v skladu s predpisi in usmeritvami. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2018 tako podpiramo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. In kot zadnja bo predstavila stališče v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov mag. Bojana Muršič. Gospa poslanka, mikrofon je vaš.
Hvala lepa, predsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Veliko smo že slišali, sedaj pa predstavljam še stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Sprejetje zaključnega računa proračuna za preteklo leto je tisto sklepno dejanje, s katerim Državni zbor zaključi proračunsko leto. Zaključni račun predstavlja obračun vseh prihodkov in odhodkov ter bilanco, s katero merimo uspešnost izvrševanja proračuna in preglednost javnih financ. Predlog zaključnega proračuna lahko obravnavamo po tem, ko ga revidira Računsko sodišče in o tem tudi izda mnenje. Tudi v primeru lanskega leta mnenje Računskega sodišča vsebuje pridržke, ki jih revizor utemeljuje z nekaterimi, sicer manjšimi, pomanjkljivostmi pri izvrševanju in beleženju stroškov ter odhodkov. Gre za pomanjkljivosti, na katere revizor proračuna opozarja že vrsto let, in se, kot vsi ponavljamo, vsako leto le počasi odpravljajo. Računsko sodišče je tudi tokrat opozorilo na potrebo po ureditvi področja kohezije in črpanja evropskih sredstev, kjer prihaja do zamud pri črpanju. Komisija za nadzor javnih financ je kot matično delovno telo obravnavala predlog zaključnega računa. Po opravljeni razpravi komisija predlogu zaključnega računa ni dala podpore. Njene članice in člani iz opozicije namreč menijo, da bi bilo treba pomanjkljivosti dokončno odpraviti, preden lahko sprejmemo zaključni račun. Širša razprava se je na komisiji pa tudi izven nje razvila tudi na temo hitrosti in učinkovitosti črpanja evropskih sredstev. Tu nakopičene zamude vplivajo tudi na višino razpoložljivih sredstev proračuna, zato vsi menimo, da potrebuje to področje maksimalno pozornost in energijo nas vseh, da bo ponovno postalo učinkovit servis. Poslanci so prav tako opozarjali, da bilanca stanja še vedno ni pripravljena tako, da bi Računsko sodišče lahko podalo mnenje o njej. Opozorjeno pa je tudi bilo, da država neplanirano kupuje deleže v gospodarskih družbah, za kar nima osnov ali potreb. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, sistem javnih financ je kompleksen sistem, katerega preglednost in učinkovitost sta ključni za vse. Socialni demokrati resno jemljemo opozorila Računskega sodišča in menimo, da bi morali pristojni več pozornosti nameniti ureditvi nekaterih problematičnih področij, ki se v tej razpravi vsako leto ponavljajo. Menimo pa, da so pomanjkljivosti ustrezno izpostavljene in naslovljene. Evidentirane napake so v mejah obvladljivega, zaključni račun pa tako omogoča jasen vpogled v izvrševanje in stanje državnega proračuna, kar je tudi osnovni namen zaključnega računa – ugotoviti realno stanje, da se z njim lahko tudi soočamo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zaradi navedenega, ob upoštevanju poročil revizorjev in razprave na matičnem delovnem telesu, podprli Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Hvala lepa.
Spoštovana poslanka, hvala za vašo predstavitev. S tem ugotavljam, da smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ugotavljam, da v tem trenutku v dvorani nimamo poslanca, ki bi še želel govoriti. S tem prehajamo v sklepni del razprave. Predvidevam, da tudi predstavnica Vlade ne bo želela spregovoriti. Pravilno predvidevam. Najlepša hvala. Ali še, spoštovane in spoštovani, kdo želi govoriti? Ugotavljam, da ne. S tem zaključujem razpravo o Predlogu zaključnega računa. O Predlogu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje glasovali čez pol ure v okviru glasovanj. Sedaj je ura 17.36, nadaljujemo 18.05. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prekinjam to sejo Državnega zbora do 18.05. Hvala. (Seja je bila prekinjena ob 17.38 in se je nadaljevala ob 18.05.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci! Lep pozdrav tudi predstavnikom Vlade. Obveščam vas, da nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na glasovanje, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor opravil glasovanja po naslednjem vrstnem redu: 7., 8., 12., 13., 18., 20., 14. in 21. točka dnevnega reda. S tem, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Vljudno vas prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Najlepša hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti, v okviru skrajšanega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. [[oglašanje iz dvorane]] Prekinjam za 1 minuto. Prosim, da se z glasovalnimi napravami dogovorite, da bodo delale. Glasujemo o Predlogu zakona o spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 29. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In nadaljujemo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, v okviru skrajšanega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi, v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti 3. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o stanovanjski jamstveni shemi. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o stanovanjski jamstveni shemi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 48. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Prehajamo na odločanje o Predlogu zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 22. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2018 sprejet. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2020. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Državni zbor daje soglasje k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2020 z dne 24. 9. 2019. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE SVETA EVROPE O FILMSKI KOPRODUKCIJI (REVIDIRANE). Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno delo v okviru druge obravnave predloga zakona ni sprejelo nobenega amandmaja. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Upravni odbor Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško za člana imenuje mag. Marko Lovše, in sicer za preostanek mandatne dobe Upravnega odbora, imenovanega s Sklepom o imenovanju predsednice in dveh članov Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško z dne 19. 12. 2018. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 30. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Predlog za razrešitev članice Nadzornega sveta Slovenske tiskovne agencije. Predlog je v obravnavo zboru predložil Nadzorni svet Slovenske tiskovne agencije. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Nadzornem svetu Slovenske tiskovne agencije razreši članica gospa Marinka Šlibar Vende. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednice, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v zadevi Franc Kangler in drugi. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednice, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v zadevi Franc Kangler in drugi. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter na področju nabav in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembi Sklepov o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter na področju nabav in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana izbirne komisije za izbiro primernih kandidatov za imenovanje predsednice ali predsednika Komisije za preprečevanje korupcije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Ali želite besedo, predsednik komisije gospod Ivan Hršak? [[Ne.]] Hvala. Ali želi kdo v imenu poslanskih skupin spregovoriti? Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Mislim, da govorimo o KPK. Mi smo proti temu, da KPK sploh obstaja. Zadeva je neustrezna in ne bomo tega podpirali.
Hvala. Ali želi kdo predstaviti lastno stališče? Ne. S tem vas obveščam, da zaključujemo razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana izbirne komisije za izbiro primernih kandidatov za imenovanje predsednice ali predsednika Komisije za preprečevanje korupcije imenuje gospod Ivan Hršak. Verjamem, da boste tudi glasovali zase. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 3. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Imam, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, za vas pomembno informacijo, in sicer da zaključujem to točko dnevnega reda in 13. sejo zbora. Prijeten večer še naprej, nasvidenje. Seja se je končala 26. novembra 2019 ob 18.19.