Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 67. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Alenka Bratušek, Suzana Lep Šimenko do 14. ure, Gregor Židan, Dušan Verbič, Marijan Pojbič, Ivan Hršak in Franc Jurša. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil Kolegij, je za danes sodelovanje na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za seje na daljavo najavila poslanka Monika Gregorčič. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA – INTERPELACIJA O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA KULTURO DR. VASKA SIMONITIJA. Interpelacijo je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisanim Matjažem Hanom. Za dopolnilno obrazložitev interpelacije dajem besedo najprej predstavniku predlagatelja Matjažu Nemcu.
Dober dan in lep pozdrav! Spoštovani minister za kulturo, dr. Vasko Simoniti, dovolite mi, da vam najprej ob tej priložnosti zaželim vse dobro ob včerajšnjem prazniku. Na predvečer vašega 70. rojstnega dne so vaši sodelavci in prijatelji, tako kot je zapisano v objavi ministrstva, organizirali srečanje [[…]]
Spoštovani gospod minister, masko ja, prosim.
Spregovorile so eminentne osebnosti, ki verjamem, da so o vas govorile v presežnikih, toda danes tukaj, spoštovani minister, v Državnem zboru, bomo vaše delo obravnavali z drugačnimi, drugimi očmi, seveda s kritičnimi, in verjamem, da vam to ne bo ravno najbolj všeč, saj bo kritika še dodatno osvetlila niz vaših napak, pa vaš neodnos do področja, ki vam je bilo kot ministru zaupano. Zaupano kot človeku, ki bi kulturo in umetnost moral razumeti kot nekaj svetega, prepotrebnega, državotvornega, kot srčiko razvoja naše države in družbe v najširšem pomenu besede. Žal pa je vaš pogled na kulturo popolnoma drugačen od tega. Vaš pogled z višine, distance, brez dialoga, brez sodelovanja, kot da bi vam bilo vsega dovolj in vas ne področje ne ljudje prav nič več ne zanimajo. Dejstvo je, spoštovani minister, da je kultura ostala brez ključnega sogovornika, in to takrat, ko ga je ta najbolj potrebovala. Ostala je brez vas, ministra, ki bi se moral boriti za kulturnike, za njihove pravice, za kulturo, za njen obstoj. Z obžalovanjem je širša javnost prebrala vašo spletno objavo, v kateri se sprašujete, če so vsi umetniki vrhunski in kdo od njih si zasluži plačilo prispevkov. Zapisali ste, citiram: »Številni po moje do tega privilegiranega morda niso upravičeni. Zahteval bom, da se merila bolj dosledno upoštevajo, mogoče jih bomo tudi nekoliko zaostrili.« To si dovolite, spoštovani minister, izjaviti v času, ko je velik del delavcev v kulturi ostal brez možnosti za delo, za ustvarjanje, za nastopanje. Tako večina kulturnikov bolj kot kadarkoli prej dobesedno životari v prekarnih delovnih razmerah in se v trenutni situaciji dobesedno bori za preživetje, za kruh in za način, kako delati, kako ustvarjati. Spoštovani minister! Zdi se, kot bi izgubili stik s stvarnostjo, stik z umetnicami, z umetniki, stik z obupanimi, ki čakajo na vašo pomoč, na vašo vizijo, kam in kako iz te globoke krize. Kultura je po letu dni epidemije na kolenih in vi ste ob tem najraje tiho. Zapuščate seje parlamenta, se ne odzivate na povabila k dialogu, namesto dialoga raje spodbujate diskurz, da so kulturniki paraziti in prisesanci na državne jasli, kar je skrajno neprimerno in žaljivo. V vaših odgovorih na številne pozive raje pišete o prevarantih in šarlatanih, za kater ne bo mesta v našem kulturnem prostoru. Pa kdo smo mi, da bomo sodili, kdo ste vi, spoštovani minister, da boste sodili? V tem času od vas tudi velikokrat slišim »in žrtve bodo, preveč je samozaposlenih nevladnikov, vsi ne bodo preživeli«. To so težke in sila krivične ugotovitve. V kulturi je samozaposlenih tretjina vseh delavk in delavcev. Za primerjavo v drugih panogah, je to povprečje okoli 10 procentov. V živi kulturi, kjer delujejo pretežno nevladne organizacije in samozaposleni v kulturi, je to število še veliko večje. 70 procentov delavcev in delavk v kulturi ima status samozaposlenega, ima pridruženo pravico plačila prispevkov, kljub temu da jih je že pred epidemijo četrtina živela pod pragom revščine. Spoštovani minister! S svojimi zanikanji ravno najbolj ranljivega segmenta kulture in odrekanja njegovega vključevanja v transparenten dialog ste dokazali, da ne delujete v javnem interesu in ne delujete v dobrobit slovenske kulture, katere obstoj nikdar ni samoumeven. Zato se ne gre čuditi, da ste izgubili vso zaupanje strokovne in zainteresirane javnosti ter legitimnost za opravljanje nalog ministra za kulturo, določenih z Zakonom o Vladi Republike Slovenije ter drugimi zakonskimi predpisi. Vaša odgovornost za napake, ki ste jih storili, je velika. Neučinkovito ste ukrepali pri omejevanju in odpravi posledic popolne blokade dela in izvajanje storitev na področju kulture zaradi omejevalnih ukrepov boja proti epidemiji covida-19. Odgovorni ste na napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter poskus omejevanja neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA. Odgovorni ste za zadrževanje izplačevanja finančnih sredstev za že opravljeno delo na področju filma in filmske produkcije. Odgovorni ste za politični odvzem statusa samozaposlenega v kulturi, odgovorni ste za neplačevanje socialnih prispevkov samozaposlenih v kulturi. Napak je veliko, spoštovani minister, napak je preveč! Ob tem pa ne moremo in ne smemo mimo napadov na svobodo in neodvisnost namenskega dela ter poskusa omejevanja neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA. Slovenija se je s prihodom vaše vlade, spoštovani minister, in vašim prevzemom odgovornosti za področje medijev znašla na neslavnih seznamih držav, ki grobo posegajo v svobodo medijev. Pri malodane vseh relevantnih mednarodnih organizacije s področja svobode izražanja, evropskih novinarskih združenj, Svetu Evrope, Evropskem parlamentu in seveda Evropski komisiji. Na to dejstvo se odzivate v vašem slogu in vaša obramba, ki ste jo že večkrat predstavili javnosti, je milo rečeno, manipulativna in podcenjujoča. Nedopustno lomastenje po RTV Slovenija in Slovenski tiskovni agenciji, ki ste se ju lotili lani poleti, z na srečo vsaj za zdaj neuspešnimi zakonskimi predlogi, s ciljem finančnega izčrpavanja in političnega podrejanja. Ni treba posebej poudarjati, da v teh časih prav ti dve medijski organizaciji, ki izvajata javno službo in sta zavezani najvišjim standardom profesionalnosti, še kako potrebujemo. V teh dneh, ko se je Vlada, katere član ste, minister Simoniti, brez sramu spravili na STA, vas sprašujem, ali ste se kdaj zavzeli za to pomembno hrbtenico slovenskega medijskega sistema in poskusili obraniti njeno nujno potrebno in zakonsko podporo institucionalne neodvisnosti. Ste naredili karkoli in kadarkoli, da bi se prenehali enostranski in nezaslišani pritiski Urada Vlade za komuniciranje, ki samovoljno in mimo zakonov oziroma morebiti celo z vašo pomočjo onemogoča financiranje javne službe STA? Niste! Še posebej pandemije in nekaj mesec pred predsedovanjem Evropski uniji se celotna Vlada igra s Slovensko tiskovno agencijo; tisto, ki se je gradila cela tri desetletja skupaj s to državo, skupaj z našo državo, skupaj z državo vseh nas in ji zagotavljala informacijsko samostojnost in to v najbolj kritičnih obdobjih našega obstoja. Podobno kot STA, spoštovani, si najbrž želite v svojo lastno medijsko trobilo spremeniti tudi javno RTV Slovenija. Bomo mar še naprej polnilni stolpce mednarodnega tiska, ki v nas prepoznava preslikavo neke druge države in svari pred širjenjem tega toksičnega vpliva čez meje, in to tik pred predsedovanjem? Naj omenim še primer samozaposlenega v kulturi, Zlatko mu je ime, odmeven primer v javnosti. Status s plačilom prispevka je pridobil 1. 8. 2017 in mu velja do 31. 7. 2022. Ministrstvo za kulturo mu je poslalo odločbo, da mu odvzema status samozaposlenega v kulturi. V tem konkretnem primeru, spoštovani minister, je doživel sodni epilog. Ponovno se je pokazalo, da ste kot minister odločali samovoljno in nezakonito, in to pri postopkih odvzema še veljavnega statusa samozaposlenega v kulturi s plačilom prispevkov. Prav tako se je potrdilo, da ste, minister za kulturo, delovali v nasprotju z javnim interesom, kot ga na področju in njegove pristojnosti opredeljujejo normativni akti, s čimer ste trajno izgubili zaupanje slovenskih kulturnic in kulturnikov. Dovolite mi, da vas na koncu razprave še enkrat citiram, govorim o ministru za kulturo. »Besede vložene interpretacije kažejo na raven političnega komuniciranja, zmedenost, nasilje nad slovenskim jezikom, vsebinsko šibkost, preplet neresnic in skromnega miselnega napora predlagateljev pri sestavljanju interpelacije.« Ma, spoštovani gospod minister za kulturo, ko vam zmanjka moč argumentov, nastopate z argumentom moči, ponižujete, zavajate pri interpretaciji statističnih podatkov, brez vesti in morale manipulirate, grozite z deložacijo in protizakonito zavlačujete izdajanje odločbe samozaposlenega v kulturi. V tem vašem drugem mandatu ne delujete kot tisti, ki ima rad kulturo, kot tisti, ki razume to področje, kot tisti, ki bi za to področje rad naredil kaj koristnega, kaj dobrega, kaj primernega. Ravno nasprotno; delujete na način, da se čim več dobrega v kulturo izniči, kulturnike pa v zavest ljudi vtisne kot nebodigatreba ničvredneže. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana slovenska javnost! Molk kulture predstavlja enega najtežjih trenutkov v slovenski zgodovini, je nekaj, kar so si generacije pred nami sveto zaprisegle, da se nikdar več ne bo ponovilo. Pa vendar se je. Le, da tokrat ne zaradi okupatorjeve vojske, ki bi zažigala slovenske knjige, zapirala slovenska gledališča ali pa prepovedala slovensko besedo. Tokrat, spoštovane kolegice in kolegi, je molk kulture uveljavila kar Vlada Republike Slovenije sama; in to zavestno in namenoma, ker ne prenese kritike, ker ne razume, da se kljub izjemni krizi svet ni prenehal vrteti, ker ne razume, da moramo ljudje živeti naprej, ker ne razume, da brez kulture ni naše države ne le 8. februarja, ampak prav vsak dan posebej. Spoštovani minister, ne pričakujem, da boste premogli pokončnosti in dostojanstva umika. Vas, spoštovane kolegice in kolegi, pa iskreno prosim, da danes ob glasovanju ne pozabite, zakaj je bila izborjena slovenska država, zakaj je bila ohranjena slovenska beseda. Moč jeziku in kulturi! Srečno.
Hvala lepa. Za dopolnilno obrazložitev interpelacije dajem še besedo predstavnici predlagatelja Violeti Tomić.
Kolegice in kolegi, vsi prisotni, predstavniki medijev in vsi, ki nas spremljate, dobro jutro! Danes bo dolg dan, ki se bo zavlekel v naslednje jutro. Prav posebej gre moj pozdrav vsem, ki se profesionalno ukvarjate s kulturo in umetnostjo ter od nje živite, saj trepetate iz dneva v dan za svojo usodo in usodo vaših družin. Danes smo tu v vašem imenu. Pozdravljam tudi vse uporabnike kulture in umetnosti, ki sanjajo dan, ko bo spet vse po starem in bodo lahko živeli s kulturo in ob njej, saj življenje brez predstav, koncertov, razstav resnično prazno in podrejeno zgolj golemu in osnovnemu preživetju. Nenazadnje pozdravljam tudi gospoda Simonitija, ki trenutno opravlja funkcijo ministra za kulturo v iskrenem upanju, da bo zdržal z nami do konca, saj je najavljenih skoraj 18 ur razprave o njegovi odgovornosti. Iskreno upam, da nas ne bo zapustil, ker se mu pač ne bo ljubilo več poslušati. Včeraj ste praznovali 70. rojstni dan in pridružujem se čestitkam ob okroglem jubileju. V začetku tedna so vas gospod Dežman in kolegi slavili, danes se bo treba soočiti s kritiko in dejstvi. Sprejeti bo treba subjektivno in objektivno politično odgovornost ministra za kulturo, ki deluje v nasprotju z javnim interesom, kot ga na področju pristojnosti opredeljuje normativni akt, s čimer ste trajno izgubili zaupanje strokovne in zainteresirane javnosti ter legitimnost za opravljanje naloge ministra za kultura, določenih z Zakonom o Vladi Republike Slovenije ter drugimi predpisi. Včasih slišimo s strani državljanov, da so interpelacije nesmiselne, če nimamo zagotovljene večine, a to ne drži. Dajemo vam enkratno priložnost vpogleda v vso aroganco vladajočega razreda v upanju, da tokrat vendarle dobimo dovolj glasov, da odstranimo najbolj škodljivega kulturnega ministra v zgodovini Slovenije. Tu ne gre za levo, desno ali sredinsko politiko, tukaj gre za skupno narodovo bit, s katero se ne bi smeli tako neodgovorno igrati, saj prav kultura in kulturna identiteta temelji, legitimira in slovi kot nosilna, zgodovinsko pogojena državotvorna podstat, katere upravičenost državni uradniki sedaj prostaško zanikajo, vehementno blatijo in enačijo s priskledništvom ter s sesanjem državnih jasli. Kdo vam daje pravico, da teptate in uničujete našo kulturo, umetnost, kulturne ustvarjalce, kulturne delavce, umetnike in umetnice, literaturo, gledališče, film, glasbo, plesno in likovno snovanje? Da uničujete našo svetinjo ali kot pravi skorumpirani in oblastiželjni župan v Cankarjevem pohujšanju v dolini šentflorjanski: »Naš narod je živel brez umetnosti doslej, pa bo tudi poslej.« A to je bilo v nekih drugih časih, ko še nismo imeli svoje države in smo bili hlapci brez svojega jezika in svoje kulture. Veliko žrtev je bilo, da lahko danes vse to imamo. Jezik in kultura sta gonilna in emancipatorna sila naše zgodovine, preživetja in obstoja v sedanjosti. Kje bi bili danes brez Primoža Trubarja, Franceta Prešerna, Ivane Kobilice, Ivana Cankarja, Srečka Kosovela, Karla Destovnika Kajuha, Mateja Bora, Groharja, Jame, Plečnika? V nedogled bi lahko naštevala vrhunske dosežke vse za nazaj pa tudi danes imamo vrhunske umetnike, ki so naši ambasadorji, saj so glas o nas ponesli po celem svetu. Ne bomo vam dovolili, da se vse to danes stepta. Kultura je vrednota sama po sebi, ki ni last nobene oblasti in nobenega političnega režima, le človeštva kot takega. Čeravno si jo brez sramno jemljete in prisvajate, nimate prav nobene svete pravice nad kulturo in kulturnim življenjem. Mandat ministra, pa še to krizni, vam ne daje pravice, ki si jo uzurpirate, do uničevanja, rušenja, omalovaževanja, ogrožanja, siromašenja, izbrisa, ukinjanja, pregona, manipulacije. Prav nasprotno! Mandat vam daje zgolj pravico in dolžnost zaščitnika in varuha kulture. Resnično je škoda, da se tega ne zavedate in se požvižgate na odgovornost in težo lastne prisege kot ministra. Zanima me, ali je bila prisega morda lažna in zgolj pretveza. 13. marca 2020 na 15. nujni seji Odbora za kulturo ste poslankam in poslancem predstavili svoje kulturnopolitične predloge reševanja najbolj prizadetega sektorja v kulturi, na podlagi katerih vam je bilo zaupano vodenje ministrstva, s sledečimi besedami, pa dovolite, da vas citiram: »V prihodnosti položaj kulture se ne sme poslabšati in nobena dejavnost, ki jo podpira Ministrstvo za kulturo, ne sme nazadovati. Analiza področja samozaposlenih v kulturi je pokazala, da je ta skupina v slabem materialnem in socialnem položaju in kaže na mnoge znake neenakosti, na znake izrazite revščine. Temu bomo posvetili pozornost in na podlagi dodatnih analiz predlagali poti za pravično in za samozaposlene dolgoročno ustreznejšo ureditev tega področja. Nujno bo potrebno začeti dialog, kar že sicer poteka na ministrstvu, ki bo privedel do celostne rešitve statusa samozaposlenih ustvarjalcev v kulturi.« Danes je slika popolnoma drugačna. Minister za kulturo od nastopa svojega mandata ni vzpostavil dialoga z nevladnimi organizacijami in samozaposlenimi v kulturi. Do danes niso oblikovane dialoške skupine za trajni dialog z nevladnimi organizacijami in samozaposlenimi v kulturi. Že od lanskega marca, ko je minister nastopil funkcijo, strokovne organizacije civilne družbe pozivajo ministra, da se vzpostavi vključujoč in transparenten dialog. Odgovori Ministrstva za kulturo pa gredo v smer zanikanja ali pa nerealnih, celo omalovažujočih predlogov. Minister nima prav nobene senzibilnosti za posebne okoliščine večje ranljivosti samozaposlenih v kulturi, ki se generalno gledano sploh ne upoštevajo, kar dokazuje tudi očitna ignoranca le-teh v vseh protikoronskih zakonih doslej. Več kot tretjina samozaposlenih v kulturi živi na pragu revščine. Številna opozorila ministru so klic vpijočega v puščavi. Nekaj sto organizacij in posameznikov, dejavnih na področju kulture in ustvarjalnosti, je ministru za kulturo 21. septembra lani poslalo pismo, kjer so nanizali sedem nujnih zahtev. Kulturniki so pismo zaključili s pozivom ministru, citiram: »Spoštovani gospod minister dr. Vasko Simoniti, slovenska kultura je v resnih težavah. Niste krivi za vse, se pa ministrstvo pod vašim vodstvom na stanje odziva neustrezno, celo škodljivo. Skrajni čas je, da se lotite dela, prisluhnete strokovnjakom in začnete reševati situacijo. Začnite končno delovati kot minister in zaščitnik kulture v Slovenije, sicer odstopite.« To je bilo lani septembra, zdaj smo v novi pomladi – ja, kakšen odstop neki? S spremembo pravil in predpisov, z lansiranjem esdeesovskih kadrov po osrednjih kulturnih institucijah in z izstradanjem vseh nelojalnih kulturnikov, si minister še bolj in na vse kriplje utrjuje oblast. Jaz s tega mesta povzemam njihov poziv: odstopite! Odrešite sebe, slovensko kulturo in vse nas. Gospod minister, ali se sploh zavedate bede in sramote, ki jo povzročate? Se zavedate lastne devalvacije in obskurnega vpisa te vlade v zgodovino? Zakaj je vaš odgovor na interpelacijo, v katerem ste se sebi v bran res obširno razpisali, prišel v Državni zbor pod oznako tajno? Mar si javnost, kulturni ustvarjalci in kulturni uporabniki ne zaslužijo vedeti, zakaj je vaše argumente treba skrivati in pred kom? Koga se bojite? Morda resnice? Ravno zdaj, ko slovenska kultura krvavo potrebuje predanega, odločnega ministra z vizijo, energijo in kompetencami, imam lačnega uradnika brez volje in idej, ki lastno nemoč skriva za ignoranco in cinizmom, za posmehom kulturi, kulturnikom in ljudem. Na sleherni seji Državnega zbora ali Odbora za kulturo, v sleherni javni retoriki iz ministra veje antikulturni govor sovraštva, sarkastični populizem in pomilovanja vreden žaljiv cinizem. Ministrovanje Vaska Simonitija je videti kot totalna vojna proti kulturi, kot politični revanšizem, ki skuša v čim krajšem času čim več razrušiti in v ruševinah postaviti spomenik samemu sebi ter svojemu velikemu vodji in njegovemu režimu. Centralizacija moči, nadzor in kontrola umetnosti in medijev, cenzura odklonskosti, vse to so oblike vizije kulturne propagande iz nekih črnih časov, za katere si ne želimo, da bi se ponovili. Četudi se še tako trudite vcepiti dvom, sejati nestrpnost in delitev kulture v smislu prava, neprava, naša, tuja, visoka, nizka, torej ljudska, mestoma s predrazsvetljenskim dojemanjem umetnosti, se kultura ne preda. Ne predajo se niti kulturni delavci, umetniki, ustvarjalci in snovalci. Danes oblast s skrajno averzijo do kulture, ki je ne razume, saj je neizmerljiva, razsvetljenska, progresivna, avantgardna in metaforična, saj je proizvod mislečega humanizma in svobode, kaže svoj resnično grd obraz. Epidemija je v sfero kulture zarezala posebej sunkovito in brezmilostno. Sredi hude zdravstvene, družbene in ekonomske krize so kulturni delavci in ustvarjalci ostali ne le brez možnosti dela, ampak mnogi tudi brez statusa. V času popolne ohromitve delovanja kulturnih ustanov in zajezitve kulturnega življenja do roba kulturnega molka so najbolj ranljiva skupina kulturnih delavcev prav samozaposleni. Samozaposleni v kulturi so ujeti v začaran krog – brez statusa ni dela, brez dela pa ni statusa. Prišli smo do točke, ko sta delo in eksistenca kulturnikov odvisna od samovolje ministra in državne birokracije, od strankarske ideologije. Postalo je nevarno stegniti jezik in izreči kritiko, četudi popolnoma blago. Naša kultura je upehana, njeni delavci pa opeharjeni. Kulturo se zatira in tlači v ideološki kalup po meri vladajoče stranke. Dogaja se zastraševanje, stopnjevanje pritiska, siromašenje in stradanje kulture in kulturnikov. Sprašujem se, ali smo morda obtičali v močvirju, ne neoliberalnega, temveč že kar fevdalnega kapitalizma pod oblastjo fevdalnega gospoda, ki v lastni osebi deli in vlada, kot da sedi na vreči svojega denarja in ga tala samo prijaznim. Vse nasprotnike režima, kulturo, film, medije bodo izstradali in na njihovo mesto postavili druge, svoje, pravoverne in uslužne, ne nujno kvalitetne, a naše. Vse to v letu, ko obeležujemo 30. obletnico lastne države in predsedujemo Evropski uniji! Danes bomo, spoštovani kolegice in kolegi, govorili o desetih točkah vašega, ministrovega škodljivega in pogubnega delovanja na Ministrstvu za kulturo, ki je pod vašim vodstvom, gospod Simoniti, postalo samo sebi namen. Velika hiša, polna uradnikov, ki pod vašo komando ne služijo svojemu namenu. Ministrstvo za kulturo stoji tam zaradi kulturnikov, ki jih vi ne vidite in ne slišite. Zato ste brez sence dvoma odgovorni za neučinkovito ukrepanje pri omejevanju in odpravi posledic popolne blokade dela in izvajanja storitev na področju kulture zaradi omejevalnih ukrepov boja proti epidemiji covid-19. Odgovorni ste za napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter omejevanje neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA. Odgovorni ste za zadrževanje izplačevanja finančnih sredstev za že opravljeno delo na področju filma in filmske produkcije. Odgovorni ste za nesmiselno deložacijo najemnikov prostorov na lokaciji Metelkova 6. Odgovorni ste za politični odvzem statusa samozaposlenega v kulturi, odgovorni ste za neplačevanje socialnih prispevkov, odgovorni ste za retrogradno vodenje kulturne politike in suspenz socialnega dialoga, odgovorni ste za politično kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah, odgovorni ste za nespoštovanje ustavnega načela ločitve države in Cerkve in odgovorni ste za nepripravo nacionalnega programa za kulturo. Vsaka od teh naštetih stvari sama zase je že razlog za vaš odstop, mi pa smo jih našteli kar deset. Zato vas znova pozivam, da pokažete državotvornost in odgovornost ter odstopite. Tako vas bomo ohranili vsaj v spominu kot nekoga, ki se ni na vse kriplje oklepal funkcije, ki je dokazano ni sposoben opravljati. A žal se bojim, da je gospod Simoniti na misiji, zato nas ne bo osrečil s svojim odstopom. Njegova misija je popolno uničenje kulturnega sektorja, slovenskega filma, medijev, uprizoritvenih dejavnosti, industrije srečanj, nevladnega sektorja. Misija pa še ni končana, je pa blizu, zato mu šef ne bo dovolil oditi, saj za njega opravlja izjemno umazano delo. Na nas, poslankah in poslancih, pa je zgodovinska naloga in odločitev, ali mu bomo to dovolili. Hvala.
Hvala lepa. Odgovor ministra za kulturo na interpelacijo ste prejeli 25. februarja 2021. Besedo dajem ministru za kulturo dr. Vasku Simonitiju za obrazložitev pisnega odgovora.
Lepo pozdravljeni! Hvala lepa za besedo. Obema predgovornikoma se zahvaljujem za čestitko, sicer pa, da gremo k stvari. Predvsem bi rad na začetku povedal, da se moja dva predhodnika predstavljata, kot da predstavljata seveda celotno slovensko kulturo. Jaz trdim, da je seveda ne predstavljata in da predstavljata del nekih lobističnih interesov. Sedaj pa k odgovoru. Interpelacija o mojem delu in odgovornosti, ki jo je dne 5. 2. 2021 v Državnem zboru zoper mene vložila skupina 38 poslank in poslancev Državnega zbora s prvopodpisanim Matjažem Hanom, mi očita deset točk za neodgovorno ravnanje na področju kulture. Ti očitki so – kot smo jih že slišali, pa jih bom še enkrat ponovil, ker jih bom potem razlagal naprej –: odgovornost ministra za neučinkovito ukrepanje pri omejevanju in odpravi posledic popolne blokade dela in izvajanja storitev na področju kulture zaradi omejevalnih ukrepov boja proti epidemiji, virusu covid-19, odgovornost ministra za napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter poskuse omejevanja neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA, odgovornost ministra za zadrževanje izplačevanja finančnih sredstev za že opravljeno delo na področju filma in filmske produkcije, odgovornost ministra za nesmiselno deložacijo najemnikov prostorov na lokaciji Metelkova 6, odgovornost ministra za politični odvzem statusa samozaposlenega v kulturi, odgovornost ministra za neplačevanje socialnih prispevkov samozaposlenih v kulturi, odgovornost ministra za retrogradno vodenje kulturne politike in suspenz socialnega dialoga, odgovornost ministra za politično kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah, odgovornost ministra za nespoštovanje ustavnega načela ločitev Cerkve od države ter odgovornost ministra za nepripravo Nacionalnega programa za kulturo. Besedilo vložene interpelacije kaže na raven politične komunikacije, zmedenosti in nasilja nad slovenskim jezikom, vsebinsko šibkost, preplet neresnic in skromnega miselnega napora predlagateljev pri sestavljanju interpelacije. Besedilo večkrat spominja na raven dialoga, ki ga lahko slišimo na mnogoterih sejah Odbora za kulturo Državnega zbora Republike Slovenije, dobro pa je, da bo to besedilo postalo sčasoma del arhiva slovenskega parlamentarnega življenja, da bodo lahko zainteresirani politični analitiki in zgodovinarji pozneje ocenjevali oba dokumenta in da bodo imeli možnost primerjave, predvsem pa analize zlorabe demokratičnega instituta interpelacije. Interpelacija bi morala biti resen politični akt, katerega se opozicija posluži v izjemnih razmerah, ko prihaja do velikih kršitev ustave in zakonov. Predlagano besedilo in sam akt iz tokratne interpelacije pa je grob napad na institut parlamentarne demokracije. S to interpelacijo se je brez dvoma dosegel najnižji prag, ki je bil doslej potreben za vložitev interpelacije. V nadaljnjem besedilu podrobno odgovarjam na očitke iz interpelacije, vendar je treba že uvodoma in na samem začetku posebej podčrtati eklatantno laž, ki je zapisana v njej, to je, da Ministerstvo za kulturo ukinja Radio Študent. Tukaj ne gre za neznanje ali napako, vsega je v besedilu interpelacije sicer v izobilju, temveč za zavestno izrečeno neresnico z namenom njenega izvoza na tuj politični in medijski parket. Tuji mediji so serijsko ponavljali to in še vrsto drugih laži, ki jih pri nas ustvarjajo in širijo isti viri. Ob dejstvu, da celo zahodni mediji v parlamentarnih demokracijah s tradicijo ne objavljajo nasprotnih mnenj in popravkov, pa so laži sčasoma lahko spoznane kot resnica. Za skromen in kratkotrajen političen dobiček so krogi okrog piscev interpelacije pripravljeni prodajati celo ugled naše države. Privilegiji in privilegiran status nekaterih posameznikov v slovenski kulturi so bili do prihoda naše vlade samoumevna pravica in na tej aksiomatski predpostavki so si v preteklosti zgradili položaj nedotakljivih. Vsak drugačen pogled in drugačna kulturna politika, vsaka vlada pa mora izvrševati tisto politiko, ki jo je pred volitvami obljubljala in so ji dali volivci največjo podporo, pa je v tem slabem letu vzbudila nasprotovanje in proteste prav zaradi dejstva, ker se je na mnogih področjih posegalo v te samoumevne pravice. Nosilci samoumevne pravice so tisti, ki ogrožajo kulturno področje in prispevajo k razvrednotenju kulture, Ministrstvo za kulturo pa je odločeno, da ne bo dopustilo, da bi tovrstna mentaliteta prevladala v slovenskem kulturnem prostoru, širili pa bomo prostor, v katerem se bo lahko razvijal kultiviran duh, ki bo sposoben spoznati resnično kakovost v kulturi in umetnosti. V Evropi in Združenih državah Amerike v nekem obdobju je kultura tudi med množicami postala vprašanje statusa, vendar ne na način kot pri nas, ko je osrednje vprašanje statusa postalo status samozaposlenega v kulturi in plačevanje prispevkov iz državnega proračuna. Neprestane ulične veselice z vložki barvanja po stenah, barbarskim besednjakom in vedno bolj resnimi grožnjami zaposlenim na ministrstvu so doživljale bolj ali manj odkrite simpatije tudi med strankami, ki jih v parlamentu predstavljajo podpisniki te interpelacije. Te aktivnosti pa so posledica strahu pred izgubo monopolnega položaja nad kulturo in popolno dominacijo v slovenski družbi, ki so si jo uspeli uzurpirati v času samostojne države Slovenije in v drugačni obliki tudi v časih neke druge države. Interpelacija sega v čas, ko smo za letošnje in prihodnje leto dosegli najvišji proračun za kulturo, odkar imamo samostojno državo. Poleg tega smo začeli v letošnjem letu uveljavljati tudi tako imenovani kulturni evro. Za kulturo se v teh letih, ko je na oblasti ta koalicija, sploh ne pišejo slabi časa. Naša kulturna politika zajema skrb in pomoč za zelo širok spekter kakovostne, profesionalne kulture in umetnosti, kakor tudi zelo razvejano dejavnost ljubiteljske kulture. Skrb in pomoč za obnovo dediščine in muzejsko ter arhivsko dejavnost, skrb in pomoč za spodbudo kreativni industriji in vsem kakovostnim ustvarjalcem v polju samozaposlenih v kulturi. Za prevarante in šarlatane, ki se sklicujejo na kulturo, pa ne bo prostora. Navedbe v interpelaciji v vseh desetih točkah v celoti zavračam, ker ne temeljijo na resničnih dejstvih in podatkih in ker v nadaljnji obrazložitvi, ki je v predlogu za razrešitev na 18 straneh pripravila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Matjažem Hanom, ni dokazano, da bi pri svojem delu kršil katerekoli zakonske in druge pravne podlage, ki urejajo področje kulture, ravnal neodgovorno ali deloval zoper interese kulturnega področja. Nasprotno! Pri svojem delu sem se zavedal svojih pristojnosti, obveznosti in dolžnosti, zato sem učinkovito ukrepal tako v zvezi s pandemijo covid-19 in njenimi posledicami v kulturnem sektorju kot na vseh drugih področjih kulturnega življenja v Republiki Sloveniji, vključno z dejstvom, da sem za leto 2021 zagotovil rekordni proračun za kulturo v zgodovini naše države. Tako izjavljam, da – prvič – nisem neučinkovito ukrepal pri omejevanju in odpravi posledic popoldne blokade dela in izvajanja storitev na področju kulture zaradi omejevalnih ukrepov boja proti epidemiji covid-19. Aktivno sem sodeloval pri pripravi vseh interventnih zakonih, namenjenih državljankam in državljanom Republike Slovenije za blažitev posledic pandemije. Ministrstvo za kulturo pa je spremljalo situacijo na način, da je redno pripravljalo ustrezne odloke o delovanju kulturnega sektorja glede na trenutno zdravstveno situacijo v državi ter pripravljalo vse predloge tistih členov v PKP, s katerimi so se blažile posledice pandemije, specifično za kulturni sektor: mesečni temeljni dohodek, oprostitev od plačila socialnih pravic za samozaposlene v kulturi, za novinarje, za verske uslužbence in tako naprej. Prav tako je bilo ministrstvo v nenehnem dialogu z vsemi deležniki, ki delujejo na področju kulture, in z njimi usklajevalo možnosti za izvedbo že pred pandemijo načrtovanih prireditev v letu 2020. Upoštevalo je vse predlagane programske spremembe ali digitalni način izvedbe kulturnih dogodkov kot posledico pandemije covid-19. Drugič. Omogočal sem in skrbel za svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter nisem omejeval neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA, saj ne obstaja in zato v interpelaciji seveda tudi ni naveden niti en sam evidentni dokaz, da bi osebno ali s kakršnimkoli drugim ukrepom posegel v programsko neodvisnost Radiotelevizije Slovenije ali Slovenske tiskovne agencije. Nasprotno, z odobritvijo plačila interventnih sredstev za delo zaposlenih v izrednih razmerah smo dodali, sem ali pa osebno podpisal, več kot za 2 milijona 100 tisoč evrov za redno delovanje RTV Slovenija v času epidemije. Tretjič. Kot minister nisem zadrževal izplačevanja finančnih sredstev za že opravljeno delo na področju filma in filmske produkcije in sem si prizadeval, da so se pravne ovire in postopkovne napake pri pripravi dokumentacije za izplačilo uspešno rešile in je bilo izplačilo izvedeno do konca leta 2020. In v ničemer ni bil ohromljen zaradi tega filmski obrat. Četrtič. Nisem deložiral niti enega samega najemnika na lokaciji Metelkova 6, saj vsi subjekti na lokaciji trenutno še vedno bivajo oziroma opravljajo svoje delo. Kot minister za kulturo sem doslej vse omenjene pravne subjekte obvestil, da Ministrstvo za kulturo prostore potrebuje za namene drugih kulturnih vsebin in poslal predlog za sporazumno izselitev iz prostorov. Obvestil sem jih, da bomo v nasprotnem primeru morali sprožiti ustrezne postopke za izselitev, ki pa trajajo do enega leta, kar pomeni, da imajo čas, da si najdejo ustrezne nadomestne prostore in zato nikakor niso deložirani, kot je lažno navedeno v interpelaciji. Sprožil pa sem vse ustrezne postopke, da se bo zgodilo to, da bodo te prostore zapustili. Petič. Niti enemu samemu samozaposlenemu v kulturi nisem politično odvzel statusa samozaposlenega v kulturi, saj so kriteriji za pridobitev ali ohranitev statusa samozaposlenega v kulturi in pravice do plačila prispevkov s strani države jasni. Ti kriteriji so izključno strokovne in ne politične narave, minister za kulturo pa je odgovoren za strokovne službe in strokovne komisije, ki te kriterije pri svojem odločanju dosledno upoštevajo in spoštujejo, zato je dolžan skladno s svojimi pristojnostmi in dolžnostni za odgovorno ravnanje in spoštovanje pravnih podlag pri odločanju dosledno in natančno pregledati, ali so bili vsi kriteriji oziroma pogoji za dodelitev omenjenega statusa izpolnjeni. Šestič. Ministrstvo za kulturo Republike Slovenije na rok plačuje socialne pravice samozaposlenim v kulturi, ki so pridobili pravico do plačevanja prispevkov. Hkrati se v interpelaciji ne navaja, na katere konkretne primere neplačevanja naj bi pri očitanem dejanju šlo, zato se ne morem zagovarjati na pavšalne očitke o neplačevanju. Dokazila o rednem plačevanju dodeljenih socialnih pravic samozaposlenim v kulturi hrani finančna služba ministrstva in so razvidna iz rednih nakazil sredstev. Iz očitka ni razvidno niti to, ali gre za plačevanje pravic tistim, ki imajo to pravico dodeljeno na osnovi odločbe, ali za plačevanje tistim, ki so to pravico za čas trajanja epidemije pridobili na osnovi sprejetih protikoronskih paketov, saj gre za različna vira financiranja. Sedmič. Ne vodim retrogradne politike niti nisem zanemaril socialnega dialoga, saj sem osebno v času svojega mandata opravil kljub epidemiji kar 103 sestanke z različnimi zunanjimi kulturnimi in kulturnopolitičnimi deležniki, kar pomeni, da sem prisluhnil njihovim trenutnim vprašanjem in dilemam ter tako dosledno in ažurno odgovarjal na aktualno problematiko stanja slovenske in širše evropske kulture. Drži pa, da mora sedanji minister za kulturo retrogradno, torej za nazaj, reševati nekatere zelo pereče probleme s področja kulture, ker se v zadnjih 12 letih od zaključka mojega prvega mandata bodisi niso reševali bodisi niso ustrezno rešili. Na primer, večje investicije v kulturne objekte, v kulturni dediščini isto, vzpostavitev, recimo, pietetne razstave v paviljonu Auschwitz in podobne. Rešujem torej vse te zadeve aktivno, hitro, učinkovito, kar je razvidno iz korespondence z drugimi resornimi ministrstvi, imenovanih ustreznih strokovnih in delovnih skupin iz pogajanj v okviru kohezijskih sredstev, predvsem pa iz rekordnega proračuna za kulturo 2021, ki je bil dosežen z rebalansom proračuna z kulturo za leti 2021–2022 in v katerih sem poleg dviga uspel uveljaviti tudi sredstva na osnovi sprejetega Zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi, to je tako imenovan kulturni evro, kar bo kulturi dodatno do leta 2027 zagotovilo 120 milijonov evrov. Osmič. Odločno zavračam očitek o političnem kadrovanju v javnih zavodih, saj sem imenoval nove ali potrdil stare direktorje v tistih javnih zavodih, kjer je mandat direktorjem potekel. Edina izjema je zgolj Javna agencija za knjigo, kjer je nepravilnosti o ravnanju direktorice ugotavljal že predhodni minister mag. Zoran Poznič in je šlo zgolj za nadaljevanje postopka, zatečenega od predhodnega vodstva Ministrstva za kulturo. Vsi postopki imenovanja so tekli transparentno na osnovi razpisov, prijav kandidatov, razgovorov kandidatov z ustrezno komisijo, pridobitvijo posvetovalnega stališča javnih svetov in ob izpolnjevanju pogojev, ki jih predpisujejo trenutni veljavni akti v javnih zavodih s področja kulture. So pa ti akti zelo različni in so pogoji v različnih aktih preveč razpršeni, na kar je Ministrstvo za kulturo, zlasti v zvezi z imenovanjem članov svetov v javnih zavodih, nedavno v svojem revizijskem poročilu opozorilo tudi Računsko sodišče, zato poteka postopek čim večjega poenotenja aktov o ustanovitvi javnih zavodov s področja kulture, predvsem pa njihovo usklajevanje z veljavnimi zakonskimi podlagami. Prav tako so nekateri akti nerazumno vključevali možnost kandidature strokovnjakov s podiplomsko izobrazbo, na primer z doktoratom, saj so se lahko za mesto direktorja prijavljali zgolj strokovnjaki z univerzitetno izobrazbo in ne z najmanj univerzitetno izobrazbo. Takšne anomalije poskušam po ustanovitvenih aktih javnih zavodov tekoče odpravljati. Bili so pa, logično, napisati za točno tiste ljudi, ki niso imeli ustrezne izobrazbe ali pa zadostne v tisti višini, ki bi zagotavljalo še boljše kakovostno delo takih institucij. Devetič. Kot minister za kulturo spoštujem ustavno načelo ločitve države in Cerkve, podpiram pa usmeritev Vlade Republike Slovenije, da v času pandemičnih razmer v skladu z ustavnim načelom enakosti pred zakonom interventni ukrepi veljajo za vse državljane in državljanke Slovenije, torej tudi za verske uslužbence. Interventni ukrepi so zajeli vse zaposlene državljanke in državljane, tudi vse samozaposlene, zato bi bilo kvečjemu ustavnopravno sporno, če bi iz ukrepov izključil samo verske uslužbence, še posebej, ker je Ustavno sodišče večkrat sprejelo stališče, da imajo Cerkve in verske skupnosti položaj obče koristne ustanove in da verske skupnosti opravljajo pomembno družbeno funkcijo. Ker je država zaradi učinkovitosti boja z epidemijo covid-19 v prvem valu in tudi v drugem valu prepovedala verske obrede, njihovo izvajanje pa je bilo tudi v vmesnem obdobju med obema valoma epidemije in je od 19. decembra 2020 še naprej omejeno, verski uslužbenci beležijo precejšen upad prihodkov za preživetje, njihovo socialno varnost in za delovanje njihovih karitativnih in splošno koristnih dejavnosti. Ukrepa temeljnega mesečnega dohodka za verske uslužbence in pravice do plačil prispevkov za socialno varnost sta začasna, namenjena omilitvi in odpravi posledic epidemije ter vezana izključno na čas razglasitve epidemije. Desetič. Ne morem sprejemati odgovornosti za to, da Resolucija o nacionalnem programu za kulturo ni bila sprejeta že vse od leta 2017. Resolucija o nacionalnem programu za kulturo 2018–2025 kot obvezni predpis, katerega sprejem nalaga zakon, je bila vključena v normativni program Vlade Republike Slovenije za leto 2017, kjer je bil določen skrajni rok za njen sprejem do 15. decembra 2017. Obveznost za sprejem nove resolucije je torej zapadla v mandatu 2014–2018 in je takrat prišlo do kršitve te obveznosti, kar pomeni, da odgovornost za njen nesprejem nosi takratni minister. To potrjuje tudi dejstvo, da je Vlada Republike Slovenije pod predsednikom Marjana Šarca v svoj normativni program za leto 2020 prenesla Resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2020–2027, za sprejem pa z rokom 15. 12. 2017. Torej, vprašati bi se bilo treba, zakaj ni prišlo do teh sprejemov in kdo je predstavljal največjo oviro, čeprav so bile leve vlade, verjetno je bilo preradikalno vse skupaj tudi za tiste prejšnje ministre, da bi pristopili k takim sugestijam, kot so se pojavljale s strani nestrpnih levih strank. V besedilu interpelacije je navedeno ogromno neresnic, ki ne temeljijo na resničnih dejstvih, prav tako so skrajno žaljive neutemeljene trditve o klerikalnem populizmu, o tem, da minister od samega začetka nastopa funkcije izvaja uničevalne manevre, pogubne za kulturo. Med drugim navajajo tudi, da vsaka kritična misel se diskreditira v širši javnosti, tako preko piar službe ministrstva kot preko strankarskih medijev SDS. Glede na to odgovarjam, da slovenski in po naročilu iz Slovenije tudi mednarodni mediji objavljajo okrog 90 procentov negativnih sporočil o Ministrstvu za kulturo Republike Slovenije in navedena trditev je zato tudi neresnična. Je neresnična. Iz medijskih objav je namreč razvidno, da imajo tisti, ki to želijo, za kritiko na razpolago tako rekoč večinski medijski prostor. Minimalni standard demokracije pa je, da je tistemu, ko se ga kritizira na osnovi neresnic oziroma laži, dopuščena možnost, da se zoper laži, lažne očitke lahko vsaj brani. V manj kot enoletnem mandatu smo se na objave v domačih in tujih medijih morali zaradi objavljenih neresnic odzvati z več kot 50 demanti, kar priča o tem, da ne gre za slučajno napako ali nehoteno zmoto pri objavljanju sporočil o našem delu, ampak za sistematično organizirano politično gonjo zoper vlado in ministrstvo in iz take količine negativnih informacij je več kot očitno, da je ne samo kritika ministrstva, ampak celo potvarjanje dejstev o našem delu stalnica. V interpelaciji poudarjajo tudi, da iz ministrstva veje antikulturni govor, mržnje, sarkastični populizem ter pomilovanja vreden žaljiv cinizem. Brez enega samega konkretnega navedka, torej, se meni očita sovražni govori in cinizem, medtem ko so si pod besedilo interpelacije, podpisani poslanci dovolili izrekati diskreditacije, osebno mene in Vlade, v kateri kot minister sodelujem. O tem bomo verjetno danes ali pa jutri še veliko govorili, kaj ste vse tu govorili. Mislim, da bomo te ideološke neumnosti razčistili tu na zelo jasen in nepopustljiv način, z oznakami in povedali, kdo je kaj. V besedilu interpelacije je naveden tudi očitek, da minister prezira prav ustvarjalnost, kreativnost, inteligenco, napredno misel, kritični um in svobodni duh. Glede na to, kar očitate meni, se postavljate v položaj, da vi veste, kaj je ustvarjalnost, kreativnost, inteligenca, napredna misel, kritični um in svobodni duh, jaz pa ne. Z vami se o tem seveda ne bom prepiral, vsekakor pa trdim, da so se vas vse te stvari izognile v velikem loku, ker kot marsikje v interpelaciji ne ponujate nobenih predlogov, kako in kaj urediti, rešiti, ovrednotiti, je potrebno opozoriti, da je določene kriterije vendarle potrebno upoštevati. Nedvoumno je seveda eden od njih premosorazmernost med ustvarjanjem določenih finančnih, prostorskih in delavnih pogojev za delovanje nekega sektorja na eni strani ter med programsko uspešnostjo in kvaliteto vsebin, ki v takih spremenjenih pogojih nastajajo, na drugi. Prav zaradi premo sorazmerne odvisnosti med obema parametroma sem si kot minister za kulturo, kljub pandemiji covid-19, prizadeval za čim večjo realizacijo že v času prejšnje vlade sprejetega proračuna za leto 2020 ter spodbudil pridobivanje dodatnih sredstev za kulturne dejavnosti v letu 2021. V prihodnosti se položaj kulture ne sme poslabšati in nobena dejavnost, ki jo podpira Ministrstvo za kulturo, ne sme nazadovati, sem povedal na svoji predstavitvi, preden sem nastopil to ministrstvo in temu tudi seveda sledim. Predlagatelji tudi govorijo, da se kulturo izriva na obrobje, v stanje paralize, da vladajoča stranka deluje tako, da preti z odvzemom financiranja, tako da izstrada, iztrebi in izkorenini. Glede na to lahko odgovorim, da v vseh navedbah ni niti enega samega podatka, ne vira, na katerega naj bi se izrazite ekonomsko in socialno usmerjene analize o položaju slovenske kulture opirale. Samo pavšalne ocene, prazno govoričenje brez argumentov, v resnici pa kultura z vidika financiranja znotraj državnega proračuna stopa v ospredje. Komu se je v letu 2020 odvzelo financiranje? Koga se je izstradalo, iztrebilo in izkoreninilo? Vsako besedo, vsak stavek v navedenih očitkih izpodbijajo resnična dejstva in podatki za leti 2020/2021 sami po sebi, ker smo ukrepali takoj. Zagotovili smo s proračunom 2020 načrtovana sredstva v kulturnem sektorju za njihove programe in delovanje ter učinkoviteje črpali kohezijska sredstva za celih 83 odstotkov več kot v letu 2019. Sodelovali smo pri pripravi protikoronskih paketov, ki je kulturnemu sektorju v času pandemije omogočilo dodatno črpanje interventnih sredstev v več kot 68 milijonih evrov. Zagotovili smo rekorden proračun za kulturo za leto 2021, ki je za četrtino večji od proračuna, ki ga je za leto 2021 načrtovala predhodna vlada. Uveljavili smo Zakon o zagotavljanju sredstev, kot sem že prej omenil, tako imenovani kulturni evro, ki bo omogočal dodatnih 122 milijonov 600 tisoč evrov. Zagotovili smo sredstva za začetek črpanj sredstev iz Načrta za okrevanje in odpornost v predvideni višini 87 milijonov evrov, kar je za dvakrat več, kot je evropsko povprečje. Zagotovili smo možnost za rekordne investicije v javne zavode in tudi pripravili pravzaprav vse potrebno, da se bodo gradnje začele. Gradnja Arhiva Republike Slovenije, kar je pomembno torej in verjetno ne popularno, Muzej slovenske osamosvojitve, Center Rotovž, murskosoboška enota Arhiva, reševanje prostorske problematike Zgodovinskega arhiva Ljubljana, Pokrajinskega arhiva Maribor, začetek obnove Drame Ljubljana ter gradov Turjak, Viltuš, Dornava in Negova in seveda predvidevali smo in predvidevamo izpraznitev Metelkove 6 in začetek gradnje Prirodoslovnega muzeja. Ob tem bi povedal, da je pravkar bil zaključen tudi razpis za dva milijona evrov za kulturne domove, ki omogočajo tudi na širši ravni v Sloveniji boljše izvajanje kulturnih dejavnosti. Torej, če zaključim. Odgovor na to interpelacijo – tu sem povedal le izvleček – je seveda obsežnejši in znaša skoraj desetkratnik tistega, kar je zapisano v besedilu interpelacije. Daljši odgovor s podrobnimi pojasnili je bil potreben, da bi se, prvič, z vsemi dejstvi lahko argumentirano zavrgli vsi zapisani pavšalni in populistični očitki, in drugič, da bodo tisti, ki bodo odgovor tej interpelaciji voljni prebrati, doumeli in razumeli, da kot minister delam v dobro slovenske kulture. V dobro slovenske kulture pa ni samo višji proračun, ampak predvsem je izraz to tudi volje ne samo ministra za kulturo, ampak je to tudi volja in izraz naklonjenosti celotne Vlade, ki se zaveda pomena, kaj je slovenska kultura imela tako v preteklosti, ko sta jezik in kultura odigrala izjemno pomembno vlogo za obstoj slovenskega naroda in nastanek samostojne države, kakor tudi seveda v prihodnosti, ko je pravzaprav to zelo pomembno, da se ta nacionalni temelj, nacionalno identiteto ohrani v tem globaliziranem svetu. Kakorkoli, ta interpelacija je lahko konec koncev tudi pozitivno dejanje, če bodo predlagatelji in ves njihov krog somišljenikov hoteli prebrati vse odgovore in prisluhniti tehtnim argumentom, mediji pa bodo širši javnosti raje sporočali resnična dejstva namesto navijaških pamfletov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovane poslanke, poslanci in vsi navzoči! 13. marec 2020, Vasko Simoniti: »Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi močmi deloval za blaginjo Slovenije.« Le mesec dni po teh besedah smo v opoziciji zaradi incidenta z nedopustno in neprimerno depešo, ki blati večino slovenskega novinarstva, sklicali nujno sejo in javnost opozorili na zlorabo diplomatske korespondence. Vojna z mediji se je nadaljevala. Stanje kulture pa se je tako z novim starim ministrom za kulturo Vaskom Simonitijem začela alarmantno slabšati. Minister je na začetku mandata poudaril, da se v prihodnosti položaj kulture ne sme poslabšati in da nobeno dejavnost, ki jo podpira Ministrstvo za kulturo, ne sme nazadovati. Vse obljube ministra so se izkazale za farso, saj smo bili v enem letu priča vodenju ministrstva, ki je pod krinko prizadevanja za dobrobit kulture v resnici h kulturni politiki pristopalo v skladu s kulturnim programom stranke SDS. Opozicijske stranke smo številne očitke slabšega in škodljivega dela aktualnega ministra strnili v 10 točk in z njimi v parlamentarni postopek vložile interpelacijo. Razlogi za interpelacijo: neodgovornost ministra za neučinkovito ukrepanje pri omejevanju in odpravi posledic popolne blokade dela in izvajanja storitev na področju kulture zaradi omejevalnih ukrepov boja proti epidemije virusa covid-19, za napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter poskus omejevanja neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA, finančna blokada na področju filma in filmske produkcije, nesmiselna deložacija najemnikov Metelkove ulice 6, političen odvzem statusa samozaposlenega v kulturi, neplačevanje socialnih prispevkov samozaposlenih v kulturi, retrogradno vodenje kulturne politike in suspenz socialnega dialoga, politično kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah, nespoštovanje ustavnega načela ločitve Cerkve in države ter nepripravo Nacionalnega programa za kulturo. Odgovor ministra Simonitija na interpelacijo je, pričakovano, v njegovem slogu. S prav takšno podcenjevalno retoriko je minister sodeloval na Odborih za kulturo, kjer je odražal svoj zaničljiv odnos do vloge Državnega zbora, nas poslancev in navsezadnje kulture. Sprejete sklepe Odbora za kulturo minister obravnava kot vsiljevanje nečesa neuresničljivega. Neuresničljivega, ker sklepi ne sledijo načelom Vlade oziroma, bodimo natančnejši, politiki SDS. Pravite, minister, da bo besedilo interpelacije političnim analitikom in zgodovinarjem kasneje služilo kot analiza zlorabe demokratičnega instituta interpelacije. Ne, minister! Če kaj, se bodo na podlagi besedila analitiki spraševali, zakaj kljub vašim dejanjem lahko ostanete še naprej minister. V SAB se zavedamo, da akterji na področju kulture, filma in drugih ustvarjalnih sektorjev sodijo med najbolj ranljive skupine; skupine, ki bodo najhuje čutile posledice izbruha pandemije novega korona virusa. Svoja vrata so prvi zapirali, odpovedati so morali dogodke in jih prestaviti na splet, ustaviti dejavnosti, pri tem trpeli ogromne izgube. Ker je kulturni in ustvarjalni sektor med petimi najbolj prizadetimi sektorji v času pandemije, smo v SAB predlagali bone za kulturo, ki pa jih Vlada ni vključila v nobenega od protikoronskih svežnjev. Minister neumorno ponavlja, da je aktivno sodeloval pri pripravi vseh interventnih zakonov o omejevanju odprave posledic popolne blokade dela in izvajanja storitev na področju kulture v času epidemije. Zakaj, minister, ste potem s strani številnih institucij, nacionalnih združenj, javnih institucij, nevladnih organizacij in skoraj 200 posameznikov prejeli javno pismo, v katerem navajajo, da so področje kulture v času epidemije korona virusa dodatno prizadeli ravno vaš nastop, vaše odločitve, vaše neupoštevanje stroke in strokovnosti, neodgovorno gospodarjenje in še bi lahko našteval. V SAB smo s poslanskim vprašanjem želeli izvedeti, kako se boste aktivno odzvali na vse očitke javnega pisma. Vaš odgovor, minister, nakazuje na aroganco in prezir do samozaposlenih. Menite, da je trditev, da so zaposleni v kulturi ogroženi, žaljiva do drugih državljank in državljanov. Zakaj? Ker vi, minister, status kulturnika smatrate za privilegij in ne za pravico. V odgovoru ste navedli, da so bili ravno kulturniki v odnosu do ostalih državljanov deležni posebnih ukrepov. S preprečevanjem dela samozaposlenih in ustavitvijo izdajanja odločb za pravice do plačila prispevkov pa ste mimo mnenj strokovne komisije kulturnike dodatno pahnili v negotovost. To so vaši posebni ukrepi. Tako kot ste se, minister Simoniti, sprenevedali in vse očitke zavrnili od interpelacije leta 2006, ko ste prav tako neučinkovito in škodljivo vodil svoj resor, tako tudi danes svoje delo in odgovornosti odločno zagovarjate. Vse vaše navedbe, žalitve, ki so tipične za vaš slog izražanja, so ogledalo vašega dela in ne zagotavljanja spodbudnega okolja za razvoj kulture in umetnosti. Med vsemi navedenimi v vašem odgovoru na interpelacijo nas v SAB najbolj iritira, naj preberem citat, »sem omogočal in skrbel za svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter nisem omejeval neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA«. Že julija 2020 je na Ministrstvu za kulturo v naglosti in tajnosti nastajal osnutek sprememb celotne medijske zakonodaje. Novela Zakona o RTV Slovenija je predvidevala znatne posege v financiranje in delovanje javnega medijskega servisa in razdelitev RTV prispevka tudi med druge medije. Ena izmed večjih sprememb je tudi izločitev organizacijske enote Oddajnik in zveze iz zavoda, kar ima za posledico krepitev televizijske dejavnosti Nove24TV in Planeta TV. S spremembo medijske krajine Vlada zagrizeno deluje v smeri prevzema kontrole nad mediji in po vzoru madžarskega premiera Viktorja Orbána kontrole nad miselnostjo svojih državljanov. V stranki SAB smo prvi opozorili na skrite načrte Vlade, da obsežne spremembe medijske zakonodaje na hitro realizira čez poletje, in to s samo 5-dnevnim rokom za javno razpravo. Opozicijske stranke smo nato z zahtevo nujne seje predlagali Vladi Republike Slovenije, da svojo napovedano 5-dnevno javno obravnavo časovno razširi z možnostjo sodelovanja najširše javnosti. Ravnanje vlade Janeza Janše na medijskem področju je eskaliralo do mere, kjer poleg Madžarske in Poljske Evropa zdaj govori tudi o Sloveniji. O vladnih poskusih utišanja svobodnih medijev tako z zaskrbljenostjo razpravljajo tudi v Evropskem parlamentu, medtem ko naš minister slepo sledi le eni agendi – centralizaciji medijev. Za konec še o STA. Vlada je po zakonu dolžna zagotoviti primerno financiranje za celovito in nemoteno izvajanje javne službe na podlagi letnega poslovnega načrta STA. Prav tako sedmi protikoronski zakon določa, da se za opravljanje javne službe zagotovijo sredstva iz proračuna, ne glede na to, ali je pogodba sklenjena. Po besedah ministra ta določba ne govori o izvedbi financiranja. Vlada, direktor Ukoma Uroš Urbanija in minister Simoniti kljub mnenjem iz Bruslja vztrajajo in iščejo nove izgovore ter zavlačujejo z namenom finančnega izčrpanja STA. Prav tako so bili na Odboru za kulturo sprejeti sklepi, s katerimi se poziva Vlado Republike Slovenije, da nemudoma izplača zapadla mesečna nakazila. Nedopustno minister na to odgovarja, da se vsiljuje uresničitev sklepov, ki ohranja nevzdržno stanje. Slabo stanje v slovenskem kulturnem in kreativnem sektorju pod vodstvom ministra Simonitija je zaskrbljujoče, zato v SAB interpelacijo zoper ministra za kulturo odločno podpiramo. Brez kulture ni naroda, ni nas in ni Slovencev. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi, vsem želim lep dan! Nov teden, nova interpelacija proti ministru aktualne vlade. Dr. Vasko Simoniti je kot minister vlade Janeza Janše nastopil v času spopadanja z epidemijo korona virusa. Čeprav njegovo področje ni stalo v prvih vrstah pri spopadu z epidemijo, je bilo vendar obremenjeno z različnimi posledicami po prvem valu. Najbolj so to občutili tisti, ki so delali na področju industrije srečanj in v kulturno-kreativnem sektorju. V Poslanski skupini Desus se bomo v stališču ustavili pri treh ključnih elementih, zaradi katerih bi moral minister Simoniti nositi polno odgovornost in seveda tudi posledice: medijski zakonodaji in vmešavanju v neodvisnost medijev, umanjkanje dialoga s kulturniki in drugimi posamezniki, ki delujejo v sklopu kulture, podobi Slovenije na evropskem političnem parketu in kulturnem ter medijskem prostoru. Dr. Simoniti je imel v Poslanski skupini Desus v začetku julija 2020 sestanek na temo tako imenovanega medijskega trojčka. V sami predstavitvi nam je bilo rečeno, da bo medijska zakonodaja plod nadaljnjega usklajevanja, ker se bodo marsikatere zastarele zadeve znotraj aktualnih zakonov prečistile. Vendar pa že takrat nismo prejeli točne časovnice, v kateri bo zadeva prišla v zakonodajno proceduro. Naj poudarim, da smo bili le nekaj dni zatem izredno presenečeni, ko je bil predstavljen in medijski trojček podan v javno obravnavo in to le za nekaj dni. V Poslanski skupini Desus smo zato nemudoma ostro protestirali proti tako kratkemu roku za preučitev zakonodaje. Namreč, pri predlaganih zakonih nikakor ni šlo za manjše spremembe, temveč za vsebinsko obsežne in izjemno pomembne novosti, ki bi vplivale na celotni medijski sektor. Takšna odločitev se je nato izkazala kot pravilna. V daljšem času javne obravnave medijske zakonodaje je lahko zainteresirana javnost novele podrobno preučila ter podala svoje argumentirano mnenje. V naši poslanski skupini, na žalost, ugotavljamo, da so se poskusi poseganja v neodvisnost medijev kmalu ponovili; od pisem članov Vlade v Bruselj, ki so do določene mere prav tako spadali pod okrilje Ministrstva za kulturo, do agresivnih postopanj zoper različne medije in končne prekinitve financiranja Slovenske tiskovne agencije. Minister za kulturo bi se moral odločno postaviti na stran medijev in proti različnim sporočilom, ki kazijo ugled naše države tako na evropskem političnem parketu kot tudi znotraj kulturnega in medijskega prostora. V Desusu zagovarjamo popolno svobodo in neodvisnost medijev in ne bomo pristali na nikakršne aktivnosti, ki bi posegale v pravico do svobodnega izražanja. Pri prekinitvi financiranja Slovenske tiskovne agencije smo se v Desusu nemudoma ostro in kritično odzvali. Prepričani smo, da Slovenska tiskovna agencija v celoti izpolnjuje svoje poslanstvo in spoštuje načela neodvisnega in nepristranskega novinarsko-agencijskega obveščanja. Z ukinitvijo financiranja pomembnega javnega servisa in javnimi obračunavanji med predstavniki Vlade in Slovensko tiskovno agencijo delamo nepopravljivo škodo slovenski medijski krajini. Ne smemo pa pozabiti, da sedmi paket ukrepov za omilitev posledic epidemije, ki je bil sprejet pri Državnem zboru ob koncu leta 2020, namreč izrecno navaja, da mora STA, ne glede na to, ali je z ustanoviteljem sklenila pogodbo, iz proračuna države za leto 2021 za opravljanje službe prejeti sredstva v skladu s sprejetim poslovnim načrtom STA za leto 2021. To piše v zakonodaji. Tu moramo izpostaviti, da polne krivde za prekinitev financiranja STA ne nosi le minister, temveč je v sporu več akterjev; direktor STA, ki bi ustanovitelju znotraj zakonskih obveznosti moral predložiti zahtevane dokumente o delovanju STA, in Ukom kot predstavnik ustanovitelja. Minister Simoniti bi v tem sporu moral nastopiti kot mediator, ki bi obe nasprotujoči strani pomiril in preprečil dodatna zaostrovanja. Zaradi takšnega spora glavnih akterjev je namreč ogrožena prihodnost enega izmed najkvalitetnejših in nepristranskih medijev ter veliko delovnih mest izredno kvalitetnih novinarjev. Pri dialogu s kulturniki in drugimi posamezniki, ki delujejo v sklopu kulture, je nujno treba izpostaviti siromašenje filmske in avdiovizualne produkcije. Razumemo lahko stisko, ki je nastala zaradi nepričakovanih stroškov po pojavu epidemije covid-19, vendar je treba opravljeno delo tudi plačati. Slovenski film je odlična promocija naše države, prav tako pa omogoča zaposlitev precejšnjemu številu ljudi. Zato je bilo neizplačilo sredstev ustvarjalcem, ki so že pričeli z izvajanjem projektov v sklopu zaključnih razpisov, nedopustno. V Poslanski skupini Desus poudarjamo, da je dialog pri doseganju kompromisov ključen. Razumemo, da nikoli ne bomo mogli zajeti in pomagati vsem posameznikom v času takšnih globalnih kriz, a vendar je bilo to umanjkanje dialoga s strani ministra za kulturo opazno. Verjamemo, da bi lahko minister na področju industrije srečanj, pri filmski in avdiovizualni produkciji in marsikaterih drugih nerešljivih členih kulture vložil bistveno več delovne energije in tako skupaj z ostalimi sogovorniki naredil več. Ministrova neangažiranost in opazna konfliktnost sta vodili v različne spore. Z osebnimi obračunavanji in nepozornostmi je minister Simoniti na področju kulture naredil kar veliko škode, zato mora po našem mnenju nositi tudi odgovornost, ki pritiče njegovemu položaju. V Desusu prepoznavamo delo, ki ga je opravil gospod dr. Simoniti v preteklosti in njegov prispevek k kulturni krajini v Sloveniji, a vendar je danes na zagovoru tu pred nami zaradi njegovih dejanj in ravnanj v času njegovega ministrovanja. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo svojo odločitev o glasovanju sprejeli po predstavitvi vseh stališč poslanskih skupin in opravljeni razpravi, ki bo sledila. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Prav lepo pozdravljeni vsi skupaj! Kar se tiče te interpelacije, ki jo vlaga del opozicije, bi recimo v bavarskem parlamentu leta 1879 profesor Anselm Kugle Roth, predstojnik Westfalischewindspuckenstiefunga rekel, da gre za Glockenspiel brez zvonov. Tako nekako je puhlo narejena interpelacija, katere namen ni nič drugega kot vreči ministra, vreči Janševo vlado in nazaj postaviti tiste korifeje, ki so si basali žepe z denarji po dolgem in počez, ki so dajali denar tistim, ki so bili od umetnosti kilometre stran, ampak so bili pravoverni, v pravih strankah, v pravih smereh razmislekov in podobno. Danes se očita gospodu ministru marsikaj, vendar nobeden od teh očitkov ne stoji. Rečeno je bilo za STA. STA je nek konglomerat, od katerega težko dobimo kakšne relevantne podatke, saj po navadi podatki prihajajo od STA z enim dnevom ali celo več zamude v naš medijski prostor. Še ena zadeva je. Vsaka organizacija, še posebej, če je to tista, ki je ustanovljena s strani vlade, mora predložiti dokumentacijo, da se jo pregleda, ne pa, da se skriva iz takih ali drugačnih razlogov. Človek bi pomislil, da je nekaj čudnega tam zadaj in je nekaj čudnega tam zadaj. Zakaj se skrivajo te podatki? Direktor STA, ki je tam, kot bi rekli, že od vekomaj, noče povedati, kam je šel denar, kako se je denar trošil. Glede na primerjavo njegove plače s plačami novinarjev in novinark v STA je to vse skupaj zelo zelo smešno. Ministru se očita zamenjava vodilnih kadrov v kulturnih ustanovah. Moderno galerijo je vodila direktorica že skoraj 30 let. Ista direktorica. Pa se človek vpraša, ali gre za življenjsko zagotovljeno delovno mesto. Kdo je tisti, ki lahko vse večne čase, ko ga postavijo na delovno mesto, ostaja tam? To je bilo nekoč, ko je partija določila, kdo mora biti in je bil, dokler je bil živ. Ampak ti časi so minili. Tudi v umetnostnih ustanovah morajo biti na pozicijah sposobni ljudje, ne pa politično primerni ljudje. Govorilo se je o Narodnem muzeju Slovenije, kot češ zamenjali so najboljšo direktorico. Ta gospa v dveh mandatih ni naredila nič, že pred tem je uničila Gorenjski muzej, da je bil hudičevo globoko v negativnih številkah, v Narodnem muzeju ni naredila ničesar in je bila v bistvu najslabša kandidatka. Že ko je bila prvič izvoljena, je bila najslabša, ko je bila drugič potrjena, je še vedno bila najslabša, ampak jo je politika zahtevala in jo je potrdila. Če pogledamo naprej, to modrost teh naših vodstvenih kadrov v umetnostnih, bi rekel, institucijah. V Mariboru, recimo, bi bil – letos, je obletnica smrti admirala Tegetthoffa. To je zagotovo največji vojni strateg 19. stoletja, pomorski vojni strateg, kar mu priznava ves svet. Ampak, seveda, direktorica galerije v Mariboru je proti postavitvi spomenika, ki je nekoč že stal v Mariboru, kajti Tegetthoff je bil Mariborčan. Ne, tega ne sme biti. Ne vem, kakšne spomenike bi potem postavljali! In da na takem mestu sedi neka gospa, ki ji ni do slovenske zgodovine, ki ji ni do tega, da bi to obeležili, je prekleto žalostno in bi bilo prav, da se take ljudi zamenja. Čisto prav. Zato pričakujem od ministra, da bo to najprej v dokončanju do tega mandata, potem pa še v naslednjem mandatu uredil in zamenjal. Govori se, kako da je minister utišal neodvisne medije. Kot vem, nikoli minister ni utišal Nove24TV, kajti to je neodvisen medij. Vsi ostali mediji, Delo, RTV, Pop TV, ne vem, kateri še vse, Dnevnik, Večer, to so odvisni mediji. To so mediji, odvisni od bivših političnih struktur, ki so jih naredile in ki so jih nastavile in katerim so dolžni. Pa mi povejte, ali je kdaj minister utišal te medije. Ne. So se pa ti mediji posluževali, bi rekel, špicljevskih metod in so preko svojih levo usmerjenih prijateljev, kolegov, ljubimcev, ljubimk in ne vem, kaj še vse, v Evropi tolkli nazaj. Kot po sistemu: jaz ti bom poslal ene dokumente pa nekaj, bom že kaj napisal, ti pa samo prevedi v svoj jezik – ali pa ti bom jaz prevedel –, potem pa pošlji nazaj kot neodvisen novinar. In ko pošljejo in objavijo zunaj, potem naši novinarji, isti, ki so napisali osnovni izdelek, objavijo to kot reakcijo Evrope. Pa lepo vas prosim! To je pilo vodo nekaj časa, zdaj pa ne več. Zdaj pa je že večini Slovencev jasno, kaj je tukaj zadaj in kako se tej zadevi streže. Mi imamo neko tako imenovano neodvisno RTV, ki zaposluje vsega skupaj približno 2 tisoč 700 ljudi. BBC, ki ima verjetno večjo gledanost, verjetno, ne vem, če bi vprašali naše z RTV-ja, bi rekli, da to ni res, ampak BBC ima manjše število zaposlenih. Mislim, da je tukaj še ena huda naloga gospoda ministra, da sčisti ta Avgijev hlev. Mislim, da bi bilo tam potrebno napeljati Ljubljanico skozi tisto stavbo, da bi odneslo tisto, kar je odveč, tisto, kar je slabega, in vse tisto vejevje in ostale navlake. Treba je vzeti vzor v Grčiji. V Grčiji so imeli podoben primer, pa so ga uredili. Res na malo bolj oster način, ampak to je edini način, da se tam kaj uredi. Govori se o tem, da so samozaposleni izgubili denar, da ne bojo mogli preživeti in tako naprej; ampak, v lanskem letu je 3 tisoč 258 samozaposlenih v kulturi prejelo vsak po 5 tisoč 832 evrov socialne podpore. S tem da marsikateri od teh gospodov in gospa služi zraven, imajo svoje firme, svoja društva in podobno in ne plačujejo nobenih davkov. Fino. Jasno, ti ljudje potem tamle okoli parlamenta krožijo z bicikli, zvonijo, tulijo, tiskajo proglase, tiskajo letake in potem razmetavajo to okrog, pa še kaj drugega. Zakaj se nihče na to ni ozrl? Če vzamemo to umetniško srenjo, gospod minister, morali boste spucati, zelo zelo spucati tudi na raznih institucijah za varstvo kulturne dediščine in podobno, da se ne bo dogajalo to, kar se dogaja sedaj z Žičko kartuzijo. Jaz sem si ogledal to delo in iz nekega sakralnega objekta, ki je bil nekoč špica evropske kulture, bo nastal nek zmazek s premično streho, kjer bodo verjetno na streho, tisto, ki se bo dvigala, spuščala, kakor bo komu odgovarjalo, bodo verjetno gor občasno spreminjali reklame. Enkrat bo Coca-Cola pisalo gor, enkrat bo pisalo Podravka in podobne zadeve. Ta arhitekt, ki je dobil to delo, kot pravijo brez razpisa, in mislim, da bo to pomenilo kar dober poseg oziroma ne poseg v, ampak dodatek v privatne žepe, kajti 2 milijona evrov je denar, za katerega bi se marsikdo pretegnil. In ta gospod namerava narediti iz te stavbe neko razgledno ploščad, ki bo gledala na ruševine na dvorišču in v hrib približno 200 metrov stran. Ne vem, kaj si bodo tam ogledovali in razgledovali. Ampak seveda projekt je pa zanimiv. Kajti, vpisan bo v knjige o arhitekturni dediščini, ampak pod poglavjem Brce v temo določenih arhitektov. Povedal mi je, da bodo za dviganje strehe porabili 6 močnih elektromotorjev, ki bodo dvigali in spuščali streho. Ko sem rekel, kakšen je namen, je rekel, da notri, ko bo streha odprta, se bomo zazrli v nebo. Sem rekel, pojdite ven na travnik pa poglejte v nebo. Ja ne, to ni umetniški vtis. Za kozlat! In 2 milijona evrov – pufff, pa bo šlo. Najbolje, gospod minister, zabremzajte, pa naj pretehtajo, kaj je, pa kaj ni. To, kar se tam dogaja, je grozljivo. In potem pravijo, ja, streha, klasična streha bi bila težka 200 ton. A ta z elektromotorji bo pa kaj manj ali kaj jaz vem kaj? Res pa je, da ne bodo mogli reklam gor pisati. Sem rekel, pojdite si pogledati, kako je narejena cerkev v Špitaliču, ki je malo nižji dol, ta sistem, kako je v sredini majhen turen. Pa so me debelo gledali, pa so rekli, ja, ja, avstrijski kolegi so rekli, da to ni prav, da so slabo popravili tisto cerkev, pa da ni taka, kot je bila. Sem rekel, ja, po čem pa vi delate? Saj ni v načrtu. Ja, pa risbe pa tako naprej. Sem rekel, pa vzemite risbe, stare 200 let, recimo, če nimate starejših, pa narediti po tem. Ampak mislim, da ne znajo narediti tistega lesenega turna v sredini. Sem rekel, pa pojdite magari v Oxford, tam sta dve katedrali narejeni na isti način. Ah, ne, ampak potem se streha ne bi premikala. In potem ne bi znotraj gledali v zrak in iskali zvezde ponoči, pa netopirje, kako letajo mimo. Skratka, grozljive stvari se dogajajo. Gospod minister, to vas lepo prosim, že sedaj v času od današnjega dne pa do konca mandata porihtajte to zadevo. Pa še nekaj mogoče. Razumem, da arhitekti sebe smatrajo za umetnike, kajti ta arhitekt je tudi eden od umetnikov in to je verjetno njegova umetniška instalacija, s katero se bo hvalil. Ampak, ali moramo res vse uničiti? Ali moramo res uničiti slovensko kulturno dediščino, ki jo imamo že tako ali tako malo? Konec koncev, če pogledamo, kaj se prodaja. Slovenska kulturna dediščina gre v tujino. Če je pa v tujini na dražbi kakšen kos slovenske dediščine, je seveda ne odkupimo mi, kajti po galerijah jim je dostikrat vseeno. Govorim, recimo, o Narodnem muzeju Slovenija, kjer niso odkupili praktično nobene pomembne zadeve in je šlo ogromno število pomembnih zadev čez mejo. V Trstu je bila dražba s slikami slovenskih avtorjev, mislim, da so samo dve sliki odkupili, namesto da bi država posegla in rekla, da se to odkupi. Tega ni kriv sedanji gospod minister, tega so krivi ministri pred njim, ki tega niso počeli. Zato ne obešati ministru krivde, ki jo ne nosi. Mislim, da je to grozljivo, kar se dogaja. Recimo, tudi na področju RTV dostopnost so arhivov. Če kdo hoče iti v arhiv, najprej mu morajo dovoliti, potem mora plačati pristojbino, potem mora plačati presnemavanje, potem se pa najdejo še nekateri gospodje, ki pravijo, ja, to je moje avtorsko delo, plačajte mi še to. Ampak, ti gospodje, ki zahtevajo denar, so bili v službi v RTV in so bile to njihove službene obveznosti in vendar so jim prejšnje zadeve dovoljevale, da so še tukaj denar pobirali. Tudi to, gospod minister, boste morali popraviti. Mnogo cviljenja je bilo zaradi čiščenja Roga in Metelkove. Na Metelkovi je bilo tam več kot 20 nevladnih organizacij, ki nekatere tudi nimajo statusa kulturne dejavnosti in vendar so bili tam notri. Država jim ni zaračunavala ne prostorov, v katerih so bili, država jim je plačevala elektriko, vodo, kanalizacijo in vse skupaj, pa še denar so dobivali. Krasno! Takih primerov v Evropi ni, še manj pa kje v Aziji, ker tam v Aziji, še posebej na Kitajskem, bi to hitro spucali. Ampak pri nas zato, ker so bili eni posvečeni, zato ker so iz leve politične opcije, ekstremno leve politične opcije, pač so imeli bonitete in so se lahko šli to. Seveda ne razumem, kako je mogoče, da tako imenovana kultura, ki jo nekateri tako povečujejo, da je ta kultura proti temu, da se tam naredi kulturni spomenik, prirodoslovni muzej. Ne razumem, kje je tukaj logika. Ni logike, seveda, razen, če iščemo logiko v tem, da kultura ni tisto, kar bi ohranjalo slovensko nacionalno bit in naše bivanje, ampak da je kultura to, da se dva slečeta pred Ministrstvom za kulturo, pa bi rekel, če bi tista punca vsaj lepo zgledala, bi rekel: »Fino, lepo si se slekla, pa do konca se sleči, da bi kaj več videl.« [[…]]
Kolega Jelinčič, prosim vas malo kulture govora, lepo vas prosim!
Ne pa, da se gremo take zadeve. To ni kultura. Tudi ni kultura, da dobi Prešernovo nagrado neka mladenka, ki doji psa. Mislim, da je to deviantnost, ne pa kultura. To zagotovo ni kultura. Mislim, da je na to treba opozarjati in je treba preprečiti, da se take deviantnosti dogajajo. Seveda, takšni ljudje dobijo nagrado Prešernovega sklada ali pa celo Prešernovo nagrado! Fino, fino. Cel svet se nam smeji, razen določenih deviantnežev, ki pa jih je tudi na žalost na svetu veliko. Ampak po drugi strani, če vprašate katerakoli galerista, ali bi v svojo galerijo povabil takega umetnika – ga ni. Zato ker to se sicer pogleda, se nasmeji, se reče, ja, hvala bogu, da takih tepcev ni v naši državi, ampak da so v Sloveniji, in se gre naprej. Potem, če pogledamo Rog – pravilno, da se je zrušilo tisto gnezdo, v katerem so našli mamila, ukradeno robo, bicikle ukradene ali pa eni pravijo izposojene zaradi umetniških projektov, injekcijskih igel, kolikor hočete. Verjetno bi tovarna Tik v Kobaridu bila vesela, če bi jih samo pobrali – enomesečno proizvodnjo bi lahko zaprli zaradi teh. Potem pa cela vrsta nekih skvoterjev, ki so prebivali notri. Prebivali notri! Poleg tega so k sebi jemali še razne migrante in tako naprej. Pravilno, da se je to porušilo in da se bo naredilo nekaj, kar bo imelo vsebino in pa izgled. Konec koncev je Ljubljana glavno mesto ene države. Pa Ljubljana zagotovo ni najlepše mesto na svetu, razen za tistega, ki se sprehaja po ozkem centru, pa še tam bo videl, da plošče na tleh niso, recimo, iz pohorskega tonalita, ampak da so uvožene iz Kitajske, da že pokajo, da že razpadajo; ampak dobro, to je že razprava za Odbor za gospodarstvo in mogoče tudi za okolje in prostor. Mi imamo celo število raznih umetnikov, od katerih so najboljši umetniki tisti, ki so se proslavili v tujini in ki so morali oditi v tujino, ker niso bili konvencionalno nastrojeni. Ampak tukaj besedo konvencionalno ne uporabljam zato, da bi poudarjal neko ustaljeno usmeritev, ampak konvencionalno povezujem z bivšo politično strukturo leve usmeritve, ki je še zmeraj izredno močna. Dva slovenska režiserja sta morala v tujino na Poljsko in iz Poljske v Hollywood, kjer ju cenijo. Pri nas nista mogla delati. Tudi Ema Kugler, ki je dobila celo vrsto nagrad na svetovnem nivoju, je pri nas odrinjena na stran. Ampak, kakšni so pa ne vem kaj. Napiše pesem táko, ki bi napisal nekdo v drugem razredu osnovne šole, in reče, to je pa moje občutje. Žal, da je to občutje na nivoju učenca drugega osnovnega razreda. Ampak seveda mu določeni ljudje na ministrstvu dodelijo finančna sredstva, da to knjigo izda in od 500 natisnjenih izvodov jih 10 šenka svoji žlahti, od te žlahte verjetno dva prebereta, ostali pa to takoj vržejo stran, nekaj jih dajo v knjižnice, ostale izvode pa čez določen čas zrežejo v Papirnici Vevče. To je treba tudi urediti. Na koncu še, gospod minister, v letu 1992, ko je bilo ministrstvo ustanovljeno, mislim, da je bilo zaposlenih tam, kaj jaz vem, med 40 in 50 ljudi. Danes jih imate okrog 400 ali pa še več, pa še razne pri [[…]], kakor pravijo na jugu, pridodane institucije. Mislim, da boste morali sčistiti to zadevo in tiste kadre, ki sedijo tam notri od leta 1992 naprej, ki hodijo v službo čakat penzijo ne pa delat, boste morali zamenjati. Stroko boste morali vpeljati v vaše ministrstvo, zahvaliti se tistim, ki vam delajo škodo in so delali škodo slovenski kulturni srenji, dediščini in okolici od leta 1992 naprej. Vse to boste morali narediti. Čaka vas ogromno dela in vedite, da imate pri vašem delu absolutno podporo Slovenske nacionalne stranke. Hvala.
Alenka Jeraj bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je šesta interpelacija proti ministru Vlade, ki deluje dobro leto, natančno od 13. marca lani. Podpisniki interpelacije ministru za kulturo dr. Vasku Simonitiju očitate neustrezne ravnanje, neučinkovito ukrepanje, napade na medije in še veliko tega, o čemer poslušamo praktično vsak dan od nastopa desnosredinske vlade. Napadi na predsednika Vlade so se začeli, še preden je bila ta potrjena, nadaljevali pa na ministre takoj, ko so zasedli svoja mesta, in še preden so sploh kaj naredili. Polje kulture je bilo vedno zelo priročno za napade, čeprav je to ministrstvo z najmanj sredstvi, če gledamo celoten proračun. Ne glede na to pa so akterji, kulturni delavci, med najbolj glasnimi. Vsega denar ne reši. A tokrat je podobno kot že pred 15 leti, ko je ministrstvo prvič vodil dr. Vasko Simoniti, proračun za kulturo rekorden in očitek, da minister želi kulturo uničiti, neprimeren in daleč od resničnosti. Lani je Ministrstvo za kulturo poskrbelo za dodatno črpanje interventnih sredstev v višini več kot 68,5 milijona evrov. V letu 2020 je bilo kar za 83 odstotkov več izplačanih kohezijskih sredstev v primerjavi z letom 2019. Letos so se začele naložbe v okviru kulturnega evra, ki bodo do leta 2027 kulturi zagotovili dodatnih 120 milijonov evrov, samo v letošnjem letu 9,3 milijonov evrov. Za leto 2021 je za kulturo namenjenih 238 milijonov evrov, kar je za 47 milijonov evrov več, kot je bilo sredstev lani. Gre za rekorden, najvišji proračun za kulturo v samostojni Sloveniji. Poleg tega bo kultura dobila dodatnih 87 milijonov evrov iz Načrta za okrevanje in odpornost. Naj spomnim, da je bilo za kulturo v času SD-jevega ministra Dejana Prešička v proračunu 162 milijonov evrov, v času drugega SD-jevega ministra Zorana Pozniča pa 172,8 milijonov evrov. Torej 70 milijonov manj kot je za kulturo izpogajal minister SDS dr. Vasko Simoniti. V letu 2021 bo tako za ustvarjalce v kulturi in kulturne programe na voljo 238 milijonov evrov. Še nikoli doslej v tridesetletni zgodovini kulturni proračun ni bil tako visok. Podpisniki ministru očitate neučinkovito ukrepanje v času epidemije covid-19 ter blokado dela in izvajanja storitev na področju kulture. Vsi smo se znašli sredi epidemije nepripravljeni in smo morali sproti pisati protokole in odločati o ukrepih. Na tako situacijo ni bil pripravljen nihče; ne v Sloveniji, Evropi, ne v svetu. Epidemija je prizadela praktično vsa področja našega življenja in v začetku se je le-to praktično ustavilo, med drugim tudi kulturno dogajanje, saj se na takih dogodkih ljudje zbirajo, družijo in je to idealen prostor za širjenje virusa. Ker kulturni delavci niso mogli delati, je bilo zanje poskrbljeno preko PKP paketov. Tako so vse kulturne institucije: muzeji, galerije, gledališča, knjižnice in drugi prejeli vsa odobrena sredstva, ne glede na to, da so bili zaprti in niso izvedli načrtovanega programa. Ministrstvo je zagotavljalo sredstva za zaposlene, čeprav so bili doma na čakanju, kot je bilo tudi v vseh drugih panogah. Nihče v teh institucijah v tem času ni izgubil zaposlitve. Po koncu prvega vala epidemije je Slovenija med prvimi odprla galerije, muzeje in knjižnice. Sredstva za samozaposlene v kulturi so se zvišale za 700 tisoč evrov kljub pandemiji. Vsi samozaposleni v kulturi so imeli možnost koristiti tudi interventna sredstva na osnovi veljavnih protikoronskih zakonodajnih paketov za čas trajanja epidemije, in sicer tako mesečni temeljni dohodek v višini 700 evrov na mesec kot uveljavljanje pravice do oprostitve plačila prispevkov. Po doslej izbranih podatkov so samozaposleni v kulturi črpali skoraj 7,9 milijonov evrov mesečnega temeljnega dohodka. Da so v ukrep bili zajeti prav vsi samozaposleni, je Ministrstvo za kulturo v PKP2 predlagalo, da se spremeni ugotavljanje izgubljenega dohodka; namreč v izvirnem predlogu so morali prosilci dokazati izgubljeni dobiček v primerjavi s februarjem 2020, po novem predlogu pa v primerjavi s celotnim letom 2019. Taka rešitev je bila sprejeta s stanovskimi združenji kulturnikov, saj veliko delavcev v kulturi prejema plačilo po tranšah ali projektno. Podpisniki obtožujete ministra za napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter poskus omejevanja neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA. V obdobju epidemije je ministrstvo medijem razdelilo 2,7 milijona evrov sredstev. RTV Sloveniji je odobrilo 2,1 milijona interventnih sredstev za delo zaposlenih v izrednih razmerah. STA je s posebnim zakonom zagotovljeno primerno financiranje javne službe, in sicer iz sredstev državnega proračuna na podlagi letne pogodbe, sklenjene med ustanoviteljem in STA. V imenu ustanovitelja pogodbo o financiranju podpiše Urad vlade za komuniciranje in je tudi pristojen za njeno izvrševanje. Zaplet je nastal zaradi samovolje direktorja STA gospoda Veselinoviča, ki ne želi skladno s pogodbo poročati oziroma dostaviti zahtevane dokumentacije Uradu za komuniciranje. O tem smo razpravljali na vsaj dveh sejah Odbora za kulturo. Sprejeli smo obvezujoče sklepe, da mora Ukom takoj, ko prejme zahtevano dokumentacijo, STA-ju nakazati sredstva. To se ni zgodilo. Direktor Veselinovič Ukoma ne priznava kot predstavnika Vlade, čeprav je z njim podpisal pogodbo, torej ga je takrat priznaval, kot tudi vsa ta leta, ko je za javno službo prejemal sredstva s strani Ukoma. S tem Ministrstvo za kulturo nima nič, zato gre za še en neutemeljen očitek. Podpisniki ministru očitate tudi zadrževanje izplačevanja finančnih sredstev za že opravljeno delo na področju filma in filmske produkcije. Ob tem zamolčite, da je vlada Marjana Šarca kinematografijo, torej filme, uvrstila v programe, ki zahtevajo pripravo dokumentov identifikacije investicijskega projekta in so podvrženi Zakonu o javnem naročanju. Leta 2019 je bilo to sprejeto na predlog finančnega ministra Bertonclja, in to je povzročilo zastoje pri financiranju filma, saj so morali biti izbrani filmi po novem uvrščeni v načrt razvojnih projektov. To običajno počnemo za krožišča, bolnišnice, DSO-je in podobno, a prejšnja vlada se je odločila, da bomo tako obravnavali tudi filme. V Poslanski skupini SDS smo že takrat opozarjali, da bo problem, a nismo bili slišani. Dokler filmi oziroma projekti niso bili uvrščeni v veljavni Načrt razvojnih programov 2020–2023, Ministrstvo za kulturo kot financer ni moglo izvesti postopka izplačila. Zaplet smo nato rešili s PKP7. V bodoče pa je treba odpraviti nelogično rešitev, da filme, ki so izbrani na razpisu Slovenskega filmskega centra, naknadno potrjuje še vlada, s tem ko jih uvrsti v NRP. Taka ureditev je veljala pred spremembo, sprejeto v času vlade, ki jo je vodil Marjan Šarec. Tudi za slovenski film je v proračunu za leto 2021 namenjenih več sredstev in verjamemo, da se bodo v prihodnje ta sredstva približala številki 8 milijonov evrov, kolikor je bilo največ sredstev v zgodovini slovenskega filma, namenjenih za film. In ne boste verjeli, to je bilo v letu 2008, ko je Ministrstvo za kulturo vodil dr. Vasko Simoniti. Takrat je bilo za slovenski film namenjenih 8 milijonov evrov. Nato so se ta sredstva zmanjševala pod vsemi kulturnimi ministri, ki so jih bila polna usta kulture. Sedaj, ko je ponovno minister dr. Vasko Simoniti, se sredstva za slovenski film postopno dvigujejo. Ministru očitate tudi deložacijo najemnikov prostorov na lokaciji Metelkova 6. To ni nova stvar, o tem so razmišljali kulturni ministri pred dr. Vaskom Simonitijem, na primer, minister Prešiček iz SD, saj se je v zadnjih letih tu oblikovala muzejska četrt, kjer so Slovenski etnografski muzej, del Narodnega muzeja Slovenije in Muzej sodobne umetnosti. Četrt naj bi se zaključila s Prirodoslovnim muzejem, za katerega se namenja prostore na Metelkovi 6, kjer pa je ta trenutek več najemnikov, ki so oproščeni najemnine po Zakonu o uresničevanju javnega interesa v kulturi, več njih pa tam biva nelegalno. Vse te nevladne organizacije so od ministrstva prejemale programska sredstva, nekatere v višini več milijonov evrov za svoje ustvarjanje ali delovanje. Tako so samo od leta 2009 prejele 37,8 milijona evrov. Torej, samo nevladne organizacije na Metelkovi 6 skoraj toliko, za kolikor je zdaj povečan proračun. V tem času smo za študentske domove namenili 31 milijonov sredstev, za domove za starejše pa 25 milijonov sredstev. Torej, 37,8 milijona evrov za nevladne organizacije na Metelkovi 6 v zadnjih dobrih desetih letih – bistveno več kot za študentske domove in bistveno več kot za domove starejših občanov. Ministru očitate politični odvzem statusa Zlatku Čordiću, za katerega se je izkazalo, da je ustanovil društvo, preko katerega je dobival plačilo za svoje delo in tako prekoračil mejo, na podlagi katere ima lahko status samozaposlenega v kulturi in mu država plačuje prispevke. Pevec Čordić je vdrl na državno proslavo in na protestih nadlegoval novinarje. Enemu je iz rok izpulil kamero, nadlegoval je direktorja NIJZ in grozil uslužbenkam Ministrstva za kulturo. So to kulturni delavci, ki si zaslužijo plačilo prispevkov od države, ki jo goljufajo? Zlatan Čordić Zlatko je leta 2016 zaprl espe, ki ga je že imel odprtega kot samazaposleni v kulturi, in odprl Društvo z istim imenom, Svet je lep, in ga je izkoriščal za izogibanje letnemu cenzusu, ki ga kulturniki ne smejo preseči, če želijo biti upravičeni do državnega plačevanja prispevkov. Čordić je na transakcijski račun kot samozaposleni izdajal račune samo do višin nedohodkovnega cenzusa, to je 20 tisoč 51,28 evra bruto letno, vse ostale zaslužke je beležil preko svojega društva. Tako je zaslužil v letu 2016 dobrih 69 tisoč evrov neto, v letu 2017 skoraj 53 tisoč evrov neto in v letu 2019 41 tisoč 600 evrov neto. In ob teh zaslužkih smo mu davkoplačevalci plačevali prispevke; seveda tudi marsikdo, ki ne zasluži v celem letu toliko, kot je zaslužil on. Gre za dokazano goljufanje in zato mu je bil odvzet status. Status je bil po Zakonu o uresničevanju javnega interesa v kulturi predviden kot nagrada za vrhunske umetnike, ki opravljajo tržno manj zanimivo dejavnost, a se je to v zadnjih letih izrodilo, saj so dobivali status tudi na primer pevci, ki sicer dobro služijo na trgu. Število samozaposlenih, ki za socialne prispevke prejemajo denar iz državnega proračuna, se je v zadnjih letih ali desetletju enormno povečalo. V letu 2016 je bilo oseb s plačanimi prispevki tisoč 825, konec leta 2020 pa 2 tisoč 405, v razvid pa je vpisanih 3 tisoč 258 ljudi. Ministrstvo je dolžno preverjati, ali vsi, ki imajo status, izpolnjujejo pogoje za to. Potrebno je povedati še to, da je bilo v letu 2020 samo trinajstim prosilcem zavrnjena vloga za plačilo prispevkov, vsa leta je bilo zavrnjenih več; leta 2011 celo 52, sicer pa med 20 in 40. Ministru se očita tudi neplačevanje socialnih prispevkov samozaposlenim v kulturi, kar ne drži. Vsem, ki so izpolnjevali pogoje, so bili prispevki plačani v rokih, ki so za to določeni. Še en očitek na pamet, brez dokazov. Ministru očitate tudi politično kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah, čeprav so novi direktorji le tam, kjer se je direktorjem iztekel mandat. Za vsako imenovanje je bil izveden javni natečaj s strogimi merili in pravili, ki določajo, kdo se lahko prijavi na to funkcijo. Potem ko je izbirna komisija Ministrstva za kulturo ministru predlagala najprimernejše kandidate, seveda na podlagi usposobljenosti, je minister vedno upošteval njen predlog. Prednost je dal tistemu kandidatu, za katerega je bilo objektivno ugotovljeno, da je najbolj usposobljen. V revizijskem poročilu je Računsko sodišče opozorilo, da se pogoji za kandidiranje med institucijami preveč razlikujejo, celo nerazumno izključujejo možnost kandidiranja strokovnjakom s podiplomsko izobrazbo, na primer doktoratom, saj so se doslej na mesto direktorja lahko prijavili le kandidati z univerzitetno izobrazbo, ne pa z najmanj univerzitetno izobrazbo. Hočemo strokovnjake in najboljše na direktorskih mestih ali ne? Hočemo! Zato se to s to vlado spreminja. Omenjate tudi odstavljeno direktorico Jane agencije za knjigo, je jo je zaradi nepravilnosti hotel odstaviti že minister Poznič in bi tudi jo, če ne bi prejšnja vlada padla. Šlo je za resne kršitve zakonodaje, zato jo je ministrstvo tudi ovadilo na tožilstvu. Verjetno se spominjate, saj smo o tem veliko brali. O tem sta ministrom in medijem pisala člana sveta Javne agencije za knjigo. Direktorica ni sprejela strateškega načrta za naslednje petletno obdobje, ukinila je delovne štipendije ter ravnala negospodarno. Zato je logično, da je bila odstavljena z mesta direktorice, saj bi bila sicer minister in svet Javne agencije v prekršku. Primerjate še verske uslužbence in samozaposlene. Podobno kot druge samozaposlene je tudi verske uslužbence prizadela covid kriza, saj je bilo zaradi preprečevanja širjenja korone, in je praktično še danes, prepovedano oziroma zelo omejeno izvajanje verskih obredov. Ukrepa temeljnega mesečnega dohodka za verske uslužbence in pravico do plačila prispevkov za socialno varnost sta začasna, namenjena omilitvi in odpravi posledic epidemije ter vezana izključno na čas razglasitve epidemije. Zato tudi ne držijo primerjave o neenakosti, češ da morajo samozaposleni v kulturi dobiti privolitev strokovne komisije, preden so deležni takšnega privilegija, verski uslužbenci pa ne. Ministru Simonitiju očitate, da ni pripravil Nacionalnega programa za kulturo za obdobje 2018 do 2025. Očitek je smešen, saj je dr. Vasko Simoniti postal minister 13. marca 2020; in to mu očitate v stranki SD, ki pa ste imeli v letih 2018 in 2019 ministra za kulturo gospoda Prašička in gospoda Pozniča. Ja, kaj sta pa ta dva delala, da nista sprejela Nacionalnega program za kulturo v letih 2018 in 2019? Sprejet bi moral biti sicer že leta 2017 še v času vlade Mira Cerarja, ko je bil kulturni minister gospod Peršak. Nihče ni naredil nič, no minister Poznič je začel s pripravo Resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2020–2027, a dela ni dokončal, zagotovo pa ga bo dr. Vasko Simoniti. Vi mu očitate tisto, česar niso naredili vaši ministri za kulturo. Vprašajte jih, zakaj niso opravili svojega dela! Najbolj presenetljivo pa je, da se spotikate ob Muzej osamosvojitve. V letu, ko Slovenija praznuje 30 let samostojnosti in je to največji praznik te države, ko smo dosegli to, o čemer so pisali pisatelji, kulturniki, politiki že desetletja – to je za vas problem. Saj je kolega Koprivc v eni od razprav povedal, »v tisti vaši vojni leta 1991«. A to je bila naša vojna? Od koga vojna? Ali ni bila to vojna, ko smo skupaj premagali agresorja Jugoslovansko ljudsko armado? Ali ni bila to vojna vseh nas in tistih, ki so v vojni umrli, in zaradi katere danes živimo v samostojni demokratični državi? Če si država ob obletnici ne zasluži Muzeja osamosvojitve, ne vem, zakaj obiskujete take muzeje po Evropi? Naša generacija je doživela osamosvojitev, nobena pred nami in nobena za nami – in to ni vredno muzeja?! V besedilu interpelacije ste zapisali, citiram, »in večno repatriacijo tradicionalnih, po možnosti z religijo zaznamovanih kulturnih vzorcev, ki se spiralno reproducira iz pamtiveka«. Sprašujem, kaj pa je narobe s »po možnosti z religijo zaznamovanimi kulturnimi vzorci, ki so tukaj od pamtiveka«? Sami priznavate, da je to naša zgodovina, če je to od pamtiveka. Naša zgodovina, prepletena s krščanstvom, o čemer pišejo Trubar, Prešeren, Jurčič, Cankar in drugi. Ali tudi ti niso v redu, ker v svojih delih omenjajo boga, ker so bili verni? To je naša zgodovina in izročilo, ki je oblikovalo narodni značaj, slovensko kulturo in kulturne vzorce. Sprašujem, kaj je s tem narobe. V Slovenski demokratski stranki podpiramo tradicionalno in moderno kulturo, a podstat moderne kulture in novih vzorcev je ravno v tradiciji, tisti iz pamtiveka, iz katere vse izhaja. Če ne bi bilo osnove, v kateri so umetniki rasli, tudi njihovih modernih del ne bi bilo. Ne podpiramo pa tistih, ki pa zase trdijo, da so umetniki, a se njihova ustvarjalnost konča pri barvanju in packanju po fasadi Ministrstva za kulturo ali domači hiši ministra Simonitija; pa tistih, ki napišejo imena ministra in uslužbencev in jih polivajo z rdečo barvo, ki spominja na klanje in za naštete predstavlja grožnjo. Za veliko ljudi je nerazumljivo tudi, da se pod umetnost šteje dojenje psov ali da nekdo poje živega netopirja in tako umetnost in take performanse Ministrstvo za kulturo sofinancira. Plačujemo tudi pokojnino srbskemu igralcu Radu Šerbedžiji, ki v Hollywood za velike denarje snema filme. Sodeloval je v dveh slovenskih filmih in se šalil, da je sposoben branja in slušnega razumevanja v slovenskem jeziku in da zna odlično molčati po slovensko. To je kvalifikacija, da mu je ta država v času vlade LDS dodelila pokojnino, ki je višja od pokojnine marsikaterega upokojenca v Sloveniji. V letu 2020 so te pokojnine znašale 950 tisoč evrov, gotovo si jih večina zasluži, a kriteriji morajo biti jasni. Ker se je v desetletjih nabralo veliko podobnih anomalij, je prav, da se ponovno pregleda, ali vsi tisti, ki prejemajo sredstva s strani Ministrstva za kulturo, to tudi zaslužijo; ali so vrhunski umetniki, ki so naredili izjemne stvari v slovenski kulturi, ali so se izkazali s svojim delom. Besedilo interpelacije zaključujete z besedami: »Adijo, gospod minister, kultura vas nikoli ni potrebovala.« Ni res! Točno tega ministra je potrebovala, da bo dovolj sredstev za muzeje, galerije, gledališča, samozaposlene in slovenski film in da bo dovolj posluha za kreativne, inteligentne ustvarjalne delavce na vseh področjih kulture. V Poslanski skupini SDS interpelacije ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav, gospod minister z ekipo, kolegice, kolegi! Z vašimi odločitvami in odločitvami vaše vlade postaja slovenski družbeni in kulturni prostor vse bolj zaprt in mračen. Kajti gospod minister, v katerih časih so bili ljudje ob službo in glas, če so zagovarjali stroko in resnico, in v katerih časih so dobili glas tisti, ki so prisegali na lojalnost oblasti? Tako je pred približno 15 leti stanje v slovenski kulturi orisala poslanka pri prvi nezaupnici ministru Simonitiju. S podobnimi besedami bi lahko povzeli vaše drugo dejanje na čelu slovenske kulture. Zdi se, gospod minister, da ste s strankarskimi somišljeniki ovrednotili dosežke in izgubljene priložnosti ob koncu vaše prvega mandata in jih v nadaljevanju vaše politične pojavnosti – upam, da tokrat zadnje – z neusmiljenimi prijemi skušate nadoknaditi, vendar imate tokrat na voljo precej manj časa, zato so še toliko bolj usmerjeni, brutalni in pogubni za slovensko kulturo. Zakaj v LMŠ tako menimo? Komu lahko rečemo slovenski minister za kulturo ali kdo naj bo in kaj naj zagovarja minister za kulturo? Zagotovo najprej tistemu, pri katerem pretežni del dosežkov ali izgubljenih priložnosti ni plod ideološke in vrednostne navlake. Ali drugače: nekomu, ki ne ustvarja lažnega vtisa, da je razbremenjen ideološki spon in predsodkov, ampak to živi kot politik in kot državljan, in tudi tistemu, čigar poslanstvo je zgolj in samo skupno – ponavljam – skupno javno dobro za slovensko kulturo. A torej vam? Po mnenju LMŠ naj bo minister za kulturo nekdo, ki slovensko kulturo soustvarja na podlagi najintimnejšega dojemanja njene samonikle slovenske biti: včeraj, danes in predvsem za jutri. Nekdo, ki se bo državotvorno, domoljubno in akademsko pošteno potrudil razumeti različne vloge kulturnih delavcev in delavk v slovenskem prostoru. Ali povedano preprosto, v duhu prisege: nekdo, ki bo deloval za blaginjo Slovenije – Slovenije, ne za blaginjo zgolj ene stranke po navodilih enega človeka. Po letu delovanja aktualne vlade smo v stranki LMŠ utopili sleherni up o vašem razumevanju in prevzemanju posledic politične odgovornosti. Ko soustvarjate novo realnost s svojo stranko SDS, namreč soustvarjate tudi novo pojmovanje prevzemanja politične odgovornosti. Od vas torej ne moremo pričakovati odstopa, ker vi in vam podobni – to je zgovorno pokazal tudi minister Hojs – ne odstopate zaradi neizpolnjenih obveznosti do državljanov. Vi ostajate in izvršujete ukaze. Nesporno je, da skuša vladajoča oblast svoje vrednote vcepiti v družbene sisteme in podsisteme, vendar je pred nami bistveno vprašanje: kako in na kakšen način? Prvič. Ali pri tem razume odlične dosežke svojih predhodnikov, ki so kulturo dialoga razumeli? Odgovor je: ne. Drugič. Ali nadalje razume, da sta kultura in umetnost zemljevid tisočerih nazorov in lahko v polnosti živita samo v zavetju možnosti, da pišeta, spregovorita ali slikata. Odgovor je: ne. Tretjič. Ali razume, da so slovenski kulturi in umetnosti predočili centralizem, ko so ji to predočili, in avtoritarnost, temelječo na kratenju človekovih pravic in svoboščin, da je to le enosmerna cesta v trajen konflikt, kjer je zmagovalec vnaprej znan? Odgovor je: ne razume. V enem letu spremljanja številnih vznikov žarišč na področju kulture je postalo očitno, da iskren dialog in vključevanje izpodriva perfidna in skozi prizmo demokracije skrajno, skrajno pritlehna in nevarna strategija, ki vodi v vzporedno realnost, za katero se ob osamosvojitvi Slovenije nismo odločili. Izboljšanje in urejanje statusa samozaposlenih v kulturi preko dialoške skupine Ministrstva za kulturo se je začelo že pred letom 2010, vendar danes o dialogu praktično ne moremo govoriti. Okoli statusa samozaposlenih se raje ustvarja sistematična histerija, nelagodje ter brezup in se ga očitno vse bolj želi videti v objemu krempljev tako trga kot kapitala. O obljubljenih in v širokem konsenzu sprejetih celostnih rešitvah, kar smo lahko od ministra Simonitija na hearingu tudi slišali, danes ni ne duha in ne sluha. Skratka, prazen nič. Minister Simoniti je k urejanju tega raje pristopil stihijsko, z brezvestnim netenjem konflikta in na nedopusten način. Kako to izgleda, smo se lahko najprej prepričali pri deložaciji nevladnih organizacij. Najprej na silo vzameš in čakaš, če bo treba iti po poti dialoga oziroma upoštevati osnovne norme ter državniško obnašanje v demokratični družbi. Za omilitev sovražne politike do nevladnih organizacij je moral matični parlamentarni odbor sprejeti samoumeven sklep o pomoči Ministrstva za kulturo pri iskanju nadomestnih prostorov, potem ko so nevladne organizacije z dolgo tradicijo prejele odločbo o izselitvi z Metelkove 6. Med njimi je seveda mnogo takšnih, ki oddelajo delo, ko država in njena socialna politika zatajita. Za LMŠ nedopustno. Kako naj drugače razumemo dejstvo, da koalicijski poslanci po več mesecih opozoril ter apelov opozicije, javnih pismih, prošnjah s strani civilne družbe na matičnem parlamentarnem odboru vlagajo sklepe, ki ministra pozivajo – pazite! – k zakonitemu delovanju. Zakonitemu delovanju! Kot je bilo to v primeru nepravilnosti in zamudah Ministrstva za kulturo pri vodenju postopkov vpisa v razvid samozaposlenih v kulturi in plačilu prispevkov za socialno varnost. Nepojmljivo, vendar se je to zgodilo v tem parlamentu. Gospod Simoniti, kadar vam tudi koalicijski poslanci povedo, da zavestno kršite zakon, potem odstopite. Tako preprosto je pravzaprav to. Vendar ne, vi tega ne storite. Moč argumentacije, kulturo dialoga in intelektualno pošteno zagovorništvo svojih vrednot na področju kulture je zamenjala politika represije s kratko odmerjeno in prozorno argumentacijo. Z najkrajšim prehodom na izkoriščanje pozicije moči, pa čeprav je izvrševalcu na oblasti popolnoma jasno, da akcija ne zdrži ne pravne in ne zakonodajne presoje in da je pod težo upora malo verjetnosti, da bo tudi cilj dosežen, ker se cilj pravzaprav sploh ne zdi pomemben. Pomembno je, da se zaseje dvom, ki ga pograbi strankarsko trobilo, ga rekonstruira ter vrne v svoj svet realnosti z namenom obvladovanja civilnih množic. Škoda, povzročena danes, pomeni manj napora v prihodnosti. Iskanje ravnotežja trenutna oblast z ministrom Simonitijem na čelu razume na način, da škoduje drugemu in išče razdor, pa čeprav so kratene svoboščine ter zakonodajno zajamčene pravice. Gospod minister, vaše dosedanje delo v LMŠ ocenjujemo kot skrajno škodljivo. Kršitve, opustitve dolžnih ravnanj in zanemarjanje politične integritete pa so sila stvarne in zelo zelo očitne. Medtem ko smo malodane z zavistjo opazovali izvirnost in ambicioznost nekaterih ukrepov okoliških držav za omilitev posledic epidemije na področju kulture, je bila usoda slovenske kulture in umetnosti v času covid-19 v rokah tako imenovane Lahovnikove strokovne posvetovalne komisije ter predstavnikov gospodarstva. Nerazumevanje posebnosti položaja samozaposlenih v kulturi v okviru interventnih zakonov je sprva privedlo do neprimerne uravnilovke pri upravičenosti do pomoči samozaposlenih v kulturi. V časovnem obdobju protikoronskih paketov pomoči in dolgotrajni zdravstveni krizi niste vzpostavili nobene referenčne strokovne komisije, specializirane za kulturo, ki bi jo sestavljal širok krog strokovnih združenj, civilne družbe, tudi predstavnikov ministrstva, ki bi tako ali drugače bila sogovornik vladni Lahovnikovi skupini in bi z njo seveda tudi usklajevala svoje predloge. Nič. Nič od nič. Minister ne očitamo vam, da niste finančno zaščitili javnih kulturnih zavodov, ker jih ste. Vendar vas spominjamo, da srčiko slovenske kulture v Sloveniji predstavljajo tudi nevladne organizacije, samostojni ustvarjalci, ljubiteljski prostovoljci, ki delujejo v javnem interesu in za njih, razen skupnih medresorskih ukrepov, ni bilo narejeno nič. Dovolj bi bilo, če bi samo pogledali čez planke po nekaterih ukrepih na primer na Hrvaškem, v Italiji ali Avstriji. Pa tega niste storili. Če se je pri nas delo popolnoma ustavilo, so ga drugje spodbujali, kar je seveda dokaz, da se da, če se hoče. Vi pa ste s svojo nesposobnostjo ter neambicioznostjo zatrli sleherni up, da se v Sloveniji v kulturi sploh splača delati. Kaj ste skupaj z Vlado sporočili slovenskim filmskim ustvarjalcem, ki so na poplačilo dolga po dolgotrajnem javnem boju, neštetih opozicijskih poslanskih vprašanjih in pozivih civilne družbe morali čakati na usmiljenje koalicijskih partnerjev, da jih s sklepom matičnega odbora vključijo šele v sedmi protikoronski paket? V sedmi protikoronski paket! Tako ste socialno ogrozili približno tisoč 400 ljudi, delujočih v avdiovizualni industriji, večina seveda samozaposlenih in samostojnih podjetnikov. Posledice mačehovskega obnašanja so še toliko bolj pogubne, če k tej številki prištejemo še vse njihove družinske člane. Vi ste bili na varni strani, plačo ste prejeli 5. v mesecu. Oni pa ne. Od vaše prve kršitve ter opustitve dolžnega ravnanja, ker se zahtevki iz prevzetih obveznosti niso izplačevali, ste, minister Simoniti, neposredno odgovorni tudi za škodo, ki jo je Slovenija utrpela v mednarodnem filmskem in političnem prostoru, saj se ni izpolnjevalo mednarodnih pogodb in izplačil, ki so vezane tudi na kooprodukcijo s tujimi, predvsem nizozemskimi, češkimi, avstrijskimi filmskimi ustvarjalci. Zaradi neizplačil so zastala tudi vlaganja v slovenski film iz tujine. Prav tako, minister Simoniti, nosite odgovornost in opustitev dolžnega ravnanja za nestrokovno prekinitev ustvarjalne kontinuitete filmskim delavcem, saj bi se lahko financiranje projektov prilagodilo novim zdravstvenim okoliščinam v okviru posameznih faz nastajanja filmskih projektov. Prekinitev ustvarjalne kontinuitete z vladno blokado sofinanciranja filmskim projektom je privedlo tudi do širjenja kroga deficitarnih poklicev v okviru filmske produkcije. Mnogi delavci pri filmu, ki so razpolagali z znanjem in izkušnjami s tega področja, so se že prekvalificirali; nekatere smo za vedno izgubili; tudi zaradi vas. Komu bi pri spoštovanju lastne politične integritete in poznavanja vloge RTV Slovenija ter STA v slovenski družbi sploh prišlo na misel, da za spremembo zakona v osrednji medijski hiši nacionalnega pomena odmeri pičlih pet dni javne razprave v času počitnic ali pusti finančno hirati Slovensko tiskovno agencijo? Komu, pri zdravi pameti? Minister Simoniti, pri uničevanju medijskega prostora uigrano sodelujte: prvič, na eni strani s servisiranjem predlogov sprememb medijske zakonodaje, ki predstavljajo očiten korak k postopnemu uničevanju neodvisnih in svobodnih medijev. In drugič, na drugi strani s pasivnostjo in molkom, s katerima tako predsedniku Vlade kot Uradu vlade za komuniciranje dopuščate možnost obračunavanja z neodvisnimi mediji. Javni mediji, ki skrbijo za zanesljivost in objektivnost informacij, vam in stranki SDS očitno predstavljajo eksistencionalno grožnjo. Doslej biti direktor ali direktorica nacionalne kulturne ustanove ali agencije ni bila politična funkcija, z novim načinom pa ste, spoštovani gospod minister, uvedli izredno nevarno prakso, ki pozicijo moči politike v odnosu do stroke in civilne družbe izrazito potiska v smeri prve. S tem ko ste naznanili izbranega kandidata, še preden ste pridobili mnenje svetov zavodov, ste ne samo podcenjujoče ter pokroviteljsko odpravili strokovno mnenje, ampak ste tudi kršili ustanovne akte muzejev. Še preden je Računsko sodišče podalo sorodno mnenje, smo v LMŠ ugotovili, da pri kadrovanju izvajate nedomišljene in strokovno vprašljive spremembe ustanovitvenih aktov, ki nimajo konceptualne povezanosti z drugimi ustanovitvenimi akti sorodnih institucij v delu izbranih kriterijev in strokovnih kompetenc. Jasno namreč je, da s spremembo ustanovnih aktov skušate omogočiti lažje politično nameščanje kandidatov brez strokovnih predznanj, brez izkušenj ali referenc in kompetenc. Nameščajo se: vaši, ta pravi, poslušni. Za to pravzaprav gre. Če ste v prvem mandatu ministrovanja še oklevali z enostranskimi posegi v torišče kulture v Sloveniji, ste se žal danes odločili, da mora biti prihodnost slovenske kulture v rokah stranke SDS. In permanenten konflikt na polju kulture je samo posledica le-tega. Vaša ključna naloga je bila omogočiti sobivanje vseh kulturnikov in kulturnic, umetnic in umetnikov različnih ideoloških zaledij in ne povzdigovanje enih in onemogočanje drugih, sploh tistih, ki nosijo kritično misel v družbeni prostor. Niste je opravili. Žal. Gospod Simoniti, nosite tudi politično odgovornost za načrtno spodkopavanje postulatov slovenske kulture, ki jih ne nadgrajujete v okviru pluralnosti mnenj stroke in vključenosti civilne družbe. Pripeljali ste nas tako daleč, da od vas terjamo, na primer za demokracijo skoraj samoumevno vprašanje, ki se glasi: Zakaj niste omogočili javne in predvsem strokovne razprave pri nameri ustanovitve novega muzeja osamosvojitve? Ali ne bi morali o potrebi po takem muzeju in njegovem pomenu za družbo razpravljati muzealci, umetnostni zgodovinarji, zgodovinarji, antropologi, sociologi in še kdo? Vaša dejanja se za nameček kažejo tudi v zakonodajno ter pravno spornih prijemih, pod katerimi se kot minister ne bi smeli nikoli podpisati. Namerno se vedete kot popoln analfabet, kot da ne znate doumeti simbolizma upornih dejanj kulturnikov in ga kratko malo pripišete grožnjam s smrtjo. Namerno to počnete! Protestno odidete iz dvorane Državnega zbora, ker se vam več ne da poslušati. Filmarjem pa kratko malo sporočite, naj tožijo državo, ker jim vi kot njihova elementarna vez z najvišjo vladno politiko pač ne morete pomagati. V normalnih družbah, ko ministri vidijo, da ne morejo izpeljati tistega, kar je edino pravilno, odstopijo in s tem sporočijo svoji vladi, da je ne bodo podpirali v nezakonitih dejanjih. Ne! Vi tega niste storili. Molčali ste in souničevali kulturo. Kultura, umetnost ter mediji niso več tarča zgolj subverzivnih napadov, seveda namenjenih podrejanju. Pogostokrat se gonja, mnogokrat zelo sprevržena, odvija na očeh javnosti, skladno s populistično doktrino, da svoje potem še dodatno lahko oddelajo tudi strankarska trobila. V LMŠ smo prepričani, da bi morali, minister Simoniti, odstopiti, ker se za uresničevanje svojih ciljev poslužujete makiavelističnih metod, ki prinašajo razdor v družbi in negativno sprevračajo javni interes v kulturi. Z vašo vlado smo izgubili tudi politično kulturo. Kako pričakovati, da bo minister za kulturo kulturen, če njegovi somišljeniki vseskozi rušijo raven kulture na vseh področjih v državi? Interpelacijo, ki smo jo v LMŠ tudi sopodpisali, bomo seveda podprli. Minister, največ boste naredili za politično kulturo in kulturo sploh v Sloveniji, če odstopite. K temu dejanju pa prepričate tudi svojo vlado. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, spoštovani minister dr. Vasko Simoniti! Dovolite mi, spoštovani minister, da najprej izrazim zadovoljstvo, da ste se danes odzvali na to vabilo na to interpelacijo, kjer se boste na nek način soočili s posledicami vašega enoletnega dela. To izpostavljam zato, ker se namreč dvakratnemu vabilu Evropskega parlamenta niste odzvali in se niste udeležili seje, ki je po enoletnem vladanju stranke, ki ji pripadate, stranke SDS, zahteval razpravo o stanju v Sloveniji. In to prav na vsebinskih področjih in točkah, ki jih pod budnim očesom predsednika Vlade seveda pokrivate prav vi, spoštovani gospod minister, minister za kulturo Republike Slovenije. In čeprav sem, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani interpelirani minister vesel, da je minister danes pristal na to, da se zazre v ogledalo, se moram vendar najprej vprašati, čemu bi minister odklonil razpravo o tem v Evropskem parlamentu. Saj bi, konec koncev, razprava tekla o enakih vprašanjih, kot jih bomo danes naslavljali poslanke in poslanci tu, v slovenskem parlamentu. Tako kot nas namreč tudi demokratično Evropo zanima, zakaj vsi ti napadi na novinarje. Kako je mogoče, da v državi članici Evropske unije spremljamo omejevanje neodvisnosti novinarskega dela? Kako je, spoštovane in spoštovani, mogoče, da vlada demokratične države vehementno krši zakone, ko si jemlje pravico, da tepta Slovensko tiskovno agencijo, tisto agencijo, ki je pred 30 leti skupaj z ostalimi takratnimi mediji odigrala ključno vlogo pri osamosvajanju in nastajanju slovenske države? Slovenska tiskovna agencija je še danes steber kakovostnega in nepristranskega informiranja o dogodkih v Sloveniji tako za domače kot tuje uporabnike. Zakaj se morajo v Sloveniji dogajati napadi na svobodo govora in izražanja? In zakaj pristojno ministrstvo, skupaj z Ministrstvom za pravosodje, ne naredi prav ničesar, da bi zajezilo kugo sovražnega govora, nestrpnosti in lažnih novic? Pa ne le na socialnih omrežjih, ampak tudi in predvsem v medijih, ki so blizu članom vladajoče stranke SDS. V tistih medijih, za katere ni povsem jasno, iz kakšnih virov se financirajo, in v tistih medijih, zaradi katerih morajo preiskovalni novinarji raziskovati sumljive denarne tokove, ki tečejo preko Slovenije med Madžarsko in Makedonijo. Res vas vprašam, spoštovani minister, mislite, da bo resnica kaj drugače odmevala v Državnem zboru? Bo teža vaših ravnanj in nedela kaj drugačna ob strumni podpori vam naklonjenih medijev in brez nepristranskih razsodnikov? Spoštovani minister, ne bo! Ker vas bodo tudi danes spremljali državljanke in državljani; tisti, ki so, in tisti, ki niso prebrali vašega 130-stranskega odgovora na interpelacijo, ki smo jo predložili poslanke in poslanci demokratične opozicije. In ne glede na odgovore ali – bolje rečeno – izgovore bo danes jasno, da ste vi, ki bi morali biti prvi zaveznik slovenske kulture, popolnoma odpovedali. Gospod minister, vi osebno ste odgovorni. In niste več primerni za opravljanje nalog ministra, ker ste na cedilu pustili vrednote in ljudi, ki bi jih morali zastopati. Še več, marsikomu ste namesto prvega zagovornika postali prvi sovražnik. Človek brezbrižnosti, zaradi katerega so bili mnogi pahnjeni v osebne, družinske in poslovne stiske. In ne, gospod minister, če se lahko soočenju s to resničnostjo izognete v Evropskem parlamentu, mu danes tu v Državnem zboru ne boste ubežali. V SD se sicer zavedamo, da je bilo na področju kulture narejenih kar nekaj pomembnih premikov, med katere je zanesljivo mogoče šteti sprejetje tako imenovanega zakona o kulturnem evru, ki ga je Državni zbor sprejel v času, ko je Ministrstvo za kulturo vodila Socialna demokracija. Prav tako tudi pozdravljamo povečanje sredstev, ki so za kulturo namenjena v državnem proračunu, vendar to ne spremeni dejstva, da je stanje na področju kulture katastrofalno, ljudje pa skupaj s svojimi družinami v hudih osebnih in eksistenčnih stiskah. Zakaj? Zaradi vašega dela oziroma – bolje rečeno – zaradi vašega nedela. Popolna zaustavitev dialoga, samovoljno poseganje v že pridobljene pravice samozaposlenih v kulturi, blokada financiranja slovenskega filma, popolna ignoranca do zaposlenih v industriji srečanj in popolna tišina oziroma oglušujoča tiha podpora ob napadih na neodvisnost in svobodo novinarskega dela, še posebej na javni zavod RTV in STA, ter finančno privilegiranje medijskih trobil SDS v protikoronski zakonodaji so v resnici vsak zase dovolj močan razlog, da bi Državni zbor dr. Vaska Simonitija moral razrešiti z mesta ministra za kulturo ne šele danes, že mnogo prej. Naj ne bo prav nobene pomote, če bi se minister v tem covidnem letu, kjer so se ljudje, zaposleni v kulturnem sektorju, in ljudje, zaposleni, povezani s kulturnim sektorjem, znašli čez noč brez dela, zanje zavzel in poslušal Vlado prepričati, da o opozicijskih predlogih reševanje kulturnega sektorja vsaj razmisli, bi mu danes aplavdirali za dobro opravljeno delo. Toda za to žal nimamo prav nobenega razloga; niti enega samega razloga. Minister namreč že ves čas svojega mandata dopušča, da del kulturnega sektorja umira na obroke. Zaradi vladnih ukrepov boja proti epidemiji virusa covid-19 ali bolje rečeno, zaradi vladnih neukrepov in ignorance na področju kulture so zaposleni v kulturnem sektorju in zaposleni, povezani s kulturno dejavnostjo, že leto dni brez dela. Brez dela so zaradi Vlade, zaradi nedela dr. Vaska Simonitija in ne zaradi tega, ker jim je zmanjkalo energije in želje po ustvarjanju in izražanju. Zato ni in ne more biti nobenega dvoma: dr. Vasko Simoniti je odgovoren. Prvič, za neučinkovito ukrepanje pri omejevanju in odpravi posledic popolne blokade dela in izvajanja storitev na področju kulture zaradi omejevanja ukrepov boja proti epidemiji virusa covid-19. Drugič, za napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela ter poskus omejevanja neodvisnosti in pogojev za delo javnega servisa RTV in STA. Kot smo danes slišali iz prvega odziva ministra, vidi zaroto, medijsko zaroto ne zgolj v Sloveniji, ampak v celotni Evropi. Očitno ima Milan Kučan lovke razpredene daleč naokoli. Tretjič, za zadrževanje izplačevanja finančnih sredstev za že opravljeno delo na področju filma in filmske produkcije. Četrtič, za poskus nesmiselne deložacije najemnikov prostorov na lokaciji Metelkova ulica 6; to je društev, ki so ključno vlogo odigrala pri demokratizaciji Republike Slovenije in blaženju socialnih posledic v naslednjih 30 letih. Za politični odvzem statusa samozaposlenega v kulturi, za zamudi pri izdaji odločb o vpisu v razvid samozaposlenih in s tem priznanju pravic do plačila socialnih prispevkov. Sedmič, za retrogradno vodenje kulturne politike in suspenz socialnega dialoga. Osmič, za politično kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah. Naj tukaj izpostavim, da je vodenje muzeja novejše zgodovine prevzel dr. Dežman, izrazit zagovornik zgodovinskega revizionizma in velik nekritičen podpornik tabora, ki je kolabiral s fašizmom in nacizmom v času druge svetovne vojne. Devetič, za spoštovanje ustavnega načela ločitve Cerkve in države ter za nepripravo Nacionalnega programa za kulturo. Tej resničnosti ne doma ne v očeh tuje strokovne in politične javnosti, minister, ne morete več ubežati. Preveč je očitna škoda, preveč je na dlani nesposobnost in neaktivnost. Minister v odgovoru sicer res pove, da razpolaga z rekordnim proračunom za kulturo in da je ta za četrtino večji od proračuna, ki je bil načrtovan za leto 2021 še pod prejšnjo vlado. Toda, spoštovane kolegice in kolegi, kaj ima od tega kultura, kaj imajo od tega zaposleni, ki ste jim onemogočili delo in niti za trenutek niste razmišljali o tem, kako jim zagotoviti varnost in infrastrukturo za ponovni zagon? Spoštovane in spoštovani! Naj spomnim na vse slovenske posameznike in skupine, ki ustvarjajo kulturne dogodke, kulturne izdelke, ohranjajo našo kulturno tradicijo ter bogatijo našo slovensko kulturno krajino. Mnogi med njimi so z uspešnimi projekti Slovenijo predstavljali širši svetovni javnosti. Ostali so žal sami. Naj spomnim na tem mestu na vse nevladne organizacije, ki ljudem pomagajo urejati čisto normalne življenjske zadeve, za katere bi, recimo, morala poskrbeti država, ali pa na nevladne organizacije, ki na področju kulture mladim in manj mladim omogočajo, da razvijajo svoj potencial. Nekatere od njih ste, kot že rečeno, samovoljno izselili, drugim sporočate, naj na pomoč države ne računajo, saj so privilegiranci – ali kako ste prej rekli, spoštovani minister? Zakaj tako mislite? Ker si drznejo kritično govoriti o vas in vašem vodji. Zelo preprosto, spoštovani minister. Zakaj ste proti filmarjem, zakaj ste proti samozaposlenim v kulturi, zakaj samovoljno brišete umetnike iz evidenc samozaposlenih, zakaj ste sploh minister za kulturo, če vam preprosto ni mar? Spoštovan! Včasih je dovolj, da človek samo odpre oči, če posluša ljudi in naredi prvo pravo stvar. V vašem primeru, dr. Vasko Simoniti, je to odstop. Če ne boste zmogli sami, upam, da bo to zmogel Državni zbor, ker maske so padle in nobenih iluzij ni več. Iliberalna klika, ki vlada Sloveniji, je največja grožnja prihodnosti naše republike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim, posebej ministru! Interpelacija o delu in odgovornosti ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija je tretja zapored, ki se bo v zadnjih dveh tednih odvila kot trilogija spopada različnih misli, različnih ideologij in različnih pogledov na kulturo in kulturno udejstvovanje. Besedilo interpelacije je prežeto z relativno intenzivnim emocionalnim nabojem. Naslavljanje delovanja ministra za kulturo s totalno vojno proti kulturi kot političnim aktivizmom, ki skuša v kratkem času čim več razrušiti, razumemo kot priložnost za ministra, da danes odgovori na vse očitke. Za vse bi bilo dobro, da bi v duhu kulture in spoštljivosti potekal tudi današnji dialog z vseh strani. Zdi se, da smo uvod v to interpelacijo doživeli na številnih sejah Odbora za kulturo in Državnega zbora že v preteklem letu. Priprava novega pravilnika o strokovnih komisijah je razburkala številne organizacije v nevladnem sektorju, čeprav si tudi te niso bile enotne oziroma če želite enako glasne pri izpostavljanju posamezne spremembe. Nekatere vidijo v enem članu strokovne komisije, ki prihaja iz ministrstva, grožnjo neodvisnosti in strokovnosti komisije, druge spet pravijo, da je strokovna komisija, sestavljena samo iz zunanjih članov strokovnjakov, unikum v našem prostoru, saj tudi druge komisije, ki ocenjujejo projekte, prijavljene na nek razpis, sestavljajo največkrat samo uradniki ministrstva. V zvezi s tem moramo izpostaviti, da je bolj kot rešitev sama pomembna pot, kako smo do nje prišli. Govorimo o tem, da je bolj kot vsebina nekega akta pomemben dialog med pristojnim ministrstvom in civilno družbo, ki ima pravico sodelovati v procesu sprejemanja odločitev in ne more biti zreduciran zgolj na objavo predloga predpisa na javnem portalu. Zato nas čudi, da pred objavo pravilnika ni bilo posvetovanja z Nacionalnim svetom za kulturo, ki predstavlja skupaj z dialoškimi skupinami pomembnega partnerja pri oblikovanju predpisov na področju kulture. Prvo poslansko pobudo, ki sicer sodi v pristojnost ministra za kulturo, smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra naslovili na Vlado v lanskem letu, ko je v javnosti izbruhnila novica, da se že podpisane pogodbe za filmsko produkcijo ne izvajajo in da financer ne izpolnjuje svojih pogodbenih obveznosti. Zdelo se nam je prav, da se sredstva za film, ki so bila skoraj celo leto blokirana, končno le sprostijo, saj gre za veljavne pogodbe, na podlagi katerih je bilo celo veliko projektov že realiziranih. Rešitev tega pomembnega vprašanja je na koncu našla svoje mesto v sedmem protikoronskem zakonu, v katerem se je določila izjema, da lahko Ministrstvo za finance na predlog predlagatelja finančnega načrta uvrsti projekt v veljavni NRP, kadar gre za uvrstitev projektov, pri katerih se načrtuje financiranje s sredstvi proračuna države, v vrednosti do 600 tisoč evrov. Metelkova, javni prostor, kjer spoštujejo raznolikost, solidarnost, dialog in kritično mišljenje. Na takšen način je na eni od sej Odbora za kulturo bilo v zahtevi za sklic nujne seje predstavljeno delovanje organizacij na Metelkovi. S tem se lahko strinjamo. Metelkova 6 ima svojo specifično urbano noto, dejstvo pa je tudi, da imamo sredi Ljubljane, pa tudi drugod po Sloveniji, objekte, ki propadajo, izgubljajo svoj pomen, bledijo in izginjajo. Zakaj dopustiti propad enega takšnega predela mesta in celo nasprotovati njegovi obnovi? V SMC smo vedno podpirali kreativnost, raziskovanje ter zagovorništvo manjšinskih skupin, a zgolj vztrajanje na okopih in upiranje skozi prizmo napadov na civilno družbo in neodvisno kulturo nas kot družbo ne bo pripeljalo do konca, kjer bo možno mirno sožitje med vsemi deležniki, ki poskušajo ta problem že vrsto let reševati. Zaenkrat žal ne dovolj uspešno. Kar zadeva očitke o umiku države iz financiranja javnega interesa na področju medijev, v konkretnem primeru se v interpelaciji omenja javni zavod RTV, pa moramo poudariti, da je o takih predlogih, ki naj bi jih vseboval nov Zakon o medijih, potreben širši konsenz. Sploh pa je treba poudariti, da predlagatelji interpelacije govorijo zgolj o predlogu; torej predlogu, ki sploh nima veljave predpisa. V SMC smo na dosedanjih sejah Odbora za kulturo, na katerih smo obravnavali bodisi letna poročila Nadzornega sveta RTV bodisi zgolj teme, ki so zaradi izplačevanja dodatkov v času epidemije določenim zaposlenim na RTV prerasle skoraj v afere, vedno izrazili visoka pričakovanja od RTV kot javnega zavoda kot tudi vodstva. Razgradnja RTV za nas nikoli ni bila opcija, na njo ne pristajamo. Nemalokrat smo slišali, da visoko ceno v času epidemije plačujejo samozaposleni v kulturi. Strinjamo se lahko, da so postopki pri izdajanju odločb za vpis v razvid in odločanje o pravici do plačila prispevkov v preteklem letu trajali predolgo. Zakon o splošnem upravnem postopku je jasen, še bolj jasen pa je Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Vemo, da ni težava samo v zamudi pri samem izdajanju odločb. V preteklem letu so se dogajali zapleti pri obveznem, hkratnem odločanju o vlogi za vpis v razvid in vlogi za plačilo prispevkov, če sta bili vloženi vlogi istočasno. Smisel takšne zakonske določbe je v tem, da se tisti, ki jim je bil odobren vpis v razvid, vendar ne tudi pravica do plačila prispevkov, odločijo, ali potem sploh še želijo, da se jih vpiše v razvid samozaposlenih v kulturi. Če ministrstvo ravna drugače, pomeni, da ne zasleduje cilja in namena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Treba pa je vedeti, da pomembno vlogo pri tem igrajo tudi strokovne komisije, ki se včasih ne zavedajo svoje odgovornosti v celotnem postopku izdajanja odločb. Če preidemo na enega pomembnejših strateških dokumentov za področje kulture v Sloveniji, moramo poudariti, da je sprejem Nacionalnega programa za kulturo koalicijska zaveza. Priprava in sprejetje novega Nacionalnega programa za kulturo se sicer že vrsto let vleče kot jara kača in je odgovornost tudi vseh preteklih ministrov, ki niso imeli dovolj političnega časa in moči, da bi ta strateško pomemben dokument pripeljali do točke sprejema. Epidemija, ki je prizadela skoraj vse naše družbene podsisteme, ni prizanesla nikomur, še najmanj tistim, ki ustvarjajo na področju kulture. Če kdaj, je sedaj pravi in skrajni trenutek, da se pripravijo ukrepi in programi, oživi umetnost in produkcijo ter vsem, ki kakorkoli prihajajo v interakcijo z Ministrstvom za kulturo in jim le-to predstavlja vitalni del njihovega obstoja, poda izhod iz predolgo trajajoče stiske. Ne glede na vse današnje očitke, zapisane v interpelaciji, se polje kulture v Sloveniji lahko pohvali z bogatim repertoarjem raznolikega ustvarjanja vseh, ki svoj vsakdan posvetijo ustvarjanju zase in za občinstvo, ne glede na njegovo velikost. Strinjamo se s predlagatelji, da družba ne bi smela meriti svojih uspehov le še v jeziku ekonomske rasti in dodane vrednosti. Dvomimo, da se s tem ne bi strinjal tudi minister. Danes bo imel priložnost, da nas na tej maratonski seji prepriča, da je temu res tako. Po današnjem dnevu v SMC želimo in pričakujemo, da bo minister svoje delo nadaljeval preudarno, upoštevajoč socialni dialog, raznolikost slovenske družbe na področju umetnosti, smisel obstoja vseh umetnostnih zvrsti in predvsem kulturo dialoga. V Poslanski skupini SMC današnje interpelacije večinsko ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Primož Siter. Izvolite.
Dober dan! Spoštovani gospod minister, spoštovani vsi tukaj zbrane in zbrani! Začenjamo z bridko preambulo, ki se glasi: Kaj lahko državljani in državljanke sploh pričakujemo od vladajoče kulturne politike ali sploh kaj? Epidemija ni le zdravstvena kriza, marveč odstira svetovnonazorsko zagato, demagoško krizo političnih ideologij. Povsod po Evropi, kjer vlada desnica, je kultura na udaru nazadnjaškega populizma, otopelega in zakrnelega v času. Tako nekako tudi pri nas. Tragično stanje slovenske kulture danes je bilanca njenega poraza; poraza, ki je zasekal v sezoni 2020/2021. Od petka, 13. marca lani, vse do letošnje pomladi se odvija črn scenarij: napad na knjigo in Javno agencijo za knjigo, siromašenje filmske produkcije, nasilna odstranitev kulturnikov in umetnikov, ki pred parlamentom berejo Ustavo, izgon nevladnih organizacij z Metelkove, kratenje pravic samozaposlenih kulturnikov in klestenje njihovih vrst, zaprtje gledališč in kinodvoran, muzejev, galerij, zaprtje knjižnic in knjigarn, glasbenih dogodkov, plesa in baleta, kadrovske čistke, strankarski aparatčiki in politična zaplemba osrednjih kulturnih ustanov, sovražni prevzem Radiotelevizije Slovenije in Slovenske tiskovne agencije, mednarodna hajka nad svobodnim novinarstvom, sovražni govor vladajočih elit, utišanje Radia Študent, cenzura tujih umetnostnih institucij preko veleposlanika v Rimu, rušenje Roga, policijski pendreki in solzivec v oči mirnih protestnikov, vse to in še več v zgolj letu dni. Vseskozi je ministrstvo za kulturo marljivo pri razgradnji in uničevanju neodvisnega kulturnega sektorja nevladnih organizacij v polju kulture in samozaposlenih kulturnih delavcev in delavk pri demontaži tistega dela kulture, ki ne trobi v vladni rog, ne ugaja in ne diši oblastni eliti, ji ni povšeči. Kulturne ustvarjalce in ustvarjalke, kulturne delavke in delavce, umetnice in umetnike vidi kot odvečne, kot prisklednike, kot parazite, razglaša jih za privilegirane, njihove vrste hoče razredčiti, njihove pravice, ki jih samoimenuje privilegij, pa oklestiti in odvzeti. Kulturi hoče pristriči peruti, a tega se ne da, je ni sile na tem svetu, ki bi zmogla, nikoli in nikdar ne in tudi danes ne. Kajti slovenski jezik in kultura sta emancipatorni sili zgodovine, gonilo preživetja v preteklosti in obstoja v sedanjosti. Kulturna politika danes nima vizije, razen tiste skozi slepo prizmo vladajoče SDS, nima niti etike niti moralnih načel, izvaja zločeste manevre, pogubne kulturi, pogubne njenim ustvarjalcem in ustvarjalkam, pogubne v bistvu ljudem. Daleč od tega, kot je nekdo lepo rekel: »Odpreti vrata ministrstva pomeni prisluhniti glasu umetnika, prestopiti prag oblasti in se pokloniti kulturi.« Minister je ušpičil marsikaj, bi rekli, a žal to ni pobalinstvo, kot bi bonton in manire moža na visoki državniški funkciji morda behavioristično preveč prizanesljivo ošvrknili. Namesto vloge zaščitnika kulture, njenega varuha in državnega mecena, se minister Simoniti poslužuje maščevanja, metode izločanja in odstranitve vseh kulturno-umetniških sfer, ki so razsvetljene, progresivne, avantgardne, plod mislečega humanizma, fenomena svobode. Videti je, da mož na čelu kulturniške garniture črti in prezira ustvarjalnost, kreativnost, napredno misel, kritični um in uporni duh. Raje kot družbeno angažirano, živo in vitalno kulturo bi vladarski razred menda videl pomensko izpraznjeno parado forme, votlo estetiko povprečnosti brez nevarnosti mobilizacije družbenih silnic ter večno repeticijo tradicionalnih, po možnosti z večinsko religijo preživetih vzorcev, ki se spiralno reproducirajo iz pamtiveka. Pesnica Anja Golob piše, kako so kulturniki med epidemijo dobili brco v pleksus, citiram: »Ta družba stoji na nekih konsenzualnih etičnih temeljih, brez katerih je smrdeča kloaka, kjer vlada izključno zakon močnejšega oziroma tega, ki bolj zadirčno in vulgarno čivka. Ministrstvo za kulturo bi moralo predstavljati prvi branik kulturnih standardov v družbi. Njegovo delovanje bi moralo biti osnovna družbena norma, njegova naloga pa skrb za dobrobit sektorja. Položaj in stanje kulture sta v neki družbi najboljša pokazatelja njenega zdravja.« »Gre za omalovaževanje ter odkrit napad na enega temeljnih postulatov naše družbene pogodbe: osnovno dostojnost in spoštljivost med nami.« A pesnic in pesnikov naša oblast noče poslušati, zato jih tudi ne more slišati. Prisvajanje moči, nadzor in kontrola umetnosti in medijev, cenzura odklonskosti, vse to so sledi kulturne propagande iz nekih mračnih časov, katerih cilj je bila mobilizacija množic v politično podreditev, zlom duha in popolna predaja. Četudi se še tako trudite vcepiti dvom, sejati nestrpnost in delitve kulture v smislu prava – ne prava, naša – tuja, visoka – nizka, tradicionalna – sodobna, kultura ni in ne bo klonila. Kulturni delavci, umetniki, ustvarjalci, snovalci se ne predajo. Oblast za verzijo do kulture kaže grd obraz, a tudi strah. Dramski igralec Vlado Novak, prejemnik Borštnikovega prstana, ob napadih na kulturo ugotavlja, kako naša oblast, citiram, »ljubi šport, kjer vlada izmerljivost, njej nevarna pa je neizmerljivost, nedorečenost, zakritost, čudnost, metafora v umetnosti«. Konec citata. Spet drugi pravijo, da smo okuženi ne z virusom, temveč z barbarstvom in zaničevanjem kulture. Beraška cula kulture je resda podedovani status quo, vendar z aktualnim udarom na njen najranljivejši del, najšibkejši člen dosegamo temno dno. Že tako uborno stanje kulture, nezavidljiv položaj kulturnih delavcev, samozaposlenih v kulturi in nevladnih organizacij se je z nastopom krize koronavirusa močno poslabšal prav zaradi neukrepanja države. Kultura je v agoniji, stlačena v ideološki kalup po meri vladajočih ali izrinjena na obrobje onstran preživetja, večna dekla politike. Epidemija je v sfero kulture zarezala ostro in brez milosti in vendar, kultura kot celota v protikoronski zakonodaji ni bila obravnavana, čeravno bi potrebovala svoj sveženj ukrepov in drugačen način obravnave, da bi prebrodila krizo in si po njej opomogla. V izrednih razmerah so kulturni delavci in ustvarjalci ostali ne le brez možnosti dela, ampak mnogi tudi brez statusa. V primežu večplastnih razdiralnih učinkov koronakrize zamude ministrstva z izdajo odločb in ločene obravnave vlog samozaposlenih v kulturi pomenijo resne posledice za prijavitelje, katerih preživetje in socialna varnost sta resno ogrožena. Prošnje za status samozaposlenega in pravice do plačila socialnih prispevkov niso bile obravnavane istočasno, kar vodi v zastoje in je kršitev krovnega zakona o kulturi. V času popolne ohromitve delovanja kulturnih ustanov in zajezitve kulturnega življenja, v času prisilnega kulturnega molka so najbolj ranljiva skupina kulturnih delavcev prav samozaposleni v kulturi, ujeti v začarani krog – brez statusa ni dela, brez prispevkov pa ni statusa. Knjigarne. Te so skoraj ves čas epidemije zaprte, medtem ko druge trgovine delajo. Dimenzija knjige je dvojna, kulturno-izobraževalna in gospodarska, zato naj se knjigo uvrsti med nujno potrebne življenjske dobrine, knjigarne pa med nacionalno pomembno infrastrukturo. Nimamo smernic o protokolih odprtja gledališč in kinodvoran. V cerkev ali v savno lahko greste, v gledališče ali v kino pa ne. Nimamo niti približnega datuma odpiranja gledališč in kinodvoran. Dramski ansambli nastopajo pred praznim parterjem, nimajo se komu pokloniti. Četudi delajo v javnem sektorju, gledaliških igralcev ni na seznamu cepljenja, čeprav se bližini v delovnem procesu ne morejo izogniti. Mnogi so zboleli, med gledališčniki štejemo tudi smrtne žrtve. Muzeji in galerije samevajo, pogrešajo obiskovalce. Ljudje so se med korono odvadili kulturnega udejstvovanja, vračajo se postopoma, daleč od časov pred epidemijo, muzeje pesti izguba lastnih prihodkov. In film. Način podpore filmu je sedanja vlada nasledila, vendar sama ni pokazala niti kančka namere, da bi težave odpravila, ampak je, citat, »puščala filmarje v krču zadnjega dne do silvestrske noči, ko je prišlo do sprostitve sredstev za že opravljeno delo,« bi rekla bivša ministrica Širca. Po sramotni finančni blokadi filma, ko ustvarjalci niso prejeli izplačil za svoje delo, ko je zastala domača produkcija in usahnila mednarodna, je zdaj tukaj nova blokada filma, nova blokada Slovenskega filmskega centra, ki je februarja od ministrstva prejel le delno odločbo za okrog polovico sredstev letnega proračuna, s čimer v resnici plačuje stroške na lanskih projektih. Izčrpavanje se torej nadaljuje. Namesto pomoči industriji srečanj, ki jo je zaprtje povsem zlomilo in spravilo na kolena, se je ministrstvo lotilo mešetarjenja z medijsko zakonodajo, kakopak brez javne razprave in brez stroke. Cilj je kristalno jasen – omejitev novinarske svobode, usmeritev finančnih tokov iz javnega servisa v zasebne, kakopak k medijem, spetim s SDS, odvzem avtonomije Slovenski tiskovni agenciji ter Radioteleviziji Sloveniji. Strahopetna je neodzivnost ministra na protizakonito zaprtje financiranja javne službe STA ter poskus politične komande nad Radiotelevizijo Slovenijo. To ni nič drugega kot sovražni prevzem, napad na ustavno pravico do obveščanja. Po večmesečnem finančnem izčrpavanju STA zdaj Vlada ukazuje nadzornemu svetu STA, naj razreši direktorja. Somrak demokracije. Ušesa oblasti so gluha. Minister ni vzpostavil dialoga z nevladnimi organizacijami in samozaposlenimi v kulturi, dialoške skupine za trajni dialog, kot jih poznamo že od leta 2009, niso oblikovane, pravilnik o strokovnih komisijah si je prikrojil po svoje tako, da omejuje obstoječe standarde in vnaša premočan vpliv samega ministra, torej samega sebe. Nadaljuje se stihija brez nacionalnega programa za kulturo, zamuda, ki ne le predstavlja kršitev zakonodaje, ampak tudi krni razvoj. Medtem ko se v Vladi hvalite s 46 milijoni kulturnega proračuna, od česar je skoraj polovica namenjena investicijam, tudi nenačrtovanim, a la muzej osamosvojitve, medtem ko mahate z rekordnim budžetom, kulturnikom in nevladnikom pretite z odvzemom financiranja. Dogaja se pregon in izčrpavanje najranljivejših v kulturi tako, da izstradate, iztrebite in izkoreninite. Ista šablona, kot jo jemljete v primeru glasbenika, ki ste ga arbitrarno izbrisali iz razvida samozaposlenih v kulturi, s čimer je izgubil pravico do kritja prispevkov za socialno varnost. Ista šablona za Slovenski filmski center, za Javno agencijo za knjigo, za Radiotelevizijo Slovenijo, za Slovensko tiskovno agencijo, za samozaposlene v kulturi, za Metelkovo. Kdo, minister, je naslednji? Sprašujemo se, ali smo morda obtičali v živem blatu, v močvirju fevdalnega kapitalizma pod oblastjo fevdalne gospode, ki v lastni osebi deli in vlada. »Divide ed impera« je v našem primeru prej »jemlji in vladaj«. Očitamo vam popolno odvisnost vašega strokovnega dela od strankarskih odločitev, odgovornost za neizdajo odločb o statusu samozaposlenih v kulturi, novih davčnih določil z namenom manjšanja števila vrhunskih umetnic in umetnikov, spremembo pravilnika o komisijah, menjavo komisij, samodrštvo brez dialoga s stroko, rošado komisije Prešernovih nagrad z nestrokovnimi člani, lojalnimi desni politiki. Minister, očitamo vam arogantnost in marginalizacijo vsakršne kulturne produkcije, ki je ministrstvo ne zazna kot prave, ker ne tuli v pravi rog, namensko uničevanje sodobne, v mednarodne vode vpete žive umetnosti in kulture. Očitamo vam janšizacijo umetnosti in kulture, protežiranje po lastnih vatlih izmerjene narodotvorne umetnosti, podržavljanje in cenzuro kulture. Minister, očitamo vam ugrabitev medijev in spodbujanje sovražnega govora, neodziv na policijsko nasilje nad vrhunskimi umetnicami in umetniki, zastopniki Slovenije na Beneškem in drugih bienalih, nasilje nad bralci ustave in kriminalizacijo mirnih protestnikov. Očitamo klientelizem in koruptivnost pri političnih postavitvah nestrokovnega kadra v osrednjih kulturnih ustanovah. Očitamo nespoštovanje zaščitnih ukrepov, nenošenje obrazne maske ob obisku Borisa Pahorja in neupoštevanje varnostne razdalje, torej pravil vaše lastne vlade. Očitamo vam vse tisto, kar bi morali storiti, pa niste. To so ukrepi za pomoč kulturi v zvezi s covidom-19, ki niso socialni, temveč podpirajo in preživijo aktivno kulturo v času epidemije, posebna podpora sektorjem in poklicem v kulturi z največjim izpadom dohodkov v času krize, izenačitev statusa samozaposlenih v kulturi z zaposlenimi v javnih zavodih, sprememba načina razdeljevanja sredstev, mikrokrediti samozaposlenim, pravično obdavčenje pogodbenih delavcev v kulturi, ustanovitev kriznega sklada za umetnost in kulturo po vzoru evropskih držav, recimo Avstrije, Nemčije, Belgije, tudi Hrvaške in Irske, neposredna pomoč samozaposlenim iz javnih sredstev, uvedba jasnih smernic o odpiranju gledališč in kinodvoran in industrije srečanj, uvrstitev knjige med nujne življenjske dobrine. Ne nazadnje tudi sprejetje smernic za enakost spolov v kulturi in spolna uravnoteženost kot kriterij pri razdeljevanju javnih financ; v Sloveniji, recimo, je ženska režirala komaj vsak dvanajsti z javnimi sredstvi podprt celovečerni film in le vsak šesti kratki film. V zadnjem letu, letu epidemije, letu menjave vlade in letu brez kulture, občutek izgube demokratičnosti in svobode izražanja srhljivo raste. Prostor demokratičnosti in kulture se zapira, krči in oži, obstoju in prihodnosti kulture se ne posveča ustrezne skrbi, kot je to primer v drugih evropskih državah, kjer o kulturi razmišljajo kot o javnem dobrem. Države Evrope so v epidemiji krepko pomagale kulturi ali umetnosti, celo Madžarska je umetnikom zagotovila poseben paket pomoči. A ne tudi Slovenija, ta izstopa z molkom, čeravno kulturni sektor opozarja, da bi se sredstva za kulturo zaradi odpravljanja posledic epidemije v prihodnjih letih morala povečati za najmanj 20 milijonov evrov, da je nujno poskrbeti za namenski sklad v višini vsaj 50 milijonov evrov in tako naprej. A to se ni zgodilo, saj naš vladajoči razred živi v strahu pred kulturniki, v strahu pred novinarji, pred mediji, pred Radiotelevizijo Slovenija, pred STA, pred aktivisti, pred branjem ustave, celo pred snežaki. Zanj kultura ni naložba v prihodnost, ni razsvetljenski projekt, le strošek na plečih kapitalističnega mogula, ki ima za orožje, nima pa za zdravstvo, nima za šolstvo, za znanost, za kulturo – v bistvu nima za ljudi. Svaril kulturnikov nočete slišati, imenujete jih kričanje. Na sejah nočete poročati o zadevah, vsebinsko vezanih na matična delovna telesa, seje ste muhasto zapuščali, odvihrali, rekoč: »Ne bom več poslušal, ne ljubi se mi. Adijo!« Spet drugič ste poslanke in poslance pošiljali v Bukarešto: »Pojdite v Bukarešto, zarukano Romunijo!« žalili vsevprek, tudi državo članico Evropske unije. Kot piše pesnik Brane Mozetič, umetnik svetovnega ugleda in številnih nagrad, eden tistih z Metelkove, od koder minister ne pozna nikogar z vrhunskimi dosežki, citiram: »Razumem, da je poneumljanje ljudi za oblast vabljivo, toda dolgoročno to vodi v propad.« Konec citata. Ne le, da nas vodite v propad, minister, vladajoči možje tja naravnost drvite. Z vso naglico in penastimi usti pehate tja še tiste poslednje, ki se ne dajo podjarmiti, ki še visijo nad prepadom. A kulture in umetnosti se ne da zasužnjiti. Ne da se je podjarmiti, pohabiti, narediti za svoj propagandni stroj, trobilo gneva, enoumja. Ne. Zato tudi poziv k odstopu, zato klic na pomoč – naj živi kultura in svoboda z njo! Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavila Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlagatelji so 10 točk interpelacije kulturnega ministra obrazložili na zelo nekulturen način, s čimer so pokazali predvsem raven svoje kulture in svojega obnašanja. V času epidemije koronavirusa so se vsi na novo imenovani ministri, vključno z ministrom Vaskom Simonitijem, lotili priprav protikoronskih paketov, v katerih je vsak dal predloge za svoj resor, za kulturo, kulturnike in umetnike, za kulturne ustanove in podobno. Epidemija je seveda predvsem zdravstvena kriza, ki pa nikakor ni zaobšla kulturnega področja, vendar je bil minister ves čas omejen z zdravstvenimi ukrepi. Sledil je strokovnim službam in v okviru svojih zmožnosti zagovarjal in se boril za kulturo na Slovenskem. Prav na pobudo Ministrstva za kulturo je bila Slovenija ena prvih držav na svetu, ki je s primernimi ukrepi in pod ustreznimi zaščitnimi pogoji že konec aprila 2020 omogočila odprtje muzejev, galerij, knjižnic, s 1. junijem pa so pod ustreznimi varovalnimi ukrepi sprostili še uprizoritvene glasbene dejavnosti. Z dodatnimi sredstvi so podprli tudi odprtje poletnih zunanjih prizorišč, med drugim tudi letni oder na Metelkovi in promocijsko akcijo Mi smo #odprti za kulturo. Ne glede na to, da je epidemija preprečila izvedbo načrtovane produkcije, je Ministrstvo za kulturo vsem javnim zavodom povsem nemoteno zagotavljalo vsa sredstva, ki so jim bila z odločbami dodeljena še pred epidemijo, tako za izvajanje programa kot za plače in splošne stroške delovanja. Nedelujočim javnim zavodom bi se tako lahko v letu 2020 odvzelo tudi do 41 % programskih sredstev, a so kljub temu obdržali vsa sredstva, čeprav jim programa ni uspelo izvesti v celoti. Prav tako je ministrstvo, ne glede na stanje epidemije in okrnjeno izvedbo kulturnih programov, izpeljalo vse razpise za nevladne organizacije in posameznike in pri tem pokazalo veliko mero fleksibilnosti in razumevanja zaradi epidemične situacije. Poleg ukrepov za zajezitev epidemije so deležniki na področju kulture črpali tudi interventna sredstva iz proračuna drugih ministrstev. Po podatkih Ministrstva za kulturo so poslovni subjekti v kulturi, samostojni podjetniki, ki imajo kot glavno dejavnost navedeno katero od kulturnih dejavnosti, vendar nimajo statusa samozaposlenih v kulturi ter samozaposleni v kulturi, prejeli sredstva v višini okrog 70 milijonov evrov, in sicer z Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje za delno in celotno povračilo nadomestila plače, subvencioniranje skrajšanja polnega delovnega časa, nadomestilo plače zaradi karantene. Furs je posredoval podatke o oprostitvi plačila vseh prispevkov za socialno varnost in za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, za krizni dodatek in za mesečni temeljni dohodek. Iz podatkov je razvidno, da minister za kulturo v lanskem letu ni pozabil na kulturne delavce, prizadeval pa si je tudi za čimprejšnjo sprostitev omejitvenih ukrepov na področju kulture. Za leto 2021 smo potrdili rekordno visok proračun Ministrstva za kulturo. Predlog vlade Marjana Šarca za leto 2021 je za Ministrstvo za kulturo znašal dobrih 190 milijonov evrov, po rebalansu proračuna za leto 2021 pa se je na pobudo ministra Vaska Simonitija proračun povečal za skoraj 47 milijonov evrov. Če primerjamo proračuna iz vlade Marjana Šarca s proračunom naše vlade, dobimo verižni indeks 124,1 %, kar pomeni skoraj četrtinsko povečanje sredstev, namenjenih kulturi in kulturni ustvarjalnosti iz proračuna Ministrstva za kulturo. Največ sredstev, kar 20,5 milijona evrov, se je povečalo za investicije v javno kulturno infrastrukturo, za 1 milijon so se povečala sredstva, namenjena spomenikom v lasti občin in drugih fizičnih oseb, prav tako 1 milijon za založništvo in za filmsko dejavnost, slaba 2 milijona evrov sredstva za področje ustvarjalnosti, to je gledališka, glasbena, vizualna in intermedijska umetnost, 1,4 milijona več je namenjenih za samozaposlene, za njihovo plačilo prispevkov za socialno varnost, delovne štipendije in boleznine, in pol milijona evrov več sredstev za nakup knjižničnega gradiva. Poleg vseh povišanj so v proračunu za leto 2021 zagotovljena sredstva za nujne programe Republike Slovenije v kulturi v višini 9,3 milijona evrov, in sicer za sanacijo najbolj ogroženih in najpomembnejših kulturnih spomenikov, za ureditev osnovnih prostorskih pogojev in nakup opreme za javne zavode s področja kulture, podporo razvoju sodobnih knjižničnih storitev potujočih knjižnic, za ohranjanje in obnovo najbolj ogrožene in najpomembnejše slovenske filmske, plesne, glasbene in baletne dediščine in digitalizacijo kulturne dediščine, za gradnjo najbolj ogroženih gradnikov infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju, za zagotavljanje najnujnejših prostorskih pogojev in opreme, za razvoj ljubiteljske in nevladne kulture po lokalnih skupnostih in mladinske kulturne dejavnosti ter za odkupe predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti. Sredstva so se torej okrepila na vseh kulturnih področjih, od gledališča in filma do knjižne in založniške produkcije. Največje povišanje sredstev pa je za ohranjanje kulturne dediščine. Predlagatelji večkrat opozarjajo, da ni bil dosežen oziroma vzpostavljen dialog z deležniki, na področju kulture. Iz danih podatkov lahko razberemo, da je bil ves čas voden, saj je minister s svojo ekipo v svojem mandatu opravil več kot 500 sestankov z različnimi deležniki s kulturnega področja, sam osebno prek 100. Redno je komuniciral z društvom Asociacija, ki se želi pozicionirati kot eden ključnih sogovornikov v zvezi z delovanjem nevladnih organizacij na področju kulture in samozaposlenih v kulturi. V interpelaciji je še veliko očitkov, ki ne temeljijo na resničnih podatkih in niso podprti z nobenimi dokazili. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih se ne strinjamo z besedilom interpelacije, zato je tudi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Za besedo je zaprosil predlagatelj Matjaž Nemec. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni, dragi minister! Sedaj ko smo imeli priložnost slišati mnenja vseh poslanskih skupin, lahko sklepamo, da bo razprava plodna in rezultat glasovanja še toliko bolj. Nič ni več samoumevno, tudi ne podpora tistih, ki so vam dali svoj glas pri samem imenovanju tako vlade kot vas, spoštovani minister, ki pravite, da gre danes za zlorabo instituta interpelacije. S tem bi se mogoče lahko strinjali slovenski nacionalisti ali pa populisti, zbrani v Slovenski nacionalni stranki ali pa stranki SDS, ki ji pripadate, mogoče v enemu delu konzervativci, kot smo slišali s strani kolegice iz Nove Slovenije. Vsekakor ne večina, ne med liberalci, socialdemokrati in socialisti. Spoštovani, več kot potrebno je opraviti temeljito razpravo in moja prošnja je po vaši odzivnosti, jaz bi rad danes od vas dobil odgovor, ne samo midva, ne samo mi, pripravljavci, ampak širša javnost. Kajti izhajati iz tega, da mi zlorabljamo ta institut, se mi zdi neprimerno. Ohranjate svojo distanco ne samo do kolegov s področja kulture, ampak enako počnete tudi do državnega zbora, do katerega ste v podrejenem položaju, kajti ta vas je imenoval. Govorite o tem, da želite postaviti nek nov duh, govorite o tem, da želite postaviti neke nove kriterije, predvsem pri opredeljevanju lepe, in kot pravite vi, »prave kulture«. To je vaš citat. Dejansko ste se pa postavili kot vrhovni cenzor slovenske kulture, z vsem dolžnim spoštovanjem, kajti kateri so ti kriteriji, ki opredeljujejo umetnost vrednostno, kot jo opredeljujete vi sami? Dovolite mi, da vas povprašam, kateri je ta novi koncept, je ta uveljavljen mogoče v novem nacionalnemu programu ali pa z novimi zakoni? Kateri so vaši kriteriji za to, da opredeljujete umetnost na dobro in slabo ali pa opredeljujete kulturo na vredno podpore ali ne? Gotovo z ignoriranjem uveljavljenih in veljavnih inštrumentov ne, in seveda vseh presoj, ki so se tekom let gradile skupaj z gradnjo naše države. Brez kakršnihkoli analiz, ampak samo na podlagi vašega mnenja oziroma mnenja vaših sodelavcev, »zdi se nam, da je tako prav«, tako radi rečete. Spoštovani, kritizirate predvsem svoje predhodnike, po drugi strani ste v vašem tekstu vsaj trikrat izpostavili zakon o kulturnem evru, ki so ga, bog ne daj, ampak je treba povedati, predlagali in tudi potrdili na predlog vaših predhodnikov iz vrst Socialnih demokratov. Spoštovani, dovolite mi, da se obregnem ob vaš odnos do dveh najbolj ranljivih skupin, govorim o samozaposlenih na eni strani in o nevladnih organizacijah na drugi strani. Nobeden od teh ni privilegiranec, ampak ima Ministrstvo za kulturo svoja pravila, po katerih ustvarjalke in ustvarjalce postavi v položaj, ko prejmejo status, torej to ni individualna odgovornost in odločitev ministra. Minister, s svojimi žaljivimi besedami dokazujete, da ste kršili normativne akte in pravila, o katerih smo se kot družba dogovorili v preteklosti. Zamujate pri izdaji odločb o vpisu razvida samozaposlenih v kulturi oziroma priznanja pravice do plačila prispevkov, to vam očitamo vsi, tako v politiki kot tudi kulturniki, in vi še vedno pravite, da vam ni česa očitati, da ni razlogov za to interpelacijo, da je ta interpelacija zlorabljena. Še več, celo Varuh človekovih pravic, spoštovani minister, vam očita, citiram: »Ravnanje Ministrstva za kulturo pri vodenju postopkov za dodelitev statusa samozaposlenih v kulturi in pravice do plačila prispevka za socialno varnost kaže na kršitev načela ekonomičnosti postopka, načela varstva pravic stranke v postopku in načela dobrega upravljanja.« Vi ste rekli, da niste kršili nobenega akta, da niste kršili nobenega zakona. Naj spomnim. V odločbi, s katero posameznika brišete iz razvida samozaposlenih v kulturi, ne navajate dejstev, pač pa zgolj domnevne kršitve. Sklicujete se na postopke, ki še niso bili zaključeni, ne razlikujete pa niti med poklicnim delovanjem ustvarjalca na eni strani in njegovim siceršnjim zasebnim udejstvovanjem ter odločitvami na drugi strani. Povrh vsega reper Zlatko Čordić, ki se mu tako posmehujete danes na drugi strani, ni imel možnosti, pozor, ni imel možnosti pritožbe. To je demokracija po vaše, to je kultura po vaše, to je dojemanje stvarnosti, razumevanja kulture po vaše. Tovrstne prakse, spoštovani minister, ali boste še ali ne boste, je čisto vseeno, so nedopustne, ne glede na to, kdo sedi na tem stolu, ali ste vi ali je kdo drug iz preteklosti ali prihodnosti. Gre za nedopustno ravnanje javnega organa. Evidentno so kršeni temelji pravne države, in sicer citiram še enega pravnika: »Tako slabo vodenega postopka in slabo napisane odločbe še nisem videl. Skoraj ne morem si predstavljati, da ministrstvo izda takšno odločbo. Predvsem sem prepričan, da jo bo Upravno sodišče odpravilo, če jo bo gospod Čordić le izpodbijal na upravnem postopku. Take odločbe skoraj ni mogoče resno obravnavati,« dr. Rajko Pirnat. Pa vi pravite, da niste nič narobe naredili in to ste tudi večkrat ponovili. Kdor vam verjame, ima jeklene živce. Spoštovani minister za kulturo, ne morete se izmikati odgovornosti za nedopustno poslabšanje razmer na področju medijev, mimogrede, in se hvaliti z neobstoječimi ukrepi, ne samo v času pandemije, ki je še posebej prizadela vse od oglaševalskih prihodkov odvisne medije, predvsem te, niste bili pripravljeni pripraviti ciljnih pomoči za medije in novinarje, tako kot so mnoge evropske države to storile in naj vam bodo vzgled. Za povrh ste, kot že rečeno, neupravičeno zadrževali izplačilo zapisnih sredstev in ga na začetku omejili na 30 % pogodbenih vrednosti. Ker nimate česa pokazati, spoštovani minister, razen v tem trenutku hrbet predlagateljem, se hvalite z ukrepi začasnega suspenza frekvenčnih in obveznih programskih deležev, ki jih je izvajal odgovorni. Spoštovani, odgovorni ste, kot očitano, za napad na svobodo neodvisnih in svobodnih medijev kot novinarskega dela ter poskus omejevanja neodvisnosti pogojev dela javnih RTV in STA. AKOS, vi pravite, da so relevantni samo za radijske programe s splošnimi paketi ukrepov za vse sektorje. Mediji in njihova združenja, Medijska zbornica pri GZS in Društvo novinarjev Slovenije, so vam že na začetku zdravstveno-gospodarske krize pojasnili, da medijev ne moremo enačiti z gospodarskimi družbami, predvsem ko govorimo o finančnih ukrepih. Države, ki se zavedajo pomena medijskih organizacij in medijskih profesionalcev, ki jih v času epidemije še kako potrebujemo, ker ne želimo, da smo prepuščeni na milost in nemilost dezinformacijam in teorijam zarote, so se lahko odzvale prontno. Republika Slovenija je ena od tistih držav, kjer se ni bilo moč odzvati hitro in prontno in zakonito. Samozaposleni, spoštovani minister, ki so kot humus in vitalen del umetnosti in kulture, se še vedno soočajo s tem, da lastni minister ne ve, kaj bi z njimi počel, kako bi jim ponudil rešitev, kako bi se lahko rešili iz te situacije. Gre za vrhunske umetnike, spoštovani minister – lahko se čudite vsemu izrečenemu – ki s svojim ustvarjanjem in nagradami tako na domačem kot na mednarodnem področju promovirajo našo državo Republiko Slovenijo in se lahko kosajo z dosežki naših vrhunskih športnikov. Mogoče so nekoliko manj popularni, ampak uspešni pa so. A hkrati je ta skupina v kulturi najbolj podvržena nestabilnim, prekarnim pogojem dela in žal se je v situaciji zadeva popolnoma poslabšala. Pravite, da si mora sam ustvarjati lastne priložnosti za delo, da mora razmišljati kot podjetnik, to govorite minister za kulturo o kulturniku. Pa saj tega še minister za šolstvo ne reče o športnikih! Dosegljiv mora biti 24 ur na dan, pogoji za možnost na trgu dela pa so omejeni. Samozaposleni, spoštovani, so v situaciji, ko morajo sprejeti kakršnokoli delo, na drugi strani si ne morejo privoščiti, da iz delovnega procesa izpadajo zaradi eksistencialnih razlogov, ker seveda s tem izgubijo prihodek. Živijo iz rok v usta. Lepo je nam v politiki, ki dobimo vsakega petega plačo, kajne, minister? Delo ljudi na polju umetnosti in kulture je slabo, zaradi tega ni oteženo samo njihovo ustvarjanje, ampak življenje nasploh, njihovo življenje in življenje njihovih najljubših. Tukaj se soočamo z vedno slabšim zdravstvenim položajem ustvarjalcev, omejenimi možnostmi bivanjskih pogojev. Statistika kaže, in je zadosti zgovorna, da tretjina samozaposlenih živi pod pragom revščine. Več kot polovica ne dosega minimalne plače. Minister, več kot polovica ne dosega minimalne plače. Na to je omejena slovenska kultura, ki ji vi poveljujete, spoštovani minister, in ste odgovorni. To je standard, ki ga zagovarjamo mi v Republiki Sloveniji, kjer še vedno, kakorkoli že, veljamo za in pripadamo skupini bogatejših držav na svetu. Govorite, da si želite ameriški sistem kulture – to reče Evropejec, to reče Slovenec in to reče na način, da ga mora narekovati diktat denarja, govorim torej o sistemu kulture. Noben tak sistem, spoštovani minister, v preteklosti ni in tudi v prihodnosti ne bo omogočal svobodnega izražanja, kar je bistvo umetnosti ali kulture, če želite. Težko razumem, da slovenski minister za kulturo tega ne prepozna. Mislim, to je moje mnenje – da niti nimate legitimnosti na tem položaju tako razmišljati. Kajti sami ste živ primer diametralno nasprotnega odraščanja v okoljih, ki vam je omogočalo osebno rast, da ste postali to, kar ste. In gotovo to ni bil ameriški sistem. Gotovo ni bil. Torej, vi želite neki sistem, v katerem še vi sami ne bi preživeli [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Da v ameriškem sistemu, spoštovani minister, še vi sami ne bi preživeli, to. Slovenija je še vedno, hvala bogu, socialna država, in rečem hvala bogu s poudarkom, zaradi tega ker nikdar ne vemo, kaj bi se nam lahko zgodilo, ko si ne bomo mogli sami več pomagati. Lepo je zdravemu človeku, če ima službo, se preživlja – kaj se pa zgodi, ko tega ne moremo več? Slovenija je socialna država in to je v ustavi tudi zapisano, to je bil družbeni dogovor v 80. in 90. letih. Kot minister, če želi trg spodbuditi v investicijah, naj sistemsko uredi predvsem slovenski umetniški trg, kajti ta se dogaja danes samo še v tujini. To vam lahko povem kot sin kiparja. Imamo pa zakon, ki omogoča dodatno podporo ustvarjalcu, to je 79. člen od a do č, mislim da, kamor se lahko glede na ambicije infrastrukturnih projektov v tej vladi umetniški delež javnih investicijskih sredstev implementira. Spoštovani, v odgovorih se bomo kasneje dotaknili še filma, filmske industrije, ampak dovolite mi, preden preidemo na druge vsebine – imeli se bomo čas pogovarjati o tem – naj na podlagi vaše interpretacije interpelacije odgovorim na nekaj neresnic. To bomo počeli ves dan, zato vas prosim za interaktivnost, da nam odgovarjate na naše očitke, zato da bomo potem mi lažje na vaše odgovarjali. Citiram: »V prihodnosti se položaj kulture ne sme poslabšati, nobena dejavnost, ki jo podpira Ministrstvo za kulturo, ne sme nazadovati. Analiza področja samozaposlenih v kulturi je pokazala, da je ta skupina v slabem materialnem in socialnem položaju, in kaže na mnoge znake neenakosti, na znake izrazite revščine. Temu bomo posvetili posebno pozornost in na podlagi dodatnih analiz predlagali poti za pravično in za samozaposlene dolgoročno ustreznejšo ureditev tega področja.« To ste vi rekli, minister. Nadaljujete pa: »Nujno bo potrebno začeti dialog, kar že sicer poteka na ministrstvu, ki bo privedel do celostne rešitve statusa samozaposlenih ustvarjalcev v kulturi.« Jaz bi ob teh besedah zaprl knjigo in bi zaspal, če bi to prebral otroku – lepe besede, dobri nameni. Toda danes je slika popolnoma drugačna, spoštovani minister, in ni več časa za leporečje, čas je za akcijo. Česa vse niste storili kljub obljubam? Od svojega nastopa mandata niste vzpostavili dialoga z nevladnimi organizacijami in samozaposlenimi v kulturi. Tega vi ne trdite, trdi pa druga stran. Torej, ali gre za monolog ali pa gre za nedialog. Do danes niste oblikovali skupine za trajni dialog z nevladnimi organizacijami in samozaposlenimi v kulturi, ki so že, pozor, od leta 2009 pod različnimi ministri in ministricami prispevali konstruktivne predloge razvoja nevladnega sektorja in samozaposlenih v kulturi. Vaši odgovori, spoštovani minister za kulturo, gredo v smeri zanikanja ali pa nerealnih in neizvedljivih predlogov, torej dialog – monolog. Citiram: »V besedilu interpelacije je navedenih ogromno neresnic, ki ne temeljijo na resničnih dejstvih.« Spoštovani minister, dovolite mi, da izpostavim nekaj vaših neresnic in izvajanj, ki ne temeljijo ne na resničnih dejstvih in ne na preverjenih podatkih. Podatke lahko preverite sami v Statističnem registru delovno aktivnega prebivalstva Statističnega urada Republike Slovenije, torej, podatki so preverljivi. Med drugim ste povedali: »Poudariti je treba, da z deležem samozaposlenih v kulturi Slovenije ni izpostavljena država. Celo več, je v spodnjem delu lestvice po procentih samozaposlenih v kulturi glede na procent vseh zaposlenih v kulturi. Na osnovi podatkov Eurostata ne drži trditev, da je v kulturi tretjina delovno aktivnih oseb samozaposlenih, kot je navedeno v besedilu interpelacije. Samozaposlenih v kulturi glede na vse zaposlene v kulturi je namreč okrog četrtina.« Spoštovani minister, ne vem, s katerimi podatki razpolagate vi, lahko imate točne, ampak potemtakem jih skrivate. Verjetno so to netočni, ker sicer bi bili v Statističnem registru. Če jih imate, jih posredujte uradno na Statistični register. Le-ta pravi, da je leta 2015 zabeleženih 25 tisoč 282 delovno aktivnih v kulturnih dejavnostih, od tega jih je bilo 6 tisoč 176 zaposlenih v javnih zavodih, ostali pa so bili zaposleni preko različnih pogodb civilnega prava. Skoraj polovica je bilo torej samozaposlenih podjetnikov, okoli 2 tisoč 800 posameznikov pa je od tega imelo status samozaposlenega v kulturi. To so številke, uradne, ne vaše, ampak Statističnega urada. Izmed njih je največ dejavnosti opravljanih na področju arhitekture in oblikovanja, temu pa sledijo še glasba, uprizoritvene umetnosti in vizualne umetnosti. Izmed teh je kritje socialnih prispevkov s strani države koristilo 70 % samozaposlenih v kulturi. 70 % samozaposlenih. Po podatkih iz oktobra 2018 je v kulturi delovalo 14 tisoč 861 oseb, od tega je bilo 41,18 % samozaposlenih. Spoštovani minister, ko boste odgovorili na zavajanja v vašem odgovoru na interpelacijo, na napačne podatke, ki so razvidni iz analize financiranja kulture, prosim, da odgovorite na te moje očitke na vaše navedene številke. Kako vam lahko zaupamo tako pomembno funkcijo, spoštovani minister, ko razpolagate z informacijami, s katerimi mi ne, oziroma samo vi razpolagate z določenimi informacijami? Spoštovani minister – kmalu bom zaključil, vsaj v tem delu – naj vas spomnim na še eno dejstvo. Na 15. nujni seji Odbora za kulturo, kjer ste poslankam in poslancem predstavili svoje kulturnopolitične predloge reševanja najbolj prizadetih sektorjev v kulturi, ste dejali: »Mi vemo, da samozaposleni – sem gledal dohodek,« ste rekli, »od 7 evrov je eden zaslužil, eden pa tudi 280 tisoč. Dobro, verjetno je ta razpon, ampak v glavnem so to ljudje, ki so – ni v redu, da tako živijo in tako delajo.« »Analiza področja samozaposlenih v kulturi je pokazala, da je ta skupina v slabem materialnem in socialnem položaju in kaže mnogokje, bi človek rekel, ne samo na znake neenakosti, ampak na znake izrazite revščine. Temu bomo posvetili posebno pozornost in na podlagi dodanih analiz predlagali poti za pravično in za samozaposlene in dolgoročno ustreznejšo ureditev tega področja.« To je bilo na 15. nujni seji, tako malo časa je minilo pa ste popolnoma obrnili svojo ploščo in svoj pogled, spoštovani minister. Od rešitelja do – ne bom rekel česa. Zanimivo je, da v odgovoru na interpelacijo operirate z navedbami, da je samozaposlenih preveč, da Ministrstvo za kulturo ni socialna ustanova, in kot ste se izrazili v intervjuju o nekulturnosti slovenskih kulturnikov, to je bil 19. februar, je treba nadgraditi ustvarjalnost in kreativnost, ne pa sociale. Spoštovani minister, minister za kulturo, ne pa minister za socialo, na kakšen način boste vzpodbujali ustvarjalnost slovenske kulture in ustvarjalnost kulturnikov in umetnikov na način, da ti ne bodo propadli? Pa prosim za kratke in hitre odgovore, zaenkrat.
Hvala lepa. Z razpravo predlagatelja Matjaža Nemca smo prišli v fazo razprave poslank in poslancev o interpelaciji. Sedaj dajem besedo ministru dr. Vasku Simonitiju. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ne bom dolg, da ne bom porabil vsega časa, ker ga imam manj kot vsi ostali, ampak tole je bilo malo preobilno v neki gostobesedni drži, nisem mogel vsega zapisati, veste – kako bi rekel? – da bi vam lahko kompetentno odgovoril. Ampak se bom potrudil na kratko na nekatere stvari odgovoriti. Predvsem se ti očitki, ki jih govorite, bolj ali manj nanašajo na obdobje zadnjih 10 let in tako naprej. Ne da bi se izogibal svoji odgovornosti v zadnjem letu, absolutno ne, ampak vendarle gre za časovni lok. Pravite, da imamo skupine za dialog z nevladniki in tako naprej, pa me zanima, če bi znali vi povedati, kaj se je zgodilo v teh 10 letih, da je kar polovica samozaposlenih pravzaprav na robu revščine pa da jim ni nihče pomagal. Temu se čudim glede na vašo prizadevnost in skrbnost in seveda veliko sposobnost, ki jo izkazujete, zlasti ko poznate vse o kulturi in vse veste in veste, kaj je vrhunska umetnost, kaj lahko primerjamo s športniki, ne da bi mi znali našteti – naštejte mi pet vrhunskih umetnikov s tistega področja, na katerega vi mislite, ne s tistih, ki jih jaz poznam. Da boste povedali, ali so vrhunsko in svetovno znani. Že zadnjič sem imel en problem z eno gospo tukaj, ki je govorila neumnosti. Ampak nič hudega. Drugič, to, da ste rekli, da jaz ne bi preživel v ameriškem sistemu. To je žalitev, majčkeno, podtikanje. Jaz vam povem, da vi, če ne bi bili politik, tukaj ne bi preživeli. Nikoli ne bi preživeli, ker nič ne znate. Nič. Ne znate nič! Nič! Nič! Da se ne bi slučajno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, razumem, postopkovno, bom prišel še na vas, Koprivc, pa boste takrat [[…]]
Po razpravi bo postopkovno.
Vi ne bi tukaj preživeli. Glede na to, da sem tukaj dosegel vse, kar sem, glejte, nekje se človek rodi. Mislite, da v Italiji ljudje niso študirali pa v šole hodili, pa v Avstriji? Ali kaj?! Ali mislite, da moram biti jaz komu hvaležen za to? Nikomur. Jaz sem vse naredil sam, znam veliko stvari, o katerih se vam ne sanja, in jaz bi preživel povsod. Vi ne bi tukaj preživeli niti 10 minut, razen če vas ne bi živeli seveda iz vaše stranke, za katero pa vemo, kako se napaja. Druga stvar. Tukaj smo slišali besede gospoda iz naprednih vrst, iz najbolj nazadnjaške stranke, kar jih je, da s penastimi usti okoli hodimo, in prosim, gospod podpredsednik, da drugič preprečite ta podtikanja, ki gredo mimogrede, vendar so podložena. In govorjenje o tem, da pri nas vlada iliberalna klika in da uporablja neke pritlehne strategije in podobno. Lepo vas prosim, če se zadržite tega, glede na to, kako je z vami in kako razumete svet in kaj so klike in – kako bi rekel? – kaj je poštenje in razumevanje demokracije. Lahko tu na dolgo razpravljam, ampak glede na te grobosti, ki si jih dovolite v vaši nazadnjaški stranki, ki ni podobna ničemur, razen enemu trompetengoldu, morate drugič malo paziti. Malo pazite. Ker stranka brez idej in – kako bi rekel? – zgolj ponaredek neke ideologije, ki jo predstavljate, lepo vas prosim, to je trompetengold ideologija, v politiki zelo znana. V Rusiji takemu rečejo »kastrolno zoloto« ali kastrolno zlato. To ste vi. Ko se boste drznili moji stranki očitati iliberalno in v tekstu interpelacije govoriti o fašistični podobi, ko si boste drznili take stvari, se bomo znali pomeniti, ker ne veste nič o tem in s tem prekrivate zločinsko naravo prejšnjega sistema, ki vam pomeni vzor, in skrivate to in govorite nekaj izpred 80 let, ker teh stvari pri nas ni. Razumete, tistih izpred 80? Ampak so pa tiste izpred 40 let, ko se je pobijalo, klalo, delalo koncentracijska taborišča, in nihče noče o tem govoriti. To so delali vaši, vaši vzorniki. To je utelešenje, inkarnacija zla in to ste vi in vaši predniki. Da se bomo sporazumeli, o čem govorimo. Nazadnjaška stranka Levica tu govori o penastih ustih in tako naprej. Poslušajte, to, kar sem slišal tega gospoda, to je tako, kot da bi poslušal Vinka Hafnerja ali pa Borisa Ziherla. To je. To je grozno, iz nekih tretjerazrednih učbenikov. Nič ne ponujate in samo očitate. Nič ne ponujate. Tukaj, sedaj in danes povejte, kako boste samozaposlene rešili, kaj jim boste vse dali, kako bodo naredili, katere skupine bodo vse noter prišle in bo v redu. Jaz sem naredil vse, kar se je dalo, in vidim, da niste prebrali našega odgovora na interpelacijo, ker je notri vse to napisano, tudi tisto o samozaposlenih, da je polovica kulturnikov na robu in tako naprej. Ja, tudi iz Eurostata je notri, tabele so pa zelo jasno pokazane, kaj in kako. Če bomo šli na polje ideologije, poslušajte, jaz z veseljem to sprejmem in mi je je zelo drago, ker moja stranka, Slovenska demokratska stranka, je demokratična stranka in skrbi in se veseli in skuša zagotoviti blaginjo za vse svobodnega duha. Medtem ko vaša stranka tega ni sposobna in je delala vedno proti ljudem in nikoli za ljudi. To jaz lahko izpeljem z lahkoto, in glejte, bomo šli od primera do primera. Nikoli več, vas prosim v svoji skromnosti in moji skromnosti, da ne postavljate stvari, da veste, kaj bi jaz v Ameriki delal ali ne. Res, res ni treba. Ni treba. Gospod, v Trstu vam Kitajci ne bodo zaupali marel prodajati. Zdaj pa takole. Glede neodvisnih medijev, da sem jih utišal in ne vem kaj. O tem je gospod Lep govoril. Prosim, da mi poveste en primer, kateri medij je propadel, kateremu mediju – ne vem, kje je gospod Lep – sem jaz osebno preprečil, da živi, koliko ljudi je izgubilo službo, kje, kdaj, kdo. Ker odpuščali so v časnikih, ki jih obvladujejo levičarski tajkuni, ki so milijonarji, novinarje plačujejo po tisoč evrov, odpustili so pa v glavnih medijih po nekaj sto ljudi v zadnjih štirih, petih letih. Tako da bi te bombastične besede, ki jih pravzaprav pripravljate za publiko – ker tukaj bo itak mimogovor, razumete? Tukaj bomo govorili eno in isto, večina ljudi je že o vsem odločena, saj o tem ni kaj. Mogoče gre za pet, šest ljudi, ki strižejo, drugače se pa ve, to je mimogovor, poslušali bomo 14 ur, vsako uro bom isto poslušal, to je to. Saj vem, kako to gre. Neodvisne medije, če sem utišal – bilo je rečeno, da smo utišali in naredili blazen pogrom nad njimi in tako naprej – prosim, da se našteje en primer, ki je izgubil glede na naš – kako bi rekel? – grob odnos karkoli in se je karkoli zmanjšalo. Res pa je, da teh medijev nihče več ne kupuje, ker jih nihče ne bere, ker niso vredni branja. Ampak to ni napad, to je pač ugotovitev. Gospa Divjak je govorila marsikaj, da so v LMŠ ugotovili vse sorte, isto so se postavili v vlogo – v LMŠ, stranka, poslušajte, jaz ne vem, kakšno zaledje imate, da isto sodite, kaj je umetnost, kaj je neumetnost in tako naprej, pa meni očitate, od kod meni to pade na pamet. Ja ravno tako kot vam. Jaz ne vem, jaz sem pač odgovoren za, tukaj imamo celo piramido postavljeno, jasno, nedvoumno in seveda popolnoma korektno in po vseh zakonih in pravilih. Če sem zakonsko kaj kršil, lepo prosim, zdaj je bilo rečeno, »pa naj tožijo«. Ja, gotovo, treba je ubrati pot, v kateri se bo jasno pokazalo, kako in kaj. Tukaj so se zaradi asociacij pa ne vem česa pritoževali ne vem kaj in je Varuh človekovih pravic lepo povedal, da v bistvu te stvari, kar pišejo, ne držijo, da je vse v redu in da ni nič narobe. Prosim, ostali pa sprožite postopke tako, kot mislite, da jih boste sprožili. Govorilo se je o tem, da se kulturi manj daje. Kultura v preteklem letu ne more biti prizadeta v tem smislu, da bi ji kaj vzeli, da bi ji onemogočili ali karkoli. Edina stvar, ki je bila ovira, je bila ta bolezen, o kateri smo pa jasno že na začetku povedali in tudi v mojem odgovoru na interpelacijo jasno piše, koliko sredstev več je dobila, 68 milijonov so dobili s področja kulture iz dodatnih sredstev iz teh razlogov zaradi bolezni. Sicer smo pa pustili povsod povsem vsa programska sredstva in tudi za delovni obrat. Tako da to enostavno ne drži. Javni sklad za kulturno dejavnost, o tem je gospa govorila – mislim, da gospa Divjak, ne morem iti po vrsti, ker mi naštejete preveč vprašanj in glede na to, da sem študiral tukaj in ne v tujini, imam pač nižji IQ in težko pogruntam vse tisto, vi že veste, ker ste veliko zunaj študirali, kako to gre, recimo meni je pa to malo težje. No ampak Javni sklad za kulturne dejavnosti – veste kaj? To je dejansko en temelj tudi slovenske kulture, ta amaterska kultura, ljubiteljska kultura, ki se jo živi, ki se ji daje veliko priznanje in se ji nikoli ni odrekalo sredstev, vsaj z moje strani ne. Mislim, da je to podstat, ki mora na celotnem slovenskem teritoriju rasti in iz katerega dobivamo tisto, o čemer potem nekateri poslanci govorijo, da postaneš svetovno znan in primerljiv recimo z Dončićem ali pa kaj takega, kar se mi zdi, take primerjave, sploh malo neumno. Ampak nič hudega. Medijska zakonodaja. Medijske zakonodaje ni bilo, bila je res po nesreči prvih pet dni dana tista javna razprava, pravilno, da so ljudje reagirali, ampak tudi mi smo v naši hiši reagirali. Če koga poznate, boste videli, da je bilo kar veliko povzdignjenih tonov, ker je logično bilo treba to narediti za dvomesečno razpravo in se je to tudi opravilo in tako naprej. Tako da ne vem. Pri javnem skladu bi rekel, da bomo tudi v predsedovanju dali glavni poudarek prav na tisti Europa Cantat, iz katerega izvira, in upajmo, da nam bo uspelo res pripeljati 2 tisoč pevcev sem in tako naprej, vse tisto, kar iz tega sledi, da ne bom ponavljal. Gospa, ki je o tem govorila, verjetno sama dobro ve, ker je, že ko sem bil zaslišan, o tej Europi Cantat govorila in sem jaz takrat to podprl brez obotavljanj, ker se mi zdi, da je to prav in da je tukaj treba narediti vzdušje in identifikacijo z Evropsko unijo. To je glede tega. To, da je kultura ugasnila in tako naprej. Hja, jaz nimam drugega opravičila kot to – kako bi rekel? – kar se je v Evropi dogajalo in se dogaja. Veste, da je danes recimo Pariz zaprt, da je na Dunaju hujše kot v Ljubljani, da se povsod dogajajo stvari, ki nikomur ne gredo v prid, da so nekateri ljudje nezadovoljni, večina jih pa pač to razume. Tudi pri nas ta situacija niha, se slabša in so različne interesne skupine in je to zelo težko usklajevati. To pač dela Vlada skupaj z NIJZ in dejansko se drži teh ukrepov in išče najboljše solucije z dobrimi nameni. Mislim, da nobenemu ne pade na kraj pameti, ker smo konec koncev, kar je bilo že večkrat rečeno, tudi predsednik Vlade je povedal, ogromno časa potrošili za reševanje te covid bolezni, kar nas je tako ali drugače obremenjevalo. Nekdo si je drznil omeniti spremembo upravnega odbora Prešernovega sklada. Z bogom imam jaz težave, bi pa prosil, če temu gospodu bog pomaga, ker to je pač neprimerno do skrajnosti, žaljivo do nekih ljudi, ki jim tisti, ki je to izrekel, ne sega do kolen, v ničemer ne. Tudi naj pokaže diplomo, če jo slučajno ima, ker tu se greste vedno take neumnosti z diplomami. Naj jo pokaže pa bomo videli, kakšna je njegova pa kakšna je recimo človeka, ki je napisal 100 knjig. Dajte, dajte, dajte eno elementarno dostojnost. Sramota, to pa je sramota, brez zadržkov. Mislite, da če je človek poslanec, če ga je izvolilo 300 ljudi, lahko pamet soli celemu svetu. Lepo prosim, malo zadržanosti in malo neke elementarne dostojnosti. Če meni očitate aroganco, cinizem in ne vem kaj vse, grobosti – lepo vas prosim. Poslušal sem tam od onega gospoda o sovražnem govoru. En citat mojega sovražnega govora mi povejte. Kje? Enega, enega [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, to vi mislite, da je to, jasno, ker ne ločite, ker ste šibki v tem. Sovražni govori so tole [[pokaže predmet]] . Tole so sovražni govori: »SDS vstop prepovedan«, »Juden Raus«. To ste. Da vas ni sram! Gnusobno, odvratno do skrajnosti! Veste, kam to pelje?! Veste, kam to pelje? [[oglašanje iz dvorane]] Tukaj, nalepka [[…]]
Prosim za mir v dvorani!
Čakajte, da končam. Da napiše vaš tisti, ne vem, kako se imenuje, en človek malo močnejše postave iz vaše stranke: »Merry Christmas you filthy animals.« To je rekel gospod Štromajer. Da želi vesele božične praznike, umazane svinje. In ne mi govoriti zdaj o citatih, ker vemo, kako gre to. Lepo vas prosim. Da govori o novodobnem fašizmu človek tamle, gospod Koprivc, iz stranke, ki je popoln trompetengold – razumete? Človek ne more [[…]]In govorite, pred časom, pred enim tednom je ven prišel predlog Slovenske akademije o spravi. Mediji so jo ignorirali. Ali je kdo tukaj kaj rekel o tem? Ne razumete stvari, ne zgodovine ne ničesar. Razumete? To so strašne stvari. Ni čudno, da je slovenska razdvojenost! Tu imamo spomenik revolucije, kjer se slikate, ki nagovarja ljudi k nasilju. K nasilju nagovarja tak spomenik! Na drugi strani imamo spomenik, ki govori o sožitju, tako imenovani spomenik sprave. To je naša razdvojenost, ki jo gojite iz dneva v dan. Ta površnost in slabi učbeniki, iz katerih govorite neke parole, ki so nevredne. Druga stvar, ko se govori tu o kulturi. Kultura ni bila v ničemer prizadeta, ker smo vse, kar je bilo treba, za kulturo zagotovili v preteklem letu, to, kar je bilo v proračunu, ki ga je naredil gospod Poznič, in gospod Prešiček pred tem. Onadva, zanimivo – kako to, da nista naredila nacionalnega programa za kulturo? Kako to pri vsej vaši sposobnosti in znanju?! Kako to, vsi, ki vse to veste? Tri leta se ni zgodil in ga boste od mene v enem letu zahtevali, ob tem, da imam vsak teden dva odbora za kulturo, kjer poslušam pravzaprav neke grobosti in neomikanosti. Lepo vas prosim! Kultura ni otok v neki državi, kjer boste zdaj izpostavljali in zijali, ker so včeraj tisoč ljudi odpustili v Ormožu. Ali boste kaj protestirali, vi, levičarji? Nič! Nič! [[oglašanje iz dvorane]] Ah, boste, dajte, dajte, dajte! Dva transparenta boste prinesli. Neumno, no [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Dajte mir, no. Naredite kaj! Pa ne protestirati, ampak ponudite kaj [[…]]
Prosim za mir v dvorani. Vas ni nihče motil.
Kaj ponudite! Ponudite kaj! Ne znate ponuditi, to je vaš problem. Ne znate ponuditi. Kultura ni otok sam od sebe, ampak je odvisna od nekega sozvočja. Moram reči, ker ste tu večkrat omenjali tudi mojega predsednika, ker imate probleme z njim, ker ste – kako bi rekel? – nekako obsedeni s tem, da sta ta gospod predsednik in celotna vlada kulturi zelo naklonjena, ker drugače ne bi do takega finančnega rezultata prišlo, kot je, in tudi takih razdelitev in takih konceptov ali načrtov. Nekdo je govoril o viziji. Vizije imajo samo tisti, ki pripeljejo stvari do ubijanja. Jaz nimam vizij, jaz imam koncept, načrte in poglede. Lepo prosim, mislim, da bom imel še veliko, minister ima še eno uro in 39 minut, v naslednjih 10 urah se bomo še večkrat slišali, dajte se malo med sabo zmeniti pa ne enega in istega ponavljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Trenutek pozornosti. Prosim za mir v dvorani. Prosim, da se izklopite, gospod Nemec. Najprej je tamle predlog za postopkovno, ki ga ima Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Verjamem, da se vam vsem skupaj dopade to, kar gospod minister tukaj govori [[…]]
Prosim, da govorite glasneje, da bom slišal.
Bom glasno govorila, da boste razumeli. Vljudno bi vas prosila, če lahko ministra opomnite, da je gost v tej hiši, da se naj spoštljivo obnaša do poslancev, predvsem pa naj govori o tem, kar piše v interpelaciji, ne pa vsepovprek o svojih takšnih in drugačnih bolečinah, ki jih ima. Mene pravzaprav sploh ne zanima, kaj on misli o ne vem čem, zanima me pa točno to, o čemer sem v stališču govorila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glejte [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Trenutek, samo da odgovorim. Raven diskusije, raven razprave ste postavili s svojim tekstom interpelacije in s stališči svojih poslanskih skupin. Če vi kot predlagatelji lahko obtožujete, najbrž lahko nekdo na te obtožbe, sploh pa tisti, ki je tukaj sojen, odgovarja. Toliko da merimo z enakimi vatli. Če boste raven diskusije dvignili, bomo tudi od drugih zahtevali to isto. To isto. Če pa boste govorili in klevetali in govorili nespoštljivo in o strankah in o predsedniku Vlade in o interpelirancu, o ministru, potem najbrž lahko pričakujete reakcijo na tako akcijo in mislim, da jo je tisti, ki sejo vodi, dolžan dopustiti. Če se bo raven dvignila, se bo pa tudi raven zahtev do nastopajočih in do tistih, ki so dolžni odgovarjati, popravila in dvignila. Ne more to iti samo v eno smer. To ni enosmerna zadeva, ampak mora biti tudi na tem polju ravnotežje. Zdaj pa dajem besedo za postopkovni predlog še mag. Marku Koprivcu. Izvolite.
Hvala lepa. Podpredsednik, po tej argumentaciji zdaj ponovno dokazujete, da absolutno niste primerni za vodenje Državnega zbora. Namreč če po tem izpadu ministra lahko najdete argumente, zakaj je to sprejemljivo v Državnem zboru, potem je res nekaj narobe. Jaz mislim, da je to, kar je minister zdaj bruhal, nek bes iz sebe, za Državni zbor absolutno nesprejemljivo. Spoštovani gospod minister, povejte mi, v katerem delu sem bil jaz do vas žaljiv. Pa ste mi že med tem, ko sem govoril na govornici pa se nisem hotel odzvati, rekli: »Obrni se stran, daj mi mir, obrni se stran.« Se da slišati z zvočnih posnetkov, zagotovo je bilo to posneto. Pa še koga ste vmes žalili, ne bi želel ponavljati, pa se je slišalo. Zdaj ste šli pa v tem na osebne diskreditacije. Ljudi ste označevali: »Oni vaš, debelejši iz vaše stranke.« Predlagatelja ste zmerjali oziroma ga žalili, da ne bi preživel v ameriškem sistemu. Ali je to normalno, spoštovani minister? Ni! In prosim, umirite se, ker s tem kažete kulturo sebe in vaše stranke. Hvala lepa pa upam, da bo razprava naprej bolj kulturna [[…]]
Spoštovani gospod Koprivc, prosim, da spoštujete 69. člen Poslovnika, ki govori o postopkovnem predlogu. Postopkovni predlog se nanaša samo na postopek vodenja in morate povedati, na kateri člen [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, vi ste imeli razpravo. Vljudno vas prosim, kolegice in kolegi, pa tudi vas, gospod minister, bodimo spoštljivi, bodimo dostojanstveni in izpeljimo zadevo za dobrobit vseh nas Slovenk in Slovencev. Hvala lepa in predlagam, da gremo naprej. Predlagatelj gospod Matjaž Nemec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Meni ste zanimivi, spoštovani minister, dejansko ste pravo ogledalo samemu sebi. Mislim, da boljše reklame sebi, kot ste jo v svojem izvajanju storili, ne bi mogli narediti. Za trenutek sem skoraj mislil, da se lahko poberemo in da gremo na glasovanje, kajti vse, kar je nekulturnega, ste dokazali s svojim – kako bi rekel? – velecenjenim izvajanjem, s svojim podcenjujočim odnosom. Meni je čisto vseeno, lahko mene poimenujete kakorkoli že, ampak hvala bogu se lahko v svoji majhnosti vsaj med kulturniki in umetniki sprehodim, vi pa zelo težko. Dvomim. Spoštovani minister, drznili ste si neverjetne zmerljivke, ki si jih noben interpeliran minister pred vami še ni privoščil. Ne vem, čemu pripisujete to svojo posebno vlogo danes, ampak gotovo ne boste nas potiskali med tiste nevzgojene. Kakorkoli že, naše utemeljitve so več kot utemeljene, naše razprave so konkretne in podkrepljene s številkami. Spoštovani minister, dajte mi prosim odgovoriti na kakšno od mojih vprašanj. Stranka SDS je v svojem izvajanju recimo navajala, da je bil proračun za leto 2019 160 milijonov evrov. Za to leto se je povečal proračunski kulturni resor, saj je, vsaj tako so uradni podatki, ne pa vaši, bil sprejet proračun, in sicer za 30 milijonov višje. Kako je možno, da lahko stranka, ki dejansko vodi ta resor, podaja nepravilne, netočne, zavajajoče besede? Jaz pa sprašujem o dejstvih in se ne mislim spuščati v vaše besedičenje in vaše zmerljivke. Povejte mi, spoštovani, tisti, ki govorite, da niso umetniki tisti, ki barvajo po stenah, tako je bilo rečeno, ali pa niste za tiste, ki so žaljivi, za vrhunske slovenske umetnike in umetnice, povejte mi nekaj, eno utemeljitev. Govorimo o reperju Zlatku. Jaz ne govorim o tem, kar on počne v svoji glasbi, ne govorim o tem, kar on počne v svojem prostem času, govorim o tem, kar sem vam citiral, mnoge pravnike, očital prej. Kako si razlagate svoje samovoljno udejstvovanje v zvezi s tem, svojo željo po kazanju moči, nadvlade nad vsem, tako kot ste ravnokar prej počeli z zmerljivkami? Kajti glede reperja niste dokazali ničesar. Še več, Ministrstvo za kulturo ima pravila, ki so potrebna za to, da se pravilno pristopa v takih primerih. Govorim o statusu samozaposlenega v kulturi. Na podlagi katerih pravilnikov ste sprejeli to odločitev, ki vam je dejansko bila vehementno zavrnjena z vseh relevantnih institucij in vi govorite še vedno, da smo, pardon za izraz, mi tukaj nesposobni, vi ste pa velecenjeni minister? Saj vaš oče bi se v grobu obračal, se opravičujem. Spoštovani, pravite, da nikoli nismo bili brez dialoga v iskanju rešitev. Za vse smo sprejeli vedno [[…]] [[nemir v dvorani]] Se opravičujem, gospod podpredsednik, mi lahko zagotovite mir v dvorani?
Lepo prosim, da govornika nihče ne moti med govorom. Vljudno prosim. Izvolite, gospod poslanec.
Rekli ste, da nikoli nismo bili brez dialoga v iskanju rešitev za vse. Sprejeli smo spremembo namembnosti na Metelkovi 6. Povejte mi, kje, kdaj, s kom ste bili v dialogu za to spremembo. Imamo celo vrsto vprašanj za danes in prosim, zadržite se svojega cinizma in raje se ukvarjajte z materijo, zaradi katere sedite tukaj. Še enkrat, in s tem bom zaključil, še vedno trdim, da v svojem predlaganem ameriškem sistemu ne bi preživeli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Gospod vztraja pri istih nespodobnostih, ko meni govori, da ne bi v ameriškem sistemu preživel. Jaz sem včasih tudi kdaj tam delal, veste, vi ste bili kvečjemu na državne stroške tam. Ampak dobro. Lepo vas prosim, to je tista podtaknjenost. Zdaj se grdo obnašamo, vi mimogrede omenite mojega očeta. Jaz vam ne morem preprečiti [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, vi ste rekli, oče bi se v grobu obračal [[…]]
Se opravičujem, minister. Lepo prosim, ne segati v besedo. Izvolite, gospod minister.
Ne si izmišljevati. Gospod, vi ste rekli: »Vaš oče bi se v grobu obračal.« Torej, jaz vam ne morem tega preprečiti, samo oče – sin, to je ena taka relacija, ki je vi verjetno ne poznate ali pa ste zelo slabo vzgojeni. Vi lahko govorite o tem gospodu, ki je moj oče, kar hočete, z imenom in priimkom, jaz sem ga dobro poznal in vem, kaj bi rekel on o vas, mimogrede. In to lahko tukaj, sedaj potrdijo moji sorodniki, ki so ga dobro poznali. Tako da bi vas jaz na tej ravni prosil, da ne gremo na to, oče pa sin pa bla bla. Pojdimo na imena in priimke, mirno, o vsem lahko spregovorimo, o tem, o vsem. Ker bi lahko potem, ne vem, tako prostaško postalo, da bomo govorili o kakšnih ženskah, ki so s postelj padale. Ali kaj? Ne vem. Razumete? To ne gre. Ne more se, se ne sme. Torej en minimum. Glede gospoda Čordića. Gospoda Čordića smo takrat izbrisali iz registra, ker je ravnal zelo nenavadno, da se izrazim primerno in prijazno. Predstavljal se je po cesti, da je novinar, da je ne vem kaj, nadlegoval je direktorja ene v Sloveniji pomembne zdravstvene ustanove, njegov kamerman je o tistem človeku govoril grdo, še celo izmikal se je in tako naprej. Jaz sem prišel v službo, sem že večkrat povedal, sem vprašal, kdo je ta gospod, ker jaz teh svetovno slavnih ljudi ne poznam, in so rekli, da je pač to gospod, ki je tudi pri nas tam vpisan, in sem rekel, naj preverijo, kaj in kako je. In potem so se pravzaprav strokovne službe odločile, da ga lahko izbrišemo. Prav. On se je pritožil in je dobil nazaj in je sedaj nazaj. Postopki še tečejo, ugotavljajo se stvari o njegovem premoženjskem stanju, njegovem delu, pokazala se je cela vrsta stvari, da ima vzporedno tudi neka društva in tako naprej. Lahko, jaz ne vem, naj to delajo tisti, ki so za to tam. Gospod tudi ni prijavljal nekih svojih dolžnosti, ki jih mora prijavljati kot samozaposleni, in je kršil neke pravilnike. Zdaj bomo vse to zbrali in se bomo o tem odločili in bomo naredili. Tako nekako je bilo tudi s svetovno znanim – verjetno za vas, jaz ne vem, jaz tudi nisem vedel, kdo je to – nekim Luko Basijem, nekim pevcem, mislim, da so njega pa izbrisali čisto normalno. Jaz nisem imel s tem nič. S Čordićem sem vendarle imel nekaj, ker takrat, ko se je to zgodilo in smo videli, sem te stvari seveda spremljal. To se je pač naredilo tako, kot se je naredilo. Upam, da se bo sedaj to nadaljevalo, skrbno, natančno preko uradov, ki za to so. Mislim, da gospod v določenih letih niti ni prijavil svojih dohodkov, tako kot je treba, ni prijavil, ne vem, svojega društva ali potem kasneje, ne me zdaj točno za jezik držati, lahko pa, ker imam tule napisani dve strani in pol o tem, vendar bom preveč časa izgubil, ker se bom moral še jutri tu braniti. To je vse, kar je v zvezi z gospodom Čordićem. Mislim, da je dejansko res, če smo že pri samozaposlenih, ta pahljača, ki razpira to področje, postala tako široka, da ni več merila – merila so, ampak se jih potem tudi ne spoštuje, ko se izbira in daje dovoljenja ali prispevke ali vpise in tako naprej. Ko sem prišel jaz na ministrstvo, je bilo v januarju in februarju ne vem koliko teh vpisov ali prispevkov že odobrenih. Prišli smo meseca marca, marca in aprila sem bil jaz še manj pozoren na to, če hočete, ampak potem se mi je pa zdelo nekako nenavadno, da dobivam grozne poke stvari v podpis, in sem se seveda malo poglobil in sem pogledal in sem videl. Kaj se je zgodilo? Stvari, za katere sem zahteval, da bi bile bolj obrazložene, so bile slabo obrazložene in smo se bongali, smo dali nazaj, naprej, ne vem kaj, trajalo je, komisija je morala sprejeti pa se je sestajala enkrat na mesec ali dvakrat, kakorkoli že. In to se je enostavno vleklo. Te obrazložitve so bile približno take, kot jih daje zdaj Ustavno sodišče. To jim je mogoče res v prid, ker so bile nikakršne. Verjetno so ljudje na teh znamenitih svetovnih univerzah tako vzgojeni. Če je merilo Ustavno sodišče, da odločb ne piše, so verjetno tudi drugi pravniki. Mi smo zahtevali, da so odločbe napisane jasno in celovito. V odgovor za interpelacijo smo dali nekaj primerov. Če niso dobri, jaz ne vem; to je pač domet, ki ga mi zmoremo in čemur sledimo. Odslej bo tudi skrbno voden vpogled, skrbno bo voden proces dajanja teh privilegijev. Še vedno mislim, da to so, ker konec koncev, če ima nek bobnar, ki je končal osnovno šolo pa bobna, ta privilegij, ne vem, zakaj ne bi mogel imeti tega recimo diplomirani sociolog s FDV ali pa bog ne daj s Filozofske fakultete ali kakšne boljše fakultete. To je vse. Nobenih skrivnosti ni, nobenega zla, nobene hudobije. Sam pa mislim – to je pa res vprašanje, vas ne nazadnje prosim za pomoč: koliko široko gremo v to, kako razpremo to pahljačo pri teh samozaposlenih? Ali spustimo noter vse popevkarje, ali spustimo noter vse? To je zdaj eno vprašanje. Je pa res to, da potem trčimo, nazadnjaške stranke imate v konceptu, da bi vse plačevali, mi, normalne stranke, pa gledamo to enostavno na način, da je treba slediti temu, da se ljudi nagrajuje po delu in da je ta ustvarjalnost izmerljiva in ne vem kaj. Seveda je do določene mere težko, ampak kakšni kriteriji pa vendarle morajo biti. Te kriterije smo vzpostavili, torej so že bili vzpostavljeni, nekatere smo malo pregledali, ali se bodo še zaostrili, postavili, problematizirani so bili pravilniki in tako naprej, ki so se vedno spreminjali, vsi ti vaši slavni, napredni ministri so enostavno spremenil take pravilnike v dveh mesecih, pa ni nihče nič rekel. In tudi ni prišlo do velikih sprememb pri teh pravilnikih, ostajajo 3, 5, 7, mi smo dali edino, da je lahko notri tudi član Ministrstva za kulturo, ker so po navadi to profesionalci, strokovnjaki, ki vodijo postopke. To je vsa skrivnost. Mogoče je pa lahko tudi kakšna napaka storjena. Prosim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa. Čisto na kratko, ker res ne bi rad, da bi zadeva obstala v zraku. Jaz sem prejle omenil, in sicer v podtonu, da bi se oče v grobu obračal, in bi rad samo razjasnil zadevo. Tudi moj oče je bil umetnik, je kipar, in če bi bili večkrat prisotni na Odboru za kulturo, bi vedeli, da ga tudi večkrat citiram. Zakaj in v kakšnem kontekstu? Tudi on je bil samozaposlen v kulturi in velikokrat govorimo o njih. Tudi sam sem velikokrat govoril, da bi najverjetneje on bil tudi na Trgu republike, ker bi se boril za svoj status. Da ne bo nesporazumov, da ne bomo šli na osebno. Vi pa itak v vsakem svojemu stavku izkoristite priložnost, da nas ozmerjate, tako kot smo mi zdaj nazadnjaški, vi ste napredni. Ampak jaz se v to ne bom spuščal, vi to govorite in vi kažete svojo kulturo do kulture in do razprave o kulturi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končno smo prišli do razpravljavcev. Besedo ima prvi prijavljeni Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovani gostje, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Današnja interpelacija ter zahteva za odstop ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija je sklicana, ker minister za kulturo in ministrstvo, za katerega je dolžan, dela. Ker pa za svoje delo odgovarja predsedniku Vlade pa državljanom in seveda s tem do neke mere tudi Državnemu zboru in nam, ki smo bili izvoljeni od državljanov, je interpelacija torej legitimna, a bi bila lahko tudi bolj resna, ne iz nekih namišljenih vzrokov in vsakokratnih muh Poslanske skupine Levica, Poslanske skupine Socialnih demokratov ter company. Torej iz vzrokov, ki jih očitate tisti vrli predstavniki ljudstva iz propadle združbe KUL, ki ste sami sebe prikazali kot neki največji up in rešitev Slovenije pred vlado Janeza Janše pa seveda njenimi ministri, kot je gospod Simoniti. Ampak prav to, kar se ministru očita, nakazuje na to, da dela, da je odgovoren, da se dogajajo spremembe, kot se pač pod vsakim novim ministrom kakšne spremembe dogajajo, in tukaj se dogajajo pozitivne spremembe, na boljše, v dobro slovenske kulture. Kaj vse se očita ministru za kulturo? Danes smo to že slišali večkrat, tako da vsega nima smisla ponavljati, ampak če na kratko povzamem nekaj stvari. Da je minister Simoniti najslabši in najbolj škodljiv kulturni minister v zgodovini samostojne Slovenije, tako kolegica Tomić. Ta minister naj bi bil celo koruptiven in med drugim še zagovarja vladno vojno proti kulturnikom in medijem. »Minister vse do danes ni vzpostavil dialoga z nevladnimi organizacijami in zaposlenimi v kulturi, kar je obljubil pred nastopom funkcije«; »podredil si je pravilnik o strokovnih komisijah Ministrstva za kulturo in si zagotovil odločujoč vpliv, s katerim ureja in deli sredstva«. Ja kako, kolegice in kolegi, če pa se še vedno programi financirajo preko razpisov? To je dejansko neosnovano podtikanje in obtoževanje. Če bi se dogajale takšne stvari, da se dejansko ne dela po pravilih, imajo nosilci neizbranih in posledično nefinanciranih programov pravico, da se pritožijo, potem pa izbirajo tudi sodne poti in drugo. Če se mogoče še malo naprej izrazim, je minister kriv tudi, da je kriza covida. Predlagatelji navajajo, da je tako imenovana koronakriza pahnila kulturne delavce in samostojne ustvarjalce še globlje v prekarnost in v revščino, česar pa minister Simoniti ni preprečil. Ob tem očitku se v interpelaciji navede še, da je že pred covid krizo ena tretjina kulturnih delavcev in samostojnih ustvarjalcev, torej trdite, da je ena tretjina ustvarjalcev, tudi naših umetnikov že pred koronakrizo živela pod pragom revščine, torej že pred zaprtjem dejavnosti in kulturnih prireditev in vsega. To pa je prava trditev, res. Takrat pa je bil en drug minister, in sicer iz vrst predlagatelja in ne gospod Simoniti. Če se malo pošalim, ta minister je po mnenju predlagateljev kriv, če je zunaj sonce in je toplo, ker je Poslanski skupini Socialnih demokratov prevroče, če je zunaj mraz in zima, ker Poslansko skupino Levica zebe, če je dež, ker so pri predlagateljih v Poslanski skupini LMŠ mokri, in seveda če je covid kriza, ker so v Poslanski skupini SAB zaradi tega bolni. Za vse to je kriv ta grdi in nekulturni kulturni minister. Če grem k bolj resnim zadevam in zagovoru tega ministra, ki dela. Dejansko je po mnenju naroda včasih tudi kakšen minister dober, po mnenju druge skupine, ki sedi v poslanskih vrstah, pa ni. Ampak ta minister bi bil sedaj kriv tudi, če ima nek kulturni ali nekulturni ustvarjalec sam sebe za vrhunskega ustvarjalca, po mnenju ljudi pa je pod povprečjem vsakega, ne vem, pouličnega karikaturista ali risarja in potem ta kvaziumetnik nima niti za kruh, s tem istim ustvarjanjem pa se ukvarja že 10 let. Če nič ne zasluži – dajmo, bodimo pošteni, če bi mi 10 let delali nekaj, s čimer ničesar ne zaslužimo in ne moremo preživeti, ali bi še naprej to delali? Ne mečem vsega v isti koš, ampak za take stvari so to res smešne trditve. Če se vrnem k delu razprave in interpelaciji Simonitija, ki je danes interpeliran, ker pač ni vaš. Spoštovani predlagatelji, zmotno je, da se vam zdi, da ta minister ni vaš, ker je on minister za kulturo Republike Slovenije. Če hočete ali nočete, so ta minister pa tudi sekretarka pa vsi tisti na ministrstvu tudi vaši. Zaradi tega ga ne bi bilo treba interpelirati in ga od začetka njegovega mandata, že več kot eno leto, dejansko nabijati, obsojati, ker jaz ne vidim nikogar od vas, ki se ne bi nekako odzval, včasih tudi s kakšno bolj pikro nazaj, če bi se mu dogajalo to, kar se dogaja ministru. Če drugega ne, moram dati dobro besedo tudi nekaj našim predlagateljem, predvsem Levici. Zaradi njih smo tudi v času koronaepidemije imeli veliko veliko sklicanih sej, tako da imamo vsi preveč in celo več kot preveč dela. Tudi ministru se je naredilo precej dela, ker se mora odzivati na vse te dopise in na vse te očitke. Vaše težnje po pravici in svobodi na področju kulture, ker naj bi se izvajala cenzura, bom rekel po domače, vsem nam in seveda tudi ministru velikokrat kradejo čas. Imeli smo seje z res banalnimi vsebinami. Naši branitelji kulturnikov se običajno pristransko, ampak potem pa seveda igrajo v luči, da gre za dobro vseh slovenskih kulturnih delavcev in ustvarjalcev, borijo za ohranitev starih pravic in tudi nekaterih privilegijev svojih privržencev in volivcev. To je čisto preprosta ugotovitev. Ne rabiš imeti visoke šole, da to ugotoviš. Vedeti pa je treba, da zakonitih pogojev za delovanje ministrstva ne moremo mi določati. Za to odgovarja minister. Ministru se je očitalo tudi, da se je vtikal v delo komisij, pa potem, da so te komisije sedaj pristranske in tako naprej. Ampak za to odgovarjajo te strokovne komisije in minister, za to ne moremo odgovarjati v DZ. Preden se začne nekaj delati, preden se karkoli spremeni, če ni to vse v korist leve kulture ali nekulture, kakor pač rečem, potem je to revolt, gremo na ulice, spodbujajmo, da se ministru poriše fasado na ministrstvu pa doma, in tako naprej. Mislim, da to ni prav. Še enkrat, če se vrnem k tem komisijam, k temu, kar je bil očitek. Komisije morajo biti strokovne in kompetentne, imeti izkušnje in ocenjevanje nadarjenosti, kvalitete ter zaznavanje dodane vrednosti, seveda v luči razvoja slovenske kulture in ohranjanja le-te. Ker gre za sredstva, ker se preko teh komisij potem tudi razporejajo sredstva, je tu vedno več dejavnikov in ni vedno vse tako črno-belo, kot se poskuša prikazati. Ampak, kot pravim, odgovornost je na koncu na ministru, da to vse deluje pošteno in transparentno. Verjamem, da se on tega tudi zaveda. Vidim, da ne odstopa od profesionalnih in nepristranskih meril ter vzpostavlja neki red. In moram reči: le tako naprej, gospod minister dr. Simoniti. Moram pa reči, da je vredno obsodbe, da se ob vsem tem ministru pravi nekulturni kulturni minister, da se mu očita koruptivnost, potem cenzuro, osebi z nekim doktoratom, z izjemno kilometrino na področju, ki ga vodi. In potem se vam dejansko zdi smešno, zakaj se on odzove z mogoče malo višjim tonom. Ja saj bi tudi vsem vam dekeljc dol vrglo. Minister, delajmo tako naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Rudi Medved, pripravi naj se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ne čudi, da se največja stranka v parlamentu SDS nenehno in kar naprej čudi interpelacijam, pa ima sama zelo bogato zgodovino z vloženimi – mislim, da z okrog 30, morda s kakšno manj ali pa kakšno več – interpelacijami. V isti sapi, ko kolegice in kolegi pravijo, da je to popolnoma legitimno, je po drugi strani to napad na Vlado, izguba časa, denarja in kdo ve, česa še vse. Verjetno bo še kakšna interpelacija, saj je gradiva za interpelacije iz dneva v dan več. Tudi kakšnemu ministru ali pa ministrici, ki je že bil deležen interpelacije, se morda nabira še za kakšno novo. Ampak naj se vrnem k današnji. Po tistem, kar smo slišali od ministra za kulturo in tudi zdaj od kolegov iz njegove stranke, se v Sloveniji kulturi cedita med in mleko. Neverjetno, vse je v redu, vse je prav, minister dela odlično in je pravzaprav nekaj najboljšega, kar se nam je lahko sploh zgodilo. Vendar vprašam, na katerem platnu teče ta film ali pa na katerem odru se igra ta predstava – na nobenem, ker smo tako ali tako zaprti. Ali pa morda v nekem vzporednem svetu, v katerega pa mi nimamo vpogleda. Ampak v svetu, spoštovane in spoštovani, v svetu, v katerem živimo, v Sloveniji vlada kulturni molk. In to dobesedno, ni simbolično. To se dogaja tukaj pred nami že več kot leto dni, pravzaprav od 7. marca lani, od tistega dogodka, ki se zaradi odgovornega ravnanja takratnega zdravstvenega ministra Aleša Šabedra v vladi Marjana Šarca niti ni zgodil, ko je v zadnjem hipu odpovedal koncert italijanskega tenorista Andree Bocellija v Stožicah, k sreči, ker bi bile lahko Stožice drugi Ischgl. V tistih razmerah, pa tudi pozneje, je bil ta mrk javnega življenja nekako razumljiv, ni bil nepričakovan. Ampak čas se je odmikal in smo iz meseca v mesec vedeli več o tem virusu, ga tudi v prvem valu kolikor toliko dobro obvladali in smo se na vseh področjih, na vseh področjih trudili vsaj delno, vsaj delno vrniti v normalno življenje in odpirati mnoge dejavnosti. Ampak ne pa za kulturo. Ne pa za kulturo. Ta ni prišla na vrsto. Ko zdaj gledamo leto nazaj, to leto, ki je za nami, se je težko znebiti občutka, da je prav sedanji oblasti vzdrževanje stanja kulturnega molka ustrezalo takrat in ji očitno ustreza tudi še danes. Res je, epidemija je ugasnila luč, ko govorimo o kulturi, ampak bi pričakovali, da bo prišel kulturni minister vsaj s petrolejko. Vsaj s petrolejko. Ker ves čas, ves čas epidemije so po vsej Evropi, povsod okoli nas iskali rešitve in spodbujali, spodbujali k ustvarjalnosti in oblikovali v marsikateri evropski državi posebne sklade ne le za pomoč samim ustvarjalcem, ampak tudi za financiranje ustvarjalnosti med epidemijo. In tisto, kar se mi zdi še pomembneje, za podporo kreativnim strokovnim skupinam, ki so iskale in še iščejo nove formate za stik kulturnega ustvarjanja s tistimi, ki jim je ta ustvarjalnost na koncu namenjena, to pa je z občinstvom. Kultura brez občinstva je amputirana, je invalidna, s tem se verjetno lahko vsi skupaj strinjamo. Kaj se je dogajalo oziroma se dogaja pri nas? Jaz ne pomnim niti enega poskusa, kaj šele napora, nikjer nisem zasledil, da bi minister za kulturo skupaj z ustvarjalci, organizatorji prireditev iskal rešitve, kako kljub omejenim možnostim, ki jih vsi skupaj razumemo, vsaj delno oživiti kulturno ponudbo. V določenih trenutkih in ob pripravljenosti spoštovati vse ukrepe je bilo to mogoče v zadnjem letu. Je bilo mogoče. Tudi danes je verjetno v določenih delih države pod določenimi pogoji še vedno na tem področju možno nekaj storiti. Imamo na primer na terasi gostinskega lokala na ustrezni razdalji situacijo, ko je mogoče tam sedeti pod določenimi pogoji, na nekem prizorišču ob enakih ukrepih pa nekega minimalističnega koncerta ni mogoče poslušati. Ne vem, če sem nedavno prav slišal, menda tudi na terasah gostinskih lokalov, ki so odprte, celo glasbe prek zvočnikov ne smejo vrteti. Saj bi to lahko naredili tudi brez ploskanja, če to pomeni preveliko nevarnost za širjenje virusa. Pa v trgovske centre smo prav tako spustili ljudi, v kulturne dvorane jih nismo. V kulturne dvorane jih nismo, ob vsem zavedanju nevarnosti epidemije in ob vsem zavedanju, da so marsikje po Evropi in po svetu pa iskali možnosti znotraj tega, samo pri nas ne. Samo pri nas ne. Ne vem, če je minister sploh poskusil kdaj strokovni skupini in Nacionalnemu inštitutu za javno zdravje predlagati kaj takega. Sploh predlagati. Ali je šel kdaj s kakršnokoli pobudo na to strokovno skupino? Je kdaj ta strokovna skupina sploh obravnavala kakšno pobudo, pa tudi če jo je zavrnila? Ne, jaz se ne spomnim, da bi se to kadarkoli zgodilo. Tu lahko seveda očitamo pasivnost, popolno pasivnost kulturnega ministra in njegovih sodelavcev. Gospodarski minister je bil dovolj glasen, da je v času najhujših razmer dosegel delovanje gospodarstva, pa je bilo dokazano, da so bila delovna mesta močan vir okužb. Jaz kulturnega ministra v smeri, da bi vsaj deloma odprli kulturni prostor, pač nisem slišal. Ali pa sem preslišal, ampak zagotovo bi o tem vedeli vsi, ki se v Sloveniji s kulturo ukvarjajo in ki to pasivnost prav tako očitajo kulturnemu ministru. Po drugi strani pa tudi ne čudi. Kako bi skrbel za dobrobit ljudi, ki sodijo pod resor kulturnega ministra, če se v njih v glavnem vidi kulturniško prisesanost h koritu? Zdaj slišim tudi od kolegov iz SDS, da govorijo o levi kulturi, da so tisti, ki se kritično izražajo o kulturni politiki sedanje vlade oziroma ministrstva, umetniški prostaki. Pa tudi zmerljivke iz vrst SDS, od katerih se minister ni distanciral, da so paraziti, prisesani na državne jasli, da ustvarjajo izrojeno umetnost. To vse so neke klofute kulturnim ustvarjalcem in to je ta odnos do tistih ustvarjalcev, delavcev v kulturi, ki od prvega dne ministrovanja aktualnega ministra prosijo, rotijo in pozivajo k dialogu in skušajo pojasniti, v kakšnem položaju so. V glavnem naletijo na ignoranco, tišino in molk. Ne govorimo o denarju niti o tem, za koliko se je povečal proračun Ministrstva za kulturo, pa po drugi strani, kakšen dosežek je, da so javni zavodi normalno financirani – ja seveda so, kaj pa drugega, saj morajo biti normalno financirani. Zelo dobro vem, kakšno je financiranje javnih zavodov. Sam sem imel to čast, da sem večji javni kulturni zavod vodil kar nekaj let, in vem, kakšna je struktura financiranja in v kakšnih razmerah preživi ali pa pade nek javni zavod. Ker vsega tega Ministrstvo za kulturo ni predlagalo, smo marsikaj predlagali v Listi Marjana Šarca in v drugih opozicijskih strankah, predlagali so tudi delavci v kulturi, v nevladnih organizacijah. Seveda nič od tega kot po tradiciji ni bilo nikoli sprejeto. Ena izmed prvih zahtev je bila, da se vzpostavi spoštljiv, vključujoč dialog z vsemi deležniki iz panog, na katere ima covid pandemija še posebej negativen vpliv, tudi kar zadeva kreativno-kulturni sektor in industrijo srečanj, in da se pripravi neka časovnica ob vseh neznankah, ki jih poznamo, ki vemo, da obstajajo zaradi epidemije, da se pripravijo neka časovnica in pogoji ponovnega zagona dejavnosti, vezanih na javne prireditve. In da se za trajneje prizadete panoge z več kot 40 % izpada prometa, zlasti gre tu za kulturno-kreativni sektor in industrijo srečanj, zagotovijo dodatna likvidnostna sredstva, da se ustanovi sklad za prilagoditev pandemiji. Nič novega ni to. Večina evropskih držav je takšne sklade ustanavljala. Večina evropskih držav. Lahko odkimavate, minister, ampak cel spisek držav je, ki so šle na ta način naproti kulturnemu sektorju. Naš predlog je bil tudi, da se sistem vrednotnic razširi na vse panoge, ki so zaradi posledic pandemije trajneje prizadete, pa da se načrte za uvedbo turističnih bonov razširi na kreativno-kulturni sektor in še je bilo teh predlaganih ukrepov, ki so seveda naleteli na gluha ušesa pri celotni vladi, žal tudi na Ministrstvu za kulturo. O tem govorim, predvsem pa o tem, da je bilo v tem času ob neki odgovorni politiki in iniciativnosti možno vsaj del te kulturne ponudbe ohraniti, da ni glavni dosežek v epidemiji, če so se za nekaj časa odprle galerije in muzeji. Še mnogokaj drugega bi se lahko dogajalo, treba je poznati infrastrukturo po Sloveniji, kulturno infrastrukturo, treba je poznati tudi angažiranost posameznih organizatorjev, tudi fleksibilnost, iznajdljivost, in predvsem je treba vedeti, da to želijo ljudje, ljudje, ki pogrešajo, zelo pogrešajo kulturo. Internetni dogodki in televizijski dogodki ne morejo nadomestiti tega živega stika med občinstvom in ustvarjalci. Dejstvo je predvsem, da ti ljudje želijo na nek način delati, ohranjati ustvarjalno kondicijo ter da želijo imeti neke minimalne obete, kako bo v prihodnosti. Kot sem dejal, ne govorim o denarju. Primer samozaposlenega v kulturi v teh koronačasih. Govorim o konkretni osebi, pa ne bom z imenom in priimkom, da se komu ne zgodi kakšen izbris iz kakšnega razvida, pa tudi če noče nikomur nič žalega. Vrhunski glasbenik, skladatelj, zelo znan in priznan tako v Sloveniji kot tudi v širšem evropskem prostoru. Saj ne jamra, da je brez denarja, dobi teh 700 evrov. Dobi teh 700 evrov, seveda ne, ko ni razglašene epidemije. V tistem času seveda ne, ampak tudi takrat ni bilo koncertov in prireditev, saj vsi vemo, da po preletu letal niso kar naslednji dan izbruhnile javne prireditve na vseh možnih krajih. Tudi čez poletje ni bilo zaslužka. Tisto, kar takega človeka, ki je dobil ta status zaradi izjemnih dosežkov – vem, da imate vi, minister, popolnoma drugačne kriterije, kaj so izjemni dosežki, in ste večkrat tudi povedali, kaj si o marsikaterem izjemnem dosežku mislite, v tem primeru vam lahko rečem, da gre za izjemne dosežke – prizadene, je, da mu potem minister govori, da je privilegiranec, zato ker, prvič, ima sploh ta privilegij, da je samozaposlen v kulturi. Za vas so to pač privilegiranci. Še poseben privilegij je pa teh 700 evrov, ki jih zdaj dobi. To je neka žalitev za te ljudi. Kakšni privilegiranci so? Privilegiranci so v tem smislu, ja, da lahko opravljajo ta poklic. Ta poklic zame je poseben privilegij, veliko sem imel v življenju možnosti imeti stika s kulturniki in to je poseben poklic, je nek privilegij, ampak ne v finančnem smislu, da bi jih mi zato zmerjali s privilegiranci. To so ljudje z izjemnimi dosežki, ampak v celoti gledano so pa zaradi sistema, kakršnega imamo postavljenega, to pa ni od včeraj, po drugi strani tudi izjemni reveži. Izjemni dosežki in izjemni reveži. Ampak, saj pravim, ne govorim, da je to od včeraj. Hotel sem samo povedati, v kakšni situaciji se je tudi v teh koronačasih znašel nek tak samozaposleni umetnik s temi 700 evri. Drugi primer je še hujši, primer ozvočevalca samostojnega podjetnika. Brez njih vemo, da kulturnih prireditev praktično ne more biti. Od marca lani je odrezan od svojega dela, popolnoma odrezan, kar je razumljivo, če se nikjer ne more nič dogajati in je vse ustavljeno. Dobi tisoč 100 evrov, 550 jih gre za prispevke in ostane mu jih 550 za stroške, kar jih pač je, za življenje. Ob tem, da je v hudem strahu, kdaj se bo iztekel še moratorij na kredite, ker bo iz teh 550 evrov moral ali pa sploh ne bo mogel odplačevati kredita. Tukaj se – na to smo mi opozarjali ves čas – za samostojne podjetnike, ki so v tem primeru tudi del kulturne srenje, ni zgodilo nič. Ni se zgodilo tako kot na primer v Avstriji, kjer je država praktično takoj odreagirala z denarnimi nadomestili glede na njihov promet v letu 2019 in bodo post festum potem ugotavljali in poračunavali te zneske. Skratka, človek, ki je v 10 letih plačal 400 tisoč evrov davkov, je trenutno v situaciji, ko ni ne za živeti in ne za umreti. Tam nekje vmes. Če omenim še primer filmskega ustvarjalca. Vemo, kaj se je s filmom dogajalo v preteklem letu in se še dogaja, pa bom omenil film Orkester. Tudi zaradi tega, ker sem morda malo čustveno navezan nanj, ker govori o Pihalnem orkestru SVEA iz Zagorja, o 160 letih kulture govori ta film, posnet je bil 2. februarja lani in od takrat vse skupaj stoji, ker do konca leta država ni poravnala svojih obveznosti. Več kot 50 ljudi je tako ostalo brez plačila, stroški, ki so nastajali, niso bili poravnani in tako je ta film praktično še zdaj napol v bunkerju, ker tudi situacija montaže, postprodukcije in tega ne omogoča. Nimamo na primer tako, kot so naredili Italijani, ki so po prvem valu izdelali natančen protokol za avdiovizualno industrijo v razmerah koronakrize oziroma pandemije, natančen protokol od snemanja do vseh drugih dejavnosti, ki spremljajo produkcijo nekega filma. Zakaj so to storili? Ker so ponosni na svoj film, na svojo filmsko produkcijo. Mi očitno nismo oziroma smo z nastankom te epidemije film potisnili na stran, tudi z za lase privlečenim izgovorom, da je Šarčeva vlada kriva zaradi nekih administrativnih ovir, da se filmarjem v letu 2020 ni dalo izplačati sredstev, ki so jim bila namenjena. Dajte no, to je pravzaprav neumen izgovor. Ta vlada je v letu dni posegla v več deset, mislim da jih tudi sama ni nikoli preštela, zakonov na najrazličnejše načine. Tako administrativno oviro, če res obstaja, bi v času pandemije in v času zagovarjanja interesa filmske industrije, če bi želela, lahko odpravila takole [[pokaže z gesto]] . Pa se to ni zgodilo in je na primer zdaj konkretno ta film režiserja Matevža Luzarja pač leto dni posnet, z njim se v celoti gledano ne dogaja praktično nič. Festivali bodo, če film ni dokončan, če niso poravnani stroški, se na festivale pač ne more prijavljati in je šlo vse skupaj dobesedno v nič. To so zdaj ti privilegiranci, o katerih govorite, minister. Ponavljam, mislim, da je njihov privilegij res to delo, ki ga opravljajo v kulturi, da je to njihov privilegij in da se jim vsem skupaj ljubi delati. Radi delajo in se jim ljubi delati. Če parafraziram vas, minister, ki ste v tem parlamentu dejali, da se vam ne ljubi poslušati, in ste šli, je po tem, kar sem naštel v zvezi s podporo kulturnemu sektorju za kolikor toliko omejen, pa vendarle nekakšen zagon kulturne ponudbe, ta vaša pasivnost pokazala, da se vam tudi ministrovati ne ljubi.
Hvala lepa. Predlagateljica Violeta Tomić. Izvolite.
Najlepša hvala. Pustila sem si malo časa, da poslušam nekaj razprav in odgovore in stališča. Zelo se bom potrudila, minister, da ne bom nobenih imen omenjala, ne bom osebna. Dejstvo je, da je bil kulturni resor vedno zapostavljen. V vseh 30 letih so ga nekako prelagali kot nepomembnega, vendar je stranka SDS zaznala izjemno pomembnost tega resorja, ki pokriva tudi medije, in si ga vzela. In zdaj imamo, kar imamo. Minister predvsem govori, kako je nedopustna ta interpelacija in da se to dogaja samo v bolj izjemnih razmerah, ko se kršijo zakoni in ustava. Pa dajmo zdaj malo našteti. V interpelaciji smo zelo konkretno povedali, da minister krši Poslovnik Državnega zbora v 45. členu v prvi in drugi alineji, potem zakon o filmskem centru, krši 4. člen ZUJIK, potem je kršil Zakon o pravnem postopku, peti odstavek 11. člena uredbe o samozaposlenih, 87. člen ZUJIK, 222. člen zakona o pravnem postopku, 5. člen uredbe, 11. člen uredbe, 15. člen ZUJIK, 20. člen ZUJIK in Ustavo v 7. členu, ki govori, da je Slovenija laična država in da imamo ustavno ločitev države in cerkve. Vi pravite, da jim je treba zagotoviti enakost pred zakonom, in jaz se strinjam, da je treba zagotoviti prav vsakemu državljanu in predstavniku katerekoli organizacije enakost. Toda verski delavci so izrazito privilegirani, minister. Vsaka organizacija mora predložiti neko dokumentacijo o izpadu dohodkov, vendar žal samo RKC nič, ob tem, da je deležna krepkih pomoči iz naslova zemljiškoknjižnih neplačevanj, v času epidemije ima cel kup tudi drugih bonitet. Okej, oni dobijo 700 evrov temeljnega dohodka, Slovenija je unikum na svetu, ki najprej pomaga najbogatejšim in ne tistim, ki so ogroženi. Pa glede enakosti ne rabijo dokazovati in pri njih nikoli ne rečete, da gre za privilegij, kar je zelo zanimivo. Prispevki se jim plačujejo 100-procentno od povprečne plače, samozaposlenim in espejem pa samo 60 % od minimalca. Kje je tu enakost, ne vem. To, da govorite, da je status nagrada oziroma privilegij, je popolnoma škandalozno in nedopustno. Že vaš odnos do samozaposlenih bi moral pomeniti razlog za interpelacijo, kajti kakšen privilegij je to, če nekdo s statusom nima nobenih delavskih pravic, nobenih možnosti za bolniško, razen po 30. dnevu bolniške? Kakšen privilegij je to, da ne more vzeti niti kredita, in tako naprej? To je enostavno nekakšen korektiv zaradi slabih rešitev, kajti vemo, da se je po ZUJIK ustavilo zaposlovanje, in ker ni rednih zaposlitev, so ti ljudje prisiljeni biti samozaposleni. Vpis samozaposlenih v kulturi podeli tem kulturnim delavcem poseben status, ki omogoči, da opravljajo svoje delo in zanj izstavljajo račune. Dodatno spodbudo pa predstavlja neka točkovna prednost, ki jo status prinese na razpisih. Tukaj se bom dotaknila tega, kar ves čas podtikate tudi izbrisanemu umetniku, da je imel nek zavod pa neko društvo. Veste, vsi samozaposleni umetniki – in spet izkazujete popolno nepoznavanje materije – predvsem tisti, ki so svoji producenti, imajo registriran zavod ali društvo kot pravno osebo, ki izpelje projekte. Če gremo na primer reperja. Če dobi na razpisu Ministrstva za kulturo 5 tisoč evrov, to ni njegov honorar. To, kar počnete, je zlonamerno. Ali pa če dobi še 5 tisoč evrov sponzorskih sredstev. To so sredstva za prevode, glasbo, plačilo studia ali pa karkoli. Mnogi umetniki delajo zastonj do ne vem katere ponovitve, da pridejo na nulo. Tako da to, kar počnete, je namerno in izjemno izjemno zlonamerno. Vi govorite, da mediji kažejo samo eno stran in kako je to grozno, ker nikoli ne objavijo drugega mnenja. 26. 3. ste sami predlagali termin za obisk Evropskega parlamenta v Bruslju, tam so ga potrdili. Pravite, da vam ni dopuščena možnost, da se branite, ampak poleg tega, da imate svoje medije, ste tudi vedno vabljeni v vse oddaje, od Kanala A, Pop TV do nacionalke, vendar če se sami odrečete tej možnosti, je to vaša stvar. 26. 3. sta se z Janezom Janšo odločila, da ne bosta šla tja. Vi bi radi normalizirali kulturni prostor, ste rekli, kjer bi veljala neka nova etična in kulturna pravila, pa bi vas vprašala, kako je z vašim odzivom, ko na sejah govorite takšne stvari, kot je »pojdite v Bukarešto, v zarukano Romunijo«, in s tem povzročite tudi mednarodni škandal. Ne bom omenjala imen, ampak kolega igralec je napisal v nekem intervjuju, da če bi po komurkoli drugem tako pljuvali, kot se v Sloveniji pljuva po kulturnih delavcih, bi bil velik revolt. Namerno ta vlada ves čas ščuva proti kulturnim delavcem, pa še prej, ko ste bili v opoziciji, ste se trudili. Namerno bom izpustila najbolj vulgarne, da ne bomo tukaj pohujševali, če bi se tako pisalo o taksistih, medicinskih sestrah, pekih, natakarjih, hotelirjih, socialnih delavcih, delavcih v turizmu, bi bilo grozno: »naj gredo na trg«, »ne rabimo mi njih«, »kdo to gleda«, »sprevrženi«, »ogabni«, »netalentirani«, »delomrzneži«, »svinje«, »koritniške gnide zajedavske«, »izmečki slovenskega naroda«, »naj izstradajo«, »bolni perverzneži«, »postreliti vse«, »banda narkomanska, na grmado«, potem pa je nekaj zelo vulgarnega, česar ne bom, »naj se izselijo, če jim kaj ne paše« in tako naprej. Skratka, nekdo se je zavestno odločil, da bo odkrito sovražil in poniževal kulturnike, in takoj zatem slišimo besede o pravi krščanski kulturi, ki je edina dobrodošla. Glejte, to pa je nevarno. In tu, za to govornico smo poslušali o kulturnikih kot prevarantih in šarlatanih. Ali je kdo od vas kdaj videl, kako se dela film, recimo? Kako ti lenuhi snemajo filme? Vstanejo ob petih zjutraj in delajo vsak dan po 12 ur. In vam se zdi, da dobijo preveč denarja in da jih lahko ukinejo. Zelo dobro predvsem tisti, ki nikoli niste bili v nobenem kulturniškem ali umetniškem procesu, ocenjujete, kaj je in kaj ni prava kultura. Res nevarno in nedopustno. Kulturniki s statusom, veste, niso samo ustvarjalci. Zaradi nemogočega prekarnega odnosa v zadnjih letih, ki se še poslabšuje, so tam notri tudi scenografi, arheologi, arhivisti, bibliotekarji, umetniški zgodovinarji, galeristi, kustosi, konservatorji, restavratorji, prevajalci, galeristi, uredniki, kinooperaterji, res je široka ta pahljača. Ne zato, ker je ta status tako zelo privlačen, dragi moji, ampak zato, ker drugače ti ljudje z neko določeno izobrazbo ne morejo delati. In ko pravite o teh privilegijih pa da boste zmanjšali število samozaposlenih, povejte – samo vrhunski in najbolj vrhunski po vašem kriteriju – kako pa potem ocenjujete cenzus. Najbolj vrhunski, mednarodno priznani strokovnjaki na svojem področju, mednarodno priznani umetniki ne smejo zaslužiti več kot 20 tisoč evrov na leto. Potem pa ukinite cenzus za vrhunske, to bi bila ena od rešitev. Zelo zelo žalostno je, da ministrstvo ni niti razmišljalo o ukrepih. Zdaj se hvalite s kulturnim evrom, ki ga seveda niste vi vpeljali, ampak kar nekaj pred vami in ste to nasledili. Hvalite se tudi z rekordnim proračunom. Seveda, ukinjeno je fiskalno pravilo. Do zdaj so vse vlade morale spoštovati fiskalno pravilo in niso mogle neomejeno zapravljati. Toda večje vprašanje je, kam bo denar šel, kajti vi oziroma ta vlada se zadolžuje za naš denar, skupni denar, ne za vaše, da delite bombončke svojim. In plačevali bodo to naši otroci in naši vnuki, zato je še kako pomembno, kam boste usmerili te denarje, ker zaenkrat se kulturi to niti malo ne pozna. Znanih je recimo skoraj tisoč 50 ukrepov, ki so jih države EU z Veliko Britanijo vred sprejele v letu 2020 zaradi epidemije. Ste rekli, »no, pa povejte vi, kako bi to reševali«. Ukrepe zbira in vodi evropsko združenje fiskalnih svetov, predvsem zato, ker želi oceniti njihovo učinkovitost. Tja lahko pogledate, večina je generičnih. Se pravi, subvencionirajo čakanje na delo, posojila in davčne prilagoditve, pomoč turizmu in gostinstvu in skoraj vse države Evropske unije so v zadnjem letu pomagale tudi kulturi in umetnosti. Celo Madžarka, po kateri se tako radi zgledujete, tukaj imamo orbanizacijo, je umetnikom zagotovila poseben paket pomoči, ampak Slovenija ne. Slovenija se odlikuje z molkom. Če grem naprej. Veliko neresnic smo tukaj slišali in obžalujem, da je treba tako manipulirati, ampak dobro, narod naš dokaze hrani, sami ste se sklicevali na magnetogram. Še ena eklatantna, bom rekla, kar laž je, da je Varuh človekovih pravic zaznal, da je vse v redu. Ni vse v redu. Varuh je zaznal kršitve pri dodeljevanju statusa samozaposlenih v kulturi. Vi mahate z enim papirjem, jaz imam tukaj drugega, minister. Gre za primere, ko je ministrstvo zamujalo z izdajo odločb o vpisu v razvid samozaposlenih v kulturi oziroma priznanju pravice do plačila prispevkov. Varuh je ministrstvu priporočil, da o preostalih vlogah odloča čim prej. Priporočil je tudi, da v prihodnje postopke vodi tako, da se bo sledilo namenu, ki ga je zasledoval zakonodajalec, predvsem pa v luči zaščite pravic predlagateljev. In kar ste rekli: »Nobenemu nismo vzeli statusa.« Pa potem tem rečete v isti sapi: »Smo ga pač izbrisali zaradi neprimernega obnašanja,« ali pa, »jaz ne vem, naši organi so to peljali.« Kriteriji za izbris iz razvida so popolnoma jasni. To sem začela govoriti takrat, ko ste vstali, zapustili sejo in rekli, da se vam ne ljubi več poslušati. Kriterija sta dva, če presežeš cenzus in če nisi rezident Republike Slovenije, lahko izgubiš status. Nobenega od teh kriterijev ni izpolnjeval reper, ki ste ga izbrisali, in to je res več kot nedopustno. Pustila si bom še malo minutaže za pozneje, ker imam pravzaprav zelo zelo malo časa za tako veliko kršitev, kolikor jih vi, minister Simoniti, v zadnjem letu prakticirate. Zaenkrat hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poslušam to vse skupaj. Za uvod bi rekel, da se mi tukaj ne pogovarjamo o očetih in sinovih, da ne bo pomote, čeprav sta bila očeta tako predlagatelja kot ministra ne le kulturnika, bila sta vrhunska umetnika, dolžna vsega spoštovanja. Mi se pogovarjamo o nekem zahtevnem resorju, o njegovi politiki in o odgovornosti ter vsebini te politike. To je tema današnje razprave. Eden od poslancev SDS je rekel, da ne moremo odgovarjati v Državnem zboru. Po dveh letih bi bil čas, da tisti, ki ste tukaj prvi mandat, odprete Ustavo, vsaj 110., 114. člen, ki govori o Vladi. »Vlada odgovarja Državnemu zboru,« se konča 110. člen. To čisto tako za uvod. Ključna težava se mi zdi v vsej tej zgodbi to, da mi v 30 letih samostojnosti nismo razbili mita revnega umetnika ali umetnice, ki zelo seka ven zlasti s te desne strani. Neki mit, da bodi srečen, če neko drobtinico dobiš, in bodi tiho. Nekdo z desne strani je govoril, ja dobro, če 10 let nekaj delaš pa neko revščino tolčeš, si malo – ne vem kaj. Medtem ko je to govoril, sem se spomnil Emerika Bernarda, enega naših najbolj vrhunskih slikarjev, ki je tudi prej kakšnih 15 let kot 10 revščino tolkel, da je, kot bi rekli tam, kjer Sava pride v Donavo, » ispeko zanat«. Mi imamo tukaj tudi težave z razumevanjem kulture, z razumevanjem gospodarstva, z razumevanjem turizma. Meni je ob pripravah na to interpelacijo nekdo rekel, ma, saj veš, saj ta Simoniti niti ni tako slab, ampak samo za institucionalni del kulture pa tisto, kar jim je okej, pa malo za neko ljubiteljsko kulturo. Ampak to, kar se ubeseduje, odkar imamo to vlado, mene spominja na neko kulturno politiko 19. stoletja ne pretirano razsvetljenega absoluta. Tudi ta kulturni boj, ki se ga tukaj hočete iti – mi imamo seveda zamudniški vzorec modernizacije, kar gospod minister kot zgodovinar ve bolj kot mi – se mi zdi, da bolj spada v Slovenijo zadnje četrtine 19. stoletja, ne pa v 21. stoletje. Namesto da bi se ukvarjali s tem, o čemer je dokaj plastično in na široko govoril kolega Rudi, kako zagnati proces kulturne produkcije in konzumpcije – ker kultura je predvsem interakcija, je nek dialog – mi poslušamo neke izjave gospoda Iršiča in še koga. Namesto da bi se ukvarjali vsebinsko z novo digitalno agendo, v Bruslju se zdaj kuhajo neke temeljne direktive v zvezi z bodočo medijsko zakonodajo, imamo mi neko stanje, kjer naj bi minister in ministrstvo bila neke vrsto presodnik, razsodnik. Ne, noben minister ni sodnik, znotraj tistega 114. člena Zakona je s svojo ekipo odgovoren in je zadolžen za to, kar jaz imenujem robni pogoj. Mi imamo potem težavo oziroma vi imate težavo, da imamo na področju kulture ogromno vrhunskosti, in očitno je ta moteča, ker so pač vrhunski ljudje, žal skozi ta mit revnega umetnika, tudi kakšna poslanka med nami, vrhunska pisateljica, mimogrede povedano, ljudje, ki razmišljajo s svojo glavo. Če bi se spustil na raven, ki je bila prej tu v dvorani, bi rekel, da se ne pustijo [[…]]v glavo. In to je pač očitno neka težava, ki jo ima ta vlada. Če bi moji znanki Tina pa Samira, Eclipse, naredili performans v katerem bi nastavili ogledalo meni, tako kot so tisti Janezi Janši Janezu Janši, bi jaz to vzel afirmativno in dobronamerno. Seveda, vi imate pa neko sovraštvo do neke neinstitucionalne kulture. Tako, kot se fura politika v tej vladi, je to kvečjemu kulturna politika ne pretirano napredne države med dvema svetovnima vojnama, vsaj 90 let zamude. Že od časa, če hočete, zgodovinskih neoavantgard naprej bi bila to zastarela politika, veste. Na desni pravite, da imate bolj radi Ameriko kot mi na levi – jazz je bil ameriška mehka moč, s katero so takrat prodirali v socialistično enoumje, kot bi vi rekli. Meni eden ljubših koncertov je Coltrane, Beograd, se mi zdi, da leto 1972. Pa tega nisem čisto slučajno omenil. Vedno, cele dneve berem o športnikih. Imamo nekaj globalno vrhunskih športnikov, z vsem dolžnim spoštovanjem do njih, imamo pa dosti več vrhunskih džezarjev in džezark v globalnem kontekstu. Če bi jih začel naštevati, ker pač ljubim džez, bi jih naštel vsaj kakšnih 50, 60, pa bi jih še toliko izpustil. Pa jih ne bom. Jaz sem že Cerarjevo vlado spraševal, kaj bomo naredili s to mehko silo slovenske kulture, soft power, Nye, pa je bil odgovor neki žblj. O tem bi se rad v bistvu pogovarjal. Če nas je kaj epidemija izučila, nas je izučila, kako zelo pomembne so neke javne infrastrukture, ki jih imamo. Seveda zdravstvo, seveda šolstvo, seveda kultura. Tudi če bi upoštevali tisto Janševo, »dajte mir, pa sedite na kavču«, ko se je vse ustavilo, smo imeli več časa za konzumpcijo kulture, če se tako izrazim. Ob vsej tej zgodbi, ki se tu dogaja, sem razmišljal in sem si rekel, veš, zdi se mi, da je bilo zelo pomembno – pa smo imel neko drugo ministrico pretekli teden ali kdaj že – da bi, kot mi Belokranjci rečemo, deca že v vrtcu pa potem vsaj v vseh treh triadah osnovne šole videla in doživela, kako nastaja neka kultura produkcija, tako institucionalna v največji naši mariborski tozadevni ustanovi kot na alter sceni, kot na neinstitucionalni sceni. Da bi dejansko videli, kako ogromen aparat nekih večinoma preslabo plačanih ljudi je tam zraven. Jaz sem imel to srečo, da sem igral Nemca v Hladnikovem zadnjem slovenskem partizanskem filmu Čas brez pravljic pa sem to doživel. Ampak, ja, pod tem ministrom in pod to vlado je za veliko večino kulturnikov in kulturnic, umetnikov in umetnic res čas brez pravljic. In zdaj, v tem epidemičnem stanju govoriti, »ah, saj v osnovi so dobili«, pa »nekoga smo ruknili, pa se je pritožil pa je dobil status nazaj« – moje osebno mnenje je, da smo politiki zadnji, ki bi v tem stanju ljudem še dodatno grenili življenje. Če bi se dotaknil filmske strani, kulturne ulice, bi rekel, ja, dobro, glejte, gospod minister, vam bomo plačo za letošnje leto izplačali 31. decembra. Dobro, vi imate pravico do pokojnine, vsaj tistih 40 %, pri vas to ne bi bila taka kriza – ki ste si jo zaslužili, mimogrede, da ne bo pomote – kot pri številnih kulturnikih in kulturnicah. O tem v bistvu govorimo. Mi imamo neko vlado, kjer je ne tako majhen del ministrov, vključno z vami, zlasti skoraj vsi iz kvote SDS, skregan z ljudmi, ki delujejo v nekem resorju. Tako ne moreš folgati pa soupravljati države v času najbolj debelih krav, kaj šele v času epidemije. In zdaj se gremo neko kvadraturo kroga tukaj. To so neke težave, ki jih poskušamo naslavljati, ampak seveda, za dialog potrebuješ neko črvino, skozi katero je možna komunikacija. Če bo mene minister že vnaprej označeval, da sem potomec klavcev – pa ne vem, če sem ravno, okej, mogoče sem potomec Japodov, verjetno je kakšen Japod tam v Beli krajini ali pa na Prikolpju koga po glavi kresnil toliko pa toliko stoletij nazaj, ajde, vzamem na znanje tudi to, ampak – ne vem, če je to dobra štartna pozicija. Da ne bom predolg, ker bodo kolegi imeli danes bolj vsebinsko razpravo, ne morem se jaz z vsem ukvarjati, nisem niti toliko kulturen niti nimam toliko kapacitet. Zdi se mi, da bi se za štart morali začeti pogovarjati o demitologizaciji tega, če hočete, prešernovskega pogleda na slovensko kulturo – pa dobro vemo, da tiste fige ne izhajajo iz tega, da je on fige delil, mišica zapiralka mu ni delala ravno najbolje – in reči, čakajte, ne glede na to, kdo bo v Vladi, se mora truditi za to, ker vseeno spadamo med najbolj bogate države OECD na svetu, da ljudje niso revni. Pa ne glede na to, ali se pogovarjamo o kulturi, ali če hočete, ne vem, Toninov resor o profesionalnih gasilcih. Če je nekdo v funkciji ministra ali ministrice, ja, je minister ali ministrica vseh nas. Minister Hojs zelo rad reče, da on nagovarja samo četrtino prebivalcev, če bi imeli »volinski« sistem, bi jih pa nagovarjal polovico. Dobro jutro! In se seveda moraš z ljudmi pogovarjati. Določeni ti gredo na jetra, določeni ti ne dišijo, kakorkoli, ampak to je nek opis del in nalog. Kako ste vi zaratili, kot rečemo v Beli krajini, v tej vladi? Ker ste kupili to zgodbo nekega Ivana Janeza Janše – dobro, delno verjetno v štartu opravičeno – ki je skregan s celim svetom. On se še sam s sabo verjetno skrega v sanjah. Ampak na ta način se ne moremo iti države. Upam, da bo tozadevnega nelagodja v kulturi, ki ne le freudovsko, ki je primitivno, arogantno, čim prej konec. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi naj se Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, drage kolegice in kolegi! Današnja razprava o interpelaciji ministra za kulturo je veliko več kot ocenjevanje njegovega dela. Pogled skozi prizmo vodenja kulturnega resorja je zame tukaj in danes priložnost, da bilanco enoletne udeležbe moje stranke in moje osebne udeležbe v tej koaliciji postavim na plan. Zakaj je to pomembno prav ob interpelaciji ministra za kulturo? Zato, ker je bila vloga Ministrstva za kulturo ključnega pomena ravno pri spornih vzgibih te vlade, ki so ob nespornem reševanju težav – in teh je bilo ogromno in so uspešno rešene, da se tu ne zmotimo – sproti še netili konflikte in ustvarjali neke nerešljive situacije zlasti na kulturnem polju. S tem so ves čas pod resen vprašaj postavljali smisel vztrajanja stranke SMC ali članov stranke SMC v tej koaliciji in zaradi tega kaosa v ministrovanju kulture smo prišli do točke, ko je treba razjasniti, česa vsega minister ni naredil, pa bi moral in kaj vse je minister naredil, pa tega ne bi smel. Pogled na twitter objave Ministrstva za kulturo razkrije ideološko enostranska, skoraj hujskaška stališča ob fotografiji ministra, vsaj jaz jih tako doživljam. Denimo samo en stavek, navajam: »Globoka država vleče nitke, da se ne bi nič spremenilo v smeri večje demokracije in blaginje za vse.« konec navedka. Mar so to res besede ministra za kulturo razvite srednjeevropske države? Če pa so, se sprašujem, ali mu pritičejo. Ob vsaki objavi sta, in to se zdi precej orwellovsko, označena, heštegana PV in Vlada, da se ja oba prepričata, kako na liniji je minister za kulturo. Pozabljen je torej princip, da ko si minister, si minister vseh, takrat ni polarizacije ali vsaj ne sme biti jasno deklarirana. Zdi se, da sodobna Evropa ne pozna takšne preobrazbe akademika v kontroverznega ministra kulture, ki se v svojem drugem mandatu niti ne potrudi ustvariti vsaj privida nekega zavzemanja za enakopravnost različno mislečih kulturnikov. Razvrednotil je celo tisto, kar je sam ustvarjal, mislim na Javno agencijo za knjigo in na podporo nevladnikom na Metelkovi. Ko humanist v službi tujih ambicij izda svojo celotno podstat, nastopi svojevrstna kulturna slepota. Ko kulturna slepota akutno napade ministra za kulturo, smo pa skorajda pri neozdravljivi bolezni. Mandat je zaznamovalo kar nekaj reči, precej neprijetnih. Prekinitev financiranja slovenskega filma, na plačilo nekateri še zdaj čakajo, nekateri so ga dobili. Minister se ne zgane, ko se neto limit dohodkov pri samozaposlenih v kulturi enostavno spremeni iz neto v bruto, kar pomeni, da četrtino tega izgubijo. Minister meni, da mora Ministrstvo za kulturo podpirati le vrhunske umetnike, ki morajo biti sposobni svoje dohodke strniti na 20 tisoč evrov bruto letno, in da s tem denarjem preživijo v vsej svoji vrhunskosti, in seveda ob tem, da ustvarjajo nove vrhunske domete – kako? Minister verjame, da je umetnik le tisti, ki s svojo umetnostjo preživi na trgu. Minister kot nobeden pred njim predano demantira kulturne institucije, ki mu niso po godu. Pri tem se ne ozira na utemeljitve, ki mu jih skušamo dati koalicijski partnerji ali poskušamo obrazložiti, zakaj je ena odločitev še enkrat vredna premisleka. Minister je ne nazadnje tiho, ko se cerkve odpirajo, gledališča s popolnoma enakimi ali manjšimi avditoriji pa ostajajo zaprta. Ves čas zaprta. Večina ve, da ni nobena skrivnost, da sem imel resne pomisleke, ko smo se kot stranka odločali o vstopu v to koalicijo, in vsi smo vedeli, v kaj se spuščamo. V skrajnem optimizmu smo hoteli verjeti, da bo zaradi nas in z upoštevanjem naših medsebojnih razlikovanj vodenje politike spremenjeno. Zame je bila odločilna solidarnost kolegov v poslanski skupini in solidarnost s tistimi, ki jih je vodilo prepričanje, da bo SMC v tej koaliciji svojevrstna varovalka in edina varovalka, pravzaprav. Varovalka, da vlada svoje ideološke agende ne bo ponavljala ali postavljala v prvi plan in da z njo ne bo ogrožala temeljnih stebrov države in demokracije. Takšen je bil naš dogovor. In res je, mi smo zapisali, da se ne gre na polje ideoloških razlikovanj in da se ne bo podpiralo interpelacij ministrov. To je bila vsestranska zaveza, jaz pa nisem bil prvi, ki jo je kršil. Pa smo se zmotili. Morda smo precenili sami sebe, najbrž. Marsikdo se je pod različnimi vplivi in pritiski tudi sam spremenil po enem letu soočanja z značilnim delovanjem vlade. Minister Simoniti je v odgovoru zavrnil vse očitke, odgovornost za napade na svobodo in neodvisnost novinarskega dela, če se samo na to osredotočim, češ da je omogočal in skrbel za neodvisnost novinarskega dela. Kako je to počel, najbolj zgovorno pričajo poskusi uničevanja STA, ki jih minister pravzaprav podpira. Mislim, da je kriljenje z rokami odveč, ker nimamo več česa skrivati. Zaradi odločnosti predvsem naše poslanske skupine, da Slovenska tiskovna agencija ne sme postati žrtev maščevalnih vladnih mogotcev ali talec enega osebnega konflikta dveh oseb, je pred enim mesecem predsednik SMC Zdravko Počivalšek obljubljal tudi javno, da bo osebno uredil problem s financiranjem STA, pa ga ni mogel. In ga verjetno ne bo, čeprav je ravno poslanska skupina njegove stranke predlagala zakon, ki je bil izglasovan v Državnem zboru. Kljub temu vlada spričo nemoči svojega podpredsednika vztrajno ignorira ta zakon. Zakaj torej ne verjamem več, da se bo ta problem rešil? Zato, ker ugotavljam, da nas naši koalicijski partnerji ne jemljejo resno, kaj šele da bi nas videli kot enakopravne partnerje. Med ponedeljkovo ošabno primerjavo naših procentov podpore je bilo pozabljeno dejstvo, da bi se brez nas enoprocentnežev vladna garnitura še vedno ustila iz opozicije brez možnosti vladanja, brez ministrov, brez kadrovanj. V SMC smo res hoteli biti ali smo del koalicije, ampak ne želimo biti samo njena dekoracija, še manj pa ničvredna subavtokracija. Razumljivo je, da so politični pritiski del vsakdanje politike, ampak se v zrelih družbah ti pritiski ustavijo, preden se prenesejo na področje umetnosti in na medije. Nesoglasja znotraj koalicije so se začela pri medijih in se bodo zame pri medijih tudi končala. Začela so se z javnimi napadi na medije in razvpitim člankom predsednika Vlade o vojni zmedi. Kulturni minister, ki v svojem resorju pokriva ravno medije, ni niti pomislil, da bi jim stopil v bran. Pohitel je sicer s pripravo paketa medijskih zakonov, s katerim je želel medijsko področje urediti tako, da bi še bolj ugodil viziji vladne garniture, kako bi mediji morali funkcionirati, predvsem, da bi morali biti nekritični do Vlade in v službi neke strankarske politike, kot da so vsi po vrsti samo strankarska trobila. Ta načrt se ni izšel predvsem zato, ker smo v SMC takrat bili enotni glede nedopustnosti takih prijemov, in to smo tudi jasno in glasno povedali. Danes pa nismo tako očitno enotni, kot smo bili nekoč, saj se nekaterim mojim kolegicam in kolegom davljenje STA ne zdi sporno, čeprav vlada zavestno krši zakon in ne spoštuje odločitve Državnega zbora. Oglašam se torej zaradi kolegov in podpornikov, ki so odločilno vplivali na moj vstop v to koalicijo in ki so še vedno z mano. Nekateri se še nismo spremenili kljub vse bolj glasnemu brbotanju postopoma segrevane žabje juhe. Jutri bo moj glas izpričal moje mnenje o delu ministra Simonitija kot vodje kulturnega resorja in kot ministranta v podpihovanju kulturno-družbenega konflikta. Glasoval bom v imenu vseh, ki za kulturni infarkt države utemeljeno krivijo današnjega interpeliranca. Za vse člane SMC, ki so nam pisali in nas opozarjali na obljube, dane ob vstopu v to koalicijo, dr. Bogomir Kovač je zapisal, navajam: »Umetnost je univerzalna govorica generacij, kultura je vezno tkivo zgodovine, obe pa sta način povezovanja naše preteklosti in prihodnosti.« Konec navedka. Zato menim, da se za razliko od vseh drugih, manj trdih resorjev kulturi ne sme dogajati minister, ki sta mu povezovanje in empatija kljub vsem kvalitetam, ki jih ima, tuja. Če ne bi tako močno izbral le ene strani in samo ene strani in če ta aroganca ne bi tako mogočno špricala, jaz vsega tega ne bi problematiziral. Interpelacijo zato podpiram v imenu vseh, ki želijo, da neskončnega in brezčasnega vesolja kulture ne onesnažujejo mimoidoči, kratkotrajni pojavi z vseh vetrov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Luka Mesec, pripravi naj se Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, bom začel takole. Jaz vas nimam za neinteligentnega človeka, nimam vas za človeka, ki ne bi vedel, kaj je kultura, in to kljub svojim političnim nastopom, ki vam res niso ne v čast ne v ponos. Ti nastopi, tudi ta, ki ga uprizarjate danes, so daleč od tega, da bi bili kakršenkoli zgled omike, olike ali pa kulture, kar sami želite, da bi bili, so ravno nasprotje od tega. Mene v resnici še najbolj spominjajo na duhovičenje direktorja Nove24 Borisa Tomažiča na trenutke. Se opravičujem, da moram to sodbo dati, ampak tako je. Interpelacijo bom podprl in ne bom je podprl zaradi tega, ker bi mislil, da vi niste sposobni tega dela opravljati, podprl jo bom zato, ker sem prepričan, da vi namerno delate škodo. Pa bom povedal nekaj primerov. Recimo stalna točka napadov vaše stranke, SDS, je umetnica Maja Smrekar. Tudi danes smo slišali izjave v smislu, da gre pri njenem performansu dojenja psov za »entartete Kunst«, kot so temu rekli svoje čase za izrojeno umetnost. Pa vi veste, sami ste povedali septembra v intervjuju za Siol.net, da je to umetniško delo, umetniški performans, ki ima svojo veljavo in ki je dobilo evropske nagrade. Takole ste rekli: »Govori se zgolj o dojenju psa, a morate pogledati cel opus te umetnice. Ljudje gredo preveč na prvo žogo. To vidijo in so zgroženi, a gospa je v tujini dobila pomembno nagrado, kar pomeni, da jo je prepoznala širša evropska skupnost. Dojenje psa lahko ponazarja nekakšen upor in izgubo vere v človeka, da bo uredil svet. To je stara mitska zgodba.« In tako naprej. To so vaše besede. Ampak danes o tem ne bomo slišali nič. Vaša stranka bo to umetnico dajala na pranger, vi boste molčali. Pa vaš molk ni najhujša stvar, ki si jo privoščite. Molčite tukaj, molčite pri medijih, kar so vam številni kolegi že povedali. Imamo Slovensko tiskovno agencijo, ki jo Vlada ruši, in vi kot minister, ki je odgovoren tudi za medije, konec koncev je na vašem ministrstvu Direktorat za medije, bi morali o tem kaj reči, pa ne rečete. Imamo pa zraven poskus ustanavljanja tako imenovane Nacionalne tiskovne agencije, kjer je včeraj njen urednik rekel, da je to fašistični medij. Tisto pa nekako še vedno leze pod okrilje vaše stranke in tudi tam vas nisem slišal, da bi se kakorkoli oglašali. Ampak tudi to še ni najhuje. Vam bom povedal, kje res delate škodo. Pa ker se bom časovno omejil, bom dal tri primere: kadrovanje, film in Metelkova 6. Pa bom samo opisal, kaj tam počnete. Pri kadrovanju. Vi ste v svojem zagovoru danes rekli, da pri kadrovanju ni šlo za nobeno politično kadrovanje, da so bili vsi ljudje, ki so bili zamenjani, zamenjani zaradi tega, ker so jim potekli mandati, in da je edina, ki je bila zamenjana med mandatom, direktorica JAK. Dejstva so naslednja. Direktorico JAK ste češ menjali zaradi domnevnih kršitev pri opravljanju funkcije. Pozabili ste povedati, da ste poleti na Javno agencijo za knjigo poslali proračunskega inšpektorja, ki je ugotovil, da pri njenem delu ni bilo nobenih kršitev v nobenih od točk, ki ste ji jih očitali – pa je bila kljub temu zamenjana. In to gospa, ki je bila uspešna kulturna menedžerka, ki je konec koncev najbolj odgovorna za to, da bo Slovenija izpostavljena na Frankfurtskem knjižnem sejmu, to je največji evropski knjižni festival. Kaj je dobila za nagrado? Odpustili ste jo in zdaj berem, da je vaše ministrstvo proti njej podalo kazensko ovadbo. To dobijo sposobni ljudje, ki so opravili neko požrtvovalno delo pri vas za nagrado. Podoben primer. Prej ste omenjali Europa Cantat kot projekt, ki je referenčen projekt za vaše ministrstvo. Treba je povedati, da je največ za ta projekt napravil bivši direktor JSKD Marko Repnik. Kaj se je z njim zgodilo? Niste mu podaljšali mandata. In koga zdaj tja nastavljate? Beremo, da Damjana Damjanoviča. To je tisti zloglasni bivši direktor Slovenske filharmonije, ki je nekoč tožil nekega novinarja, ker je rekel, da njegova strategija delovanja, Damjanovičeva, ki jo je napisal, izkazuje četrtpismenost, in je tožbo izgubil. Sodnik Radonjić, ki ga, milo rečeno, ne moremo ravno označiti za levičarja, je rekel, da če ta da dokument, strategijo delovanja, ki jo je Damjanovič napisal, berete, lahko res sklepate, da gre za četrtpismenost. To je rekel sodnik Radonjić, ko je sodba proti njemu padla. Imamo spet primer izrivanja ljudi, ki so nekaj naredili za neko inštitucijo, ki so pokazali neko sposobnost, in nastavljanje nekih četrtpismenih strankarskih veljakov. To je vzorec delovanja, to ni samo zgodba JSKD in JAK. To je zgodba v Muzeju za arhitekturo in oblikovanje, kjer ste menjali Matevža Čelika, uspešnega direktorja, ki je praktično postavil to inštitucijo. Menjali ste ga – kako? Na prvem razpisu sta oba sveta zavoda rekla, da je on najprimernejši kandidat, celo komisija, ki ste jo vi kot minister postavili, je rekla, da je to najprimernejši kandidat. Pa ste ga vi kot minister zavrnili, ponovili razpis in zdaj tja dali nekoga, ki je vaši politični stranki očitno bolj povšeči. In to je zgodba Narodnega muzeja, Moderne galerije, Slovenskega etnografskega muzeja, Kinoteke, MAO, Muzeja novejše zgodovine, JAK in tako naprej. Skratka, vi delate namerno škodo, ko iz inštitucij izrivate sposobne kulturne menedžerje in tja nastavljate neke strankarske lojaliste, ki bodo verjetno, ko se greste pogovarjat z njimi o recimo delu Maje Smrekar, ki sem ga prej omenil, govorili podobne stvari, kot jih slišimo iz ust poslancev SDS, in ne informiranih stvari, kot ste jih recimo sami izrekli v tistem intervjuju, ki sem ga prej omenil. Namenoma degradirate slovenske kulturne inštitucije in jih uničujete. Drugič. Tak primer je Metelkova 6. Dobro vemo, zakaj SDS Metelkova 6 ni všeč. Ni mu všeč, ker tam deluje Mirovni inštitut. Pika. Tam deluje Mirovni inštitut, to inštitucijo, to hišo je treba podreti. In zdaj se vi izgovarjate na to, da boste tam postavili prirodoslovni muzej. Prirodoslovni muzej je projekt, ki je star več kot 20 let, in od leta 2004 obstaja načrt, ki ga je postavil arhitekt Vodopivec, da naj bi bil ta prirodoslovni muzej v centru znanosti, ki naj bi ga postavili pri živalskem vrtu. Se pravi ne na Metelkovi 6. To, da ga vi vlečete na Metelkovo 6, je samo zato, da imate izgovor, da vržete ven institucije, ki trenutno dam delujejo: Mesto žensk, EN-KNAP, Plesni teater Ljubljana, Forum, Maska, Sloga, Mirovni inštitut, Škuc, Vertigo, NSK, Ekran, Kino Otok, Exodus, Zavod za sodobno umetnost SCCA in tako naprej. Vsi ti bodo leteli ven iz teh prostorov zaradi nekih muh vaše stranke. Pa če omenim zdaj, kakšno škodo delate. Vertigo, produkcijska hiša, ki deluje na Metelkovi 6, je v zadnjih letih za budžet 12 milijonov evrov, toliko približno stanejo štirje evropski celovečerci, za ta denar izdala 70 filmov. Med njimi: Stanje šoka, celovečerni igrani film, dobil je Vesno za posebne dosežke na FSF; Gremo mi po svoje, celovečerni igrani film, ki je privabil 130 tisoč gledalcev v kinematografe, prek milijon za TV-zaslone; Nočno življenje, dobil je kristalni globus za najboljšo režijo v Karlovih Varih; Ne bom več luzerka, dve Vesni, za najboljši film FSF in scenarij; Jaz sem Frenk, zlata arena za najboljšo režijo, in tako naprej. Za nagrado bo ta produkcijska hiša pod vašim ministrovanjem izgubila prostore. Komu na čast, gospod minister? Komu na čast? Druge organizacije, ki sem jih naštel, nimajo nič manjših dosežkov, da ne bo pomote, ampak nimam časa, da bi jih vse opisoval, vi jih pa mečete na cesto iz nekih političnih kapric nekih ljudi, ki nam tukaj govorijo malodane o izrojeni umetnosti. Samo čakamo, pustimo jih še en mandat na oblasti, če si upamo, pa bomo dobili sežiganje kakšnih umetniških del, kot smo ga že videli, ali pa razstave izrojenih umetnosti. Ne misliti, da se je to dogajalo zadnjič v 30. letih prejšnjega stoletja, tudi druga polovica 20. stoletja, če hočete, je bila polna takih režimov. Vi ste se, gospod minister, odločili, da boste to politiko podpirali. Če grem na koncu še na film. Vse države okrog nas so med krizo film reševale. V Avstriji so zaradi koronakrize, ko se je filmska produkcija začela ustavljati, ustanovili sklad v vrednosti 25 milijonov evrov za reševanje avstrijske kinematografije. Bom samo ta primer opisal, pa so Hrvaška, Češka, Poljska in ostale države delale zelo podobno. V Avstriji 25-milijonski sklad zato, da se film reši. Pri nas? Filmu se zamrzne sredstva konec aprila 2020 in filmarji do 31. 12. po neštetih protestih ne dobijo niti evra izplačil. Niti evra izplačil. Veste, kaj se je zgodilo? Od 15 filmov, ki so dobili odobreno financiranje v letu 2019 in bi morali biti dokončani lani, jih bo letos zaradi izpada sredstev in sabotaže s strani vašega ministrstva mogoče dokončanih pet. Mogoče dokončanih pet. Nekaterim propadajo evropska sredstva. Zadnjič, v ponedeljek sem vam omenjal film Kapa. To je celovečerni božični film, mislim, da je to celo prvi božični film te vrste, ki ga bodo naredili v Sloveniji, v Evropi je dobil pol milijona evrov, zaradi vašega ministrovanja se snemanje ni začelo novembra 2020, kot bi se moralo, in zaradi vašega ministrovanja je ta film skoraj propadel. Včeraj, prav včeraj je pa dobil največje priznanje, ki ga lahko dobiš v Evropi, s strani Sveta Evrope je dobil Eurimages, kjer so ga podprli, zato da bo ta film dokončan, medtem ko ga vaše ministrstvo sabotira. Spet, komu na čast? Če pogledamo na sosednjo Madžarsko, lahko dobimo odgovor. Tam je Orban v letih 20122–013 filmske producente dobesedno izstradal in jih poslal v tujino, zato da je lahko na njihovo mesto pripeljal pač neko svojo generacijo. Pa da se ne bom tukaj ustavil, tudi z njo je zdaj v sporu, ker se mu zdi preveč liberalna, in včeraj smo brali, da se je zdaj lotil celo preurejanja madžarske popularne glasbe. Minister pravi, da kultura in umetnost nista otok, ampak mi bomo postali otok in otrok, kakršnega vi ustvarjate, to bo otok, kjer institucije, ki so zdaj imele neko mednarodno veljavo, vi ste tam sposobna vodstva uspešno pomenjali, bodo postali to, kar vi govorite: periferne institucije, ki ne bodo segle onkraj meja Slovenije. Jaz, gospod minister, se pač pod tak politični mandat nikoli ne morem podpisati, lahko se samo podpišem pod osnovno ugotovitev te interpelacije, to pa je, da ste vi najbolj škodljiv kulturni minister v zgodovini te države. Pa ne zaradi tega, ker ne bi bili sposobni, ampak zaradi tega, ker prekleto dobro veste, kaj delate.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister. Izvolite.
Ne bom na vse odgovoril. Bom samo na nekatere stvari, za katere gospod poslanec misli, da so tako problematične, da jih pred svojimi strankarskimi kolegi ali stranki ne bi omenil – problem gospe Maje Smrekar, ki je pač umetnica, o kateri se veliko govori. Gospe Maji Smrekar sem govoril ne samo na Siolu ali kje ste rekli, ampak tudi na Novi24TV. Zelo dolgo. Moram reči, seveda so popolnoma različni pogledi, ampak nikoli nihče z nobene strani stranke, tudi če padajo take ali drugačne pripombe pa se malo pogovarja človek neformalno ali nekaj takega, nikoli nihče se ni vtaknil v to, ali nagraditi ali ne, ali odpraviti ali karkoli narediti hudega gospe. Recimo hudega, ne tako dobesedno jemati, upam, da smo kompetentni sogovorniki in da se razume, kaj želim povedati. Skratka, torej o Maji Smrekar imam svoje mnenje, kar sem ga jasno povedal, jo cenim; nekateri drugi je ne cenijo, nekateri se z umetnostjo ali pa s kulturo sploh ne spopadajo, niti ne govorijo in so različna mnenja in tudi prav, da so. Hvala bogu, to mene sploh nič ne moti, ampak nikoli nihče ni rekel karkoli takega, da bi pomenilo, da Ministrstvo za kulturo naj nekaj odkloni ali naj nekaj hudega naredi, da bi bila gospa ali ta zvrst sodobne umetnosti kakorkoli prizadeta. Tako da to je zelo neumestno in nefer; različni pogledi so. Ne vem, kakšna je ta vaša stranka, ampak pri nas se pač marsikaj govori in se pove in tako naprej, takrat ko se dela program in strategije in ko se nekaj vodi, pa ni nikomur nikoli padlo z nobene strani, da bi meni kaj o tem kdo rekel slabega. Nikoli. To je to. Glede kadrovanja JAK in teh stvari moram reči, da vendarle se mi zdi zelo neprimerno, da govorite, da so bili vsi taki uspešni menedžerji in tako naprej. Glede JAK; za Frankfurt se je delalo, še preden je gospa – sploh ne vem, kdaj se je pojavila v javnosti ta gospa, ki smo jo razrešili ali so jo razrešili na JAK. O tem, da je treba na Frankfurt, se je že v mojem mandatu in še potem kasneje posebej ukvarjala ena gospa Podlogar, ki je sedaj na Dunaju, in je imela izredno željo, da bi to peljala. Tako je ta ideja dolgo živa in je tudi podložena bila, kako bi rekel, na neki splošni ravni kot na neki operativni, ki se je začela izvajati, in gospa, o kateri govorite, da se ji je zgodila krivica, pravzaprav sem jo spoznal, gostobesednost je bila velika, veste, rezultati so bili pa zelo šibki in še danes padajo nekatere stvari iz omar kot neki okostnjaki. Ampak dobro. Glede ostalih direktorjev, ki sem jih zamenjal, torej ne zamenjal, katerim je izteklo, pravzaprav so se iztekli mandati, so vsi kakovostni ljudje, da se skromno izrazim, ustrezno šolani, tudi z nekim opusom delovnimi, s katerimi se Čelik sploh ne more primerjati po stroki. Gospod Čelik je bil verjetno nek operativec, ki se je ukvarjal z nekimi sredstvi, ki so prihajala iz Evrope – vsaka čast, recimo, kajne. Na državne stroške vsi ti direktorji potujejo veliko okoli in mislijo, da so potem znani in tako naprej. Gospod se je še hvalil celo, da bo dobil službo kjerkoli in da ga čaka vsepovsod. Torej, vemo, kako je. Skratka, vsi novoimenovani direktorji so izredno kakovosti, vrhunsko izobraženi, z velikim delovnim opusom, s poznavanjem stvari, ki se delajo, in apriorno nezaupanje v take ljudi, kakor, češ, prej so bili pa blazno uspešni menedžerji, je kar precej žaljivo, zlasti od ljudi, ki se o teh stvareh sploh nič ne spoznajo, recimo z vaše strani. Tako se mi zdi to zelo, zelo neprimerno, ocenjevati take ljudi. Zdaj pa, glede na to, da tako kot smo prej slišali, vse poznate v tujini, kako te stvari tečejo. Veste, pri nas se ukvarjamo s tem na veliki ravni, zunaj se enako, se ve, kako se postavljajo predstojniki raznih institucij, kje so, kdo so, še celo tako je, da zunaj se od vsepovsod pripelje ljudi, pa noben nič ne nerga, niti nobenih stvari ne dela, neumnosti. Ampak, še eno; pri nas je drugače, ampak ti direktorji, ki so sedaj imenovani kot direktorji, so vsi vrhunsko primerljivi s tistimi, ki so bili prej tako po znanju, vedenju, opusu. Kaj bodo naredili, pa jim dajemo možnost, ker po določenih letih, desetih, dvajsetih ali ne vem kaj, je tudi dobro, da se kdo zamenja, če nekako začne capljati na istem mestu. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej, gospod minister, kar se tiče napadov na umetnico, ki jo omenjava. Nisem rekel, da jo napadate vi, ampak da jo napadajo vsi okrog vas. Nova24TV, medij stranke, del katere ste. Stranka, katere del ste, jo je danes tukaj napadala, pa vas ne slišimo, da bi se oglasii – Alenka Jeraj, kajne. Ne slišimo, da bi karkoli rekli v njen zagovor. Drugič, ne bom, ker nočem skuriti časa drugim poslancem iz naše skupine, se spuščal v še eno polemiko glede kadrovanj, ampak rekel bom samo to. Ljudi, ki so imel dobre rezultate in odlične reference, ki jih je celo vaša komisija, ki ste jo sami postavili, predlagala kot najboljše, ste zamenjali z ljudmi, ki referenc nimajo, ali pa ki imajo bistveno slabše rezultate od svojih predhodnikov. To na noben način ni dobra popotnica oziroma je, kar sem prej rekel, periferizacija slovenskih kulturnih institucij.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi naj se Marko Bandelli. Izvolite, Iva.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik parlamenta. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Pogledala sem, kaj se dejansko dogaja na področju kulture, koliko finančnih sredstev se je v preteklih letih namenilo kulturi in lahko ugotavljam, da res, proračun za leto 2021 sloni na 237 milijonih, skoraj 238 milijonov, in glede na razpredelnice, ki jih imam pred seboj, vidim, da je to eden izmed res rekordnih proračunov. Imam sicer tudi skopirano, koliko so bili proračuni preteklih ministrov. Imam Dejana Prešička na 162 milijonih, Zorana Pozniča na 172 milijonih in dr. Vaska Simonitija na 237 milijonih, praktično na 238 milijonih. Mislim, da samo delovanje in dejstvo o zagotovljenih finančnih sredstvih govori v prid, kakšen odnos ima ta vlada do kulture in jim je zagotovila osnovno sredstvo. Se pravi, osnovno sredstvo, predvidevam, da je v kulturi denar, zato da se lahko kultura razvija po celotni državi tako v mestih kot tudi na podeželju in za katero v veliki meri skrbijo tudi župani. Ko sem pogledala, kako župani po Sloveniji skrbijo za kulturo, ugotavljam, da imajo v svojim proračunih občinskih znatna sredstva namenjana ravno za kulturno dejavnost, za ohranjanje kulturne dediščine. Si bom izposodila besede cenjenega dr. Antona Šepetavca, ravnatelja Prve gimnazije v Celju iz leta 2016, ko je govoril na kulturni prireditvi ob kulturnem prazniku v občini Vojnik in je dejal: »Kultura ni nobena žalost, ampak vse prej kot to; čisto veselje je. Plemenitost duha, dobrota srca, smisel življenja. Kaj je človek brez duha? Kaj je človek brez srca? Kaj je človek, če v sebi in soljudeh ne prepozna smisla, če ne zna začutiti žlahtnega veselja, ki nam ga že stoletja ponuja in daje kultura.« Dejal je, da mu je dober prijatelj pred leti svetoval, naj se po Goethejevem vzoru ne jezi, ampak naj se raje čudi. Tako se zadnja leta skoraj vsak dan čudi naši vrli politiki. Čudi se moralnemu razkroju, čudi plačnemu sistemu, čudi gromozanski bančni luknji in nedotakljivim tajkunom, čudi pristranskim sodiščem, čudi se neotesancem v cestnem prometu, čudi Fursu, ki z davčnimi blagajnami nadlegujejo vse povprek, tudi branjevke, ki na tržnico za ljubo preživetje prinesejo pet kil kislega zelja. Sama pa dodajam, da se danes po šestih letih od izrečenih besed dr. Šepetavca vsemu temu čudim tudi sama. Žalostna lahko ugotavljam in se čudim, da kot družba nismo nič napredovali ne kulturno in ne moralno. Čudim se današnji interpelaciji in besedam kolegov poslancev, ki so podpisani pod današnjo interpelacijo. Čudim se izrečenim besedam, za katere tako kot minister Simoniti ne razumem, kaj bi v življenju točno pomenile. Kot ljubiteljica kulture rada obiščem predstave v domačem kulturnem domu, slikarske razstave, prisluhnem recitirani slovenski poeziji in občudujem izjemne talente, ki iz raznih inštrumentov izvabljajo prelepe zvoke in melodijo. Rada obiskujem po Sloveniji kulturne spomenike, v tem času sicer zaradi epidemije bolj po spletu kot sicer, pa vendarle; Jančar, Lainšček, pa tudi Frančiška Čuk in Vanda Šega so zagotovo avtorji, po katerih rada posegam. Rada bi spregovorila o kulturni politiki in prepoznavanju izjemnih stvaritev tudi našega arhitekta Plečnika. Ima svetovno slavo, katere mu v Sloveniji še vedno ne namenjamo v dovoljšni meri. Ali ga Slovenci ne želimo ali ne znamo postaviti na vidno mesto v naši kulturni dediščini in nas Češka, država Češka, v tem močno prehiteva. Sprašujem se, ali je bil izbrisal ali utišan. Njegova dela so se dvignila in poravnala iz poravnanih tal in listja bivšega sistema. Njegova stvaritev na Češkem, to je obnova praškega gradu po drugi svetovani vojni, je vpisana na seznam svetovne kulturne dediščine na Unescov seznam. Tudi v Sloveniji imamo kar nekaj svetovne dediščine, vpisane v Unescov seznam. To so Škocjanske jame, rudnik živega srebra v Idriji, koliščarske naselbine na Ljubljanskem barju, starodavni bukovi gozdovi v pragozdu Krokar in rezervatu Snežnik-Ždrocle. Pa vendarle je še kar nekaj kulturnih objektov ali stvari, ki bi si želeli biti na tem seznamu. Zagotovo je bolnišnica Franja, Kras, Plečnikova dediščina v Ljubljani. In kot sem že omenila, Plečnikova dediščina v Ljubljani še vedno za Slovence ni mogoče tako velika, da bi jo uvrstili na ta seznam. Danes lahko berem na spletnem portalu: Neznanci zanetili požar ob Domu kulture Velenje. V požaru je bila poškodovana fasada doma, kamniti tlak, stopnišče z ograjo in nadstrešek nad stranskim vhodom. Z zlonamernim dejanjem so povzročili škodo na pomembnem kulturnem spomeniku, poročajo z velenjske občine. To zagotovo ni kultura. Kot ni kultura zažig strunjanskega križa, uničevanje fasad na cerkvah in uničevanje fresk ter še bi lahko naštevala. Glede na današnje razprave in besede opozicije se človek vpraša, ali nam je kultura skupna. Kultura je živa stvar, vendar ne v požigih in žalitvah. Ko danes poslušam, kaj vse je bilo narobe, sem na nek način hvaležna za podatke, ki so mi jih sodelavci zbrali, in se lahko pogleda tudi višino finančnih sredstev za samozaposlene v kulturi; očitki, kako se dela razgradnja samozaposlenih v kulturi. Leta 2015 je bilo teh sredstev dobrih 6 milijonov 600, leta 2016 7 milijonov 450, leta 2017 7 milijonov 876, leta 2018 8 milijonov 705 evrov, leta 2019 9 milijonov 380. In leta 2020 višina finančnih sredstev za samozaposlene v kulturi – 10 milijonov 188. Število zavrnjenih vlog za pravico do plačila prispevkov, to ste zelo močno očitali. Tudi za ta podatek sem hvaležna sodelavcem. Leta 2011 je bilo zavrnjenih vlog za pravico do plačila prispevkov 52, leta 2012 – 19, leta 2013 – 40, 2014 – 29 in potem ta številka nekje vztraja vse do leta 2019, ko je bilo zavrnjenih vlog za pravico do plačila 34, leta 2020 – 13. Mislim, da tudi to priča, katere vlade onemogočajo in zavračajo vloge za pravico do plačila prispevkov. Leta 2020 minister, ki ga imam danes tukaj na svoji desni, jih je imel 13, predhodno leto 34. Grem lahko naprej. Število izbrisanih iz razvida in prenehanje pravice. Leta 2015 je bilo izbrisanih iz razvida 101 in prenehanje pravice 4. Leta 2016 je bilo število izbrisanih iz razvida 131, prenehanje pravice 53. In se potem to približno enako ponavlja vse do leta 2019, ko je bila Šarčeva vlada. Število izbrisanih iz razvida je bilo 170, prenehanje pravice pa 105. Zdaj se pa jaz tukaj tudi sprašujem, kdo so bili ti ljudje, ki jim je bila odvzeta oziroma jim je prenehala pravice. Kje so? Res se niso obrnili ne name, tudi na našo poslansko ne. Se pravi, da so bili ali utišani ali izbrisani. Da povem še za leto 2020, 98 je bilo izbrisanih iz razvida in 76 odvzeta prenehanje pravice. Tudi to je dovolj zgovoren graf, ki priča kako minister, ta vlada, omejujemo kulturo. Mislim, da ne vem, če smo vsi dobili enake podatke. Poglejmo še, koliko je število vpisanih v razvid samozaposlenih v kulturi. Leta 2000 jih je bilo tisoč 938 in potem je to nekako postopno po nekaj 10, 50 raslo do leta 2005, ko jih je bilo že 2 tisoč 341. In potem je zadeva ponovno več ali manj rastla in jih je bilo leta 2012 2 tisoč 388. Zadeva in število zaposlenih v kulturi je naraščalo, kar se mi zdi, da je prav, da so ljudje razumeli, kaj pomeni slovenska kultura, ampak leta 2015 se je praktično skorajda prepolovila številka in je padlo število zaposlenih v kulturi na tisoč 803. Leta 2015. In ponovno potem zadeva raste in za leto 2019 jih je bilo 2 tisoč 789 in v letu 2020, ko govorimo, da Vlada nima posluha za samozaposlene v kulturi, da jih je izbrisala, da ne podeljuje statusa, jih je bilo v razvid vpisani 3 tisoč 46. Številke govorijo same po sebi, seveda si pa lahko vsak razlaga po svoje, ampak številke govorijo, da zagotovljena sredstva v proračunu se odražajo tudi v številu samozaposlenih, vpisanih v razvid samozaposlenih v kulturi, kar je pravilno. Sama, še enkrat povem, podpiram slovensko kulturo in jo bom tudi v prihodnje po svojih najboljših močeh.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Marko Bandelli, pripravi se gospa Eva Irgl. Izvolite.
Hvala, predsedujoča za besedo. Kar smo slišali prej o številkah, vedno mečete ven te številke, koliko smo dobili več denarja za kulturo. Saj prav to je sramota, veste. Več denarja in več se reže na kulturi vse nepotrebne zadeve. To je osnova vsega. Za interpelacijo moramo imeti odbore, samo da dokažemo in da vidimo, kaj se tukaj dogaja, afera za afero. Ampak potem se hvalimo, dajmo več denarja. Za kaj? Za dvig neumnosti in to je to in zato smo tudi danes tukaj. Spoštovani minister Simoniti! Mislim, da je bilo samo stvar čas, da se dobimo na tej interpelaciji, saj je bilo že od vsega začetka, po enem mesecu že, kar ste prišli na funkcijo. Kulturna politika aktualne vlade po mojem mnenju sploh nima nobene vizije, če bi rekel, z vami na čelu nobene vizije, nobenega konkretnega programa, nobene smeri, da bi kazala na to. Oziroma ja, jo ima ja: uničiti pojem kulture. To je edina reč, kar znate v tem vodstvu, v tej situaciji. Je zelo jasno pokazano v tem letu, da ste popolnoma izgubili kredibilnost in zaupanje strokovne in tudi zainteresirane javnosti. To je slika, ki se je pokazala. Ne bom šel na dolgo in široko, ker me ne zanima, ker bom povedal dve točki, tisti glavni, tri točke, kar mene zanima, da vam dokažem, zakaj me niste sploh niti z eno zadevo pritegnili k pozornosti do vašega dela. Kar se tiče začetka, veste, koliko smo se borili in kakšne procedure in koliko smo imeli mi sej in vsega na filmsko produkcijo. Dobesedno osiromašenje filmske produkcije. Predloge sem dal, reči kako narediti, na kakšen način spremeniti reči in vi kratkomalo [[…]]Je moral priti ne vem kateri paket protikoronski, da so uveljavili pogodbe, tiste, ki so bile podpisane, regularno podpisane, nalog je moral dobiti; mislim, denar ni šel ven iz vaše blagajne. To je bilo sramota takrat. Ne govorim za napad, potem sigurno tisto, kar mi je najbolj pri srcu, sta sigurno RTV in STA. Pri RTV napadi na medije, na svobodo medijskega poročanja. Tu ste dokazali, da vas ne zanima prav nič odnosno obratno. Predsedujoča, če me minister lahko posluša, ne da klepeta z drugimi tam notri, kot da nismo tukaj. Vem, da ima tak odnos, aroganten odnos do vseh, ampak če poslanci smo tukaj, ki mu nekaj govorimo, bi radi, da bi on poslušal in razumel razloge, zakaj smo tukaj. Potem, če se strinja, ne strinja, me ne zanima, ampak dajte poslušati. Ne govoriti s kolegico Irgl! Lahko govorita čez pol ure, ali gresta ven, ali kar je treba. Zato smo mi tukaj. Če ne, je brez zveze, da smo tukaj. Saj je brez zveze, da smo tukaj. Mislim! Imejte vsaj tisto malo spoštovana v interpelaciji do nas, malo. Veste, koliko? Toliko malo, toliko malo. Vas vprašam, samo toliko malo. Da razumete, kje ste kiksnili, zakaj ste tukaj na tem procesu, če ga imenujemo tako. Glede RTV sem vam povedal. Nič niste napravili, pravzaprav vsi ste še spodbudili, da bi sploh ohranjali neke dostojanstvo do posameznikov in do samega RTV. Uničiti ga, podjarmiti ga na vsak način, to je bil cilj od začetka. Ma ni cilj vaš, veste, to je cilj že toliko let vlade in razmišljanja SDS v tem smislu. Tisto, kar sem slišal prej od kolega Jelinčiča – mislim, jaz sem moral iti ven. Najboljša televizija Nova24TV, ki samo čaka, da pljuva po vseh, da pljuva popolnoma po vseh, ki smo tukaj v opoziciji, ker ste v koaliciji pa vas daje vse v nebesa. Koliko ste vi pridni, koliko se vi matrate, koliko vi delate! Tu je osnova te televizije, to je res sigurno najboljša televizija, kar mora biti. In tako televizijo bi morali mi plačati, če bi bil sprejet tisti vaš neumen zakon o medijih, ker ste hoteli denar iz tistega naslova. Sramota je bila. Da ne govorim o STA, kakšen je bil način uničenja. Še sedaj, sramotno! Sramota za Slovenijo, da pride v Evropski parlament debata glede STA! Pa smo sprejemali tukaj, pa ste obljubili, da boste rešili zadevo. In kaj ste naredili? Ste jim dali dva meseca plače, pa potem blokirali spet. Mislim, kakšen minister ste vi? Imate kaj od ministrske osebe? Da ne bom rekel kaj drugega, če imate. Ker izgleda, da ne. Ali niste samostojni ali morate vse poslušati ostale? Oprostite, minister. In to je žalostno. Je žalostno, me razumete? To je žalostno. In kaj ste naredili potem? Namesto da bi šli proti temu, ste ustanovili neko brezzvezno Nacionalno tiskovno agencijo, ki se sama deklarira za fašistično. Kje smo to videli? Ja, poglejte! Sam sem to videl, poslušal glavnega avtorja, ki je sam rekel onemu, da smo fašistična agencija. Poglejte, ni smešno, veste. Ni smešno. V drugačnem času bi šli v čuzo ljudje tukaj, veste. Goli otok bi bil kar malo. Tako malo, da vas spomnimo, kako je bila zgodovina kakšenkrat poštena. Ampak ne glede na to, kako lahko niste niti besede, nisem videl enega od ministrov, niti enega od ministrov, da bi se distanciral od tega. Pa vi, ki ste kulturni minister kulture – nekulture kakor hočemo reči, me ne zanima, ampak kulturni minister zaenkrat še vedno – niti ene izjave niste dali. Veste, to je treba razumeti, do kam si vi upate. Groza, če bi tako rekel. Sedaj bom zaključil, ampak veste, še nekaj vam povem o Lipici. Sem čakal. Na hearingu ste obljubili, da boste šli v Lipico, da boste pogledali, kaj se tam dogaja. Rabote Ministerstva za gospodarstvo, veliki milijoni za neke hotele in naša dediščina gre v maloro, po domače povedano. V redu? Niste bili niti enkrat v enem letu tam, niti enkrat. No, da boste vedeli, kar je. In niti ne veste, kaj se dogaja tam. Ker če bi vedeli, kaj se dogaja, bi lahko tudi kaj napravili glede tega. Dobesedno, spoštovani minister Simoniti, kultura, ki izvajate, je slika nekulturne vlade, ki jo ima. Saj ni nič posebnega. To moramo razumeti. Nesposobne in škodljive, če bi tako rekel. Za zaključek pa še eno reč. Kljub temu da se ne strinjam z vašo politiko, z vašimi rečmi, sem pač človek s srcem in srčen, tako da vseeno vam čestitam za vaših 70 let. Mislim, da je to tudi prav. Rojstni dan. Ampak glejte, napravite en šenk nam, sami od sebe napravite šenk in tudi nam državljanom, ker vaš odnos do kulture ni niti fotokopija, če bi tako rekli, pojma, kar kultura pomeni. In še enkrat; odstopite sami, vam naredite šenk in nam, ki smo tukaj pa državi sami. Toliko z moje strani, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želel gospod minister, izvolite.
Samo kratko. Gospod me vedno nekako razveseli. S tisto nacionalno, ne vem kakšno organizacijo, tiskovno ali ne vem kaj, jaz nimam nič in ne vem, zakaj bi se do vsake stvari opredeljeval, če se pojavi v javnosti, ker je brez zveze, jaz nimam s tem nič. Če pa vam kaj pomeni to, pa ne vem, kaj naj rečem, povejte vi besede, pa jih bom ponovil. Nimam nič s tem in sploh ne vem, kdo je, nobenega ne poznam in me ne zanima. Glede Lipice, poslušajte to ni v pristojnosti Ministrstva za kulturo, ampak drugega ministrstva in morajo to oni urediti. To je bilo včasih na Ministrstvu za kulturo. Me pa žalosti to, kar govorite, res da spet so veliki problemi, vedno so bili. Tam so se parcialni interesi in državni mešali in je bil en velik problem že takrat, to moram reči. Ne rečem, da sem ga rešil ali karkoli, poskušali pa smo. Če je to še naprej tako ali če je še slabše, me zelo žalosti. Glede teh vaših stvari, ki ste jih povedali, pa vas razumem, da ste jezni in imate tudi pravico biti jezni, in se opravičujem. Ampak spominjate me na neko literarno osebo Jernejka z Golega, ki je rekel, ali ga bom s pogačo pital, kadar me ujezi. Takemu povem, kar ga najbolj ujezi. In glejte, vi ste to povedali, jaz nisem jezen, ampak se pa strinjam z vami, da ste jezni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Bandelli.
Na kratko, prav na hitro, ker vidim, da minister, mi je žal, da ste sploh minister, če ne veste, da res Lipica spada v tri resorje. Tri: kulturo, kmetijstvo in gospodarstvo. Ima svet in po Zakonu o Lipici imate, morate imeti enega člana notri v svetu, ker ste vi glavni, ki upravljate z naravno dediščino, in tistim, kar je. Zdaj ste mi pa povedali, oprostite, da pojma nimate, kaj delate na tistem mestu. Toliko.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Gospa Eva Irgl ima besedo. Pripravi se gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod minister! Najprej naj rečem, da smo zlasti poslanci Slovenske demokratske stranke pred zelo zahtevno nalogo braniti vas, spoštovani minister, ko pa vidimo, da se najbolje branite kar sami, tako da čestitke v tem delu. Bom pa začela uvodoma s tem, da je vaš pisni odgovor na očitke v interpelaciji od vseh dosedanjih interpelacij, ki smo jih imeli v teh desetih dneh daleč najbolje utemeljen, je vrhunsko napisan in tudi strokovno argumentiran. Vsi tisti, ki so si odgovor na to interpelacijo prebrali in danes sedite tukaj, lahko to priznate. Za druge bi pač rekla, da najverjetneje tega odgovora niste prebrali. Gre torej za res precizen, natančen odgovor z vsemi relevantnimi podatki, ki so nujni tudi za današnjo razpravo. Glede na to, kaj sem do sedaj poslušala, zlasti s strani opozicijskih poslance –, niste me presenetili. Veliko se je začelo na osebni ravni in seveda minister za kulturo je moral na te očitke tudi odgovoriti. To je povsem normalno, bi pa pričakovala, da bi se bolj vsebinsko lotili razprave, strokovno, ne pa ideološko, kar pa je bilo nenazadnje tudi za pričakovati z vaše strani glede na dosedanje delovanje. Že prej je bilo večkrat omenjeno, da je spoštovani minister Simoniti nekaj dni nazaj praznoval 70. rojstni dan. Jaz sem mu sicer že čestitala, ampak mu lahko še enkrat, pa to ni sedaj namen te razprave, ampak predvsem to, da vidimo tudi širino ministra Simonitija in kakšnega človeka pravzaprav danes tukaj interpelirate. Ob 70. jubileju, ki ga je praznoval, je namreč dr. Milček Komelj, gre za umetnostnega zgodovinarja, člana SAZU, ki pravi med drugim, da se ravno v umetnosti skriva največ lepote, je o ministru Vasku Simonitiju povedal naslednje. Citiram: »Je izrazito pokončen človek, velike kulturne širine in svobodnega duha, po značaju pa odločen, četudi odrezav, temperamenten in vseskozi možat.« In moram reči, da glede na to, da gospoda Simonitija že zelo dolgo poznam, sodelovala sva skupaj že v prvi Janševi vladi, ko je bil minister, torej od leta 2004 do 2008, lahko rečem, da popolnoma se podpišem pod izrečeno, bi pa še mogoče dodala, da je gospod minister zraven tudi še izjemno duhovit, mogoče bomo kakšne stvari lahko zaznali tudi skozi razpravo v nadaljevanju. Ampak, naj grem na samo vsebino. Že ko ste prvič prevzeli vodenje Ministrstva za kulturo, torej v obdobju 2004–2008, ste pripravili še danes veljaven Zakon o RTV Slovenija. Veste, da se je zgodilo potem dvakrat na referendumu, ampak obakrat je bil potem potrjen, torej ljudje so se strinjali z zakonom, ki je bil predlagan in je še danes v veljavi. Med drugim ste bili tudi pripravljavec Zakona o medijih in ravno tako, kot se je takrat vsulo z vseh smeri po vas, se danes vsuva po vas ravno tako z istih smeri. Očitate ministru, da pritiska na medije, da pritiska na novinarje, da so tukaj mediji nesvobodni, kar pa je, poglejte, absurdno. Resnica je seveda povsem obratna in to vedo vsi, ki spremljajo ta politični prostor in družbeni prostor, v katerem se nahajamo. Seveda pa je zelo lahko izvažati take konstrukte v tujino in jih potem vračati v notranjepolitični parket samo zato, da se obračunava z ministrom za kulturo, ki – mimogrede – svoje delo odlično opravlja, in da se obračunava konec koncev s celotno vlado Janeza Janše. To je edini cilj, ki ga vi pravzaprav imate. Vam v resnici ne gre za to, da bi karkoli v tej državi izboljšalo. Saj vam ne gre. Ker če bi vam šlo, potem ne bi v tako zahtevni situaciji, v kakršni smo, kot po tekočem traku delali interpelacije, ampak bi pomagali. Bi pomagali v tako zahtevni situaciji. Glejte, če ima kdo medije že kar od leta 1945 naprej, nekako pod sabo, ste to vi, torej v levi opciji. Ampak, mi pa si ne želimo podreditve ničesar, ampak želimo samo stvari normalizirati. Kaj pomeni pravzaprav kvaliteten, pluralen medijski prostor? Kaj pomeni kvaliteten medijski prostor? Kvaliteten medijski prostor pomeni, da ni navijaški za eno politično opcijo, da ni agitpropovski. To je dejstvo. Poglejte, spoštovani gospod Nemec, jaz sem vas poslušala, ko ste govorili, pa dovolite še meni. Torej, imamo pa eno srečo – da se medijski prostor vendarle širi in da ni vse več enoznačno. Ampak, pomembno pa je, da zaradi tega, ker se ta prostor širi, je seveda potrebno z vsemi pritiski napadati tiste, ki pravzaprav delajo, da bi mediji bili bolj pluralni. In obenem, hvala bogu, imajo ljudje možnost poiskati tudi informacije o neki vsebini, o neki stvari na internetu, tako da si lahko sami izoblikujejo oziroma ustvarijo mnenje o neki vsebini, ne pa, da jim ga pod krinko objektivnega novinarstva ali pa objektivne objektivnosti nek medij prodaja in jim oni oblikuje njihovo mnenje. Dejstvo je, da tako kot pri nas ankete, recimo, javnega mnenja ne merijo javnega mnenja, ampak ga ustvarjajo. Tudi novinarji marsikateri oziroma mediji počnejo podobno, še posebej tisti, ki se še vedno v nekaterih segmentih smatrajo za nekakšne družbenopolitične delavce. Torej ne podajajo neke objektivne informacije, ampak jo ustvarjajo v skladu s političnimi pričakovanji točno določene politične opcije. To pa je problem, tukaj jaz vidim ključen problem in tukaj ne gre za nobeno nesvobodo medijev. Ne gre za nesvobodo medijev in je prav, da to povemo, in ne gre za nikakršne pritiske. In da ne bo pomote, jaz cenim novinarsko delo, zelo cenim novinarsko delo, ampak novinarsko delo je takšno, da mora biti objektivno, da se od novinarjev pričakuje dosledno upoštevanje poklicnih in etičnih meril. Takšni novinarji pa vsekakor – in jaz jih veliko poznam, ki so zelo dobri, zelo kvalitetni. Tudi sama sem delala nenazadnje na RTV, poznam, kakšen je način dela, ampak je pa potrebno povedati, da pa so neke stvari, ki pa niso v redu, in je prav, da se o njih tudi pogovarjamo. Poglejte, nenazadnje to, da je javni servis objektiven, se pravi, ko govorimo o javni radioteleviziji, je nujno potrebno. Nenazadnje RTV Slovenija plačujemo vsi odjemalci električne energije in zato od nje tudi upravičeno pričakujemo, da nam na nek način ponudi najbolj širok spekter različnih vsebin, to ima zapisano tudi v zakonu samem, in da potem svoje delo opravlja nepristransko in neodvisno v skladu s poklicnimi merili in etičnim kodeksom. To je vse, kar mi želimo, in to je vse, kar nenazadnje želi tudi minister Vasko Simoniti. To, kar vi govorite o nekih pritiskih in nesvobodi medijev, pa je resnica, kot sem že povedala, povsem obratna. Kar zadeva dosežke ministra Simonitija. Investicije na kulturnem področju so bile že v preteklosti. Stal je za obnovami Moderne galerije, ljubljanske opere, Slovenske kinoteke, Mariborskega gledališča, tudi bolnice Franja nenazadnje, za kar je zagotovo mu hvaležen poslanec SD gospod Samo Bevk. V to sem prepričana, kajti tukaj je vendarle šlo tudi za varovanje kulturne dediščine. Ampak, da ne bom predloga, v tem mandatu je ta minister zagotovil v proračunu največ sredstev za kulturo v zgodovini samostojne Slovenije in še nekatere druge projekte. Kolegica je v poslanskem stališču natančno naštela po podatkih, kam vse gredo sredstva in za katere namene v kulturi so namenjena. Tako, da najprej preberite kakšna dejstva in potem o njih govorite. Na koncu bom rekla pa samo še tole. Ministru, ki je rasel z umetnostjo, ki živi z umetnostjo, ki je svobodnega duha, ki je svetovljan, tega ministra ves čas tudi v medijih, v opoziciji naslavljate z nekulturni minister. In to prav tisti poslanci, ki se v tem parlamentu vedete najbolj nekulturno in večkrat izvajate res neprimerne ekscese v tem državnem zboru, nenazadnje tudi nad mano. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Postopkovni predlog ima gospod Prebil. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Želel bi si, da v okviru te interpelacije kolegico in predprejšnjo kolegico, ministra in vse tiste, ki še bodo razpravljali, opozorite, da v skladu s 75. členom Poslovnika in njegovim drugem odstavkom govorijo o temi, ki je na dnevnem redu. Mi smo danes na interpelaciji, ne na hvalospevu temu ministru in njegovim osebnim karakteristikam, kako je duhovit in neduhovit in karkoli drugega. Pričakujem od razpravljavcev, da se opredelijo do stvari, ki so v interpelaciji ali v odgovoru navedene, ne pa, da ves čas oziroma vsaj večino tega časa posvetimo nečemu, kar ni predmet te današnje interpelacije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če uporabim vaše besede, gospod poslanec, če nekdo oceni, da bo z nekim hvalospevom ministru ubranil očitke iz interpelacijo, je to pač njegova odločitev. Dokler je razprava v okvirih, kot je bila do zdaj, ko se dotika resornega ministrstva in ministra, ne bom posegala v takšne razprava, ko pa bo zašla s teme, pa bom na to opozorila govorca. Če prav vidim, je želela besedo predlagateljica. Izvolite.
Najlepša hvala. Prešeren je rekel, da le čevlje sodi naj kopitar. Zdaj zadnje izlaganje gospe kolegice Irglove je pač spet znano SDS-ovsko, oh mi smo bogi reveži, vi nas napadate, mi pa normaliziramo in tako naprej. Vsi se grozno distancirate od teh vaših agresivnih napadov bodisi posameznikov bodisi medijev. Govorila sem že z zelo vidnim trenutnim ministrov iz SDS, ki je rekel, to je stranka enega človeka. Kaj dela Nova24TV – napada! Ja veš, oprosti, jaz se pa v to ne mešam. In ravno tako se je minister zdajle krohotal, ko smo omenjali, da gre za fašistično tiskovno agencijo. Gospa Irgl bo seveda temu rekla, da gre za duhovitost, kajti naš minister je tako duhovit; prihranite nam njegovo duhovitost, prosim, pa naj bo spoštljiv v tem državnem zboru. Skratka, oprostite, ampak ves čas veje iz vaših vseh akcij revanšizem. Ves čas dobivamo občutek, da zato ker ste pa vi iz SDS, niste bili pa tam in tam. Ne vem, kolegica, zakaj niste več na RTV in kolikokrat ste delali sprejemne na AGRFT. Pa oprostite, v tem parlamentu tolikokrat slišim, pa pojdi nazaj v gledališče. Jaz sem leta 1987 diplomirana na AGRFT z odliko, se zaposlila v enem od gledališč, kjer sem petnajst let delala in potem še kot samozaposlena. Imam se kam vrniti. Prej je šla debata; kam, brez politike ne bi živeli. Nekateri smo imeli kariere, nekateri pa morate zelo veliko ceno plačevati nekaterim strankam, ki so dejansko nemoralne in škodljive za Slovenijo. Seveda je težka naloga braniti ministra. Bom rekla, da SDS kot edina stranka je zdaj že potopila vse koalicijske partnerice, konstantno vozi v nasprotno smer in je prepričana, da vsi drugi po avtocesti vozijo narobe. Kolegica Iva Dimic res nima pojma o delu na področju kulture. Pa ne bom opisovala, kaj sem počela v skoraj 30 letih, ampak prosim, ne tako manipulirati. Razlagala je, da so od 2015 do 2020 vsako leto za milijon evrov rasli prispevki za samozaposlene. Ja! Vedno več jih je, kajti zaradi Janševe vlade in njegovih zakonov je zaposlovanje v gledališčih in drugih javnih ustanovah nemogoče. To so najbolj prekarizirani poklici, ki nimajo ne možnosti dopusta, ne bolniške, kaj šele kredita. Je nedopusten ta odnos do samozaposlenih. Po drugi strani pa, če pogledamo Erar, kdo je med civilnimi družbami največji prejemnik, pa pridemo do Zavoda svetega Stanislava z 69 milijonov 382, Anton Martin Slomšek 39 milijonov, Ozara 27 milijonov, Zavoda svetega Frančiška Saleškega 24 milijonov, Zavod svetega Cirila in Metoda Beltinci 12, ne vem, Dom svetega Jožefa 11, leta 2020 pa 10 milijonov za vse samozaposlene, ki ustvarjajo, spoštovane in spoštovani. Oprostite, če nam je Peterle obljubljal Švico, v Švici verski davek plačujejo samo tisti, ki se proglasijo, da spadajo v neko versko skupnost. To privilegiranje, ki se ga greste na račun kulture in kulturnih ustvarjalcev, je nedopustno. Pa če naj grem nazaj na Metelkovo 6. Center za nevladne organizacije poudarja, da je to naslov, kjer ustvarjajo producenti, ki jih je prej kolega Mesec naštel. Potem zavod, ki je produciral predstavo, nagrajeno z veliko Borštnikovo nagrado, institut, ki se je zavzel in rešil status več kot 10 tisoč izbrisanih iz registra stalnih prebivalcev. To je verjetno razlog, da mečete ven celo Metelkovo. Pa ustanova, ki podpira nadarjene mlade glasbenike, danes svetovno priznane glasbene mojstre, kot sta koncertni solist Münchenskih filharmonikov Martin Belič in prva violina Züriškega komornega orkestra Tanja Sonc. V njem svoj program snuje društvo, ki na leto priredi 650 dogodkov za otroke in odrasle ter nanje privabi več kot 35 tisoč obiskovalcev, in ustvarjalci mednarodnega finskega festivala Kino otok, ki je pritegnil že več kot 50 tisoč gledalcev, pa društvi, ki sta zaslužni za profesionalizacijo sodobnega plesa v Sloveniji, v katerih so ustvarjali mednarodno priznani koreografi, kot so Iztok Kovač, Mateja Rebol. Je prostor, kjer ima atelje svetovno priznana skupina vizualnih umetnikov Irwin, temelji del gibanja Neue Slowenische Kunst, ki razstavlja na vseh najpomembnejših svetovnih muzejih, tudi v newyorški muzej Moma in londonski galeriji Tate Modern. To je tudi naslov, na katerem ustvarja verjetno najbolj znana slovenska glasbena skupina Laibach, ki je prodala več kot milijon albumov in nastopila na več tisoč koncertih po celem svetu od Severne Amerike do Severne Koreje. Skratka, tu ustvarjajo nevladne organizacije, na katere bi država morala biti ponosna. Ravno tako založba Škuc ki je izdala knjižna dela na desetine nagrajenih in nominiranih literarnih avtoric in avtorjev, od Kersnikove in Veronikine nagrade, nagrade Lucije Stupica, Prešernove nagrade. Skratka, v svojih 25-ih letih je sproducirala vrhunsko uspešne domače in mednarodne produkcije. Kako je možno, da Ministrstvo za kulturo ne vidi vrednosti te kulturne, bom rekla, ustanove na Metelkovi 6, in kako je možno, da tukaj, za to govornico in v Državnem zboru slišimo takšne slabšalne ocene napram umetnikom, ki so glas o Sloveniji ponesli po celem svetu. Mene je sram za vas. Hvala.
Hvala lepa. Imamo še repliko gospoda Trčka. Izvolite.
Hvala za besedo. Poslanka Irgl je rekla, da se SDS trudi z normalizacijo. Draga Eva, če je to, kar počnete že do vaših koalicijskih partnerjev, kaj počnete na polju kulture, kaj počnete sploh za vas, zate, za to stranko, normalizacija, bom rekel le: Ne, hvala. Za veliko večino slovenskega političnega telesa to ni normalizacija, pa tudi Slovar slovenskega knjižnega jezika tega, kar počnete, ne opredeljuje pod besedo normalizacija. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Naslednji ima besedo gospod Jani Möderndorfer, pripravi se mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Ministru bi tudi čestital, tako kot ste marsikateri čestitali, pa mu ne morem, ker ga sploh ni več v dvorani. Nima potrpljenja, zgleda. Sam osebno moram reči, da bom začel malce drugače. V prejšnjih razpravah kolegice Eve Irgl, recimo, sem zaznal, da je govorila o gospodu Vasku Simonitiju o presežkih predvsem na tistem področju, kjer je brala celo neko misel, kaj si nekdo misli o njem. Lahko rečem, da kot zgodovinar je človek, ki je seveda pustil svoje posledice, pozitivne, da ne bomo narobe se razumeli, in moram reči, da je škoda, ker ne dela še naprej, če že, vsaj na tem področju. Kajti, če delaš na področju, na katerega se spoznaš, verjetno ustvarjaš tudi lepe rezultate, za kar zagotovo jih je verjetno v svoji karieri naredil in je lahko samo vesel. Mi pa tudi vsi skupaj z njim, če že ravno govorimo o njem. Vendar, biti strokovnjak na področju zgodovine še vedno ne pomeni, da si pa ti lahko dober minister. Redkokateri minister ima seveda možnost, da se pohvali, da je bil večkrat minister, še posebej zato, ker ga je potem lažje primerjati, kaj je delal v kakšnem prejšnjem mandatu pa kaj dela pravzaprav danes, ko o njem razpravljamo. Gospod Vasko Simoniti je zagotovo eden od tistih, ki je to možnost imel, in lahko rečem, da so določene stvari, ki jih je delal v letu 2004–2008, vsaj na področju investicij, zagotovo čisto okej in mu ni za očitati. To, kar pa se dogaja na področju kulture v tem mandatu, pa je seveda zelo, zelo zastrašujoče. Sicer bom par področij omenil, kjer sem pravzaprav zgrožen. Pa bom šel najprej po vrsti. Zanimivo je, da je v letu 2004–2008 bil ustanovljen Urad za verske skupnosti z namenom, da imajo tudi verske skupnosti svoje mesto in prostor. Če so takrat ustanavljali, zdaj ukinjajo. To je zanimivo. Zanimivo je še posebej zaradi tega, ker se človek sprašuje, zakaj pravzaprav Urad za verske skupnosti. Kaj pravzaprav jih pa tam moti? Ja, seveda jih moti. Če boste prebrali določene izjave posameznih verskih dostojanstvenikov že v letu 2012 – takrat jim je zmanjkal časa, so bili prekratek čas na oblasti. Recimo, gospod Štuhec je zelo jasno povedal, da v Republiki Sloveniji ne potrebujemo Urada za verske skupnosti. Zakaj jih ne potrebujejo? Zaradi tega, ker je seveda Rimokatoliška cerkev premalo proklamirana, premalo pozornosti ima in kar je še več pomembno od tega, da se ostale verske skupnosti in da se v tem uradu preveč govori o enakopravnosti, enakosti in da je treba sredstva približno enako tudi razdeljevati in podobno; in seveda, kar se tiče politik, ki jih seveda snuje Urad za verske skupnosti. Druga stvar, ki se mi zdi zanimiva, je to; vsi vemo, da imamo v državi odbor za proslave; ampak, zelo malo ljudi pa ve, da imamo tudi Službo za državne proslave v okviru Ministrstva za kulturo, ki je, mimogrede, ukinjena. Zakaj že? To je prav zanimivo se vprašati. Ja, verjetno zato, ker je ena pomembnih stvari na Ministrstvu za kulturo seveda kadrovanje svojih ljudi in na ta način najlažje določene ljudi spraviš v penzijo, jih premestiš na druga delovna mesta, jih prestaviš na druga ministrstva oziroma se jih znebiš, zato da niso preveč moteči. Naslednja stvar, ki se mi zdi skoraj neverjetna, je to, da je bil minister reaktiviran iz penzije. Seveda, kot politik, ko postaneš minister, zakaj pa ne? Enako velja tudi za poslance. Ampak ta vlada je sprejela zakon o prisilnem upokojevanju in marsikoga je že takoj na začetku s šikaniranjem spravila v penzijo. Zanimivo! Sam pride iz penzije, druge spravljajo v penzijo. No, to je en svojevrsten primer, kako pravzaprav minister za kulturo, ki pooseblja besedo kultura, to počne na nekulturen način. Pa to bi še nekako razumel, da se hoče znebit svojih nesomišljenikov, ampak, ali veste, Ministrstvo za kulturo je skozi leta in leta, seveda, pridobilo tudi obvezen uradniški del, ki ima neka določena znanja, neka določena vedenja na tem področju. Če je minister danes sam ocenil, določenim poslancem očital, da nimajo pojma in da naj ne govorijo o določenih stvareh, na katere se ne spoznajo, moram reči, da danes minister govori v imenu Ministrstva za kulturo o stvareh, na katere se sploh ne spozna. Ampak on ima to eklatantno pravico, da lahko govori, o čemer hoče, kadar hoče, kakor hoče in kar je še najbolj pomembno, on bo določil, kaj je kultura in kaj ni kultura. In tako se tudi obnaša. Da ne govorim, če jih ne spravi v penzijo, jih pa spravi sredi bolniške ob službo. Tudi to je počel na ministrstvu. Ne me tako zabodeno gledati, ker vam bom hitro citiral ime, vaša sodelavka za vami oziroma državna sekretarka, pa zelo dobro ve, kdo to je oziroma ni samo ena. Saj dobro veste, za koga gre, no. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, seveda veste. Postavili ste pa novo direktorico na to področje in tako naprej. Tisto, kar je bolj pomembno, pa je seveda da minister, ki počne nezakonite zadeve, je ena stvar, drugo pa je, ko takrat, ko bi moral odreagirati, ne odreagiraš in rečeš, saj nisem naredil nič narobe, kaj me pa krivite. Ampak, veste, jaz sem večkrat že ponovil, v tujini velja pravilo, ne samo ko narediš nekaj narobe, ampak tudi takrat, ko bi moral nekaj narediti, pa ne narediš, se šteje za to, da nosiš odgovornost za posledice. Vam bom povedal, kje. Zakonodajno področje je za področje STA domicil Ministrstva za kulturo. Oni seveda pišejo podlago za zakonodajo. Jaz ne govorim, da je Ministrstvo za kulturo skrbnik pogodbe, ampak zagotovo pa seveda je to tisto področje, kjer bi minister za kulturo glede na to, da govorimo o mediju, moral odreagirati in stopiti v bran in zelo jasno povedati, kje so meje, kje se pa preprosto ne da več prestopiti čez to mejo. Ne! Seveda, ker je v tej vladi navada, da pač preprosto to, kar se veliki šef odloči, in to, kar seveda je cilj, je preprosto boljše biti tiho; tudi za ceno tega, da na koncu nisi kriv. Bilo je kar nekaj razprav o tem, koliko je bilo v času epidemije poskrbljeno za kulturo. Zelo pozorno sem poslušal ministra na začetku v svojem govoru, kjer je rekel, da je bilo za vse poskrbljeno. Za vse, ki so delali, je bilo poskrbljeno; tako za samostojne podjetnike – seveda verjetno je tukaj mislil tiste, ki delajo na področju kulture, ker verjetno ga drugi ne zanimajo, in pa seveda tudi vse ostale, ki delajo v kulturnih ustanovah. Zdaj, eno stvar si bo treba priznati in tudi na glas povedati; minister za kulturo prihaja iz stranke SDS. Ta stranka zelo jasno vedno poskrbi samo za tiste, ki so v njihovi domeni volilne baze. Kultura in ljudje v kulturi pač niso njihovo volilno telo. Zato je za te bilo treba poskrbeti nazadnje, in še takrat nazadnje zgolj samo tisto, kar bi lahko rekli potem v oklepaju, češ, saj smo naredili enako kot za vse ostale. Sam izhajam iz družine, ki ima s kulturo zelo veliko. Kar nekaj družinskih članov dela na področju kulture in tudi nenazadnje moji predniki, od pisateljev do režiserjev, do plesalcev, do ustvarjalcev. In, minister za kulturo, zadnji boste, ki boste govorili, da kaj vem o kulturi ali česa ne vem o kulturi. Če ne drugega, mi pa povedo. Vem to, da moji nečaki in nečakinje danes vozijo in razvažajo pice, ker ne morejo delati več na področju kulture in ker ne morejo dobiti določenih, bom rekel, pomoči ali pa enostavno dela nimajo. Nekateri grejo v tujino, žal nekateri se niti več vrnili ne bojo iz tujine. Ampak vse za ceno tega, ker nimamo ministra v državi, ki bi stopil v bran. Tudi v tej veliki košari ogromnega denarja, s katerim razpolagamo, enostavno ni bilo nikoli posluha za področje kulture. Sicer ne bom rekel in trdil, da so vse vlade do zdaj imele relativno slab posluh za kulturo. Daleč od tega. Vedno je bil problem na področju kulture. Sam sem vedno bil pristaš, da bi morali dve področji združiti v eno in bi na ta način v bistvu to postal paradni konj, ker dejansko ti dve področja sta paradni konj v slovenskem prostoru. Če kdo naredi Republiki Sloveniji največ reklame in največ hvalospeva, je to področje kulture in področje športa. Zato marsikje v svetu poznajo Ministrstvo za kulturo in šport, zraven vključijo pa še turizem, ker je to najboljša etiketa, kjer pravzaprav lahko združiš eno z drugim in promoviraš in, kar je najbolj pomembno, dobiš dodano vrednost. Kultura v Republiki Sloveniji prinaša ogromno dodano vrednost ne samo na področju znanja jezika, umetnosti, ampak tudi na finančnem področju skozi posredne učinke. Če pogledam samo na področju turizma v Ljubljani, koliko ljudi iz tujine prihaja zaradi kulturnih dogodkov v Ljubljano, v Slovenijo, na različnih področjih! Ampak mi preprosto na tem področju nismo v času epidemije v tem letu naredili nič. Naslednja stvar, muzej, ki bo nastal ob osamosvojitvi 30. obletnice. Če kdo misli, da je to neka nova domislica, se moti. Ta vlada ima že ves čas konstantne želje, da ustvari nek prostor, neko institucijo, ki bo jokala za likom in delom Janeza Janše in ga predstavila kot največjega heroja te države. Nekaj podobnega se je dogajalo leta 2007, ko sta župan glavnega mesta in Vasko Simoniti, takratni minister za kulturo, imela dogovor, da bo nastala razstava v Hribarjevi dvorani na Ljubljanskem gradu. Ta razstava je bila odprta samo en dan. Seveda so potem marsikateri očitki takrat padali, češ da je bil problematičen nastop, ker so zmontirali nastop Milana Kučana z izjavo, ki je bila skombinirana iz nekega drugega časa, nekega drugega obdobja, prikazati kot največjega nasprotnika osamosvojitve Republike Slovenije in prikazati lik dela Janeza Janše kot največjega. Dogovor je padel zaradi ene druge stvari. Zaradi tega, ker takratni minister je zanikal oziroma ne zanikal, se opravičujem za to izjavo, ni povedal, da v bistvu je zadaj že drug dogovor sklenjen, to pa je, da bo stalna razstava prešla v roke Vojaškega muzeja in bo gradila ta koncept tega muzeja. Večina vas te razstave ni mogla videti, razen tisti, ki ste bili v tistem času v SDS, ker ste bili eksplicitno povabljeni na to razstavo in bi lahko takrat videli, kako ekspresno so v najkrajšem možnem času to razstavo postavili, zmetali kar nekaj denarja, na koncu pa danes razdelili v dva dela, zato da lahko še naprej prikazujejo to zadevo. Danes bomo imeli pa novo institucijo, ki se ji reče muzej, ne vem še, kako bo ime temu muzeju, pač nekaj si bodo že izmislili v smislu obletnice osamosvojitve – 30 let, in bodo iz več muzejev potegnili različne eksponate in dokumente, kjer bodo združili vse na istem mestu. Mene to spominja – veste ne kaj? Na Makedonijo. Makedonija je naredila, ne boste verjeli, muzej VMRA, to je bila tako imenovana stranka, ki je vladala tam mnogo mnogo let in je postavila muzej sama sebi. Notri so bili liki in dela največjih veljakov makedonskih političnih oseb. Tako približno bo ta muzej zgledal, kjer bomo videli te veljake s strani SDS, ki bodo financirani na strani državnega denarja. Obžalujem, da minister za kulturo vse to ne samo podpira, ampak bo celo nosilec tega. To je seveda eden od razlogov, zakaj minister Vasko Simoniti, vi danes morate pasti kot minister, preprosto morate, ker delate škodo. Na začetku v svoji razpravi ste govorili, kako plehka je ta opozicija, kako ne uporablja pravega jezika, da ima premalo besednega zaklada, nabora, da je tako nedomišljena; skratka, skrajno poniževalno. Jaz bi vam predlagal dr. Vasko Simoniti, da pregledate magnetograme seje ob interpelacijah, ki so jih vlagali vaša stranka, vaši poslanci in tiste tekste. Me zanima, kakšen boste imeli takrat občutek. Seveda zaradi premalo samorefleksije in samokritičnosti jih boste zagotovo predlagali za kakšno nagrado, ob samem tekstu, ki seveda ne zdrži. Je pa zanimivo, to bi še vse prenesel, veste, ampak ta tvit; ne samo da je tekst aboten, ampak je celo pod naslovom Republika Slovenija Ministrstvo za kulturo, dr. Vasko Simoniti, minister za kulturo na uradnem Twitter računu – ne vem, kje, to sem prebral –, ki ga upravlja gospod, sem si moral prav zapisati, gospod Iršič, za katerega vemo, kje pravzaprav glavnino svojega dela opravlja – na Novi24TV – in skrbi za to, da se na tem Twitter uradnem računu seveda pojavljajo čestitke za rojstni dan. Poglejte si, če že ne uporabljate Twitterja ali karkoli pač že. In kar je še bolj pomembno, za propagando nekih strankarskih in predvsem, ki nimajo zveze s kulturnimi dogodki ali pa s kulturnimi sporočili na račun tega, da lahko to opravljate na račun in denar, z davkoplačevalskim denarjem na računu Ministrstva za kulturo. To je več kot bizarno, bi rekel človek. Temu se reče ugrabljen račun Republike Slovenije oziroma Ministrstva za kulturo. Jaz bom tako rekel. Kaj kdo piše na svojem Twitterju, je njegov problem. Če je javna osebnost, ima seveda problem, recimo tako kot vaš predsednik Vlade, da ne razume, da ste javna osebnost 365 dni, od jutra do večera, kadarkoli in ne moreš, kadar greš na Twitter, pobegniti od svoje funkcije, ki jo opravljaš. Preprosto ne moreš. Zato seveda večina ljudi, ki povzame in bere te tekste, razume, da so to uradna stališča Ministrstva za kulturo. In če bomo pristali – pa bom zelo banalen, pa zelo polite – , če je rojstnodnevna čestitka določenim vašim veljakom uradno stališče Ministrstva za kulturo in če je to namen Ministrstva za kulturo, potem smo izgubili kompas. Res smo izgubili kompas. Zaključil bom z Metelkovo 6. Metelkova 6 in splošno področje Metelkove je imela svojevrsten zgodovinski pečat. Nenazadnje, že mestne oblasti v Ljubljani so poskušale, nenazadnje vaši strankarski kolegi so poskušali izničiti to Metelkovo, jo porušiti in narediti stanovanjsko naselje. Hvala bogu je zdaj v zadnjem času seveda Metelkova doživela ne samo prenos lastništva na Mestno občino Ljubljana, vsaj tisti del, ki je pod njo in njeno ingerenco, da seveda je za vekomaj zaščiteno področje kulture na tem področju. Metelkova 6, ki je pa zgradba, ki meji med novim in državnim delom, kjer je muzej, pa je seveda tudi svojevrstna zgradba. Tukaj, v teh prostorih sem ničkolikokrat slišal, koliko denarja gre brez zveze. Predsednik Vlade je to večkrat rad omenil, da koliko denarja je bilo zmetanega v to Metelkovo 6, češ groza in strah. Zdaj vam bom povedal: mi imamo en resen problem – in to minister zelo dobro ve –, imamo problem z medijsko zakonodajo. Mimogrede ji je očital danes, da jo je delala prejšnja vlada. Oprostite, ene črke na papirju ni nastalo v tem duhu, kot ste jo vi izpisali v osnutku in idejami, kaj bi pravzaprav spremenili. Drugo pa, seveda kar je še bolj pomembno, vi veste, da na Ministrstvu za kulturo je medijska pismenost kot neke vrste obvezni del, ki smo ga na podlagi direktive, da vas ne ubijam, preprosto morali vpeljati na področju Ministrstva za kulturo, in je tudi dobila z muko, z muko je dobila svoje proračunsko postavko. Res je, da zelo majhen denar na tej postavki, ampak ne boste verjeli, te proračunske postavke ni več. Ta denar je bil namenjen za medijsko pismenost. Ta denar gre zdaj direktno v Ukom! Ministrstvo za kulturo se enostavno ni niti toliko potrudilo, da bi naredilo vsaj javni razpis s tistimi, ki se s tem ukvarjajo, ali dala nekim profesionalnim institucija, recimo, lahko bi dala RTV za medijsko pismenost. Ne, rajši Ukomu! Tako se s tem izkrivlja tisto, kar vi seveda govorite in očitate, da nekateri ne znajo napisati interpelacije in da uporabljajo, po vaše bom interpretiral, če abstrahiram, nekakšen nižji jezik, kot bi ga vi pričakovali. Preberite si tekste Ukoma, ki jih pišejo, preberite si enkrat resno te tekste. Pa saj to ne da ne dosega vašega nivoja, katerega si vi želite, ampak ne dosega niti osnovnega nivoja teksta, ki ga pišejo. In vi kot minister za kulturo zopet [[…]]Ja, saj res, kaj on po navadi reče? Ne, ne, to je drugo področje, to ni moja pristojnost. Tako, minister, veste, povedal vam bom eno stvari, ki jo nerad izrečem. Ampak veste, težko je pripovedovati stvari ljudem, ki ne razumejo, ampak še težje je pa razlagati ljudem, ki se delajo, da ne razumejo; in to ste vi. Ker imate agendo načrtno uničevanje seveda, kot bi rekel vaš kolega gospod Petek, ko je rekel za medijsko krajino, da je to navadna puščava – ne, vi delati iz kulture samo še navadno kloako. To bo dolgoročno ubilo tisto, kar hočemo imeti za največjo vrednost: jezik in ustvarjalnost Slovencev. Ubili boste to do konca. Zato vas res prosim, umaknite se, dokler je še čas. Škode je nekaj že narejene, ne delajte škode še naprej. Verjemite mi, na zadnjem delovnem mestu, kjer ste bili, bi se počutili veliko bolje in veliko bolj sproščeno. To delo in ta poklic ni za vas, to ste dokazali že večkrat. Na začetku vas ni bilo v dvorani. Čestitke, imate lepa leta, škoda vas je.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Mag. Meira Hot ima besedo, pripravi se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, lep pozdrav tudi v mojem imenu! Slišala sem apel koalicijskih poslancev, pa bom v svoji razpravi zelo vsebinska. Poskusila bom ne biti osebna oziroma bom osebna le toliko, da vas spomnim na stiske in agonijo tistih, ki sodijo pod vaše področje. V tem kontekstu bi se najprej dotaknila agonije slovenskih filmskih ustvarjalcev, vas spomnila na kršitev načel pravne države v zvezi s to vsebino ter slabšanja ugleda Slovenije kot poslovne partnerice zunaj naših meja. Govorim seveda o zastoju finančnih sredstev, ki jih je v proračunu za leti 2019 in 2020 potrdila in sprejela prejšnja vlada, v rebalansu za leto 2020 pa potrdila tudi sedanja. To so bila izplačila na podlagi že podpisanih pogodb med Slovenskim filmskim centrom in producenti v letih 2018 in 2019, ki jih je za potrditev na Vladi pripravilo in potrdilo tudi Ministrstvo za kulturo. Zdaj, ne samo, da so celo leto umetniški ustvarjalci prosjačili za denar, ukvarjali so se še z nerazumno dodatno birokratizacijo; z birokratizacijo odobritve projektov, z birokratizacijo ustvarjanja filma in njegovega financiranja in na koncu, kar je še najbolj sporno, z nerazumnim zavlačevanjem pri podaji soglasja Vlade, ki bi v resnici morala biti zgolj formalnost in je to v preteklosti tudi bila. Ne pa, da smo bili priča temu, da je Vlada celih sedem mesecev zavlačevala, da pristojni vladni odbor nikoli ni predlagal Vladi gradiva v obravnavo, ki je bil predpostavka, da bi omogočil de facto izvedbo financiranja, temveč je iz do sedaj še v resnici nepojasnjenih razlogov odlašal in gradiva na dnevni red Vlade nikakor ni uvrstil. In to vsekakor kaže na neko popolno aroganco, na nek mačehovski odnos do filmskih ustvarjalcev. Dodaten absurd je v tem kontekstu seveda tudi bil, da so na drugi strani nekateri bili celo soočeni z zahtevo po pripravi investicijske dokumentacije za nazaj. Torej, projekti, ki so bili sprejeti, sofinancirani že pred leti, za katere so bile že izpolnjene pogodbene obveznosti, so nenadoma morali naknadno pripravljati DIP, kar je vsekakor nedopustno in tovrstna retroaktivnost je nedopustna, kakor tudi seveda v nasprotju z načeli pravne države. Takih zastojev pod prejšnjo vlado enostavno ni bilo. Prav tako ne morejo vzdržati vaše trditve, ki smo jih danes slišali, o dodatnih sredstvih za film v letošnjem letu. Ker dejstvo je, vsaj tako je razbrati iz do sedaj dostopnih javnih informacij, da je SFC za letos prejel le odločbi, v katerih je večino sredstev namenjenih za transferne stroške, še vedno pa čakajo na odločbe za nekaj manj kot 2,9 milijona evrov, ki bi omogočila objavo rednih letnih razpisov. Zdaj smo konec marca, spoštovani gospod minister. Koliko časa bo tokrat film čakal na odobritev? Vi kot minister za kulturo ste žal odgovorni za res katastrofalne posledice tako za posameznike kot za celotno področje filmske produkcije. Za osvežitev bi vam naštela nekaj ključnih posledic vašega nerazumevanja tega področja. Prvič, obstala je skoraj vsa filmska produkcija, načrtovana za leto 2020. Drugič, ustavljen je en velik del pred produkcije in produkcije za vsaj naslednji dve leti. Pretrgana je bila ustvarjalna kontinuiteta, saj niso bili objavljeni razpisi za razvoj in realizacijo, za koprodukcije, za festivale. Nekateri od lanskih razpisov niso bili oziroma še niso zaključeni in tudi ne vemo, kdaj bodo, ker so bile odločbe posredovane šele pred kratkim. Od novembra 2019, torej skoraj leto dni, je brez sredstev za preživetje ostala večina tistih, ki so sodelovali in večinoma že opravili delo pri 33 projektih, za katere je bilo izstavljeno izplačilo. Resda je nekaj od njih lahko od marca do maja 2020 uveljavljalo pravico do mesečnega temeljnega dohodka, a ta pomoč je bila takrat dodeljena zgolj za dva meseca in pol. V najboljšem primeru. Za vsemi temi številkami so ljudje z družinami, otroki, s stiskami, v katerih so se znašli predvsem zaradi opustitve dolžnega ravnanja Vlade in vas, spoštovani minister. In ponovno razglašena epidemija bo imela na vse, ki delujejo v avdiovizualnem sektorju, še dodatno uničujoče posledice. Govorim o panogi, ki zaposluje približno tisoč 400 oseb, od tega jih je 19 zaposlenih v javnih ustanovah. Vsi drugi, prav vsi drugi, delujejo kot bodisi samozaposleni v kulturi, govorim o scenaristih, o režiserjih, o direktorjih fotografije, oblikovalcih zvoka, scenografih, kostumografih, montažerjih, igralcih, skladateljih, eni so zaposleni kot samostojni podjetniki, na primer, različni strokovnjaki z zelo specifičnimi znanji, kot so producenti, tonski tehniki, osvetljevalci, za realizacijo filma najeti strokovnjaki tudi številnih drugih profilov. Skratka, pri ustvarjanju filma lahko sodeluje tudi tisoč oseb, od tega je kakšnih 15 odstotkov ustvarjalno umetniških poklicev, vsi drugi pa so samostojni podjetniki in mikro podjetja, zato je produktivna kinematografija dejavnost, ki v resnici spodbuja razvoj gospodarskih subjektov. Toliko v oris, o kako pomembnem segmentu sploh govorimo in o koliko posameznikih, ki jih je vaše ravnanje oziroma neravnanje neposredno prizadelo. 20. oktobra 2020 je Zveza društev filmskih ustvarjalcev na vas, na Vlado, na predsednika Republike Slovenije, na Varuha človekovih pravic naslovila apel, da se nemudoma odblokirajo sredstva, za katera so bile že podpisane pogodbe, ter tako Vlada nemudoma preneha z opustitvijo dolžnega ravnanja v zvezi z uresničevanjem javnega interesa na področju filmskega ustvarjanja ter urgentno izvede potrditev že potrjenih izplačil. Posebej so zapisali, citiram: » [[…]]da je Vlada s svojimi odločitvami in opustitvami dolžnih ravnanj pretrgala kontinuiteto ustvarjanja, pahnila filmske delavce v globoke stiske, škodo, zaradi neurejenih razmer pa boste utrpeli tako slovenska publika kakor slovenska kultura v celoti.« Meni je zelo žal, spoštovani gospod minister, ampak takrat jim posluha niste izkazali, kljub temu da bi vi morali biti njihov varuh in njihov zagovornik v okviru Vlade Republike Slovenije. Posluha niste izkazali niti po pozivu Slovenskega filmskega centra, svetu zadevnega centra, strokovnim združenjem, posameznim producentom. Agonija v tej industriji se je nadaljevala kljub dodatnim apelom deležnikov, kljub poslanskim vprašanjem in to vse do nekega popoldneva dne 31. 12. 2020, ko je Slovenski filmski center le prejel denar, za katerega se je boril celo leto. In to šele s sedmim protikoronskim paketom! Takšna dejanja nikakor ne morejo biti v ponos Vladi, nam, državi in najmanj vam, ker pomenijo, da zakoni ne pomenijo nič, da podpisane pogodbe ne pomenijo nič, da ne spoštujete enega najstarejših pravil pogodbenega prava, ki ga sicer zelo rad citira spoštovani gospod Horvat, in to je, pacata sunt servanda, torej rek, ki določa, da je pogodbe, pogodbena določila potrebno spoštovati. Izgleda, da to velja za vse deležnike, razen za trenutno Vlado Republike Slovenije, ker če bi se tako obnašali v civilnem prometu, potlej bi pogodbi nezvesta stranka absolutno trpela sankcije. V primeru, ko prevzete pogodbene obveznosti krši Vlada Republike Slovenije, pa temu ni tako. Delo opravljeno, obveznosti izvedene, plačila od nikoder. Le priča smo bili hudim socialnim in eksistencialnim stiskam, v katere ste jih, spoštovani gospod minister, pahnili vi; vi, z odpustitvijo dolžnega ravnanja, s kršitvijo veljavne zakonodaje in podpisanih ter prevzetih pogodbenih obveznosti. Prepričan sem, da ste, spoštovani minister, z blokado izvajanja javnega interesa na filmskem področju s svojimi odločitvami, s svojimi opustitvami dolžnih ravnanj suspendirali Zakon o Slovenskem filmskem centru, pretrgali kontinuiteto ustvarjanja in pahnili filmske delavce v res globoke stiske in da škodo zaradi neurejenih razmer trpi tudi slovenska publika kakor slovenska kultura v celoti. Dotaknila bi se seveda še katastrofalne situacije na področju industrije srečanj, kjer smo ravno tako že dobro leto priča izjemni agoniji, hudim stiskam vseh delujočih v zadevi panogi. Večkrat ste bili opozorjeni na težave tega sektorja. Socialni demokrati smo tako že maja 2020 sklicali nujni seji Odbora za gospodarstvo in Odbora za kulturo, na katerih smo vas izredno opozorili na zadevne stiske, vam podali konkretne predloge, ki so bili usklajeni z deležniki in katere ste na žalost ponovno v celoti ignorirali. Zdi se, da so prav vsi apeli posameznika, deležnika iz industrije srečanj vsakič znova naleteli na popolnoma gluha ušesa in celo na posmeh, češ saj ste že deležni pomoči, kaj pa hočete. In ja, priznati si je potrebno, deležni so neke pomoči v obliki minimalnega nadomestila za izpad dohodka, torej 700 evrov neto na mesec prejmejo. Ali je to dovolj? Ali je to pomoč, ki je za njih dovolj, ki jim dejansko olajša te dnevne stiske, s katerimi se soočajo? Po mojem mnenju ne. Treba je preliminarno poudariti, da gre za sektor, v katerem je delo celo lansko leto bilo onemogočeno. Gre za sektor, ki nikoli ni začel sploh delovati. Nikoli! Kljub preklicu epidemije je industrija srečanja tista panoga, ki nikoli ni pričela delovati. Prejemajo neko miloščino, vse kar si želijo, je pa, da delajo in da se jih sliši, da se jih ne prezira več. Kljub temu ostajajo pozabljeni, ostajajo prezrti, kljub vsem poskusom na Odboru za kulturo enostavno premikov nikakor ni bilo zaznati. Kulturni ustvarjalci so in vas še vedno opozarjajo na nepravilnosti vašega delovanja, tako v obliki protestov, ki so se vrstili pred ministrstvom, z inštalacijami, kot z akcijo Mi smo kultura, ker naposled vsi tisti, ki so na odru, kot tisti, ki so za njim, dobijo obraz; obraz, na katerega ste žal pozabili in s katerim želite voditi dialoga. V času preteklega konca tedna smo lahko po televiziji spremljali reportaže, ki niso samo zaskrbljujoče, izkazujejo res neko alarmantno stanje, samo na koncertnem področju se v letu 2020 izpad od dohodkov ocenjuje med 150 in 180 milijoni evrov. Organizatorji koncertov, glasbeniki, tonski tehniki, lučkarji, ozvočevalci, vsi poklici, ki so povezani s koncertno dejavnostjo, opozarjajo, da jim je prepoved opravljanja dejavnosti dobesedno čez noč vzela prav vse vire preživetja. Prav vse. Da s približno 6 tisoč zaposlenimi samo v tem sektorju ne veste, kdaj bodo sploh lahko spet začeli opravljati svojo dejavnost, da jih ogromno odhaja v tujino, se prekvalificira žal v druge branže, zapušča primarne dejavnosti, ker enostavno ne morejo preživeti in ne vidijo več luči na koncu tunela. In to je neka največja izguba, ki nam grozi, izguba znanja, izguba ljudi, izguba neprecenljivega znanja. Morda družba mora spremeniti odnos do kulture, spoštovani gospod minister, a predvsem bi ga morali spremeniti vi. Morali bi biti prvi branik in poskrbeti za res celoten sektor in resor, ki ga zastopate. Hvala.
Hvala lepa. Besedo je želel minister. Izvolite.
Samo na kratko bi povedal, glede na to, kar je gospa povedala pred menoj. Poglejte, o filmu smo že vse naprej pa nazaj povedali 85-krat. Dobro, vi me obtožujete. Jaz stojim tukaj in se seveda zagovarjam. Pravite, da se filmi niso snemali in da je zaradi tega celotna filmska industrija obstala. Torej ne vem, mi smo jim nakazali ves denar. Ne vem, zakaj potem – kako so ga pa porabili? Kako so pa izkazali vse? Torej, filmi so se snemali, celo 700 tisoč evrov je ostalo. Ne rečem, da niso bile zamude pri izplačevanju, ampak filmska produkcija je tekla toliko, kolikor je lahko tekla glede na razmere, ki so pa povsod iste. In govorite o tujini, torej tudi v tujini se niso snemali filmi v takem obsegu in v takem tempu, kot je bila doslej navada. Torej, glede tega toliko. Glede industrije srečanj. Seveda, govorite eno in isto, eno in isto, eno in isto, eno in isto ponavljate. Eno in isto sem že povedal tisočkrat, ne spada to v resor Ministrstva za kulturo! To spada pod Ministrstvo za gospodarstvo in prosim, da se to upošteva in naslovi na prave naslovnike in seveda da se to tudi uredi na mestu, kjer je za urediti. Je pa ta industrija srečanj povsod po celi Evropi prizadeta, zelo prizadeta, se strinjam, tako kot marsikatero drugo področje. Država je skušala z ukrepi, kot jih je; vi pravite, da nezadostno. Govorite, da so se ljudje umikali v druge poklice, da so šli, kako bi rekel, v tujino. Ne vem, če so isto šli opravljati kot opravljajo tukaj. Še enkrat, torej to ne spada k meni. Na drugi strani bi pa res rad slišal, ker se država mnogokrat trudi, kako bi vi uredili to industrijo srečanj čisto konkretno, da bi vedeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi sta se javila oba predlagatelja. Najprej gospod Nemec. Izvolite.
Bom jaz verjetno v delu filma, mogoče bo kolegica potem o ostalih zadevah. Veste, težko sledimo vašim besedam, kajti o filmski industriji je bilo veliko napisanega, veliko posnetega, veliko izgovorjenega, ogromno smo o tej temi govorili tudi v Državnem zboru. Imate pričevanja o tem, kako se je na primer v Italiji delalo. Dejansko se je filmska industrija kljub epidemiji prilagodila s pomočjo države. Naj vam povem, da v bližini, v Furlaniji, se je snemalo celo vrsto filmov, celo s slovenskimi igralci in celo s slovenskim režiserjem, ki se je izpostavil v tem primeru. Torej, res je, filmska industrija je bila globalno prizadeta, ampak je zelo evidentno od države do države, in za to skrbijo naši ustvarjalci, ki delajo v tujini, kako se v tujini lotevajo tovrstnih problematik. Še ena stvar. Tukaj so nam filmski ustvarjalci jasno obrazložili, pa ne me sedaj slabo razumeti, ampak oni razumejo vaše početje kot izsiljevanje. To so večkrat rekli. Največji problem je nastal, ne, da vi nimate radi naših filmskih ustvarjalcev, oni so bili v zadregi zaradi koprodukcije in zaradi zavez, ki so jih dali na mednarodnem prizorišču. In to je tisto, kar spravlja našo državo, nas, tudi vas, minister, v zelo neugoden položaj. Torej, če želite ali pa ne želite nagajati, ali pa želite pomagati ali pa ne želite pomagati, je to vaš problem. Problem naš pa je, ko se lotevate tistih, ki si sami ne morejo pomagati. V tem primeru ko se gledajo razlike med filmskimi proizvajalci v tujini in v Sloveniji, so jasne razlike. Torej, lahko smo v tem segmentu več kot kritični do vas; ne samo zaradi neizplačil, ampak v osnovi zaradi neobravnavanja te problematike.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, izvolite.
Naj se navežem. Ja, minister žal mi je res, da ne skrbite za ta resor in tudi se ne zgledujete po dobrih praksah. Kot je že povedal sopredlagatelj, filmi se snemajo in ni res, da se ne snemajo, in naši filmski ustvarjalci delajo. Seveda spoštujejo distance, vse varnostne ukrepe, vendar tukaj ste onemogočili tudi njihove koprodukcije in vse zaveze, ki so bile dane. Po vseh državah praktično na svetu, tudi takih, kjer je kinematografija podobna slovenski. Na primer, v sosednji Avstriji so že tekom prvega vala namenili en milijon evrov projektom v razvoju. Celoletni proračun Filmskega instituta so povečali za dva milijona evrov in poleti so že ustanovili krizni sklad za reševanje svoje kinematografije v vrednosti 25 milijonov. Sosednja Hrvaška je prestrukturirala del sredstev iz naslova denarnih povračil za tuje producente in osem milijonov evrov raje namenila lastnim produkcijam, dodatnih 700 tisoč pa je namenila še projektom, ki so potrebovali pomoč za zapiranje finančnih konstrukcij s tujimi koproducenti. Tukaj vi niste naredili nič. Češka je za rešitev svoje kinematografije namenila 3,5 milijona evrov, od tega polovico za promocijo filmov ob ponovnem odprtju kinematografov ter 500 tisoč evrov za filme, katerih snemanje je bilo prekinjeno zaradi epidemije. Sosednja Italija je svoji filmski industriji namenila 640 milijonov evrov, ker je 60 odstotkov več od redne letne proračunske postavke. Skratka, vzorne rešitve obstajajo, če obstaja politična volja, ampak vas očitno to ne zanima. Vi ste tako zadovoljni sami s sabo, tako prepričani, da vrhunsko delate. Industrija srečanj v Berlinu – poskusno odpirajo koncertne in gledališke hiše. Pilotskemu projektu se je pridružilo približno ducat koncertnih dvoran in gledališč. Skratka, imajo stroga pravila seveda in imajo distance in vse, ampak vendarle poskusno nekaj počnejo in ustvarjalci lahko živijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Glejte, ustvarjalci lahko živijo. Veste v Nemčiji, Angliji, Franciji so odpustili ogromno ljudi, mimogrede tudi s področja, ki zadeva kulturo, mimogrede. Mi smo vse te vložke, ki so bili izraženi skozi PKP, te protikoronske zakone, smo primerjali vsebino tega s tem, kar se je v tujini dogajalo, in povsod se je približno te zadeve izravnalo. Lahko se nekaj drugače imenuje ali karkoli, vendar povsod približno gre za enake ukrepe, ker veste, saj nismo iskali nekih izvirnosti in tako naprej. Iskali smo optimalne zadeve in tudi tako se je, kot sem rekel že, dodatno na kulturnem področju poleg vseh sredstev, ki so bila dana za programe in za tekoče obrate, za programe nam ne bi bilo treba niti dati, recimo, ker se niso izvajali v teatrih, ne vem, kjerkoli, ker marsikje v tujini niso dajali, mimogrede. Ampak poleg vsega tega polnega budžeta, ki je bil za leto 2020, smo dali 68 milijonov dodatnih. Torej glede tistih stvari, ko ste govorili, da snemajo filme. Res, Hrvati so nas prehiteli, ampak ne že lansko leto, že tudi pred dvema, tremi leti v smislu s tem vlaganjem, mislim tujim producentom, ki snemajo v njihovi državi, povrnejo tistih 25 odstotkov in tako naprej. Točno vemo, za kaj gre. Mi smo namenili temu en milijon, letos so že snemali en film, kot veste na Krvavcu ali nekje, in čakamo seveda zdaj, da bodo prišli računi, da bomo to izplačali. Torej smo dali en milijon evrov za te tuje filmarje. Poleg tega smo povečali tudi budžet za film za en milijon in tudi v Eurimagesu smo seveda promovirali snemanje slovenskih filmov in je po tej zaslugi, pravkar sem dobil obvestilo, tudi dobil 205 tisoč evrov pri nas en film, pa še tisti, ko je prej gospod Mesec se mi zdi rekel, Kapa, je tudi sredstva je dobil, torej v višini 70 tisoč oziroma 69 in tako naprej. Glejte, mi smo seznanjeni z vsemi temi stvarmi, vsekakor, in različne države na različen način pristopajo in vlagajo v to. Samo pri nas smo tudi vstopili v ta prostor na način teh povračil plač, ono, tretje, četrto, čakanje in tako naprej, na drugačen način, kot je, recimo na Češkem, isto šlo to v film, deloma, ali pa med filmske delavce in druge poklice v kulturi. Tako da v skupnem znesku je vendarle budžet, ne budžet, vendarle je bilo dodatno danes za polje kulture 68 milijonov. Kar se pa tiče industrij srečanj, pa lepo prosim, s tem nimam nič in tudi ministrstvo tega ni imelo prej v svojem, kako bi rekel, resorju in tudi to ne bo prevzelo v svoj resor, kljub temu da se sili. Ne vem, zakaj, verjetno pridete ali pridejo skozi lažje na področju kulture ali kaj imajo tak občutek. Moram reči, da res ne vem, ampak to sodi v drugo ministrstvo in tam je treba urediti. Za 21 tisoč samozaposlenih ali še več, za 100 tisoč, pardon, se je odvajal ta temeljni dohodek v znesku tisoč 100 evrov, kot veste. Avstrija je imela ta temeljni dohodek, je dala tisoč evrov, mimogrede. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Nemec, izvolite.
Spoštovani minister, res bi imel eno vprašanje oziroma predlog. Ravnokar se otepate od tega dela in jaz vam ga želim pripeti, pa ne zaradi odgovornosti, ampak zaradi tega, ker ste del kolektivnega organa, ki se mu reče Vlada. Spoštovani minister, smo v paradoksalni situaciji, ko se v Republiki Sloveniji lahko v trgovskem centru znajde 700 ljudi, istočasno smo v paradoksalni situaciji, da na tekmo v Stožice, kjer je 16 tisoč sedišč, ne sme iti sto ljudi, razen zdaj trenutno, ker igra slovenska reprezentanca proti Hrvaški čez dve uri. In Olimpijske komite je pripravil Vladi plan odpiranja države, kar se tiče športnih aktivnosti od zelene do črne, in Vlada niti prisluhnila ni. Zakaj to vam govorim? Ker sem prepričan, da ne samo na področju kulture, tudi na tistem segmentu kreativnih kultur oziroma industrije srečanj, ki se jih tako otepate, se v prihajajoče obdobju glede na epidemiološko sliko, glede na število cepljenih, na število prebolelih, lahko Vlada angažira v smeri, da v obdobju, ko bodo višje temperature, ljudem omogočite, da si ustvarijo svoj lastni kruh. Zato od vas pričakujemo, da odreagirate, ne pa samo prosto po Prešernu rečete, tega ne morem, zato nisem odgovoren. Seveda ste odgovorni; odgovorni ste za vse tiste ljudi, ki se danes borijo za kruh in za blagostanje naših državljank in državljanov, tako kot vsi mi in vsi smo na istem, tako kot vi. Torej tukaj ne gre za delitev odgovornosti, vi ste del kolektivnega organa in bodimo inovativni, spoštovani minister, zato vas nagovarjamo k temu, da razmišljate v Vladi, kako najti rešitev. Če smo našli rešitve, zato da se znajde 700 ljudi v istem trgovskem centru, ne najdemo pa rešitve, da bi si ljudje lahko v nekem odprtem amfiteatru v mesecu maju lahko ogledali neko likovno predstavo ali pa dramsko predstavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister.
Samo na kratko. Glejte, govorimo o istem problemu. Ampak, ko govorite o športnih prireditvah, glejte, na velikih stadionih, ki sprejmejo 100 tisoč ljudi, ne sedi noben; in to v Angliji, Španiji, Italiji in povsod, po Nemčiji, po teh velikih velesilah. Vi veste, da se zaostrujejo ukrepi v vseh teh državah oziroma v Angliji imajo že strogo, pa imajo več kot 50 odstotkov že cepljenih ljudi s prvo dozo, torej vseh odraslih ljudi, in še vedno veljajo ukrepi. Naredili so časovnico, ki je ne spreminjajo, ne glede na to, če se tudi slika v dobro spreminja, ne pomikajo datumov, ampak se držijo strogo, ker so spoznali, da je treba edino na tak način pravzaprav neko katastrofalno stanje, v katerega so sami zapadli, rešiti. Cepljenih imajo 52 odstotkov ljudi, razumete, pa še vedno držijo stadione prazne, še vedno držijo industrijo srečanj, koncerte in podobno prazne, še vedno so teatri zaprti, ki so izključno v privatni lasti, in množično ljudi odpuščajo, ker ni tako kot pri nas in tako naprej. To se dogaja podobno, tam v kontinentalnem delu imamo torej nacionalke, ki jih država vzdržuje ali pa vsaj v izdatni meri sofinancira preko torej privatne fonde, institucije, vendar so te zadeve prazne, tako na Dunaju, tako v Gradcu, tako v Celovcu, tako tudi v sosednji Hrvaški. Nekaj časa so poskušali z nekimi predstavami celo komornimi na Hrvaškem, pa so tudi to zaprli in so preko digitalnih zadev in tako naprej. [[oglašanje iz dvorane]] So, so, so, so zaprli, ukinili, potegnili so se nazaj. Povsod je situacija vedno slabša. Torej ne dajati občutka ljudem, res, da iz te resne stvari kibiciramo, torej bi človek rekel, gremo se kdo bo koga na tej strani. Priznam, lahko delamo kakšne napake in tako naprej, samo nič drugače ne delajo v tujini. Recimo, v močnejših državah, kjer imajo večjo potencial in se zavedajo tudi, kaj pomeni, če ljudje ne delajo ali če padejo, recimo, tudi kulturne predstave in podobno. Tako da se opravičujem, tukaj ne bomo našli rešitve in poslušali bomo to zdravniško stroko. S teatri sem imel stik, so mi večkrat prišli, so tudi rekli, da poiščimo možnosti in tako naprej. Gotovo, poiščimo jih, ampak jih ne najdemo, ker na koncu, oprostite, naj direktor gledališče sprejme odgovornost. Razumete, ker je on direktor, zato je plačan tam. Skratka, veste, iščemo ministra. Kako naj pa, kaj naj pa jaz vem zdaj o medicini. Dajte predlog, izglasujte! Prosim! Ampak vam povem, da vam ne bo uspelo. Pa ne, da bi bilo [[…]]Ne bo, ker mislim, da je treba biti pameten, da je treba zdržati žal še štiri mesece ali pa mogoče šest. Upam, da štiri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Gospa Mateja Udovč ima besedo, pripravi naj se gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da sama nisem sodnica in ne bom sodila in ne bom obsojala nikogar, ne bom se postavljala na nobeno stran, ne na levo in ne na desno, sama bom dodala samo svoj kanček mozaika, svoj delček mozaika ob tej interpelaciji. Danes si res tukaj nalivamo čistega vina in prav je tako. Vsak razpravljavec dodaja svoje poglede na delo ministra. To je podobno, kot vsaka slika ima svojega malarja, ob tem da ne smemo pozabiti, da se za vsako sliko najde tudi kupec, ki mu je ta slika tudi všeč. Zato danes po eni strani razumem predlagatelja interpelacije, ki ministra grajajo in mu kažejo, kaj dela narobe, kot tudi razumem na drugi strani kolegice in kolege, ki ministra prikazujejo v pozitivni luči. Sama nisem bila v politiki pred letom 2018, nisem bila aktivna političarka, zato vam danes ne morem povedati, kako se je 30 let v kulturi cedil med in mleko, razen v času, ko je ministroval dr. Vasko Simoniti. To danes nekako povezujem in poslušam kolege in kolegice. Zanimiva je bila razprava predlagateljice, zelo zanimiva, da se samo zaradi Janševih zakonov v kulturi ni mogoče zaposliti. Ta je bila malo nizka. Res je, nisem dolgo časa na temu stolu kot poslanka, pa se bom dala podučiti, ali obstaja kakšen način oziroma kakšna pravna norma, kako sprejeti zakon, ki ga ni mogoče spremeniti; ne vem, kakšna oblika zakona, ki je trajen. Prosim, bom zelo vesela. Sama bi imela odlične predloge, bi predlagala odličen predlog kakšnega zakona, ki ga po sprejetju ne bi bilo mogoče odpraviti, spremeniti, popraviti, če je to res. Če je to res. Ampak prav tako, danes smo slišali enega od razpravljavcev, da SDS v kulturi nima svojih volivcev in zato ker nima svojih volivcev v kulturi, za njih poskrbi nazadnje. Pa se mi je postavilo retorično vprašanje, da je to zelo zanimivo razmišljanje. Čigava volilna baza pa to sploh je? Saj, če mi spomin ne manjka, je v kulturi že 30 let pomanjkanje financ pa pogojev dela pa zaposlovanja. Ali kdo od kulturnikov temu sploh verjame? Kdo lahko sploh temu verjame? 6 dni nazaj, še ni minilo 10 dni nazaj, ko smo imeli interpelacije, danes je spet ta nedokončana zgodba. Zgodba o nekomu, o nečemu, ki bi na vsak način rad povzročil politično nestabilnost, novo vlado ali pa najverjetneje predčasne parlamentarne volitve. Seveda, to so serijske interpelacije pod okriljem parlamentarnega nadzora dela Vlade. Pravšnji bi bili za to početje, pravšnji. To sem razpravljala na isto temo na dveh interpelacijah in bom danes ponovila, čeprav ljudje potem govorijo, da govorim vedno enako. Ja, vedno enako govorim, zato ker imam vedno enaka stališča do teh interpelacij v tem času. Prav tako pa so te interpelacije tudi udarne za predvolilne nastope, nastope, v katerih lahko nagovarjamo svoje volivce z besedami njihovega jezika, jezika, ki ga razumejo. Če sem do sedaj še bila nekoliko naivna o dobronamernosti delovanja opozicije, pa po razpravah v zadnjih dveh interpelacijah v to ne verjamem več. V desetih dneh bomo zapravili, približno, okoli 45 ur časa za razpravljanje o interpelacijah, za katere se že iz aviona vidi, da ne bodo uspešne niti zaradi argumentov, še manj pa z vidika razporeditve politične moči. Obetajo se še nove, sem prepričana. Ali se kdo vpraša, koliko to stane? Ali, kaj bi koristnega za državljane lahko naredili v temu času? Ali pa, nenazadnje, kaj bodo od tega imele državljanke in državljani od te interpelacije? Nič! V zadnjih dneh sem že večkrat poudarila, da spoštujem interpelacijo kot institut parlamentarnega nadzora nad delom Vlade, vendar pa v zdravorazumskih okvirih, lahko bi rekli ZKP-ju, pa ne z zakonom, ampak po zdravi kmečki pameti, ne pa na silo in kar tako, počez, z izgovorom, da je to naše legitimno orodje, poslanci pa naj se odločajo po svoji vesti. Medtem ko mi modrujemo dolge ure, tavamo po parlamentu in se ukvarjamo sami s seboj, karavana pa gre dalje, pelje dalje. Karavana, katero moramo oziroma smo dolžni zaustaviti, in to je virus covid-19 in posledično pandemija. Podatki jasno kažejo, da tiho vstopamo v tretjo fazo epidemije. Virusa prav nič ne zanima, kdo in kako bo pri nas vladal, ampak ga zanima, kako bo mutiral, se izognil našim ukrepom in preživel. Tem primitivnim tvorbam je povsem jasno, da se morajo sproti odzivati in spreminjati, če želijo preživeti. Kaj pa nam, visoko civiliziranim bitjem, kaj nam tukaj ni jasno? Očitno nam ni jasno, da bomo lahko le s sodelovanjem, povezovanjem in enotnim nastopanjem zajezili pandemijo oziroma premagali virus. Skupaj se moramo boriti proti virusu, ne pa razdvajati ljudi in jih spodbujati k neupoštevanju prepotrebnih ukrepov. Lahko mi očitate, da se povsem ne držim predmeta razprave, vendar je to posredno še kako povezano. Povezano je tako, da zapravljamo energijo in dragocen čas za stvari, ki so v tem času drugotnega pomena in bi jih morali razčistiti po uspešnem boju s koronavirusom. Res je, res je, kulturniki bijejo krizo zdaj v teh časih, težkih časih, ampak niso edini. Niso edini. Tudi turistični delavci bijejo to bitko, vodniki so v enakem položaju, zato ta očitek v tem času ni na mestu. Kar pa se tiče konkretne današnje interpelacije zoper dr. Vaska Simonitija, ministra za kulturo, pa upam, da bo vsaj razprava kulturna, argumentirana in na nivoju, kot se pritiče protagonistom te interpelacije. Preveč žaljivk, neargumentiranih obtožb in drugih izpadov je bilo v zadnjem času slišati v tej dvorani že prevečkrat, kar na nas in na naše delo meče zelo slabo luč. Na vse nas, ne na njega, na vas, na vse. Kot sem že v prejšnjih razpravah jasno povedala, nimam namena na dolgo in široko razpravljati o vseh obtožbah, navedbah v interpelaciji, o tem bomo še veliko slišali in govorili in utemeljevali. Opozoriti pa moram, da je Vlada v enem letu lahko storila le to, kar je, in da verjetno v tej situaciji ni mogla rešiti vseh nakopičenih problemov 30 let, vključno z zakonom o medijih, RTV, STA, Filmskega sklada in vseh ostalih top temah iz celotnega tega področja. Verjetno bi bile lahko kakšne odločitve ministra drugačne, bolj všečne, bolj populistične, vendar se je s svojo strokovno ekipo odločil tako, kot pač se je. Zavedati se moramo, da tudi na področju kulture in za kulturnike veljajo zakoni, pravilniki, pogodbe, drugi predpisi, ki urejajo medsebojna razmerja. Spoštovanje oziroma izpolnjevanje obveznosti pa je stvar obeh strani. Če pride do kršitev, pa imamo dobro razdelan in učinkovit pravni sistem za razsojanje v teh zadevah. Zato ne mislim soditi in ocenjevati, kdo je za kaj kriv. Tudi odzivi v javnosti iz vrst kulturnih delavcev in umetnikov v času epidemije niso bili vedno povsem konstruktivni in korektni. Njihovo izražanje je pustilo pečat na odločitve in obnašanje mnogih državljank in državljanov. Izgovarjanje, da je to umetniški navdih ali mladostna razposajenost, pa je dokaj naivno. Podobno se je dogajalo tudi z javnim medijem, ampak o tem kdaj drugič. Predstavila bom le še svojo izkušnjo sodelovanja z dr. Vaskom Simonitijem, ki je bila do sedaj povsem strokovna in korektna. Skupaj z vodstvom Občine Žirovnica sodelujeva namreč pri urejanju Prešernove rojstne hiše in revitalizacije objekta Vrba 1, ki spada v ta sklop. V občini Žirovnica namreč želijo vse objekte v tem kompleksu usposobiti in uporabljati za prezentacijo kulturne dediščine, zgodovine in nenazadnje tudi za razvoj kulturnega turizma na tem območju, na območju Gorenjske. Za uspešno realizacijo projekta in usklajevanja aktivnosti med ministrstvom in občino je bila na Ministrstvo za kulturo že pred prihodom ministra dr. Vaska Simonitija ustanovljena delovna skupina, ki pa je bila neodzivna in neaktivna. Zato sem na pobudo župana Žirovnice Leopolda Pogačarja ministru zastavila ustno poslansko vprašanje. Na vprašanje mi je korektno odgovoril in se zavzel, da bo zadevo preveril na svojem ministrstvu in kasneje tudi na terenu. Po mojih informacijah je delovna skupina pričela ponovno delovati in je že v zaključni fazi aktivnosti in upam, da bo do roka 30. 4. zaključila svoje delo. Verjamem, da bodo mogoče roki, ki si jih je zadala delovna skupina, postavila, prekoračeni za kakšen dan, a kljub temu upam, da bo moja današnja razprava ministra spodbudila, da bo vodjo delovno skupine povprašal, ali je res, da bodo zamudili roke oziroma kakšne razloge imajo za to, da bi zamudili roke, če jih bodo zamudili. To je moja [[…]]
Gospa Udovč, iskreno se opravičujem, [[…]]
[[…]]bom zaključila [[…]]
[[…]]ker vas motim, ampak ta tematika je primerna za poslanska vprašanja ministru. Res vas prosim, da se osredotočite na današnjo interpelacijo in ne izvajate nekega piarja. Prosim vas. Izvolite, končajte razpravo.
Spoštovana podpredsednica, to ni bil noben piar. Povedala sem vam na začetku, da vsaka slika ima svojega malarja in da vsak vidi ministra v svoji luči. In jaz vam bom povedala svoj odnos do ministra in kako ga jaz vidim in prosim, da mi to dovolite. Sem bila pa v zaključni fazi in bi imela povedati samo še dva stavka. Tako ste mi vzeli 30 sekund. To je moja pozitivna izkušnja z ministrom; ministrom, s katerim se lahko pogovarjamo, če se sploh želimo pogovarjati. Konkretno izpostavljene težave, vključno z rešitvijo, imajo mnogo več možnosti za ugoden razplet kot pa milijon težav, za katere niti predlagatelji težav nimajo ustreznih rešitev. Vsakega izmed nas lahko oblatimo in njegov madež prikažejo na milijon načinov, lahko pa prikazujemo pozitivne stvari in v njih prebudimo pozitivno plat njegove biti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dve pojasnili najprej. Dopuščam širšo razpravo in tudi dopuščam, da vsak na svojstven in abstrakten način razpravlja seveda o tematiki, ki je danes na dnevnem redu. Lepo ste ugotovili, gospa poslanka, da je na dolgo in na široko, po vaših besedah, potrebno razpravljati o točkah, ki so opredeljene v interpelaciji. Vi ste pa žal na dolgo in na široko razpravljali o Občini Žirovnica, ki ni tema interpelacije, in zato sem vas opozorila, da je to bolj tema, ki pritiče poslanskemu vprašanju. To je prvo pojasnilo. Drugo pojasnilo pa glede na to, da verjamem, da nas kakšen državljan tudi spremlja, je potrebno pojasniti, da poslanci Državnega zbora ne dobijo nikakršnega dodatka ali pa ne tratijo več davkoplačevalskega denarja, kot sicer s svojimi plačami, če je danes interpelacija ali pa če je ni. Toliko sem bila dolžna pojasniti z vidika vodstva Državnega zbora, ki mu pripadam, da ne bo kakšnih nesporazumov, da kdo danes komu odžira kakšen evro. Toliko mojega pojasnila. Zdaj pa ima postopkovni predlog gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoča. Dva postopkovna predloga imam. Če mi boste na prvega odgovorili, potem bom razumela, da drugi ni potreben. Prvi je naslednji. Na podlagi katerega člena Poslovnika lahko vi poslanki govorite, da je njena razprava piar? Kakšne kriterije imate za to, da lahko ocenjujete posamezne razprave kot piar? Sicer bom imela res tak neprijeten razmislek tudi v prihodnje, ko bo kakšna interpelacija, ker morda bi kar na začetku ugotovili, da gre za piar, pa bi zadevo zaključili. Tako vas tukaj prosim za resno pojasnilo. Kot drugo, ker menim, da je to plod vaše utrujenosti, predlagam po Poslovniku, da vodenje prepustite komu drugemu, kajti tako vmešavanje v razprave poslank in poslancev je nedopustno. Verjamem, da to niste naredili namenoma, čeprav o vašem »namenoma« včasih prav dvomim. Pa seveda prosim tudi, da poskrbite, da je v dvorani mir, kajti Matjaž Nemec že krili z rokami in glede na njegovo poznavanje preteklosti se malo bojim. Sicer imam moža, ki bo poskrbel zame. Hvala.
Anja Bah Žibert, ste zaključili? Hvala. Seveda vam bom odgovorila, na podlagi katerega člena sem gospo Udovč opozorila. To je 75. člen Poslovnika, ki govori, da sme govorec govoriti le o vprašanju, ki je na dnevnem redu. Izrecno sem poudarila, da vprašanje Občine Žirovnica in ne bom ponavljala, o čem vse je govorila gospa Udovč, ni nobena izmed točk ali očitkov interpelacije in zato sem bila dolžna jo opozoriti. Kar se tiče moje ocene, da gre za piar, je pa to stvar izrazoslovja. Če sem jo s tem užalila, se ji iskreno opravičujem, ampak še vedno vztrajam pri tem, da se razpravlja danes samo o točkah, ki so očitane ministru v interpelaciji. Glede vmešavanja vsebinskega v razprave, tega jaz ne počnem in tudi v primeru gospe Udovč tega nisem počela, pa predlagam, gospa Anja Bah Žibert, da si preberete kakšen magnetogram seje, ko je vodil vaš poslanski kolega, pa boste videli, kaj je vsebinsko vmešavanje v razprave poslancev. Zdaj pa ima besedo predlagatelj. Izvolite.
Ne bom odgovarjal kolegici. Še vedno sem vsakič znova presenečen, koliko je med nami tudi nekega sovraštva, ampak želel sem se predvsem oglasiti v zvezi s trditvijo ministra. Namreč, neverjetno je, kako nam ta digitalni svet omogoča, da hitro preverimo določene podatke. Tako je minister rekel, da predstav na Hrvaškem ni. Kolega Jani Möderndorfer me je prosil kot predstavnika predlagatelja, namreč preverili smo, na današnji dan predstave so in vam bom prebral, torej ne samo v Zagrebu, na Hrvaškem velja pravilo, da se izvajajo predstave, in sicer se ne izvajajo samo tiste, kjer je živa glasba, torej balet in opera sta tukaj izvzeta. Dramske predstave in glasbeni koncerti, to so v manjšem obsegu, govorim s solisti, pa se izvajajo že ves čas. Celo v baletu so en čas izvajali aktivnosti, ampak brez orkestra. Torej minister, so možnosti in imamo v svoji bližini države, v tem trenutku najmanj primerna je verjetno Italija zaradi hitre porasti, ampak so države, ki to zmorejo v manjšem obsegu. Ampak kot že rečeno, zmoremo v trgovinah, zmoremo v Državnem zboru, danes zjutraj nas je bilo tukaj cirka 120 v zaprtem prostoru in še vedno ne razumem – in moje vprašanje je, čez mesec, dva in tudi danes, zakaj ne moremo v nekem odprtem amfiteatru imeti neko predstavo v nekem manjšem, zmernem obsegu, seveda pod določenimi pogoji. S tem da, kot že rečeno, vedno več ljudi je precepljenih in že četrtina populacije, približujemo se tretjini, je s covidom v preteklosti zbolela; se pravi, da bi nas moral čakati nek boljši čas tudi s tega vidika. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Gospod minister je želel besedo.
Zahvaljujem se vam za ta popravek in bom preveril, tudi jaz, in bomo spregovorili o tem tudi na pristojnih organih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Gospa Nataša Sukič ima besedo, pripravi se gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Minister, lep pozdrav in ostali, tudi! Hvala, predsedujoča, da ste pojasnili, koliko nas stane takšna interpelacija. To, kar si je privoščila kolegica prej, je res malo preveč. Ta interpelacija nas ne stane, spoštovane državljanke in državljani, nič; razen našega potrpljenja, da tukaj sedimo in se trudimo z argumenti, in vašega potrpljenja, da to poslušate. Ne gre za to, da minister ni mogel razrešiti vsega, kar se je nakopičilo v kulturnem sektorju v preteklih 30-ih letih. Seveda vemo, da kulturni sektor, da kultura nikoli ni bila v zavidljivem položaju, ampak gre bolj za to, da si je minister privoščil toliko nekih napačnih potez in stvari v zgolj enem letu, za katere ne vem, če se jih je nakopičilo v 30-ih letih toliko nekih res precedenčnih stvari. Pa bom se dotaknila samo nekaterih, ker mi žal čas ne dopušča, lahko bi pa govorila nekaj ur o tem, kaj vse se je narobe zgodilo v tem preteklem letu. In to ni nekaj, da bi mi hoteli nalašč nagaja ministru; ministru, ki je na žalost že v prvem stavku današnje obrambe pred interpelacijo cinično prhnil, da si predlagatelja domišljata, da predstavljata celotno kulturo. Mislim, kakšna obramba pa je to, minister, pred interpelacijo? To rečete vi, ki bi pravzaprav morali predstavljati in ščititi celotno kulturno srenjo, ne pa, da njene razsvetljenske, progresivne, družbeno angažirane, misleče, urbane in svobodomiselne dele s svojimi samovoljnimi potezami počasi in zanesljivo ubijate in jih nesramno, brez kančka spoštljivosti etiketirate za prevarante in šarlatane, ki da jih boste počistili iz razvida samozaposlenih v kulturi in jim seveda s tem odrezali socialne prispevke, ki jih zanje plačuje država. Z vsem spoštovanjem minister, ampak marsikatera vaša izjava marsikatera vaša poteza ne vzbuja nekega optimizma. Ne vem, če ste si ogledali, ampak verjamem, da ste si, rezultate raziskave, ki sta jo izvedla Poligon in MAO in kjer kar 85 odstotkov ljudi, delujočih na področju kulture, ki so sodelovali v raziskavi, vladne ukrepe za kulturni sektor ocenjuje za nezadostne oziroma komajda zadostne. Ampak očitno, tako kot ste pravkar zamahnili z roko, vas to niti malo ne skrbi, to se vas ne tiče, ker pač se vas ne tiče. Z vašim nedialogom, s tovrstno aroganco, ki jo tudi danes izkazujete, s cinizmom, ki ste ga pokazali že kar v prvem stavku, z neupoštevanjem stroke že od nastopa mandata pravzaprav kažete, da je vaš namen v bistvu razgradnja določenih kulturniških nevladnih organizacij in najmanj zdesetkanje samozaposlenih kulturnih delavk in delavcev. Namesto vloge prvega branika, prvega zaščitnika kulture, njenega varuha pravzaprav, se dejansko na žalost evidentno poslužujete metod maščevanja in celo izbrisa tistih, ki so moteči – za koga? Po mojem, da za Janeza Janšo in stranko SDS; vi pa samo ubogate, kar je treba ubogati. Ampak bom povedala, zakaj tako mislim, ob samem zaključku. Kar mahajte spet z rokami. Saj to je vaš neodnos. Kaj naj rečem? S tem kažete svoj neodnos, svoje nespoštovanje do mnenja drugih. Toliko o pluralnosti mnenj. O vašem profilu, pa ste na žalost danes že se sprenevedali in na debelo čudili, in zdaj se boste še enkrat. Petkrat boste zamahnili z roko. O vašem profilu dejansko zgovorno priča nedavni medijski škandal, povezan z razvpito NTA – novim medijskim satelitom vaše stranke, spoštovani minister. NTA namreč vodi odgovorni urednik, ki je odkrit zanikovalec holokavsta, Aleš Ernecl, vaš strankarski prijateljček – ne? V zadnjem pogovoru s svojim gostom, znanim supremačistom, teoretikom zarote in rasistom Stefanom Molyneuxem je že v prvem stavku pogovora odkrito naznanil, da vodi, pazite, novi slovenski fašistični medij, imenovan NTA. Decidirano je izjavil: fašistični medij. In ali se je minister, ki je pristojen za medije v tej državi, po tem fiasku strankinega medijskega najnovejšega satelita, kakorkoli distanciral od tega fašističnega medija, imenovanega Nacionalna tiskovna agencija, ki jo sicer na svojem Twitter računu premier Janša občasno podpre s kakšnim retvitom? Ste se ali se niste? Niste! Vaš kolega, torej Gorenak, pa se je. Kako to tolmačite? Vi pa ste minister, ki je pristojen za medijsko krajino v tej državi. Ste kakorkoli kdaj zaščitili STA pred divjanjem Urbanije in Ukomom? Seveda niste! Rekli boste, to se me ne tiče. Vas se seveda ne tiče. Najbolj osnovna hrbtenica medijske krajine STA se našega ministra ne tiče, on ne bo naredil nič, da bi zaščitil STA. Nasprotno, on bo pomagal potopiti ta STA – ne? In seveda, minister, verjamem, da boste spet rekli, kaj imate s tem, ampak imate, minister, o, še kako prekleto dosti imate! Še Vinko Gorenak ve, ki je sicer Janšev državni sekretar, da je to malo huda izjava in se je hitel distancirati od nje, celo odpovedal je svoje sodelovanje na tem projektu. Vi ne; vi se danes tukaj sprenevedate, kot je to v vaši maniri, da nimate prav nič s tem, vi še celo ne veste, kdo je to in tako naprej. Prodajajte vi take buče komu drugemu. Pa se preselimo na Metelkovo 6. Valjar kulturnega ministra v preverjeni maniri grozi z izgonom in uničenjem te kulturne cone na Metelkovi 6, ki pa je v resnici, čeprav se Janez Janša tudi ves čas sprašuje, kaj so kdaj sploh naredili in vsi kot papige ponavljate za njim, gre pa za cono, ki je izjemno produktivno nevladno, umetniško in teoretsko jedro, središče, ki združuje progresivno teoretsko in kulturno-umetniško produkcijo in zelo, zelo pomembne nevladne organizacije. Vam bom pozneje ponovila tisto, kaj vse počnejo, čeprav je moja kolegica Violeta to že navajala, ampak vas ni bilo tukaj notri, in vam bom jasno povedala, s kom vse imamo tam opraviti. Predvsem vam, poslanke in poslanci SDS, ki ves čas čivkate, kako se tam samo denar troši in kdo so ti ljudje in te organizacije. A največji vladni stranki se Metelkova 6 več kot očitno zdi prenevarna, preveč leva, preveč kritična in zato je ta orkestriran napad na Metelkovo 6, ki poteka že nekaj časa. Na primer, to je leitmotiv na različnih odborih. Sedim na odboru, kjer se pogovarjamo, ne vem, o Nacionalnem načrtu za odpornost in okrevanje in slišim s strani SDS udrihanje po Metelkovi. Kamorkoli pridem, udrihate po Metelkovi. Janša je tukaj imel nekaj, govoril in se je obrnil k nam in vprašal, kaj tile sploh delajo, če lahko naštejemo en sam dosežek organizacije z Metelkove. Mislim, to je taka nesramnost, da ji ni para! Minister, vi pri tem, na žalost, s tem, kar ste naredili, sodelujete in pritrjujete temu leitmotivu, tej lajtengi, ki si jo privoščite, da gre za parazitske nevladne organizacije, ki so pocuzale iz državnih jasli ne vem koliko denarja. No, pa sem si malo pogledala, kako je s tem cuzanjem denarja. Poglejte, tukaj imam seznam iz Erarja, kjer so ti podatki, kjer se točno vidi, katerih je 20 največjih prejemnikov javnih sredstev med nevladniki. 20 največjih prejemnikov. In poglejte, iz tega spiska je jasno razvidno, da med 20 največjimi prejemniki javnih sredstev ni niti ene sama nevladne organizacije z Metelkove 6, je pa zato na prvem mestu Zavod Svetega Stanislava, na šestem mestu Zavod Martina Slomška, kar dve cerkveni organizaciji sta pred, denimo, Smučarsko zvezo Slovenije, ki je na sedmem mestu. Med dvajsetimi je kar štiri ali pet civilnodružbenih organizacij, povezanih z Rimskokatoliško cerkvijo, edina izjema pri nas, ki ne plačuje davkov, pa vseeno na debelo cuza javni denar, javni proračun. Tako, spoštovani, poglejte, kako odkimavajo zdaj esdeesovci, ki ves čas čivkajo in čivkajo in nakladajo, koliko denarja ostale nevladne organizacije pocuzajo parazitsko iz državnega proračuna. Naj tudi spomnim, spoštovani, da so verski delavci v PKP izrazito privilegirani napram samozaposlenim v kulturi spoštovani minister – pa kulturniki bi morali biti vaša prioriteta –, saj prejemajo poleg 700 evrov mesečnega kriznega dodatka prispevke v višini 100 procentov od povprečne plače, medtem ko vse bolj zdesetkani in obubožani samozaposleni v kulturi dobijo le 60 odstotkov od minimalca. Minister, vi sedite v vladi, vi bi lahko poskrbeli, da bi to dvoje izenačili, pa niste. Pa niste, ker ste s tem pokazali, kje so vaše prioritete. Toliko o vaši skrbi za kulturne delavke in delavce, potem se pa čudite, da je tak revolt. Čudite, vi se čudite, menite, da super delate in sploh nimate pojma, kako ti ljudje zdajle živijo, ker se vam ne sanja. Z vašo plačo in z vašimi bonitetami se vam sanja. In kdo si ti delavci o katerih govorimo? Recimo, med samozaposlenimi, to sem vam povedala že v ustnem poslanskem vprašanju, je 61 različnih poklicev. To niso samo umetniki in umetnice, ki se vam zdijo neki čudaki, ki kurijo naš denar, ampak mednje spada dejansko 61 poklicev, kot na primer: arheolog, arhitekt, arhivist, bibliotekar, umetnostni zgodovinar, galerist, interpretator kulturne dediščine, kustos, konzervator rezervator, prevajalec, galerist, urednik, kinooperater in številni in številni drugi. 61 različnih poklicev, zelo specifičnih poklicev in mnogi od teh ljudi so samozaposleni kulturni delavci in delavke, ki živijo v grozljivo težkih pogojih. Minister ali ministrica, kdorkoli vodi ta resor, mora biti prvi, ki se bo boril in prizadeval, da bo te poklice ohranjal in da bo te ljudi zaščitil. Ampak žalostno dejstvo je, minister, da smo priča dobesedno križarski vojni vaše stranke, našega premiera in na žalost vi tudi tukaj sodelujete. Skratka, spravili ste se na enega najranljivejših delov kulture in kulturnega ustvarjanja dejansko na nevladne organizacije na področju kulture. To je posebno poglavje. Ker sama prihajam iz nevladnega sektorja, sem se odločila, da bom temu posvetila posebno pozornost. Odpoved najemnih pogodb za nevladnike na Metelkovi 6, je le-te doletela dobesedno čez noč, kot strela z jasnega in lastnik prostorov na Metelkovi 6, se pravi Ministrstvo za kulturo, v dopisu v resnici ni obrazložil, zakaj se najemniki in uporabniki morajo izseliti, razen navedbe, da jo bo ministrstvo obnovilo in namenilo zase. Dobro, zdaj smo izvedeli. Zdaj bi radi tja vtaknili Prirodoslovni muzej, čeprav bi bila idealna lokacija zanj blizu živalskega vrta, kar je bilo tudi načrtovano, ampak ne, to ste se zdaj vi naenkrat odločili. Obnova dotrajane stavbe seveda ni sporna, to je jasno kot beli dan, to je jasno tudi Metelkovcem, ampak ne v času najhujše epidemije, minister, in ne brez nekega res dialoga, civilnega dialoga, dogovora z uporabniki, ne pa kar poslati tak dopis. In ne pozabiti, najemniki so po vselitvi z najemninami sofinancirali kredit, s katerim se je stavba delno že prenovila in verjetno bi stavba propadla, če te nevladne organizacije ne bi vzdrževale s plačevanjem obratovalnih stroškov in zato ne lažite v SDS, da ne plačujejo elektrike, vode in tako naprej. Plačujejo – vam povem iz prve roke – plačujejo. Če ne verjamete, vprašajte SPL, ki je upravljavec stavbe na Metelkovi 6, pa vam bodo oni povedali, da te nevladne organizacije same plačujejo stroške, obratovalne, na Metelkovi 6. Na Metelkovi 6 deluje čez 20 izjemno in tudi v mednarodnem prostoru, uglednih nevladnih organizacij, pretežno s področja kulture in umetnosti, med njimi zavod Maska, NSK, Društvo Škuc, Mesto žensk, SCCA, Plesni teater Ljubljana, Stripburger in tako naprej in tako naprej. Tu so ustvarjalni prostori, založbe, več knjižnic, umetniške zbirke, pisarne, arhivi, celotna infrastruktura za njihovo delovanje in zdaj, sredi epidemije – kam naj grejo, minister? Ali naj te knjižnice preselijo v plesnive kleti? Naj knjige plesnijo v nekih kleteh? Kam bi vi dali arhive in knjige? Briga vas, kajne? Samo naj se poberejo, kajneda? Minister tudi pozablja, da so na Metelkovi 6 številne organizacije, ki so dediči – koga? Civilnodružbenih gibanj iz 80., ki so pravzaprav osvobajala našo družbo, ki so spodbujala družbene spremembe, ki so spodbujala demokratizacijo in demilitarizacijo družbe. Recimo, Društvo Škuc, sama sem v Društvu Škuc aktivna že preko 30 let. Mi smo bili del teh družbenih gibanj takrat in točno vem, kaj se je dogajalo, zato ne nam prodajati megle tule. Poglejte, to so vrednote, ki jih je nekoč zagovarjal nihče drug kot premier Janez Janša! Zdaj ste pa vse to pozabili in točno na te organizacije skačete. Medtem ko druge države nevladnim organizacijam prihajajo na pomoč z izdatnimi podporami, naše ministrstvo meče takšne organizacije čez noč na cesto. In nehajmo se slepiti! Ta ministrova poteza v bistvu pomeni prepoved kulturnega delovanja oziroma ukinitev organizacij, ki v teh kriznih časih že itak komaj živijo, a zdaj pa naj ostanejo – še kaj? Brez prostorov za delo in niti ne vejo, kam bodo dali vsa ta produkcijska sredstva in vse to, kar pač tam obstaja, to infrastrukturo. Zelo žalostno je, minister, da prav vi, minister za kulturo, eliminirate vrhunske nevladne organizacije, ki jih priznava vsa Evropa in ves svet, ampak vi pa ne. Ti najemniki na Metelkovi 6, oprostite, niso katerikoli najemniki. To je naslov, kjer ustvarja producent drugega najbolj gledanega filma o samostojni Sloveniji, kjer deluje zavod, ki je koproduciral gledališko predstavo, nagrajeno z veliko Borštnikovo nagrado, tu je inštitut, ki se je zavzel in rešil status več kot 10 tisoč izbrisanim, ampak to je tisto, kar vas najbolj moti in verjetno zaradi tega bodo vsi ostali nastradali. Tu je ustanova, ki podpisa nadarjene mlade glasbenike, ki so danes svetovno priznani glasbeni mojstri, društvo, ki na leto priredi 650 dogodkov za otroke in odrasle ter nanje privabi 35 tisoč obiskovalcev, tu so ustvarjalci mednarodnega filmskega festivala Kino otok, ki je pritegnil že več kot 50 tisoč gledalcev. Tu sta društvi, zaslužni za profesionalizacijo sodobnega plesa v Sloveniji in v katerih so ustvarjali mednarodno priznani koreografi in tudi nagrajenci Prešernovega sklada, kot sta Iztok Kovač in Mateja Rebolj. Tu ima atelje svetovno priznana skupina vizualnih umetnikov IRWIN iz gibanja Neue Slovenische Kunst, ki razstavlja med drugim tudi v newyorški Momi in v londonski Tate Modern in povsod po svetu. Tu ustvarjajo Leibach, ki so prodali več kot milijon albumov in nastopili na več tisoč koncertih po celem svetu, spoštovani minister, od severne Amerike do Severne Koreje. Tu ustvarjajo nevladne organizacije in ustvarjalci, na katere je država bila in bi morala biti še naprej upravičeno ponosna. A tako ponosna je bila do sedaj, dokler niste prišli vi, da se jih je za njihovo delo nagrajevalo s priznanji in ste se z njihovimi dosežki hvalili, ko je treba domovino predstavljati v tujini. In prav je tako. Bilo je tako do sedaj. Tu navsezadnje deluje tudi založba Škuc, katere avtorice in avtorji smo prejemniki ali nominiranci najvišjih državnih literarnih priznanj. Skratka v 25-ih letih, spoštovani minister, delovanja Metelkove so se tukaj sproducirale, kot sem vam naštela, vrhunske kulturne in umetniške stvaritve. S tako produkcijsko, s takim produkcijskim jedrom, ki je izjemno jedro v tej državi, se vi res tako mačehovsko obnašate in tako igračkate, tako vam je vseeno. Briga vas, samo naj grejo – a ne? In to so ta dejstva, spoštovani, pa naj vaši SDS tviteraški sobojevniki še tako blatijo Metelkovce, pa naj poslanci na vsaki seji govorijo, kaj so ti ljudje sploh naredili, in zanikajo vrednost, ki je enormna. Tako glejte, minister, mene je presenetilo. Danes sem dobila na mizo to, kar je tudi Luka Mesec že omenil, saj sem njemu navsezadnje pokazala ta intervju, da ste v intervjuju z Majo Smrekar dejansko pokazali, da imate izjemno znanje, izjemno kapaciteto. Ampak ne razumem, kako je možno, da po eni strani, za razliko od Alenke Jeraj, kolegice, ki je prej pljuvala po tej isti Maji Smrekar, tako odlično razumete umetniški opus te svetovno priznane umetnice, pa ste se raje odločili za neko politikantstvo in za pokornost agendi SDS. Tega ne razumem, ker pri tem intervjuju ste res pokazali in znanje in kapaciteto in svetovljanstvo, o katerem danes nekateri govorijo, ampak po delu kot minister pa tega na žalost ne kažete, ste se pa odrekli dobesedno lastni kapaciteti. To je tisto, kar je žalostno, da svoj potencial zavestno usmerjate k napačnim ciljem, in to je tisto žalostno in to je tisto, kar dela veliko škodo ta trenutek kulturnim delavkam, kulturnim delavcem, kulturi v celoti v Republiki Sloveniji, če boste nadaljevali v tej smeri seveda. To je tisto, zaradi česar bom jaz podprla danes to interpelacijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo. Postopkovni predlog? Kolega Doblekar, postopkovni predlog.
Ne vem, kaj je to postopkovni predlog. Rad bi odgovoril [[...]]
Ima prednost postopkovni predlog.
Se opravičujem.
Hvala za besedo, predsednik. Rad bi opozoril na eno zadevo, ki me je zelo zmotila, in bi prosil, da se ne upoštevajo oziroma da se upoštevajo merila za vse enako. Pred vami je vodila sejo podpredsednica Tina Heferle in je ustavila razpravljavko Matejo Udovč, ki je govorila o primerih dobre prakse z ministrstvom. Mislim, da je bilo to zelo na mestu in zelo v redu razprava, ni bilo samo pljuvanje in grajanje in nekaj takšnega. Zdaj pa sem poslušal v tej razpravi poslanke Sukičeve v 3. minuti Valicon raziskave, v 5. minuti Nacionalna tiskovna agencija, v 6. minuti Gorenak, v 8. Načrt za odpornost in okrevanje, v 12. križarska vojna, v 15. preimer Janez Janša, v 17. izbrisani, pa na koncu še intervju Smrekarjeve in Jerajeve. Vseh teh vsebin pa v interpelaciji nisem zasledil in niso predmet interpelacije. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Vsak od predsednikov in podpredsednikov ima nekoliko svoj način vodenja. Moram reči, da spadam med tiste bolj liberalne, ne bom vam posegal v besedo, v kolikor se boste držali nekega kulturnega diskurza. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa. Gospa poslanka Sukičeva, ja, na par stvari moram odgovoriti oziroma da se razčistijo. Meni zdaj očitate, da je moj prijatelj strankarski ali kaj, gospod Ernecl. Torej, ne vem, kako naj povem. Nimam Twitterja, nimam Facebooka, za mano sedi moja šefinja kabineta, ki vam lahko potrdi, da se na tehniko sploh ne spoznam. Tudi, če mi telefon crkne, težko najdem kaj in tako naprej. Res, nimam zveze s temi ljudmi in tudi ga nikoli nisem videl v življenju. Mogoče, ne vem, se ne spominjam. In nimam nič s tem. Lepo vas prosim, nimam nič s tem! Če eden tam fašističen časopis ustanavlja ali nekaj takega – ja za božjo voljo, upam, da bo policija prišla pa da ga bo prijela. Upam, ker tega ne sme biti. Zdaj pa ne vem, kaj naj rečem: gospod Ernecl, distanciram se od vas. A je v redu? Ne vem, kako naj to naredim. Nimam nič s tem, ne poznam ga, sploh ne vem nič o tem in se tudi ne sprenevedam. Za božjo voljo! Zdaj pa dobro, kaj je z Metelkovo? Prvič, poglejte, kaj je bilo manj za nevladne organizacije v letu 2020, ko smo prevzeli to oblast. Torej, kaj je bilo kaj narobe? Ste dobili kakšen cent manj? Mislim, da so dobili vsi več, ker so dobili še iz PKP-jev zraven kaj denarja, drugega ni bilo nič. Glede lokacije. Mislim, da delajo res te nevladne organizacije, katere ste hvalili in jih predstavljali z veličastnimi njihovimi uspehi, v kar ne dvomim in tudi ne bom razpravljal o tem, ker se mi zdi nepotrebno. Ta lokacija, če pogledate to arhitekturno ureditev, je res idealna za to muzejsko četrt, no. Tako je. Ne more biti boljše. To je perfektna stvar in se lahko res imenitno zaključi ta prostor in to je konec koncev ugotovil že gospod Poznič, to je že ugotovil gospod, ne vem kateri je bil še minister prej, naredili so se načrti, bili so vsi načrti narejeni in tako naprej. Jaz to izvajam z veliko željo, da se to tudi uresniči, in bom skušal narediti vse, da pride do te uresničitve. Z nevladnimi organizacijami, ki so tam. Torej, mene zanima, ali smo za to, da se držimo zakonov. Po zakonu nekateri tam sploh ne smejo biti, vsaj tri ali štiri organizacije, mimogrede. Ampak, recimo, mi smo jim dali odpovedni rok in peljali jih bomo naprej. Ne dvomim v njihove zasluge, recimo, ampak, veste včasih so rekli, da so pa tudi tem ljudem, ki so bili v prvih vrstah, veterani in podobni, leta 1930, očitali, da hočejo imeti spomeničarske, ne vem kaj, privilegije. Jaz ne vem. Zahvaljujem se, častim vse tiste, ki so veliko pripomogli k nastanku nove države, ne dvomim, da tudi nevladne organizacije, ne dvomim, da tudi marsikateri posameznik izmed teh. Tudi jaz jih nekaj poznam in vem, ampak seveda to zdaj ne pomeni, da morajo nekje biti pa zaradi teh zaslug na enem mestu in zasedati nek prostor, ki so ga vendarle dobili tako ali drugače. Zdaj obadva veva različne lege geneze tega, ampak da poenostavim, ker so tam bili vendarle v nekem najemu in država ima pravico odpovedati najemno razmerje in skušati urediti po njenem razmisleku, da bo najbolje – evo, zdaj smo pa tam – za slovensko kulturo. Namreč mislim, da delam v celotnem slovenskem prostoru za slovensko kulturo. In še enkrat, seveda verjamem da so določeni krogi, ki se ne strinjajo s tem, ampak ne govoriti o tem, da cela Slovenija to počne. Mene podpira tudi celo vrsto ljudi, kulturnikov, intelektualcev, kako bi rekel, intelektualcev in tako naprej. Tudi v javnih zavodih marsikdo, upam, da tudi med nevladniki ali svobodnimi umetniki, mislim si tako in tukaj tudi črpam to legitimiteto. To legitimiteto črpam pa tudi iz prostora, torej z vladne pozicije, ta državni zbor me je potrdil na to mesto, da kulturo predstavljam in zastopam interese, kot si jih je zadala ta koalicija in seveda tudi politična opcija, kateri pripadam. Je demokratična, ni nič z njo narobe in uresničuje določene načrte, vidike, ki so po mojem mnenju pravilni in nikomur ne škodujejo, ampak prinašajo celotni slovenski kulturi samo dobro. Mislim, da ta dialog smo skušali vzpostaviti, vabili smo vse na razgovore, obvestili smo vse te in jih prosimo seveda, da ta prostor zapustijo. Obrnili smo se tudi na okoliške občine, iskali prostor, bomo še iskali prostore, vendar naj tudi sami pokažejo kakšno iniciativo. Saj za božjo voljo vendarle ni potrebno, da en celo življenje ima pisarne v enem in istem prostoru. Glede umetniških praks, ki so pred nami in katere opazujemo in se veselimo ali smo razočarani nad njimi in tako naprej, teh je cela pahljača, cela vrsta. So nekatere zelo kvalitetne, nekatere manj verjetno, ampak dobro, to so subjektivne ocene, in te umetniške prakse segajo od neke tradicionalne, klasične podobe do moderne in sodobne, ki je tudi izzivalna lahko in tudi provokativna. Gospa Smrekar, o kateri govorimo, sodi verjetno v to sodobno literaturo, pardon, sodobno umetnost zelo uspešno. Mislim, da jo zelo dobro prezentira in čisto osebno mnenje, ena redkih je, ki se mi zdi, da zna, da ima kaj povedati. Dobro, to je zdaj manj pomembno. Mislim pa, da smo vsi za to, da se držimo zakonov, pravnih uzusov in vseh tistih stvari, ki iz tega izhajajo. Glede na to je treba tudi organizirati družbo in delovati v njej. Upam, da bodo te nevladne organizacije razumele to, da bodo skušale iti nasproti, tako kot bomo skušali iti mi njim nasproti in fino bi bilo, če bi čim prej prišlo do realizacije, da se ta muzejska četrt zaključi in bo res po mojem mnenju imenitna, ko bo dokončno postavljena in urejena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Nataša Sukič, replika.
Minister, ne vem, če se spomnite, ko smo imeli sejo na to temo, vam je dal poslanec Rajić izjemno dobro idejo, ki je sam arhitekt, in ta ideja je – in to bi se meni zdela ta prava stvar, tudi meni se nič ne zdi narobe, če bi delno bil tam nek muzej – ampak stavba bi lahko bila narejena tako, da bi bile še vedno te nevladne organizacije notri in delno muzej in to bi bil prav tisti most med Metelkova mesto, se pravi urbanim skvotom, in med muzejskim karejem, kot mu pravite vi. Recimo, to je ena izmed idej, ki bi se jo mirno lahko premislilo in tudi realiziralo, če bi le bila volja. Vi in jaz dobro veva, da to, da vržete toliko tako dobrih organizacij, pač izselite, in da to pomeni lahko za marsikatero od njih tudi uničenje, ker nimajo [[…]]Oprostite, vem, kaj pomeni biti sploh pri takih pogojih in to sredi epidemije. Lepo vas prosim, kam naj grejo? Poleg tega ali ni smiselno, da se neko središče ustvari, da je to skupek neke take produkcije, ki vre, ali boste zdaj atomizirali tole in bo vsak na svojem mestnem koncu nekaj delal in ne delal. Recimo, povejte vi meni, kam naj, recimo, Škuc izseli svojo knjižnico. Kam naj jo izseli? Tam notri je stotine in stotine, mislim ne vem točno, zelo dosti knjig. Kam naj te knjige spravijo, če bodo morali leteti ven? Kam? Ali v klet? Ali naj jih plesen razžira? Ali ni škoda? Ali ni to res velika škoda? Ali veste, koliko ene intelektualne vrednosti je tam notri? To morate vi vedeti vsaj tako dobro kot jaz. Tu se enormna škoda dela minister. Glejte, vi ste minister, ki bi moral braniti, ne glede na to, ali so vam malo bolj všeč eni ali vam niso. Vi bi moral braniti vse te produkcijske sile v državi. Zdaj ste rekli, tam notri so trije, štirje, ki niso kulturniki. Glejte, mi se pogovarjamo, tam notri je večina kulturno-umetniških organizacij, ki se ukvarjajo s kulturo, z umetnostjo oziroma s humanističnimi vsebinami, tako da ne moremo zdaj tako.
Predlagatelj je imel prvi besedo.
Mogoče, minister, bom izkoristil, ker vam bom tudi jaz postavil vprašanje, potem boste lahko odgovorili obema. Sem vas pravilno razumel, rekli ste, da so načrti glede Metelkove narejeni? To drži? Kajti to prvič slišim [[…]]
Metelkove 6.
Metelkove 6. Ali jih jutri lahko mogoče nam pokažete? Kajti mi nismo seznanjeni, da bi bili že narejeni. Drži potem, da načrti so narejeni?
Hvala. Gospod minister, imate besedo.
Mislim, da je inženir, ne vem, pozabil sem priimek. Torej ti načrti so narejeni, v kateri fazi, jaz se premalo spoznam, vsekakor je vse izrisano za prirodoslovni muzej. Mislim, da je to človek delal v času ministra, ki je spadal v vašo stranko, mislim iz leta 2018, že 2017. Na pamet zdaj govorim. Mirno jih lahko pokažemo in dostavimo, ja. To ni noben problem, ampak problem je, da to, kar je gospa poslanka rekla. Vi zdaj hočete prikazati, da je to en naraven korpus, kot da ne more biti deset društev na deset različnih mestih, recimo, pa ni nujno, da se jih tako razprši ali pa, da se najde neke prostore. Mislim, da se lahko najdejo in da je treba pokazati dobro voljo in temu slediti. Vsi, ki poznamo v Ljubljani ta kvart in ta prostor, vemo, da je dejansko konfiguracija že tako naravno postavljena, torej teh kasarn bivših, da kliče dejansko res po nekem zaključenem [[…]]In tam so muzeji in tako naprej. Saj to boljše poznate kot jaz, ni problem. Jaz bi pri tem vztrajal, treba bo poiskati, upam, da bodo šli poiskat nove lokacije, in upam, da tudi sami predstavniki teh društev to tudi iščejo. Tudi mi smo iskali, ne vem, kako daleč, ampak skušali smo poiskati. Mislim, da lahko tudi v kakšnem drugem kraju, kakšno društvo ima, za božjo voljo. Moji uslužbenci se vozijo 120 km v službo, ne vem, zakaj se ne bi eden vozil iz Tabora v Šentvid. Karikiram seveda. Dobro, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Lidija Divjak Mirnik.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav še enkrat v mojem imenu. Slišali smo v teh osmih urah pa nekaj pravzaprav že ogromno, ogromno besed. Vendar se moram vrniti na začetek, minister, ko ste začeli svoj zagovor z besedami, da je raven dialoga opozicije nizek, da ta interpelacija pomeni grob napad na demokracijo. To je bil vaš citat. Upam, da ste se malce zmotili, ker to je namreč zvenelo kot ena neslana šala. Zakaj naloga opozicije, spoštovani gospod minister, je točno to, da opozarja na stvari, ki niso v redu, še posebej takrat, ko se že leto dni dogaja napad na kulturo in na neodvisne medije. Ne bom tukaj govorila o filmu, ne bom govorila o nevladnikih, tudi o zamenjavah z nekompetentnimi kadri v javnih zavodih ne bom govorila, bi pa rada kljub temu nekaj rekla o ravni dialoga, o katerem govorite. Rekli ste, da nimate ne Twitterja ne Facebooka, mogoče škoda. Če bi ga imeli, predlagam ali pa naj vam vaša, kot ste dejali, šefica kabineta pokaže kakšen Twitter profil nekaterih poslancev SDS, tisti uradni Twitter profil. Recimo, mogoče kak Twitter profil kakšne koprive ali pa kakšnega drugega plevela, tudi kakšnih trolov. Dajte si to pogledati. Res vam to priporočam, pa boste videli nivo. Jaz sem vsak dan deležna blatenja, in to nizkotnega blatenja in diskreditacij, da vam ne začnem naštevati, kaj vse danes že o meni pišejo ti vaši, ki imajo nivo, ker mi v opoziciji ga nimamo. To ste vi rekli. Jaz sama niti v sanjah, niti v sanjah ne želim biti enaka tem poslancem, ki to pisarijo, in ne želim takšnega nivoja nikoli in nikdar in nikjer in jim ne želim biti enaka, da razčistimo to o nivojih. Očitate nam tudi prazno govoričenje, prazne besede brez argumentov. Čisto čisto vse, kar smo vam danes tukaj očitali, je tudi podkrepljeno z argumenti. To, da vi tega ne vidite, jaz lahko komentiram samo z besedami, da vi očitno živite v nekem vzporednem svetu. Pa niste edini minister, tudi ministrica Kustec in tudi minister Cigler Kralj sta govorila isto. Vi očitno na tej vladi živite v nekem vzporednem svetu, v katerem pač mi v opoziciji nismo. Jaz vam predlagam, da preidite iz tega v realni svet, pridite tudi iz sveta vaših trobil v realni svet. Vprašajte ljudi na ulici, pa boste videli, ali pa recimo ukinite policijsko uro, pa boste videli in občutili, kaj si ljudje mislijo in o kakšnem nivoju govorijo. To je samo toliko za uvod, ker so me te vaše besede precej presenetile, ker vem, da ste zelo inteligenten gospod, vendar se pač delate, da ne razumete. V stranki LMŠ menimo, da kulturna politika ne sme bazirati na ministrovem stališču koga mara pa koga ne mara pa kakšne kultura mu ni všeč, ker mora razumeti potrebe družbe, etične norme, mora razumeti, da mora peljati dialog in mora razumeti tudi odprte prostore kulture. Razumeti pa tudi mora, da mora omogočiti sobivanje vseh kulturnic in kulturnikov različnih ideoloških zaledij in ne povzdigovati samo enih in onemogočati tistih, ki nosijo kritično misel v naš družbeni prostor. To je osnova, ki jo mora vsak minister razumeti. Jaz vem, da vi to razumete, in vem, da tega pač ne želite. To je cela znanost in cela filozofija. Pravzaprav ni neka velika filozofija. Da pa bi se lahko tudi kritična misel slišala v 21. stoletju v Sloveniji, pa potrebujemo – kaj? Vprašanje za Kvizkota. Zato potrebujemo neodvisen, neideološki medijski prostor, ki ga vi vztrajno uničujete že celo leto. In to je tisto, kar vam mi očitamo v tej interpelaciji, v eni izmed točk te interpelacije. Očitamo vam, da obračunavate z neposlušnimi mediji, da politično kadrujete z namenom vzpostavitve nadzora nad javnimi mediji, da diskreditirate novinarsko delo ter stopnjujete politični pritisk na neodvisne medije do točke njihovega zloma. In to je cilj. Zelo preprosto. Vsi, ki so to želeli videti, so to že zdavnaj spregledali. Kako in kdaj se je pa to začelo? Začelo se je pravzaprav z aprilsko vladno sejo, natančno 16. 4., ko se je začel obračun z RTV. Vlada je takrat s sklepom razrešila tri člane nadzornega sveta RTV Slovenije ter za preostanek mandata imenovala poslušne izvrševalce vladne SDS politične volje. Pika. Na ta način si je vlada dovolila poseči v sestavo nadzornega sveta, pa pravzaprav te pristojnosti sploh ni imela. Ker je šlo za nezakonit poseg oblasti, je o tem potem Vrhovno sodišče reklo, da to ni najboljše in je izdalo začasno odredbo. In potem, na vašo žalost, so morali stari nadzorniki nazaj priti. Minister Simoniti je tako svojo energijo in čas namesto področjem, ki dejansko potrebujejo pomoč kulturnega ministra, raje usmeril v zanj pomembnejše področje kulture, to je uničevanje RTV in pa tudi STA. Pa na to še pridem. Z novelo Zakona o RTV Slovenija, bi vlada in s tem seveda tudi minister Simoniti finančno uničila Javni zavod RTV Slovenija, denar, zbran z RTV prispevkom, pa bi delila tudi Slovenski tiskovni agenciji 3 %, kar bi nadomestilo financiranje iz proračuna, ki je trenutno zaustavljeno, kot vemo, 5 % pa bi dala tudi drugim medijem. To je bilo namreč nadaljevanje tega vašega obračunavanja z mediji. Za medijski trojček ste razpisali 5-dnevno javno razpravo. Ker se je potem, mislim da Jurij Lep v Desusu zbudil in to zadevo kot takrat vladni poslanec zelo obsodil, ste to umaknili in rekli, »okej, potem pa bo 2 meseca, pa dajte se o tem poleti vi malce meniti«. Kaj bi se zgodilo s temi vašimi spremembami? Ja, prizadela bi se kakovost dela RTV, povzročila bi se tudi kadrovska slabitev ter postopno finančno uničenje RTV. Javni zavod bi se dodatno finančno izčrpal tudi z izločitvijo dejavnosti oddajnikov in zvez iz sistema RTV. To so ti vaši posegi, o katerih v opoziciji pravimo, da niso okej in da z njimi uničujete medijsko krajino. Z namenom seveda. Potem pa ste se odločili, da je treba uničiti tudi STA. Celo leto že spremljamo to sago okrog STA, ki je v tem trenutku še zmeraj, hvala bogu, steber kakovostnega in nepristranskega poročanja. Kako se je pa tam začelo? Tam se je pa začelo s tistim znamenitim tvitom. Koga ali kaj? Ja, koga? Predsednika Vlade! Da je STA nacionalna sramota, kjer je šlo predvsem za politično motivirano ustrahovanje in discipliniranje, omejevanje svobode novinarskega dela in uredniške politike ter poskuse vmešavanja v avtonomijo in uredniško neodvisnost javnega medija. Vmes so bile še, saj veste, vse tiste basni in vse te stvari, ki se vsakodnevno več kot pet ur na dan dogajajo na Twitterju. Predsednik Vlade ima čas v res težkih epidemioloških časih v Sloveniji pet ur na dan od svojega delovnega časa preživeti na Twitterju. Saj to človek niti verjeti ne bi mogel, ampak ja, »tak mamo«, rečemo v Mariboru. V predlogu novele Zakona o STA je minister za kulturo predlagal nov način imenovanja nadzornikov, štiri od petih bi namreč neposredno imenovala vlada, ob tem bi nadzorni svet dobil še novo pristojnost, da bi lahko predčasno razrešil direktorja. Ja, kaj pa je potem to drugega kot vmešavanje v neodvisne medije? Kaj je pa potem to drugega? A vaša strašna skrb za neodvisnost medija? Seveda ne. Kaj ste pa potem naredili? imenovali ste nekega gospoda, piše se Radovan Cerjak, kot petega manjkajočega nadzornika. Takrat smo v opoziciji in predvsem v LMŠ zelo ostro nasprotovali temu. Pa veste zakaj? Saj mi načeloma proti temu gospodu nič nimamo, jaz ga niti v življenju še nisem videla, niti me ne zanima gospod. Ampak s tem ste začeli rušiti osnovne postulate, ki v tej državi veljajo. To pa so, da mora človek, če ga imenujete na neko funkcijo, za začetek vsaj izpolnjevati razpisne pogoje. Neke delovne in vodstvene izkušnje mora imeti. Vi ste nove standarde uvedli − da tega ne potrebuje. Ker pri vas je samo en standard, da je vaš, da kima in da dela po navodilu. To je edino merilo. Vsi ostali pogoji, kot so kompetence, kot so vodstvene izkušnje, kot to, da je strokoven na nekem področju, to vas sploh ne zanima, ker je pomemben samo en pogoj – da je vaš. Konec. Očitno pomanjkanje strokovnosti se je pokazalo tudi v tem, da gospod še tega pravzaprav nikoli ni počel. Nekaj se je celo špekuliralo o tem, kdaj je naredil tisti izpit ali izobraževanje za nadzornike, pa se v to ne bom spuščala. Definitvno pa je gospod v konfliktu interesov, ker sodeluje tudi z eno izmed vaših medijskih hiš in tudi z drugimi mediji, ki so tako ali drugače povezani s SDS. Pa še vaš odvetnik je. Da o tem, da ne izpolnjuje teh formalnih pogojev, niti ne govorim. Da o etičnih merilih in ravni komunikacije, dialoga, spoštovanju človekovega dostojanstva, ki ga ta gospod kaže na vseh svojih profilih, tistih uradnih, kaj šele na tistih skritih piše, niti ne govorim. In to je vaš nivo in vaši novi standardi. Vaši nameni, spoštovani gospod minister, so za medijski prostor pogubni − upravljavska in kadrovska podreditev medijev, ki vodita do objavljanja vladnemu početju naklonjenih mnenj, vse nesprejemljivo pa ostane zamolčano. To so te spremembe, ki ste jih vi kot minister predlagali. Moram priznati, da se v stranki LMŠ bojimo teh vaših napovedanih tako imenovanih celovitih sprememb, za katerimi se dostikrat skrivate. Namreč to so spremembe na slabše, ker gredo na škodo javne službe, ker gredo na škodo novinarske neodvisnosti, ker gredo na škodo uredniške avtonomije, in tega se pravzaprav zelo zelo bojimo. Enoumje je pravzaprav tisto, ki ga hočete in čemur vi trasirate pot. Po vzoru Madžarske. Vemo, kaj je tamkajšnji režim tam storil s tiskovno agencijo. Najprej so jo prevzeli kadrovsko, da so tisti zvesti, ta pravi kadri prilagodili vsebino, ostalo je samo tisto, kar je ostalo vladi naklonjeno, in tisto, kar je bilo prikrojeno. Nato so novice začeli ponujati domala brezplačno vsem. Bojim se, da je to tudi vaš cilj. Žal. In kaj je to potem drugega kot enoumje? Nič, ker je to enoumje, ki si ga v 21. stoletju v Sloveniji v stranki LMŠ ne želimo. Zelo preprosto. STA seveda bije boj že celo leto. Vsi tisti pozivi, vse sklicane seje, vsi dopisi, vse to, kar smo zahtevali, kar smo pisarili v opoziciji, je bilo enako ničli. Nič. Efekt enak nič. Približno tako kot pri vseh predlogih, ki smo jih dali v protikoronske zakone in ste jih upoštevali ravno tako nič. Tako približno to izgleda. In potem paradoksalno dobimo vsake toliko časa povabilo k sodelovanju, ker res je treba sodelovati v Sloveniji, ker moramo premagati epidemijo. Ja, seveda jo moramo, samo sodelovati z nekom, ki ne želi sodelovati, to pa je težko oziroma boste vi razložili, kako to gre! Potem se je zgodil, hvala bogu, tisti sedmi protikoronski zakon, kjer se je jasno zapisalo, da se mora STA financirati ne glede na to, ali ima ali nima pogodbo podpisano. In kje smo danes? Preberemo lahko na spletni strani STA, da je danes 25. dan, ko so brez plačila za javno službo, ki jo opravljajo. Potem se zgodi znamenita seja Vlade Republike Slovenije 18. marca 2021, kjer ste direktorja Veselinoviča pozvali k odstopu. Paradoks pravzaprav je, da zaradi po mnenju vlade motečega direktorja, ste pripravljeni uničiti medij, ki smo ga ustanovili takrat, ko smo ustanovili to državo. To je pravzaprav grozljivo spoznanje. Spoštovani gospod minister, vi ste tiho. Vi ste še kar tiho. Nič. Nič ne slišimo od vas. Nič ne slišimo od vas, ko nek Urbanija, direktor Ukoma trdi vse to, kar trdi, ko se arogantno in cinično obnaša tudi tukaj do poslancev. In vi ste kar tiho. Nič ne storite. Da je zadeva še bolj grozna, na tej taisti seji vlade ministri pozovete na STA še policijo, Inšpektorat Republike Slovenije za delo. Spoštovani gospod minister, to je nekaj, kar je, kar se tiče stranke LMŠ, popolnoma nesprejemljivo. Kršite lastne zakone, ki jih sprejemate. Pa že zato bi morali oditi, sveta Marija, ne samo vi, cela vlada! Ampak ne, še dalje arogantno in cinično tvitate, pa ne vi, ker Twitterja nimate, ampak vsi ostali, in se delate norca iz medijev, ki želijo biti neodvisni, ki želijo biti svobodni in ki želijo objektivno poročati. To počnete še dalje. Jaz se resno sprašujem, kam drvi ta država v 21. stoletju. Ker ste zgodovinar in ker sem vam že na hearingu povedala, da sem vaše, Turki so v deželi, že prebrala, z velikim veseljem, vem, da veste, da v zgodovini zato obstaja izraz, ki si ga v stranki LMŠ ne želimo v Sloveniji, res ne, še posebej ne zato, ker frustracije nekega gospoda pač ne moremo plačevati vsi v tej Sloveniji. Pa bom tukaj pri uničevanju STA in RTV nehala, da bodo še lahko moji kolegi kaj povedali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Mojca Škrinjar.
Hvala lepa. Pa pojdimo najprej k temu, o čemer smo največ poslušali, o STA, čeprav minister Simoniti nima prav nič s STA, razen da je Zakon o STA v njegovi domeni. Kako pa se STA financira, pa je stvar Vlade in stvar druge diskusije. Toda veliko je bilo povedano o tem, zato bi želela reči nekaj o tem. Zakaj ustanovitelj, država, ustanovi javno agencijo za pridobivanje novic in na ta način uzurpira davkoplačevalska sredstva, ko bi lahko recimo vse te iste novice pridobil od neke zasebne komercialne firme, morda še z manj napora? Najbrž zato ker gre za zanesljivost. Zasebna firma lahko tudi usahne, zanesljivost dotoka novic je takrat vprašljiva, zato je najbolje, da ima država svojo javno agencijo in zato troši davkoplačevalski denar. Zakaj ji dovoli tržno dejavnost? Zakaj javnemu zavodu, javni agenciji ustanovitelj, država ali lokalna skupnost, dovoli tržno dejavnost? Ne zato, da bi nekdo delal dobiček pa si delil denar, ampak da bi s tržnim deležem zmanjšal delež javnih sredstev in prihranil pri davkoplačevalskih sredstvih in jih namesto tja, usmeril morda v gradnjo kakšnega doma za starejše ali pa študentskega doma. Zato je tržna dejavnost dobrodošla tudi v javnem zavodu in javni agenciji. Prav zato pa mora Vlada vedeti za obseg in vsebino tržne dejavnosti, ne more pa neka nadutost direktorja to preprečiti. Tudi ni ravno prav, da se govori, da gre za nekega Urbanijo. To gre za gospoda Urbanijo, ki je direktor vladnega Urada za komuniciranje, ki je pooblaščen za sklepanje pogodbe s STA. Jaz mislim, da bi bila zadeva takoj rešena, če bi gospod Veselinovič samo pokazal svoje izkaze, torej bilance in vsebine Vladi oziroma njenemu pooblaščencu. Neutemeljen očitek v interpelaciji je, da so sredstva manjša, da so umetniki, samozaposleni lačni, kar je rekel gospod Koprivc, to ne drži. Samozaposleni so bili deležni v letu 2018 8,7 milijona sredstev, 2019 9,14 milijona sredstev, bila sta ministra Prešiček in Poznič, leta 2020 pa 10,2 milijona evra. Torej je bilo več evrov. Poleg tega je bilo za samo kulturo v času ministra Prešička 162 milijonov, v času ministra Pozniča 172 milijonov, v času ministra Simonitija pa 238 milijonov. Torej 80 milijonov več kot na začetku Šarčeve vlade. Torej ta očitek je popolnoma neutemeljen. Neutemeljen je tudi očitek nasilje nad slovenskim jezikom. To ne drži. Minister se spoštljivo obnaša do vseh vsebin slovenskega jezika, prav tako uporablja sam zborni jezik. Če je kdo nespoštljiv, potem so podlage torej Filozofske fakultete, kjer so pripravili smernice za uradovalni jezik, kjer se nagovarja, ne državljanke in državljane, ampak državljani_ ke. Jaz seveda sem bolj vesela, če nas naslavljate s poslanke, ne pa samo − podčrtaj ke, ke, ke, ke. Samo še dajte besedo v ednino, in to v četrti sklon, pa boste videli, kaj dobite. Četrtič, selitev z Metelkove. Tukaj ni dialoga, ste rekli. Ne drži. Sama sem bila priča Odboru za kulturo, kjer smo sprejeli sklep in minister se je globoko strinjal in izkazal voljo, da pomaga najti nadomestne prostore za nevladne organizacije, ki se naj bi selile z Metelkove. Minister je pripravljen poiskati in iskati skupaj z njimi prostore in mislim, da to tudi počne. Jaz mislim, da prostori, ki so za tako imenovanim muzejem Celica na Metelkovi, res niso primerni za nevladne organizacije. Tisti prostori, če se sprehodite po tem območju, so umazani in res strašljivi. To je grdo območje. Nevladne organizacije si ne zaslužijo, da bi bile tam. Jaz mislim, da se bo, ko bodo to enkrat počistili, pokazalo nekaj, kot je bilo v Rogu, za kar tudi obtožujejo ministra. Ministra nima nič s praznjenjem Roga. Izpraznil ga je ljubljanski župan Janković in nad tem smo Ljubljančanke in Ljubljančani ploskali, ko smo videli tisto, kar je bilo notri. Vse, kar bo tam namesto tega, kar je bilo, bo veliko bolje. Upam, da bodo nevladne organizacije našle tudi boljše prostore, kot so tam zadaj za Celico. Zavajanje gospe Sukič, da so največji prejemniki sredstev nevladne organizacije, kot je primeroma Zavod svetega Stanislava, je pa seveda gromozansko. Morate vedeti, da so vse zasebne šole tretirane kot nevladne organizacije. In tisto, kar vidite, so plače učiteljev. Plače učiteljev, ki učijo naše dijake in učence. Zato je pač taka metodologija. In to je eno izmed zavajanj. Jaz se veselim, da je naš minister zopet minister Simoniti, kajti dokazal je, da je operativen. Spomnim se še dobro obnove Opere in upam, da se bo dejansko tudi zgodila obnova Drame. Jaz sem bila dolgoletna prejemnica abonmaja v Drami, sem kupovala ta abonma, sedaj ga ne morem več, ker je Drama dobesedno nemogoča, da bi človek tam sedel, boli ga vrat, boli ga križ, da o umazanih stenah niti ne govorim. Pa vendarle je bila kriza 2013–2014 premagana in od 2015 dalje bi se lahko kaj dalo v Dramo, pa se ni. Silna malomarnost. Ob vsem tem ugotavljam, da gre pravzaprav za kulturni boj. Zgodovinski spomin seže v leto 2012, ko se je popolnoma isti diskurz vršil nad Žigo Turkom, takratnim ministrom, kar je že predlagal gospod Möderndorfer, da bi se to združilo, pa je bilo združeno, pa je šlo spet nazaj na posamična ministrstva. Žiga Turk je bil minister za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. V času ko so vsem ministrstvom in vsem področjem vzeli denar, je Žiga Turk kulturi dodal denar. Ne glede na to je bil opljuvan in umazan, kot se sedaj dogaja z ministrom Simonitijem. Gre preprosto, če mene vprašate, za kulturni boj. Za kulturni boj, ki se dogaja ves čas. Kulturni boj, ki ga je že napovedal gospod nekdanji komunist, sedaj že pokojni, bog mu daj mir in pokoj, gospod Dolanc, veliki gobar, ki je rekel: »Da se ve, na oblasti smo mi, komunisti. Če ne bi bili mi, bi bil kdo drug. Ker pa to seveda ne bo, bomo mi ostali vedno na oblasti.« In beseda, ki jih kukavičje polaga v usta gospa Divjak Mirnik, pomembno je da je vaš, držijo ravno za naslednike komunistične partije. Jaz upam, da je tukaj čim manj takih. Minister, odgovorili ste na vse očitke. Odgovorili ste v svojem odgovoru. Vaš odgovor je dokaz, da ne samo dobro uporabljate, ampak odlično uporabljate ne samo slovenščino, ampak tudi logično mišljenje ter argumente. Upam, da bo vaš odgovor kdaj objavljen v knjigi, ki jo bomo vsi kupovali, in sem prepričana, da bo bestseler. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Interpelacija je sicer legitimno orodje opozicije. Je pa danes ta interpelacija tretja po vrsti v nizu interpelacij nič drugega kot zapravljanje časa. Jaz sem to že večkrat povedal. V nekaj dneh, v enem tednu tri interpelacije, 18 ur zapravljenega časa danes, kot da ne bi imeli kaj drugega bolj pametnega početi v tem hramu demokracije. Danes zapravljamo in krademo čas stvarem, ki bi jih bilo bistveno bolj pomembno rešiti. Jaz enostavno razumem, za kaj gre, razumem opozicijo, da mora nahraniti svoje volivce, ker jim ni uspelo z nekonstruktivno brezupnico vreči te vlade, da vlagate interpelacije. V opoziciji se prav tako ukvarjate s sklicevanjem novinarskih konferenc glede interpelacije ministra za kulturo, ampak tudi tam ni posluha. Pride samo ena televizijska hiša, in to tista televizija, ki ste jo v opoziciji najbolj popljuvali in ki po vaših besedah sploh ni medij. Zato imamo danes tako dolgo interpelacijo, samo zato, da bo danes in jutri v tem hramu demokracije ropotalo več kot 18 ur skupaj. Kaj bodo imeli od tega državljani, kaj bodo imeli od tega kulturniki, se sprašujem. Sigurno bodo imeli več od tega, kar bom zdaj povedal. Ministru za kulturo očitajo, da je teptal kulturo, ki je tako ali tako že na kolenih, a finančne injekcije v kulturo enostavno govorijo v prid ministra. Ministrstvo je uspelo zagotoviti rekordni proračun za kulturo v zgodovini samostojne Slovenije za leto 2021. Za četrtino večji je od proračuna, ki ga je leta 2021 načrtovala prejšnja vlada. Proračun se je kljub pandemiji zvišal za 46 milijonov na 237 milijonov, kar je rekord v zgodovini samostojne države. Deležniki s področja kulture so na podlagi prizadevanj Ministrstva za kulturo v letu 2020 dodatno črpali intervencijska sredstva v višini več kot 68,5 milijona evrov. V letu 2020 je bilo izplačanih kar 83 % več kohezijskih sredstev kot v letu 2019. V okviru načrta za okrevanje in odpornost so za kulturo načrtovana dodatna nepovratna evropska sredstva v predvideni višini 87 milijonov evrov. Vršijo se intenzivna pogajanja za novo kohezijsko finančno perspektivo 2021–2027 za krepitev kulturnega sektorja. Omogočile so se programske spremembe in podaljšanje rokov za izvedbo v letu 2020 načrtovanih projektov, tudi za končanje operacij iz kohezijskih sredstev. Za 20,5 milijona evrov so se povečale investicije v javno, kulturno infrastrukturo. Za en milijon evrov so se povečala sredstva namenjena spomenikov v lasti občin in drugih pravnih in fizičnih oseb. Za en milijon evrov so se povečala sredstva za založništvo, za en milijon evrov so se povečala sredstva za filmsko dejavnost, za 1,9 milijona evrov so se povečala sredstva s področja ustvarjalnosti, kamor spadajo gledališka, glasbena, vizualna in intermedijska umetnost. Za 1,4 milijona evrov so se povečala sredstva za samozaposlene, ki vključujejo plačilo prispevkov za socialno varnost samozaposlenih, delovne štipendije samozaposlenih ter boleznine. Za pol milijona evrov so se povečala sredstva za nakup knjižničnega gradiva. V proračunih 2021 in 2022 je minister uspel uveljaviti izvajanje zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe v kulturi, ki bo v omenjenih letih kulturnemu sektorju zagotovil še dodatnih 22,25 milijona evrov. Vem, da bodo kulturniki veliko več imeli od rekordnega proračuna za leto 2021 in za leto 2022, ki ga je izpogajal dr. Vasko Simoniti. Če je minister Dejan Prešiček izpogajal 162 milijonov evrov, minister Zoran Poznič 172,8 milijona, je aktualni minister izpogajal 237,9 milijona evrov. Se pravi, da so v vladi Marjana Šarca za kulturo namenili 75,9 milijona evrov manj denarja. Se pravi, vlada Marjana Šarca je strokovnjak za manj denarja za kulturo, več vloženih interpelacij. V opoziciji kar tekmujete, kdo bo vložil več interpelacij. Stranka LMŠ je opozicijska stranka šele dobro leto, pa ste kot nosilci vložili že tri interpelacije. Sodelovali ste še pri dveh, povrh pa še pri predlogu konstruktivne nezaupnice ter zdaj napovedujejo še ustavno obtožbo predsednika vlade. LMŠ glede na to, koliko časa je v politiki, postaja najbolj agresivna politična stranka v slovenski demokratični zgodovini. Pet vloženih interpelacij v prvem letu vlade je izenačitev rekorda iz mandata 2013–2014, ko je vlado vodila Alenka Bratušek. Če pa k temu dodamo še predlog konstruktivne nezaupnice in zdaj napovedane še ustavne obtožbe predsednika vlade, se na vrh aktualna leva opozicija znajde sama. Očitno je opozicija v zadregi, saj vlaga interpelacije kar po tekočem traku, ne glede na to, ali so upravičene ali ne. Ker je vse več interpelacij, predstavljene so vse nepravilnosti s strani opozicije, ob takem številu postanejo kontra produktivne, izgubijo nekako svoj pomen. In to škodi vsem pobudnikom interpelacij. Prepričan sem, da bo naslednja interpelacija popolna brca v temo. Namesto da bi z interpelacijami opozicija rastla, se vedno bolj pogreza v blato, vedno bolj se kaže njena nesposobnost. Vedno bolj postaja neka Tanja Fajon. Ona govori in govori in nikoli nič ne pove. In podobno je tudi z interpelacijami. Jaz na nek način nisem odvetnik ministra, se zavedam, kdor dela tudi greši, bi pa rad predstavil tudi drugo stran, ni vse tako, kot izgleda na prvi pogled. Tudi v preteklosti so bile težave, s katerimi so se soočali kulturniki in pa ustvarjalci. Verjetno vsi poznate filmskega režiserja Mitja Okorna, znanega po prvencu Tu pa tam in izredno uspešni romantični komediji, sicer poljske produkcije, Pisma Svetemu Nikolaju, ki je v intervjuju za Dnevnik povedal: »Zahvaljujem se vsem, ki mi niso dali denarja, še posebej Majdi Širca, takratni kulturni ministrici.« Dodal je še, da v Sloveniji ni več nobenega denarja, poleg tega pa se v Sloveniji nikoli nič ne spremeni. Kakorkoli že, današnji interpelirani minister je zagotovil 75 milijonov evrov več denarja za kulturo. Tukaj sigurno pohvala, bi pa izpostavil še eno zadevo, s katero z ministrom ne deliva istega mnenja. Apeliram na to, da ustrezni kandidati, ki imajo kaj pokazati v svojem dosedanjem delu, da imajo ti ljudje tudi možnost nadaljevati svoje delo in da se jih tukaj tudi podpre. Ne morem mimo tega, da ne bi spregovoril o bivšem direktorju JSKD Marku Repniku, ki je z delom dokazal, da mu je kultura blizu. Kultura je nam vsem skupna, kulturna ni ne leva, ni ne desna, kultura je naša. Zato bi bil že enkrat čas, da pogledamo, kaj lahko skupaj naredimo za kulturo. In na JSKD je bil sigurno najboljša izbira Marko Repnik. O tem sem trdno prepričan. Kot dosedanji direktor je eden izmed njegovih največjih uspehov ravno pridobitev največjega pevskega festivala na svetu, ki bo v Ljubljani julija 2021 in bo največji kulturni dogodek na sploh v samostojni Sloveniji. Poleg tega pa dobro ocenjujem njegovo delo glede kadrovske in vsebinske prenove JSKD. Tukaj je še teden ljubiteljske kulture, kulturna šola in še bi lahko našteval. V štirih letih direktorjevanja je očitno pustil dober vtis, saj je že ob prvem vpisu jeseni dobil popolno podporo nadzornega sveta, večine zaposlenih drugih institucij, med drugim tudi Zveze kulturnih društev Slovenije. Ni pa dobil podpore ministra Vaska Simonitija. Škoda, da je na nek način tako daleč to tudi prišlo. Jaz vsekakor ministra podpiram glede Metelkove 6, kjer se načrtuje gradnja prirodoslovnega muzeja. Bi bilo pa dobro premisliti, kako ukrepati, da bi denar, ki je namenjen za Metelkovo 6, čim bolj racionalno porabili. Menim, da je v zadnjih letih romalo tja preveč denarja. Dejstvo je, da so v zadnjih trinajstih letih nevladne organizacije na tem naslovu, na Metelkovi 6, počrpale kar 43,3 milijona evrov, medtem ko smo v zadnjih desetih letih, od 2009 do 2019, bistveno manj namenili za domove za starejše, za obnove in adaptacije in pa za izgradnjo študentskih domov. Prepričan sem, da bi morali tukaj spremeniti, pravzaprav je že skrajni čas, da odločilni vpliv na delitev proračunskega denarja različnim nevladnim organizacijam pridobimo davkoplačevalci. V Novi Sloveniji zagovarjamo rešitev, da se močno dvigne odstotek dohodnine, ki ga za delovanje nevladnih organizacij lahko namenjamo državljani in da se ukine večina javnih razpisov. Ukiniti je treba večino javnih razpisov. Ljudje, državljani pa naj sami določajo program in financiranje nevladnih organizacij. Zanima me oziroma imam vprašanje, kako gledate na to, spoštovani minister, da število samozaposlenih v kulturi strmo narašča. Leta 2016 je status samozaposlenega s plačanimi prispevki imelo tisoč 825 oseb, lani pa je pravico do plačanih prispevkov imelo že 2 tisoč 405 oseb. To je približno milijon evrov našega denarja mesečno za prispevke kulturnikov. Poraja se vprašanje, ali so res vsi vrhunski kulturniki, kakšni so pogoji za pridobitev privilegijev in zakaj se na zadevo ne morejo prijaviti tudi samozaposleni v recimo kakšnih drugih branžah. Menim, da bi ta status moral biti rezerviran za vrhunske kulturnike. To je po mojem mnenju tudi v interesu vseh kulturnikov. Če ta status dobijo vsi, potem se to enostavno razvrednoti. Zavedam se, da Ministrstvo za kulturo tudi ne more biti neka socialna služba za drastično naraščajočomnožico samozaposlenih v kulturi, ker jim država zaradi izjemnih dosežkov plačuje prispevke. Te stvari bi bilo treba urediti v skladu z namenom, za katerega so bile tudi vzpostavljene. Jaz nikakor ne morem podpirati kulture, kjer se s škarjami reže slovenska zastava, kjer ženska doji psa. To zame ni nikakršna kultura. Kot Slovenec sem globoko užaljen zaradi tega; če je to kultura, smo v tej državi izgubili vse. Podpiram pa ljubiteljsko kulturo, čudovito petje domačih pevskih zborov, orkestrov, kulturno dediščino, vse, kar je naše domače. Podpiram kulturo, ki krepi slovensko narodno zavest, ponos na to, da smo Slovenci. Navsezadnje sta kultura in naš slovenski jezik ključna, da imamo danes samostojno državo. Pod prejšnjimi ministri je bilo na žalost preveč posluha za Metelkovo 6, zato vas, spoštovani minister, lepo prosim, da vi ta trend obrnete in prisluhnete tisti kulturi, ki pride v vsako družino, tisti kulturi, ki pride v vsako slovensko vas. Je pa res, da odkar je Simoniti na kulturi, je vsaj državna proslava ob kulturnem prazniku kulturna, državotvorna in povezujoča, umetniška v tistem pristnem pomenu te besede. In za konec. Ohranjajmo slovensko kulturo! Kdo jo bo, če ne mi, Slovenci? Hvala.
Hvala lepa. Replika, kolegica Lidija Divjak Mirnik.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, ocenjujem, da nisem bila najbolje razumljena, ko sem utemeljevala razloge za interpelacijo, zato bi gospodu Reberšku rada razložila še enkrat. Vztrajno namreč ponavljate, predvsem vaša stranka krščanski demokrati, da so interpelacije izguba časa in ne vem, kaj še vse razlagate. Jaz vas moram spomniti, da je to osnovna naloga opozicije, da opozarja na stvari. Tudi nam očitate, da preveč delamo, ker vi zdaj morate pač tu sedeti toliko časa. Če ne bi bilo v tem primeru uničevanja medijev in uničevanja kulture, seveda ne bi vlagali interpelacij. Spoštovani gospod Reberšek, jaz vam predlagam. Če vam ni tu za sedeti in poslušati tega [[...]]
Kolegica Lidija Divjak Mirnik, nimate kaj predlagati. To je replika. To ni predlog.
Razlagam mu to, kar on ni razumel.
Repliko imate.
Repliko imam. On ni razumel argumentov, o katerih sem jaz sama govorila. Zato mu predlagam, da preprosto odstopi, pa mu več nebo treba tega poslušati. Hvala lepa.
Glejte, kolegice in kolegi, prosim vas, držite se pravil, ki določajo, kaj je replika. Vam jih bom prebral. Si bom vzel čas za to, ker se mi zdi, da vsake toliko časa to pozabimo. Torej vsak razpravljavec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca, kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni, da je bila njegova razprava napačno razumljena ali napačno interpretirana. Tako da prosim, držite se tega pravila pri repliki, ne je izkoriščati za to, da se oglasite, ker se je komu zazdelo, da mora še nekje intervenirati. Predlagatelj ima besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Bom pa, ker je pa meni to dopuščeno kot predstavniku predlagatelja, jaz ponovil tisto, kar je moja kolegica rekla. Kdorkoli misli, da izgubljamo čas, ima vso pravico, da se odjavi ali da ne glasuje ali pa da niti ne pride. Govoriti o tem, da je izguba časa, govorimo o tem, da jemljemo demokracijo demokraciji. Spoštovani! Govoriti o veliki malhi denarja tako na področju kulture kot na vseh v teh časih je seveda paradoksalno, neizkazajoče enako stanje, kot je tudi na terenu. Če razdelimo kulturo na tri segmente, in sicer na institucionalno kulturo, na NVO, to so nevladne organizacije, ter na samozaposlene, sta vsaj dve tretjini zelo zelo prizadeti v tem času. In to v času, kot govorite vi, rekordnega proračuna na področju kulture. A ni to anomalija, a ni to paradoks? Če pravite vi, da imate največ denarja v zgodovini kulture, potem kje je ta denar, da ne pride do ljudi? Pol ure nazaj je bilo pred parlamentom sto navzočih kulturnikov, ki so bili razgnani s strani policije zaradi tega, ker so prišli nemo protestirat. In to v času, ko ljudje stojimo v koloni zato, da se cepimo, medtem ko izražati svojega mnenja se še vedno ne sme, kljub temu da je minister za notranje zadeve rekel, da v obsegu desetih posameznikov to lahko naredimo. Se pravi, kulturni molk s polno malho. O tem govorimo. Ne glede na vaše interpretacije, kaj umetnost je in kaj ni, mi, jaz, vi, minister, nismo v vlogi, da bi mi sodili, kaj je dobra umetnost in kaj ne. Saj to je umetnost. Umetnost izražanja je umetnost svobodnega izražanja. Prej ko bomo to razumeli, ali ste konservativci, ali ste populisti, ali ste socialdemokrati, lažje bomo živeli s tem. To je svoboda, dragi moji. To je svoboda izražanja. V tem primeru gre za kulturo in nismo mi v vlogi, da bomo rekli, meni je glasba všeč, ta ali ona, drugo bomo pa prepovedali in ne bomo financirali. Tako kot nismo v vlogi mi ali pa minister, da bomo komerkoli vzeli status samozaposlenega, ker nam osebno ni všeč. Nismo v tej vlogi. To je pravna država in se moramo igrati, ne glede na naše razlike, ki so, po pravilih. Prej ko bomo razumeli to, prej bomo razumeli, kaj dejansko demokracija je in kaj parlamentarizem je. Tudi če ne želite, imate svobodno voljo iti, se odjaviti in greste, če se vam zdi brez zveze. Mi opravljamo svoje delo. To je edino polje, kjer lahko mi izražamo interese posameznikov, ki so v tem trenutku zelo prikrajšani.
Hvala lepa. Kolegica Violeta Tomić, kot predlagateljica.
Moram se odzvati na nekatera izvajanja kolegov pred mano, predvsem kolega Reberška, ki nekompetentno sodi o svobodi umetniškega izražanja in njemu neke svetinje, ki se prizadenejo, se potem zgraža. Ampak mogoče je to namen provokacije umestnosti, veste, kolega Reberšek. Poglejte, in sam minister Simoniti, za kar ga je že prej kolega Luka pohvalil, je razumel umetniško akcijo pravilno, kajti na Siolu, 26. 9., naj vam preberem, kaj je gospod Simoniti izjavil. »V preteklosti smo videli tudi umetniške stvarite, kot sta dojenje psa ali pa razrezana slovenska zastava. Govori se zgolj o dojenju psa, a morate pogledati ves opus te umetnice. Ljudje gredo preveč na prvo žogo. To vidijo in so zgroženi, a gospa je v tujini dobila pomembno nagrado, kar pomeni, da jo je prepoznala širša evropska skupnost. Dojenje psa lahko ponazarja nekakšen upor in izgubo vere v človeka, da bo uredil svet. To je stara mitska zgodba. Navsezadnje, kaj pa se rodi s takšnega razmerja. Volkodlak. Ampak tudi to ni rešitev. Gre zgolj za izraz obupa nad realnostjo, ki drvi v neko ekološko gospodarsko katastrofo in brezčutnost. Če bi jo pogledali v časovnem loku, se vam ta zadeva ne bi zdela tako grozna. Res je, da se zastav ne reže, a noseča umetnica jo je dala na svoj trebuh. Morda je s tem protestirala, da v Sloveniji ni perspektive. Vemo, da se vsako leto izseli več tisoč ljudi. Mislim, da se preveč spuščamo v izrazite poteze umetniških praks.« Skratka, le čevlje sodi naj kopitar, mladi gospod Reberšek. Zakaj si drznete tako [[…]]In tukaj jaz čestitam gospodu Simonitiju, se vidi, da razume simboliko umetnosti. [[oglašanje iz ozadja]] A lahko dovolite, da jaz govorim?
Kolegica Violeta Tomić, prosim vas, poglejte, nekaj spoštovanja tudi do kolega, saj je v redu, da se kritizirate, ampak kot pravite, le čevlje sodi naj kopitar [[…]]
Lepo vas prosim, minutažo mi kradete [[…]]
Vsak poslanec in poslanka ima pravico razpravljati, tako da predlagam, da se vi z argumenti spravite na drugega in s kontra argumenti.
Poslušajte, predsedujoči, jaz govorim o umetnosti, ne o tem, kaj poslanec lahko tukaj razpravlja. Ampak biti umetnostni kritik in tukaj govoriti, kaj je umetnost in kaj ni, veste, to je pa zelo vprašljivo. Zdaj govorimo o umetnosti in interpeliramo ministra za kulturo. Poslanka Škrinjar, boste dovolili tudi meni, kajti govorila je o Stanetu Dolancu, gobarju. Pa bom jaz rekla, ja, ko sem jaz hodila iz gledališča v 80. letih, začetek 90. let, je tam stal en zanimiv človek, ime mu je bilo Ivan Kramberger. Na Prešernovem trgu je stal pri spomeniku in je govoril: Ljubi moji Slovenci, veliki reveži boste, kajti komunisti se bodo držali oblasti. Pa ne se bati tistih komunistov, ki bodo ostali isti, bojte se tistih, ki bodo hitro tekli v cerkve in se prelevili v hude antikomuniste. Tako da s Škrinjarjevo se strinjam, če bi lustrirali vse stare komuniste, ki se držijo, pa vemo, kateri predsednik katere stranke je edini, ki je končal kumrovško šolo, danes ne bi imeli teh problemov. Nedopustno je tudi, da gospa Škrinjarjeva pravi, da so prostori na Metelkovi umazani in strašljivi. Ali je bila že kdaj tam, vas sprašujem. V teh prostorih se ustvarja vrhunska slovenska umetnost, ki jo poznajo po celem svetu. Mi pa smo soočeni s sramotenjem le-te. Minister Simoniti nas je osramotil tudi v mednarodnih krogih. Spet naduto in nepremišljeno ste zlorabili še tri svetovno priznane ugledne posameznike, odgovornega urednika ruske revije Moscow Art Magazina Viktorja Misiana, potem profesorja na College of Arts and Science iz New Yorka univerze Borisa Groysa in direktorja in predsednika Centra za medije profesorja Petra Weibla. Tri pisma ogorčenja smo videli, ki so pisala ministru Simonitiju, naj ne zlorablja njihova imena za svoje politično obračunavanje. Ti prej omenjeni gospodje namreč zagovarjajo visoke standarde pri kadrovanju na umetniškem področju. Tudi se še vedno sprašujem, zakaj, minister, vi in predsednik vlade ne gresta v Bruselj 26. 3., kot sta sama predlagala, da razložita o svobodi medijev. Žalostno pa je, da na eni strani mednarodno priznane strokovnjake umikate in postavljate na drugi strani svoje analfabete. Če se vrnem na simboliko umetnosti, ravno tako ste razumeli tudi simboliko inštalacije pred ministrstvom za kulturo, ki so hoteli povedati, kako se dogaja smrt kulturi in kako kultura pod vašim vodenjem ministrstva krvavi. Vendar je bilo treba obrniti, zlorabiti in seveda zmanipulirati. Ravno tako naj izkoristim trenutek, da pogledamo to javno objavo, ki je bila na strani Ministrstva za kulturo. Se pravi, zlorabljate Ministrstvo za kulturo za svoje dnevnopolitično obračunavanje s svojimi političnimi nasprotniki. »Globoka država vleče nitke, da se ne bi nič spremenilo v smeri večje demokracije in blaginje za vse.« Kdo je globoka država? Mi? Jaz? Ne. »Opozicija, ki je v veliki meri odvisna od nje, pa razen želje, da bi znova prevzela oblast, ne ponuja ničesar. V idejno povsem izpraznjenem svetu se opozicija ozira v preteklost in vsiljuje neke vzorce družbene ureditve, ki spodbujajo k nasilju in politični blaznosti. Zato se lahko, ne da bi to kdorkoli problematiziral, na kolesarjenju pojavljajo blazneži, ki pozivajo k umorom ob hkratni navzočnosti črnosrajčnih pretepaških tolp.« To je primer sovražnega govora, minister Simoniti, non plus ultra. In kaj se zgodi? Vaši vladni, provladni, rumeni jopiči so naredili – kaj? Zažgali so knjigo Svetlane Makarovič Čuk na palici. Ali ste obsodili to dejanje? To je isto kot Berlin leta 1933. Zažigate knjige in vi rečete temu v redu. Molčite. Molk pa je pritrjevanje, minister. Ko že govorimo o tem, kaj se dogaja na Metelkovi in muzeju osamosvojitve, upam, da boste razumeli desetletja demokratizacije Slovenije v 80. letih, ker je ravno NSK, ki ga sedaj ven mečete, pa Irwin s plakatno afero, če se spomnite tega, skratka Neue Slowenische Kunst, katerega del sem bila tudi sama v okviru gledališča Sester Scipion Nasice. Ko smo uprizarjali predstavo Krst pod Triglavom, je cel ta parlament prišel pogledat, ali bi nam predstavo prepovedali. To so bila dejanja demokratizacije. Takrat je večina članstva SDS še vedno plačevala partijsko članarino, dokler ni sama komunistična partija usahnila. Mi vemo, narod naš dokaze hrani. In tako kot je Kramberger rekel: Kar se Janezek nauči to Janez zna. To ga je stalo glave. Ni rekel, kar se Milanček nauči ali pa kdorkoli drug, to Milan zna. Rekel je, kar se Janezek nauči, to Janez zna. Razmišljajte malo o tem, prosim. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Reberšek, replika. Prosim, da se držite 70. člena.
Očitno sem bil narobe razumljen, pa upam, da lahko govorim, ker poslanka Tomić pravi, da lahko tukaj govorijo samo umetniki. Jaz nikakor ne morem podpirati kulture, kjer se s škarjami reže slovensko zastavo, kjer ženska doji psa. To za mene ni nikakršna kultura in sem ko Slovenec globoko užaljen. Če je to kultura, smo v tej državi izgubili čisto vse. Ne morem vplivati na to, kaj delajo umetniki, lahko delajo kar želijo, dokler taka umetnost ni na moj račun.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz ne bom kaj dosti razpravljal. Samo to, gospa poslanka je rekla, da smo tri pisma poslali in užalili znane kritike in kuratorje in tako naprej. Nič jih nismo užalili, nič jim nismo hudega storili. Pisma, ki smo jih dobili od treh ljudi iz različnih koncev sveta so bila poslana pravzaprav iz Ljubljane, stavki so bili dobesedno skoraj isti notri in male premetanke so bile in so videli, od kod je to prišlo. Tisti gospodje so to podpisali z dobrimi nameni in s prijaznostjo, drugače se pa v to niso poglabljali. Mi smo tem gospodom pisali nazaj pismo, zelo jasno smo jim pojasnili zadeve in jim hkrati tudi dovolj ostro pa vendarle povedali, da presegajo svoje kompetence. Ti isti gospodje, morate vi vedeti, da v tujini so to resne zadeve. Oni smatrajo, da smo mi banana republika in si kaj takega drznejo. Tak kurator in kustos si v Ameriki ali v New Yorku ne bi upal pisati nobeni galeriji v kakšni drugi zvezni ameriški državi ali pa v isti, da naj kaj pri kakšen direktorju drugače naredijo, ker v dveh minutah ga ne bi bilo več nikjer. To so si dovolili z žaljivim podtonom, da smo mi banana republika. Mi smo pa njim pisali ali pa tisti, ki so, jaz vem, kateri, ampak vendarle so pa pisali to njim, da naj pošljejo pismo podpore. S tem smo mi priznali, da smo ena provincialna majhna država, ki iščemo takšne podpore zunaj. Zunaj to vedo, da so to precej resne zadeve in takih stvari praktično se ne upajo početi. Da bi tak kurator pisal recimo v Nemčijo ali pa v Francijo, poslušajte, lepo vas prosim, ali pa v Anglijo, se nikoli več ne pojavi tam. Ti ljudje so sicer priznani ljudje, to je treba priznati, z eno lepo biografijo in bibliografijo in tudi s svojim znanjem, ampak to so si dovolili s pozicije, kako bi rekel, neke večvrednostne ravni, kar je do skrajnosti žaljivo. Tako da, lepo prosim! Dobili so odgovor, ki jim pritiče, in je tudi prav, da smo jim ga napisali. Poslej se niso več javili. Obvestili smo tudi njihove šefe, mimogrede, rektorje in tako naprej. Jaz ne bom več govoril o teh zastavah pa teh prsih in tako naprej. Imamo različne poglede, jaz sem to že danes večkrat razložil, gospod poslanec ima lahko svoje mnenje in mu ne oporekam. In tudi drugi ne. In zakaj ne? Naj pove, saj to je tudi prav. In tako je. Tudi ničesar on s tem ni preprečil, niti motil in pove. Zakaj pa ne? Jaz sem povedal pa svoje. Res je pa je, glejte, zastave pa te stvari, saj smo že povedali, se to ne dela v drugih državah, kjer zelo hitro celo kaznujejo. V Ameriki ste imeli primer, ko je bila instalacija postavljena, fina, zdaj če malo zaidem, je bila ameriška zastava na tleh, da si prišel do neke slike in si moral iti po zastavi. Taka finta je bila. In so takoj kaznovali. Tako je, ampak pustimo to. Okej, tudi vem, saj imajo vse sorte, ampak to je bilo v javnem prostoru na način, kako bi rekel, kjer je svetost prostora, daje svojo težo in tam ne moreš zlorabljati takih simbolov. Glede črnosrajčnikov pa tistih idiotov, pardon, tistih ljudi tam, ki so bili tukaj spredaj, to so eni, kako bi rekel, resnično z vsem prezirom do njih, neka oblika neke organizirane skupine, ki jim jaz rečem tolpa, ki so izzivali policaje, to so tako imenovana Antifa, recimo, ki mislijo, da bodo na cesti odločali o tem, ali sem jaz demokrat ali ne ali pa kdo drug. Veste kaj, z vsem prezirom in z vso silo jih je treba odstraniti, če so nasilni. In bili so, izzivali so, in to so črnosrajčniki. Logično, dejansko gre za fašiste, to je treba vedeti. To so fašisti, ki se izgovarjajo, to je ta paradoks obrnjenega sistema. To so tretjerazredni ljudje, z nizko inteligenco in nasiljem naščuvani in so puppet on a string, torej marionete v rokah tistih, ki jih zadaj peljete. To je znano v zgodovini in povsod, no, saj to ni nič takega. Treba je pa povedati to, kar jim gre, in jih tudi poimenovati s pravim imenom. Hvala lepa.
Prosim, dajmo se vzdržati vsakih kvalifikacij in diskvalifikacij in opisati na čim bolj kulturen način zadeve. Kolegica Violeta Tomić, imate besedo.
Da ne bom zlorabila replike, se prijavljam v imenu predlagatelja. Zdaj je spet minister Simoniti demonstriral ves svoj diapazon sovražnega govora in nekega, bom rekla, dosti primitivnega diskurza. Antifašisti motijo samo fašiste. Pika. Niste pa nič rekli o rumenih jopičih, ki so provladni in ki zažigajo knjigo največje mladinske pisateljice Svetlane Makarovič. To vas pa seveda ne zanima. Ampak rekli ste, da nas veliki svetovni strokovnjaki obravnavajo kot banana republiko. Oprostite, do zdaj smo bili zelo spoštovani, odkar vi ministrujete, pa vi delate banana republiko iz Slovenije s svojimi politikantskimi in kadrovskimi potezami. Tudi ustanovitveni akt Narodnega muzeja Slovenije ste spremenili tako, da je lahko kdorkoli zdaj direktor z znanstvenim magisterijem ali doktoratom, ne več nujno iz ene od strok, ki jo muzej zastopa. Ministrstvo je na položaj direktorja Narodnega muzeja Slovenije, recimo, imenovalo Pavla Carja, znanega zbiratelja, ki se zelo rad slika v fašističnih uniformah in usnjenih plaščih. Kljub temu da etični kodeks mednarodnega muzejskega sveta – mednarodnega, in potem se ne čudite, da vam mednarodni strokovnjaki pišejo – narekuje, da zbiralci ne bi smeli voditi ali biti zaposleni v muzeju zaradi visokega tveganja navzkrižja interesov. Mar ministrstvo ni našlo primernih strokovnjakov, ki bi to službo lahko bolje opravljali od enega laika, ki je poleg vsega tega še v navskrižju interesov? Serijske menjave vodstev javnih inštitucij v kulturi, nastavljeni politični kadri, ki so večinoma brez ustreznih strokovnih in vodstvenih referenc in kakršnihkoli kompetenc, – to in samo to, minister Simoniti, iz nas dela banana republiko.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Več tem je gospa poslanka odprla. Upam, da si bom vse zapomnil, pa da bom kakšno pozabil. O zažiganju knjig. Glejte, jasno, knjig se ne zažiga, čeprav je to bolj na simbolni ravni. Če se to na simbolni ravni zgodi, je to napaka, jasno, in se tega ne počne. To je razumljivo. Sicer pa knjige zažigajo množično tudi zdaj. Vsak dan jih v papirnico peljejo. Ampak vemo pa, v kakšnih primerih se je to simbolno zažigalo, od Gutenbergovega izuma tiska, ko postanejo knjige množične in dobimo indekse zažiganja in tako naprej, vse do najnovejših časov, če hočete, zlasti v prejšnjem sistemu so bili odlični zažigalci knjig in so to zelo dobro in temeljito znali opravljati. Sedaj se pa zgodijo taki posamezni primeri, ki so vsega obsojanja vredni, če so na simbolni ravni, vsekakor, sploh nimam nič proti temu. Glede gospoda Pavleta Carja bi pa vas vendarle opozoril. Za ostale direktorje ne bom govoril, glejte, sem že povedal, verjetno bom moral še trikrat. Ampak gospod Pavle Car, mimogrede, je kar dober strokovnjak, je ekonomist, hkrati pa tudi doktor zgodovinski ved. Je zbiratelj, kot ste rekli, hkrati je napisal izjemno uspešno knjigo, mednarodno zelo uveljavljeno, to vam jaz povem kot zgodovinar, ki nekaj o tem, si upam trditi, vsaj vem. Ampak dobro, ne bom se hvalil, je neumno, kajne. Ampak vendarle, gospod Pavel Car je napisal izjemno kakovostno knjigo, opaženo v tujini, recimo, da sem bolj skromen, in je izredno kvaliteten poznavalec določenega področja. Za direktorja narodnega muzeja sem ga imenoval in moram reči, da so prvi vtisi, odzivi, zelo kakovosti in odlični. In sem vesel, da sem ga imenoval. Mislim, da je prava oseba in ima vse kvalifikacije za to. Torej, nastavljeni kadri in tako naprej. Dobro, to se mi ne ljubi več. Glede na to, da se gospod Pavle Car, ste rekli, rad oblači v nemške uniforme in podobno, vi veste, da v zgodovini, od srednjega veka naprej ali pa od rimskih časov, imajo tako imenovane predstavitve, igre in tako naprej, se oblačijo v različne kostume in uprizarjajo določene vojaške sekvence. To dela tudi Pavle Car. Bi ga dobili v petih fotografijah. Glejte, vi ste človek, ki se je ukvarjal s teatrom, recimo, ali pa se. Eden imenitnih igralcev, ki je umrl pred časom, je bil Demeter Bitenc, ki je večinoma igral v partizanskih filmih same Nemce. In je bil prima. In, glejte, tisoč njegovih fotografij bi dobili in če bi ga želeli diskreditirat v takem smislu, kot vi poskušate gospoda Carja, bi predložili tukaj 12 tisoč 700 slik gospoda Demetra Bitenca v SS uniformi in podobno. Ne tega mešati, bodimo pošteni in glejmo to z nekaj distance in dostojnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, kolegica Violeta Tomić.
Moram replicirati. Minister, ne tega mešati, bodimo dostojni. Moj kolega Demeter Bitenc je igral nemške oficirje za plačilo. To je bila njegova profesija, ker je igralec. Eni so igrali partizane, eni so igrali pa čarovnice ali dobre matere. Gospod, prej omenjeni, pa se v prostem času iz svojega užitka in afinitete oblači v naci uniforme. Velika razlika, spoštovani gospod! Glede na to, da ste vi zgodovinar, pljuvate na lastno stroko, ker zaposlujete ljudi, ki nimajo kompetenc in kdaj so diplomirali, čeprav vam je še tako všeč njegovo delo in knjiga, to nikakor ne more biti razlog, da spremenite razpisne pogoje in postavite takega človeka na vrh, v vodstvo neke ustanove. Tudi naš kolega Jelinčič se zelo spozna na umetnine. Mogoče razmislite o kakšni kadrovski potezi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bojana Muršič, potem Janez Moškrič, Tina Heferle, Nik Prebil. Toliko, da malo napovem zadeve. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani minister! Najprej vam želim iskreno čestitati za vaš častitljivi jubilej. Bom pa tako rekla, da je pa žalostno dejstvo, da ste za svoj častitljivi jubilej dobili takšno darilo, kot jo imamo danes, interpelacijo. A žal, moram reči, da ste si jo pisali sami od dneva nastopa te funkcije, in res je čas, da bi se tej funkciji tudi odpovedali in pri vaših letih, pri vaših 70 letih pustite delo, uživate v pokoju, delo pa naj opravljajo tisti, ki so mlajši, razumejo, da je kultura naša prihodnost. Zakaj navajam, saj vi v bistvu lahko mahate z rokami, kakorkoli želite, ampak v bistvu tako tudi je. Kulturniki so razočarani nad vami, saj ta vlada pod vašim vodenjem nima vizije, ob tem pa vi, spoštovani minister, vse od začetka nastopa te funkcije, izvajate uničevalne manevre, pogubne kulturi in njenim ustvarjalkam in ustvarjalcem. Vi bi morali biti v teh izjemno težkih časih največji zaščitnik kulture in kulturnih ustvarjalcev. Prišli pa smo do te točke, da sta delo in eksistenca kulturnikov odvisna od samovolje vas, spoštovani minister, državne birokracije in tudi strankarske ideologije. Pa niso razočarani samo kulturniki, razočarani smo tudi mi poslanci, ki ob vašem delu zahtevamo, da nam podajate informacije in pojasnila na sejah matičnega delovnega telesa in tudi v okviru poslanskih vprašanj. Pa vi, spoštovani minister, izgubljate živce. Celo tako daleč ste šli 8. 12. 2020, ko ste rekli, da greste domov. Navajam vašo izjavo:« Ne bom več poslušal, ne ljubi se mi več, jaz sem tukaj ob šestih zjutraj v službi, adijo.« Ampak danes, spoštovani minister, vam moram čestitati, več kot devet ur ste z nami, poslušate naše argumente in, ja, tukaj pa resnično iskrene čestitke. Danes se bom osredotočila na javni servis RTV Slovenije. Javna televizija je v razvitih državah eden izmed ključnih postulatov demokratične ureditve. Je test razvitosti demokracije kot take na sploh. A pri nas pod to vlado to več ne velja. Poskuse hromitve RTV poznamo že sicer vrsto let, tudi ko niste bili na oblasti. A vse se je začelo že davnega leta 2005, ko se je z normativnimi spremembami poseglo v RTV, ko je prišlo do legalizacije političnega vmešavanja v njeno delovanje, na kar so takrat opozarjali tako domači kot tuji medijski strokovnjaki in na glas govorili o receptu za katastrofo. Takrat se je začelo težko obdobje RTV Slovenije, ki je bilo zaznamovano z bolj in manj imenovanim političnim kadrovanjem v programskih in tudi nadzornih institucijah. Kdo je bil takrat na oblasti? SDS. Kar niste uspeli uničiti v tistih časih, nadaljujete danes. Kar me pa posebej skrbi, me skrbijo osebni napadi na posamezne novinarke in novinarje, ki se pa stopnjujejo. Pa ne govorim tukaj ravno o vas. Skrajno žaljiva retorika z besedami besednjaka, nevrednega te civilizacije. In takrat, minister, niste stopili v bran tem posameznikom. Še več, do novinarjev in novinark ste bili žaljivi tudi sami. In kaj se nam dogaja? Da so posamezniki, ki delujejo v medijih, prisiljeni k samocenzuri. A zaposleni na Radioteleviziji Slovenije morajo biti ljudje, ki so zavezani standardom, etiki, odgovorni, pa tudi javnosti. Njihova naloga mora biti kritično posredovanje sporočil te ali one politične stranke, kar bi si želeli vsi mi, tudi politiki. In prav Ministrstvo za kulturo predlaga spremembe treh zakonov, Zakona o medijih, Zakona o STA in tudi Zakona o RTV, s katerim bi vlada rada v šestih mesecih od uveljavitve novele zakona izločila iz zavoda organizacijsko enoto Oddajniki in zveze. Za koliko bo prikrajšana RTV Slovenije? Kar za 7,6 milijona evrov. Je to normalno? A predvideva se še bolj drastičen poseg, da bi se del RTV prispevka razdelil med druge medije. 3 % bi namenili za financiranje javne službe STA, ki je seveda trenutno ne financirate, 5 % za uresničevanje javnega interesa na področju medijev. Za koliko bi bil RTV spet prikrajšan? Ponovno za 6,7 milijonov evrov. Torej, spoštovani minister, gre za načrtno uničevanje javne RTV Slovenija. Vlada s predlogom, ki je na srečo še, hvala bogu, vladni predlog, ogroža delovanja največjega javnega zavoda na področju kulture. Javna RTV Slovenija ni samo informativnopolitični program, ki obsega cirka 25 % produkcije. Javna RTV so trije nacionalni in dva regionalna TV programa, trije radijski programi ter svetovno prepoznani simfoniki RTV Slovenije in tudi Big band RTV Slovenija. Vprašati se gre, kje bi bila slovenska popevka in drugi popularni festivali ter zakladnica slovenskih komponistov v arhivih RTV Slovenija brez naših orkestrov. RTV zagotavlja kakovostne in verodostojne vsebine za raznoliko občinstvo, tudi posebej ciljane skupine, kot so narodne manjšine, etične skupnosti, ljudi z različnimi obliki invalidnosti in druge, z objektivnim in verodostojnim kakovostnim in pravočasnim posedovanjem aktualnih informativnih vsebin. Prav s kulturnim in umetniškim programom promovira slovensko kulturo, spodbuja kulturno ustvarjalnost in svobodo umetniškega ustvarjanja. Prav tako pa tudi izobražuje, svetuje in razvija jezikovno kulturo ter skrbi za raznovrsten program tako za otroke kot mladostnike. Jaz mislim, da se tukaj oba strinjava. In pri tem je treba dodati še kaj več? Javno RTV Slovenija potrebujemo. Dotaknila se bom še zgolj na kratko tudi neimenovanja edinega prijavljenega kandidata gospoda Repnika na direktorsko mesto Javnega sklada Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. Kandidata so vsi ocenili kot odličnega kandidata, ki bi lahko v naslednjem težkem obdobju delovanja javnega sklada za ljubiteljske kulturne dejavnosti zagotovil kontinuirano uspešno delo. Prepoznali so ga z uravnoteženim vodenjem in motiviranjem zaposlenih, da bi lahko uspešno sodeloval tudi z domačimi in tudi mednarodnimi strokovnjaki z zagotavljanjem strokovne in organizacijske podpore, spodbujal kulturno ustvarjalnost vsem ljubiteljskim kulturnim dejavnostim v Sloveniji in tudi v zamejstvu. Ampak ne! Ta kandidat ni primeren za vodenje Javnega sklada za kulturne dejavnosti, kljub temu da je užival veliko podpore tudi iz vrst Nove Slovenije. Na Vladi ste se odločili, da želite, da ima nadzorni svet večjo možnost izbire kandidatov, ampak se pri tem vprašanju postavlja, ali je to sploh potrebno. Po moji lastni presoji seveda ne. Spoštovani minister za kulturo! Na tem mestu so se v času drugega mandata zgrnili črni oblaki in čas je, da res odidete s tega mesta in uživate sad svojega življenja v svoji starosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Moškrič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni, spoštovani minister! Živimo v času, ko kvaliteto poslancev ocenjujejo s številom izrečenih besed na plenarni seji zasedanja Državnega zbora, o cepivih nas poučujejo ekonomisti, trgovci, o kulturi pa nas poučujejo sicer visoko izobraženi posamezniki, vendar trenutno brez vsakega umetniškega nadiha. Če pa že dobijo navdih, žalijo narodno, natančneje gorenjsko nošo, ki jo sam z veseljem oblečem in se udeležim kulturnih prireditev, ali pa mažejo pročelja ministrstva za kulturo in ustvarjajo grozljive instalacije. Vendar tukaj nikakor ne bom naredil pike, ker bi naredil grozno krivico kulturi in ministru za kulturo. Zato nadaljujem s stavkom, že davno izrečenim in zapisanim: Po njih delih jih boste spoznali. No, sedaj pa me že razumete, sleherni Slovenec in verjetno tudi večina poslancev. Če želimo današnjo razpravo narediti kulturno, potem bi bilo prav, da se pogovarjamo o pomenu kulture za državo, o pomeni ministrstva za kulturo in nenazadnje o pomenu ministra za kulturo kot odgovornega za ta del državne uprave. Ko govorimo o človekovih in socialnih pravicah, je seveda najpomembnejši element vsak posameznik, državljan − od spočetja do dostojnega pokopa. Ko pa govorimo o kulturi in vseh vrstah umetnosti, pa je v ospredju izdelek, delo, če hočete, stvaritev. Za to stvaritev pa lahko stoji posameznik ali pa cela ekipa. Ali ni nekaj podobnega tudi v gospodarskem sektorju? Treba se je dokazati z izdelki, z referencami, z idejami, s projekti. Ali je res tako napačno razmišljanje »po njih delih jih boste spoznali«? Tukaj trčim ob stališče cenjene umetnice, trenutno poslanke ter predsednice Odbora za kulturo, da nikakor ne razumem visoke umetnosti. Kjer je rezanje zastav in dojenje psa umetnost, ne bom nikoli razumel. Nihče me ne bo prepričal, da je to umetnost. Lahko je protest. Bilo je pa že preveč povedanega. Država je dolžna in mora z vsemi močni in resursi skrbeti za ohranjanje kulture naših prednikov, spodbujati nastanek in vsesplošni razvoj kulture. Za ohranitev naše dediščine je verjetno treba imeti strokovno izobražene uradnike, izvajalce in primerno višino sredstev. No, tu pa že pade vaša kritika in očitki. Slovenija ima primeren zavod in strokovnjake, pod vodstvom te vlade in ministra pa so v letošnjem letu zagotovljena tudi znatno višja sredstva kot v preteklosti. Kakšne institute poznamo na področju razvoja in spodbujanja vseh vrst? Danes in v interpelaciji je bil večkrat omenjen institut samozaposlenih v kulturi, velika pridobitev sodobne, demokratične, moderne in visoko socialne družbe. Kaj se je s tem institutom dogajalo v zadnjem letu? Jasno je razvidno, da se je število povečalo z 2 tisoč 789 na 3 tisoč 46, ob dejstvu, da jih je bilo še leta 2015 zgolj tisoč 803. Ali je vse to, kar lahko naredi država, samo institut samozaposlenega v kulturi? Samo ta institut bi zavrl razvoj in ustvarjalnost posameznika. V to sem trdno prepričan in lahko ponazorim z institutom malega espeja, ki se trudi biti nedavčni zavezanec. Je nemotiviran za razvoj ali pa nagnjen h kršitvi zakonodaje, kar je bilo jasno pokazano ob primeru Zlatka, ko je iskal obvode skozi društvo. Ker pa je bil pod določenim okriljem, nihče ni povezal teh dveh dejstev skupaj, da se številka potem podvoji. Verjetno bi minister doživel interpelacijo tudi v nekoronskih časih, saj se kulturne vrednote krešejo tudi na evropskem parketu. Imamo evropskega komisarja za spodbujanje evropskega načina življenja, ki bi ga evropski levičarji radi ukinili, naši KUL-ovci pa se sprašujejo, kaj je to evropski način življenja. To lahko preverite tudi v magnetogramu seje. Prvi očitek je vezan na čas korone. Številke govorijo drugače. Ob trditvi KUL-ovcev država je intervenirala na področju kulturnih delavcev, sprejela temeljni dohodek in vsa druga nadomestila, ki so se merila v milijonih. Novinarji so bili upravičeni tudi do dodatkov, samo na RTV 2 milijona 123 tisoč in 103 evre do marca. Metelkova 6. Kdo je bil deložiran? Nobeden. Tu najlepše potegnemo vzporednico z Rogom, samo da gre tukaj za institucijo, ki črpa milijonske zneske ravno s tega ministrstva, ki ga vodi minister Vasko Simoniti. Ste si ogledali prostore urejenega platoja kulturnih ustanov? Popisan in degradiran, napisi po fasadah ravnokar obnovljenih novih objektov in še bi lahko našteval. V glavnem mestu je dovolj prostora, in še nastajajo, za vse, ki si pod okriljem nevladnega sektorja kulturno prizadevajo za človekove pravice in ozaveščanje družbe. Vendar nikakor ne na način uzurpacije in degradadacije. Vendar kot noben uradnik ne more reči, da ni odvisen od države, če za svoje delo dobi plačo neposredno iz proračuna, težko rečemo, da je nekdo nevladnik, če vsa svoja sredstva dobi iz državnega proračuna. Minister z vso dokazljivo dokumentacijo dokazuje plačevanje prispevkov samozaposlenih, vpis/izbris pa je standardni upravni postopek, vsako leto prihaja do izpisov in vpisov. Minister bi kršil zakon in ustavo, če ne bi pozval vseh akterjev, da spoštujejo zakonodajo s tega področja. Očitki o dialogu. Mar bi moral biti minister res figura, s katero upravljajo posamezniki, ki so si prislužili privilegije, in bi moral plesati kot oni igrajo? Nikakor ne. Izkušnje strokovnega dela, že vodenje ministra in nenazadnje tudi let, tu prejmete tudi moje čestitke ob življenjskem jubileju, minister, Osti jarej!, gospodu ministru daje moč, da pogleda prek že ustaljenih in včasih osmrajenih ciljev. 7. člen Ustave nima samo prvega odstavka, ampak tudi drugega, ki govori o enakopravnosti verskih skupnosti in o pomenu za družbo. Je bilo v tem parlamentu že večkrat povedano, treba bi bilo pa še večkrat razpravljati. Kaj je spoved za nevernika? Zaupen pogovor, ki velikokrat razbije stisko in odpravi stres. Mar vi ne rečete temu psihoterapevtska pomoč? Koliko že stane ura? Tam do 70 evrov. Naj ne bo pomota. Meni kot kristjanu pomeni mnogo več in še nikoli mi ni bilo treba plačati. Rad pa podpiram duhovnike, da lahko izvajajo svoje delo. Danes je bilo tudi slišano, zakaj primerjamo cerkev z gledališčem. Tega se ne da primerjati. Duhovnik opravlja mašo, ali je kdo v cerkvi ali ga ni, verjetno pa si težko tudi kolegica Violeta predstavlja, da se izvede določena gledališka predstava ob upoštevanju 30 kvadratnih metrov na enega udeleženca, ker bi potem tudi v največjih dvoranah bilo nekaj ljudi, kar se nikakor ne bi pokrilo z nakupom vstopnic. Za vse interpelacije in sklic izrednih sej velja lep slovenski pregovor Preden si resnica obuje čevlje, laž prehodi že pol sveta. Z vsem srcem podpiram prizadevanje te vlade in tega ministra, da reče laži laž, res zaboli, vendar na dolgi rok ozdravlja, kajti laž nima prihodnosti, resnica pa osvobaja. Kultura se rodi v posamezniku in tudi v posamezniku konča. Bilo je tudi rečeno čas je denar. Poglejte, kaj je minister drugega kot menedžer nekega podjetja, mi tukaj moramo biti, zato ker smo v službi, ministrova ura bi morala biti pa spoštovana in veliko vredna. 17, 18 ur je tudi en znesek, voditi bi moral institucijo, se soočati s problemi, pa se mora tukaj z nami zagovarjati za svoja dejanja. Samo še en stavek. Da ljudje pogrešajo kulturo, je bilo povedano. Kultura ne more biti pogrešana, lahko so pogrešane kulturne prireditve. Knjižnice so, knjige so, umetniški izdelki so, tako da se ljudje dobro poslužujejo tega, česar se lahko v danem momentu. Umetniki pa, upam, da lahko tudi kakšni bolj v miru ustvarjajo in izkoristijo ta čas epidemije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle.
Hvala, predsednik za besedo. Lep pozdrav vsem. Spoštovani gospod minister! Z začetka vaše uvodne razprave pa tudi kolegice Irgl je bilo razbrati neko željo po tem, da bi bila ta razprava danes bolj strokovna in ne toliko ideološka. Pa vam bom ustregla pri tem. Jaz bom zgolj in samo strokovna, ko vam bom nanizala vse očitke, ki vam gredo. Začela bom kar z vašimi uvodnimi besedami, ko ste govorili o zlorabi demokratičnega instituta, interpelacije. Pa vas bom citirala. Dejali ste takole: »Interpelacija bi morala biti resen politični akt, katerega se opozicija posluži v izjemnih razmerah, ko prihaja do velikih kršitev ustave in zakonov. Predlagano besedilo in sam akt iz tokratne interpelacije pa je grob napad na institut parlamentarne demokracije. S to interpelacijo se je brez dvoma dosegel najnižji prag, ki je bil doslej potreben za vložitev interpelacije.« Spoštovani gospod minister, naj vas kar takoj popravim v vaši zmoti. Pa da ne boste rekli, da govorim samo z mesta poslanke, bom podkrepila svoje besede s strokovnim člankom oziroma s stroko v pravu, ki je že večkrat zavzela stališče glede interpelacij in pravi takole: »Politična odgovornost ministra predstavlja posebno obliko odgovornosti, ki se lahko uveljavlja posebej ali pa v povezavi s pravno, moralno in drugačno obliko odgovornosti.« In če še naprej citiram zelo pomenljiv odstavek tega strokovnega članka, »v demokratični družbi imajo pri ugotavljanju politične odgovornosti ministra ključni pomen predvsem naslednji dejavniki: narava in teža dejanja oziroma dogodka, prevladujoča družbena morala, pravni red in stopnja politične kulture« in tako naprej, da vam ne berem vsega. Torej, spoštovani gospod minister, za ugotavljanje politične odgovornosti, zaradi katere vi danes tukaj sedite, ni nujno potrebno, da se neposredno kršita ustava ali zakon. To upam, da veste. In še več, v politiki velja, da je za samo ugotavljanje politične odgovornosti dovolj že eno samo dejanje, ki bi bilo tako škodljivo, da bi terjalo politično odgovornost. Če pa je to dejanje podkrepljeno morebiti z, ne vem, nemoralno ali pa s protipravnim delovanjem, ja, potem pa je ta argument in razlog po politični odgovornosti še toliko močnejši. Po mojem mnenju imate vi zadosti takšnih dejanj iz preteklosti, ki utemeljujejo to politično odgovornost, o kateri danes govorimo. Pa se bom jaz osredotočila, glede na to, da so že moji predhodniki zelo na široko razpravljali o vseh drugih vaših dejanjih, se bom jaz osredotočila samo na eno dejanje, ki je zelo nestrokovno, neetično in celo nezakonito. Govorim namreč o političnem odvzemu statusa samozaposlenega v kulturi. Če grem po teh posameznih postavkah, kaj je tukaj bilo neetičnega. Ja, sploh to, zakaj ste začeli ta postopek odvzema statusa samozaposlenega v kulturi proti gospodu Zlatku. Če se vsi spomnimo dogodka, je vašo aktivnost v zvezi s tem spodbudila tista situacija, ki jo je imel gospod Zlatko z gospodom Krekom. Če je povod kakršnegakoli političnega maščevanja to, potem jaz ne vem, kaj je to drugega kot neetično, če gledamo, da ste vi v vlogi ministra, v vlogi funkcionarja. Kaj je tukaj nestrokovnega? Ja, vodili ste postopek mimo vseh pravil, izdali ste neko kvazi odločbo, ki to sploh ni bila, o izbrisu, pa bom kasneje utemeljila, zakaj to ni bila odločba. Pod odločbo ste podpisani vi, toliko, da ne bo pomote. Postopek ste vodili popolnoma nestrokovno in ne v skladu z zakonom. Še več, zakon ste celo kršili, pa bom tudi povedala, kdaj in kako. Da pa ni bilo to vaše dejanje v zvezi s tem odvzemom statusa zakonito oziroma da je bilo vaše dejanje nezakonito, pa je tako odločilo Upravno sodišče. Tukaj pa ni nobene dileme in vam bom tudi potem podrobno razložila zakaj. V tem primeru gre nedvomno z vaše strani za neko maščevanje na vam in vaši stranki lasten način. To je z osebno diskreditacijo nekoga, ki se ne strinja z vašo vlado v kakršnihkoli že stališčih. Vi ste to peljali mimo vseh pravil, mimo pravil postopka, ki ga določa Zakon o upravnem postopku in, kot sem že rekla, brez zakonite podlage, ker odločba, kakršna je bila, niti ni bila vredna, da bi ji rekli odločba. Brez obrazložitve, brez utemeljitve po vsebini ste izdali ta akt, ki mu vi rečete odločba in ste pač vzeli neko pravico, ki je nekomu pripadala. Kot sem že rekla, mimo postopka, kjer bi vi dejansko ugotavljali neko dejansko stanje, kjer bi vi udeleženca soočili, mu dali priložnost, da se izjasni, tako kot je to običajno in veleva Zakon o upravnem postopku, torej brez zakonite podlage. Kot rečeno, toliko, kot je bilo kršitev pri tem vašem dejanju, toliko to ni bila odločba. Da ne boste rekli, da govorim na pamet, Upravno sodišče vam je raztrgalo vašo odločbo, gospod minister, ki ste jo podpisali. Tukaj imam sodbo v imenu ljudstva, pa vam bom čisto na kratko malo pokazala, o čem govorim. Ta sodba govori o tem, da se tožbi zoper odločbo ministrstva, ki ste jo podpisali vi, gospod minister, ugodi in da se ta odločba odpravi. Potem pa je bila tožena stranka, to se vi, spoštovani minister, oziroma vaše ministrstvo dolžna na podlagi tega sodnega postopka stranki plačati še celo sodne stroške, kar je tudi svojevrsten absurd. Za vaše nedelo, nestrokovno delo ste državi povzročili še finančno škodo. Sodišče zelo lepo piše, da je tožbi ugodilo na podlagi 37. člena Zakona o upravnem sporu. Pa vam bom povedala, o čem ta člen govori. Govori o tem, če neka odločba oziroma nek akt vsebuje tako bistvene pomanjkljivosti, kot jih je vaš akt, potem se niti tožbe ne da v odgovor nasprotni stranki, ker je zadeva popolnoma jasna, se je niti ne procesira, ker akt ne zasluži imena odločbe. Še naprej ugotovitve sodišča. Citiram iz sodbe, da ne bo pomote, da si jaz kaj izmišljujem. Odločba je brez navedbe dejanske stanja, za presojo njene zakonitosti je torej bistveno, da bi bilo to stanje opredeljeno, kar pa je ključna pomanjkljivost odločbe. In še naprej, v izpodbijani odločbi gre za popolno odsotnost konkretnih dejstev. Lepo vas prosim, gospod minister, kako lahko podpišete, izdate odločbo brez popolne odsotnosti konkretnih dejstev? Pa v kakšni državi mi živimo, a je to za vas pravna država!? Vi ste utemeljevali v tisti odločbi, pa sploh ne bom brala te vaše obrazložitve, ker si ne zasluži niti o od obrazložitve, ampak ste se sklicevali na neke splošne informacije, ki so dostopne v javnih sredstvih obveščanja s strani nekaterih organov. Če je to obrazložitev, potem ne vem [[…]]Potem ste pisali v svoji odločbi, da je ta dejavnost gospoda Zlatka lahko tudi protipravna ravnanja in da zato [[…]]Mislim, to je posmeh organu, ki ga zastopate, posmeh inštituciji, ki jo zastopate, torej posmeh ministru. Še naprej, sodišče lepo zapiše pomanjkljivost odločbe je tako očitna, spoznavna na prvi pogled brez podrobne analize. Mene bi bilo sram, gospod minister, da bi podpisala tako odločbo, ki jo Upravno sodišče raztrga. Pa vi ste dolžni poznati, na kakšen način se izdajajo odločbe, po kakšnih materialnih predpisih in tako naprej, dolžni ste to poznati, če jo podpišete. Ta sodba Upravnega sodišča vam je v resnici, gospod minister, v posmeh. Ko ste govorili o tem, da zavračate vse te očitke glede tega odvzema statusa, da ni dejstev, da ni dokazov in tako naprej, vam jaz tukaj zdaj predočim dokaze, jasne, citate iz sodbe, ki vam je vašo odločbo raztrgala, torej so neizpodbitni dokazi, da ste ravnali nezakonito. Tukaj ne gre več za indic, tukaj je evidentno, da ste ravnali nezakonito. In to sodišče ugotovi v svoji sodbi. To je dokaz, dejansko je dokaz, da ste status kulturnika gospodu Zlatku odvzeli izključno in samo iz političnih razlogov, ker vsebinsko sploh niste presojali, se sploh niste spuščali. To pa je zelo hud obremenilen razlog za vas, zakaj ni več sprejemljivo, da še sedite na ministrskem stolčku. In še enkrat naj povem. Eno samo dejanje, sploh če je takšne teže, je dovolj, da se z ministrstva poslovite, gospod minister. Eno samo dejanje, ne rabimo vrste dejanj. Eno samo nezakonito dejanje, ki sem vam ga zdajle opisala, je dovolj za vaš odhod. Poleg vseh teh očitkov, ki smo jih danes že slišali, vam lahko predočim še nekatere druge situacije, kjer ste tudi neposredno kršili zakon, če že želite govoriti o tem, da je interpelacija upravičena samo, če se neposredno krši zakon. Pa vam lahko v luči tega primera, ki sem ga ravnokar opisala, za ilustracijo morda samo povem ali pa citiram dve kaznivi dejanji v zvezi s tem, ki vam bi morda lahko bila očitana. Kaznivo dejanje zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravic, ki govori o tem, da uradna oseba ali javni uslužbenec, ki izrabi svoj položaj ali prestopi mejo uradnih pravic ali ne opravi uradne dolžnosti in s tem sebi ali komu drugemu pridobi kakšno nepremoženjsko korist − to ne gre za vaš primer, gre pa za primer, kjer pravi zakon − ali komu prizadene škodo. Vi ste prizadeli škodo, sodišče je škodo ugotovilo, celo naložilo vam je plačilo sodnih stroškov. Gre za indic morda storjenega omenjenega kaznivega dejanja ali pa še več, Kazenski zakonik pozna tudi kaznivo dejanje nevestnega dela v službi, ki govori takole: »Uradna oseba ali javni uslužbenec, ki zavestno krši zakone ali druge predpise, opušča svoje nadzorstvo ali kako drugače očitno nevestno ravna v službi, se kaznuje z denarno kaznijo ali z zaporom do treh let.« Torej vaša dolžnost je, da veste, da je temeljna sestavina vsake odločbe obrazložitev, ugotovitev dejanskega stanja in tako naprej. Če tega ne veste, se dajte podučiti oziroma potem ne podpisujte odločb, če so skropucalo. In to je nevestno delo v službi, in to je neposredna kršitev enega izmed zakonov, ki jih poznamo v Sloveniji, natančneje, Kazenskega zakonika. Pa če grem še naprej, če še želite kakšno neposredno kršitev zakonskih norm, vam lahko povem, gospod minister, samovoljno ste zaustavljali izdajanje odločb za upravičence do kritja socialnih prispevkov iz proračuna. Potem naprej, nekateri prosilci so vlogo za vpis v razvid zaposlenih v kulturi in za pravice do plačila prispevkov podali že pred aprilom 2020, odločbe pa niso prejeli niti še v začetku decembra 2020. Kam tu ciljam? Ja, tukaj gre pravzaprav za zelo jasno kršitev Zakona o upravnem postopku, kjer vam zakon veleva, da za enostavne postopke končate upravni postopek v roku enega meseca. Če je potreben kakšen ugotovitveni postopek posebnega dejanskega stanja, imate za to časa dva meseca. Ampak mislim, gospod minister, da od aprila do decembra je preteklo bistveno več kot dva meseca. Tukaj se menda strinjava. Torej gre še za eno zelo neposredno in zelo očitno kršitev enega izmed zakonov, ki jih imamo v tej državi. Potem še naprej. Nekaterim, ki so vlogo oddali istočasno tako za status kot za plačevanje socialnih prispevkov ste izdali odločbo samo za status, ne pa za plačevanje socialnih prispevkov. Torej niste odločili o dveh vsebinskih zadevah, kar vam zakon zopet veleva, natančneje Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, bom citirala 87. člen, ki govori: »Če posameznik istočasno poda zahtevo za vpis v razvid samozaposlenih v kulturi in zahtevo za priznanje pravice do plačila prispevkov za socialno zavarovanje samozaposlenih v kulturi, minister odloči o obeh vlogah hkrati.« Vi ste odločali le o eni, eno ste dali tako malo na stran. Kaj je to drugega kot neposredna kršitev zakonske norme? Tudi Uredba o samozaposlenih v kulturi vam isto veleva, 11. člen. Pa to po vaše tudi ni neposredna kršitev naših predpisov? Če sva zdaj čisto konkretna, gospod minister, sem vam naštela vsaj tri kršitve, neposredne kršitve slovenskih zakonov, ki veljajo v tej državi. Če to ni dovoljšen razlog, da bi rekli mea culpa in da pač niste sposobni opravljati tega dela, ker očitno opravljate nevestno svojo službo, potem ne vem, kakšne standarde imate vi oziroma v vaši stranki, ki ji pripadate. Toliko o tem, ko ste govorili, da je zdaj s to interpelacijo dosežen nek najnižji prag ali kako že ste rekli. Jaz mislim da, ja, res, nižje kot to, da minister evidentno krši zakon, pa res ne gre. Nižje kot to, ne gre. Modus operandi te vlade in tudi vas, gospod minister, se zelo jasne kaže. In me zelo žalosti. Če se zakon krši, nič zato. Ali se bomo opravičili, bomo nekaj napisali na tvit ali pa sploh ne bomo tega obravnavali. Ker vi si pa lahko privoščite res prav vse, ker ste pač v vladi, imate oblast. In to je to. Ne pomaga vam noben rekordni proračun, ki ste ga namenili za resor kulture, če imate taka dejanja, ki so evidentno nezakonita. Ne pomaga vam ta denar, da bi si oprali svoje ime v duhu zakonitosti. Če sem govorila na začetku o politični odgovornosti, ki ima več vidikov, je pa nezakonito ravnanje tisti vidik politične odgovornosti, ki pa nedvomno potrjuje, da je ta današnja interpelacija proti vam upravičena in da si ne zaslužite, da bi še naprej opravljali ministrsko funkcijo.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister dr. Vasko Simoniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsedujoči. Ja, ste pravnica verjetno in ste pokazali, kaj ste se vse naučili. Lepo. Gotovo zelo v redu in tudi respektiram to. Hvala tudi za nasvet, ki ste mi ga dali. Vedeti pa morate, da ko me pozivate k odstopu, da je to dovolj, me zanima, če ste tako strogi tudi pri drugih stvareh. Vi morate vedeti, da je v državi v tem trenutku na, ne vem, koliko ministrstev imamo, 16 ali koliko. Zdaj bodo rekli, da član vlade ne ve, koliko jih je, ampak dobro, pa recite. Torej da je v tem trenutku verjetno 300, 400 tožb in obtožb in postopkov, kjer se pravzaprav sprožajo neki postopki in se dokazuje, da nekaj ni bilo po zakonu in tako naprej. To so procedure, ki so sestavni del delovanja ministrstev in zadevajo tudi točno določene, lahko tudi osebe, institucije in podobno. Odločbe pišejo uradne osebe, minister to podpiše in se zlasti v obilici dela ne poglablja natančno v same odločbe in išče pravno, kako bi rekel, utemeljitve ali pa druga, tretja mnenja in tako naprej. Sam osebno sem smatral, da to ni niti ne vem kakšen postopek in so službe, se ne izgovarjam na službe, ampak tako so urejene službe, jasno, minister tudi ni pravnik in mu tudi ni treba biti pravnik. Zato so to dosti običajne stvari in dosti običajni problemi. Če se zgodi napaka ali če je sodba ali tožba ali pa ukrep ne vzdrži na sodišču, se potem skuša to popraviti in odpraviti. Treba je pa vedeti, da o tem, o čemer ste govorili, je sodišče to vrnilo v ponovno odločanje, in to je sedaj v poteku. Tudi to je treba vedeti in povedati potem celo zgodbo, kako te zadeve tečejo. Če so te stvari meni v posmeh, lahko. Jaz sem seznanjen s to problematiko in sem danes o njej že govoril, kako so se te stvari kopičile, kako sem od začetka podpisoval, ne da bi se spuščal v te zadeve, potem so se pa prekopičile in smo pogledali te obrazložitve. In ker ravno obrazložitve niso bile kakovostne in niso odgovarjale tako v pozitivni ali negativni odločbi, sem zahteval, da se to začne dogajati in se pelje po postopkih, ki so pravu v čast in tudi izpolnjujejo vse kriterije. Lahko se pa še vedno, to pa veste, človek zmoti ali naredi nekakovostno ali pa tudi iz neznanja ali kakorkoli sodišče presodi, kaj je prav in kaj ni. Hvala bogu, imamo sodišče. Ampak ta vaša prizadevnost ali pa celo od Državnega zbora bi pričakoval, ko se tako sklicujete na slabe obrazložitve, dejansko je tista takšna bila, zato je pa sodišče vrnilo v ponovno obravnavo. Sem pravzaprav presenečen, pred časom smo brali, da na Ustavnem sodišču celo obstajajo neke obrazložitve, ki so tako kratke kot v naših obrazložitvah samozaposlenim. Čisto nekvalitetno in to na najvišjem sodišču v državi, ki odloča o človekovih pravicah. Jaz bi pričakoval, da bi pa res Državni zbor na to reagiral ali pa celo vi, ki tako prizadevno to obravnavate in se poglabljate, da bi bilo treba sprožiti to zadevo. Tudi od varuha človekovih pravic bi pričakoval, da bi se kaj javil, ampak to samo mimogrede. Upam pa, da bodo sledili, če ob takih relativno manj pomembnih dogodkih se dogajajo tako nekakovostne obrazložitve, kaj šele na Ustavnem sodišču. Mi smo se s temi stvarmi seznanili tudi pri drugih primerih in smo pristopili k temu, da se dejansko obrazložitve pišejo kakovostnejše. Zato se je tudi večkrat to vračalo in pri tem se je dogajalo ravno to, kar ste omenili, ko človek vloži zahtevo za vpis v razvid, lahko istočasno zahteva tudi za dodelitev pravic in naj bi se to potem istočasno odobrilo. Prav zaradi tega kar sem povedal, sem te stvari ločil z vedenjem in tudi z dolžnostjo ali obveznostjo, da če bo človek dobil pravico do plačila prispevkov, da se mu bo to od tistega dne naprej za nazaj vse poplačalo in vrnilo. Velikokrat se je pa to zgodilo tudi na prošnjo prizadetih v tem smislu, da jim dajmo vsaj vpis narediti, ker med tem časom si iščejo posel, sklepajo določene pogodbe in z vpisom v razvid samozaposlenih to potem lažje dobijo. Seveda so bili pa ti postopki izredno dolgotrajni, da smo prišli do tega, da so odločbe in obrazložitve v odločbah dobile kakovostno obliko. To sem pa že danes večkrat povedal, kako je to potekalo, in se je razpotegnilo čez več mesecev. To je bilo pravzaprav vse. Verjamem pa, da tista odločba ni bila najboljša. Dobili smo jo nazaj z Upravnega sodišča in so nam dali to v ponovno odločanje. Dobro vi ocenjujete, da je to tako hud prekršek. Če je, boste presodili. Ne vem, kdo o tem presoja. Verjetno tudi sodišče in me bo razrešilo te funkcije. Mislim pa, da je v tem trenutku vsaj tisoč tožb na različnih ministrstvih in različnih postopkov, ki tečejo normalno.
Hvala lepa. Replika, Tina Heferle. Izvolite.
Gospod minister, najbrž me niste prav dobro razumeli, ko sem govorila o obrazložitvah oziroma o tej konkretni obrazložitvi. Niste pravnik, okej, ampak dolžina ali pa obseg obrazložitve ni isto kot vsebinska obrazložitev. Lahko je obrazložitev zelo kratka, ampak je vsebinska. Vaša pa še to ni bila. O tem sem govorila, ko vam je Upravno sodišče raztrgalo vašo odločbo, ki to ni bila. Ker vendarle vas zavezuje zakon o upravnem postopku, vas zavezuje zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo in tako naprej [[…]]
Kolegica replika. Tu ni ni neskladja [[…]]
Podpredsednik, utemeljujem, kar sem govorila v razpravi. Prosim, če me ne motiti v repliki [[…]]
Minister vas je razumel. Saj vam je povedal, da [[…]]
[[…]]ni me razumel [[…]]
[[…]]to ni replika, to imate razpravo, kolegica.
Gospod Tanko, sedaj pa če nehate s takimi intervencijami. Če bi pozorno poslušal mojo razpravo [[izklop mikrofona]]
Kolegica, replika pomeni pojasnilo ministru, če vas ni razumel. Minister vas je razumel, je povedal [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Seveda je razumel, ker se zaveda, da je pomanjkljiva zadeva. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Nemec, opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Nemec, opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Nemec, drugi opomin. Drugi opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Nemec, nimate besede. Držite se reda! [[oglašanje iz dvorane]] Boste dobili besedo vsi po vrsti in ne razgrajajte tukaj. [[oglašanje iz dvorane]] Boste dobili. Najprej, kolegica Heferle. Postopkovno, niste še na vrsti. Glejte, kar zadeva repliko, najbrž sami dobro veste, kaj je replika. Saj minister vas je razumel. V razpravi je povedal. Ne se tukaj hecat, no, glejte. Zdaj gremo k postopkovnim predlogom. Najprej Violeta Tomić.
Hvala, predsedujoči. Ker očitno niste sposobni nepristransko voditi te seje, je moj postopkovni [[izklop mikrofona]]
Kolegica, prvi opomin. [[nemir v dvorani]] Kolegica, opomin. Drugi opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Seveda imate, samo to ni ugotovitev. Kaj bi vi radi od mene? [[oglašanje iz dvorane]] Vodim sejo, kot je zapisano v poslovniku. Postopkovni predlog se nanaša na uporabo poslovnika. Sejo vodim v skladu s poslovnikom, tako kot kolegica prej, da ne bo kaj narobe razumljeno. Najprej kolega Prebil, postopkovno.
Predsednik, hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]]
Kolega Nemec, odstranjujem vas s seje. Zaradi žalitve. [[nemir v dvorani]] Prosim službe Državnega zbora, da vas odstranijo s seje. [[nemir v dvorani]] Kolega Nemec, prosim, če se odstranite. [[oglašanje iz dvorane]] Počasi, po vrsti. Najprej kolega Nemec. [[oglašanje iz dvorane]] Najprej se bo kolega Nemec umaknil s seje. Sejo bomo prekinili za 15 minut. Nadaljujemo ob 19.45. (Seja je bila prekinjena ob 19.29 in se je nadaljevala ob 19.44.)
Spoštovani, seja je prekinjena do 20. ure. (Seja je bila prekinjena ob 19.45 in se je nadaljevala ob 20.05.)
Spoštovani kolegi, prijazno vas obveščam, da se bo seja začela čez pol ure. (Seja je bila prekinjena ob 20.06 in se je nadaljevala ob 20.32.)
Spoštovani kolegice in kolegi! S sejo bomo nadaljevali ob 21. uri. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 20.33 in se je nadaljevala ob 21.uri.)
Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno sejo. Besedo ima Bojan Podkrajšek, pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik tega Državnega zbora, hvala za dano besedo. Cenjeni minister z državno sekretarko, kolegice in kolegi! Uvodoma naj tudi jaz izrečem iskrene čestitke za ministrov osebni praznik za sedem desetletij. Na Štajerskem rečemo »Še na mnoga leta!« Spoštovani podpredsednik, obljubim, da bom kulturen, ker se prav gotovo zavedam, da je del slovenske kulture tudi naše delo v tem državnem zboru. Danes, ko poteka že ves dan interpelacija proti ministru za kulturo v Republiki Sloveniji, se malo izgublja v tem, da smo nekaj dni nazaj oziroma dva tedna nazaj bili priča interpelaciji še dveh ministrov, ministra za delo in ministrice za šolstvo. Na začetku pa da bi Vlado Republike Slovenije vodil nekdo drug, ki niti več ni v politiki. Ta interpelacija se prav gotovo razlikuje od vseh interpelacij v Republiki Sloveniji v vsej zgodovini, je proti ministru, ki dela za kulturo v Republiki Sloveniji že več desetletij, je eden izmed sedemnajstih ministrov v zgodovini Republike Slovenije. Danes smo velikokrat slišali, da Slovenija letos praznuje 30 let samostojnosti. Prav gotovo je slovenska kultura imela močen pečat, da je Slovenija samostojna in da je Slovenija tista, vsaj približno tista, ki jo želimo Slovenke in Slovenci. Spoštovani podpredsednik, jaz bi želel, glede na to, da smo imeli pavzo eno uro [[…]]
Spoštovani, oprostite, da vam segam v besedo. Kolegi in kolegice, prosim vas, bodimo strpni. Vztrajajmo na poslovniku in ne motit govornika, ko govori. Lepo prosim, tam na moji desni. Vljudno prosim, bodimo strpni. Jaz vem, da postajamo utrujeni, vendar dajmo se spoštovati. Izvolite, gospod Podkrajšek.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Hvala tudi vsem, ki ste upoštevali nasvete podpredsednika Državnega zbora. Od 17 ministrov v zgodovini Republike Slovenije sem jaz že v tem državnem zboru trdil, da vsi, ki so bili ministri za kulturo v tej državi, so prav gotovo želeli najboljše kulturi na takšen ali drugačen način. Prav gotovo je enim to uspevalo malo bolj, drugim malo manj. Prav gotovo je pa minister dr. Vasko Simoniti dokazal, glede na to, da je že drugič minister, da dela za kulturo in da je za kulturo v obeh ministrovanjih bilo veliko postorjenega. Jaz se nikakor ne morem strinjati z očitki tistih, ki predlagate interpelacijo. Skozi ves dan smo poslušali z leve strani, da za kulturo ni denarja. Minister je dokazalin večkrat sem na svoja ušesa slišal, ko se je boril za kolač, ki je namenjen za kulturo v Republiki Sloveniji, z zavihanimi rokavi. To govorijo tudi podatki. Če je v času ministrovanja Dejana Prešička bilo za kulturo namenjenih 162 milijonov, je njegov naslednik Zoran Poznič imel kolač, namenjen kulturi, za dobrih 172 milijonov, v času ministrovanja dr. Simonitija pa je za kulturo namenjenih 237,9 milijona evrov. Da bodo državljanke in državljani lažje razumeli, naj povem, da je več od leta 2018 75,9 milijona evrov. Minister, kljub temu da ste danes poslušali očitke, sam kot državnozborski poslanec in vsi tisti, ki spremljajo, lahko razberejo iz številk, da je denarja veliko več. Seveda ga pa nikoli ne bo dovolj. Skozi ves dan smo poslušali očitke glede samozaposlenih. Poslušali smo tudi, da je kdo lačen. Mogoče se res kje zgodi, ampak tudi tu številke kažejo, spoštovani minister, da je bilo leta 2016 samozaposlenih tisoč 825, na današnji dan ali včerajšnji pa preko 3 tisoč. Odkar vodi to ministrstvo s svojo ekipo dr. Simoniti, je več kot 600 samozaposlenih več. Prav gotovo se vsi v tej dvorani zavedamo, da moramo za področje kulture vsi skupaj − in te možnosti in priložnosti imamo − narediti več, še več. Nikoli ne bomo tako visoko, da ne bi zmogli še več. Prav gotovo je tudi, ko sem prej omenil 17 ministrov v zgodovini Republike Slovenije, komu kdaj spodletelo, zgodila se je kakšna napaka, ampak ministri in zdajšnji minister s svojo ekipo prav gotovo dela za slovensko kulturo. Spoštovani minister, jaz želim, da slovenska kultura dobi tudi po naši zaslugi, spoštovane poslanke in poslanci, dodatno težo tudi iz tega državnega zbora, iz te dvorane. Velikokrat, ko poslušamo naše razprave, ko se obsojamo, ko mogoče spuščamo slovenske besede, se premalokrat zavedamo, da nas poslušajo državljanke in državljani in da te neupravičene očitke, ko jih slišijo iz dvorane tega državnega zbora, potem širijo neupravičeno − ampak za to velikokrat niso krivi oni, ampak smo krivi mi − po vsej domovini. V tem primeru med kulturnike. Slovenije si prav gotovo ne morem predstavljati brez slovenske besede, slovenske pesmi, slovenskega jezika, kulturnih spomenikov, pa še veliko tega bi lahko našteval. Da zaključim. Ko spremljam delo tega ministra v tem mandatu, seveda s svojo ekipo, mu moram priznati, da dela za slovensko kulturo in da si prav gotovo zasluži, da opravlja to funkcijo, ki ni lahka. Skozi ves dan so bili tudi dani očitki ministru na takšen ali drugačen način. Ampak vsi se moramo zavedati, da ko minister prevzame funkcijo, je na ministrstvu zaposlenih veliko ljudi, ki so bili zaposleni v prejšnjem mandatu ali še kakšen mandat nazaj in da je treba delati s tistimi ljudmi, ki so dejansko na ministrstvu. Ko kdaj obsojamo ministra, se moramo zavedati, da minister ni sam na ministrstvu, da je tam mnogo zaposlenih, moramo tudi tiste ocenjevati, ki jih je mogoče tudi kdo iz te dvorane predlagal na to ministrstvo. Minister jaz si želim, da delate še naprej v tem mandatu za slovensko kulturo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, pripravi naj se Robert Polnar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim in ministru za kulturo. V današnji razpravi ob interpelaciji kulturnega ministra opažam, da kulturo obravnavamo precej ozko in tudi podcenjujoče. Vse premalo se zavedamo izjemnega pomena kulture za naše življenje in delo. Zaradi posameznih dreves spregledamo širšo sliko, ne vidimo gozda. Pa to ni nekaj novega. Od osamosvojitve Slovenije naprej se v uvoženi in neokapitalistični nameri sprašujemo, koliko nas stane kultura. Prva vlada je celo predlagala, da se kot obvezna predmeta iz učnih načrtov osnovnih šol črtata glasbeni in likovni pouk, ker je zadeve pač treba racionalizirati. Naravnost noro. Za zvočne likovne simbole, ki jih ustvarjata glasba in likovna umetnost, sodobna nevroznanost eksplicitno dokazuje njihov izjemen pomen za razvoj možganov in mišljenja. Pa to spoznanje sploh ni nič novega. Že od davnih časov so elite na svojih dvorcih gojile in vzdrževale glasbo in likovno ustvarjalnost, zavedali so se namreč njunega pomena. Na srečo takrat namera slovenske vlade ni uspela. Odpor celotne civilne družbe je bil premočan. Dovolite, da ob tem uporabim za častilce svetopisemskega zlatega teleta in sodobne vernike vsesplošne komercializacije naravnost bogokletne besede pisatelja Andreja Predina: Gospodarstvo ne hrani kulture, ampak je kultura tista, ki omogoča gospodarstvo. Za razumevanje izrečenega se moramo ozreti na dejanski izvor najbolj izjemnih lastnosti in značilnosti naše človeške vrste. To je naša inteligenca, govor in jezik, naša zmožnost kompleksnega sodelovanja ter razvoja tehnologije, s katero si izdatno pomagamo. Te značilnosti se nikakor niso razvile kot nekakšni biološki adaptivni odziv na zunanje okoliščine, kot to skušajo pojasniti zagovorniki socialnega darvinizma, ki teorijo razvoja vrst mehanično preslikavajo v družbo. Mimogrede, sam avtor Charles Darwin je v nasprotju s tem v svojih kasnejših zapisih jasno navedel, da njegova teorija nikakor ne velja za človeško vrsto. Vse te izjemne lastnosti so dejansko posledica kulture in civilizacije. Ljudje smo vrsta, ki vpliva samo nase. Človeški um ne samo, da je zmožen ustvarjati kulturo, ampak kultura kot taka poustvarja in razvija človeški um. S svojo zavestjo, s svojo kulturo poustvarjamo sebe, družbo in spreminjamo svet. Človeška kultura je dejansko krepka nadgradnja naravne biološke evolucije. Kultura je tisto, kar počnemo, da ne ostajamo na ravni lova na hrano in krvavih spopadov s konkurenčnimi tropi. Kultura je tisto, kar ustvarja in spodbuja našo človečnost, naše stremljenje po višjem in bolj premišljenem. Mislim, da je prav, da spregovorimo o kulturi tudi s tega širšega vidika, na kar velikokrat pozabljamo. In ta širši vidik po moje tudi sodi v sfero kulturnega ministra. V ta širši kontekst, ki se nanaša na vse oblike človeške dejavnosti in simbolične strukture, ki dajejo taki aktivnosti pomen in smisel, sodi tudi tehnična kultura, pa tudi kultura komuniciranja, kako se sporazumevamo in sodelujemo, kako se izražamo, kako vljudni smo, ko se pogovarjamo z različno mislečimi soljudmi. Vse to je pogoj za dobro delovanje družbe, države, njenih institucij in tudi gospodarskih pogonov. Dejstvo, da kultura omogoča gospodarstvo, in ne obratno, lahko ponazorimo tudi enostavnim z miselnim eksperimentom. Ali bi nekdo neko proizvodnjo meril ali zdravil postavil v okolje prvotnih ljudstev sredi pragozda Afrike, Amazonije ali Bornea in se naslonil le na resurse v kraju in kulturi okolja? Ne bi šlo in ne gre. Res pa je, da je možno obratno. Če pripadniki teh ljudstev od malega živijo in rastejo v visoko kulturno razvitem okolju, so sposobni enakih dosežkov kot mi. Da je kultura tisto, kar nas učloveči, pa zgovorno pričajo tudi usode zapuščenih malčkov, ki so preživeli, ker so jih v svoje okrilje vzele socialne živalske vrste. Tako imamo primer otrok, ki so rasli v volčjem, opičjem ali pasjem tropu. Tem otrokom, ki so rasli brez človeških stikov, pogovora, brez konceptov, brez besede in mišljenja, glasbe, likovnega izražanja in ki so jih našli šele po več letih, ni bilo več pomoči, zamudili so svojo razvojno kulturno okno. Našteto nedvomno govori o tem, da je kultura tista, ki omogoča uspešno gospodarstvo. To so zrele in uspešne države spoznale že pred časom. V tej smeri tudi Evropa zastavlja svojo nadaljnjo pot. Naša aktualna oblast pa se zdi, da še kar vztraja na poti, ki jo je poglavar RKC Papež Frančišek v svoji zadnji encikliki označil za povsem zgrešeno. Prevlada komercialne logike, ki temelji le na dobičku in egoizmu ter kulturi odmetavanja pelje v deformacijo demokracije, pojmovanje svobode in pravičnosti ter izgube čuta za skupno dobro. Gospod minister, verjamem, da vi kot visoko izobražen, razgledan in izkušen mož, zelo aktiven, ki ste včeraj praznovali tudi svoj visok praznik, dobro razumete, o čem govorim. Minister, tudi sam se pridružujem čestitkam, vendar se ob tem sprašujem in se čudim, kaj je vzrok, da ne ravnate bolj suvereno in odločno kot minister za kulturo in branitelj kulture, ki je silno pomembna za razvoj vsake družbe in samobitnosti naroda in nacije. Zakaj se vi, minister za kulturo, zadolžen za rast kulture, te mehke, a vseeno silne moči, podrejate nekomu, ki se po svojem delovanju obnaša kot kladivo, ki svet vidi kot žeblje, po katerih glavah je treba tolči? Dejstvo je, da ljudje stvari vidimo različno. Enostavno enoumnost, v katero so zagledani samodržci in avtoritativni sistemi, v sodobnem svetu nima več veliko prostora. Dejstvo je, da živimo z dvomom in da ni nič čisto trajnega in jasnega. Tako običajno menimo, da fotografije kažejo resničnost, a so dejansko le projekcije svetlobe. Dejanska resničnost pa so različna stališča, s katerimi se tudi danes srečujemo, in ta stališča so lahko velikokrat nasprotujoča. Dubito, ergo sum, dvomim, torej sem, in izrek Cogito, ergo sum, mislim, torej sem, je že pred skoraj štiristo leto ugotavljal veliki um Rene Descartes. Točke današnje interpelacije se sicer nanašajo na ravnanje kulturnega ministra za kulturo v ožjem smislu, v smislu umetniškega ustvarjanja, za kar je ministrstvo tudi pristojno. Umetniške stvaritve pa so za rast kulture na splošno sila pomembne in nepogrešljive. Poleg filozofije in religije nam od nekdaj pomagajo razumeti sebe in osmišljati svet. Pri tem je prispevek umetnosti še posebej dragocen, ker nas ne vodi le skozi razum, ampak tudi skozi občutja, ki so sestavni del našega bivanja. S tem nam umetnost daje veliko nematerialnega: veselje, pogum in ljubezen do življenja. Umetnost je eden od načinov, kako zlagati stvari skupaj tudi z izmišljanjem in oblikovanjem novih podob in zgodb, ki izražajo čustva do sveta in ki nas zbudijo in ki v nas zbudijo drugačna občutenja. Gre za miselno in duhovno tradicijo, ki je soustvarjala tudi naš jezik, osmislila slovenski narod in nacijo. Gospod minister, ali se lahko strinjamo, da je predpogoj za ustvarjalno umetnost, umetnost, ki išče in najde nove razlage in vidike, svoboda in zopet svoboda? V SAB, liberalno usmerjeni politični opciji, smo globoko prepričani, da družba, ki ne spodbuja svobode umetniške ustvarjalnosti, ni svobodna družba. Natančno v tej točki se kažejo razlike med demokratičnimi in odprtimi družbami ter družbami, ki so na poti tja ali pa na poti stran od nje. V tem pogledu v zadnjih tridesetih letih nismo dosegli ravno tako veliko. O tem še posebej priča delo sedanje vlade. Lastiti si pravico določati, kaj je prava umetnost in katere stvaritve je treba podpirati in razglašati za simbol neke skupnosti, je nespodobno in dejansko zgrešeno. Nazoren primer ponesrečenih poizkusov, da bi vpeljali eno družbo, lahko vidimo danes v Severni Koreji in še ponekod. V preteklem stoletju pa imamo eklatanten primer, kam pelje razvijanje režimske umetnosti. Tevtonski junaki kot vodje, goreče domoljubje, družine v svoji idilični čistoči v nacistični Nemčiji je bila refleksija nekega režima, ki je svet popeljala v največjo morijo. Spopad dveh različnih svetov, namišljenega, dirigiranega enoumja in resničnega sveta z vsemi nasprotji in negotovostjo, ki ga živimo na drugi strani, se je zelo nazorno pokazal na svetovni razstavi v Parizu daljnega leta 1937. Na eni strani so bili v nemškem paviljonu postavljeni monumentalni nacistični prikazi, na drugi strani pa v španskem paviljonu osamljena Guernica, darilo Pabla Picassa španski republiki, ki je postala in ostaja ikona moralnih vrednot sodobne umetnosti. Simbol nasprotovanja vojni. Gospod minister, za kakšno umetnost se zavzemate vi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Polnar, pripravi naj se mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, gospe poslanke, gospodje poslanci, spoštovani gospod minister. To, kar danes obravnavamo, je kritika oblasti. Napoči pa trenutek, ko postane igra groba in zlohotna. To je tisti trenutek, ko se zalotimo, da oznanjamo demokratične vrednote, a vemo in doumemo, da jih v resnici zapuščamo. Z lahkoto odlagamo ob dobrih opravičilih in slabi samopreslepitvi. V imenu svobode si izmišljujemo sovražnike svobode. Toda ti se nahajajo v nas samih, v mentaliteti in v politični kulturi. Izpod površnih in naučenih pravil, ustavi in zakonu navkljub, smo samo ljudje iz mesa in krvi, hlepeči po oblasti, taki, ki z lahkoto postanejo zli, maščevalni, pohlepni ali pa bestialni. Želel bi, da je to izmišljena zgodba, a ni. V resnici se dogaja. Kako se je to lahko zgodilo? Kako se ustvarja vtis, da je politika doseganje tajnih dogovorov, skritih ciljev in množične budalizacije, ne pa odgovorna odločitev o tem, kaj kdo namerava in zakaj se kdo zavzema. To, kar danes obravnavamo, je torej kritika oblasti. Opazil sem, da bi ta kritika lahko bila tem bolj dragocena, če bi bila veliko bol artikulirana, kakor pa togotna ali srdita. Značilnost našega slovenskega političnega trenutka je, da so kritike oblasti vselej ali samo artikulirane ali pa samo togotne in srdite, skoraj nikoli pa oboje hkrati. Togota in srditost kot dominantni emociji znotraj tukajšnje javnosti sta onemogočili racionalno razpravo o čemerkoli. V nekaterih monologih se goreče brani pravica do togote in srditosti. Preferiranje artikulirane argumentacije v dialogih pa je razglaševano za izdajstvo. Izvrstna ilustracija pravkar povedanega je histerija, ki je nastala, ko je minister začel malo bolj rigorozno obravnavati zahteve za priznanje pravica do plačila prispevkov za socialno zavarovanje samozaposlenih v kulturi. Na sceni se je tako pojavil močan koalicijski potencial tabloidov in družbenih mrež in dvignil neverjetni romp in pomp v zvezi z domnevnimi diskriminacijami in strahotnimi krivicami, ki se baje dogajajo. Slovenski kulturniki imajo navado in razvado, da se začnejo hitro grdo držati, kadar beseda nanese na kulturo. Hudujejo se in jezijo vse počez, vsekakor pa čez splošno omejenost, ki ne more in ne more razumeti, kako zelo da je kultura pomembna za naš narodni obstoj, ko pa smo se vendar med številnimi in nevarnimi vojaškimi narodi, med različnimi izvoljenimi in nebeškimi ljudstvi ali pa gospodarskimi velesilami ohranili le s svojim lastnim nasmehom civilizacije, kakor se tudi pravi kulturi. Obregujejo se ob denarno stebrovje današnje slovenske kulture, ki nas peha v nevarno neobstojnostno provinco. Zato, po njihovem, slovenski narod ni bilo nikoli v tolikšni nevarnosti, kot je v času sedanje dokončne osamosvojenosti. Tako se hudujejo, manj talenta ko imajo, glasneje to delajo. Ker je marsikaj od tega precej res, je seveda sem in tja dobro to tudi povedati. Toda samopomembnost in samovšečnost sta nevarno in največkrat nepristno stanje, ki megli pogled in brezobzirno odrinja stran vse drugo. Gospe in gospodje! Kakšno je torej stanje denarnega stebrovja slovenske kulture, tistega dela, ki spada v neposredno izvajanje pristojnosti Ministrstva za kulturo? Dobro je pogledati zaključne račune proračunov države za nekaj preteklih let. Tako je, denimo, realizacija kulturnega proračuna v letu 2018 obsegala 162 milijonov evrov. V letu 2019 je narasla na malo manj kot 173 milijonov evrov. In v letu 2020 je bil realiziran proračun na Ministrstvu za kulturo v višini 180 milijonov in 497 tisoč evrov. Še nikoli v zgodovini samostojne Slovenije ni bil realiziran tako visok proračun. In, gospe in gospodje, jaz danes govorim o realiziranem proračunu, ne o tistem, kar je za leto 2021 načrtovano. Mi imamo torej situacijo, da danes interpeliramo ministra, ki je uresničil za kulturo najvišji proračun, in to bo z zaključnim računom proračuna za leto 2020 tudi dokazano. Eden od osnovnih oziroma temeljnih očitkov v interpelaciji je oziroma se izraža, da gre za dekonstrukcijo in uničevanje kulturnega sektorja s strani obstoječega ministra. To se pravi, nekdo dekonstruira in uničuje na način, da določeno entiteto financira, kot še ni bila nikoli poprej. Da to isto entiteto v času najstrahotnejše krize financira bolje kot pa v času res da pojemajoče konjunkture. Takšno stališče je seveda v buldožerski logiki nasproti dejstvom. Predvsem pa izpričuje nekaj druga, pri nas je postala praksa in tudi zelo pomenljivo, da se zelo radi ukvarjamo s specifiko sredstev, nikoli ali pa skoraj nikoli pa nas ne zanima bistvenost cilja. Gospe in gospodje! Stari Latinci so si predstavljali, da je kultura vse, kar zmore in zna človek storiti mimo nature z lastno ustvarjalnostjo. Tako pojmovana kultura je navsezadnje tudi temeljna določnica vseh družbenih, predvsem pa nacionalnih skupin. Kar zadeva kulturo kot določnico, si na Slovenskem ne kaže ustvarjati praznih upov, ne kaže preveč zaupati duhovni shemi slovenskega mišljenja, kakršna deluje v nas kot globlja usedlina zgodovinske izkušnje, ki ni od včeraj in tudi ne samo od druge svetovne vojne naprej. Zgodovina majhnega, ogroženega in brez državnega pa tudi gmotno razmeroma revnega naroda ni mogla dati niti prenesti trajnejših vzorcev svobodnega mišljenja in prave mišljenjske prijaznosti sploh. Slovenci smo tudi narod brez renesanse za sabo in narod, ki se je od srednjega veka odtrgal pravzaprav šele z razsvetljenstvom 18. stoletja, pa še to s polovičnim razsvetljenstvom, saj so na primer Linhartove radikalnejše misli o človekovi pravici do osebne prostosti in sreče ostale globoko zakopane v zasebnih pismih. Na vse to smo potem polagali mit o Slovencih kot narodu pesnikov, mit, ki je eden najbolj problematičnih stereotipov mišljenja o nas samih. Mit zmeraj nekaj prikriva. V resnici je slovenski narod velikega pesnika ali umetnika zmeraj težko prenesel. Težko predvsem zato, ker ni prenašal samosvojega svobodnega ali drznega pogleda na svet. Rad pa je imel veliko število konfekcijskih pesnikov, ki jih je bilo včasih več kot bralcev. Seveda je kultura in njena vznemirljiva slovenska zgodba, ki nikoli ni poznala in v resnici še danes ne pozna kdo ve kaj strpnosti in svobode, samo ena izmed zgodb naše zgodovine in naše mentalne kondicije. Obstajajo tudi druge zgodbe, ki niso manj povedne, če bi jih natančneje pregledali. Toda napak bi bilo, če bi si jih prikrivali sami. Navsezadnje je narod toliko močan kolikor resnice o sebi prenese. Če tega ne zmore, pa so seveda potrebni miti. In kam peljejo, nam je danes precej jasno. Ni pa treba biti nikakršen pesimist za trezen premislek, da je slovenska mentalna kondicija še vsa nabita z refleksi ogroženosti. To se pravi z refleksi bojazni, nezaupanja in izključevanja v eno ali drugo smer, z refleksi mišljenjske neprijaznosti in zmeraj novega stopanja v tako ali drugačno vkopavanje v jarke nepopustljivih front. Kot da v nas tudi nekje iz globljega zaledja še zmeraj deluje nekaj tiste mentalne kondicije, ki skoraj lažje zapluje v kakršenkoli fundamentalizem kakor pa v zaresno notranje pristno svobodnost in demokratičnost. In kot da še zmeraj potrjujemo nekoliko čuden vtis, da je zgodovina iz Slovencev naredila narod, ki se v položajih resnične ogroženosti kar dobro obnese, slabo pa prenaša svobodnost. Toda izstop iz te naše naporne duhovne sheme je najbrž lahko samo izstopanje, ne pa kakršenkoli referendum o spremembi slovenskega narodnega značaja. Je lahko samo novo garanje duha in spreminjanje vsakdanje življenjske prakse. Te reči pa ne morejo biti niti lahke, niti hitre, poleg tega nas zadevajo vse po vrsti, in ne samo onih slabših na drugi strani. Gospe in gospodje! Ko Ministrstvo za kulturo izvaja svoje politike, je orientirano znotraj osnovne politike, ki se ji reče kultura in civilna družba. Ta politika je razdeljena na 4 programe in na 20 podprogramov. Tisto, kar želim poudariti, so štirje podprogrami, ki so po svojem obsegu znotraj realizacije proračuna Ministrstva za kulturo najpomembnejši. Dva med njimi sta skupaj, po svojem obsegu, več kot 73 % celotnih odhodkov Ministrstva za kulturo. Gre za podprogram Umetnostni programi in podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost. Na podprogramu Umetnostni programi je bilo v letu 2020, se pravi v minulem letu, realiziranih 75 milijonov evrov, leto poprej 69 in še leto poprej, to je leta 2018, 67 milijonov evrov. To se pravi, v enem letu porast za 6 milijonov evrov. Na drugem najmočnejšem podprogramu Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost, je bilo v preteklem letu realiziranih dobrih 57 milijonov evrov, leto poprej 53 in še leto poprej 50. To se pravi, da na obeh ključnih podprogramih, ki ju Ministrstvo za kulturo pokriva, beležimo v letu 2020, ponovno poudarim, v strahotno recesijskem letu, najvišje odhodke v celotni zgodovini delovanja Ministrstva za kulturo, kot ga poznamo. Tretji najpomembnejši podprogram po svoji kolikostnosti so Nagrade in socialne pravice na področju kulture. V letu 2020 10 milijonov in 300 tisoč, leto poprej 9 milijonov in 700 tisoč, še leto prej 9 milijonov. To se pravi, tudi tukaj je rast. Treba pa je priznati tudi določene slabosti. Na podprogramu Mediji in avdiovizualna kultura je bilo realiziranih 9 milijonov in pol, leto poprej pa skoraj 11 milijonov, še leto poprej pa samo 9 milijonov. To se pravi, da gre dejansko za nihanje, toda po mojem skromnem mnenju nikakor za takšno nihanje, da bi minister zavoljo tega moral odleteti. V proračunskih debatah v preteklem letu pa tudi pri sprejemanju določenih protikoronskih paketov smo poslušali strahotna lamentiranja o tem, kako Ministrstvo za kulturo zanemarja sektor založništva v tistem delu, ki ga sofinancira. Podprogram Založništvo je eden manjših znotraj odhodkovne strukture ministrstva. V letu 2020 je bilo realiziranih 5 milijonov in 400 tisoč, leto poprej 5 milijonov 500 tisoč, še leto poprej pa 5 milijonov 400 tisoč. To pomeni, da je bilo znotraj tistih gabaritov, ki veljajo praktično že 3 leta. Tu pa smo poslušali apokaliptične ocene, kako bo vse skupaj propadlo. Gospe in gospodje, to, kar sem zdaj predstavil in naštel, je, recimo temu, podržavljeno oziroma podružbljeno pojmovanje kulture, ki je reducirana na skrb za umetniško in dozdevno umetniško produkcijo in reprodukcijo. Ta produkcija in reprodukcija še nikoli ni bila tako zajetna, kakor je danes. In še nikoli se je ni udeleževalo toliko ljudi. Tako rekoč je komajda še moč najti človeka, ki vsaj na skrivaj ni udeležen v vseslovenski zaroti pisanja pesmi, ki vsaj ob nedeljah ne poskuša slikati, ki ne prepeva v vsaj enem pevskem zboru ali, če grem na bolj množično raven, ki vsaj ne gleda televizije. Nacionalna televizija pa, kakor vemo, se ima za največjo kulturno tovarno znotraj narodovega občestva. Tisti redki, ki so nekoliko zahtevnejši ali pa ki smo nekoliko zahtevnejši, ki imajo prirojeno zdravo nezaupanje, distanco do obstoječega stanja, ti utegnejo kdaj pomisliti, da kultura vendar ne more biti samo to, s čimer upravlja Ministrstvo za kulturo. Ti razumejo kulturo tudi kot intelektualno, duhovno in vedenjsko stanje in držo ljudi, ki ni nujno v neposredni odvisnosti od kulturnega proračuna in sploh od vsega, kar je mogoče izraziti s številkami. Zanje je kultura tudi način pogovarjanja med ljudmi, vse oblike komunikacije, od bežnega pozdrava, do parlamentarne debate ali pa obravnave na sodišču. Zanje je kultura odnos do narave in kajpada do samega sebe in do drugega človeka, se pravi področje morale, ki ga proučuje etika. Tega dela in tega vidika kulture se ne da izraziti s statistiko in tudi ne z opisnimi poročili. Zazna ga kvečjemu beletristika, od eseja do romana, od lirike do dramatike. In zaznavamo ga kajpada vsi skupaj v kvaliteti našega življenja in naših odnosov, ki sega v pozitivnem spektru od znosnosti do očiščenja in poveličevanja, v negativnem spektru pa od zadrege do brezupnosti. Prepričan sem, da nas avtorji interpelacije kajpada nimajo namena kulturno uničiti, pač pa hočejo tudi kulturo uporabiti kot prevozno sredstvo za svojo ekskluzivno družbeno zamisel, predvsem pa zavarovanje svojih večjih ali manjših pregreh. Eno najbolj nesramnih sredstev izsiljevanja proračunskega denarja pri Ministrstvu za kulturo je grozenje vsake ustanove in vsake kulturne ali umetniške veje posebej, da bo kultura katastrofalno propadla, če njihov projekt ne bo dovolj dobro finančno podprt. Koliko nekulture se je zgodilo v imenu kulture in prav zato, ker so ljudje skušali uganjati kulturo, izhajajoč zgolj iz kulture same. Larpurlatizem v kulturi ne vodi do ničesar drugega kot do absurda. In res, gospe in gospodje, če človek natančneje premisli, stvari se bistveno ne menjajo. Menjajo se samo časi. Nekatere stvari so večne. Med njimi še posebej slepota in zagovednost. Zavoljo tega interpelacije nikakor ne bom podprl. Tako, gospe in gospodje, tole sem vam kanil povedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Elena Zavadlav Ušaj, pripravi naj se Predrag Baković. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Prav lepo pozdravljen minister, državna sekretarka, vsi ostali kolegi in kolegice. Nadaljevala bom tam, kjer sem prejšnji teden končala, in sicer da danes imamo tretji del nanizanke z naslovom Interpelacije. Danes je na vrsti interpelacija ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija. Ministra se že ves čas obtožuje, da je tisti, ki je kriv za beg kulturnikov v tujino, da je kriv za to, da bodo kulturniki, marsikateri izmed njih, pahnjeni v poslovne stiske, v osebne stiske, kot da nismo vsi v isti godlji, kot da ne živimo vsi znotraj Slovenije, kjer je covid, kot da ne živimo znotraj Evrope in kot da nismo ne tem svetu, kjer vlada epidemija skorajda v vseh državah. Vsled temu so vse ostale zadeve, ki mu jih očitate, dejansko resnično neutemeljene. Pa pojdimo po vrsti. Samozaposleni, ki ste jih že tolikokrat na sejah odborov in tudi danes izpostavili, da se minister za njih ne zavzema, ampak da jim krati pravice s tem, ko jim ne podeljuje statusa, bi vas še enkrat spomnila, da so samozaposleni dobili enako kot ostali, ki so bili upravičeni do prejetja temeljnega dohodka v višini 700 evrov in niso bili pozabljeni. Tako da so do danes samozaposleni prejeli skoraj osem milijonov evrov mesečnega temeljnega dohodka. Če pogledamo grafe, koliko jih je bilo samozaposlenih v kulturi vpisanih v razvid samozaposlenih. Od leta 2015 pa do leta 2020 je ta številka krepko narasla. In tudi sedanji minister te številke ni zmanjšal. Narasla je pa za tisoč 243 samozaposlenih. Ob tem se sprašujem, ali imamo v Sloveniji res toliko več kulturnikov, ki jim dejansko pripada ta status, ali pa smo popustili pri kvaliteti. Če se zamislimo, je skorajda nemogoče, da bi toliko več kvalitetnih kulturnikov producirali v zadnjem obdobju v primerjavi s prejšnjim obdobjem, zato dejansko se nekako tukaj ustvarja davkoplačevalska škoda. Strinjam se s tem, da je minister vzel to področje pod drobnogled. To se bo pokazalo v naslednjem obdobju, ne zdaj, kot ste vi hoteli prikazati že takoj po prvih korakih, ki jih je minister naredil. Seveda je treba pregledati celotno področje, zakaj je takšen velik razkorak v številu, in mogoče pogledati, če so kriteriji res preohlapni, kajti na določenih področjih znotraj kulture so se kriteriji resnično znižali. Če pogledamo samo, kako se pridobiva status prvaka v primerjavi s preteklimi leti, je zdaj dosti lažje priti do naziva. Pa ne bom se zdaj spuščala v to, ker ni to tema. Potem glede Metelkove. Zdaj vas bom jaz vprašala mogoče drugače, kot je bilo danes govora, kako je minister nesramno izselil oziroma meče ven te, ki so že toliko let ne tem naslovu. Jaz vas bom pa vprašala, ali bi vi pustili nekoga v vaši lastnini, če 10, 15, 20, ne vem koliko let tistega prostora ne bi rabili, ko bi pa ta prostor ponovno potrebovali, bi rekli ne, ne, ker smo tako dobrega srca, vam pustimo, bodite notri, dejansko lahko ste še notri v naši lastnini. Dejansko to želite od ministra. Ne razumete, da je to lastnina države. Oni so bili dejansko v najemu. Minister jih je opozoril, da iz te stavbe država namerava nekaj drugega narediti in jih je vljudno prosil, da si poiščejo nove prostore. Nič spornega, vse je v skladu z lastninsko pravico. Potem STA. Že velikokrat smo govorili o STA in se spet očita, da se ministrstvo nekako spravlja nad STA. Pa bom še enkrat ponovila, kaj piše v Zakonu o Slovenski tiskovni agenciji: »STA ne sme iz sredstev, pridobljenih za opravljanje javne službe, financirati tržnih dejavnosti.« V pogodbi je zapisano, da mora izvajalec predstavniku ustanovitelja na njegovo izrecno zahtevo nemudoma posredovati vso dokumentacijo o izvajanju javne službe. Tudi sicer mora z njim sodelovati in se odzivati na njegove zahteve po dokumentaciji in pojasnilih. Te obveznosti STA ni izpolnil. In zdaj se bom spet obrnila na vas. Ali mislite, da bi vi prejeli plačilo od Državnega zbora, če ne bi podpisali pogodbe in če ne bi izpolnjevali svojih obveznosti? Verjetno ne. In dejansko se to dogaja zdaj s STA. Nič drugega. Če bo STA izpolnil svoje obveznosti, bo tudi dobil finančna sredstva. Pa pojdimo še na RTV. Pa bom RTV obdelala predvsem z vidika zaposlenih, ker se vedno obračamo na zaposlene, da se dejansko želi vplivati na poročanje novinarjev. Sami veste, da smo imeli kar na nekaj sejah Odbora za kulturo to tematiko o RTV, pa bom samo ta stavek prebrala, da je notranja revizija ugotovila, da je prisotno tveganje neobvladovanja zaposlovanja ne po kakovosti in ne po številu uslužbencev. Če pogledamo dodatek za zaposlene na RTV, ki so ga prejeli v prvem valu in v drugem valu, je ta znašal 2 milijona 123 tisoč. Koliko da potem ministrstvo za RTV? In vi še vedno govorite, da mu želi onemogočiti delo. Tako da marsikatera beseda, ki je zapisana v interpelaciji, se je danes že ovrgla, in tudi jaz bom vsako z vsem do zdaj povedanim ovrgla. Pa bi se mogoče ustavila še pri tem, da minister nima posluha za zainteresirano javnost in za javne ustanove. Minister je edini, ki je do zdaj prisluhnil tako samozaposlenim kot tudi javnim zavodom. Ne vem, ali ste se malo sprehodili po terenu in vprašali javne zavode, koliko sredstev so v preteklosti dobili za obnovitev javne infrastrukture, za katero vemo, da je marsikje dotrajana. Jaz sem v Novi Gorici v neprestanem stiku z direktorji javnih zavodov pa tudi s pristojnimi v lokalnih skupnostih tako v občini Nova Gorica kot v sosednjih občinah, in hvaležni so ministru, da jih je tokrat uslišal. Prvič po dolgih letih se je zgodilo, da so lahko marsikaterem javnem zavodu obnovili opremo, ki je bila dotrajana. Dejansko so se že znašli v težavah, ko niso uspeli koncerta ali neke gledališke igre izpeljati do konca oziroma so improvizirali, da so jo izpeljali. Ta minister je pa to popravil, dal je sredstva. Glede na to da so še odprti razpisi oziroma so se ravnokar zaključili za obnovo kulturne dediščine in tudi z dodatnimi sredstvi še za javne zavode, se bo dejansko še marsikaj v tem letu na tem področju obnovilo. Jaz bi se ministru tudi zahvalila za vse, kar je za Novo Gorico, za vse javne zavode naredil in kar se dejansko še dogaja. Hkrati pa bi se rada osredotočila še na kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah. Ko očitate ministru, da zaposluje po principu samo da je naš, da kima, tudi če ni strokoven, vam bom povedala primer iz svojega lokalnega okolja, ker to najbolj poznam. Zelo tesna sorodnica današnjega predlagatelja interpelacije, pa ne želim zdaj osebno, kolega Matjaž, da ne bi slučajno zdaj to osebno vzeli, ampak kot primer, ker najlažje razlagam na svojem primeru. Tudi ne bom imenovala osebe, ker ne želim škodovati imenu, ampak da boste vedeli, da dejansko pod taktirko SD, dokler je SD bil v vladi in vedno, ko je bil v vladi, je postavil v vseh javnih zavodih v Novi Gorici svoje ljudi. Ta gospa, ki sem jo omenila, je bila postavljena brez ustreznih pogojev, nekaj časa so vztrajali, dokler nismo dokazali, da resnično dejansko nima pogojev. Potem je nekako SD tudi popustil in jo je seveda dal na drugo mesto. Ampak to ni edini primer. In ta ista gospa, ponovila bom, tesna sorodnica Matjaža Nemca, je režirala tudi marsikatero državno proslavo, ne eno, več jih je. Kar se tiče kadrovanja, mislim, da imate vi dosti dosti več masla, kot pa ga ima sedanji minister, ker dejansko resnično utemeljeno kadruje, ne tako kot vi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moram se odzvati, ker nisem razumel tega izvajanja kolegice. Če mislite na Nedo R. Bric, to je gospa, ki je dejansko pripeljala evropsko prestolnico kulture v Novo Gorico, ni moja bližnja sorodnica. Tudi ko je bila v. d. direktorica gledališča, ni imela SD nič s tem. Sem želel samo to pojasniti in ne razumem, zakaj čuti kolegica dolžnost tri minute pred sedmo reči, da je nekdo moj tesni sodelavec. Sem pa zelo ponosen na gospo in mislim, da moramo biti vsi Goričani ponosni, kajti če ne bi bilo nje, Nova Gorica ne bi bila evropska prestolnica kulture. Zato vse čestitke Nedi Rusjan Bric za ta izjemen podvig.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Kolega Matjaž je dejansko zdaj želel to malo sebi v prid speljati, ampak on dobro ve in zavaja zdaj javnost, da on ni v stikih z Nedo Rusjan Bric. Jaz je nisem želela imenovati, ker ne želim tukaj z imeni govoriti, tudi ne bomo govorili o evropski prestolnici kulture, kako je tekla, in ne bomo govorili o vsem, kar se zdaj dogaja, ker to je zdaj že pranje umazanega perila iz novogoriške občine. Tako da bi prosila Matjaža Nemca, ker glede tega in glede imenovanja, kaj se je dogajalo v gledališču, se ne bi rada spuščala v razpravo, ker to ni tema današnje razprave.
Izvolite, predstavnik predlagatelja.
Hvala lepa, predsedujoči. Moram se, saj ste vi to začeli. Neda Rusjan Bric je sestrična moje mame. Torej ne vem, kaj to pomeni, ali je to za vas ožji ali pa ne [[…]]
Spoštovani gospod Nemec, prosim za trenutek [[…]]
[[…]]ampak spoštovani podpredsednik, zdaj ne vem, zakaj ona to govori [[…]]
[[…]]gospa Ušaj, prosim, da ne motite govornika, ko govori.
Hvala lepa. Saj bom zaključil, saj se mi zdi brez zveze, resnično. Ampak če že omenjamo, da povemo stvari tako, kot so. Kot že rečeno, izjemno sem ponosen na to osebo in zato smo lahko hvaležni, da imamo evropsko prestolnico kulture v Novi Gorici zaradi nje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, ura je 22 in prekinjam 19. točko dnevnega reda in 67. izredno sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa.