Comença la sessió. Molt bon dia a totes i tots. D'acord amb l'article 93 del Reglament, la diputada Assumpció Laïlla ha delegat el seu vot en el president del seu grup parlamentari, el senyor Jordi Turull; també la diputada Assumpta Escarp ha delegat el seu vot en la portaveu del seu grup, la senyora Eva Granados, i també ho ha fet la senyora Marta Ribas, que ha delegat el seu vot en el senyor Joan Coscubiela. La llista de preguntes a respondre oralment està en el dossier del Ple i, d'acord amb l'article 161 del Reglament, se substanciaran aquest matí. D'acord amb la sol·licitud presentada pel Grup Parlamentari de Junts pel Sí i de conformitat amb el Govern, i segons el que estableix l'article 81.3 del Reglament, es proposa una alteració de l'ordre del dia que... –d'acord, sí–, que el punt número 7 de l'ordre del dia es pogués substanciar l'últim, és a dir, després del punt número 9. Estan d'acord amb aquesta alteració? [[Pausa.]] D'acord, doncs, s'aprova per assentiment. [[Modificació de l'ordre del dia]] Comencem amb el primer punt de l'ordre del dia, preguntes al Govern... [[Veus de fons.]] Senyor De Páramo, per què em demana la paraula?
Sí, por una cuestión de orden...
Digui, digui...
Sí, queríamos incluir una modificación del orden del día en el Pleno, previsto en el artículo 81, en el apartado 3, del Reglamento, para que se incluya en el orden del día de este Pleno un nuevo punto, a sustanciar tras el punto número 15, que consistiría en la votación de: «Solicitud de comparecencia del presidente de la Generalitat davant del Ple, sobre unes afirmacions del senador Santiago Vidal, de les quals es poden deduir diverses irregularitats i il·legalitats, comeses presumptament pel Govern. Formulada por mi grupo, como saben, esta petición. Le pediríamos, además, que esta petición se adhiera..., en el caso de que se adhiera a cualquier grupo parlamentario, como sabe, al artículo 81.3 y que contemos con la mayoría de diputados necesarios, que la votación de la inclusión de este punto se realice a continuación como punto número 1 del orden del día. Gracias, presidenta. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]]
Senyor Rodríguez?
Gràcies, presidenta. D'acord amb el que ha anunciat el portaveu del Grup de Ciutadans, i d'acord amb l'article 81.3 del Reglament, el nostre grup parlamentari s'adhereix a aquesta proposta.
Doncs, d'acord amb el Reglament, com que ho han demanat dos grups parlamentaris, se sotmetrà a votació aquesta petició. [[Veus de fons.]] Primer, el senyor De Páramo; després, la senyora Rovira; després, el senyor Coscubiela. Senyor De Páramo.
Sí, gracias, presidenta. Antes de que se proceda a la votación, si sería posible leer el contenido de la iniciativa.
Sí, sí..., si surt que es vota, podrà llegir-lo, cap problema. [[Veus de fons.]] Senyora Rovira... [[Remor de veus.]] Senyora Rovira, per què em demana la paraula?
Sí, davant de les observacions que fa el senyor Iceta, aquí, en veu baixa, jo demanaria que, abans que es procedís a la votació, cada grup parlamentari tingués la possibilitat de donar els arguments per procedir a la següent votació. Que s'argumenti per què es demana i el sentit del vot, que cada grup parlamentari pugui explicar per què es vota d'una manera o d'una altra; és a dir que hi hagi substanciació d'aquest punt, prèvia a la votació.
D'acord. Senyor Coscubiela, per què em demana la paraula?
Sí..., anava a fixar posició, però, evidentment, amb l'ordre que la presidenta acordi. [[Remor de veus.]]
D'acord, doncs. En tot cas..., com diversos grups ens han demanat per fixar la posició, començarem, en tot cas, pel grup de l'oposició. Si volen començar, la senyora Inés Arrimadas o el senyor De Páramo?, després continuarem i al final acabarà el grup majoritari. Senyor De Páramo...
Gracias, presidenta. Bien, el objeto de esta modificación del orden del día para incluir este punto es porque queremos dar la oportunidad al presidente de la Generalitat de que se explique, pero de que se explique en sede parlamentaria y delante de todos los catalanes. Lo que no puede ser es que el señor presidente de la Generalitat, el señor Puigdemont, solo hable de los temas que a él le interesen y no de un tema tan grave como son esas afirmaciones que hizo el señor Vidal, donde acusa directamente al Gobierno de haber cometido delitos. Creemos que es una oportunidad de que el presidente dé la cara; es una oportunidad de que el presidente dé todas las explicaciones necesarias para aclarar esta cuestión, y creemos que, en democracia, el primero que tiene que rendir cuentas, en el Parlamento de Cataluña, es el president de la Generalitat. Muchas gracias.
Moltes gràcies, senyor De Páramo. A continuació, pel Grup Parlamentari Socialista, el senyor Ferran Pedret té la paraula.
Gràcies, presidenta. El Grup Parlamentari Socialista donarà suport a la introducció d'aquest nou punt amb el benentès que, si finalment es substanciés, no caldria que el senyor Puigdemont comparegués a la comissió d'investigació, que, com és sabut, també es constituirà, previsiblement, per tractar aquests assumptes. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Pedret. A continuació, el senyor Joan Coscubiela.
Gràcies, senyora presidenta. Bé, no sé si el Reglament està previst per aquestes coses, però, tenint presents els precedents amb els que s'ha utilitzat aquest sistema, costa molt dir que no, sobretot perquè haurem de concebre tots, haurem d'acceptar tots que el tema Santi Vidal està tot menys tancat, i que la solució de no voler comparèixer ni els membres del Govern, ni el president, ni el senyor Santi Vidal, no és una solució. L'hi hem dit moltes vegades: «Vostès ens deuen encara una explicació, a aquest Parlament i al conjunt de la ciutadania de Catalunya. Només hi han dues hipòtesis, i si n'hi ha una tercera, expliquin-la. Una hipòtesi és que el que va dir el senyor Santi Vidal és veritat, i, si fos així, estaríem davant de delictes greus, dels quals vostès haurien de donar compte. Vostès diuen que no. Però, aleshores, l'altra hipòtesi és que el senyor Vidal, Santi Vidal, va cometre una gran estafa política. I com que ningú creu que el senyor Vidal fos un llop solitari –molt probablement estava executant un guió que altres li havien escrit–, algú haurà d'explicar si forma part de la lògica del procés anar explicant a la gent les mentides i les estafes que va vessar el senyor Santi Vidal: o és veritat i és delicte o és mentida i és una estafa política? I si hi ha una tercera oportunitat, si hi ha una tercera explicació, una tercera hipòtesi, senyor Puigdemont, expliqui'ns-la... I, sobretot, si és mentida, a vostès els han acusat d'un delicte, i, per tant, això és una calúmnia, el normal seria que el Govern exercís accions penals; també li demanarem explicar..., també li demanem que ens expliqui perquè no les exerceix. En qualsevol cas, crec que és una bona oportunitat: no podran, vostès, fugir eternament, han de venir a donar la cara alguna vegada. Clar que sempre poden practicar la doble vida política..., que fins ara els ha funcionat. Gràcies.
Senyor Coscubiela, això sí que està previst en el Reglament, precisament ho fem per això, perquè està previst. [[Veus de fons.]] No..., jo li..., per això, com que vostè ha dubtat, doncs, jo ja el trec del dubte i li dic: «Sí, sí, que està previst, per això ho fem. [[Veus de fons.]] Està molt bé dubtar, està molt bé. [[Rialles i veus de fons.]] Doncs, jo ja l'he tret del dubte, i tots contents... Per part del Grup Parlamentari Popular, qui vol...? [[Veus de fons.]] Senyor Rodríguez, endavant...
Gràcies, presidenta. Bé. Com es poden imaginar els membres del nostre grup parlamentari no tenim per costum assistir als actes que organitza Esquerra Republicana, ni l'Assemblea Nacional de Catalunya, ni Òmnium Cultural; però, a mesura que hem anat coneixent el contingut de les conferències que es desenvolupen sota l'organització d'aquestes entitats, ens hem anat alertant. Ho vam fer quan vàrem conèixer el contingut de les declaracions de l'exjutge i exsenador Santi Vidal, però també ens han alertat, per exemple, conferències del secretari d'Hisenda del Govern, el senyor Lluís Salvadó, o del portaveu d'Esquerra Republicana en el Congrés, el senyor Gabriel Rufián, o, fins i tot, algun membre del Departament d'Afers Exteriors o com es digui aquest departament, que ha canviat el seu nom recentment. Entenem que no és un tema que afecti, únicament i exclusivament, un departament. És un tema que entenem que és transversal de tot el Govern, que hi han acusacions que afecten una part important del Govern, i, per tant, entenem que és absolutament imprescindible que, aquella persona que és l'encarregada de dirigir el Govern, i, per tant, és la..., sota la qual el Govern desenvolupa les seves actuacions, doni explicacions i doni el seu parer amb relació a aquestes afirmacions que s'han anat fent en determinats actes públics. I, per tant, donarem suport a aquesta proposta de compareixença del president, davant del Parlament.
Moltes gràcies, senyor Rodríguez. Per part de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la senyora Anna Gabriel.
Sí, molt bon dia a tothom. El que entenem que procedirem a fer és simplement avançar una votació que ja estava prevista, perquè hi ha justament una moció sobre política fiscal del Grup de Ciutadans, que, en el seu primer punt, ja preveia la votació al voltant de la compareixença del president. Tant hi fa, en parlem ara i en parlarem, segurament, després. I nosaltres ens reiterarem al que ja diem des de fa aproximadament tres setmanes: nosaltres volíem atendre la compareixença del vicepresident, ho vam fer, i, per nosaltres, la qüestió està tancada. [[Remor de veus.]] El que d'alguna manera..., si no us importa, d'alguna manera el que sí que ens inquieta és que, aquelles forces polítiques que diuen que no fem altra cosa que parlar del procés, sembla ser que no volen fer altra cosa que parlar del procés... [[Alguns aplaudiments.]] Perden l'oportunitat, per exemple, de portar a fiscalia a la senyora Sáenz de Santamaría, que va dir una cosa tan greu com que «para hacer una tortilla se tienen que romper los huevos, o perden l'oportunitat, per exemple, de donar resposta als milers i centenars de milers de persones que vam sortir als carrers el dissabte per reclamar que s'obrin les fronteres d'una vegada. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Gabriel. A continuació, la senyora Marta Rovira.
Sí, gràcies presidenta. En primer lloc, i respecte a la petició que es fa, nosaltres hem de dir que ja ha comparegut, el vicepresident del Govern; ha comparegut, també, el secretari Lluís Salvadó, de motu proprio, a més a més, al Parlament, per donar les explicacions que així els van demanar cadascun dels grups, van contestar totes i cadascuna de les preguntes. També, recordar als portaveus aquí que, ara fa quinze dies, en una sessió de control com aquesta, el president del Govern va respondre totes les preguntes que li van fer tots els grups de l'oposició, que anaven totes ells sobre el cas del Santi Vidal. Per tant, entenem que també el president del Govern ha donat totes les respostes sobre aquest tema. També, dir que, aquest Ple, és a dir, en sessió de demà, hi ha dues de les mocions que responen a dues de les interpel·lacions en les que votarem punts que fan referència a això mateix que vostès estan sotmetent ara a votació. Per tant, demà tindrem temps de debatre-ho i tindrem temps de tornar-ho a votar. No obstant, és igual, votarem ara també, en un instant, i votarem que no per tots aquests motius. A més a més, vostès, els grups de l'oposició, els principals grups de l'oposició, estan debatent sobre si fer una comissió d'investigació i tornar a treure aquest tema per acabar d'investigar fins al fons. No obstant això, nosaltres, sàpiguen que ja els avancem les conclusions. Les «hipòtesi, que només n'hi ha una, no hi ha «les hipòtesis, n'hi ha una, són les que hi han, i és que el senyor Santi Vidal va demanar disculpes; el senyor Santi Vidal va explicar que no havia contrastat prou bé les informacions, amb tota la feina que estava fent el Govern... [[Remor de veus.]] I... –atenció, notícia, per això que vostès saben tant poc de fer–, i el senyor Santi Vidal va assumir la seva responsabilitat i va plegar del seu càrrec, del seu escó del Senat. [[Remor de veus.]] És que és el senyor Santi Vidal qui ha assumit la responsabilitat. Acceptin-ho! Perquè, senyors de Ciutadans, s'estan quedant en un monotema una altra vegada... [[remor de veus]] , que és: Santi Vidal. Sessió de control passada? Santi Vidal. Interpel·lació i moció? Santi Vidal. Ara, votació? Santi Vidal. Escolti'm, és que anem molt bé, nosaltres, si vostès només es queden amb aquest tema. [[Remor de veus.]] Doncs, miri, deixi'm que l'hi expliqui, fins i tot, per la responsabilitat que en tinc jo. El Santi Vidal ja l'ha assumit, la seva responsabilitat, ja ha explicat quina és la hipòtesi que hi ha aquí. I només n'hi ha una, i és aquesta. Per tot això i molt més, nosaltres votarem que no. [[Aplaudiments.]]
Senyor De Páramo, en vol fer la lectura ara o després?, que ara anirem..., després cridarem a votació. [[Veus de fons.]] En vol fer la lectura ara? [[Pausa.]] Doncs, faci-la.
«Davant les revelacions de l'excel·lentíssim senyor Santiago Vidal i Marsal, de les quals es deduirien presumptes irregularitats i il·legalitats greus, que comportarien una greu vulneració dels drets i les llibertats fonamentals dels ciutadans, fins i tot constitutives de delicte, i alhora una possible vulneració del principi de lleialtat institucional i, concretament, del seu deure d'acatament de les resolucions del Tribunal Constitucional, efectivament, pel que fa als requeriments personals que ha rebut i que es deriven de la Sentència 259/2015, de 2 de desembre, i els posteriors pronunciaments dels incidents d'execució. La finalitat és donar les degudes explicacions i sotmetre's al degut control parlamentari per part del president de la Generalitat de Catalunya. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor De Páramo. Cridem a votació. [[Pausa llarga.]] Procedirem a la votació. En tot cas... Comença la votació. La compareixença del president de la Generalitat ha quedat rebutjada per 62 vots a favor i 68 en contra. [[Pregunta al Govern sobre el Parc Natural del Montseny]] [[310-00181/11]] Passem al següent punt..., bé, al primer punt de l'ordre del dia, que és: preguntes al Govern. La primera pregunta és sobre el Parc Natural del Montseny, i la formula la senyora Mireia Boya, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé, bon dia a tothom. Tornem a coses molt més mundanes, la Catalunya real, el que passa realment a Catalunya. Conseller, una sentència recent del Tribunal Suprem ha vingut a anul·lar totalment el Pla especial de protecció del medi natural i del paisatge del Parc Natural del Montseny, que es va aprovar l'any 2008, i això retrotreu la normativa de protecció de l'espai a la situació dels anys 77-78. I, com vostè ja sap, doncs, la normativa ambiental ha avançat enormement i això suposa que no només anem quaranta anys enrere pel que fa als límits de l'espai, sinó també pel que fa als usos que hi són permesos. Davant d'aquesta situació i la preocupació del territori, li volem preguntar si el Govern pensa actuar per la via d'urgència per tal d'aprovar una nova normativa de protecció del parc, incloent-hi l'avaluació ambiental estratègica, en col·laboració amb les diputacions de Barcelona i Girona i els divuit municipis afectats, i que aquesta nova protecció estigui enllestida en el termini màxim d'un any; si en aquest nou pla prevaldrà la normativa ambiental actual sobre les consideracions exclusivament urbanístiques, i si en el tràmit tindrà en compte els suggeriments que puguin presentar els diferents actors socials del territori o farà com amb els PDU que estan tramitant ara i els que..., amb una metodologia que ja ens té acostumats a fer. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Boya. Té la paraula el senyor Josep Rull, conseller de Territori i Sostenibilitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Diputada, primera cosa: els PDU –i ho sap–, hi insistirem mil vegades, no s'aproven si no hi ha un consens absolut per part dels ajuntaments, i aquest és el principal sistema, mecanisme de participació. Segona: efectivament, hi ha una sentència que anul·la aquest pla especial de l'any 2008, perquè no es va fer l'avaluació ambiental estratègica; això és així. Però voldria donar un missatge de tranquil·litat. En quin sentit? En el sentit que existeix normativa que protegeix aquest espai. Existeix normativa ja sigui a l'entorn del parc natural, a l'entorn del PEIN... Estem parlant d'una zona de reserva de la biosfera, estem parlant d'un urbanisme que ha avançat. Per tant, hi ha instruments per protegir aquest espai. Però sí que hem d'actuar, i hem d'actuar en dues línies diferents. Farem aquest pla especial, no basat des de l'urbanisme, sinó basat des de la protecció ambiental, i, per tant, serà un instrument molt més potent, i el farem en termes similars als que vostè planteja, amb un sistema important de participació. I segon, sàpiga que també el Govern de Catalunya en aquests moments, via decret, està treballant per ampliar l'abast del parc natural. Per tant, avancem en aquesta línia. Però, mentrestant, missatge de tranquil·litat: hi ha normativa suficient per tal de protegir aquest espai tan sensible per al territori i tan sensible per al país. Gràcies.
Gràcies, conseller. Té la paraula la senyora Boya.
Bé, conseller, la bona voluntat ja l'esperàvem, però la realitat és que la superfície del parc es redueix temporalment en un 50 per cent. I, per altra banda, ja han sortit algunes veus oportunistes que volen aprofitar la situació d'interinatge legal per treure de la nevera, diguem-ne, alguns projectes que han estat a bastament rebutjats per científics, institucions i, sobretot, pel territori. I parlem de coses com la carretera Illes - Sant Marçal o el nou centre de recerca meteorològica al cim del Turó de l'Home, impulsat pel senyor Oriol Puig, que és el director del Servei Meteorològic de Catalunya, que és el germà del conseller del bat de beisbol i que potser faria millor en preocupar-se per la seva denúncia per prevaricació i frau, en lloc de voler urbanitzar els cims de les muntanyes. Dit això, així doncs, donem per suposat que, mentre duri la situació d'interinatge legal produïda per la sentència del Tribunal Suprem, i fins que no sigui aprovat el nou pla especial, aquest Govern decretarà una suspensió cautelar de llicències d'obres, autoritzacions d'infraestructures, canvis d'usos i activitats dins de l'àmbit dels divuit municipis que integren el parc. És així?
Té la paraula el conseller.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Primer, no estem parlant d'una carretera, i vostè ho sap, perquè no està asfaltada, són quatre metres com a màxim, només es preveuen formigonar aquelles zones de pendent, accés absolutament restringit... Per tant, estem parlant d'una via de serveis, i no digui «carretera, perquè no és una carretera. Segon, jo li he explicat que en aquests moments ja existeixen sistemes de protecció, i aquest és un element bàsic, i que aquesta sentència té abast respecte al que ha de passar en el futur, no respecte a les situacions anteriors. I, per tant, jo el que li dic és que en base a això no ens plantegem una suspensió de llicències, però es podria estudiar aquest extrem si la situació ho aconsellés. Aquest és el marc en el qual nosaltres estem treballant. I sempre des del consens –i sempre des del consens–, especialment amb la Diputació de Barcelona i amb els ajuntaments. Jo em pensava que vostè també es referiria als nebots i als cosins. Veig que això no és així, però sap exactament per què reaccionem en aquests termes davant de l'amenaça de l'Aemet d'actuar pel dret si nosaltres no ho aturem, i això vostè ho coneix perfectament. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el pacte de govern amb la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent]] [[310-00175/11]] Segona pregunta, sobre el pacte de govern amb la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, formulada pel Grup Parlamentari Popular de Catalunya. Per a exposar-la té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Senyor Junqueras, la líder dels seus socis de govern, la senyora Anna Gabriel, ha declarat recentment: «La nostra resposta serà cruenta i virulenta. Senyor Junqueras, condemnarà avui aquesta aposta per la violència dels seus socis i trencarà el pacte amb la CUP? Gràcies.
Gràcies, senyor Fernández. Respon el senyor Oriol Junqueras, vicepresident del Govern.
Com vostè sap, aquest Govern i aquesta majoria parlamentària estem fermament compromesos amb la democràcia, amb l'exercici dels drets democràtics, amb l'exercici del dret a vot i, per tant, amb l'exercici d'un referèndum sobre el futur de Catalunya, sobre la independència de Catalunya.
Té la paraula el senyor Fernández.
Gràcies, presidenta. La cultura de la pau és un concepte àmpliament reivindicat per la CUP. Es tracta d'un concepte ampli, molt genèric, i calia que la CUP el concretés una mica. La primera va ser l'alcaldessa de Berga, que va dir textualment: «Donarem hòsties que pariran terror. A continuació va ser la senyora Anna Gabriel: «La nostra resposta serà cruenta i virulenta. Per fi ja sabem en què consisteix la cultura de la pau de la CUP. És una cultura de la pau curiosa, també, que té uns referents ètics i morals com Arnaldo Otegi, condemnat per pertinença a banda armada, o el senyor Carles Sastre, condemnat per assassinat terrorista; tot molt «pacífic. Senyor Junqueras, li exigim que trenqui el pacte amb la CUP. Aquest pacte a hores d'ara és absolutament incompatible amb el civisme, la concòrdia i el pacte, és absolutament incompatible amb els drets fonamentals dels catalans i és absolutament incompatible amb els valors democràtics de la Unió Europea. No restin importància a aquests tipus de declaracions. No es pot pactar amb gent que aposta per la violència. Passi el que passi, avui, condemnin o no –que no ho faran–, també volem traslladar des del Partit Popular un missatge clar a aquells que ens amenacen amb respostes violentes: perdin tota esperança. Perdin tota esperança perquè la violència i les amenaces en les democràcies modernes només debiliten qui les fa. Perdin tota esperança perquè Catalunya és, ha sigut i serà sempre terra cívica, de concòrdia i pacifica. Perdin tota esperança perquè aquí no hi haurà cap tipus de conflicte violent, el que hi haurà és justícia, i d'aquesta no s'escapa ningú, vingui d'on vingui. Senyor Junqueras, nosaltres estem tranquils, en la mesura que sabem que aquest tipus d'idees violentes no triomfaran mai a Catalunya; però també li diem que aquest pacte seu amb la CUP és èticament incompatible amb la democràcia, i, per tant, li exigim que trenquin aquest pacte i que retornin la dignitat a la política catalana. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Fernández. Respon el vicepresident.
Senyor Fernández, com li he explicat fa un moment, nosaltres estem fermament compromesos amb la democràcia, ho hem estat sempre, sense cap excepció, sense mai cap excepció, i li recordo que qui vol exercir el dret a vot, qui defensa el dret democràtic a votar és la majoria parlamentària d'aquest Parlament, i qui la persegueix i qui la judicialitza i qui la vol impedir i qui amenaça amb precintar escoles, etcètera, no som pas nosaltres, sinó més aviat el Govern del partit que vostè representa en aquesta cambra. Per tant... Senyor Fernández, també li voldria recordar que, escolti, aquesta majoria parlamentària, per exemple, està compromesa amb el benestar quotidià dels ciutadans, per exemple en l'àmbit de la salut, mentre que un ministre del seu Govern, del Govern del partit del qual vostè forma part, es vantava amb el seu interlocutor d'haver fet tot el possible per destruir el sistema sanitari a Catalunya. Clar, amb qui vol que ens entenguem? Amb aquells que fan el possible per defensar el sistema sanitari a Catalunya o amb aquells que fan tot el possible per rebentar el sistema sanitari a Catalunya? Doncs, escolti, si vostès es dediquen a fer aquest tipus de declaracions, els qui les fan no dimiteixen ni pleguen, sinó que vostès els premien i els donen la presidència d'una comissió en el Congreso, és evident que nosaltres sempre estarem al costat dels demòcrates, sempre estarem al costat d'aquells que es preocupen pels drets dels ciutadans de Catalunya, pels drets socials dels ciutadans de Catalunya, pels serveis públics dels ciutadans de Catalunya. De la mateixa manera que nosaltres estem compromesos, aquesta majoria parlamentària –vostè n'és coneixedor–, amb, per exemple, acollir els refugiats que són víctimes de les guerres en el Proper Orient i en particular a Síria, mentre que, en canvi, el seu Govern fa tot el possible perquè això no es pugui produir, en contra d'una demanda extramajoritària de la societat catalana. De la mateixa manera que aquest Govern fa tot el possible perquè l'economia catalana continuï creixent a un ritme que més que dobla el ritme mitjà de la zona euro i de la Unió Europea, a un ritme de creixement industrial que triplica el de la mitjana de la zona euro, i, escolti, i malgrat tots els pals a les rodes que tothom sap que ens trobem cada dia, continuem fent-ho. I això és el que continuarem fent, treballant per la qualitat de la vida dels ciutadans de Catalunya i procurant que disposin de totes les eines que tinguin al seu abast. I, sens dubte, les millors eines, les eines de més qualitat són les eines d'un estat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Junqueras. [[Pregunta al Govern sobre les condicions de treball al 061 i el funcionament d'aquest servei]] [[310-00174/11]] Tercera pregunta al Govern, sobre les condicions de treball del 061 i el funcionament d'aquest servei. Formula la pregunta el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Sí; gràcies, presidenta. Senyor conseller, recentment el Departament de Salut ha posat en marxa una campanya per incentivar les trucades al 061, amb l'objectiu de mitigar la situació de col·lapse en les urgències d'alguns hospitals. Davant el previsible increment de trucades, quins recursos s'han incrementat, sobretot amb relació al personal mèdic i al que ha d'atendre les trucades?
Gràcies, senyor Vidal. Respon el senyor Antoni Comín, conseller de Salut.
Sí, bon dia. Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, quan vam posar en marxa la campanya, en una roda de premsa en què vam explicar els seus objectius i el seu funcionament ja vam dir que aniríem incrementant la plantilla de professionals sanitaris i tècnics en funció de l'increment de la demanda i que aniríem fent un ajust dia a dia, perquè era difícil de fer una previsió exacta amb molta antelació de quin seria l'impacte de la campanya sobre la població, i això és el que hem estat fent. Per tant, entre setmana..., hem ajustat, com dic, per tant, la plantilla a l'increment d'activitat. I això vol dir que entre setmana hem posat entre nou i onze professionals, depenent del dia, més; això vol dir entre dos i quatre metges, entre tres i quatre infermeres i quatre tècnics. I en caps de setmana tretze professionals més, que vol dir quatre metges, quatre infermeres i cinc tècnics. L'increment de trucades és molt variable en funció del moment del dia i en funció del dia de la setmana, però sí que tenim la mitjana, que és d'un 4,2 per cent des de l'inici. Tenim un increment de trucades del 4,2 per cent.
Moltes gràcies, conseller. Té la paraula el senyor Vidal.
Sí; gràcies, presidenta. Miri, he parlat amb treballadors del centre de trucades, i ells no han notat cap increment de personal; no l'han notat. Però, és clar, a més, miri, la seva situació laboral s'ha agreujat amb aquesta campanya. No sé si vostè és conscient que el plec de condicions signat amb Ferrovial el 2015, després de l'adjudicació de la gestió del centre de trucades al 061 posant en valor la baixa de més de 2 milions d'euros amb relació a altres ofertes, no s'està complint des de fa més d'un any. El SEM no sembla que en sigui conscient, perquè afirma públicament que sí que es compleix. Miri, ni Ferrovial compleix, ni el SEM li reclama que ho faci. L'hi puc posar exemples: hi ha situacions d'eventualitat amb frau de llei; hi ha discriminació salarial amb relació als compromisos del conveni; no es compleix la formació contínua prevista, imprescindible en un servei com aquest; es varien contínuament els protocols i els calendaris; no es respecta la pausa automàtica entre trucada i trucada; els coordinadors de sala han d'agafar trucades, deixant sense suport la sala. En fi, podria seguir amb una llarga llista. Ni compleixen el conveni laboral –i ja ha estat denunciat repetidament a Inspecció de Treball–, ni compleixen el conveni signat amb el SEM, que hauria d'intervenir –hauria d'intervenir–, conseller, perquè la conseqüència és fer treballar sota una pressió psicològica enorme els treballadors del centre de trucades i al final acabar oferint un mal servei. I no estem parlant d'un servei qualsevol, d'algú que reclama una factura per telèfon. Estem parlant d'un servei d'emergència que s'ofereix com a alternativa a la visita presencial als hospitals; estem parlant de vides humanes; estem parlant que una sola trucada –una sola– mal atesa, pot posar en un perill innecessari la salut del que truca. I hi ha trucades desateses, i hi ha trucades perdudes, i hi ha trucades innecessàriament en espera. Necessitem generar confiança cap a un servei que el volem, conseller, i el volem segur. Per tant, s'ha de ser extremadament curós en la seva gestió, amb el personal necessari i amb unes bones condicions. Escolti'm, volem saber la seva posició respecte d'aquest servei. I miri, si ni Ferrovial compleix ni el SEM li reclama que ho faci, li demanem a vostè que intervingui. Per tant, la pregunta és: què pensa fer, conseller, amb el funcionament del centre de trucades del 061? Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Vidal. Té la paraula el conseller.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor Vidal, no barregem dos coses. Al 061 hi ha dos-centes persones, però per un cantó hi ha els teleoperadors, que són els professionals que han estat contractats per Ferrovial, que va guanyar el concurs per fer aquesta part del servei, que és agafar la trucada i derivar-la, i després hi ha els professionals sanitaris, que són els metges i les infermeres, que són professionals del SEM. De la manera com vostè ho explicava, semblava que anés tot barrejat. Els que contesten les consultes sanitàries no són contractats de Ferrovial, són metges i infermeres del SEM. És més, l'hi donaré les dades: tenim 79..., un 40 per cent –un 40 per cent– de les dos-centes persones que hi ha allà, un 40 per cent són els teleoperadors de Ferrovial, que són 79; després tenim 66 infermeres i 55 metges, que és aquest 60 per cent de professionals del SEM. Com no pot ser d'altra manera, una de les condicions del concurs, una de les clàusules més importants del concurs, era el compliment estricte del conveni. Per tant, efectivament, nosaltres hem de garantir que l'empresa adjudicatària està complint el plec de clàusules. El conveni era per dos anys; es va adjudicar el juliol del 2015; el juliol del 2017 s'ha de fer l'avaluació de com ha funcionat el conveni durant aquests dos anys perquè hi ha la possibilitat de prorrogar-lo per dos anys. I quan arribi el moment, com correspon –a part d'exigir el compliment ja ara mateix de les clàusules del concurs–, quan arribi el moment, cap al mes de juny, estem ja preparant el procés d'avaluació, es farà l'avaluació quan correspon, que és el mes de juny, i en aquell moment es prendrà la decisió sobre si es prorroga o no, o es fa un concurs nou. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les persones en situació de dependència]] [[310-00173/11]] Quarta pregunta al Govern, sobre les persones en situació de dependència. Formula la pregunta el senyor Raúl Moreno, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Fa tot just una setmana es presentava en aquest Parlament el dissetè dictamen de l'Observatori de Dependència. Dos titulars pel que fa a Catalunya: «Al ritme actual, hauran de passar 416 anys perquè tots els catalans i catalanes que estan en la llista d'espera siguin atesos. «Catalunya és l'única comunitat autònoma que ha augmentat la llista d'espera en quatre punts. Honorable consellera Bassa, què farà vostè per revertir aquests desastrosos i preocupants resultats? Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Moreno. Respon la senyora Dolors Bassa, consellera de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputat. El que farem és el que vam explicar a la compareixença, la necessitat d'impulsar el sistema d'atenció domiciliària; per tant, augment de la intensitat del suport al SAD, el servei d'atenció a domicili, les ajudes tècniques, les prestacions tecnològiques, la teleassistència, la teleassistència avançada, el PIAISS, per tant, programes d'adaptació a la llar i suport, l'impuls a la prevenció, que ja sap que és una mesura pendent de la LAPAD, i el desenvolupament de recursos d'atenció diürna. De tota manera, aquest temps que diu vostè jo crec que el podríem doblar o triplicar, perquè, com molt bé sap, les valoracions es poden sol·licitar constantment. Per tant, una cosa és la valoració inicial, però a l'endemà es pot tornar a demanar valoració. Per tant, dir 436, podríem dir 800 o 1.000 anys, perquè cada dia, tothom qui està dintre el sistema, pot tornar a demanar una altra valoració perquè se li actualitzi. Per tant, no és un tema d'anys ni de persones, és un tema de feina ben feta, que és el que estem fent.
Gràcies, consellera. Té la paraula el senyor Moreno.
Gràcies, presidenta. Senyora consellera, no em deixen més tranquil les seves paraules. La situació de dependència a Catalunya és molt preocupant. El dictamen està basat, a més a més, en dades del mateix ministeri passades per la Generalitat de Catalunya. Cada dia que passa, mor una persona amb dependència sense rebre un ajut, a Catalunya. Avui dia, atenem les mateixes persones que l'any 2012. De fet, Catalunya és la segona comunitat autònoma, després de Canàries, amb un major percentatge de persones desateses. La despesa per habitant, a Catalunya, en dependència és inferior a la mitjana estatal. S'han perdut, senyora consellera de Treball, Benestar Social i Famílies, més de tres mil llocs de treball destinats fonamentalment a dones, que són les que majoritàriament es dediquen s aquest sector. Vostè parla moltes vegades també del finançament, i té part de raó, el mateix dictamen ho assenyala: l'any 2016, el Govern del Partit Popular va deixar de pagar 85 milions d'euros a Catalunya en concepte de dependència: a Catalunya i a totes les comunitats autònomes d'Espanya, i no es troben en la situació que ens trobem nosaltres. Podríem haver atès 12.300 persones més; però li recordo, consellera, tres coses: la primera, que, tot i que pagui el PP, la llista d'espera a Catalunya és de noranta mil persones. Per tant, no és només una qüestió de diners; és una qüestió de la mala gestió que s'està portant a terme per part del Govern. I una dada objectiva: que Madrid no paga i que el seu Govern retalla en 40 milions d'euros les ajudes en dependència per al pressupost de l'any 2017, tant per a cuidadores no professionals com per a ajudes directes; que augmenten el copagament de les persones amb grau II en residències catalanes en quaranta-cinc euros, i en més d'un 125 per cent els serveis residencials per a persones amb VIH i persones malaltes per drogodependències. Consellera, compleixi el mandat d'aquest Parlament i presenti el pla de xoc que vam aprovar fa un any. Sis anys de paràlisi en dependència són suficients per constatar la ineficàcia del seu Govern i dels anteriors en aquest tema. Estem a la cua de tota Espanya i de comunitats governades per tots els colors polítics. Passi vostè de l'«estamos trabajando en ello a concretar accions per reduir la burocràcia en la gestió de la dependència, com han fet altres comunitats autònomes. És urgent, és necessari i sobretot, consellera, és un dret. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Moreno. Té la paraula la consellera.
Gràcies, presidenta. Vostè quan agafa els números, senyor Raúl, els agafa, diputat Raúl, a la seva manera. Només li diré unes dades: dels números que diu vostè, els que són reals és que han mort en espera d'una valoració, aquest any 2016, 335 persones, que és una pena, i l'any 2015, 567. Tot i que el grau I va entrar en dependència i, per tant, va entrar el juliol del 2015; però quan vostès manaven el 2010 varen morir 1.600 persones; el 2009, 2.680, i el 2008, 2.860. Per tant, com veurà hem anat treballant força en aquest tema, per una part. Per l'altra, les llistes d'accés a residències, que vostès també en diuen unes dades, no són reals les que donen. A dia d'avui 23.750 persones volen rebre un servei de residència; però d'aquestes, 5.000 ja estan ingressades i 18.000 ja estan rebent una prestació. Per tant... A més a més, el 2016, 2.507 han renunciat a ingressar i a tornar-se a posar a la cua de les residències. Per tant, estem fent feina; n'hem de fer més. Tenim un pla de xoc pel 2017, que no dubto que vostès aprovaran els pressupostos per poder posar endavant totes les mesures que tenim en el pla de xoc, de places, de temes que tenen a veure amb el reforç del sistema, amb la millora dels immobles...
Consellera...
...i amb la millora de l'atenció.
...ha exhaurit el temps.
Gràcies.
Cinquena pregunta al Govern, sobre les dades fiscals. [[Pregunta al Govern sobre les dades fiscals]] [[310-00176/11]] Formula la pregunta el senyor Fernando de Páramo, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Sí, seguiremos hablando del caso Vidal hasta que ustedes nos respondan a las preguntas. Y si siguen escondiendo al presidente [[aplaudiments]] de la Generalitat, cada día. Prepárense, porque les vamos a preguntar cada día, hasta que ustedes den respuestas y hasta que comparezca el presidente de la Generalitat. Ustedes son los reyes del monotema y les ha salido un nuevo monotema con el que no contaban [[remor de veus]] , que es el señor Vidal. Dos preguntas muy directas y muy claras, señor Junqueras. ¿Asistió usted o alguien de su equipo a alguno de los actos que realizó el señor Vidal durante más de tres meses por toda Cataluña? Y segunda pregunta: ¿van a iniciar ustedes alguna acción legal contra el señor Vidal por haberles difamado y por haberles imputado delitos? Gracias.
Gràcies, senyor De Páramo. Respon el senyor Oriol Junqueras, vicepresident del Govern.
Bon dia, senyor De Páramo. Gràcies, presidenta. Veig que vostè s'hi troba a gust en el monotema, que no en surt mai, del monotema. Escolti, l'altre dia vam fer una compareixença, que, si no m'equivoco, va ser de cinc hores i mitja, perquè vam encadenar dues compareixences, una com a vicepresident, l'altra com a conseller d'Economia i finances. Van tenir, si no m'equivoco, vint torns d'intervenció entre els diversos grups de l'oposició; vam contestar totes les preguntes hagudes i per haver-hi i, per tant, com que les vam contestar totes, escolti, aquestes també les dono per contestades. No. No hi vaig assistir, ja l'hi vaig dir. I a més a més, escolti, reiterar el nostre bon ús de totes les dades, el nostre..., el fet de que vam demanar a l'Agència de Protecció de Dades una investigació, que la vam demanar l'endemà mateix, que està en marxa des del dia 30 de gener, que, per tant, seran unes dades públiques. Vostè segur que quedarà absolutament tranquil al respecte, i el monotema, almenys en aquest capítol del monotema, se li acabarà, haurà d'inventar alguna altra cosa. Té bons mestres, eh?, a l'hora d'inventar.
Gràcies, vicepresident. Té la paraula el senyor De Páramo.
Bien; al señor Vidal lo inventaron ustedes, no Ciudadanos. [[Aplaudiments.]] Lo metieron en su partido; le encargaron la constitución catalana. El señor Artur Mas lo metió, lo puso a dedo como asesor, además, del Gobierno; y después usted lo puso número uno y lo hizo senador. Por tanto, nos han regalado el mejor invento que ha hecho Esquerra Republicana desde que nació, que es el señor Vidal. No me ha contestado a la pregunta: si alguien de su equipo…, me imagino que usted no estuvo en esos actos por su agenda de vicepresidente, pero como usted es el presidente de Esquerra Republicana y esos actos han sido además promocionados por sus redes sociales, por sus canales; hicieron notas de prensa: «No us perdeu aquesta tarda la xerrada del Santi Vidal. «Fes la teva proposta a la república que farem amb el Santi Vidal. Ustedes hicieron una campaña bajo el título la «República que farem; ya hemos visto la república que ustedes harían según las declaraciones del señor Vidal. Pero hicieron una serie de actos, muchos actos, que estaban patrocinados directamente por su partido. Por tanto, yo me imagino que alguien de su partido estría en esos actos, si ustedes los organizan; alguien de su equipo de Gobierno estaría en esos actos; alguien que a lo mejor esté sentado en este hemiciclo imagino que estaría en esos actos. ¿Cómo puede ser que hagan once actos ustedes, de Esquerra Republicana, durante tres meses y nadie de su equipo ni nadie de su partido se entere de que el señor Santiago Vidal está imputándole delitos durante tres meses por toda Cataluña? O ustedes se organizan muy mal en Esquerra Republicana, que me consta que no, o es que entonces no se enteran de lo que pasa en los actos de su partido. Y, después, la segunda pregunta no me la ha contestado, señor Junqueras. ¿Van a iniciar ustedes alguna acción legal contra el señor Santi Vidal? ¿Van a poner alguna demanda? ¿Se van a querellar directamente contra un señor que está imputándole delitos a su Gobierno? Porque a mí me gustaría que el Gobierno de Cataluña, cuando le mientan y cuando le imputen delitos..., pues que el Gobierno de Cataluña haga algo y no se quede de brazos cruzados, porque, si no, parece que es gratis imputarle delitos y difamar directamente contra el Gobierno. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor De Páramo. Senyora Rovira, per què em demana la paraula?
Sí, presidenta, per una qüestió d'ordre, per fer la reflexió que estem en una sessió de control al Govern de la Generalitat. I jo demanaria que les preguntes que es dirigeixin als membres del Govern siguin en tant que les responsabilitats del Govern que ocupen i que desenvolupen, no preguntes respecte a determinats partits polítics, campanyes de determinats partits polítics. En tot cas, aquestes preguntes s'han de formular a altres responsables polítics, i les contestarem degudament. Però demanaria que en la sessió de control es cenyeixi... [[Forta remor de veus.]] Apel·lo al principi de congruència; apel·lo al principi de congruència que està recollit al Reglament del Parlament, i demanaria que la Mesa fes avinent aplicar el principi de congruència. [[Aplaudiments.]]
Senyor De Páramo, per què em demana la paraula?
Sí, por alusiones directas.
Digui. Trenta segons.
Gracias. Se les ve muy nerviosos con el caso Vidal, que hasta usted tiene que pedir la palabra para defender al señor Junqueras, pero yo ya lo he dicho muy claro en mi pregunta: si hay miembros del Gobierno y miembros del equipo directo del... [[veus de fons]] –vea usted las transcripciones–, miembros del equipo del señor Junqueras que asistieron a esos actos. Por tanto, le pediría al Gobierno y al grupo que da apoyo al Gobierno que no le diga a la oposición cómo tiene que hacer su trabajo, porque ahora sí hay una oposición en Cataluña, que antes no la había. [[Aplaudiments.]]
Gràcies per les aportacions, però entenem que serà aquesta Mesa qui valorarà les preguntes que s'han de fer. De tota manera, ara té la paraula el vicepresident.
Gràcies, presidenta. Senyor De Páramo, nosaltres..., ahir, si no m'equivoco, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va desestimar una demanda en aquesta direcció, perquè va considerar que no té fonament, que les declaracions no tenen autenticitat, no tenen veracitat. Per tant, em sembla que la resposta ja li han donat els jutges al respecte. Recordi que nosaltres hem encarregat una investigació a l'Agència de Protecció de Dades. Per tant, esperi's a tenir aquest resultat, i segur que quedarà tranquil al respecte. A més a més, li recordo que el senyor Santi Vidal va fer unes declaracions en una determinada direcció i les va fer just en sentit contrari, rectificant el que havia fet, amb el mateix nivell de publicitat. Per tant, és evident que no hi ha fonament per presentar una demanda penal, perquè la mateixa intensitat amb la que fa una declaració la utilitza per desmentir aquella declaració que ha fet. Ell ha assumit aquesta responsabilitat, ha dimitit del seu càrrec; per tant, em sembla que les seves responsabilitats estan més que assumides. I li recordo que el que nosaltres fem és, per exemple, continuar utilitzant l'agència tributària per lluitar contra el frau fiscal. En aquests dos últims anys hem aixecat 360 milions d'euros de frau fiscal. Espero que això no li sàpiga greu. Espero que vostè prefereixi que combatem el frau fiscal i no com fan els seus socis en el Govern espanyol, que al que es dediquen és a fer amnisties fiscals. Nosaltres d'amnisties fiscals no en fem, nosaltres treballem per lluitar contra el frau, nosaltres treballem per donar els millors serveis als ciutadans de Catalunya, nosaltres treballem per fer les coses ben fetes, com les hem fet sempre i com les continuarem fent sempre. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre la infància i l'adolescència]] [[310-00177/11]] Pregunta al Govern sobre la infància i l'adolescència. Formula la pregunta el senyor José María Espejo-Saavedra, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Señora consellera, el último informe de Save the Children nos informaba que la pobreza infantil se ha disparado ni más ni menos que un 23 por ciento en Cataluña en los últimos dos años. Medio millón de niños catalanes viven por debajo del umbral de la pobreza, y de ese medio millón trescientos mil niños viven en hogares en los que la única persona que trae algo de dinero a casa tiene un trabajo temporal. Ante estos datos, mire, yo podría preguntarle qué han hecho ustedes para revertir la situación, pero como precisamente ha empeorado mientras ustedes gobiernan, mientras gobernaba Convergencia, mientras gobierna ahora Esquerra y Convergencia, con el apoyo de la CUP, la pregunta más correcta es: ¿qué han hecho ustedes para que esta cuestión vaya tan rematadamente mal? Gracias.
Gràcies, senyor Espejo. Respon la senyora Dolors Bassa, consellera de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, presidenta; gràcies, diputat. Com diu l'informe Save the Children, vostè deu haver vist clarament que és del 2008-2015; nosaltres estem al Govern des d'inici del 2016. Per tant, sí que hem anat treballant, i del que informava era del que hi havia abans del 2015. Malgrat això, és un informe preocupant; hi estem treballant. De fet, tenim reunions amb ells per veure exactament d'on són aquestes dades, perquè segons diu l'informe són de l'Idescat, i les dades que nosaltres tenim de l'Idescat són que del 2013 al 2015 les rendes familiars han augmentat un 4,4 per cent, i en el segon quintil, que vostè sap que l'Idescat marca per quintils, un 3,8 per cent. Per tant, no coincidirien. Malgrat això, tot l'any 2016 hem estat treballant, i sap que tenim moltes propostes per al 2017. Gràcies.
Gràcies, consellera. Té la paraula el senyor Espejo.
Sí; gracias, presidenta. Consellera, ustedes siempre lo hacen todo bien, y si algo sale mal es culpa de los demás. En este caso le echa la culpa a sus actuales socios de gobierno de Convergència, ¿no? Mire, usted aquí reconoció que no se ha invertido todo lo que se tenía que invertir. Si lo reconoce, ¿qué es lo que está pasando? Que no hacen nada. Y, mire, yo, más que criticarlo, también le ofrezco cosas que pueden hacer y que nosotros hemos presentado en este Parlamento. Por ejemplo, la Ley de prestación para las familias con hijos a cargo, que está tramitándose, a instancias de Ciutadans, en este Parlamento. ¿Van a votar a favor? ¿Van a votar a favor en este Parlamento o la van a retrasar? ¿O van a hacer como en los presupuestos rechazando nuestra propuesta de destinar 23 millones de euros a la educación de cero a tres años a la que ustedes han destinado en el presupuesto que presentaron cero euros? ¿O van a hacer como con nuestra propuesta de gratuidad de los libros de texto, rechazándola e impidiendo siquiera que se debatiera aquí? –ustedes que hablan de que aquí no les dejan debatir de todo. Pues aquí no se puede debatir, porque ustedes votaron en contra de la gratuidad de los libros de texto de todos los catalanes, de todos los padres y los niños catalanes. Mire, sus actos, lo que ustedes finalmente hacen, no tienen nada que ver con sus palabras. Durante su Gobierno, la pobreza infantil empeora, y no solo no hacen nada para solucionarlo, sino que ponen palos en las ruedas, palos en las ruedas para las propuestas que la oposición trae aquí para suplir su inacción. Consellera, la inversión en infancia es el mejor ascensor social. Ustedes se han cargado ese ascensor y ni siquiera dejan que los demás propongamos soluciones. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Espejo. Té la paraula la consellera.
Si «ustedes se han cargado el ascensor, deu ser que això permetrà que vostès ens aprovin el pressupost de l'increment d'un 11 per cent a les partides d'infància, per tant 237 milions; un increment del 8,4 de suport a les famílies, 20 milions d'euros; la inclusió social i la lluita contra la pobresa en la part infantil, 212 milions d'euros, per tant, un augment del 8,2. I espero que d'aquí a un temps jo pugui dir que vostès no s'han carregat l'ascensor perquè no han votat a favor dels pressupostos. Però més enllà d'allò, si mirem les conclusions d'aquest informe que diu vostè, que, com molt bé explico, és 2008-2015, diu: «Recuperar la renda mínima d'inclusió. Vostè sap que estem en aquests moments treballant per aconseguir una renda garantida, que és la millor defensa de les famílies, el millor dret cap a les famílies, perquè serà una renda per a tots els membres de les famílies; una prestació universal que va directa a les famílies, i, per tant, a tots els infants. Però, a més a més, tenim el Pla integral de suport a les famílies, per als infants, i l'Observatori de la Família; tot novetats d'aquest 2016, que vostès no han tingut en compte a l'hora de fer aquesta pregunta el 2017, i només miren abans del 2015. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les línies de suport i ajuts per a fomentar la competitivitat i la sostenibilitat del sector agroalimentari i el desenvolupament econòmic, social i ambiental del medi rural]] [[310-00179/11]] Pregunta al Govern sobre les línies de suport i ajuts per a fomentar la competitivitat i la sostenibilitat del sector agroalimentari i el desenvolupament econòmic, social i ambiental del medi rural. Formula la pregunta la senyora Carmina Castellví, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera Serret. El juliol del 2015 la Comissió Europea va aprovar el Programa de desenvolupament rural de Catalunya corresponent a la programació 2014-2020. Aquest PDR és fruit del treball conjunt entre l'Administració, el sector i un seguit d'agents que actuen al territori i que elaboren una diagnosi prèvia i una anàlisi DAFO, que va durar més d'un any, que conclouen unes mesures i un pressupost que defineixen finalment el programa, el qual és d'aplicació al llarg del període financer 2014-2020. I és així com ha de ser, amb una planificació conjunta i un enfocament integrador que haurien de tenir les polítiques en els nostres territoris rurals, i que posin en relleu els valors intrínsecs, les dinàmiques que s'hi donen i les oportunitats i els reptes del món rural. Fa un any i mig que aquest programa s'està desenvolupant amb un notable èxit en totes les mesures a aplicar, com es demostra amb els 1.146 expedients tramitats per a la millora de la competitivitat, prioritzant els joves i les explotacions agràries prioritàries, o les 712 incorporacions de joves agricultors, o els 12.725 beneficiaris d'ajuts a la sostenibilitat agrària, o els 4.932 beneficiaris en zones amb limitacions naturals. I tampoc podem oblidar el programa Leader, gestionat pels 11 grups d'acció local que representen el 73,24 per cent del territori, 556 municipis i una població de més de 770.000 persones, i que en el període passat aquest programa va suposar la creació de 565 empreses, el suport en la millora o ampliació de 958 existents, la creació de 1.697 nous llocs de treball i la consolidació de 8.986 existents, essent gairebé l'únic programa que en temps de crisi va poder donar suport econòmic i tècnic a l'emprenedoria i a l'activitat econòmica dels territoris rurals. És per tot això que interessa saber a aquesta diputada i al seu grup parlamentari quines són les línies de suport i ajut a fomentar la competitivitat i sostenibilitat del sector agroalimentari i el desenvolupament econòmic, social i ambiental del medi rural? Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Castellví. Respon la senyora Meritxell Serret, consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació.
Moltes gràcies, presidenta; moltes gràcies, diputada. Certament, ho heu dit molt bé: tenim el Programa de desenvolupament rural; el Programa de desenvolupament rural és una de les principals línies polítiques de la política agrària a nivell europeu i també a nivell d'aquest país, i és fruit d'un treball conjunt i d'un pacte assumit per molts actors, pels principals agents representants de les organitzacions professionals, però també de tots els agents del món rural. A partir d'aquest treball conjunt, d'aquest pacte, ens correspon, com a govern, executar amb el màxim rigor i responsabilitat totes les mesures programades i tots els recursos que hi han previstos en aquest període, aquests 810 milions per a aquest període fins al 2020. I aquesta responsabilitat suposa assegurar en aquesta execució que podem donar garanties de que convoquem les mesures cada any i que, a més a més, mantenim aquesta visió de conjunt, perquè hem de tenir en compte les línies per al sector agrari, però també per al sector forestal, però també per a la modernització de regadius, però també per a la transformació, i aquesta producció de proximitat i de qualitat, o el que podria ser el cooperativisme, i, com bé heu dit, el programa Leader, eh?, que té aquesta extensió amb la diversificació econòmica que necessitem per al nostre país. A partir d'aquesta visió global i aquesta responsabilitat hem de ser capaços també de mantenir el rigor i tota la confiança que hem sabut tenir fins ara amb la Comissió Europea. Perquè vull destacar que aquest any, gairebé per segon any, estem amb zero de correcció financera, d'acord? Això vol dir que hem sigut capaços de fer una execució exemplar. No hi han gaires comunitats a l'Estat espanyol que en puguin presumir. A partir d'aquí, com bé heu dit, en el que és el contracte global d'explotació, el 2015 hem aconseguit dades rècord en beneficiaris; per al 2016, amb la previsió pressupostària d'augmentar gairebé un 30 per cent dels recursos al contracte global, volem mantenir aquesta dinàmica i estem consensuant la convocatòria del 2017 per continuar en aquesta bona dinàmica. Però, hi insistim, això ho fem conjuntament, i ja hem pactat també amb el sector el que està previst de revisió del PDR al 2018. El 2018 hem de treballar conjuntament per millorar i adaptar tot aquest PDR, tenint en compte l'aplicació, el que ens hem trobat en aquests primers anys d'aplicació, però sobretot per mantenir aquests objectius que busquem. I treballarem amb tots els agents que formen part del comitè de seguiment del PDR i els altres agents que també necessitem consultar del territori per assegurar que el PDR continua sent una eina per a avançar en aquest pacte nacional per una política alimentària de país que asseguri producció local d'aliments i una gestió sostenible del medi. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'estat d'execució del Corredor Mediterrani]] [[310-00180/11]] Pregunta al Govern sobre l'estat d'execució del Corredor Mediterrani. Formula la pregunta la senyora Meritxell Roigé, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Conseller Rull, el Corredor del Mediterrani i el que aquest suposa per al país ha estat objecte de debat moltes vegades en aquest Ple del Parlament, i malauradament avui n'haurem de tornar a parlar. I dic «malauradament perquè de nou ens trobem amb incompliments importants per part de l'Estat quant a la seva execució i també quant a la seves prioritats. Partim, i cal recordar-ho, que el territori pel qual passa el Corredor del Mediterrani genera el 46 per cent del PIB de l'Estat i, a més a més, conforma una àrea que destaca en termes d'economia, d'indústria, d'exportacions, d'atracció d'inversions, d'innovació i de turisme. Aquest territori concentra més del 50 per cent de les exportacions i de les importacions del conjunt de l'Estat i, si ens fixem amb el nombre d'empreses, l'àrea supera el 63 de les empreses exportadores i també el 61 per cent de les importadores. I a aquestes dades cal afegir també que els ports per on passa el Corredor del Mediterrani concentren més del 60 per cent de la concentració de mercaderies i més del 80 per cent del moviment de contenidors. I davant d'aquestes xifres caldria pensar que l'Estat prioritza les actuacions en el corredor, en aquesta àrea del Mediterrani, però malauradament no és així, i ens trobem que una vegada més les inversions de l'Estat a Catalunya tornen a tenir retards i no responen al retorn econòmic que caldria esperar quant a les inversions. Hem sabut els darrers dies que el Corredor del Mediterrani sorprenentment passa amb més força per Madrid que per l'àrea mediterrània, i hem sabut, hem conegut que fons destinats al Corredor Mediterrani s'estan invertint a Madrid, com és el cas de les estacions d'Atocha, a Madrid, les connexions entre Madrid i Chamartín, o també la connexió de l'aeroport de Barajas amb alta velocitat. I mentrestant aquí encara no sabem quin serà el termini, la data de finalització de les obres del corredor. Tampoc tenim, entre altres coses, la connexió..., la data de finalització de la connexió de la T-1 a l'aeroport del Prat; seguim sense la implantació de l'ample estàndard entre Castelló i Vila-seca, entre moltes altres obres. Per tant, ens trobem que aquí tenim pendents encara les obres de la Sagrera, tenim pendent la doble via entre Vandellòs i Tarragona, i encara ens han dit que tardaran un any més del que va dir l'anterior ministre, i portem quinze anys d'obres. Per tant, davant de tot això, el que veiem és que ens cal actuar directament, tenim la prioritat d'obrir la nostra economia al món, és la nostra voluntat i sempre ho ha estat, i, per tant, li demanem com valora el Govern que l'Estat inverteixi més en aquesta branca madrilenya que no pas en l'àrea mediterrània i també què està fent el Govern davant d'aquesta priorització de l'Estat, davant aquesta situació de nous retards que estem patint al país quant a estes infraestructures que tant necessitem. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Respon el senyor Josep Rull, conseller de Territori i Sostenibilitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Diputada, el que passa a l'entorn del Corredor Mediterrani és molt greu. Estem parlant de molts llocs de treball potencials, estem parlant de molta capacitat d'inversió pública i privada a l'entorn del Corredor Mediterrani. Vam fer la taula estratègica, en la qual vam aprovar, conjuntament, no amb consens, amb unanimitat, quina havia de ser la priorització de l'agenda catalana del Corredor Mediterrani. Recordo una intervenció, feta des del port de Tarragona, de dir el volum de diners que estan aturats, d'inversió, perquè no hi ha un calendari cert. Per tant, estem parlant d'una qüestió molt transcendent. Primer element. Segon: quan ve el ministre ens explica que aquest ramal Vila-seca - Tarragona va amb un any de retard; ens explica això, ens diu: «Corredor Mediterráneo: un año de retraso. Això no és Corredor Mediterrani, o sigui que no ens enganyin, perquè no és ample internacional, el Corredor del Mediterrani és ample internacional, i ens diu: «L'ample ibèric, un any de retard, i encara no ens diuen en quina data posaran el tercer fil. I el tercer fil, si el posen, el posen només amb una via i no amb dues vies, que fa impossible tota l'estratègia de connexió amb la frontera amb l'Estat francès. I en paral·lel, què sabem? Que aquest ramal de Madrid del Corredor Mediterrani sí que té tota la inversió. Estem parlant de 935 milions d'euros: túnel, quadruplicació de vies, ample internacional, accés a l'aeroport..., tot. És un autèntic escàndol. Mentre allà hi ha tota la inversió de totes les maneres possibles, aquí estem sotmesos a un nivell de desinversió que és dramàtic. Aquesta és la situació. I a partir d'aquí, doncs, gesticulacions. Diuen que crearan la figura..., de fet ja han nomenat el coordinador del Corredor Mediterrani; l'han nomenat, però no diuen què ha de fer, ni què ha de gestionar, ni com ho ha de gestionar, ni de quins recursos disposarà. I per això el Govern del País Valencià i el Govern de Catalunya, plegats, junts, unitat d'acció, el que diem és: «Si vostès no saben què ha de fer el coordinador del Corredor Mediterrani, els ho direm nosaltres. Però, en darrera instància, sabem què volem, sabem com fer-ho; fem-ho, decidim nosaltres mateixos una infraestructura fonamental pel progrés i el benestar d'aquest país. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els acords de programació escolars a què es va arribar en la comissió mixta entre el Departament d'Ensenyament i les entitats municipalistes Associació Catalana de Municipis i Comarques i Federació de Municipis de Catalunya el 9 de febrer de 2017 (decaiguda)]] [[310-00178/11]] Preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el conflicte laboral dels estibadors]] [[317-00121/11]] Primera pregunta, sobre la situació política i social, formulada per la senyora Mireia Vehí, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades. Aprofito, abans que re, per posar en coneixement de la cambra que en les darreres vint-i-quatre hores s'han assassinat tres dones als Països Catalans: Gandia, València i Santa Perpètua de la Mogoda. En segon lloc, voldria enviar una abraçada solidària als estibadors i estibadores de tots els ports dels Països Catalans. Nosaltres l'altre dia vam estar al port, els vam anar a veure; no sabem si el president ha tingut l'ocasió de fer-ho. Estan en conflicte laboral amb motiu d'un reial decret que vol aprovar el Ministeri de Foment i que modifica l'estiba als ports d'interès general. L'origen del conflicte es vol justificar en una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, però entre la sentència i la proposta del reial decret no hi ha gaire a veure. El reial decret, precisament, s'oposa a la voluntat de negociació a què sindicats i patronal estan intentant arribar per tal d'interpretar la sentència de manera que es permeti continuar garantint els drets laborals. Ahir les coordinadores sindicals dels estibadors van tornar a convocar vaga perquè les negociacions amb el Ministeri de Foment no tiren endavant, no van a bon port, fent servir metàfora. President, és vostè coneixedor del conflicte que, en el cas del Principat, afecta els treballadors dels ports de Barcelona i Tarragona, i que, si pensem en clau de Països Catalans, afecta els ports de Castelló, València, Alacant, Gandia, Sagunt, i a les Illes, Ciutat, Alcúdia, Maó i Eivissa?
Gràcies, diputada. Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, em sumo a la condemna dels dramàtics assassinats de dones a causa de la violència masclista. Fa poques hores hem conegut el cas de Santa Perpètua; a més a més amb l'agreujant que l'agressor tenia una ordre d'allunyament. Per tant, tot el meu suport a la família, a les víctimes, i el compromís a no abaixar la guàrdia per erradicar aquesta xacra. Em pregunten si en soc coneixedor? En soc perfectament coneixedor, de la reivindicació, de l'origen del problema, de les gestions que estan fent, del paper de l'Estat i del que probablement hauria de ser una fórmula per trobar una solució que conciliés interessos bastant allunyats que hi ha en joc en aquests moments.
Gràcies, president. Té la paraula la senyora Vehí.
Gràcies, presidenta. Miri, president, el conflicte dels estibadors il·lustra perfectament el que nosaltres en podríem dir «contradicció entre sobirania, entre les legítimes demandes dels treballadors i, en aquest cas, les institucions europees o el reial decret. Miri, el passat 5 d'octubre del 2016 en aquest Parlament s'aprovava una moció contra el tractat del CETA. Paradoxalment, la setmana passada al Parlament Europeu, en contra d'aquesta moció aprovada en aquesta cambra, s'aprovava el tractat del CETA amb els vots a favor del seu partit, el del Partit Popular, el de Ciutadans i el del PSC. El CETA –perquè suposo que tots els diputats i diputades n'estan al cas– suposa acceptar una legislació comercial i d'inversió en la que les multinacionals podran denunciar els estats en tribunals privats d'arbitratge. El que això de facto significa és deixar sense efectes el principi de sobirania. President, el seu partit va votar a favor del CETA; com enfoca vostè la contradicció de voler construir sobirania mitjançant la ruptura amb l'Estat espanyol amb el marc de tractats com el CETA, que precisament desmantella la sobirania dels estats a favor de beneficis i les inversions d'empreses multinacionals?
Moltes gràcies, senyora Vehí. Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Senyora Vehí, pel que fa als estibadors, jo diria que el problema no és tant la normativa europea ni les sentències de la justícia europea sinó de quina manera l'Estat espanyol interpreta i sap llegir això, entre altres coses perquè –i això no és una dada que m'inventi jo– l'Estat espanyol és un dels estats més incomplidors de les sentències europees. Per tant, el problema no és aquí. De quina manera l'Estat entén que ha de resoldre un conflicte en el que és, cregui-m'ho, difícil separar amb claredat el qui són, qui té tota la raó i qui no la té? Jo proposo una cosa, i el Govern espanyol crec que faria bé d'escoltar-ho, a part de moltes dosis d'escoltar: sabem què pensen els ports d'això?, podem confiar en el coneixement i atorgar als ports una responsabilitat que tristament encara el sistema espanyol no els atorga per poder gestionar un conflicte seriós com és el de l'estiba? Nosaltres som partidaris d'això, i molt ens temem, però, que, com acostuma a fer el Govern espanyol, pot tirar pel dret i pot generar un conflicte allà on molts no desitgem que hi sigui. Pel que fa el CETA, senyora Vehí, suposo que vostè no voldrà ara que entrem a valorar qui ha votat, qui hi ha votat a favor i qui hi ha votat en contra, perquè el vot en contra d'aquest tractat ha fet estranyíssims companys de viatge, perquè els del Front Nacional estaven votant exactament això que vostè reclama que aquest Govern o que partits que donen suport al Govern votessin. Què és el que estem dient nosaltres sempre? Què és el que estem dient sempre? Per nosaltres les regles de joc de la Unió Europea són pauta de conducta i un full de ruta que observarem, observem i observarem. Nosaltres no figurarem entre la llista dels estats més incomplidors de les normatives europees, com sí que hi figura l'Estat espanyol.
Moltes gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la situació dels pacients als hospitals públics i les partides del pressupost destinades a estructures d'estat]] [[317-00117/11]] Onzena pregunta, al president de la Generalitat, formulada pel senyor Xavier García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. President, jo no li parlaré del monotema, jo li parlaré dels problemes reals que tenen els catalans, i d'un problema tan real com és el de la sanitat pública i com està afectant els catalans. En el dia d'abans-d'ahir, 250 persones, 250 pacients de la sanitat pública d'hospitals de l'entorn de Barcelona, estaven tirats literalment en lliteres en passadissos perquè no tenien plaça en una planta dels hospitals públics de Barcelona. Ahir eren 210, els pacients, tots catalans, que estaven tirats pels passadissos en lloc d'estar en les plantes i atesos com correspon. Resulta impactant, senyor president, que mentre això passa a la sanitat pública tinguem plantes d'hospitals que estan tancades perquè no hi ha pressupost i en canvi sí que tinguin 120 milions d'euros per destinar-los a les estructures d'estat. Senyor president, està disposat a que aquests 120 milions d'euros destinats a les estructures d'estat vagin per obrir plantes dels hospitals públics de Barcelona i de Catalunya?
Gràcies, senyor García. Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor Albiol, crec que m'ha sentit a dir més d'una vegada –avui ho reiteraré– que la sanitat és una estructura d'estat. Per tant, si em demana que desmunti estructures d'estat, estic convençut que no em deu demanar que desmunti la sanitat. Però sí que és veritat que des del seu grup hi ha gent molt poderosa que sí que ha pretès més d'una vegada carregar-se aquest sistema de salut, que, per altra banda, gaudeix, deixi-m'ho dir així, de bona salut, sobretot a consideració dels qui en són els principals beneficiaris, que són els ciutadans.
Moltes gràcies, president. Té la paraula el senyor Xavier García.
Senyor president, qui s'estava carregant el sistema de salut pública eren alguns companys o excompanys del seu partit que estaven robant els diners de la sanitat pública. [[Aplaudiments.]] Aquests sí que són els que es carregaven la sanitat pública. I la sanitat pública, una estructura d'estat? Ojalá fos cert. Però quan jo li estic parlant d'estructures d'estat, senyor president, li estic parlant dels diners que destinaran al referèndum, a la informació del procés, a tot aquest..., a les subvencions, a regar les entitats socials que els fan suport en aquest projecte; escoltant, per exemple, el senyor Vidal, que ha sortit aquí, que deia que hi havien 400 milions ocults, també, per al procés independentista. Per tant, senyor president, s'estan gastant els diners de tots els catalans, s'estan gastant els diners que haurien d'anar destinats a les escoles bressol, els diners que haurien d'anar destinats als nens que estan estudiant en barracots en lloc d'escoles en condicions perquè no hi han les escoles construïdes, s'estan destinant aquests diners al procés independentista. Des del Partit Popular de Catalunya li voldríem sol·licitar que prioritzés, li voldríem demanar que es dediqués a atendre el que són els problemes reals que tenen els catalans. I sobretot que governi, que governi d'una vegada i posi a l'ordre els membres del seu Govern, que falta li fa i que l'hi agrairíem el conjunt de catalans. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, senyor Albiol, m'ha semblat sentir-li, dels seus llavis –vostè ha dit «ojalá, jo diria «tant de bo–: «Tant de bo fos cert que la sanitat fos una estructura d'estat. L'hi compro. Jo també: tant de bo puguem tenir un estat en el qual la sanitat pugui ser una estructura... Jo el convido a participar, justament, de la construcció d'aquest estat, en el qual un dels pilars fonamentals serà el sistema de salut públic. De fet, ja ho és, perquè el 40 per cent del pressupost de la Generalitat es dedica a salut, de manera directa. Si vol, després podríem comptar, de manera indirecta –que també afecta–, els diferents pressupostos que acaben ajudant a tenir un dels millors sistemes de salut que hi ha a Europa. Això és així fins i tot o malgrat el pèssim tracte de finançament que rep en general Catalunya i en particular la sanitat. Perquè vostè hauria de ser coneixedor –i, si no, l'hi haurien d'haver explicat– del dèficit crònic, històric, de mal finançament que té el sistema sanitari a Catalunya, i que malgrat aquest dèficit crònic històric –històric– del sistema de sanitat de Catalunya, malgrat això, és un excel·lent sistema. Perquè hi ha uns excel·lents professionals, perquè hi ha uns bons equipaments, perquè hi ha una bona gestió del sistema públic, perquè hi ha una bona confluència entre gestió pública i privada i perquè hi ha un consens ciutadà de quina manera a Catalunya hem d'organitzar la salut, que fa molts anys que funciona, fins i tot en els anys en què el Govern espanyol en tenia tota la competència i deixava tirats els ciutadans de Catalunya amb el tracte que els dispensava en matèria de salut. Cregui'm, vostè ha de triar entre els qui volen rebentar el sistema de salut, entre els qui el volen mal finançar, entre els qui li neguen la subsistència i els qui volem que es converteixi en una veritable estructura d'estat, a partir de les eines que li corresponen a una estructura d'estat, que és un estat. Si vostè, com ha dit abans, és sincer –diu que «tant de bo sigui cert que la sanitat fos una estructura d'estat–, jo el convido a treballar plegat amb aquest Govern per fer-ho possible junts. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el doble llenguatge i la posició ambivalent del Govern amb relació al procés d'independència i la desobediència a l'Estat]] [[317-00119/11]] Pregunta al president sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Lluís Rabell, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Moltes gràcies, presidenta. Molt honorable, mireu, fa temps que el seu Govern multiplica el que en podríem dir «anuncis contradictoris: un dia ens diuen que respecten la legalitat vigent i alhora ens anuncien desobediència, fan promeses d'estabilitat i al mateix temps diuen que estan preparant misteriosos plans de ruptura. President, tenen vostès pensat com sortir d'aquesta ambivalència, com sortir d'aquest doble llenguatge que caracteritza el discurs del seu Govern? Perquè això algun dia s'haurà d'acabar.
Gràcies, senyor Rabell. Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor Rabell, en tot cas, hauria d'acompanyar les seves afirmacions, tan rotundes, d'anuncis contradictoris, anuncis de desobediències, proclames d'estabilitat però misteriosos plans, amb fets i amb realitats. Perquè d'aquest Govern –de mi, com a president, dels consellers, del vicepresident– vostè no haurà sentit a dir mai que nosaltres tenim una agenda de desobediència, sinó d'obediència explícita a aquest Parlament de Catalunya. I la pregunta ens l'hem de fer tots: pensem o no ser obedients a allò que diu el Parlament de Catalunya? Perquè això no és un doble llenguatge, és un únic llenguatge, i es diu aquí, en públic, es diu a Madrid, en privat, o es diu als mitjans de comunicació; una única manera d'entendre les coses. Pensen ser obedients al que aquest Parlament de Catalunya aprovi, sí o no? [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. Té la paraula el senyor Rabell.
Moltes gràcies, presidenta. Bé, escolteu, com a doble llenguatge i com a ambivalència, la llista seria llarga. Mireu, només començar la legislatura, vostès van aprovar una resolució en què es comprometien a ignorar el Tribunal Constitucional; després no han parat d'enviar recursos al Tribunal Constitucional. Vostès han dit que es rebel·larien davant de les injustícies de l'Estat espanyol, i són els deixebles més disciplinats del Montoro en matèria fiscal. Parlen de desconnexió i voten resolucions de desconnexió, però romanen endollats, ferotgement endollats, al Fons de liquiditat autonòmic i sembla que fins i tot s'interessen pel futur del Banc d'Espanya. [[Rialles.]] De bon matí proclamen la ferma voluntat de respectar les lleis, però en fer-se fosc, doncs, sembla ser que tenen bastant èxit les xerrades del senyor Vidal. I permeti'm de dir-li una cosa entre parèntesis: el problema no és el que digui el senyor Vidal, el problema és que durant mesos vostès han permès que un senador estigui explicant que el Govern de Catalunya és una colla de hackers i de delinqüents! [[Rialles.]] I vostès no tenen el dret de permetre que la institució que representen sigui arrossegada pel fang d'aquesta manera, no en tenen el dret. De dia es reuneixen amb empresaris de Tolosa de Llenguadoc, o aquí el senyor Junqueras, a Barcelona, amb..., i els prometen ordre i estabilitat; però ens diuen que al vespre estan preparant unes lleis, d'amagat, de desconnexió, que no sabem com seran, ni si es presentaran, ni com es presentaran, ni quin fonament tindran. Es reuneixen amb sindicats, amb moviments associatius, amb entitats veïnals, amb entitats de la societat civil, amb forces polítiques i signen un pacte a favor d'un referèndum pactat amb l'Estat, i només sortir de la reunió anuncien que n'organitzaran un pel seu compte quan els convingui. Si això no és ambivalència, escolti, faci-s'ho mirar –faci-s'ho mirar. No serem nosaltres els qui retraurem al Govern que tingui contactes secrets amb el Govern espanyol. Nosaltres voldríem que estiguessin dialogant cada dia amb el Govern espanyol. Però no s'amaguin –no s'amaguin–, deixin de jugar als pastorets, no enredin l'opinió pública! [[Rialles.]] No és cap vergonya que vostè parli amb el senyor Rajoy! Han de discutir, és el seu deure –és el seu deure. Per què expliquen una cosa a l'opinió pública i en fan una altra? [[Alguns aplaudiments.]] Mireu, el que no hi pot haver alhora és submissió...
Senyor Rabell, ha exhaurit el temps.
Doncs, això... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Ha exhaurit el temps, si us plau... [[Alguns aplaudiments.]] Té la paraula el president de la Generalitat.
Senyor Rabell, vostè ens està demanant que siguem irresponsables? Ens està demanant això? Ens està demanant que tinguem una política pressupostària irresponsable i que presentem tot un seguit d'esmenes –cartes als Reis– que portarien aquest Govern i aquest pressupost a la fallida? –que de fet és el que el seu grup planteja amb les esmenes al pressupost. Ens està demanant això? Això no ho farem. És més, això, dit així, es diu aquí o a Tolosa de Llenguadoc o a on faci falta, davant d'empresaris, davant de polítics, davant de sindicats, amb la mateixa claredat. Aquest Govern no és un govern irresponsable. Segonament, aquest Govern treballa. I treballa, naturalment, amb l'únic objectiu de contribuir a crear les condicions perquè els ciutadans d'aquest país tinguin oportunitats i tinguin futur; no per fer la viu-viu del present i «ara dic una cosa aquí, perquè m'està preguntant aquell, i allà en dic una altra; ara participo d'aquesta reunió, però compte amb el que feu el dia de demà, no fos cas que em comprometés massa. Vostè no va sentir les paraules que jo vaig dir aquí el dia del..., en què vaig pronunciar: «O referèndum o referèndum? Vostè no va veure què vam votar, el Grup de Junts pel Sí, també aquell Parlament, en el Ple del Parlament, del debat de política general? Vam votar també que hi hagués la possibilitat de, si no sortia la possibilitat d'un referèndum acordat, tanmateix, fer cas del mandat del Parlament de Catalunya de celebrar un referèndum. Vostè m'ha vist desviar-me en algun moment d'aquests compromisos? En cap cas. És més, jo faig honor a aquest compromís, i en faig honor tant si és en públic com si és en privat. I jo no tinc un doble llenguatge, al contrari. Potser el problema és aquest, i potser el problema és que no és un problema de postveritat, és un problema de preveritat. Perquè vostès han ajudat a contribuir a crear un marc segons el qual aquest Govern no dialoga, i ara s'escandalitzen perquè veuen que el Govern dialoga. Ara, sobre què? Doncs, sobre allò que vol dialogar el poble de Catalunya, que és de votar. I vostès haurien de començar a entendre que la manera de respectar les decisions del poble de Catalunya és complir-les; no fer veure que les comparteixen, però quan és l'hora de la veritat arronsar-se. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els preparatius i les actuacions del Govern per a celebrar el referèndum]] [[317-00118/11]] Pregunta al president sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Miquel Iceta, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor president –i a continuació de la pregunta anterior–, vostè s'ha compromès a convocar un referèndum sobre la independència, com a molt tard, al setembre d'enguany. Com ja està clar que no serà un referèndum acordat, es tractarà d'un referèndum fora de la legalitat. Podria dir-me quins són els preparatius que el seu Govern està fent per ser fidel al seu compromís?
Gràcies, senyor Iceta. Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor Iceta, jo sé que vostè sap moltes coses, i fins i tot, de les que no sap, en galleja a Madrid quan va a fer conferències. Vostè sap ja que no hi haurà un referèndum acordat? Vostè ja sap la resposta a una proposta que encara no s'ha formulat? Jo no; soc una mica més modest que vostè i, per tant, el que faré serà complir fidelment l'encàrrec que tinc d'aquest Parlament, que no és un encàrrec suspès, un encàrrec que tinc d'aquest Parlament, d'intentar tot perquè hi hagi un referèndum acordat. Jo el que demano és, perquè això sigui possible, que vostès, en lloc de dedicar-se a la tafaneria, es dediquin a pedalar per aconseguir-ho. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. Té la paraula el senyor Iceta.
A part de quedar clar que a vostè li molesta que els catalans sàpiguen el que fa en privat, el que hauríem de fer és parlar de la qüestió que avui ens porta aquí. I és aquesta: si hi ha un referèndum acordat, doncs, el mateix Tribunal Constitucional diu que si ha de ser un referèndum sobre la independència, que és el referèndum al que vostè s'ha compromès, s'ha de produir una reforma prèvia de la Constitució. Sabem, i vostè no para de dir-ho, que no hi ha acord amb el Govern d'Espanya; ara sabem que hi ha converses, i ho celebro –i més n'hi hauria d'haver, i com més resultats hi hagi, millor–, però és obvi que sobre un referèndum de la independència no hi haurà acord. I vostès, malgrat tot, diuen que segueixen treballant-lo. Jo l'únic que li demano, com a representant del poble de Catalunya, és saber què està fent el seu Govern per preparar allò al que s'ha compromès, què estan fent de veritat perquè, com a tard, al mes de setembre es faci un referèndum sobre la independència a Catalunya; em sembla que no és molt demanar. És veritat que des del seu grup potser sortirà algú que demani empara a la presidenta per explicar el que l'oposició ha de preguntar o no preguntar, o pot preguntar o no preguntar [[aplaudiments]] , però no és això. Nosaltres tenim tot el dret del món a saber què està fent el seu Govern per preparar un referèndum al mes de setembre. I vostès s'entesten a fer-ho. I. quan de forma molt escadussera ens donen algun informe, resulta que els mateixos informes de la Generalitat estan ja apuntant a que el referèndum al qual vostè s'ha compromès no és possible amb la legalitat vigent, i, per tant, s'hauria de produir prèviament una reforma constitucional que tampoc sembla que estigui de camí –malauradament, m'apresso a dir. I em sembla que el rellotge encara em donaria un temps. Però, president, la pregunta és la següent [[rialles]] : què està fent el seu Govern per preparar el referèndum del mes de setembre? [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Iceta. Té la paraula el president.
Moltes gràcies. Senyor Iceta, vostè sap que, quan nosaltres diem que no hi ha voluntat de negociar per part de l'Estat espanyol la convocatòria d'un referèndum, ho diem amb coneixement de causa. Vostè sap també que, quan diem que estem disposats a dialogar, ho diem amb coneixement de causa, i que, quan lamentem que a l'altra banda –no només en el Govern espanyol, sinó a l'oposició– no hi ha aquesta mínima convicció democràtica de dialogar sobre això –ja no dic «d'acordar: de dialogar sobre això–, estem dient la veritat amb coneixement de causa. I vostè ho sap –i vostè ho sap. Per tant, què està fent aquest Govern? –què està fent? Complir els seus compromisos. Quin és el seu compromís immediat?, quin és el compromís que té amb el Pacte nacional pel referèndum?, quin és el compromís que té amb aquesta cambra? D'organitzar un referèndum acordable amb l'Estat. Es deu poder parlar d'això, no? Per tant, estem podent fer..., estem intentant fer possible allò que creiem amb profundes conviccions, i és que la solució ideal del desencontre crònic entre Catalunya i Espanya i del mal tracte que rep Catalunya per part del Govern espanyol és votar. Aquest és un estadi que el seu partit va superar fa uns anys, però que tristament va recular no en fa tants, quan va veure que anàvem de debò. Però és que es tracta d'això, es tracta d'anar de debò, no de «farol. I ho puc dir amb més o menys claredat, hi insisteixo, ho puc dir a tots els interlocutors que tinguin interès a escoltar-ho, però el que hem constatat també des de fa una bona temporada és que, d'interès per escoltar això, no n'hi ha cap; ni proposta de negociació, ni ara ni en el passat; voluntat de diàleg, ni ara ni en el passat; en cap format, de res. I, cregui'm, lluny de ser la confirmació del que molts pensen i el que a molts els ha portat a creure que l'única possibilitat és la independència, jo això ho dic amb tristesa, perquè és una demostració que el capteniment democràtic de l'Estat espanyol és altament preocupant, i això hauria de preocupar no els demòcrates d'aquí, sinó també els demòcrates d'allà.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els contactes amb el Govern d'Espanya i sobre les declaracions de l'exsenador Santiago Vidal]] [[317-00116/11]] Pregunta al president de la Generalitat sobre la situació política. Formula la pregunta la senyora Inés Arrimadas, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Señor president, en los últimos días hay muchas informaciones que generan en muchos catalanes dudas razonables sobre lo que hace usted o sobre lo que hace su Gobierno. Por eso yo le quiero dar una oportunidad de que lo aclare y lo explique. ¿Usted se compromete como president de la Generalitat a comparecer en el Parlament para explicar cuáles son los contactos que está teniendo con el Gobierno de España? ¿Y se compromete también a comparecer en el Parlament para dar explicaciones sobre las graves acusaciones que ha hecho el señor Vidal y que afectan directamente a su Gobierno? Muchas gracias.
Gràcies, senyora Arrimadas. Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora Arrimadas, vostè on era quan aquest Parlament ha votat ara fa una estona? Perquè suposo que allò que vota aquest Parlament precisament a proposta seva li deu importar. O què passa, que només li importa quan la votació és favorable als seus interessos i no pensa respectar quan la votació no és favorable als seus interessos? Doncs, miri, aquest Parlament ha decidit una cosa sobiranament, a la qual jo penso, evidentment, fer honor com tot allò que aquest Parlament decideix. En segon lloc, quan es produeixin aquestes negociacions amb el Govern espanyol, que no s'han produït ni s'estan produint en aquests moments, evidentment, tota la informació la tindrà qui l'hagi de tenir, començant per aquest Parlament; però... –i l'hi dic amb tristesa com abans l'hi he assenyalat al senyor Iceta–, aquestes negociacions ni estan i, pel que sembla, ni se les espera.
Gràcies, president. Té la paraula la senyora Arrimadas.
Gracias, señora presidenta. Señor Puigdemont, cada día me recuerda usted más a Rajoy, que no le gusta dar explicaciones. [[Remor de veus.]] Nosotros lo que le pedimos es que usted supere el lindar de transparencia que le exigen sus compañeros de grupo parlamentario. Usted puede venir a comparecer cuando usted quiera. Y, de hecho, le digo: nosotros hemos impulsado una comisión de investigación sobre el caso Vidal, y veremos si ustedes son tan valientes en el Parlament de decir lo que dicen en sus actos del partido. Y si usted no tiene nada que ocultar, venga como presidente de la Generalitat a dar explicaciones sobre las graves acusaciones que afectan directamente a su ejecutivo. Mire, ustedes ni dicen la verdad sobre las reuniones que tienen, ni dan explicaciones sobre los temas incomodos, ni afrontan los problemas de los catalanes. Le pondré un ejemplo. Ciudadanos es el partido que más propuestas sociales y económicas ha presentado en este Parlamento. Hemos presentado proposiciones de ley concretas sobre temas importantes como, por ejemplo, la gratuidad de los libros de texto, la mejora de la gestión de las listas de espera o el Plan de fomento de natalidad. ¿Y sabe qué ha hecho su grupo, ese que le intenta esconder de dar explicaciones? Presentar enmiendas a la totalidad. No quieren afrontar los problemas de los catalanes incluso cuando muchas de nuestras propuestas no suponen aumento presupuestario, sino que suponen una mejor gestión del presupuesto actual. Mire, Cataluña se merece un presidente que nos represente a todos los catalanes, que vaya a las reuniones donde se habla de financiación o de infraestructuras, que afronte los debates sobre sanidad, educación y problemas sociales que le presenta la oposición y que no se esconda y no oculte información sobre lo que hace o deja de hacer. Ya sabemos que ustedes y usted concretamente ha renunciado a ello, pero estoy convencida de que más pronto que tarde en Cataluña va a haber un presidente o presidenta que nos gobierne y piense en todos los catalanes. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Arrimadas. Té la paraula el president.
Moltes gràcies. Suposo que no deu pensar que quan un grup parlamentari, el seu en aquest cas, presenta una proposta és la millor i, si no s'aprova, és que tothom està equivocat. Suposo que no deu estar dient això. Sap quin és el problema de les propostes? Són bones o no són bones. Aquest és el problema. I han d'admetre que una proposta seva que no prospera al Parlament de Catalunya, doncs, potser no és prou bona, potser no ha gaudit de la confiança de la majoria. Quines coses que té la democràcia! Resulta que les majories decideixen allò que convé o allò que no convé. Vostès s'haurien de començar a acostumar –s'haurien de començar a acostumar– a acceptar el resultat de les urnes i el resultat de la majoria. Miri, la sessió de control al Govern i al president, la darrera, es va caracteritzar per això que vostès han convertit en el monotema: el cas Vidal. La compareixença del vicepresident, cinc hores i mitja, el mateix; la compareixença del secretari d'Hisenda, el mateix; les preguntes recurrents que fan directament o indirectament amb partida, interpel·lacions o mocions subsegüents, el mateix. I la resposta és clara. Li passa com amb les seves propostes: com que no els agrada el que passa, com que no els agrada el que responem tornen a preguntar-ho, no fos cas que algun dia algú digui: «Doncs sí, vostès tenen raó. Miri, i em sap greu dir-l'hi, reiteraré el que ja ha dit el vicepresident, el que jo mateix vaig dir a l'última sessió de control, el que hem tornat a dir avui. Em temo que d'aquí al final de la legislatura allò que importa als catalans per vostè continuarà sent l'exsenador Santiago Vidal, que és el mateix. Aquest Govern no respon de les opinions i afirmacions que facin tercers, perquè ens passaríem el dia responent no només al senyor Vidal, sinó a membres alguns del seu partit o de la seva coalició de govern a Madrid, el Partit Popular, que també atribueixen coses que potser algunes d'elles serien susceptibles de que ens acompanyessin vostès als tribunals a denunciar-les, perquè encara no els he escoltat condemnar res del que té a veure amb l'operació Catalunya.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'escalada d'amenaces de l'Estat contra Catalunya i els catalans]] [[317-00120/11]] Pregunta al president de la Generalitat sobre els darrers esdeveniments polítics. Formula la pregunta el senyor Jordi Turull, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí.
Sí, moltes gràcies, presidenta. Molt honorable president, a la sessió d'avui són moltes de les coses que podríem plantejar i fer referència, inclús alguna ens sorprèn que ningú s'hi hagi referit. En primer lloc, ens volem referir, sí, a la gran manifestació que va haver-hi aquest diumenge passat pels carrers de Barcelona sota el lema «Volem acollir amb relació als refugiats. Ens ha estranyat que alguns, doncs, en el carrer tinguin, doncs, un gran interès, però allà on tenen la responsabilitat ni s'hi refereixin, no? I, en aquest sentit, sí que volem posar en valor l'acord d'ahir del seu Govern, un acord clar i rotund amb relació a aquesta qüestió que també va demostrar, doncs, hi insisteixo, que el país va tornar a treure els millors valors de compromís i de solidaritat. Podríem parlar també de l'acord de Palma amb els governs valencià i balear en què suposa, doncs, i ho pot suposar, un gran impuls i una gran projecció de la llengua i la cultura catalana. Podríem parlar també, president, de la seva visita a la regió d'Occitània amb la seva presidenta i amb sectors empresarials, una trobada molt profitosa, i també molt sensible i molt receptiva al que està succeint a Catalunya i a les potencialitats de Catalunya. Podríem parlar –veig que ningú s'hi ha referit– de l'acord d'ahir del Parlament balear on es reclamava una solució política i no judicial, doncs, al procés que viu Catalunya. Podríem parlar de les dades, molt positives, que abans hi feia referència el vicepresident en qüestions econòmiques. Podríem parlar..., segur que cada un d'aquest temes donaria per a una pregunta. Ara, totes elles relliguen en una cosa, no?, que és la capacitat del Govern per establir acords i complicitats, i veig que això no interessa. Acords i complicitats que no apareixen, doncs, per atzar còsmic, sinó que darrere d'això hi ha hagut diàleg, hi ha hagut treball. En contraposició a això, president, sí que hem notat que des que va haver-hi el sí als pressupostos, hem notat que el nivell d'agressivitat i d'amenaça per part de l'Estat i els seus entorns, doncs, ha incrementat molt. Fins i tot, s'està intentant un relat, i avui n'hem vist una prova, de que a Catalunya hi ha un ambient de violència, no?, o inclús hem vist un editor d'un diari que, per dir-ho d'alguna manera, és una persona que li agrada tenir no sé si el país o El País a les seves mans, eh?, però que inclús ha començat a dir una sèrie de perles doncs que precisament no és per ser candidat a ser premi Nobel de la Pau. És per tot això, president, que li volem preguntar quina opinió li mereix aquesta escalada d'amenaces i d'agressivitat de l'Estat i dels seus contorns contra Catalunya i contra els catalans.
Moltes gràcies, senyor Turull. Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor Turull, celebro que vostè hagi esmentat algunes de les decisions que aquest Govern ha emprès en les darreres hores –hores– que demostren que aquesta preveritat segons la qual un dia hauria de ser veritat que aquest Govern no s'ocupa de les coses que afecten la gent és rotundament falsa. I és una construcció d'un relat tan «xavacà que no resisteix una sola setmana de vida. Aquest és l'acord de govern que va prendre el Consell Executiu ahir a resposta a la demanda de centenars de milers de catalans que es van concentrar a Barcelona. Aquesta demanda era allò que interessa la gent o no? Era fer política real i preocupar-se del que fa patir la gent o no? Doncs miri, aquí hi ha un govern que en menys d'una setmana ha respost, ha fet un acord. És més, és un acord que compromet el Govern espanyol, i que li diu al Govern espanyol: «Penses complir o no penses complir el teu deure? I l'hi diu, i l'hi avança: «Nosaltres ho complirem. I veurem en aquell moment el Govern espanyol quina posició adopta quan el Govern de la Generalitat es compromet –perquè ho ha de fer així un govern que es preocupi dels problemes de la gent– a complir allò que demanaven tanta gent. I així podríem parlar, evidentment, de les dades econòmiques, de l'acord i de la bona voluntat d'entesa amb una regió com Occitània, enormement important per Catalunya. Aquest triangle –Tolosa, Montpeller, Barcelona– és on es concentra una part important del PIB europeu, i, per tant, nosaltres tenim tot el deure –i a més ho fem amb molt de gust– de treballar per allò que interessa la gent. Tristament, a d'altres només els interessa parlar del senyor Vidal, i ho trobarem avui, ho trobarem demà, i tant hi fa si el Parlament balear fa una cosa que honora els polítics que hi han votat a favor i que l'han promogut, que és d'apel·lar al diàleg polític. Aquest Govern està exactament en aquest camí: apel·lar al diàleg polític, tant l'hi fa. El que interessa és aquest perillós viatge fins als límits de les costures del sistema democràtic. Aquest flirteig cada vegada més preocupant amb actes de violència, utilitzar la força per reprimir una cosa tan amenaçant com és una urna, aplicar l'article 155, requerir-nos... –ahir mateix aquest Govern va rebre el quart requeriment de que no fes segons quines coses; estem en llibertat vigilada, pel que sembla. Això és preocupant –això és preocupant. Quan un sistema polític fa aquest viatge tan perillós cap als confins de les costures del sistema democràtic es poden petar. Jo els recomanaria als demòcrates espanyols que ajudessin a que les coses no anessin tan lluny i que no s'acostumessin a naturalitzar i a parlar amb naturalitat de mesures tan excepcionals com és el recurs a la força –com més d'una d'aquestes persones que vostè esmentava ha fet– per intentar reprimir la demanda del poble de Catalunya de votar, perquè de votar, votarem. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] Abans de continuar amb el Ple, i tal com ha anunciat la diputada Vehí, malauradament, ahir va morir una dona a Santa Perpètua de Mogoda a conseqüència de violència masclista. [[Veus de fons.]] Van assassinar, té raó, diputada –van assassinar. D'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior i de l'Institut Català de les Dones, es tracta de la segona víctima mortal de l'any per violència masclista a Catalunya. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim i expresso el condol més sincer als familiars i amics. Així mateix reitero el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones. [[Homenatge en memòria de l'exdiputat Francesc Casares i Potau]] [[401-00018/11]] El segon punt de l'ordre del dia és: Homenatge en memòria de l'exdiputat Francesc Casares i Potau, que fou diputat d'aquesta cambra a la primera i segona legislatura. Vull saludar la seva família i els amics que ens acompanyen, i els prego que acceptin el més sincer sentiment d'amistat i condolença per part d'aquest Parlament. A continuació té la paraula el senyor Miquel Iceta, president del Grup Parlamentari Socialista.
Moltes gràcies, senyora presidenta. I vull, en primer lloc, saludar els fills d'en Francesc Casares –en Martí, en Joan, la Laia, en Toni i en Miquel– i els familiars i amics que avui ens acompanyen amb motiu d'aquest petit homenatge a qui fou diputat en la primera i segona legislatura del Parlament recuperat Fer la necrològica d'una persona coneguda i admirada és un honor incòmode. És un honor perquè en retre homenatge a en Francesc Casares fem un acte de memòria i reconeixement que ens dignifica a tots plegats, però és incòmode perquè mai no estàs del tot segur d'estar fent justícia a un home bo, a un home just a qui s'escau com a pocs el qualificatiu de «persona compromesa. El primer que volia dir és que la comesa de recordar la memòria de Francesc Casares recau en el grup parlamentari al que va pertànyer, però que el seu llegat polític, cívic i jurídic depassa en molt el que representa el PSC. I això és també un motiu d'orgull: demòcrata, resistent antifranquista, catalanista, home d'esquerres, advocat laboralista, europeista, lluitador per la pau, la solidaritat entre els pobles i els drets humans i militant també de l'ús de la llengua catalana en l'àmbit de la justícia. La seva tasca i el seu exemple han de ser recordats i honorats de forma ben àmplia i transversal. I aquest és també el sentit de la meva intervenció, de les meves paraules. Francesc Casares va néixer a Tarragona el 22 de desembre de 1927, el dia de la rifa, com la seva mare no va parar de dir-l'hi mai. I podem donar fe d'aquests i altres detalls perquè en Francesc Casares ens ha llegat les seves memòries en dos volums que val la pena llegir. El primer, publicat per La Campana el 2006, abasta el període 1927-1958, any important, com veuran, i el segon, publicat recentment per L'Avenç, transcorre entre el 1958 i el 1978, acabant precisament amb el seu record intens del procés d'unitat socialista. Ens deixava el passat 16 de novembre, a punt de fer vuitanta-nou anys. Les persones que prenen un compromís polític en un moment determinat mereixen el nostre respecte; quan ho fan en un context de manca de llibertats, demostren coratge, i quan el compromís es manté al llarg de molt de temps, de tota una vida, els admirem. Per això esdevenen referents, com és el cas d'en Francesc Casares i Potau. Fill de mestres, val la pena recordar –com ell mateix ho feia– que la seva opció pels estudis de dret tenia molt a veure amb el fet de que molts polítics de l'època eren homes del dret, i a la facultat de Dret començà també el seu compromís polític amb la militància a una organització clandestina. L'any 1945 ingressa al Front Universitari de Catalunya. Amb vint-i-un anys ja va patir un interrogatori del SEU. Faig un petit parèntesi: et tancaven en una sala, intentaven saber què feies, què no feies, amb quins companys et relacionaves. I, curiosament, i m'admetran l'anècdota, és un tràngol pel que també havia passat Carme Roca i Junyent, la que va ser després la seva muller i que va morir el 12 d'octubre de 2012 als vuitanta-quatre anys. Llicenciat en dret, Francesc Casares comença a exercir l'advocacia el 1951 i s'especialitza en dret laboral per defensar els drets dels treballadors, i ben aviat defensa també sindicalistes i altres víctimes de la repressió franquista davant del feliçment desaparegut Tribunal d'Ordre Públic. Quanta gent no portava el telèfon d'en Francesc per si feia falta, en cas de detencions amb motiu d'activitats clandestines? Ell mateix va ser empresonat el 1958 –per això els deia que era un any important– a causa d'una important caiguda de militants del Moviment Socialista de Catalunya. Va participar en l'Assemblea de Catalunya, en l'impuls de Convergència Socialista de Catalunya, del PSC-Congrés, del Partit dels Socialistes de Catalunya PSC-PSOE i de la UGT de Catalunya. Va ser activista de l'Associació per a les Nacions Unides a Espanya, que va presidir del 1987 al 1996. Va presidir també la Federació Catalana d'ONG pels Drets Humans i l'Associació Catalana de Juristes en Defensa de la Llengua Pròpia. Va ser vocal del Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya i membre de la junta directiva de l'Institut per a la Reinserció Social. Va rebre el premi Primer de Maig amb el compromís de les fundacions Rafael Campalans i Josep Comaposada, la Creu de Sant Raimon de Penyafort l'any 1989, la Medalla d'Honor del Col·legi d'Advocats i la Creu de Sant Jordi el 2004, la Medalla al Mèrit del Treball President Macià el 2008 i, finalment, i a títol pòstum, el Premi de Justícia 2016. Probablement en Francesc trobaria estrany que en la seva memòria destaquessin premis i medalles, que amb tota justícia va merèixer, però considero que en una necrològica llegida davant del Ple del Parlament de Catalunya ens ajuden a tots plegats a copsar l'abast del seu compromís i de la seva tasca ingent. Per als socialistes, la seva figura anirà sempre estretament lligada en el record amb la de Joan Reventós. Eren amics i companys de molts combats. Com és sabut, en Joan Reventós li va proposar ser candidat a l'alcaldia de Barcelona i en Francesc va declinar l'oferiment perquè s'estimava més seguir fent d'advocat laboralista. Sí que va acceptar més tard ser diputat al Parlament per dues legislatures, i sembla obligat fer esment a la seva trajectòria parlamentària recollida en els diaris de sessions. A la primera legislatura, president de la Comissió de l'Estatut dels Diputats fins al 83; membre de les comissions de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana; del Reglament; d'Alta Muntanya; d'Organització i Administració de la Generalitat i Govern Local, i secretari de la Comissió d'Investigació sobre l'Assalt i el Segrest del Banc Central de Barcelona, la primera comissió d'investigació creada en aquest Parlament l'any 1980. En aquesta primera legislatura intervé activament com a ponent socialista, entre d'altres qüestions, en la supressió de limitacions als drets de les dones que encara es recollien a la compilació del dret civil especial de Catalunya, també amb relació a les fundacions privades, els col·legis professionals, en la llei que va crear la policia de Catalunya i en la que va establir la coordinació de les policies locals. També en innumerables proposicions de llei sobre els drets dels ex-presos polítics, sobre presons, sobre la concessió de l'indult a Xavier Vinader, sobre el dret a expressar-se en català en serveis dependents de la direcció de la seguretat de l'Estat a Catalunya. En la segona legislatura la seva activitat parlamentària va ser igualment intensa com a membre de la Comissió de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana; la del Síndic de Greuges; la Comissió d'Investigació dels Jocs gestionats per la Generalitat, i la Comissió d'Estudi sobre les Bosses de Pobresa. Ponent socialista en lleis tan importants com la de la protecció de menors; la creació de l'Escola de Policia; del Col·legi de Periodistes, i en les lleis de reforma de l'article 6 de la compilació del dret civil de Catalunya, la Llei de reforma de les reserves legals i la Llei de successió intestada, que van assentar les bases de la renovació del dret civil català, i en proposicions de llei sobre la despenalització de l'avortament, la condemna del racisme a Sud-àfrica, la solidaritat amb els pobles iberoamericans sotmesos a règims dictatorials, objecció de consciència, organització de les demarcacions judicials, etcètera. L'any 1988 deixa l'escó i reprèn, amb tota l'empenta, la seva trajectòria professional, que d'altra banda mai no havia abandonat del tot, i incrementa el seu compromís amb organitzacions de defensa de la pau i els drets humans amb els juristes demòcrates i també amb els compromesos amb l'impuls de la llengua catalana en el món jurídic. Tampoc no afluixa en el seu compromís militant i accepta encapçalar el corrent d'Esquerra Socialista de Catalunya amb el que va establir bones relacions amb motiu de la seva aferrissada oposició a la continuïtat d'Espanya a l'Aliança Atlàntica. No sempre estava d'acord amb el seu partit, ho recordem bé. Jo el recordo perfectament defensant de forma contundent el seu «no a l'OTAN en el quart congrés del PSC celebrat l'any 1984. I en una publicació del PSC de Barcelona d'aquell any ell triava una antiga recomanació de Sèneca com a pòrtic de la seva conferència. I és una recomanació, és una frase de Sèneca que li escau perfectament; diu: «Tingues per una gran cosa comportar-te sempre com el mateix home. Així ho va fer al llarg de tota la seva vida. Per això el respectem, l'admirem i ha esdevingut un referent per a molts. Sempre el mateix home, sempre el mateix compromís. No va fallar mai ni als seus, ni als treballadors, ni als socialistes, ni al seu país. Si hagués de triar una sola paraula per definir-lo triaria «autenticitat. Per ell socialisme era socialisme, no una etiqueta rutinària buida de contingut, com de vegades ens recordava, en fi, amb un cert punt d'escarni. I cito la seva definició de socialisme: «L'apropiació col·lectiva dels mitjans de producció, la planificació econòmica, l'assumpció per part dels treballadors dels ressorts polítics i l'assumpció d'un model de relacions laborals i cíviques basat en l'autogestió. Així entenia ell el socialisme i el va defensar sempre, dins i fora del PSC. Ens alertava el 2011: «Hem acceptat la desnaturalització del nostre projecte socialista, més preocupats per trobar un programa a la mida d'una majoria que no pas, tal com havia de ser, buscar una majoria per al nostre programa. Era autèntic, d'una sola peça, sempre el mateix home. En un dels darrers articles seus que he garbellat es demostra com mai no va abaixar la guàrdia. Es tracta d'un article col·lectiu publicat a El País que porta com a títol «La destrucció del dret laboral, alertant contra el greu retrocés que a judici seu implicava la darrera reforma laboral, i recordava el seu compromís contra la flexibilització del mercat del treball i la desregulació de les relacions laborals. Deia: «Si els drets són normes, el que està fent el Govern és destruir amb aquesta reforma una part del sistema jurídic establert democràticament i consolidat després d'anys de sacrificis i lluites socials. Llibertat i justícia social són els ideals que van presidir tota la vida d'en Francesc Casares. La seva fidelitat a aquestes dues causes defineix una vida compromesa, un compromís arrelat al seu temps i al seu país. I permeteu-me que acabi recordant unes paraules seves; deia: «No soc gens partidari d'aconsellar ningú, i menys encara amb fórmules breus i sintètiques. Més aviat soc partidari de predicar amb l'exemple. No obstant, per no passar per un vell reganyós que es nega a parlar, gosaria dir als joves d'avui que no deixin de ser joves ni tan sols quan siguin vells. És a dir, que prenguin el compromís des d'ara de seguir mantenint les mateixes idees altruistes i generoses que ara puguin tenir per sempre més. Que la seva memòria ens acompanyi sempre. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
Vull saludar altre cop i agrair la presència de la família en aquest acte i reiterar-li el condol d'aquesta cambra. I també els convido a guardar un minut de silenci en memòria del diputat Francesc Casares Potau. [[La cambra serva un minut de silenci.]]
Bé, seguim amb l'ordre del dia. [[Projecte de llei de mesures urgents en matèria de contractació pública (debat de totalitat)]] [[200-00009/11]] El tercer punt de l'ordre del dia és el debat de totalitat sobre el Projecte de llei de mesures urgents en matèria de contractació pública. D'acord amb l'article 114.2 del Reglament [[remor de veus]] –i mentre surten en silenci–, presenta la iniciativa en nom del Govern de la Generalitat l'honorable conseller senyor Raül Romeva. [[Remor de veus.]] Quan vulgui, conseller.
Moltes gràcies, president. Bé, parlem de les coses que jo crec que mereixen atenció, entre altres coses perquè posen de manifest que aquest Govern –i també aquest Parlament, amb les seves majories– va per feina i ha arribat absolutament convençut a resoldre algunes de les qüestions que, de caràcter estructural, necessitem afrontar. De fet, ja fa uns mesos vaig venir a presentar –concretament, al juliol– davant d'aquest Parlament la primera llei íntegrament dedicada a la contractació pública impulsada pel Govern de la Generalitat de Catalunya i, de fet, com saben vostès i recordaran, era el Decret Llei 3/2016, de 31 de maig, de mesures urgents de contractació pública. Certament, es tractava d'una llei de caràcter urgent –per això ho vam fer amb el format que el vam fer, amb un decret– mitjançant la qual iniciàvem un bloc legislatiu en matèria de contractació pública amb l'objectiu d'impulsar la transparència, la integritat, la simplificació i la responsabilitat social corporativa. Aquest decret llei, que va ser convalidat pel Parlament per a la seva tramitació com a projecte de llei –de fet, és el que fem avui–, el torno a presentar però, a més a més, amb l'afegit que avui podem explicar algunes de les coses que ja hem començat a fer, algunes de les mesures que ja hem començat a impulsar i que el complementen. Tal com ja vaig exposar el mes de juliol, l'any 2014 es van aprovar les anomenades «directives europees de quarta generació en matèria de contractació pública, les quals han comportat, de fet, un canvi de paradigma en la mesura que per primera vegada el dret europeu contempla la contractació pública com una estratègia per fomentar la sostenibilitat, la responsabilitat social, la innovació i el suport a la petita i mitjana empresa. L'aplicació d'aquestes directives a totes les administracions de Catalunya es va convertir en una necessitat imprescindible. No obstant això, l'Estat espanyol no va dur a terme la seva transposició dins el termini de dos anys establert, generant dubtes en els operadors econòmics, en les administracions públiques i en tots els agents vinculats a la contractació pública. Per això la urgència de l'adopció de l'esmentat Decret llei 3/2016, que va dotar les administracions catalanes d'un marc jurídic clar i estable per a l'aplicació de les esmentades directives de contractació pública. No oblidem que la contractació pública és un àmbit molt complex i de risc, des del punt de vista del frau i de la corrupció, en el qual conflueixen interessos molt diversos i sovint contraposats. I, per tant, és imprescindible tenir unes regles del joc clares i conegudes prèviament per tots els actors que hi han d'intervenir. En l'actualitat s'ha de fer constar que l'Estat espanyol ja ha enviat al Congrés dels Diputats el Projecte de llei de transposició d'aquestes directives –tard, però ho ha fet–, i que s'ha iniciat la seva tramitació. Això òbviament implica un canvi en l'escenari. Però, tanmateix, aquest canvi d'escenari..., la Llei catalana de contractació pública en què es convertirà aquest projecte de llei segueix sent necessària en la mesura que desenvolupa les competències que té atribuïdes la Generalitat en la matèria d'acord amb l'article 159.3 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya per al desenvolupament de les bases estatals. Tal com ja vaig assenyalar en la meva anterior compareixença, el Decret llei 3/2016 correspon a un doble objectiu. En primer lloc, insistir en un aspecte fonamental, la seguretat jurídica, així com la transparència i foment de la concurrència en la compra de béns i serveis per part de les administracions públiques catalanes. El segon objectiu consisteix a potenciar la contractació pública com a estratègia de transformació social amb especial atenció a la petita i mitjana empresa, a la responsabilitat social corporativa i a la sostenibilitat. Pel que fa al primer objectiu, destacaré, de les mesures més importants, dues. En primer lloc, la supressió del procediment negociat per raó de quantia, i, per tant, la reducció dels procediments d'adjudicació directa i sense publicitat, en línia amb les directives europees i amb la decisió de la Comissió de 2 d'agost de 2016. La segona de les mesures importants és el foment de l'ús del procediment obert en la contractació pública mitjançant la regulació d'unes mesures de simplificació i de gestió eficient que permeten adjudicar un contracte en el termini màxim d'un mes. Pel que fa al segon objectiu, el que té a veure, com deia anteriorment, amb l'estratègia de transformació social, tres mesures que a mi em sembla que val la pena destacar. La futura llei catalana afavoreix, en primer lloc, l'accés de la petita i mitjana empresa a la contractació pública i estableix la regla general de la divisió dels contractes en lots de menor import, de manera que aquests no quedin sempre en mans de les grans empreses, invertint la regla general vigent. No és un tema menor. La segona mesura. La futura llei catalana fomenta la contractació responsable incloent un sistema de valoració de les ofertes que tingui en compte allò que s'anomena, allò que anomenem, allò que estimem que és el cicle de vida dels béns i serveis; és a dir que també inclogui els costos ambientals i socials en la producció de béns i serveis, i no només –i no només– el seu preu. I, tercera mesura, absolutament determinant, també, la simplificació de la documentació a aportar per part dels licitadors mitjançant la implementació del document europeu únic de contractació, el DEUC. Per tant, són mesures que a mi em sembla que mereixen, jo crec, una atenció especial i que a més a més han estat incorporades ja, de fet, en el Projecte de llei de modificació de la llei de contractes del sector públic estatal que s'està tramitant al Congrés dels Diputats, per la qual cosa, repeteixo –diguem-nos-ho, no passa res–: el projecte de llei catalana ha estat pioner en la seva introducció. A més a més, a banda de tot plegat, en la recent Moció 87/XI del Parlament de Catalunya, sobre la competitivitat de l'empresa catalana, aprovada per aquest Parlament el dia 26 de gener d'enguany, s'insta expressament el Govern de la Generalitat a adoptar algunes d'aquestes mesures, com la divisió en lots del contracte, que ja teníem vigents, gràcies al Decret llei 3/2016, des del dia 3 de juny del 2016. Per tant, s'està fent la feina, s'està fent bé i a més a més s'està fent que altres que haurien d'haver fet la feina també l'hagin de fer. Finalment, i amb relació al contingut del projecte de llei, també em referiré a la figura de les anomenades «concessions. I aquí seré especialment contundent. En la presentació en aquest Parlament del decret llei es va fer atenció especial a l'anomenada figura de la concessió tant de serveis com d'obra, ja que el decret llei incorpora com a element propi del contracte la transferència al concessionari del risc operacional. Això significa, ras i curt, que el concessionari explota un servei o una obra al seu risc i ventura, sense que l'Administració li garanteixi la recuperació de la seva inversió. Aquest és el plantejament de concessió que regula el dret europeu i que, si s'hagués aplicat abans en aquest país, hauríem estalviat molts diners a la hisenda i als ciutadans, com és el cas tan trist i tan lamentable del cas Castor o de les radials de Madrid, només per citar alguns exemples. Deixo per al final un breu comentari sobre el model de concertació social previst a les disposicions addicionals tercera i quarta del projecte de llei. Aquestes disposicions regulen, d'acord també a les directives europees, l'anomenat model de prestació dels serveis socials i ocupacionals no subjectes al règim contractual; és a dir, la prestació mitjançant finançament directe de les administracions públiques amb control i accés també públics. La necessitat d'aquesta regulació deriva també del profund canvi en el model de contracte de concessió de serveis que ha introduït el dret europeu, del qual òbviament en som responsables, també, subsidiaris. I hem de dir que el nostre model de concertació social ha estat també incorporat en termes molt semblants a altres comunitats com són Galícia, les Illes Balears o Aragó. Finalment, aquest projecte de llei que avui es tramita neix de la urgència i forma part d'un bloc de mesures legislatives en matèria contractual que s'estan endegant amb la voluntat d'impulsar un nou model de contractació pública basat en la transparència, la integritat i la responsabilitat social corporativa. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. En aquest projecte de llei s'hi ha presentat una esmena a la totalitat, amb text alternatiu. Per presentar-la, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Marina Bravo.
Gracias. Diputadas, diputados, conseller, de nuevo aquí se han planteado muchas cosas, lo mismo que se hizo cuando ya se presentó el decreto, y, de nuevo, creemos que la clave aquí no está en lo que se dice sino en lo que no se dice. Hace ya medio año que debatíamos..., bueno, que votábamos aquí la convalidación del decreto de ley presentado. Nosotros votamos que no. Y les recuerdo un poco los motivos por los que votábamos que no. En primer lugar, por la forma; porque el ejecutivo había emitido una norma con rango de ley sin haber permitido antes el debate parlamentario ni haber una autorización previa del Parlamento. Y para que ello estuviese justificado, que se puede, habría hecho falta una extraordinaria y urgente necesidad que nosotros creemos que no se daba; es decir, se coartó la posibilidad de debate y enmienda sin existir una excepcionalidad suficiente. En segundo lugar, porque muchos de los artículos que propone el decreto, nosotros creemos directamente que no son conformes. Si esta enmienda a la totalidad no sale adelante, intentaremos corregir esos puntos con enmiendas al articulado. Pero, aun así, creemos que no deberían estar en vigor, y el decreto lo que consiguió es que desde aquel momento ya lo estuvieran. Por eso votamos en contra de la convalidación y por eso presentamos hoy un texto alternativo. Y tercero, y no por ello menos importante, es porque creemos que este proyecto de ley da más alas de las que debería a la discrecionalidad y que facilita chanchullos, amiguismos e ineficiencias; peor aún, abusa de fórmulas que quedan al margen de la Ley de contratos del sector público y de las directivas europeas, contrariamente a lo que debería ser. Mire, no estamos hablando de ninguna minucia. Según el propio informe de la Dirección General de Contratación Pública, esta, la contratación pública, puede abarcar hasta el 35 o el 40 por ciento del presupuesto de las administraciones catalanas. Es una cifra enorme. Y, con un alcance tan grande, las consecuencias de cualquier pequeña ineficiencia, de cualquier pequeña fisura en los mecanismos que tienen que garantizar la competitividad, son muy graves. No conseguir los mejores contratos –y no me refiero siempre a los más baratos– puede traducirse en un derroche de varios miles de millones al año; varios miles de millones, solo en Cataluña. Se da la circunstancia, además, ya lo ha mencionado usted, de que este debate se produce aquí a la vez que en el Congreso se está tramitando un nuevo proyecto de ley, precisamente de contratos del sector público; un proyecto de ley que nosotros creemos que es muy mejorable –allí vamos a presentar más de cien enmiendas. En el Congreso, en ese debate, que tiene unos cuantos puntos en común con este, mi compañero Fernando Navarro, que participaba allí, decía que la irresponsabilidad política y la mala legislación, cuando coinciden, son un cóctel fatal. Pues bien, aquí 3 per cents y similares nos dicen cada día que la irresponsabilidad política está ahí; que el poder político ha llegado a la contratación pública y que están presentes el amiguismo y la corrupción. Uno de los dos ingredientes ya lo tenemos. Así que tenemos la obligación de actuar a conciencia sobre el otro de los ingredientes, que es la legislación, frenando las posibilidades de corrupción, neutralizando cualquier posible irresponsabilidad política. Y, la verdad, no creemos que este proyecto de ley lo haga. Por eso proponemos un texto completamente alternativo, que, como a nadie se le escapará, pretende además dejar al margen todos aquellos puntos que pudieran entrar en conflicto con la Ley de contratos del sector público que está en el Congreso. Porque es paradójico: parte de la justificación de la presentación de este decreto como decreto ley se justificaba en base a que necesitan dotar de seguridad jurídica las contrataciones que tienen en marcha, y, sin embargo, con la entrada en vigor, nosotros creemos que lo que hace es precisamente lo contrario. Las directivas eran ya de obligado cumplimiento y se podían aplicar sin necesidad de mayor regulación. Nosotros también somos conscientes de que es necesario un marco más concreto y más seguro en la contratación pública, pero por eso hemos facilitado en el Congreso la tramitación de la Ley de contratos que tiene que regularlo y hemos presentado las enmiendas que creemos que pueden mejorarlo. Sin embargo, aquí, en este Parlament, hay partes del grupo parlamentario..., el Grupo Parlamentario de Esquerra Republicana en el Congreso no ha facilitado precisamente que ese trámite de contratación de..., la Ley de contratos del sector público salga adelante. Nos quejamos de que no tenemos una ley, pero allí ni siquiera votamos favorablemente a que continúe su tramitación. La solución no está en aprobar el decreto ley que aquí se presenta con la excusa de dar seguridad jurídica, porque lo que se consigue con ello es precisamente lo contrario. Desde mayo del año pasado pueden estar formalizándose contratos o conciertos o estableciéndose prórrogas o modificaciones o ampliaciones de plazo que acaben resultando no conformes; pequeñas y medianas empresas o entidades pueden estar trabajando en base a unas reglas del juego que puede que luego no sean buenas. Y ese es un riesgo que nunca les deberíamos estar obligando a asumir, porque la inseguridad jurídica siempre la paga el más débil. No le hace daño a ningún ministro, ni a ningún tribunal; le hace daño a las pequeñas y medianas empresas a las que la legislación precisamente les tendría que garantizar esa seguridad. Y con el texto aprobado no garantizan la seguridad jurídica de nadie, no; todo lo contrario. Sin ir más lejos, las dudas competenciales que ya existen, que ya están manifestadas, han llevado este decreto a la Comisión Bilateral Generalitat-Estado para resolver las discrepancias. Y no creo que esto les haya pillado por sorpresa. Por eso, como decía, proponemos un texto alternativo que pretende dejar al margen todo aquello que pueda entrar en conflicto con la Ley de contratos del sector público, y que se centra, como alternativa, en establecer mecanismos enfocados a impedir el fraude y a impedir todas aquellas conductas que pueden entrar en el concepto amplio al que llamamos «corrupción. Presento un poquito, a continuación, el texto alternativo que proponemos. En primer lugar, queremos centrarnos en poner un foco permanente en uno de los puntos débiles de los mecanismos de contratación, que son las situaciones de conflicto de interés en las que se pueden llegar a encontrar las personas que participan en estos procedimientos. Queremos evitar los perjuicios que se pueden generar. Tenemos que dejar de ver en los periódicos cómo quien tiene poder para contratar puede conseguir que esos contratos acaben en manos de su propia empresa o de la empresa de su hermano o de una de las de sus amiguetes. En su segundo lugar, queremos introducir una herramienta que es necesaria también para esta prevención de nuevos casos: la formación. La Administración de la Generalitat de Catalunya debe formar específicamente a su personal con objetivo de prevenir y tratar posibles irregularidades. Los funcionarios que se enfrentan a los procedimientos de contratación cada día no solo tienen que saberse las normas, sino que además les debemos dar herramientas, les debemos facilitar el conseguir habilidades específicas enfocadas a prevenir conductas que puedan llevar al fraude y la corrupción. Y, en tercer lugar, una segunda herramienta, que nos parece aún más potente y necesaria: la protección; la protección de todos aquellos que han levantado la voz, de quienes denuncian y de quienes se lo ponen difícil a quienes quieren saltarse las leyes, que a veces se enfrentan a auténticos calvarios. En esta misma línea, en la de la protección de los denunciantes, allí, en el Congreso, se admitió a trámite la Ley integral de lucha contra la corrupción y protección de los denunciantes, impulsada por nuestro propio grupo allí. Una de sus claves es precisamente la introducción, por primera vez en la legislación, de medidas específicas para proteger a los denunciantes en casos de corrupción, que a veces son auténticos héroes. El texto incluye, además, otros artículos, otros asuntos importantes, como son la prohibición de los indultos a condenados de corrupción, la tipificación del delito de enriquecimiento ilícito, la eliminación de las trabas como los límites de tiempo en la investigación judicial o la responsabilidad de partidos políticos y sindicatos; una responsabilidad subsidiaria que deben tener en los casos de corrupción, para que, hasta el último euro sea devuelto a los ciudadanos y para que, de esta forma, sean los primeros interesados en luchar contra la corrupción. Esperamos que en todo esto nos apoyen allí, en el Congreso, y aquí, en el Parlament, la protección del denunciante que proponemos en el texto alternativo es fundamental ya en la actualidad, con decenas de casos abiertos y otros nuevos, que escuchamos cada día. Los ciudadanos tienen que saber que, quien alza la voz para defender el interés general, es el héroe, y que va a estar protegido, y que quien ha atacado el interés general es el villano, y es ese el que va a ser castigado. Porque no queremos despertarnos cada mañana con un nuevo caso de corrupción. Y aquí tenemos una oportunidad para avanzar en este sentido. Así que esperamos que apoyen esta iniciativa. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]] .
Moltes gràcies, diputada. És el torn que els grups parlamentaris fixin la seva posició i, en primer terme, en nom del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Conseller, diputats, diputades..., vàrem debatre al juliol del 2016 de l'any passat el decret llei sobre mesures per la contractació pública. En aquell moment, vàrem dir diverses coses, que avui necessàriament hauré de repetir, perquè una de les peticions que va fer el Grup Socialista és que no es convalidés el decret llei, sinó que aconseguíssim tramitar-lo via projecte de llei. Ens semblava que era un decret llei, una normativa que es podia millorar considerablement, i, per tant, la tramitació a través d'un projecte de llei ens semblava molt més adient per poder fer el tràmit, per poder millorar-lo, per poder curar aquesta normativa legal. Per tant, en aquest sentit, estem satisfets que arribi, no? A més a més, els dèiem ja, en aquell moment, que l'ús del decret llei no ens semblava el més adient. De fet, el Consell de Garanties Estatutàries, en molts dictàmens, però en concret, en el Dictamen 16/2014, ja diu que: «El decret llei s'ha d'utilitzar per la impossibilitat d'implementar un contingut de la regulació mitjançant el..., és a dir, aquella que impossibiliti que, mitjançant el procediment parlamentari ordinari, allò es pugui regular. No seria el cas, a més a més, perquè en aquest tema que parlem, les directives europees són d'efecte directe, són d'aplicació obligatòria i directa. I, per tant, no calia aquella urgència. Per tant, finalment, doncs, el Govern va acceptar que això es tramités com a projecte de llei, i aquí ens trobem. Haig de dir, per això, que des del juliol del 2016 fins al febrer, finals de febrer, que estem avui, han passat molts mesos. Si realment, com diu el conseller Romeva, que ens..., i ens el creiem, la matèria de contractació pública, pel que fa no només a la publicitat, a la transparència, una altra manera de relacionar-nos amb el sector privat que contracta amb l'Administració pública, la capacitat de transformació social que poden tenir, també, aquestes clàusules, són importants, el que no entenem és com hem tardat set mesos a portar aquest projecte de llei, que no ha canviat substancialment. És a dir, és el mateix, és el mateix text que es converteix en projecte de llei. Són molts mesos, aturats sobre una taula, i ens agradaria, també, doncs, que el Govern pogués dir per què hem esperat tant. Es podia haver presentat abans, i en aquests moments ja està en tramitació i, fins i tot, aprovar-se en breu. I ho diem perquè seria bo que aquesta llei es pogués aprovar abans de que finalitzés la legislatura. I com sembla que cada dia tenim més pressa i això està més a tocar, doncs, aquests set mesos ens semblen que han sigut mesos de feina «estupendos per haver pogut aprovar una bona llei de contractació pública. Dit això, nosaltres, que estem..., ja ho dèiem en aquell moment, a favor d'aquest decret o d'aquest text, de la tramitació d'aquest text, no estem d'acord i votarem contràriament a la proposta que fa Ciutadans, perquè ens sembla que, moltes de les propostes o algunes..., vaja, tampoc és que sigui un text molt extens, el que presenta Ciutadans, però, alguna de les propostes que fa Ciutadans, es podrien incorporar en la tramitació de la llei en aquest projecte. Creiem que són totalment compatibles, perquè parla, en molts casos, doncs, d'elements lligats a la incompatibilitat dels funcionaris; parla de temes de frau o de corrupció, i, per tant, ens sembla que aquests elements podien incorporar-se com a esmenes en aquest projecte de llei. Per tant, a nosaltres, que ja érem favorables a que això es pogués tramitar, doncs, ara no canviarem per coherència, doncs, la nostra posició. En tot cas, creiem que aquest projecte de llei caldrà millorar-lo i molt. I, nosaltres, ja ho dèiem en aquell moment i ho repetim: ens agradarà que hi hagin compareixences, que no es limitin, aquestes compareixences, perquè ens sembla important que vinguin persones coneixedores de la contractació pública, a donar-nos alguna llum en temes importants. Perquè, si no, al final, podem cometre alguns errors. Nosaltres parlàvem d'alguns elements positius, que vull recordar; parlàvem, per exemple, doncs, com aquesta contractació pública ha de facilitar que les micropimes, que són el 98 per cent del nostre teixit econòmic, puguin accedir als contractes de l'Administració. I això vol dir que en molts casos s'han de fer lots que permetin que aquestes empreses puguin accedir a la contractació amb contractes o amb parts de contractes més petits i que això els permeti accedir. Ara hem de veure bé com es fa això. El projecte de llei és molt «escuet pel que fa, doncs, a la regulació d'aquest aspecte, i caldrà veure si es demanen informes explicatius, quan no es divideixin en lots alguns contractes... O sigui, creiem que s'hauria d'anar una mica més enllà i baixar més al detall. Es parla, és veritat, com a gran novetat, a la transferència que fem del risc operacional a les empreses, en el cas de les concessions. I em sembla una bona proposta, ja ho vàrem dir. Hi han dos elements que a nosaltres ens creen alguns dubtes i creiem que aquí haurem de filar una mica més prim, que és quan parlem de l'adjudicació ràpida o més àgil, no? La simplicitat de l'Administració per afavorir que les empreses no tinguin una tasca tan feixuga a l'hora de presentar a la licitació de l'Administració. I en això estem d'acord, però hem d'anar una mica amb compte, que no acabem, doncs, incomplint alguns aspectes, no? Per exemple..., i ens ho feia arribar, això, un expert en dret administratiu, ens deia..., i segurament, doncs, serà bo que vinguin, des de l'àmbit acadèmic, per ajudar-nos, doncs, a millorar aquest text legal, com deia, que, per exemple, una de les propostes que es fa és que la publicitat que es faci del licitador, només es faci en el perfil del contractant. Això sembla ser que en altres comunitats autònomes s'ha intentat i ha estat..., pel Tribunal Constitucional, suspès o anul·lat, perquè una de les obligacions que tenim –ja no només perquè..., per la transparència, sinó també per la publicitat i per garantir els mateixos drets a tothom– és que, més enllà que ho puguis publicitar, aquesta licitació, en el perfil del contractant, també ho facis en els diaris oficials, en els que creguis convenients, i, en aquest cas, seria el Diari Oficial de la Generalitat. Ull, que, a vegades, per ser molt àgils, no siguem prou transparents. I això són elements que haurem de mesurar i que probablement caldrà millorar en aquesta tramitació. També diu aquest projecte de llei que aquestes directives europees deroguen els contractes de gestió, i això no és així. I, llegint l'informe que va fer la Junta Consultiva de Contractació, el 6 d'abril de l'any passat, doncs, allà també parla d'això, i, per tant, haurem de veure com es revisa aquesta part, perquè ens atenguem, no?, i perquè siguem legals pel que fa, doncs, a aquest apartat dels contractes de gestió i que té conseqüències, per nosaltres, importants. Parlem, també..., es parla també de la valoració del cost, del preu, en aquest contracte, com un element important; però nosaltres creiem que caldria detallar una mica més, quan parlem d'això: no és el mateix un contracte d'obra que un contracte de serveis, on la mà d'obra, on el personal és molt important, i, sobretot, en aquells contractes on els serveis tenen una mà d'obra intensiva, doncs, caldrà revisar si el preu és el millor valor. Perquè segurament aquí van lligades condicions laborals que, si finalment som tan exigents amb el preu, podem acabar afectant a les condicions laborals dels treballadors i alguns elements que són importants que nosaltres preservem. Perquè si aquesta contractació pública ha de tenir una capacitat de transformar socialment, des del punt de vista de la sostenibilitat, de la innovació, de la igualtat, o de la responsabilitat social, que deia el conseller, una responsabilitat social que nosaltres hauríem de tenir envers aquells que contractem és, justament, unes condicions dignes per als treballadors. I, per tant, ull que el preu no ens acabi posant una trampa en aquest sentit. Per tant, hi han alguns elements positius, és veritat, però nosaltres creiem que això es podria millorar molt. Tenim alguns dubtes legals en alguns aspectes, i, per tant, doncs, valdrà la pena que iniciem el tràmit com més aviat millor. Esperem que la ponència no trigui gaire en constituir-se, que a vegades ens està passant, en aquest Parlament, i, per tant, puguem començar a treballar-la i, tant de bo, aprovar-la abans que s'acabi la legislatura. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Romero. A continuació té la paraula el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Conseller, avui estem fent un debat estrany, propiciat segurament per aquestes característiques del Reglament, que segurament no resolen qüestions que difícilment es produeixen, que es produeixen rares vegades i que, per tant, no les hem acabat de resoldre prou bé. De fet, és un debat que, en pura lògica, no s'hauria de produir. Fixin-se que, en pura lògica, el que passi després de que votem l'esmena a la totalitat no canviarà res de la situació actual. El projecte que debatem, tal com s'ha dit, és fruït i incorpora el text d'un decret llei que aquest Parlament ja ha convalidat i, per tant, passi el que passi, aquest text seguirà sent perfectament funcional. I si votem en contra de l'esmena a la totalitat, farem una ponència en base a aquest text i hi incorporarem les esmenes que pertoquin. I si votem a favor, la diferència és que farem aquesta ponència amb un altre text base, també incorporant les esmenes que pertoquin. Total, el resultat, hi insisteixo, pot acabar sent el mateix, i, per tant, el debat d'avui esdevé insubstancial. I això passa, bàsicament, perquè el text que ens presenta Ciutadans no és un text alternatiu al decret llei aprovat: un parla de pomes, l'altre parla de peres. El decret parlava de mesures per afavorir els mecanismes que introdueixin elements qualitatius en els processos de contractació pública, especialment pel que fa a serveis, com a transposició d'una directiva europea, tal com s'ha dit, i que no siguin només els elements econòmics els que acabin adjudicant aquests serveis, entenent que cal valorar i ponderar totes aquelles qüestions que tenen un caràcter essencialment social. El text que presenta Ciutadans, en canvi, malgrat defensar en l'exposició la validesa de la valoració econòmica –i això marcaria un cert contrast–, en l'articulat es centra en un altre aspecte de la contractació pública com és la garantia de netedat i transparència en aquesta adjudicació. Per tant, com que parlen de coses diferents, i no precisament contradictòries, hi ha elements d'ambdós que podrien perfectament complementar-se. Mirin, per nosaltres queda clar que, si vam demanar que el decret convalidat es tramités com a projecte de llei, entendran que ara no donem suport a una esmena a la totalitat, perquè seria..., és una simple qüestió de coherència, diguem-ne. Igual que entenc que faran el mateix els grups que van votar a favor d'aquesta opció, també pel mateix motiu. I vull fer constar que hi ha uns quants articles del text que presenta Ciutadans que a nosaltres ens semblen bé, però que, hi insisteixo, no són contradictoris, en gran part de l'articulat que avui es qüestiona. I que, per tant, en la tramitació del projecte, que es farà de ben segur, es poden incorporar perfectament com a esmenes addicionals. Per tant, l'únic que passa avui és que Ciutadans aprofita l'escletxa del Reglament per posar en valor un text que han elaborat, que només tindrà aquest recorregut. Em sap greu dir-l'hi, però és així. Perfectament legítim, eh?, però innecessari a efectes funcionals. En qualsevol cas, nosaltres vam demanar que es tramités com a projecte de llei perquè entenem que hi ha mancances en el text del decret i perquè es podia aprofitar per ampliar l'abast d'aquesta transposició del concepte de la directiva i parlar, en general, de contractació pública amb responsabilitat social. Deixin-me recordar una mica el que plantejàvem: l'objectiu del decret llei era la transposició de la Directiva 2014/23, del Parlament Europeu, que fa referència a com es poden adjudicar contractes públics en règim de concessió, i la Directiva 2014/24, amb modificacions sobre contractació pública. Ambdues directives, inscrites amb l'objectiu més genèric d'afavorir que la contractació pública sigui un instrument que impulsi la innovació a les nostres empreses, el respecte mediambiental i la qualitat dels serveis oferts a la ciutadania quan s'adjudiquen els contractes, sobretot, dels serveis d'atenció a les persones. I nosaltres, estàvem d'acord amb aquest principi que inspirava el decret llei. Ara bé, presentat com una urgència, tal com es va fer, i aquí també s'ha dit, enteníem que únicament ho era la disposició transitòria segona, que habilitava la pròrroga dels serveis que prestaven, en l'actualitat, en aquella actualitat, les entitats del tercer sector. La resta, sobretot la que fa referència al concert social, que és un dels elements claus, quedava pendent del reglament. I, a més, el decret pretenia ser més ambiciós i desenvolupava, els desenvolupa, alguns aspectes d'aquestes directives que, al nostre entendre, no justificaven la urgència, i que probablement mereixien una reflexió més àmplia, un debat més tranquil i una definició més concreta, fet que ens ho permetrà precisament la tramitació com un projecte de llei. Hi havia elements, per nosaltres, positius en el decret: els de simplificació burocràtica, per exemple, o els límits de les baixes temeràries, el càlcul dels costos mediambientals i energètics dins del càlcul econòmic de la concessió; fins i tot, el concepte de concert social per a la previsió de serveis, que inclou un seguit de requisits de clàusules i de mesures que el regulen en un sentit positiu. Què hi trobem a faltar? Doncs, elements que permetin el blindatge de la valoració de la qualitat, com per exemple clàusules socials i laborals que garanteixin que en la prestació d'aquests serveis la seva qualitat i les seves condicions estaran per damunt d'elements econòmics i per evitar l'entrada directa de l'economicisme mercantil en aquest tipus de serveis. És a dir, caldria assegurar que la qualitat de la prestació es basés en el coneixement, en l'experiència i en la responsabilitat social. Per exemple, la garantia dels principis de transparència d'igualtat en el tracte. O l'establiment d'estàndards per a la millora de la qualitat del servei, que inclogués amb molta claredat les condicions de treball en què es presten. O, per exemple, l'establiment de mecanismes de control de l'execució de la prestació de serveis i l'establiment d'instruments d'avaluació de la qualitat i l'eficiència. O, per exemple, la necessitat de tenir en compte, a l'hora d'adjudicar el servei, la qualitat, la continuïtat, l'accessibilitat i les necessitats específiques de les distintes categories d'usuaris, inclosos els grups desafavorits i vulnerables. I d'altres. I en aquest sentit, també, recomanar estudiar a fons el Codi de bones pràctiques en la contractació pública dels serveis d'atenció a les persones, que ja es va signar a l'octubre del 2014 per un seguit d'entitats socials i la Generalitat de Catalunya, per tal d'implementar en forma d'articulat legal alguns dels acords –no pas tots, alguns dels acords– als quals es va arribar. Per exemple, a l'hora de la licitació, en el contingut de les clàusules, la professionalització dels serveis, la determinació del pressupost o la subrogació dels treballadors i treballadores, si és el cas. O, a l'hora de l'adjudicació, els criteris d'adjudicació, en línia amb el que hem anat explicant, així com en la valoració de l'oferta econòmica o de les baixes temeràries. I també, en l'execució del contracte, les condicions especials relacionades amb els aspectes socials de la contractació, com l'estabilitat de l'ocupació, la inserció laboral, la igualtat de gènere, la conciliació o la promoció amb criteris d'igualtat. I, finalment, mesures per al seguiment del compliment de les obligacions contractuals. Són exemples. Però tot això són esmenes que podrem incorporar en els treballs de la ponència, que van en el mateix sentit, entenem, d'allò que les directives europees pretenen exposar. Ara bé, del dia que vam fer el debat, abans de l'estiu, i vam fer aquestes propostes al dia d'avui hi han hagut un parell de canvis que ja s'han esmentat, alguns d'ells. El primer és que el mateix Govern ha començat a presentar públicament la voluntat de regular tota la contractació pública en un nou projecte de llei que vagi més enllà de la prestació de serveis socials, que és el centre del que parla bàsicament aquest text. I el segon –també s'ha dit– és que el Govern de l'Estat també està desenvolupant una regulació a l'entorn d'aquest concepte. Clar, en el primer cas el Govern fins i tot va organitzar una jornada sobre contractació pública, on sobretot es va parlar molt extensament d'aquest decret llei, sobretot d'aquest decret llei. Per tant, hauríem d'ordenar i optimitzar la nostra activitat legislativa. És a dir, hauríem de decidir si volem completar aquest marc legal que ara tenim, com a decret, amb mesures que regulin la contractació pública amb caràcter general, com vol fer el Govern, o amb mesures de transparència, com vol fer Ciutadans, o ens limitem a tancar el pedaç que ara hem obert i fem un debat més aprofundit quan sapiguem l'abast de la transposició que ens ve de l'Estat. Aquest és un dubte que ha de resoldre el Govern, és un dilema, i convindria molt que el Govern aclarís quina és la seva voluntat. Per nosaltres, i vista la inestabilitat política del país, per dir-ho d'alguna manera, diguem-ne, amb un eufemisme, faríem bona, per nosaltres, la dita castellana de más vale pájaro en mano que ciento volando i miraríem de tancar al voltant del text del que parlem avui totes aquelles mesures que es poguessin implementar de forma immediata per impulsar que la contractació pública es faci mesurant sobretot la qualitat dels serveis que s'ofereixen, valorant l'expertesa i garantint la responsabilitat social, també amb relació a l'ocupació, per damunt de l'economicisme. Nosaltres, com a mínim, treballarem en la ponència en aquesta direcció. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Vidal. A continuació té la paraula la senyora Esperança García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, conseller..., qué poco me gusta empezar una intervención con un lamento. Es una lástima que en su momento ni el PSC ni Ciutadans decidieran llevar este decreto ley del que nace este proyecto de ley al Consell de Garanties, porque hubiéramos tenido la certeza y la seguridad de saber si lo que pretendía la conselleria precisamente de Transparencia era precisamente contra legislar o poner más transparencia en la contratación administrativa. Nos encontramos aquí con un proyecto de ley, con un texto exactamente idéntico a lo que era el decreto ley original, y un texto alternativo que va por otro camino. Es decir, el primero, supuestamente, proyecto de ley, pretende dar normativa más clara sobre transparencia, publicidad y límites a los procedimientos de contratación pública, y el segundo hace muchísima referencia a controles de seguridad..., o sea, pone un poquito el foco y la duda y la sospecha sobre todos los contratos públicos con relación a supuestas corrupciones. A ver, efectivamente, hay una serie de directivas, que esto no se ha negado en ningún momento, que no se han traspuesto. Hay otras que tampoco necesitan ser traspuestas porque a los veinte días entran directamente en vigor y son directamente aplicables. Es evidente. Y eso no se hizo no porque tengamos un gobierno de España que no trabaja, sino porque ha habido un año sin gobierno y porque además ha habido meses y meses donde los partidos de la oposición, pues, no permitían que el partido que había ganado las elecciones pudiera gobernar. Y esa es una realidad y no es una excusa de mal pagador, sino una explicación lógica de por qué esas directivas que sí que necesitaban ser traspuestas no se habían hecho en su día, ¿no? Y, efectivamente, se traspasó ese plazo. Ahora bien, la situación ha cambiado. Ahora hay gobierno, ahora hay un proyecto y hay un proyecto que se está debatiendo en el Congreso de los Diputados, y además hay una cosa que, bueno, el propio conseller reconoce, pero además hay otra cosa nueva, y es que hay un plan precisamente remitido a la Comisión Europea en el pasado mes de octubre, donde se establece también una especie de borrador de cuáles van a ser las modificaciones legales que van a permitir medidas como –a ver si les suena–, primero, que no haya ningún contrato público que pueda otorgarse mediante un proceso negociado y sin publicidad, lo mismo que ha dicho el conseller. Esto ya lo estamos haciendo. Segundo, que los modificados sean también publicados y que se puedan impugnar por aquellas empresas que hubieran concurrido a contratación pública que consideren que deben ser o que pueden ser abusivos. Se establecen nuevas normas de contratación que también van a afectar a partidos, a sindicatos y a patronales. Cuando ustedes hablan del hecho de que haya determinadas ofertas que vulneran el principio de libre competencia y de libre concurrencia entre las empresas que acuden a un concurso público, pues, se establece precisamente limitación de las ofertas y las bajas temerarias en un 2 y medio por ciento. Se va a establecer un nuevo sistema de gestión de contratación pública. Además, para controlar el control, eso que le preocupa a Ciudadanos precisamente y que de momento no parece que apoye en el Congreso de los Diputados, se van a reforzar tanto el control «ante como el «post de la contratación pública y se va a hacer, pues, brindando a una junta, aparte del Tribunal de Cuentas, de..., es decir, todos los organismos de control que hasta ahora funcionaban, se le brinda a la Junta Consultiva de Contratación Administrativa el encargo de elaborar un plan nacional de supervisión. Un plan nacional que además esté coordinado con el resto de administraciones, y con una oficina de evaluación para asegurarse de que todos los contratos públicos son sostenibles desde el punto de vista financiero y que no supongan un lastre a futuro en caso de incumplimiento o nuevas circunstancias sobrevenidas, como pasó –esto también le va a sonar al conseller, porque también lo ha dicho– con el contrato tan mal negociado por los socialistas del proyecto Castor. Se introducen también mejoras y facilidades para el acceso a las pymes, para que las pymes también puedan competir a la hora de contratar con la Administración. Y se penaliza además a las empresas morosas, que a veces no suelen ser precisamente las grandes, sino las pymes, ¿no? Se introducen también estándares de calidad medioambiental y de estándares sociales para valorar las ofertas, es decir, que no solo cuente el criterio economicista. Todo esto –todo esto– se está tramitando ya en el Congreso de los Diputados. Todo esto va a ser normativa básica común para todos los contratos públicos en todas las administraciones una vez se ratifique no solo en el Congreso, sino que además también sea de aplicación en las comunidades autónomas y en los ayuntamientos, que también tendrán vetada esa posibilidad de utilizar los contratos negociados sin publicidad. Por lo tanto, si todo esto, que es el margen común, la normativa básica común para todos, ya está en marcha en el Congreso de los Diputados y, por tanto, lo más probable es que, enmienda arriba, enmienda abajo, y oposición o no del grupo parlamentario –por separado– de Convergencia y de Esquerra Republicana, que desde luego allí en Madrid, en el Congreso, se oponen a introducir estas variables, aunque sacan pecho de que ellos son pioneros en este proyecto de ley donde se incluyen estas medidas, pues, lo normal es que entre en vigor y que eso suponga la normativa común. Por tanto, no entendemos por qué tenemos que votar un proyecto de ley que viene prácticamente a repetir, a copiar lo que ya está en marcha en el Congreso de los Diputados. Y nos cuesta mucho oponernos al texto alternativo, a pesar de que no guarda mucha relación con el proyecto de ley o con el decreto ley original, porque nos da la impresión de que es un poquito aquello como lo del dedo que tapa el sol, ¿no?, pues, que es muy difícil que con ese texto alternativo se pueda enmendar lo que es un proyecto de ley que entra ahora en fase de ponencia, en fase de comparecencias, pero que tiene elementos clarísimos de inconstitucionalidad, porque invade competencias y porque, por mucho que se haya dicho aquí que otras comunidades han realizado y han elaborado leyes así, es cierto que hay un proyecto, precisamente, que hizo la comunidad de Aragón, que además hay una sentencia ya del Tribunal Constitucional que sienta jurisprudencia, donde dicen que, bueno, una de las cuestiones que se facilita a las comunidades autónomas es desarrollar aquella normativa que ya hay común. Siendo completa, pues, la normativa común que se va a establecer y que se va a aprobar en el Congreso de los Diputados, que además ya se ha remitido a la Comisión Europea y que además cumple no solo con las directivas, sino incluso con las recomendaciones de la Comisión, entendemos que, a pesar de que saldrá adelante en esta votación, estamos un poco perdiendo el tiempo. Yo entiendo que..., a ustedes les gusta tanto lo del ciclismo... Eso de ser pioneros, eso de ser los primeros, va muy bien para las pruebas contrarreloj, pero desde luego no para gobernar. No obstante, no nos vamos a oponer al texto alternativo, pero sí obviamente al proyecto de ley.
Moltes gràcies, senyora García. A continuació té la paraula el senyor Albert Botran, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé; gràcies, presidenta. Gràcies a tots els diputats per participar d'aquest debat «insubstancial, com el qualificava el diputat Vidal, per bé que tots esgotarem els nostres deu minutets, perquè el que direm, doncs, és important, o almenys així ho creiem. Efectivament, estem tornant a discutir el mateix que vam discutir al juliol, donada l'esmena a la totalitat amb text alternatiu que presenta Ciutadans. Nosaltres repetirem algunes de les raons que en aquell moment van articular el nostre posicionament per boca del company Benet Salellas, i finalment argumentarem per què rebutgem el text de Ciutadans. Algunes qüestions que vam plantejar en aquell moment. Volíem que es votés com a projecte de llei, que és el que ha acabat passant, i no per via de decret. També vam afirmar que contenia elements positius i apuntava algunes mesures en el combat contra la corrupció en clau de transparència. I apuntava, en menor mesura, mesures per fer de la contractació una eina de transformació, en afavorir la contractació d'empreses o cooperatives més responsables ecològicament, amb la societat, que no precaritzin, etcètera. Sobre el combat contra la corrupció, és evident que la contractació pública i la manca de controls d'aquesta han estat en el nucli de la majoria de trames de corrupció. I aprofitar que avui parlem d'aquesta qüestió per tenir un record per a Montserrat Gassull, regidora independentista de Torredembarra, que va ser, doncs, també molt valenta en la denúncia de determinades trames de corrupció. En concret, la vinculació entre la contractació pública en casos, doncs, en els quals les concessions i els sobrecostos, que també van aparèixer reiteradament en el debat del Ple anterior sobre l'informe de la Sindicatura de Comptes i, en concret, el vot particular del síndic Pons, que podria ser, per exemple, una de les persones que comparegués en aquesta proposta, en el projecte de llei, que es referia, doncs, directament, a la necessitat d'una major anàlisi i control polític de les operacions publicoprivades que suposen càrrecs a futurs. Al juliol, el diputat de Junts pel Sí Germà Bel en posava alguns exemples: el Castor, les radials de Madrid, el túnel del Pertús, hi podríem afegir també el canal Segarra-Garrigues, la línia 9 del metro, la Ciutat de la Justícia. El major control a la contractació administrativa és prioritat absoluta en el combat contra la corrupció, amb mesures com les contempla aquest projecte de llei i amb altres, com les derivades del treball en les comissions d'estudi que s'han fet sobre la corrupció o les que venen de la legislatura anterior contra l'evasió i el frau fiscal, la coneguda com a comissió Pujol, per exemple, en la qual, doncs, en les conclusions d'aquesta comissió, nosaltres proposàvem la creació d'un òrgan que centralitzés la contractació, realitzar un seguiment adequat d'aquests contractes, limitar la modificació de contractes, augmentar la limitació sobre les subcontractacions i, finalment, facilitar el control popular en matèria de contractació. Sobre la transformació social també a través de la contractació, un altre dels aspectes que tracta el projecte de llei, l'objectiu, des del nostre programa, és que molts d'aquests serveis públics es remunicipalitzin, deixin d'externalitzar-se, se'n recuperi el control cent per cent públic. Algunes coses, doncs, totalment coincidents amb les paraules que fa uns minuts sentíem en homenatge a Francesc Casares, eh? Nosaltres som també uns defensors d'aquest tipus d'economia que es glossava en aquell moment, el que passa que, com que estàvem en el marc d'un homenatge, ningú s'ha estirat dels cabells; sovint, quan ho plantegem nosaltres i parlem de socialisme i parlem de control cent per cent públic, s'intenta caricaturitzar bastant més. En el cas en que aquest control cent per cent públic, doncs, no sigui possible per les raons que sigui, sí que volem, efectivament, que les empreses privades que siguin contractades compleixin una sèrie de clàusules qualitatives i no només lligades al preu. Compartim la idea, per exemple, que recentment ha posat sobre la taula l'Ajuntament de Barcelona, que a l'hora de contractar el subministrament d'energia s'imposin clàusules que permetin combatre els talls de subministrament per causes econòmiques. Afavoriment també de les petites i mitjanes empreses, que són, doncs, empreses, en principi, més respectuoses amb el compliment dels acords i amb les condicions dels seus treballadors. I tenint en compte, finalment, un apunt també més global, que estem parlant d'una capacitat limitada de regular la contractació pública; perquè, d'una banda, estem transposant una directiva de la Unió Europea que ha d'afavorir la transparència; de l'altra, en aquesta mateixa Unió Europea s'està obrint, cada cop més, la liberalització del comerç de serveis i de la contractació pública amb l'aprovació de tractats com el CETA. Finalment, això, per què rebutgem el text de Ciutadans i preferim que prosperi el projecte de llei tal com estava escrit? En aquell moment, Ciutadans no estava d'acord amb el procediment per via del decret, i coincidíem en assenyalar que aquesta via té riscos i per això nosaltres també vam votar-hi en contra; en aquell moment, vam coincidir. Ara bé, una vegada es tramita com a projecte de llei, no entenem la necessitat de l'esmena a la totalitat amb text alternatiu, i se'ns escapen els motius –se n'han apuntat alguns, per part d'altres grups– pels quals això ha prosperat, no?, aquesta esmena a la totalitat amb text alternatiu. Sembla que amb la intervenció de la diputada Marina Bravo del juliol se'n podria extreure –i en la d'avui, no?– aquesta voluntat de subordinar el ritme legislatiu de la Generalitat al que estigui fent l'Estat, amb perfecta complementarietat també amb la intervenció que ha fet la representant del Partit Popular, que ha glossat, doncs, totes les meravelles de l'obra legislativa que s'està fent a l'Estat espanyol. I aquest se'ns acut que podria ser l'únic motiu pel qual està motivada l'esmena a la totalitat, no? O aquest o bé que hi hagués una hipotètica invasió de competències; s'ha passat una mica de puntetes per part de Ciutadans sobre aquest tema, s'ha dit que algunos artículos quizá no son conformes. No sé si ens estem referint a que són inconstitucionals; doncs, poden dir-ho, aquí ja estem..., bé, normalment, el Constitucional fa servir uns altres emissaris per fer-nos arribar els seus missatges, el que passa que entenc que estan esgotats de fer tanta feina i potser estan fent-ho a través d'altres canals. Últimament, doncs, a través d'uns grups parlamentaris determinats, no sé si en règim de contractació pública o de manera informal. No s'entén, dèiem, aquesta esmena a la totalitat, perquè, per exemple, en la proposta de text alternatiu de Ciutadans no hi aparegui la divisió de contractes en lots, quan és una qüestió que el seu grup ha defensat i ha promogut que s'aprovés en aquesta cambra, amb una moció, ara fa tot just un mes, no?, en la qual es convidava a realitzar les modificacions legislatives necessàries per generalitzar la possibilitat de fragmentar els contractes en lots per fer-los més accessibles. Això ho vam votar a proposta seva i, en canvi, en el seu text alternatiu no hi és; doncs, i en el text de la proposta de llei sí que hi és. Tampoc no s'entén que no es faci referència en aquest text alternatiu als continguts que en la proposta del Govern serien els que hi han entre l'article 2 i 3, sobre les concessions, que és un tema que va centrar molt el debat en el Ple del juliol, i que fan especial èmfasi en la transferència a l'empresa concessionària del risc operacional i que, evidentment, és un dels aspectes clau de la directiva que xoca amb els interessos de moltes de les empreses de l'IBEX 35, està clar, no? Perquè posar fi a les garanties amb les quals aquests suposats emprenedors assumeixen un risc sabent que sota d'aquest risc hi ha una xarxa, així qualsevol esdevé emprenedor, no? I evidentment, la patronal espanyola, representant interessos oligàrquics en molts casos, ha volgut que això no s'entri a modificar-ho. Ho afirmava, per exemple, la CEOE en un document del febrer del 2012, quan analitzava, doncs, el sector de la contractació pública, com es podia moure en el marc de la crisi, i deia: «La Seguridad jurídica es otro de los factores determinantes de las posibilidades de financiación de un negocio concesional. Para ello es imprescindible que los riesgos que se transfieran al operador privado en virtud del contrato no excedan de los que una diligente gestión empresarial puede prever y asumir, es decir, aquellos que pueda gestionar. I demanava que els plecs de clàusules establissin expressament «el reequilibrio de la concesión cuando causas no previsibles y ajenas a la correcta gestión del empresario supongan la ruptura del equilibrio económico de la concesión. És a dir, la CEOE en aquell cas demanava mantenir aquesta dinàmica de sobrecostos i de rescats. Finalment, per concloure, queden pendents moltes mesures en el combat contra la precarietat que es dona en el marc de la contractació pública i altres garanties contra la corrupció que farem valdre, doncs, en el projecte de llei, en el debat d'aquest projecte de llei o en els debats que vagin venint, si s'obre una ponència sobre una llei de contractes catalana, com es va anunciar al juliol. També ho farem valdre en les esmenes que mantenim vives, per exemple en la Llei de mesures, dues de les quals fan referència, la primera, a un salari mínim de 1.200 euros bruts en les empreses que gaudeixin d'aquests contractes públics, i també amb clàusules que restringeixin l'accés a aquesta contractació pública d'empreses que operin en paradisos fiscals. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Botran. A continuació té la paraula el senyor Germà Bel, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Molt bon dia o tarda, segons preferisquen los senyors diputats o diputades, atesa l'hora. A veure, si el decret este que ja està en vigor va ser trivial o no, jo crec que qui tingui un alcalde li pregunti, referent a l'ús de la concertació social per als problemes socials dels ajuntaments. Ja entenc que qui no té un alcalde no l'hi pot preguntar, però sempre l'hi pot preguntar a algú de l'equip del Govern de Lleida. Qui té un alcalde molt petit, tampoc, però els que tenen més alcaldes pregunteu si va ser trivial o no que entrés en vigor el decret, en –com era allò?– lo que l'interessa a la gent, los problemes socials. Ah!, però no ens hi posem. Jo, per un moment m'ha semblat estar assistint a un debat entre, particularment, tres diputades que necessitaven una altra cambra; respectivament, la senyora Bravo, la senyora Romero i la senyora García. Jo crec que per moments era clar que necessitaven una cambra estatal, perquè estàveu comentant tot allò que en realitat, en el marc institucional i constitucional espanyol, és competència de legislatura estatal; per exemple, fixar si no és només per transposició de la directiva, però els detalls, lo paper dels preus. Que, per cert, això ja està, la legislació contractual espanyola, la vigent, ja permet no seguir únicament el criteri de preus, l'únic que passa que si et passes una mica has de demanar un report extern, i poden dir que algú ha ficat la mà no tenint en compte criteris qualitatius, perquè quan te'n surts de principis de detalls concrets mesurables s'obre el camí a la discrecionalitat. I a mi em fan molta gràcia discursos que emfatitzen la necessitat de que no es fiqui la mà i a la vegada deixen entrar criteris cada vegada més discrecionals. En tot cas, això a la legislació existent ja està. I això si voleu ja ho discutirem quan hi hagi la tramitació en ponència, tot i que discutirem un munt de coses que no són competència d'esta cambra i que estant on estem algú haurà anat dient: «Escolta, és que l'Estatut no ens permet fixar això i és un tema de seguretat jurídica! Que té cosa que ho hagi de dir jo, eh?, representant de Junts pel Sí. Per això –per això–, senyora García, li torno a repetir que va ser –deixem-ho en la bona intenció, que en la política no hem de jutjar intencions– ganduleria que el Govern del PP i el legislador espanyol no transposessin la directiva, perquè la directiva, la més important pel que respecta a este decret llei i en esta tramitació d'ara, està vigent des de 2014 i al setembre de 2015 van fer una modificació de la Llei de contractes –al setembre del 2015 van fer una modificació de la Llei de contractes de l'Estat– i no van transposar la directiva. Però no passa res, ja està en tramitació i això fa, efectivament, que molts de detalls que vam reflexionar des del Grup de Junts pel Sí la tramitació del decret llei, que era un decret llei amb un contingut que hi faltaven molts de detalls per a la seva aplicabilitat. Perquè només se pot transposar d'una directiva allò que la directiva estableix precisament, i si les directives no donen procediments d'aplicació no es poden aplicar directament, i per això anirà bé que es reformi la llei de l'Estat, i cada partit polític o grup parlamentari adoptarà la seva posició i en serà responsable. Però avui lo que tenim aquí és una... Bé, jo no tornaré a insistir en los arguments per estar a favor, perquè, bé, ja vam parlar, no?, de les concessions. Jo vaig ser una mica injust, a més, perquè, per a que no diguin, vaig incloure la Vic-Manlleu o la Vic-Ripoll, com donant la impressió que la llei catalana també ho permetia. És que sobre el tema de les concessions i la responsabilitat patrimonial de l'Administració, per llei la tenien totes les concessions que es fessin a Espanya a tots los nivells. Altra cosa és com lo Govern català ho va resoldre, que és un altre tema i ja ho traurem un altre dia. És clar, la transposició de la directiva mos donava l'oportunitat de sortir d'este marc fins que no s'arreglés Espanya. I el sistema més fosc de fer desviacions contractuals és lo sistema de concessions, que permet creuar construcció i operació, que la concessionària –que, recordin, és la constructora– reconegui excessos de costos a la constructora –que, recordin, mana la concessionària– en lo finançament extern garantit. I si no hi ha transferència de risc operacional, la directiva –i això ja està vigent des del juliol– a Catalunya diu: «Hi ha un contracte de serveis. Lo contracte de serveis separa construcció i operació, augmenta la supervisió de l'Administració i, d'acord amb los discursos que se senten en este Parlament, tothom hauria d'haver fet palmes, però les palmes i els discursos –ja està bé– van separats. I és clar que té efecte. Des del mes de maig o juliol a Catalunya no es pot fer una concessió si no hi ha transferència del risc operacional, i la concessió és l'element que permet més augments encoberts de sobrecostos, però és necessari entendre com funciona. Però avui lo que tenim davant és una esmena a la totalitat amb text alternatiu, i jo volia fer la deferència de discutir l'esmena. Perquè l'esmena el que no fa –però això ja l'hi han dit– és transposar la directiva per a re. Jo entenc que perquè les esmenes consideren que això és feina de l'Estat i ho respecto –i ho respecto. Per tant, lo punt 1 queda inhabilitat, perquè lo punt 1 diu que es transposa la directiva, i no es transposa. Lo punt 2 i lo punt 4 mos parlen de transparència i procediments, i tenen un problema, des del meu punt de vista: són massa modestos. Què vull dir? És que el nivell de coses que diuen sobre transparència i procediments d'anonimat de denúncies són inferiors al que ja hi ha en la legislació vigent. Primer, desobeeixen –que vostès també quan se posen són desobedients– lo principi de precisió i operativitat de les normes, vull dir que siguin aplicables, i les coses tan vagues que tenen l'article 2 i el 4, que rebaixen los continguts de la legislació ja vigent sobre transparència, a més necessiten lleis o reglaments per a ser precisades per a poder ser aplicades. Per cert, ja es poden presentar denúncies a Catalunya, a l'antifrau hi ha una bústia anònima; per tant, el 4 arriba tard. I el 3, que és lo de formació, aquí desobeeixen –que estan molt desobedients– lo principi d'economia legislativa, perquè mira que regular per llei los projectes de formació, però si ja se n'estan desenvolupant, de projectes de formació en prevenció de riscos de contractació, etcètera. Si vostès... A mi m'ha sonat una mica com allò de regular els horaris de deures dels xiquets per llei, que han portat aquí a la cambra alguna vegada, en estos atacs hiperliberals que els donen de regular els horaris de deures, de regular els projectes formació... Per tant, crec que en los punts 1, 2, 3, 4, o no ho compleixen, lo que diuen, o són molt moderats –molt moderats–, massa moderats, pel meu gust, en transparència i tot això. I, llavors, lo que no fan, i això sí que canvia, al no recollir la disposició addicional tercera del decret llei, és aquella part que havia tingut una aplicabilitat més pràctica a ajuntaments mantenir-la viva. Per això els hi dic, crec que és normal perquè vostès no tenen aquest nivell d'interlocució i de demanda territorial de «no ens toqueu això o «faciliteu-nos fer això. Això és normal, això..., no passa re. El que sí que crec, i si ho he entès bé és lo moll de l'os de la seua esmena a la totalitat, és la disposició addicional i la disposició final primera. Perquè la disposició addicional i la disposició final primera venen a dir el mateix, dues vegades, per si la primera no s'havia entès, i és que lo legislador català adaptarà a la seua legislació allò que disposen les lleis, l'ordenació bàsica de l'Estat en la matèria. Que no cal. Que..., si ja ho sabem. No acaba de sentir el debat? Si no podem fixar els detalls concrets perquè són legislació estatal. Per això els deia que alguns de vostès necessiten una cambra estatal. Pense-ho –pense-ho. Però és que, a més, no cal per un altre motiu. I jo crec que és lo que hi ha en la base d'esta esmena a la totalitat, i ho respecto. No cal. Bé, ha quedat clar que el nostre grup parlamentari votarà en contra de l'esmena a la totalitat, no? Els dic que no calen, la disposició addicional i la disposició final primera, perquè que en tota matèria, en tot moment, la legislació de l'Estat és prevalent ho va deixar assentat la sentència del Tribunal Constitucional del 2010 sobre l'Estatut d'autonomia de Catalunya, quan va extingir en la pràctica el concepte de «competència exclusiva de l'ordenament espanyol. No els cal; si ja ho sabem; és per tot. No cal ni ficar-ho a la llei allà, ni ficar-ho a la llei aquí; quan se vol se fa bàsica, i punto, a partir d'aquella sentència. I és allò que diuen, a vegades, i en castellà, de aquellos polvos vinieron estos lodos. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Bel. Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Anem a votar l'esmena a la totalitat amb text alternatiu, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Atès que l'esmena a la totalitat amb text alternatiu ha estat rebutjada per 24 vots a favor, 98 en contra i 10 abstencions, el Projecte de llei de mesures urgents en matèria de contractació pública continua la seva tramitació. Moltes gràcies a totes i a tots. Se suspèn la sessió fins a les tres de la tarda. [[La sessió se suspèn a la una del migdia i sis minuts i es reprèn a les tres de la tarda. Presideix la presidenta del Parlament, acompanyada de tots els membres de la Mesa, la qual és assistida pel secretari general, el lletrat major i l'oïdora de comptes.]]
Bona tarda, es reprèn la sessió. Bona tarda a totes i tots. [[Proposició de llei de coordinació de la farmàcia assistencial per al millorament del sistema de salut (debat de totalitat)]] [[202-00042/11]] El quart punt de l'ordre del dia és: debat de totalitat sobre la Proposició de llei de coordinació de la farmàcia assistencial per al millorament del sistema de salut. D'acord amb l'article 114.2 del Reglament, presenta la iniciativa, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor David Mejía.
Gràcies, presidenta. Consellers, veig que no n'hi han..., diputats, diputades, en primer lloc, i abans de començar la meva intervenció, deixin-me agrair la presència dels diferents representants dels diferents col·legis de farmacèutics de Catalunya, de la societat científica de Sefac, de l'empresarial FEFAC i, en especial, deixin-me agrair la presència del president de l'Alianza General de Pacientes. Avui, des de Ciutadans, presentem aquesta proposició de llei amb un objectiu molt clar i molt concret, i que és conseqüència del desenvolupament de la proposta de resolució que es va aprovar la passada legislatura per unanimitat de tots els grups que avui hi ha en aquesta cambra. L'objectiu, en majúscules, d'aquesta proposició és aconseguir el benefici del pacient, un benefici que milloraria i facilitaria la seva atenció. Volem apoderar el pacient perquè aquest pugui conèixer i pugui compartir, amb el professional sanitari que té més proper, part de la seva història clínica necessària. També volem, amb aquesta proposició, que el nostre sistema de salut sigui més eficient, en benefici del conjunt de la societat. I, finalment, també volem treballar per la coordinació entre els diferents professionals sanitaris i els diferents nivells assistencials que atenen al pacient, perquè aquesta sigui real, sigui estructurada i sigui protocol·litzada. Aquests són els objectius principals que busca aquesta proposició de llei. Creiem que el pacient, a través de la seva farmàcia, aquella que té sota de casa seva, pugui tenir més coneixement de la seva salut i que pugui aprofitar al màxim la proximitat, però també la professionalitat que els ofereixen els farmacèutics. I tot això, evidentment, ho hem de fer amb una sèrie de requisits que són indispensables. En primer lloc, i evidentment, amb el consentiment informat i l'autorització expressa de la persona. A més a més, aquest accés serà únicament per aquells aspectes necessaris per realitzar l'atenció farmacèutica i que molt sovint, a causa de la seva complexitat, necessiten moltes més dades i molta més informació. La confidencialitat i els mecanismes de sanció en cas de la seva vulneració per part del professional, també creiem que han d'estar establerts en aquesta llei, així com un accés regulat i restringit per als professionals identificats i qualificats legalment. Però si es compleixen tots aquests aspectes, el fet de poder compartir part de la història clínica resumida, ajudaria a resoldre moltes i moltes de les problemàtiques que es troben avui dia els pacients, i també els professionals del sector. I els vull posar una sèrie d'exemples, per exemple, amb les partides milionàries que té previst el Govern gastar-se en els pròxims pressupostos en material informàtic, vostès troben normal que, en el segle XXI hi hagi gent gran, que ha d'anar a la farmàcia, que va a la farmàcia a prendre's la tensió i ha d'anar a la consulta del seu metge d'atenció primària amb un paperet? Ho veuen normal? Doncs, sovint aquesta feina, que s'està fent per part del farmacèutic comunitari, s'està perdent. No veuen una oportunitat, que aquestes mesures estiguin recollides en la història clínica del pacient, i que es pugui compartir d'una manera més àgil, d'una manera més fàcil i d'una manera més pràctica? O, per exemple, les proves de determinació biològica, o de colesterol, o de sucre, o la documentació i el seguiment de l'SPD, del servei personalitzat de dispensació? De fet, això que estem plantejant, no és una qüestió que ens hàgim inventat des de Ciutadans, poden mirar l'exemple, per exemple, del Regne Unit, i veuran l'estreta relació que hi ha entre els professionals de la consulta i els professionals de la farmàcia. En definitiva, el que busquem amb aquesta proposició de llei és millorar i emprar les tecnologies, les noves tecnologies, per millorar la coordinació entre els diferents professionals sanitaris i entre els diferents nivells assistencials. Altres exemples: casos d'al·lèrgia o d'intoleràncies, en les que, a vegades, és molt difícil fer un bon seguiment farmacoterapèutic dels pacients plurimedicats que consulten, per exemple, per símptomes menors i que poden tenir determinades al·lèrgies o patologies associades, com insuficiència hepàtica o insuficiència renal. I així els podríem posar infinitat de casos, de contradiccions amb patologies cròniques i amb patologies agudes que incideixen, per exemple, en l'ús correcte del medicament. O casos d'adherència terapèutica. En definitiva, una casuística que és molt i molt àmplia i que es troben en el dia a dia i que creiem que es podria solucionar. Però també hi ha altres aspectes que creiem que millorarien en benefici del pacient i en benefici del nostre sistema de salut: la coordinació que pot existir i que ha d'existir entre els diferents professionals sanitaris és indispensable per buscar l'eficiència del nostre sistema. I aquesta proposició seria un petit pas per avançar cap a aquest objectiu, al qual volem arribar. Si plasmem normativament l'estructura i els protocols necessaris per aconseguir aquests avenços, podrem seguir treballant en millorar la gestió en favor dels nostres pacients. Mirin, la nostra societat evoluciona a patologies cada vegada més cròniques, i necessitem la complicitat de tots els actors implicats per fer-hi front d'una millor manera. En primer lloc, evidentment, necessitem la complicitat dels pacients, però també l'hem d'aconseguir dels diferents col·lectius sanitaris, societats científiques, sindicats, per arribar al consens que beneficiï el conjunt de la societat. I, sincerament, crec que aquest consens, ara mateix el tenim. Hem d'aprofitar la capil·laritat de les nostres farmàcies, hem d'aprofitar les més de tres mil oficines de farmàcia que tenim arreu de tot el territori de Catalunya. I això ho hem d'aprofitar per millorar la qualitat de vida de la nostra gent. La majoria de nosaltres tenim clar quin és el model a seguir, que és el model d'una farmàcia assistencial. Però ara és el moment de posar fil a l'agulla, ara és el moment de posar en marxa totes aquestes polítiques necessàries per dur-ho a terme. Crec que ningú pot dubtar de la proximitat i de la professionalitat dels nostres farmacèutics. Tots sabem que el primer establiment al que la gent accedeix quan té un problema de salut és la farmàcia que té al costat de casa seva, és la farmàcia que té al seu barri, és la farmàcia que té al seu poble. Volem i hem de reconèixer el paper del farmacèutic, però també hem d'exprimir les seves capacitats. Sempre, evidentment, sota la protocol·lització de les accions i complementant l'activitat dels metges i metgesses o infermers i infermeres, de la nostra atenció primària. I ho hem de fer desenvolupant la proposta de resolució, com deia al principi, que es va aprovar en aquest Parlament, per unanimitat, per part de tots els grups parlamentaris la legislatura passada. I si la desenvolupem, farem grans passes per a la descongestió del nostre sistema sanitari. I el millor de tot, saben què és? Que moltes d'aquestes propostes no tenen cap cost, i moltes d'altres tenen un cost molt i molt petit. Però, per això, ens ho hem de creure. Nosaltres, des de Ciutadans, ens ho creiem. Les persones que avui estan en representació del sector –els col·legis, les societats científiques, empresarials i l'associació de pacients– s'ho creuen. Senyors del Govern, vostès s'ho creuen o no s'ho creuen? Si realment tenim el pacient com a màxim beneficiari de totes aquestes propostes, el que no podem fer és deixar escapar el tren. Tenim un consens prou ampli com per treballar el tema, tenim professionals preparats i qualificats, tenim consens, tenim estructura, però el més important és que tenim un llarg camí a recórrer. Exemples d'èxit d'altres països en tenim, i alguns d'ells són, per exemple, el Canadà o Austràlia. Per tant, diputats i diputades, no ens podem quedar enrere, podem ser pioners en el conjunt del nostre país. No tanquin les portes a obrir un futur millor per a la sanitat. No tanquin les portes a evolucionar, en benefici de la nostra societat i en benefici del pacient. No infravalorem el paper del farmacèutic. Aquí, avui i ara, nosaltres presentem una proposta clara i concreta, que la podem millorar en el tràmit parlamentari –li podem afegir, li podem modificar coses i li podem reduir coses–, però el que no podem fer, diputats i diputades, és perdre l'oportunitat, no la podem deixar escapar. I no la podem deixar escapar, en primer lloc, per al benefici de tots els catalans, i, en segon lloc, per al benefici que això suposaria al nostre sistema de salut. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Mejía. A continuació, per a defensar l'esmena a la totalitat presentada per la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant.
Gràcies, presidenta. Bona tarda. Per explicar l'esmena a la totalitat, creiem necessari partir de tres elements bàsics. Un és el model de farmàcia existent actualment, l'altre és la crisi de les oficines farmacèutiques i, finalment, el que entenem que ve a ser una mica aquesta proposició de llei, que és la gestió de les engrunes existents. El model de farmàcia actual, el model de farmàcia de l'Estat espanyol, com vostès saben, és l'anomenat «model mediterrani; un model que és més o menys compartit per Itàlia i Grècia, caracteritzat per la titularitat privada d'un establiment d'interès públic, on només llicenciades en farmàcia poden ser titulars de les oficines de farmàcia i on ningú pot ser titular de més d'una oficina. Curiosament, o no tan curiosament, però a nosaltres ens resulta una mica curiós, d'on més s'ha qüestionat aquest model és des de la vessant més ultraliberal, des del liberalisme és des d'on s'ha qüestionat aquest model. La Unió Europea, ja fa algun temps, va voler eliminar aquest model, el model mediterrani, com deia, en nom de la lliure competència i el món dels col·legis farmacèutics i els titulars d'oficines de farmàcia, d'un perfil molt concret, tant social com ideològic, amb excepcions que sovint es converteixen en rara avis, va aconseguir el suport del Govern del Partit Popular per batallar per allò que és el modelo español de farmacia. De moment, després d'un llarg procés de sentències, recursos i contrarecursos, el model mediterrani ha pogut resistir l'embat liberal de la Unió Europea, però sembla que és més aviat un tancament en fals i provisional, i de ben segur que, tard o d'hora, la Unió Europea tornarà a la càrrega per tal de continuar l'ofensiva de liberalitzar aquest mercat, també. Per tant, la confrontació és: model de farmàcia on la propietat va lligada a llicenciatura o liberalització amb l'entrada de multinacionals i, per tant, la destrucció del model, que és privat però que és de proximitat, per tant, per un model molt pitjor. Aquí, de fet, fins no fa tants anys, Ciutadans, vostès que presenten aquesta proposició de llei, sempre havia defensat la liberalització del model de farmàcia, però ara sembla que en els darrers anys han canviat una mica. Però el segon element que jo deia..., més enllà de la definició i la caracterització del model de farmàcia, hi ha el que és la crisi de les oficines farmacèutiques, crisi que s'entén per molts motius: per la bombolla de compravenda de farmàcies, per la recepta electrònica, per la pèrdua d'exclusivitat en alguns productes, pels successius medicamentazos... Aquestes oficines de farmàcia estan patint pel seu futur com mai ho havien fet, especialment aquelles farmàcies de poble o de barris amb menys poder adquisitiu, on el percentatge de venda lliure és molt menor i la viabilitat de les oficines de farmàcia depèn de la dispensació en recepta. Això ha fet que aquestes oficines de farmàcia estiguin promovent iniciatives per incrementar la seva cartera de serveis, més o menys reeixides, per, batalla rere batalla, aconseguir que finalment se'ls concertin aquests serveis pels que lluiten; per tant, lluitar per la supervivència del model que veuen qüestionat i garantir la supervivència del seu negoci, en definitiva. En aquest sentit, podríem incorporar aquí el que és l'atenció farmacèutica, que sí que, com vostès deien, en els països nòrdics i també a Anglaterra i a Irlanda té molt de pes, i que és un model que aquí no ha acabat de quallar, almenys de la manera que haurien volgut els col·legis oficials de farmacèutics. Perquè bàsicament el model d'atenció farmacèutica el que fa és demanar als titulars d'oficines de farmàcia que duguin a terme una sèrie d'accions que només poden dur a terme les oficines farmacèutiques sobrades de recursos econòmics i recursos humans. Per tant, parlem d'oficines farmacèutiques concretes, en zones concretes, que no engloben aquest conjunt d'oficines que existeix. Per tant, aquestes són les úniques que es poden plantejar l'atenció farmacèutica que es duu a terme als països nòrdics. En aquest sentit, cal tenir alguns elements en compte. L'atenció farmacèutica desperta moltes reticències en el col·lectiu de metges i metgesses. Podríem discutir que hi estiguem d'acord o no i que l'atenció farmacèutica pugui ser una bona opció, però el que és evident és que ara per ara desperta certs recels. I també que moltes oficines farmacèutiques el que estan duent a terme, en lloc de dur l'atenció farmacèutica seguint el model nòrdic, és el que se'n diuen «els sistemes farmacoterapèutics personalitzats, que és, podríem dir, una branca, d'alguna manera, d'aquesta atenció farmacèutica que reuneix bona part de les virtuts d'aquesta i que no genera tants conflictes de competències amb la resta de col·lectius sanitaris i que no requereix, ara per ara, la història clínica per fer un bon servei als pacients. En aquest impasse, els col·legis oficials de farmacèutics han tirat o han procurat desenvolupar la cartera de serveis, com deien, en una direcció que els fa guanyar més pes sanitari enfront de la vessant més mercantilista i reforçar i desenvolupar més del que s'ha fet fins ara... En aquest sentit, les farmàcies tenen, no?, en compte aquesta capil·laritat que vostès deien arreu del país, i, per tant, intentar treballar per la detecció precoç, el seguiment o l'educació sanitària de manera que sigui molt més útil, o creiem nosaltres que pot ser més útil que així s'integrin al sistema sanitari. I finalment, com deia, el que entenem, a part d'aquesta introducció, de què va aquesta proposició de llei, el que per nosaltres és clau és que és una proposició de llei que va en la línia de gestionar-ne les engrunes, perquè no té en compte que no tenim..., o el model sanitari que tenim, un model que no és cent per cent públic, un model que ha vist com els darrers anys..., que ja de sempre, de partida, però que els darrers anys ha vist aprimats els seus recursos humans i econòmics amb les retallades, i que, per tant, això també cal tenir-ho en compte. I tampoc parteix del model concret de farmàcia que tenim..., o parteix d'aquest model, però no el posa en qüestió i no analitza si aquest és el model real que volem tenir o aquest és el model que necessitem realment i que cal que treballem. Per tant, nosaltres entenem que alguns dels motius pels quals s'al·lega aquesta proposició de llei..., si abordéssim el model sanitari, si abordéssim les retallades o l'aprimament de recursos humans i econòmics amb les retallades i el model concret de farmàcies que tenim, ja quedaria resolt molt del que s'al·lega com a motius per aquesta proposició de llei. Per tant, per cloure i per explicar una mica més..., és a dir, sense la precarietat en la que treballa el col·lectiu sanitari de l'atenció primària –fet que s'ha aguditzat els darrers anys, com deia–, on, si no existís aquesta precarietat, es pogués dedicar tot el temps necessari als pacients, les metgesses dels CAP, els treballadors sanitaris dels centres d'atenció primària podrien treballar com cal amb les pacients. I aquest és el tema que cal que abordem. I dedicant més temps a les pacients també podrien treballar més en xarxa amb el col·lectiu de farmacèutiques de les oficines de farmàcia, de manera que això quedés molt més integrat. Però és que bàsicament el que fa aquesta proposició de llei és parlar de la història clínica, de disposar de la història clínica; és el centre d'aquesta proposició de llei. Però per nosaltres, per més que vostè ara, quan ho ha explicat, ho ha explicat una mica, no es concreta quina part ni en base a quins criteris. I aquest és un detall que no és gens menor, parlar de quina història clínica, quins detalls i amb quins criteris s'hi té accés; per tant, això és un element clau i central. Per tant, com que entenem que pràcticament només es toca això i que, si bé pot arribar o podem arribar a compartir que en algunes circumstàncies pot ser important que es tingui accés almenys a una part de la història clínica, com a mínim aquella que fa referència al tractament que des de la farmàcia se li dispensa, creiem que requereix més treball. Però és que, a més a més, per què no ens plantegem més coses? Podríem fer d'altres demandes, més enllà de plantejar-nos l'accés únicament i exclusivament a la història clínica, podríem plantejar-nos per què. Nosaltres plantegem que la xarxa de farmàcies s'integri al sistema sanitari, per tal que ja hi tinguin accés directament i no calgui desenvolupar proposicions de llei ad hoc per temes concrets, si ja directament els incorporem. Podríem plantejar un model retributiu no basat en el percentatge de la venda, sinó en la feina realitzada, també. Per tant, podríem abordar un debat sobre quin és el model de farmàcia que tenim. Per tant, creiem que no es pot presentar una..., o nosaltres no podem donar suport a una proposició de llei, entenent que és com una de les múltiples millores miraculoses, sense analitzar quins són els problemes de l'atenció sanitària primària en conjunt i del sistema de salut en global i, a partir d'aquí, posar solucions amb rigor i visió integral, i no a partir de pedaços concrets, sense tenir la visió general. No podem donar suport a una proposició de llei sobre una qüestió tan concreta com delicada sense haver treballat prèviament amb tots i cadascun dels col·lectius professionals i ciutadans implicats en això. I, finalment, la pregunta que creiem que ens hauríem de fer més a nivell macro és: és aquest, el model de farmàcia que volem? Davant la cruïlla en què està el món de la farmàcia ara mateix, liberalització i cooptació del mercat per les multinacionals o reforç de la vessant sanitària i assistencial, creiem que hem d'avançar en aquest segon posant els mecanismes de control que calgui i treballant per la nacionalització o creació d'empreses de producció i distribució públiques i vincular la compra en aquestes empreses públiques a la capacitat de proveir medicaments pel sistema públic. En definitiva, el debat sobre farmàcia assistencial també hauria de ser sobre la producció i distribució, i, per tant, si la producció i distribució és pública i el comprador és públic, és evident que condicionem i generem un sistema de farmàcia comunitària real, que respongui a les necessitats de les pacients i que tingui en compte tots els col·lectius implicats ara mateix. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Reguant. A continuació, per a defensar l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari de Junts pel Sí, té la paraula la senyora Montserrat Fornells.
Moltes gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats, diputades, bona tarda a tothom. Primer de tot voldria saludar tot el públic assistent que ens acompanyen avui aquí, representants del món farmacèutic i del món sanitari. Des del Grup de Junts pel Sí hem presentat una esmena a la totalitat d'aquesta Proposició de llei de coordinació de la farmàcia assistencial per al millorament del sistema de salut, perquè considerem que una llei no és la via. Podem observar punts de trobada en aquesta proposta, però no fer-ho a través d'una llei., Creiem que hi ha altres mecanismes per fer-ho i que des del departament ja s'està treballant per implantar-los. No tanquem la porta a res, senyor Mejía. El Pla de salut 2016-2020 té per objectiu potenciar una atenció social i sanitària més integrada, que afronti la complexitat mèdica i la interrelació amb l'entorn de la persona, amb l'entorn del pacient. Seguir una política farmacèutica i del medicament integral i integrada a la resta del sistema sanitari permetrà millorar els resultats en salut i fomentar l'ús racional, segur, eficaç i eficient dels medicaments. En aquest context, la col·laboració en la prestació dels serveis assistencials sanitaris i d'atenció farmacèutica per part dels farmacèutics des de les farmàcies assistencials permet millorar la prestació de serveis als ciutadans en condicions de proximitat, accessibilitat i professionalitat. La proposició de llei presentada pel Grup de Ciutadans i que ens ha exposat el diputat Mejía proposa dos requeriments per fomentar la col·laboració dels farmacèutics de les farmàcies assistencials en la prestació de serveis sanitaris. Un, primer, és l'accés del farmacèutic comunitari a una part de l'historial clínic de l'usuari, previ consentiment. I dos, que aquest farmacèutic pugui contribuir a completar l'esmentat historial amb alguns indicadors que hagi pogut detectar i, si s'escau, amb el tractament sanitari addicional que rebi l'usuari. L'accés a l'historial clínic de l'usuari per dur a terme les tasques d'atenció farmacèutica planteja reptes de tipus operatiu. D'una banda, existeix una diversitat en suports electrònics que en aquest moment contenen els historials clínics hospitalaris i d'atenció primària que fan complex un accés directe a la consulta de la informació clínica i a la incorporació de nova informació. Aquesta diversitat de suports electrònics implica també una diversitat de sistemes per a la protecció de la informació sensible, destinats a limitar l'accés a la informació a aquells professionals sanitaris implicats en l'assistència del pacient. A aquesta circumstància de diversitat de fonts per a la informació s'afegeix també la diversitat d'establiments de farmàcia comunitària. Tanmateix, esdevé operativament difícil el fet de registrar apropiadament, adequadament, el consentiment de l'usuari per donar l'accés a les seves dades. Per tant, des d'un punt de vista de garanties de seguretat, l'operativitat i el funcionament per disposar les farmàcies d'un sistema de protecció selectiu d'informació sensible i per permetre un suport a l'activitat sanitària, esdevé molt complex. Per últim, la incorporació de nova informació en els diferents suports de l'historial del pacient és un altre repte operatiu, considerant el fet que caldrien múltiples interfícies per als diferents sistemes d'informació en els que un pacient pot tenir un historial clínic. En aquest sentit, i reconeixent l'oportunitat, el valor i la prioritat de la col·laboració entre farmacèutics comunitaris en la prestació de serveis, l'àrea de medicament del Servei Català de la Salut té com a objectiu prioritari la implantació i la millora de les eines de coordinació entre professionals sanitaris. L'àrea treballa per generar noves eines de suport a la dispensació segura i eficient que permetin superar les limitacions operatives en l'accés a l'historial clínic per tal de garantir l'accés a la informació necessària per a la prestació assistencial per part d'aquests professionals i per permetre la seva col·laboració, contribució, incloent informació en aquest historial. En aquest sentit, en aquest aspecte, en aquest context, els esforços s'han centrat en potenciar el paper de la recepta electrònica com a eina clau capaç d'integrar els processos de prescripció i dispensació de medicaments. La recepta electrònica ja permet disposar de la informació de la prestació farmacèutica en temps real per part de tots els agents, amb l'objectiu de millorar l'atenció al ciutadà. No obstant, de cara a millorar la disponibilitat de la informació necessària per a garantir una millor atenció farmacèutica, s'està treballant en el disseny i implementació de quatre objectius estratègics claus per millorar la prestació d'aquesta eina, d'aquesta recepta electrònica: un, oferir una informació de la medicació del pacient de forma automatitzada; dos, establir elements que garanteixin la seguretat clínica dels medicaments; tres, incorporar la medicació hospitalària de dispensació ambulatòria i la nutrició enteral domiciliària a la recepta electrònica per tal de disposar d'un pla de medicació més complet, i, quart, potenciar la utilització de la missatgeria de la recepta electrònica on tots els professionals referents que tenen cura d'un determinat pacient es puguin coordinar i comunicar. Totes aquestes accions estan destinades a millorar la qualitat de la informació sobre el pla terapèutic del pacient, a garantir la integració de la informació clínica rellevant per a millorar la seguretat en la prescripció, a permetre la intercomunicació entre professionals implicats en l'assistència del pacient, i, en definitiva, a fomentar la integració del farmacèutic comunitari en la xarxa d'agents sanitaris que atenen els pacients, sempre dins d'un sistema robust, únic, amb un grau de protecció de dades apropiat, proporcional i adaptat a la funció assistencial del farmacèutic comunitari. A la vegada, a més a més de treballar des del Departament de Salut en la qüestió de millorar i potenciar la recepta electrònica, des del CatSalut també s'està promovent l'ús generalitzat del Cat@Salut La Meva Salut, la carpeta de la salut, com un espai digital segur que permetrà al ciutadà, a través d'una identificació digital, accedir a la seva informació personal de salut, fer consultes i realitzar tràmits. En aquest sentit, el CatSalut aposta decididament per aquesta eina per afavorir una assistència personalitzada a la ciutadania, apropant la resolució dels elements del sistema de salut i afavorint l'apoderament de les persones en el maneig de la seva salut. En aquest espai hi ha inclosa la informació que s'ha generat per l'atenció sanitària prestada en algun dels centres assistencials públics, entre els que hi ha el pla de medicació vigent. Per tant, és clau consolidar i ampliar la informació que hi ha a la recepta electrònica per tal que sigui l'eina central capaç d'integrar els processos de prescripció i dispensació de medicaments, de manera que tots els agents que intervinguin en el procés assistencial accedeixin a aquesta informació per poder prestar la millor assistència possible a la ciutadania. La facilitat de disposar d'aquesta informació al portal La Meva Salut permet les actuacions preventives i el monitoratge i la relació amb els diferents professionals sobre la voluntat explícita del mateix ciutadà; també determina una disminució d'errors terapèutics i de la medicació redundant, i una visió unificada entre els diferents professionals i el mateix ciutadà. En definitiva, la implantació generalitzada del Cat@Salut La Meva Salut facilita un millor ús, i alhora més eficient, del conjunt de recursos sanitaris, una garantia de major transparència i interacció entre professionals i ciutadans, i un exemple de com la tecnologia ajuda a la personalització de la prestació dels serveis de salut. També, finalment, per remarcar la importància d'aquest projecte cal valorar les futures línies de treball que l'hauran de consolidar com a porta d'entrada al sistema de salut per a fer gestions personalitzades, electròniques, com la propera utilització en format d'app, i la seva facilitat per incorporar les solucions basades en la mobilitat del ciutadà dins del model sanitari, que vol fomentar-se en interaccions segures, transparents i personalitzades. En resum, i per anar acabant, el desenvolupament de la recepta electrònica i la carpeta salut són les vies en què ja treballa el Govern per consolidar i cooperar entre els professionals sanitaris, inclosos els farmacèutics, i l'accés a la informació clínica rellevant, per tal de millorar l'atenció al pacient. I, com he dit abans, considerem que una llei no és la via pertinent. I per aquest motiu, des del Grup de Junts pel Sí, hem presentat esmena a la totalitat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Fornells. A continuació, per al torn en contra, té la paraula el senyor David Mejía.
Gràcies, presidenta. «Això va de democràcia, aquest és el lema que utilitzen el partit del Govern i la CUP; «això va de democràcia diuen en les seves manifestacions, i ara resulta que aquests que s'omplen la paraula de democràcia impedeixen en el Parlament de Catalunya de tramitar una llei que és beneficiosa per a tots i cadascun dels catalans. «Això va de democràcia; molt bé, senyors, molt bé. Mirin, vostès... [[remor de veus]] , vostès... [[Persisteix la remor de veus.]] No es posin nerviosos...
Silenci, si us plau.
Gràcies, senyor Comín, per venir; llàstima que en la primera intervenció no hi ha pogut estar. Vostès, presentant aquesta esmena a la totalitat, demostren que l'únic que els interessa és el monotema, és la independència... [[Remor de veus.]] No es posin nerviosos –no es posin nerviosos. Quan es parla de qüestions que realment solucionen la vida i poden fer millor la vida de tots els catalans, vostès presenten esmenes a la totalitat. Vostès parlen... [[Aplaudiments.]] Vostès parlen sempre de mandats democràtics, i avui que tenim un mandat del sector, del conjunt del sector, de tots els professionals sanitaris i de l'associació de pacients –i de l'associació de pacients–, vostès impedeixen que es tramiti aquesta llei i vostès impedeixen que es parli sobre aquestes qüestions que realment són necessàries. Parlava la diputada de Junts pel Sí que tanquem les portes. Però si són vostès els que estan tancant les portes al no poder debatre sobre una qüestió necessària per millorar el nostre sistema de salut. Parlava –parlava– de reptes de tipus operatiu. I m'ho diuen vostès, quan en el pressupost que volen aprovar tenen partides milionàries per a temes informàtics. Perquè, miri, diners i recursos perquè la farmàcia s'impliqui en la recepta electrònica sí que en tenen; hi estem d'acord, i a més a més s'està fent molt bé. Però, vostès, recursos perquè donin un cop de mà..., perquè vostès saben que en els metges d'atenció primària, moltes vegades, hi ha una interrelació entre els farmacèutics..., que el metge propi li diu que vagi a la farmàcia a prendre's la tensió. I vostè creu que ha d'anar amb un paperet? Vostès s'han quedat en el segle XX; nosaltres estem en el segle XXI. [[Aplaudiments.]] Respecte a la diputada Reguant..., vostè realment se n'ha anat per les branques. Ha parlat de liberalització, nosaltres no hem parlat en cap moment de liberalització. Vostès se n'han anat cap a la vessant mercantilista, nosaltres preferim quedar-nos a la vessant assistencial, que és la que estan realitzant les nostres farmàcies. Diuen que hi ha reticències dels diferents col·lectius; doncs, mirin, nosaltres hem parlat amb els diferents col·lectius sanitaris i ens sembla que aquesta reticència no hi és. Però, de totes maneres, en el cas que hi fos, per què vostès impedeixen el tràmit parlamentari i per què vostès no permeten que es debati en el Parlament una millora per a la societat i una millora per al nostre sistema sanitari? En definitiva, sembla, com deia, que vostès no vulguin adaptar-se al segle XXI. Sembla que vostès no vulguin evolucionar en benefici del pacient. Perquè els recordo que, d'aquesta proposició de llei, l'objectiu en majúscules és el benefici del pacient. Hem aconseguit el consens dins dels col·lectius, i vostès l'estan trencant. Recordin, quan la gent digui que la política està allunyada de la societat, aquest moment; recordin que hi ha el consens dins del col·lectiu i vostès l'estan trencant. Per tant, senyors i senyores diputats, una pena que no aprofitin aquesta oportunitat; una pena que no aprofitin evolucionar i fer millores per a la nostra societat. Nosaltres seguirem intentant-ho. Si vostès no volen treballar per al conjunt dels catalans, nosaltres, des de Ciutadans, sí que ho volem fer. Deixin-nos pas. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Mejía. A continuació, per a fixar el seu posicionament, té la paraula el senyor Raúl Moreno, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, conseller, vicepresident..., la farmàcia... Saludar també, naturalment, les persones representatives del món sanitari i del món farmacèutic que ens acompanyen avui en aquest Parlament. La farmàcia comunitària és un dels agents bàsics en salut comunitària; és un sector cabdal en el nostre sistema de salut, és una de les primeres línies assistencials i té una gran capil·laritat territorial. És per aquest motiu, perquè tots entenem la importància de la farmàcia en el nostre sistema sanitari, que cal que els poders públics fem tot el possible per facilitar als professionals i, per descomptat, també a la ciutadania les plataformes telemàtiques i d'accés a la informació sempre que comporti una millora a l'atenció i també una eficàcia en el sistema. Mantenir una compartimentació funcional en l'àmbit de la xarxa telemàtica i dificultar l'accés a registres clínics implica tot el contrari; significaria tancar les portes d'accés al sistema públic, un fet que repercutiria de manera directa sobre tota la cadena del medicament. El més important és establir els mecanismes de coordinació perquè tots els agents de salut –i vull dir: tots els agents de salut– i socials puguin treballar complementàriament i amb la millor informació possible. I aconseguir això no passa per aprovar una llei concreta, específica només d'aquest tema. El reconeixement i la tasca de la farmàcia comunitària no s'ha de fer amb un projecte de llei que només recull un aspecte de la seva tasca; no es pot intentar regular de manera aïllada l'accés a la història clínica dels pacients. Si fos el cas, hauríem d'aprovar o podríem aprovar un reglament, un reglament tècnic, i disposar d'una molt bona base tecnològica que avui no tenim. La farmàcia comunitària pot tenir i té un paper clar com a agent de salut, de prevenció, d'educació sanitària, en facilitar el necessari, tot allò que és necessari per a l'autocura, i també en el seguiment farmacològic i social dels plurimedicats, dels crònics i sobretot de la població més fràgil. Per exemple, s'omplen la boca moltes vegades de l'atenció social i sanitària i encara no tenim totes les bases de coordinació necessària perquè hi hagi una història clínica d'atenció primària on hi siguin les dades socials bàsiques per treballar en tots amb la mateixa informació, per intentar ser més eficient i tenir cura de manera integral dels més fràgils. O creuen que no milloraríem l'atenció social si els centres residencials poguessin accedir a alguna informació del nostre historial clínic? O els serveis residencials per a persones amb discapacitat mental? Senyores i senyors diputats, fa uns mesos ens van presentar les bases per elaborar –ho va fer el conseller– el Pla estratègic d'atenció primària i salut comunitària, que el conseller en tot cas faria bé d'agilitzar, en tot cas, per la imminent –per la imminent–..., o la curta durada d'aquesta legislatura –que nosaltres preveiem que pot ser curta. En els treballs dels experts previs a les bases s'aborda, a més a més, la participació justament de la farmàcia a un cert nivell, i d'acord amb el seu nivell de competències, també, a la història clínica compartida. Si féssim un ordre cronològic adequat i si el temps ens ajudés, el més lògic seria que un cop aprovat el Pla estratègic d'atenció primària i salut comunitària es fessin les modificacions legislatives i el desplegament del reglament adient. No s'arreglen les coses fent una modificació puntual d'una llei, d'un aspecte, hi insisteixo, que és molt tècnic i alhora delicat, perquè resulta que donarem accés a la història clínica a uns privats. Per tant, això també és important tenir-ho en compte. O que es proposin coses en aquesta llei com les que apareixen, per exemple, a la disposició final segona, on diu: «Los colegios farmacéuticos deberán, en el marco institucional, evaluar y participar activamente. Jo entenc que se'ls informi, que se'ls consulti, però d'aquí a avaluar i implementar potser hi ha una distància prou ampla, i més quan no es fa referència a agents que intervenen en la resta de la cadena, com és el metge responsable de la prescripció o de la prova diagnòstica que escaigui. Per tant, senyor Mejía, no és que no estiguem en el segle XXI, no es tracta de que no estiguem en el segle XXI. Del que es tracta és que, justament, per estar en el segle XXI cal fer les coses bé i cal tenir una base mínima que ens permeti anar avançant en el que ha de ser la digitalització. Però tots aquells que considerem, en aquest sentit, que la proposta que vostè ens porta només va a parar o legisla una part concreta del que nosaltres considerem que ha de ser un sistema més ampli creiem que es queda curta en aquests moments. Dit això, i li ho vull reiterar, és important que la farmàcia comunitària s'integri i participi en programes de la cartera de salut, dels quals nosaltres, per cert, vam ser pioners, i que aquests es puguin registrar també a la carpeta de salut i que també es puguin millorar algunes disfuncions actuals que impedeixen la intercomunicació, com bé explicava, la intercomunicació telemàtica entre les farmàcies i els metges prescriptors, mesures que serien més factibles i que serien millor rebudes pel sector, creiem nosaltres, des del nostre punt de vista. En un principi, no es tractaria d'entrar en la història clínica de manera indiscriminada, sinó en espais acotats, com pot ser la carpeta de salut o d'altres que es puguin establir per tal de registrar activitat i el medicament per poder adreçar alarmes o problemes detectats de medicaments i programes de salut on intervingui la farmàcia comunitària. Ens queda molta feina per fer. Ho dic en plural, perquè en la discussió del pla estratègic nosaltres hi volem ser. Però no es poden abordar aquests aspectes de manera puntual, sinó sobre la base del treball comunitari i de la coordinació dels agents de salut. El Grup Parlamentari Socialista, per tant, s'abstindrà en aquesta proposició per les raons que els he presentat. Hi insisteixo: ens queda molta feina per fer. Jo crec que si tenim la capacitat de tenir una mira molt més àmplia, molt més global, del nostre sistema de salut i fem a més a més una aposta per la seva digitalització, el farem molt més eficient i el farem molt més còmode també per al conjunt de la ciutadania. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Moreno. A continuació té la paraula el senyor Albano Fachin, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Bona tarda. Gràcies al diputat David Mejía, que ens ha presentat aquesta proposta, que no dubtem i entenem que obre un debat que cal obrir o, sens dubte, que cal treballar. Com vostè deia, la farmàcia i el paper que juga la farmàcia en el sistema, i, deixeu-me estirar una mica, a nivell social, l'espai que ocupa en les nostres vides, és un espai important, i això no ho pot negar ningú. Jo visc en un poble de tres mil habitants i ja puc dir que el paper del farmacèutic és gairebé un paper..., hi insisteixo, no em voldria passar, però és aquest paper que en les societats, doncs, podia haver jugat en el seu moment el mossèn, aquella persona que està allà, que escolta, que a més a més de vendre un medicament fa una tasca social. I jo crec que això és innegable. I, partint d'aquí, segurament també és innegable que tenim l'obligació de buscar la manera de que allò que respon, no?..., abans l'Eulàlia parlava del model mediterrani, i segurament hi han coses en les que podem aprofundir i que segurament seria bo. Ara bé, nosaltres, seguint sobretot els arguments que plantejava la diputada Reguant amb relació a la seva esmena a la totalitat, recolzarem l'esmena a la totalitat que presenta la CUP. Per aquests arguments i també per una qüestió de context. Vostè ens citava com a exemples allò que passa, per exemple, al Canadà. Clar, què passa? Que podem comparar les farmàcies del Canadà amb les farmàcies d'aquí, però segurament també hauríem de comparar l'atenció primària del Canadà amb la d'aquí. Per què? Perquè aquest debat que vostè proposa, i tal com deia el diputat del Partit Socialista, és un debat que es produeix en un entorn i que no és un debat que puguem plantejar de manera aïllada. Vostè mateix deia: «La farmàcia forma part del sistema. Un sistema, per definició, és un espai en el qual tots els seus elements s'interrelacionen. I, per tant, proposar canvis sense tenir en compte la resta del sistema... I quan dic «sense tenir en compte què vull dir? Jo m'he reunit, per exemple, amb molts representants del sector que m'explicaven, més enllà d'això de la història clínica, que després faré una petita apreciació, més enllà d'això, m'explicaven..., i això ens ho poden explicar tots els farmacèutics d'aquest país. Què es troben, els farmacèutics del nostre país? Es troben, doncs, que moltes vegades la gent que arriba també arriba amb unes necessitats que són conseqüència d'un funcionament deficient d'una altra part del sistema, una altra part que depèn directament del que fem aquí. Per tant, quan jo parlava amb aquests representants ells, i jo crec que plens de sentit comú, deien: «Però és que nosaltres podem fer això que els metges en els cinc minuts que els donen no poden fer i que la gent necessita. Perfecte. Però és que tenim l'obligació de que potser els metges tinguin deu minuts per atendre el pacient. Llavors, si parlem d'un sistema, el que nosaltres diem, i coincideixo amb el diputat socialista, és que és complicat tractar aquest tema de manera aïllada. Us ho diu un diputat d'una formació que, amb relació al sistema sanitari..., sempre hem posat sobre la taula la necessitat i hem patit la impotència de poder discutir sobre el sistema de fons. En la Comissió de Salut, vostè ho sap, moltes vegades parlem de cosetes soltes, però del fons del sistema i el seu funcionament, doncs, no hi ha manera. I no hi ha manera... Avui sentíem el president de la Generalitat dient que el model era una meravella. Bé, doncs, el nostre grup parlamentari posa en qüestió que sigui una meravella per les raons que sigui. Però nosaltres estem aquí per fer..., o volem fer o creiem que seria molt sa fer, doncs, una reflexió profunda de tot el sistema. I, sens dubte, que en aquesta reflexió ha d'estar integrat el paper de les farmàcies; això no es discuteix. Ara, hi insisteixo, en un país on l'atenció primària ha patit el que ha patit en els últims anys hem de ser molt curosos de que, fins i tot moguts per les millors intencions, caiguem en una lògica de substituir –de substituir–: allò que ja no pot fer l'atenció primària que ho facin uns altres. No dic que sigui la seva intenció, ni molt menys la dels farmacèutics, però és que aquest perill hi és. I si parlem en concret de la qüestió de la història clínica, jo estic d'acord amb vostè en que «ostres, és que és molt difícil informàticament. Bé, tots sabem que quan les coses es volen fer es fan. Ara bé, de la mateixa manera que deia que cal un debat profund, sistèmic del que estem parlant, amb relació a aquest aspecte concret, que és el de les històries clíniques, vostè sap que, en aquest hemicicle, tant en aquesta legislatura com en l'anterior, hem tingut un debat molt profund i molt complex sobre la cessió de dades sanitàries. I aquest és un debat que crec que fins que no estigui més resolt, i dic «més resolt perquè s'han anat fent passes, algunes, i que segurament se'n podrien fer més..., però, si no acabem de tancar això, obrim un altre front, que, hi insisteixo, tampoc es pot tractar de manera aïllada. Per tant, no dubtem de la necessitat, no dubtem de la bona intenció i de la necessitat de reconèixer el paper de la farmàcia, però nosaltres votarem favorablement l'esmena a la totalitat per tot això que he explicat, sense perjudici de que puguem continuar parlant. Nosaltres estarem sempre disposats a parlar d'això i disposats a intentar com a mínim que el Govern es comenci a plantejar d'una vegada que, com a mínim, no es posi medalles sobre el magnífic funcionament d'un sistema que, sens dubte, no és magnífic. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Fachin. A continuació té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, conseller Comín, conseller Rull..., per posicionar-nos en nom del Grup Parlamentari del Partit Popular amb relació a aquesta proposició de llei del Grup de Ciutadans, i jo els sorprendré, de veritat, els sorprendré perquè els diré que el nostre grup parlamentari serà coherent amb el que hem defensat històricament en aquest Parlament, a diferència del que han fet altres grups parlamentaris. És a dir, en aquest Parlament ja hem pres decisions a favor de la transformació de la farmàcia comunitària en farmàcia assistencial. I avui sentim grups que s'havien posicionat també en aquesta mateixa línia que s'estan desdient d'allò que havien dit, i fins i tot d'allò que s'havia aprovat, que era precisament fer aquest recorregut: considerar la farmàcia com un recurs sanitari i per tant intentar aprofitar aquest actiu que tenim com a societat en benefici públic, en benefici d'un objectiu que entenem i que creiem que és compartit per absolutament tots, que és la salut pública. Però veiem que a l'hora de la veritat això no es compleix. I no es compleix no només per part del Govern, sinó que no es compleix tampoc per part dels grups parlamentaris. I diem «no es compleix per part del Govern perquè el Govern té un mandat parlamentari que, oh sorpresa, no compleix, i els grups parlamentaris que deien una cosa avui en diuen una altra de diferent. Com a mínim nosaltres la interpretem diferent. Però, en qualsevol cas, el nostre grup tindrà aquesta estranya sensació de mantenir-se coherent amb els postulats que vàrem defensar en aquest Parlament en altres èpoques, i, per tant, ens mantindrem en aquesta línia de pensar –de pensar–, sincerament, que el paper de la farmàcia pot anar molt més enllà del que avui –avui–, no fruit de la seva concepció històrica, sinó avui, té o pot tenir com a simple dispensador de medicaments, sinó que entenem que es pot anar molt més enllà i pot tenir una participació activa en la salut pública i en la salut dels ciutadans. Per tant, compartim l'objectiu de la proposició de llei que presenta el Grup de Ciutadans. Però és que, a més a més, en les actuals circumstàncies entenem que és especialment rellevant, tant les circumstàncies conjunturals, que són la saturació del sistema sanitari públic, com les estructurals, és a dir cap a on anem com a societat i quins seran els reptes del sistema sanitari, immediat, actual, no ja de futur, actual, immediat: l'increment de l'esperança de vida, l'envelliment de la població, l'increment de les cronicitats, l'increment de la polimedicació... I aquests són els reptes que tindrem. I em permetran un parèntesi per dir que estem d'acord amb allò que el president de la Generalitat expressava aquest matí i que avui ha expressat el Grup de la CUP –notícia: el Partit Popular coincideix en alguna cosa amb la CUP, sí–: la sanitat està infrafinançada. Estem absolutament d'acord, conseller. No estem d'acord en que la culpa sigui de Madrid, sinó del seu propi Govern, conseller. Si la sanitat està infrafinançada és perquè el Govern del qual vostè forma part decideix reduir el pes del departament de sanitat en el conjunt dels pressupostos de la Generalitat. I això és responsabilitat del Govern, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí, que li dona suport, i del Grup Parlamentari de la CUP, que els votarà a favor aquests pressupostos en els quals s'infrafinança la sanitat. Ja estem d'acord que està infrafinançada, però no mirin tan lluny, mirin més a prop, que la responsabilitat és de vostès. Vostès tenen capacitat de decidir com distribueixen els recursos, i si es distribueixen malament la responsabilitat és seva, i no mirin més enllà. Mirin també que tenim una xarxa de més de tres mil oficines de farmàcia distribuïdes homogèniament per tot el territori –ho repeteixo: homogèniament per tot el territori–, ateses per professionals sanitaris, que són els farmacèutics, i que tenen, a més, una funció de servei públic. A nosaltres ens és indiferent la titularitat. No patim perquè qui exerceix un servei públic sigui un públic o sigui un privat, si té una funció pública assignada, i la té assignada, a més a més, per llei i, per tant, té unes responsabilitats. Nosaltres confiem en les persones i confiem en la responsabilitat de les persones. D'altres, no; d'altres només confien en la responsabilitat dels agents públics. Suposo que a Veneçuela també deuen fer el mateix, i així estan. Però nosaltres, no; nosaltres confiem en el conjunt de la societat, i creiem que aquests professionals poden contribuir i han de contribuir a aquest objectiu comú, que ja hem dit reiteradament que és la salut pública. I experiències, n'hi ha; poquetes, però experiències, n'hi ha. Detecció precoç del VIH, detecció precoç del càncer de còlon, són experiències que han estat positives. I colesterol, cor, etcètera. És a dir, experiències, n'hi ha, però del que es tracta és que aquestes experiències no siguin les anècdotes, no siguin puntuals, sinó que siguem capaços de sistematitzar quin és el paper assistencial que tenen i que poden jugar els professionals de la farmàcia. Però també volem deixar clar quin és el paper que al nostre parer han de jugar aquests professionals. Perquè aquí del que no es tracta ni es pot tractar és que els professionals farmacèutics substitueixin els facultatius mèdics. No es tracta d'anar-se a visitar a la farmàcia, ni molt menys –ni molt menys–, sinó que es tracta precisament de que hi hagi una col·laboració entre les diferentes disciplines sanitàries; col·laboració i buscar quins són aquells àmbits en els quals els farmacèutics, les oficines de farmàcia poden col·laborar. I en aquest sentit estem convençuts que amb la prevenció, detecció i resolució de problemes, especialment els relacionats amb els medicaments..., tenen un paper rellevant, òbviament; o simplement oferir tractaments per a símptomes menors, o simplement derivar el pacient cap a l'atenció primària. Vigilar l'evolució de cronicitats, vigilar les polimedicacions i les interaccions que poden tenir els diferents medicaments; vigilar i assegurar i contribuir a millorar l'adherència dels pacients als seus plans de medicaments, que és un tema important i fonamental i pel qual moltes vegades hi ha una reiteració d'afluència de pacients a les urgències dels nostres hospitals. És a dir, ho reitero: creiem que, efectivament, la farmàcia i els professionals farmacèutics tenen un paper, tenen un paper important a jugar en aquest objectiu global, que és el de la salut pública. I aquesta proposició de llei que presenta el Grup de Ciutadans no resol tot el paper de la farmàcia que pot jugar en el sistema sanitari, ni molt menys. Estem convençuts que tampoc no ho pretén. Però sí que aborda un aspecte que és necessari, que és el de permetre que el professional farmacèutic tingui accés a la història clínica compartida. I a partir d'aquí, em permetran: no és aquest un debat tecnològic ni és un debat sobre definir quins són els límits que hem d'establir en l'accés a les dades clíniques dels pacients, perquè és que, tecnològicament, hi han els mitjans suficients i necessaris com per determinar quin és l'abast de l'accés a la història clínica compartida, quines són les prevencions que cal dur a terme perquè es pugui accedir a la històrica clínica compartida, quins són els registres que s'han de crear perquè quedi constància de que una persona, un professional farmacèutic, ha accedit a la història clínica compartida. Per tant, aquí hi han altres debats que són més tècnics que no pas sanitaris. Des del punt de vista polític hem de dir: «Escolti'm, volem que això sigui així. A partir d'aquí, tècnicament, arbitrin-se els mecanismes necessaris perquè totes les garanties que hi puguin haver amb relació a la protecció de dades siguin vàlides i siguin eficients. Per tant, el nostre grup no té absolutament cap mena d'inconvenient en permetre la tramitació d'aquest projecte de llei per tal de poder procedir a una cosa tan senzilla com és el seu debat en ponència parlamentària, amb el benentès de que sabem perfectament que aquesta no és la solució però sí que n'és una part necessària. I dos apunts, per acabar. Deia la diputada de Junts pel Sí: «Una llei no és la via pertinent. Ja hi estem d'acord, la via pertinent és l'acció del Departament de Salut, i això és el que trobem a faltar. Però sí una llei és necessària per garantir els drets dels ciutadans i per garantir també la seguretat jurídica del paper dels farmacèutics. I per acabar: no ens agradaria que en aspectes sanitaris, conseller, ens passés el mateix que li passa a vostè, que és que cada dia fem tard a tot arreu. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Rodríguez. Estem cridant a votació. Procedirem a la votació de les esmenes a la totalitat, presentades pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent i del Grup Parlamentari de Junts pel Sí. Comença la votació. Les esmenes a la totalitat han estat rebutjades per 79 vots a favor, 34 en contra i 16 abstencions. Per tant, la Llei de coordinació de la farmàcia assistencial per al millorament del sistema de salut resta rebutjada. [[Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la Proposició de llei de modificació de la Llei 8/2007, del 4 de juliol, sobre finançament dels partits polítics, i de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal (debat de totalitat)]] [[270-00001/11]] El cinquè punt de l'ordre del dia és: debat de totalitat de la Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la Proposició de llei de modificació de la Llei 8/2007, del 4 de juliol, sobre finançament dels partits polítics, i de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal. D'acord amb els articles 173 i 114.2 del Reglament, el Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot, signant de la proposta, té la paraula. [[Remor de veus.]] Si us plau, com sempre, els demano que surtin de pressa i en silenci perquè el senyor Coscubiela pugui començar.
Gràcies, presidenta. Bé, bona tarda. Estic convençut que tots els grups parlamentaris compartim la gravetat del que estan suposant els casos de finançament irregular d'alguns partits polítics. Unes pràctiques irregulars, en alguns casos, clarament de corrupció, que estan en l'origen d'una forta deslegitimació del sistema democràtic i són una de les evidències de la degradació que viu el sistema polític al nostre país. En aquest sentit, estic convençut també que vostès compartiran que existeix una clara indistinció entre les pràctiques produïdes a Espanya i les produïdes a Catalunya. No sols les pràctiques, també en moltes ocasions les coartades que es donen per justificar el que està passant. Recordin vostès: sempre apareix el tema de la conspiració per perseguir els que són objecte d'investigació. Tenim alguns casos recents: les explicacions donades a Espanya pel Partit Popular i els explicacions donades a Catalunya per Convergència amb el que té a veure amb Catalunya s'assemblen molt, són com dues gotes d'aigua. Unes en castellà, les altres en català, però en definitiva les mateixes. Debatem aquesta proposició de llei a les portes d'un judici important, el judici del 3 per cent i, per tant, crec que el que estem fent avui té no només importància sinó actualitat significativa. Espero que també compartim tots i totes que les conseqüències d'aquestes pràctiques irregulars, delictives en alguns casos, són molt greus; degraden la vida democràtica del país; plantegen una clara submissió dels partits polítics que les practiquen amb relació als interessos de determinades empreses; suposen una ruptura important del principi d'igualtat entre partits, perquè, en definitiva, les donacions quasi sempre es fan als mateixos i concentren el 90 per cent d'aquestes donacions en molt pocs països; suposen un malbaratament del recursos públics; expliquen, almenys parcialment, decisions d'inversions que no tenen res a veure amb necessitats socials sinó amb interessos de les empreses donants, especialment quan es tracta de capitalisme concessional, que viu de determinades concessions. Des del nostre punt de vista la corrupció no és una pràctica generalitzada, si per «generalitzada entenem que no afecta ni tots els partits polítics ni tots els polítics. Però sí que ha estat una pràctica absolutament sistèmica: és una pràctica que afecta el conjunt del sistema, des de la monarquia fins a alguns ajuntaments, passant per l'Administració central i les comunitats autònomes. Deixin-me que comparteixi amb vostès el que crec que són alguns elements comuns a aquestes pràctiques irregulars, il·legals, delictives. Han estat sempre possibles gràcies a la coincidència d'alguns factors: la persistència d'un mateix partit polític al capdavant de determinades institucions; una colonització política d'aquestes institucions per part de partits polítics que es perllonga en el temps, sense límits, sense contrapesos, sense controls democràtics; una percepció d'impunitat que arriben a tenir les persones i les organitzacions dels partits polítics que practiquen aquest finançament irregular, i, darrere d'això, que és del que es tracta avui, una legislació que al llarg del temps ha permès, ha tolerat –quan no ha impulsat– aquestes pràctiques de conxorxa entre capitalisme concessional i poder polític. Malgrat la gravetat dels casos, malgrat l'impacte que han tingut en termes democràtics, malgrat la degradació que han comportat, malgrat les moltes declaracions institucionals de rebuig, algunes vegades esquinçant-se la vestimenta, fins ara, al nostre entendre, no s'han adoptat mesures suficients per evitar o desincentivar aquestes pràctiques. Durant l'anterior legislatura, de majoria absoluta del Partit Popular, es van produir dues reformes de la legislació estatal de partits polítics sense que s'hagi entrat en el fons ni s'hagi legislat per evitar aquestes pràctiques. Primer, el 2012, després amb la Llei orgànica 3/2015, s'ha reformat el sistema de finançament dels partits polítics, reduint de manera significativa les aportacions públiques; limitant les aportacions empresarials, que, hi insisteixo, estan en l'origen d'aquestes irregularitats; s'han prohibit les donacions d'empreses a partits polítics; s'ha restringit la quantia de les donacions de particulars, i s'ha exigit més transparència. Però com passa moltes vegades, feta la llei, feta la trampa: es prohibeixen les donacions d'empreses a partits polítics, però es continua mantenint la possibilitat de que aquestes donacions es facin a les fundacions vinculades als partits polítics. Alguns vàrem advertir ja al Congrés dels Diputats que això era tancar en fals el debat i que la situació que s'aprovava acabaria permetent la continuïtat de les pràctiques de finançament irregular. Malauradament, altres grups parlamentaris, entre ells, Convergència i Unió, el Partit Popular, varen considerar que s'havia anat massa lluny a l'hora de prohibir les donacions de les empreses a partits polítics –literal, es pot llegir a l'acta d'aquells debats. I sobretot varen votar en contra d'una proposta que alguns vàrem presentar per prohibir també les donacions d'empreses a fundacions. I van fer-ho amb arguments que espero que avui alguns no sostinguin. El resultat és que a data d'avui la legislació espanyola permet que les empreses facin donacions a les fundacions vinculades a partits polítics, que és una manera indirecta de finançar partits polítics per la porta del darrere. I, a més a més, encara amb menys transparència: permet que el límit de la quantia de les donacions que s'ha establert de particulars a partits polítics no existeixi quan es tracta de donacions fetes a les fundacions dels partits polítics. Insisteixo que no estic ni criminalitzant ni molt menys plantejant que siguin pràctiques generalitzades, perquè és important destacar que no tothom es comporta igual. Però sí que són pràctiques sistèmiques, és a dir, afecten el sistema, i, per tant, així, les hem d'abordar. De fet, alguns dels escàndols que estan esclatant cada dia a Espanya, també a Catalunya, recents..., i que algunes de les coses que es jutjaran en l'àmbit judicial aquests propers dies tenen molt a veure amb aquestes pràctiques irregulars, i amb una legislació que no només no ho ha impedit, sinó que ho ha afavorit. I és cert: el que fan alguns és legal, però continua sent la porta per al finançament irregular de determinats partits polítics. Aquesta coartada de la legalitat és una coartada que constantment l'hem sentit, especialment en aquest Parlament. Recordo que en la Diputació Permanent del dia 23 d'octubre del 2015 va comparèixer l'aleshores president de la Generalitat, senyor Mas, per donar compte dels processos d'adjudicació de la Generalitat, i en concret de l'empresa pública Infraestructures de la Generalitat de Catalunya –saben vostès a què em refereixo perfectament. La compareixença va ser arran de les investigacions de la fiscalia, que afectaven directament Convergència Democràtica de Catalunya. Doncs, bé, en aquella compareixença, el senyor Mas, aleshores president de la Generalitat, va fer unes manifestacions que a mi m'agradaria avui recordar i compartir amb vostès, perquè per si soles justifiquen l'adopció d'aquesta iniciativa per part del nostre grup. Les paraules literals del president Mas varen ser les següents: «S'investiga la fundació de Convergència Democràtica, la CatDem. Rebia aportacions d'empreses? Es va preguntar retòricament el president Mas; i ell mateix es contesta a si mateix: «Això no cal que s'investigui, això és veritat, això és cert, no s'ha amagat mai, està a la comptabilitat del partit i de la fundació, aquí no s'amaga absolutament res. I a continuació, en resposta al diputat Joan Herrera, va afegir: «Les aportacions fetes a CatDem són legals i estan dintre del marc legal. No agrada aquest sistema? –es tornava a preguntar retòricament el president Mas–, «Doncs, escolti, que es canviï la llei. I si algú no hi està d'acord, senyor Herrera, a canviar la llei; té tot el dret a canviar-la, però mentre la llei no es canviï, aquests tipus d'aportacions, agradin o no... No criminalitzin les aportacions. La veritat és que, escoltat així, l'argumentació del senyor Mas és formalment impecable. Però, clar, quina pena que el senyor Mas tingués en aquell moment un problema de memòria, perquè feia molts pocs mesos que Convergència i Unió havia votat al Congrés de Diputats exactament en contra de la proposta de prohibir les donacions d'empreses a les fundacions de partits polítics. Clar, crec que darrere d'aquest atac de desmemòria hi ha alguna cosa, i és la voluntat de continuar amb aquest statu quo. La reforma del 2015 va fer la trampa de permetre que aquells comportaments que es prohibien amb relació a partits polítics es poguessin continuar fent a través de les fundacions dels partits polítics. Feta la llei, feta la trampa. Per això tenim en aquests moments una disposició addicional quarta de la Llei orgànica 3/2015 que deixa bastant clar que es pot fer, es poden situar aquestes pràctiques. El que avui presentem Catalunya Sí que es Pot, seguint l'estela que altra gent ha fet en aquest mateix Parlament –vull recordar algunes iniciatives del Grup d'Iniciativa per Catalunya Verds - Esquerra Unida i Alternativa–, o del mateix grup d'Esquerra Plural al Congrés dels Diputats, és precisament oferir-los la possibilitat de que esmenem aquesta realitat i que mai més ningú es pugui amagar sota l'argument de que el que fem és legal. Pot ser legal, no és ètic; saben vostès que no són coses idèntiques des d'aquest punt de vista, corresponen a esferes completament diferents. En què consisteix la proposta que els plantegem. Tècnicament, és molt senzilla; políticament, crec que té una gran envergadura, si se'm permet, i modestament, l'opinió. Primer, proposem reiterar de nou la prohibició de les donacions a partits polítics per part de persones jurídiques, per part d'empreses, eh?, que en l'exercici de la seva activitat empresarial o professional hagin mantingut contactes. Però també plantegem prohibir aquestes donacions quan afectin persones físiques que mantinguin activitats empresarials o professionals en els darrers quatre anys amb l'Administració; per raons òbvies. La segona qüestió: plantegem limitar les donacions de persones físiques, de particulars, a les fundacions de partits polítics –hi insisteixo: persones físiques, ara estic parlant– a un màxim de cinquanta mil euros. Per què? Perquè aquest és el límit que s'estableix per a les donacions als partits polítics. No té cap mena de sentit establir un límit diferenciat, perquè, si no, tornem a obrir la porta de la trampa. Feta la llei, feta la trampa. Tercer, augmentar el nivell de transparència de les donacions de particulars, plantejant que a partir de donacions superiors a cinc mil euros hagin de ser comunicades, en aquest cas, a l'òrgan de l'Estat espanyol, que és el Tribunal de Comptes; és una legislació estatal. I quart, i la que crec que és més important, prohibir de manera clara i rotunda les donacions d'empreses a les fundacions de partits polítics, sigui quin sigui el mecanisme amb què es relacionen aquestes fundacions i els partits polítics. Per què? Doncs, senzillament, penso que ja ha quedat ben clar, per evitar aquesta vella pràctica de feta la llei, feta la trampa. Prohibides les donacions d'empreses a partits polítics, autoritzades les donacions d'empreses a fundacions de partits polítics, és el finançament per la via de darrere. Sóc conscient que amb aquest plantejament no s'acaba el debat sobre el finançament dels partits polítics. Això és un debat que s'ha de plantejar. Ja els avanço que crec que aquí el sistema mixt de finançament publicoprivat ha fracassat, i, per tant, hauríem d'anar tots a un reforçament del sistema de finançament públic, que, a més, és més equitatiu. Però alguns tenen molt d'interès en carregar-se la política i els partits polítics perquè, en definitiva, els poders econòmics governin sense cap tipus de control. I per això és tan important que determinats comportaments irregulars de determinats partits polítics no els donin la coartada de trobar molta gent a la societat que s'apunta a aquesta idea –hi insisteixo, en aquest sentit–, i, per tant, estic absolutament convençut que això pot tirar endavant. Miri, no som ingenus: som conscients que la llei per si sola no acaba amb determinades pràctiques, no acaba amb la corrupció. La corrupció és un bacteri amb una gran capacitat mutant, que s'adapta a l'entorn, i sobretot s'adapta i eludeix bastant els antibiòtics de la transparència i les bones pràctiques democràtiques. Però, en definitiva, crec que la nostra obligació és establir les bases perquè, almenys, la llei no faciliti aquestes pràctiques irregulars, no faciliti la corrupció de determinats partits polítics, de determinades persones. En aquest sentit, modestament, el que fem Catalunya Sí que es Pot és oferir al Parlament de Catalunya la possibilitat de tornar a encetar aquest debat, de plantejar-lo en l'àmbit del Congrés dels Diputats, perquè és l'àmbit en el que en aquest moment està situada la capacitat per fer això. Evidentment, no tindríem cap inconvenient en que amb una realitat diferent, d'independència, doncs, aquest tema es pogués aprovar aquí, però de moment aprovem-lo, sí; que això no sigui una coartada per no fer-ho, des d'aquesta perspectiva. Espero que amb la tramitació parlamentària tots els grups que avui no s'hi oposin, no facin filibusterisme parlamentari i portin això ad kalendas gregues, que és una cosa que es fa amb altres coses, com per exemple amb la Llei electoral, eh? I espero també –i no vull dubtar de ningú– que tots els que avui estiguem d'acord amb aquesta llei, després, si arriba al Congrés dels Diputats, la votem favorablement, no sigui que passi com ha passat en altres ocasions, que el que es diu aquí no té res a veure amb el que es fa allà a Madrid. Ja ho saben, jo soc molt partidari d'allò de dir: «Vigileu que la vostra mà esquerra no sàpiga el que fa la vostra mà dreta. Bé. Acabar amb les pràctiques de finançament irregular de determinats partits polítics esdevé, creiem, clau imprescindible per evitar un pas més en la degradació del sistema polític i de democràcia que viu el nostre país. Som conscients que el 3 per cent es jutjarà en via judicial els propers dies, però som conscients també que si volem evitar nous o vells 3 per cents, necessitem canviar la llei i això és el que els oferim. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Coscubiela. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Antonio Espinosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Buenas tardes, conseller. Buenas tardes, señoras y señores diputados. A pesar de las diferentes modificaciones y reformas de la Ley sobre la financiación de partidos políticos que ya se han llevado a cabo, la verdad es que continúa existiendo en la ciudadanía, en la opinión pública y desde luego en algunos partidos la exigencia de seguir avanzando en una modificación en el modelo de financiación de los partidos que evite la financiación irregular y aumente la transparencia. Es cierto que se han tomado medidas, pero los hechos demuestran que se han mostrado insuficientes. Medidas de transparencia; medidas de control de las fundaciones; medidas de prohibición de vínculos entre partidos, empresas y poder financiero han sido insuficientes. Por lo tanto, la demanda de cambiar la financiación de los partidos no es un capricho, es porque es una preocupación de la gente, de la ciudadanía. Esa preocupación obedece, sin lugar a dudas, a la alarma social que a día de hoy siguen generando las continuas denuncias y escándalos de corrupción relacionados con la financiación irregular de algunos partidos. La preocupación obedece a que la mayor parte de casos de corrupción se encuentran en la financiación de algunos partidos, sus fundaciones y los entes vinculados a los mismos. Las fundaciones y los entes vinculados son el actual agujero negro de la financiación de algunos partidos. Miren, corrupción ligada a la financiación de los partidos políticos y sus fundaciones hay en toda España. Afecta a muchísimos partidos, pero no afecta a todos; desde luego, no afecta a Ciudadanos. Centrándonos en Cataluña, resulta paradigmático el caso Palau de la Música, del que finalmente va a celebrarse un juicio en breve, y donde, como todos ustedes saben, las concesiones administrativas iban ligadas a poner la mano y llevarse al menos un 3 por ciento. En Cataluña, durante muchos años, las concesiones de aguas, autopistas y otras construcciones servían para financiar a un partido político que ha intentado lavar su imagen cambiándose el nombre; antes se llamaba «Convergencia y ahora «PDECAT, pero no engañan a nadie. La proposición de ley que nos presenta Catalunya Sí que es Pot va en la línea de dar un paso adelante en la mejora de la transparencia y del control de la financiación de los partidos políticos. Está en la línea y persigue los mismos objetivos que pretende Ciudadanos. En Ciudadanos no queremos que los partidos tengan contabilidad B o contabilidad extracontable, que ahora le llaman algunos. En Ciudadanos no queremos que haya ni un solo partido que se financie mediante comisiones conseguidas a cambio de concesiones. Nosotros queremos impedir cualquier posibilidad de que ni un solo partido cobre comisiones a cambio de concesiones. Tampoco queremos que los partidos políticos se financien mediante donaciones realizadas por personas jurídicas. Ustedes saben que si bien se eliminó esta posibilidad con relación a los partidos políticos, se mantuvo abierta como una puerta trasera para las fundaciones, y con ello se ha seguido permitiendo que los partidos continuaran financiándose, aunque de manera indirecta, de las empresas. En Ciudadanos pensamos igual que la inmensa mayoría de la gente, que cuando una empresa da dinero a un partido o a su fundación es a cambio de algo. Pensamos que no hay consejo de administración que apruebe una donación a un partido sin esperar nada a cambio. En consecuencia, creemos que no deben estar permitidas las donaciones de empresas ni a los partidos ni a sus fundaciones o entes vinculados. Naturalmente, en Ciudadanos nos oponemos a otra forma de financiación irregular de los partidos. Me refiero a la condonación de deudas. ¿Cómo es posible que se le perdone y no se le reclame la deuda a un partido político por parte de un banco o una caja de ahorros? ¿A cambio de qué se hace esa condonación? Desde luego, a cambio de nada seguro que no. La mejor manera de separar política y poder financiero es que no haya ningún trato de favor, sino que el trato de los partidos sea como a cualquier ciudadano o empresa: el partido que pide un préstamo y se lo conceden tiene que devolverlo. Que se le perdone la deuda y los intereses, que se le perdonen, en definitiva, millones de euros hace que inevitablemente se vinculen directamente partidos políticos con entidades financieras. Por tanto, en consecuencia, en Ciudadanos estamos a favor de prohibir las condonaciones de los créditos de los bancos y cajas a partidos políticos. Llegados aquí, permítanme que les diga que Ciudadanos paga sus créditos, que lo hace sin demora, y eso nos permite ser un partido con las manos limpias y libres al servicio exclusivamente de los intereses de los ciudadanos. También, no podemos hablar de financiación de los partidos sin hacerlo de limitar el gasto electoral. Existe un clamor de la ciudadanía pidiendo que las campañas electorales sean menos costosas. Precisamente porque la financiación de los partidos es fundamentalmente pública, ¿eh?, el objetivo prioritario debe ser ahorrar dinero a los ciudadanos, ahorrar dinero a los contribuyentes. Unas campañas electorales menos costosas también suponen más competencia, pues se abre la posibilidad a competir electoralmente a partidos con menos capacidad de financiación. Hablaba al inicio de mi intervención de la importancia de la transparencia. Es necesario llevar la luz y acabar con las penumbras en la financiación de los partidos. A la luz del ojo público, de la mirada de los ciudadanos, la corrupción encuentra muchas menos posibilidades. En Ciudadanos encontramos normal que los ciudadanos nos exijan una mejor rendición de cuentas a los partidos, porque, sin duda, eso nos obligará a actuar mejor y más rectamente, y de este modo se fortalece la responsabilidad de los políticos y de los cargos públicos. Por eso es tan importante que se publiquen las cuentas de ingresos y gastos en la propia web del partido, de forma permanente y transparente, en cuanto estas hayan sido aprobadas por sus respectivos órganos de gobierno. En la web de los partidos políticos deben figurar las cuentas anuales, fechas en las que los partidos han remitido sus cuentas al Tribunal de Cuentas, último informe de fiscalización de las cuentas emitido por el Tribunal de Cuentas, presupuestos anuales de los últimos dos ejercicios con la correspondiente liquidación presupuestaria, información sobre las fundaciones del partido, los gastos e ingresos electorales. Todo eso tiene que estar en las webs de los partidos, tiene que ser auténticamente transparente, tiene que formar parte de la rendición de cuentas que debemos a la ciudadanía. Si a estas medidas sobre la financiación de los partidos añadimos la separación de la vida política de aquellas personas que sean cargo público o de partido inmediatamente que sea firme la resolución que acuerda la apertura de un juicio oral, en caso de corrupción política, y añadimos que no puedan presentarse en listas electorales sin ocupar cargos públicos o de partido las personas contra las que sea firme el acuerdo de apertura de juicio oral, en caso de corrupción política, señorías, señoras y señores diputados, habremos dado un paso muy importante para tener unos partidos, como decía antes, con las manos limpias y libres para cumplir de verdad la función que tienen encomendada: ser instrumentos fundamentales para la participación política, para la expresión del pluralismo político y para la formación y manifestación de la voluntad popular. Buenas tardes y muchas gracias, señoras y señores diputados.
Moltes gràcies, senyor Espinosa. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Jordi Terrades, del Grup Parlamentari Socialista.
Senyora presidenta... Diputades, diputats, la Constitució espanyola, en el seu article sisè, reconeix els partits polítics com les institucions a través de les quals es garanteix el pluralisme polític, que és un dels valors fonamentals del nostre ordenament jurídic. Per tant, als partits polítics ens correspon també assegurar, des del nostre punt de vista, la qualitat representativa de les institucions democràtiques. Necessitem i volem uns partits més democràtics, més oberts i transparents, perquè si són més oberts i més transparents són també uns partits que estan més immunitzats a la corrupció. I jo crec que hem d'escoltar les demandes d'una societat cada cop més exigent, i s'ha de respondre amb respostes responsables i sensates, sense concessions ni a l'immobilisme ni al populisme. No hi ha democràcia sense demòcrates, però tampoc pot haver-n'hi sense partits polítics i partits democràtics. Jo crec que el gran objectiu és que els partits polítics, com els deia, estiguin millor immunitzats contra la corrupció o davant de la corrupció. I, per això, a més a més del reforçament de la democràcia interna i dels controls interns, és necessari, des del nostre punt de vista, aprofundir en la reforma de finançament, del model de finançament dels partits polítics. La darrera reforma que es va fer el 2015 nosaltres creiem que es va quedar a mig camí. Perquè la reforma del model de finançament dels partits polítics no és només un mitjà per a la prevenció de la corrupció, sinó que ha de servir, des del nostre punt de vista, per a la reconstrucció del vincle d'identificació i de confiança entre la ciutadania i els partits. En aquest sentit, nosaltres apostem clarament per un model de finançament públic suficient, que es pugui complementar amb petites aportacions de..., petita quantia provinent de les persones físiques, i després els explicaré com nosaltres ho veiem des d'aquest punt de vista. Creiem que caldria... Nosaltres donarem suport a la proposta que fa Catalunya Sí que es Pot. Ja li anunciem que, en el tràmit que s'obre ara, algunes esmenes presentarem per tal de veure si és possible aconseguir un text que, més enllà de fixar aquestes quantitats o aquestes limitacions de quantitat que el senyor Coscubiela ens explicava, també faci algun altre tipus de propostes. Nosaltres creiem que cal vincular al finançament que els partits reben de les administracions, a més a més del resultat electoral en nombre d'escons i de vots, elements de democràcia interna dels partits, com, per exemple, la celebració de primàries o la paritat real en les llistes electorals. Creiem que caldria establir incentius fiscals regressius per a les aportacions privades als partits, preveient un sistema de devolució per a les persones que no realitzen la declaració de renda. És a dir, hi han persones que no estan obligades a fer la declaració de renda pels seus ingressos, perquè no arriben, i que fan aportacions com a afiliats o afiliades a partits polítics. Hi hauria d'haver un sistema de devolució també d'aquestes quotes. Regular un sistema de microdonacions a través d'internet per a donacions inferiors a dos-cents euros, en còmput anual per a cada persona física, garantint la identificació dels donants davant de l'òrgan de control. Dotar de transparència a tots els ingressos públics i privats amb un desglossament de les aportacions de donants, afiliats i càrrecs públics. Detallar les despeses amb indicació expressa de retribucions a responsables interns i treballadors i treballadores, que això en l'actual sistema de finançament no està regulat. També, detallar les despeses externes i de funcionament. I informar trimestralment el Tribunal de Cuentas, que en aquests moments és l'òrgan fiscalitzador dels partits polítics, de totes les aportacions privades rebudes, dels crèdits contractats i dels acords de renegociació dels deutes que tinguin els partits polítics amb les entitats financeres. El Tribunal de Comptes hauria de publicar amb caràcter immediat la informació rebuda i identificar els donants un cop superin aquesta quantitat de dos-cents euros anuals. Creiem que cal establir una retenció de tota subvenció pública en els partits polítics que no remetin els seus comptes al Tribunal de Comptes. Regular que els partits que s'hagin finançat il·legalment a través d'actes de corrupció dels seus càrrecs públics o orgànics es facin responsables patrimonialment d'aquests actes. Establir l'obligació per als partits polítics de publicar la liquidació de despeses, ingressos electorals, tenint en compte un sostre de despesa. Reforçar el paper de control i fiscalització del Tribunal de Cuentas per auditar en temps real els comptes de les organitzacions polítiques i dotar-les d'una major capacitat sancionadora. I complir estrictament les recomanacions Greco sobre transparència financera dels partits polítics. Establir també alguna modificació, en aquest cas en el Codi penal, per tal de rebaixar l'actual mínim quantitatiu del tipus de finançament il·legal dels partits polítics com a delicte. I, finalment, entrant en una de les qüestions que plantejava el senyor Coscubiela, que són les donacions a les fundacions vinculades als partits polítics, nosaltres també estem d'acord que s'han de prohibir les donacions de persones jurídiques a les fundacions lligades a partits polítics. Perquè ha quedat palès en el passat recent, recentíssim, que ha servit, eh?, per a operacions de dubtosa legalitat. Èticament, a més a més, reprovables. Ja seran els tribunals els que acabaran definint algun altre tipus de conducta. Però jo crec que cal anar un pèl més enllà, aprofitant aquesta reflexió que s'ha obert, eh? Perquè deia el senyor Coscubiela: «El 2015 es va fer una reforma. I feta la llei es va buscar el mecanisme per tal de... –anava a dir «feta la llei, feta la trampa, eh?–, bé, subvertir el que estàvem parlant en aquella reforma. Mirin, jo els proposaré en aquest debat que ara obrim que, a més a més de prohibir les donacions d'empreses o de persones jurídiques a les fundacions lligades als partits polítics, hi hagi també algun mecanisme, eh?, que haurem d'estudiar, per prohibir les donacions de persones jurídiques a fundacions de caràcter privat, però que tots sabem que poden estar lligades també a partits polítics o a l'operativa o a la reflexió intel·lectual de partits polítics. Gràcies, diputades i diputats.
Moltes gràcies, senyor Terrades. A continuació té la paraula la senyora Esperança García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Bona tarda. Diputats, diputades, aquesta proposició de llei no haurà de passar pel filtre d'una votació; no hi ha cap esmena a la totalitat. Això significa que directament es remetrà a ponència, i de ponència, doncs, arribarà, amb la feina feta i les compareixences i el text millorat, passarà al Congrés dels Diputats. Dit això, s'ha de recordar –s'ha dit aquí, però jo crec que és important que es digui– que precisament en aquesta legislatura el Govern del Partit Popular ha fet reformes molt profundes en el tema del finançament dels partits polítics i, fins i tot, la modificació del Codi penal i reforç d'aquells partits polítics que s'hagin finançat il·legalment i que, per tant, hagin fet servir aquest, diguem-ne, dòping –dòping– per fer campanyes electorals. En definitiva, aquests set articles que presenta Catalunya Sí que es Pot pretenen marcar com tres línies mestres –o no tan mestres; ara veurem per què ho dic– a abordar respecte del finançament dels partits. En primer lloc, reforçar els conflictes d'interessos entre empresa i partits polítics. En segon lloc, fer front, vaja, al que és el dòping electoral a les campanyes electorals, que això molt poques vegades ha tingut a veure amb el topall que es fixava, màxim, de permetre..., de finançament a les campanyes electorals, sinó amb el fet de que no es compatibilitzessin ni es comptabilitzessin donacions o aportacions, fins i tot, que no eren econòmiques i que sí que eren de prestació de serveis i que, en definitiva, no deixen de ser una donació a tots els efectes. I per tercera banda, reforçar al final el càstig que s'ha d'imposar als infractors. Negre sobre blanc, el que és la proposta, doncs, sona bastant bé, i la lletra no tant, perquè la lletra sembla, amb tots els respectes, més poesia que no pas prosa, i la poesia serveix molt per a les campanyes electorals, però poc a l'hora de legislar i de governar. I ho dic per una qüestió molt senzilla. Jo no sé si el que es pretén..., jo ho intuïa, però de la mateixa intervenció del proposant, del grup proposant, hi ha una intenció al darrere d'aquesta llei que és liquidar el sistema mixt de finançament dels partits polítics. I jo crec que això és una possibilitat, és una opció política totalment legítima, però s'ha d'explicar als ciutadans què és el que es vol fer. I, si el que es vol fer és que els partits polítics només es financin amb diners públics i, per tant, això suposi un increment dels impostos, se'ls hi ha d'explicar. Si no és aquesta la intenció i només és corregir el que ja tenim, al final ens trobem amb una sèrie de dificultats que ara assenyalaré, no? Crec que és important que es facin esforços en millorar transparència i control, etcètera, no? I per això precisament tots els que hem participat a la Comissió d'Estudi contra el frau i contra la Corrupció que es va fer en aquest Parlament hem presentat una sèrie de conclusions. Sorprenentment, Catalunya Sí que es Pot no ha presentat cap conclusió, o sigui, zero conclusions en una comissió d'estudi que precisament anava adreçada a millorar tota la transparència i la persecució del frau i de la corrupció política. Però, dit això, m'imagino que amb aquesta llei ja intenten suplir aquesta manca de propostes en la Comissió contra la Corrupció. Què és el que aborda, què és el que empitjora, què és el que millora o, fins i tot, allò que no diu aquesta proposta legislativa? Aborda la possibilitat de reduir els imports de les donacions a comunicar al Tribunal de Comptes –bé, això és una possibilitat que nosaltres no hi estem en contra– i establir la prohibició de donació a empreses que hagin contractat amb l'Administració pública amb efectes retroactius de quatre anys enrere des que es produeix la donació. Nosaltres tenim seriosos dubtes de que aquesta retroactivitat de quatre anys es pugui aplicar, sobretot, a més, si fixem el termini a comptar enrere des que es fa la donació i no des que s'accepta. Això vol dir que necessàriament, una donació, un partit l'ha d'acceptar, quan saben vostès que no és així. És veritat que hi han possibles millores de totes les modificacions que s'han introduït aquesta legislatura respecte a finançament de partits polítics, Llei de transparència i bon govern i, fins i tot, Codi penal, no? Però sí que s'ha de posar en valor el fet de que els partits polítics no podran ni acceptar ni rebre, directament o indirectament –això té molt a veure amb el text d'aquesta proposta–, donacions d'empreses privades que prestin serveis per a administracions públiques, ni tampoc d'empreses que formin part del mateix grup, que això no ve amb aquesta proposta, m'imagino, perquè, si no, seria una reiteració d'una legislació que ja està en vigor. També amb aquesta modificació que es va introduir a la Llei sobre finançament dels partits es va incloure la prohibició absoluta de condonacions de deute per part d'entitats bancàries a partits polítics. Jo crec que això és una cosa que s'ha de valorar positivament, perquè aquí a la cambra, tot i donar lliçons de moral, hi han molts..., alguns partits que han rebut condonacions magnífiques i molt generoses per part d'entitats bancàries. Establir el mateix règim, que és el que vostès pretenen, establir el mateix règim per a les fundacions dels partits que per als partits, jo crec que té una sèrie de complicacions en termes de legislació, bàsicament perquè les fundacions tenen un règim legal molt diferent dels partits, però creiem que és un cosa positiva, sempre que es recordi que ja les fundacions estan sotmeses a fiscalització. Una altra cosa és que, per exemple, els senyors de Ciutadans, amb Tribuna Cívica, van estar quatre anys sense presentar els comptes d'aquesta fundació; però la realitat és que sí que hi ha un control, sí que hi ha un control tant de Tribunal de Comptes de Madrid, aquí, a la Sindicatura de Comptes, però, bé, em sembla correcte que vostès vulguin millorar-lo. Trobo a faltar que no hi hagi una reflexió –ara que estem reflexionant tots els grups parlamentaris sobre aquesta proposta– sobre les coalicions electorals. És veritat que les coalicions electorals al final estan formades per partits, els partits ja més o menys reten comptes, però la realitat és que al final, en una campanya electoral, les coalicions electorals funcionen pràcticament amb comptes consolidats, i no tenim aquesta preocupació, en aquest projecte i en aquesta proposta, de millorar el control que se'ls fa a les coalicions electorals; poso per exemple Catalunya Sí que es Pot, Podem, Junts pel Sí, etcètera. Jo crec que és important. Jo crec que és bo que aprofitem aquesta reflexió, que aprofitem aquest exercici de transparència que tots volem millorar, amb un marc legal que ja ha estat molt millorat en aquesta legislatura, i que en parlem i que fem les compareixences i que els gestors dels partits polítics, a diferència del Congrés dels Diputats, on determinats partits polítics es van oposar que compareguessin, també ho puguin fer en aquesta ponència que crearem i ens expliquin quines traves, quines dificultats i com es pot millorar això de retre comptes cada tres mesos, publicar els comptes a la plana web, etcètera. Ara, jo crec que intentem fer un model que pugui ser viable, que es pugui enviar al Congrés dels Diputats i que tinguem la possibilitat de millorar i no entorpir encara més el funcionament no només dels partits polítics –quan es parla de partits polítics, sembla que es parli, vaja, d'un ens estrany, no?–, sinó el mateix funcionament de la democràcia.
Moltes gràcies, senyora García. A continuació té la paraula la senyora Anna Gabriel, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé, bona tarda. Aquest mateix matí al Congrés deien que la corrupció no és un cas aïllat, perquè, si fos així, a partir de quants casos aïllats la corrupció deixa de ser-ho? Nosaltres compartim absolutament que és sistèmica, que és estructural, que la corrupció és el sistema o que el sistema és corrupte; ho hem dit moltes vegades. Llistat de casos dels Països Catalans només vinculats a finançament il·legal de partits polítics –ens abstenim de llistar altres formes de malversació de diner públic, corrupció vinculada a l'urbanisme, etcètera. Cas Casino, 1986, finançament il·legal, Convergència Democràtica de Catalunya; arxivat. Cas Prenafeta, 1990, incompatibilitats, tràfic d'influències, finançament irregular de Convergència i Unió; arxivat. Cas Subirà, 1992, acusació: finançament il·legal, exconsellers de Convergència i Unió; arxivat. Cas Pallerols, 1994, finançament il·legal, càrrecs vinculats a Unió Democràtica, sentència de conformitat, pacte entre la fiscalia i les parts, penes minimíssimes de presó. CIEGSA, 2004, malversació de fons i finançament il·legal, Partit Popular; en fase d'instrucció. Cas Turisme, 2003, finançament il·legal, malversació de fons públics, falsedat documental, prevaricació, Unió Democràtica; dos anys de presó per a cadascun dels acusats. Imelsa, 2005, finançament il·legal, Partit Popular; en fase d'instrucció. Cas Treball, 2008, falsedat documental i finançament il·legal, Unió Democràtica; absolució per a alguns dels seus imputats i condemnes de pocs anys per a d'altres. Cas Palau, 2009, Convergència Democràtica, el pacte estable criminal amb Ferrovial –no ho diem nosaltres, ho diu fiscalia–, Convergència va dipositar en fiança les quinze seus seves territorials; obertura del judici, s'ha dit, en breu. Cas Pretòria, 2009, finançament il·legal, suborn, corrupció, blanqueig de diners, un reguitzell de càrrecs vinculats a Convergència i Unió i al Partit Socialista; pendent de judici. Per nosaltres és evident que la corrupció té caràcter estructural, al país, als Països Catalans, i al conjunt de l'Estat espanyol, i, per tant, aquest caràcter invalida la tesi de les pomes podrides: això va d'un cistell sanejat i hi ha algunes pomes podrides que si les aïllem ens en sortim; no és això. Als Països Catalans, de 295 consellers autonòmics que hi ha hagut des de que hi ha règim d'autonomies, cinquanta-un –cinquanta-un– han estat imputats; condemnats, només vuit. La justícia és ràpida per a alguns, és molt lenta per a d'altres, i els terminis, ho sabem, d'arxivament i de prescripció, en aquests casos, són molt curts. El resultat, per tant, és aquest. En qualsevol cas, no és una fatalitat, no són fets inevitables. Evidentment, hi podem fer molt, podem modificar lleis, però jo crec que podem anar fins i tot més enllà. Nosaltres, que la corrupció és al sistema, que és sistèmica, o que el mateix sistema és corrupte, ho expliquem, entre molts d'altres motius, perquè creiem que el capitalisme promou la usurpació de béns públics per ubicar-los en mans privades, perquè els contextos de concentració de poder faciliten que hi hagi actituds individualistes i egoistes, perquè quan el límit entre l'àmbit públic i el privat es difumina és molt més senzill també que les institucions perdin operància en la lluita contra el frau i contra la corrupció. Per tant, entenem que el que s'ha de fer és lluitar des de tots els fronts possibles i posar totes les mesures a l'abast. Podem fer això o podem dir que modificant algunes lleis n'hi ha prou. I no diem que sigui el discurs del grup proposant, però sí que alguna de les intervencions semblava que posava més èmfasi en no complicar molt les coses i no torpedinar el funcionament dels partits polítics, que no pas en la sensació que realment hem de fer moltes més coses que les que es fan per combatre la corrupció. El capitalisme és concret, és com la veritat, és concreta. I el capitalisme basa el seu sistema econòmic i el model de desenvolupament en l'especulació, en la mercantilització, en fer negoci amb béns com el sòl, com l'aigua, com l'energia o els serveis públics. Terreny abonat, com dèiem, per a la transferència de recursos públics a mans privades. Emilio Sánchez Ulled, fiscal contra la corrupció a Barcelona, deia que la zona d'intercanvi, que és el capitalisme de connivència, és on es poden trobar aquestes perversions actuals del sistema institucional. No ho diem només nosaltres, ho diu el fiscal contra la corrupció de Barcelona. Nosaltres sabem que aquesta proposta per elevar al Congrés no pretén abordar tots els fronts, en sou coneixedors com a grup proposant. En qualsevol cas, i nosaltres que treballem per articular un marc de sobiranies ple, en què no calgui anar a una instància superior a demanar modificacions, tanmateix, no ens negarem a que es porti aquesta modificació al Congrés espanyol, perquè val la pena que es modifiqui, ni que sigui per a la resta de companys i companyes que viuen i que seguiran vivint a l'Estat espanyol. El que sí que volem aprofitar amb aquesta visió global de la corrupció que hem de tenir i, per tant, amb aquestes respostes sistèmiques que hem de donar a la lluita contra la corrupció, posar en valor, justament, les conclusions que nosaltres acabem de presentar a la Comissió d'Estudi de les Mesures de Lluita contra la Corrupció per a la Regeneració Democràtica, perquè creiem que aporten un ventall prou ampli de quines serien aquelles esferes en les que hauríem d'intervenir. I, per tant, cal parlar d'administració pública, cal parlar de creació d'institucions de control, que no existeixen; cal parlar de legislació sobre càrrecs de representació; cal parlar sobre política penal; cal parlar, i s'ha dit, sobre legislació d'empreses; s'ha de parlar també d'administració de justícia; s'ha de parlar de posar més recursos en la persecució del frau; s'ha de parlar de l'erradicació de determinades figures jurídiques que ens acosten o que faciliten l'omertà, i un llarg etcètera. Sabem que en la ponència no tindrem l'oportunitat d'abordar totes aquestes qüestions; sí, en aquestes conclusions de la comissió d'estudi, a les que convidem, evidentment, que la resta de grups polítics hi donin suport. Nosaltres, concretament, el que farem en aquesta ponència que obrirem és abocar les mesures dels punts 7.6 i 7.7, que hem llistat en aquestes conclusions, i que, per tant, tindrem l'oportunitat de comentar. Només, per acabar, dir dues coses. Nosaltres, que acostumem a trepitjar presons, perquè allà també hi ha persones, sabem que estan plenes de persones que han estat condemnades i que estan privades de llibertat per atemptats contra la propietat. No hi veiem polítics. És evident que la justícia –i que ens ho discuteixi qui vulgui, si s'atreveix, mirant-nos a la cara– és de classe. Les presons estan plenes de pobres i estan buides de polítics. I una segona. És molt fàcil dir que s'està en contra de la corrupció. Jo crec que, fins i tot, pot arribar a donar vots, presentar-se com una força política que vol acabar amb aquesta xacra. El que ja és més difícil és que trobem aliances quan volem acabar amb concertacions, amb externalitzacions i amb privatitzacions. Ja és més difícil que ens posem d'acord en acabar amb les portes giratòries. Potser una bona idea seria que la lluita contra la corrupció no la deixéssim en mans d'aquesta cambra de representació política, la portéssim al carrer. Perquè el carrer està ple de persones que estarien disposades a generar controls potents sobre la representació política. De fet, són persones que no tenen res a perdre i que sí que estan disposades a guanyar una societat més justa. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Gabriel. A continuació té la paraula el senyor Albert Batet, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, molt honorable presidenta. Honorable conseller, diputats i diputades, molt bona tarda a tots i a totes. En primer lloc, manifestar, ja d'entrada, el recolzament. No hem presentat esmena a la totalitat, senyor Coscubiela; per tant, com a Grup Parlamentari de Junts pel Sí, mostrem el recolzament a la seva proposta de presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats aquesta Llei de modificació sobre el finançament dels partits polítics. Estem d'acord en els punts que vostè ha proposat sobre la relació de limitar que les empreses vinculades amb el sector públic puguin fer donacions, això, ho compartim; sobre la modificació del límit i la reducció d'aquest límit d'aportacions i donacions, també ho compartim; també amb la limitació de les fundacions. És més, fins i tot, jo crec que hauríem d'anar més enllà, hauríem de mirar també associacions, sindicats, etcètera, altres entitats culturals que puguin estar vinculades també a partits polítics, en aquest sentit. I també, doncs, a posar tot el marc jurídic, normatiu, legal, de cara a poder limitar, emmarcar i treballar un aspecte que des d'aquest Parlament, des del Parlament de Catalunya, aquesta legislatura, jo diria fins i tot algunes legislatures anteriors..., hem sigut pioners en mesures per tal de posar l'estructura jurídica i parlamentària de control de forma rigorosa: des de la creació de l'Oficina Antifrau, des dels treballs que es fan des de la Sindicatura de Comptes, des dels treballs que es fan en comissió aquí al Parlament de Catalunya, des de, per exemple, la comissió en què s'ha estat treballant i en què s'està treballant en aquesta mateixa legislatura, al voltant d'aquesta Comissió d'Estudi de Lluita contra la Corrupció i per a la Regeneració Democràtica, on cada grup ha fet conclusions i malauradament el seu, el Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot, no ha fet cap conclusió dels treballs d'aquesta comissió d'estudi. En aquest sentit, invitar-los també a participar, doncs, en aquestes comissions d'estudi del Parlament de Catalunya i no només anar a l'Estat espanyol a demanar que reformin una llei, sinó també de fer el treball parlamentari que aquí pertoca. Per tant, ja li som ben clars –de fet, ho marcava el nostre programa electoral, de la coalició de Junts pel Sí, de tots els partits que en formem part i que treballem en la mateixa línia–: estem totalment d'acord en impulsar nous instruments de lluita contra la corrupció i per la major transparència. Creiem que cal una nova llei de finançament dels partits polítics i creiem que cal reformar-la. Hi estem d'acord. I, per tant, els donem aquest vistiplau avui, no presentant esmena a la totalitat i donant recolzament. I estem totalment d'acord, a la vegada, que l'actual marc estatal espanyol és insuficient i no permet un control parlamentari adequat i social en aquests termes. Per tant, hi estem d'acord, senyor Coscubiela, ho compartim; ho incloïa el nostre programa electoral, amb el qual ens vam presentar, de Junts pel Sí, que volíem i creiem que el que és necessari és una llei catalana de finançament dels partits polítics. Però, com ja sap vostè, malauradament, no tenim aquesta competència. És més, crec que avui la proposta que vostès ens fan podria ser, fins i tot, un xic més ambiciosa. Hi podria haver algunes mesures dels treballs que s'han fet en comissions, de les diferents comissions d'estudi, de les conclusions que ha fet el Parlament en aquest temps; doncs, d'intentar avançar i de tirar endavant. Òbviament, ampliar-ho no només als partits polítics, sinó també a les fundacions i associacions culturals, entitats, etcètera..., sindicats, que també tenen vinculacions amb partits polítics i que poden també entrar en aquesta anàlisi i en aquesta determinació. I també es podrien millorar aspectes com –i estaríem disposats a parlar-ne i a considerar-ho– són les obligacions a respondre amb patrimoni propi. I prendre mesures serioses per tal de que tot quedi clar i de que es vegi quina és la voluntat del voltant del Parlament de Catalunya en aquest aspecte. O imposar terminis més llargs en la prescripció dels delictes. Crec que és un nou marc en què ens podríem entendre i podríem treballar-hi. I, en aquest sentit, el nostre capteniment és que, fins i tot, podria ser un punt més ambiciós, des de la seva proposta. També li he de dir, senyor Coscubiela, que segurament és un dels punts que ens diferencien entre vostès i nosaltres, entre el que representa Catalunya Sí que es Pot i Junts pel Sí, que vostè, senyor Coscubiela, és un home de més fe que nosaltres; té més fe en l'Estat espanyol. És a dir, té més ganes d'anar a proposar a Madrid, eh? Segurament és una petita diferència que vostè té. Però tampoc no és coherent amb el relat que ha dit, perquè ha dit: «Escolti'm, hi han hagut les dues últimes modificacions i no estem d'acord que quan se modifica a nivell del Congrés dels Diputats això sigui correcte i això es pugui... No hi estem conformes. Això ho ha dit vostè a la seva intervenció. Però, en canvi, vol anar a Madrid a que es modifiqui perquè pugui tirar endavant el seu projecte polític en aquests termes. Segurament és un petit punt de diferenciació, potser és un petit matís, però per nosaltres és substancial el que significa. Vostè té fe, vostè té esperança en reformar l'Estat espanyol i que l'Estat espanyol pugui enviar una reforma que es pugui adaptar a les necessitats del poble de Catalunya, i nosaltres veiem que el que convé és que hi hagi una llei de finançament d'un estat català que es pugui regular des d'aquest Parlament, amb plena sobirania des d'aquí. Aquesta esperança i aquesta fe no la tenim. No obstant, no li posarem pals a les rodes, que vostè pugui anar a Madrid i continuar amb aquesta fe i aquesta esperança que té de transformació de l'Estat. Nosaltres confiem que això podria anar més bé des d'aquí. També s'ha de posar en valor la feina que s'ha fet; la feina que s'ha fet en diferents comissions. Que hem de construir un marc, un nou marc..., que hem de construir un nou marc legal, un nou marc jurídic, que entre tots el puguem construir. Crec que, en aquest sentit, hi ha un consens ampli, jo diria..., estic molt d'acord amb totes les intervencions que s'han fet, coincideixo amb moltes d'elles; per exemple, amb Ciutadans, el senyor Espinosa, que deia que també s'havia de posar l'ull sobre les condonacions de deute dels partits polítics; òbviament, com no podia ser d'altra manera, estic totalment d'acord amb vostè, com amb les diferents parts que han intervingut. I, per tant, el nostre recolzament és, en aquest sentit..., i una invitació també que entre tots puguem construir un nou marc de confiança per poder regular i per poder determinar quin és el sistema de finançament més ajustat a les necessitats del poble de Catalunya. Moltes gràcies, senyora presidenta. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Batet. Atès que no s'ha presentat cap esmena, la Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la Proposició de llei de modificació de la Llei 8/2007, sobre finançament dels partits polítics, i de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal, continua la seva tramitació. Senyor Coscubiela, per què em demana la paraula?
Per contradiccions importants amb la senyora Esperanza García i el senyor Batet.
D'acord. A veure si ho aconseguim, trenta segons. [[La presidenta riu.]]
Gràcies, senyora presidenta. A veure, estem satisfets profundament que la nostra iniciativa hagi suscitat tantes reflexions de tanta profunditat i tantes idees per fer coses que fa exactament un any i mig vostès no van voler fer i, a més a més, les van vetar quan els altres les proposaven. Benvingudes siguin. Soc un home de fe, de fe en la humanitat, i aniré allà on sigui per intentar resoldre els problemes que vostès van provocar en la seva estada a Madrid –i els continuen provocant–, perquè a vostès Madrid no els agrada gens, excepte quan en poden agafar un bon tros; i això és el que va passar el 2015. I aclareixo una cosa que és molt important, conceptual: mai hem plantejat la desaparició de la fórmula de finançament mixt. La prova és que mantenim el finançament de les persones particulars als partits i a les fundacions; en prosa o en poesia, amb la meva intervenció o amb el text, les coses estan clares. El que sí que volem és evitar que siguin els partits polítics els que decideixin el funcionament de les institucions..., perdó, els partits polítics, les empreses les que decideixin el funcionament de les institucions. Preferim que siguin els seus ciutadans pagant impostos, no les empreses comprant partits polítics. És la nostra concepció de la democràcia.
Gràcies, senyor Coscubiela. [[Veus de fons.]] No; no ho hem aconseguit. [[La presidenta riu.]] [[Interpel·lació al Govern sobre el desplegament de la Llei 11/2014, per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia]] [[300-00128/11]] El sisè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre el desplegament de la Llei 11/2014, per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la té la paraula la senyora Marta Moreta.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades i diputats, abans d'iniciar, m'agradaria saludar la gent que ens acompanya avui en l'hemicicle, sobretot l'Observatori contra l'Homofòbia i els companys de la sectorial del Partit dels Socialistes de Catalunya, que estan a punt d'arribar, perquè anem gairebé vint-i-cinc minuts d'hora avui. Consellera, avui volem fer aquesta interpel·lació per sortir de dubtes i aclarir on passem, què ens falta i on anem amb la Llei 11/2014. La setmana passada la diputada Violant Cervera, en una intervenció en aquest Ple deia textualment: «Senyora Moreta –referint-se a mi–, «la Llei contra l'homofòbia és una llei que és única en el món; almenys a Europa, segur, i al món, segurament també. Costa molt la seva implementació dintre dels diferents àmbits de govern. És una llei que costa, és veritat, però a Catalunya podem parlar de la implementació d'una llei, cosa que no pot passar en cap altre lloc del món. Per tant, és veritat, segurament no es va tan de pressa com segurament el mateix Govern voldria, però almenys els passos són ferms. Això deia la diputada Cervera. Així, doncs, estem d'acord que tenim una llei envejable; envejable per molts. Però també segurament estarem d'acord que si ningú desplega el reglament és com si no la tinguéssim, oi? Parlem, doncs, de passos ferms. Els drets del col·lectiu LGBTI estan garantits, és cert. Com deia el president del meu grup parlamentari i amic, Miquel Iceta, que fa uns dies escrivia: «Surten gais per la televisió, guanyen premis, n'hi ha que són diputats, consellers de la Generalitat, i també –hi afegia– «ens podem casar, i fins i tot a Catalunya tenim una llei contra l'homofòbia. I tot això és cert, però ens manca un desplegament real de la llei, consellera. Així, doncs, definim: tots sabem que el consell nacional està constituït des de fa temps, però tots som coneixedors de la seva poca activitat. No sabem si es reuneix quan toca, ni si hi estan representats tots els col·lectius; no sabem les propostes i recomanacions que s'hi debaten; no sabem si s'hi han realitzat sessions extraordinàries en el plenari. I miri, consellera, que malauradament hem tingut molts casos perquè es facin plenaris extraordinaris. I seguim, perquè no em voldria quedar només en aquest tema: encara no s'ha aprovat el decret que regularà el procediment sancionador previst per la llei, malgrat sí que tenim un esborrany. Ens manca també el protocol específic d'actuació que faci real el deure d'intervenció de l'Administració. I això que l'Observatori contra l'Homofòbia, que avui ens està seguint aquí, va tenir una reunió amb vostè el 2016, el setembre del 2016, on se li va entregar una proposta de protocol de deure d'intervenció i del qual no hi ha cap resposta. I, consellera, tampoc s'ha creat l'òrgan coordinador de polítiques LGBTI que preveu la llei; no s'ha aprovat tampoc el protocol per tractar de forma integral i adequada les víctimes d'agressions per raó d'orientació sexual, d'identitat de gènere o d'expressió de gènere, i no existeix, encara, el protocol per prevenir i abordar el bullying homofòbic. I per no ser tan crítica, consellera, li donaré l'enhorabona perquè fa sis dies que es va crear la comissió interdepartamental, i no voldria ser malpensada, però..., allò de la llei de Murphy: el Grup Parlamentari Socialista demana fer la interpel·lació a la consellera sobre el desplegament de la llei i, coses del destí, es crea la comissió interdepartamental sis dies abans de la interpel·lació. Ara bé, ens n'alegrem a mitges, perquè la disposició addicional primera diu que en el termini de dos anys a comptar de l'entrada en vigor d'aquesta llei –és a dir, finalitzat el 2016–, l'òrgan que coordini les polítiques LGBTI dels diversos departaments de la Generalitat de Catalunya ha d'avaluar l'impacte social d'aquesta llei i fer pública aquesta avaluació. És, doncs, evident que no podem disposar de l'avaluació, perquè la comissió s'ha creat ara. I aquí, consellera, també anem tard. Estem realment alarmats per la lentitud en la seva aplicació i sabem que no es pot fer tot alhora, però avancem realment a passos ferms, això sí. Deixi'm, consellera Bassa, centrar-me en alguns casos concrets per fer-li veure el perquè és tan necessari fer el desplegament de forma immediata. Segueixen els insults, les agressions, el bullying escolar i en les xarxes socials i els suïcidis d'adolescents i joves que ja no poden aguantar més. Massa gent, encara, víctimes, amics i famílies pateixen sovint el silenci, el dolor imposat per altres que se senten impunes. No ens podem quedar amb els braços creuats. Per exemple, no pot ser que la Generalitat subvencioni dues escoles de l'Opus que ofereixen llibres homòfobs i que recomanen a pares i alumnes volums que titllen d'anormals les persones LGBTI. Fins i tot, consellera, i voldria posar un punt, en un capítol dedicat a les relacions amb les persones del mateix sexe es descriu «intrínsecament negatives i semblants a l'existència de persones –alerta– «sàdiques, cleptòmanes o piròmanes. És un clar exemple de discriminació i vulneració de la Llei 11/2014. Suposo que ho veurà així. Li recordaré que la llei diu que en l'àmbit de l'educació s'han regulat qüestions perquè en tot el sistema educatiu, com ara els continguts en materials escolars, com feia referència, en les activitats esportives escolars o en el lleure infantil o juvenil, els recursos formatius o en la formació dels pares i mares es tingui en compte la diversitat afectiva i sexual, i s'eviti qualsevol tipus de discriminació, i perquè es disposi de mesures de prevenció i actuació contra l'assetjament de que puguin ésser objecte les persones LGTBI, en el medi escolar, evidentment. Suposo que el Departament d'Ensenyament hi posarà mà, oi? I un altre exemple viscut no fa massa dies en aquest Parlament: diversos grups parlamentaris van proposar un manifest per declarar el nostre enuig a la xerrada homòfoba de Philippe Ariño a l'església de Santa Anna organitzada per la delegació de la joventut de l'arquebisbat de Barcelona. Sorpresa majúscula: es demana que els diputats i diputades de la cambra donin suport a aquest manifest, i el seu Govern, consellera, es divideix. No poden dividir-se en aquest tema. I malgrat que demanàvem que donessin suport tots els diputats de la cambra, que en van faltar alguns del seu grup parlamentari, hauria estat bé que el Govern ho hagués recolzat també, perquè n'eren coneixedors almenys les dues màximes responsables en temes d'igualtat, la consellera Bassa, que avui no ens acompanya, i vostè mateixa, consellera Bassa..., perdó, la consellera Munté –perdó, perdó. El que li demano, consellera Bassa: quin és el compromís? Quin és el seu compromís polític, el del seu Govern, el de Puigdemont i el de Junqueras, per implementar aquesta llei? Quin és? Sovint el seu pretext és que no hi ha diners. Però hi ha la voluntat política per desplegar tot el que li he detallat? Bona part dels compromisos de desplegament no executats no van lligats al finançament. I, sí, és evident, també es necessiten recursos econòmics. I aquí sí que m'agradaria fer-li una reflexió: vostè creu que és una prioritat política que l'Ajuntament de Barcelona inverteixi més diners que no pas la Generalitat en polítiques LGTBI? Realment creu vostè i el seu Govern es creuen que les polítiques LGTBI són una prioritat? A mi no m'ho sembla. L'Ajuntament de Barcelona dedica 1 milió i mig d'euros en aquestes polítiques, mentre que la Generalitat hi dedica la xifra de 670.000 euros. Anem tard, consellera. Exigim al Govern de la Generalitat que es comprometi de manera real amb els drets LGTBI, que es prengui la llei seriosament, que la implementi, que la faci aplicar i que es cregui que les persones LGTBI tenen els mateixos drets que la resta i que el Govern del país ha de ser el primer en fer-los complir. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Moreta. Respon la senyora Dolors Bassa, consellera de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada per la seva interpel·lació. L'objectiu del pla de govern és molt clar i ho sap molt bé: l'aprovació de la Llei 11/2014, del 10 d'octubre, que garanteix els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgènere i intersexuals per erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia, suposa un avenç important. I això és indiscutible. És indiscutible per fer un país lliure, perquè totes les persones tinguin els mateixos drets, perquè les persones que pateixen pel simple fet d'estimar i de sentir-se diferents no sigui així. Nosaltres ho fem amb passos ferms, i l'hi demostraré –l'hi demostraré– de la mateixa manera que vostè m'interpel·la per dir una convocatòria interdepartamental que la fem uns dies després de que vostè demanés la interpel·lació. Tingui clar que les convocatòries es fan abans. Primer, hi va haver un acord d'aquesta comissió, que va ser el 8 de novembre, i demanar la convocatòria interdepartamental, perquè hi poguessin assistir tots els departaments, va ser feta quinze dies abans de que aparegués l'article del molt estimat Miquel Iceta. Per tant, aquest primer punt ja li tinc, doncs, respost, que no era degut a la seva demanda de interpel·lació, perquè era molt abans que ja havia sortit la convocatòria. Però anem a cada un dels passos perquè vegi que és un pas ferm. Primer de tot, volia agrair que fes la interpel·lació perquè des d'un bon principi hem volgut ser clars amb les polítiques. La directora d'Igualtat va demanar la compareixença a la Comissió d'Igualtat el dia 17 de maig. Se li va anar dient que no –que no, que no– fins a l'11 d'octubre. Imagini's quina és la prioritat quan al mateix departament demanem la compareixença per explicar el desenvolupament de la llei, i des del 17 de maig fins a l'11 d'octubre no se'ns dona la possibilitat d'explicar-ho. Doncs, igual. Vostè té clar que fa un any que estem treballant. Som coneixedors dels processos i vostès ho són perquè estan en governs municipals, però també han governat el país, i saben quins són els processos administratius i legals que existeixen i, per tant, li explicaré exactament quin és el problema o l'abast d'aquests casos que vostè diu de com ho fem per fer els procediments. D'entrada, jo crec que el pas ferm va ser crear la Direcció General d'Igualtat, que no existia. I, per tant, aquesta creació d'Igualtat ha posat tots els esforços en el desplegament de les polítiques LGTBI. Primer de tot, què s'ha elaborat? El decret de procediment i sancions de la llei. Vostè sap que són sis mesos de tramitació. Aquest decret permet desenvolupar els articles 33, 34 i 35 de la llei. S'ha treballat a través d'un grup amb persones expertes dels diferents àmbits. Tenim dos juristes externs propers al moviment LGTBI i el mateix personal de tota la Direcció General d'Igualtat. Potser això no compta com a pressupost, però capítol I és pressupost i l'hi puc ben assegurar. Actualment, el decret està en fase de consulta pública, i ho poden consultar a la mateixa web del departament perquè sempre hem dit que seríem transparents i ho continuarem sent. Aquest decret regula el procediment administratiu específic que reconegui les necessitats pròpies del procés de denúncia. Segon, tema de reunions que vostè ens comentava. El Consell Nacional LGTBI es troba regulat per l'article 7 de la llei, com a òrgan participatiu i consultiu permanent. Cal un decret per al seu desplegament, que vostè em deia: «Encara no ho han fet. És veritat, però, malgrat això, aquest consell ja s'ha reunit en quatre sessions ordinàries i una d'extraordinària. No ha pogut sortir el decret per al temps de tramitació que li acabo de dir abans. S'han constituït sis grups de treball: un de persones grans, lesbianes, indicadors, territori, persones «trans i desplegament de la mateixa llei. Per tant, hi ha un grup. És un òrgan que ja està en marxa. El consell mateix va consensuar un text de decret que actualment es troba en fase de consulta pública –per tant, vostè el pot consultar–, prèvia a la seva tramitació. Vostè sap que aquests són els tràmits que s'han de fer i, a tall d'exemple, de la darrera sessió extraordinària li puc explicar que es va presentar i debatre la Llei d'igualtat de tracte i no-discriminació. Per tant, es va aprovar aquesta proposta en el consell nacional i es va obrir aquest període de treball. Vostè ho deia: la setmana passada vam constituir la comissió interdepartamental en una convocatòria de fa un mes de tots els departaments perquè poguessin nomenar les persones que hi havia a la comissió, per tant, abans de que sortís l'article que em deia. Jo mateixa el vaig presidir, per tant, li puc explicar molt bé com va anar. I en aquesta hi ha una representació de tots els departaments, no en va fallar cap. Amb aquest ordre de coses, també, dir-li que anem treballant en tots els àmbits. Per exemple, el Departament de Salut –que vostè no n'ha parlat– ha lliurat 142 targetes sanitàries amb nom sentit; el 2015 n'havia nomenat 12, doncs, la resta –81 a majors d'edat i 49 a menors– són d'aquest 2016; només aquest mes, 2017, 8 més. Campanyes. Un dels temes importants és el tema de la sensibilització; hi estem treballant. Estem treballant en la comunicació i la sensibilització dels drets de les persones a través de diversos canals. Per exemple, li vull parlar de la difusió que es fa a tota la població a través dels anuncis a Televisió Espanyola, a 8TV, falques radiofòniques a Catalunya Ràdio i a RAC1 en horari de màxima audiència, o un programa de difusió de la llei a través de les xarxes de televisions locals; programa també de difusió de la llei en televisions online; l'edició de tríptics des del Departament de Treball, de la mateixa Direcció General d'Inspecció, contra la discriminació i l'assetjament laboral per orientació sexual. Però no ens hem quedat només en la difusió. Hem fet formació: formació a diferents professionals i funcionaris de l'Administració en els drets d'aquests col·lectius, formació a funcionaris dels diferents departaments de la Generalitat de tot Catalunya, formació i informació sobre el deure d'intervenció directa dels treballadors públics i formació als funcionaris de l'Administració local, que alguns dels ajuntaments on vostès governen l'hi explicaran, perquè hi han contribuït directament. Actualment estem en fase de nou disseny de formació, un disseny específic per a les policies locals, demanat des dels ens locals directament, per als Mossos d'Esquadra i per a les empreses de seguretat; un disseny de formació professional per a tots els professionals de les residències de gent gran, també demanat pel col·lectiu d'LGTBI; disseny de formació per al professorat de centres educatius de Catalunya, més enllà del que hi havia fins ara, i tenir la perspectiva de gènere per a tots els professionals de les oficines d'atenció al públic del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. En el contracte programa, que n'he parlat diverses vegades, s'ha incorporat la fitxa de la Llei LGTBI. És un contracte programa quadriennal, per tant, va dirigit a cinc jornades –s'han fet a partir d'aquí–: a Barcelona, tècnics dels ens locals, a Tarragona, a Terres de l'Ebre, a Girona i a Lleida, i s'aniran fent cinc jornades al llarg d'aquests quatre anys. La incorporació a la xarxa de municipis LGTBI. Terrassa, Ripollet, Sabadell, Cerdanyola, Berga, Barcelona, van demanar que, com a departament, hi entréssim i, per tant, ens van convidar per poder tenir una interlocució directa amb tots aquests municipis i impulsar conjuntament les accions. Jo crec que aquest tema no és un tema d'anar separats ni de dir «tu treballes més o «tu treballes menys, i així ho varen entendre a la xarxa de municipis LGTBI, perquè el primer que van fer va ser convidar-nos a entrar-hi. S'ha presentat l'acord marc per al desenvolupament dels SAI locals, com diu l'article 9 de la llei. Però no acabem aquí. El passat 13 de maig es va signar un conveni de col·laboració amb el Síndic de Greuges per tal d'agilitzar la tramitació d'aquelles queixes i actuacions d'ofici que impulsi el síndic directament amb temàtica LGTBI. Per tant, que vinguin directament al departament i que sigui molt més ràpid que haver d'esperar l'informe que fa. Està clara la interlocució que hi ha entre el síndic i el mateix departament per parlar aquests temes. Però també s'ha signat un protocol de col·laboració amb el fiscal de delictes d'odi i discriminació, amb el que treballem directament, perquè, com vostè sap, nosaltres podem fer denúncies i sancions administratives i ens mancava la part penal. De manera que amb aquesta signatura de protocol amb el fiscal de delictes d'odi podrà quedar palesa la part penal.
Gràcies, consellera. Té la paraula la senyora Moreta.
Consellera, no ha fet cap referència a Ensenyament, eh? Ni una referència al que li comentava del tema dels llibres –ni una referència. Em sembla bastant –bastant– important, almenys, que en la segona part pugui fer alguna consideració sobre aquest tema. També m'agradaria, en aquesta segona intervenció, fer esment al VIH. Vostè deia que no havia fet cap esment en temes de salut. És veritat, m'ho tenia preparat per a aquesta segona intervenció. M'agradaria fer aquest esment al VIH i a les altres infeccions de transmissió sexual perquè, si no m'equivoco, es va aprovar ahir –diria que era ahir– el pla d'acció 2016-2020 sobre aquest tema. El pla concreta que les actuacions aniran adreçades a millorar el monitoratge, reduir la incidència i el retard en el diagnòstic, millorar l'atenció integral i el foment de la inclusió social, i preveu intervencions que van des de la vigilància epidemiològica fins a l'atenció sanitària i social, passant per la prevenció i el diagnòstic precoç, dirigit sobretot a aquest col·lectiu, clau per la seva afectació. Però, consellera, tinc una pregunta molt concreta: quins són els recursos econòmics que destinarà a la vigilància epidemiològica? I a la prevenció? I a la del diagnòstic precoç? M'agradaria que tinguéssim números clars, perquè nosaltres no els sabem veure. Els pressupostos que hem d'aprovar no contemplen el tractament preventiu en persones de risc, com, a més a més, sap vostè que ho demanaven les diverses entitats i associacions. I li voldria fer una petició que és absolutament necessària: s'ha de recuperar l'Agència de Salut Pública per fer prevenció amb l'objectiu clar que no es disminueixin les aportacions en la prevenció. I per què ho dic? Doncs, miri, consellera, perquè com és que augmenta el copagament dels serveis comunitaris a les persones afectades de sida? En alguns casos ha augmentat 250 euros. I, canviant de tema, sap que les denúncies per delicte d'odi i discriminació, que vostè també n'ha parlat, van augmentar a la ciutat de Barcelona un 37 per cent respecte a l'any anterior, i les denúncies presentades contra els atacs xenòfobs i homòfobs van pujar un 76 per cent respecte a l'any 2015? No podem donar més excuses, consellera. No pot ser que tinguem una llei fantàstica que no es desplegui. Tenim moltes mancances per aplicar i garantir els drets de les lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia, i ara i aquí és el moment de comprometre's de manera real amb aquests drets. Exigim que es prengui la llei més seriosament, que la implementi i que la faci aplicar. Segur que el meu relat és compartit per tot el col·lectiu LGTBI, de tots els colors polítics. I ho és perquè és cert, perquè aquest Govern no fa els deures i no els ha fet. Això sí, segueixin amb passos ferms per aconseguir el desplegament real de la llei, i els animem a fer-ho amb determinació i convicció. I, per acabar, compti amb nosaltres per treballar colze a colze, amb el Partit dels Socialistes, perquè sempre som crítics, però constructius, i tenim moltes ganes d'implementar de forma immediata aquesta llei. Moltes gràcies, diputats i diputades.
Moltes gràcies, senyora Moreta. Té la paraula la consellera.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Hi compto sempre, amb el Partit Socialista, només faltaria. I estic segura que podrem estar del costat perquè en aquests moments, com vostè diu, que hi ha moltes denúncies és important que el que fem és treballar tots junts. Estem parlant de donar acollida, estem parlant que el que el que hem de fer és anar tots a l'una i poder treballar, perquè el que no s'havia fet fins ara es pugui fer d'ara endavant. I amb això estarem al seu costat. El tema dels llibres que em diu, no tinc constància de cap denúncia, però si vostè ho sabia, en tot cas, la convido que faci la denúncia perquè puguem actuar, perquè no ha arribat cap denúncia. Per tant, dels llibres no en sabia absolutament re. I li sóc ben franca, ho sabem a partir de tenir denúncies, però no ens han arribat. Com vostè diu, de «no fer re, doncs, no sé si es refereix, per tant, a les cent quinze accions que s'han fet al llarg d'aquest 2016, si és que no s'ha assabentat del centenars de xerrades que han arribat a milers d'alumnes, si és que el canvi aquest de model sanitari tampoc sap de què va. L'atenció a les dones lesbianes que desitgen ser mare fins ara no hi havia sigut i ara també hi és. El conveni establert amb la sindicatura de greuges, això tampoc deu ser fer re. El ferm suport a la xarxa de municipis, que ja he dit abans. La formació dels treballadors públics que li he anomenat. La formació d'inspectors d'Ensenyament que per primera vegada han tingut formació que no havien tingut mai. Per tant, si això són carències i això és no fer re... Quan em parla del consell nacional, són trenta-una les entitats que hi participen. És veritat, no sé si vostès hi són o no hi són, però són trenta-una les entitats. Em penso que el Partit Socialista no hi és. Aquest Govern, perdoni que l'hi digui, però està format per persones que creuen en la llei. I ho creuen des d'un primer moment, i si no, tan sols dos temes o tres de sensibilització, de sortir al carrer. Mai un president del Govern havia sortit al carrer per un tema d'LGTBI. El nostre president ho ha fet. Mai ningú havia fet els protocols que hem fet nosaltres, mai s'havia dissenyat la formació que hem dissenyat. Sortir al minut de silenci en seu parlamentària al Parlament amb motiu de l'assassinat de la discoteca d'Orlando, sortir cinc consellers el dia commemoratiu del dol de les persones assassinades a la plaça Sant Jaume per primera vegada aquest any. A l'edifici del Parlament i de la Generalitat, lluir la bandera de l'arc iris el dia 28 de juny, i als diferents departaments. Publicar un manifest oficial del Govern per commemorar el Dia Internacional contra l'Homofòbia. Ja sé que vostè em pot dir: «Escolti, això només és visibilització, però les accions comencen per visibilització, visibilització i sensibilització. I aquí és on serem. A partir d'aquí treballem, treballem al màxim tots junts. És el primer govern que en ple està al costat dels moviments LGTBI, per tant, el primer govern que fa acords institucionals i que està treballant el dia a dia. Quant al que vostè em demana del copagament, jo crec que ho vaig explicar molt bé en la compareixença que vaig fer d'afers socials. La llei ens marca que hi ha d'haver un copagament. El copagament, al pujar la quantitat d'ajuda que donàvem a les persones d'haver, aquí, resulta que pujava el copagament, però no hi ha una sola persona a Catalunya que pagui copagament. El nivell és tan alt que aquests 250 euros que veu, si mai troba una persona que els pagui, m'ho diu, perquè, en principi, no hi ha ningú. Simplement està posat perquè és la llei de copagament en tots els temes. Per tant, no es preocupi: estem al costat de tots els col·lectius, continuarem treballant, hem fet molta feina i l'animo a presentar totes les denúncies, sobretot si sap això d'aquests llibres; m'estranya que ho tregui aquí i no ho presenti com a denúncia. Per tant, esperem la seva denúncia per tirar-la endavant. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida a Catalunya]] [[300-00129/11]] El setè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida a Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per a exposar-la té la paraula el senyor Lluís Rabell.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, conseller... Bé, parlem d'una qüestió dels refugiats, i val a dir que parlem d'un tema extremadament sensible, d'un drama de grans proporcions que colpeix la consciència democràtica de la humanitat i que ha tingut un impacte enorme en la societat catalana, i la manifestació multitudinària de dissabte passat als carrers de Barcelona així ho demostra. La gent reclamava la voluntat d'acollir; en realitat, ja estem acollint, però la voluntat d'acollir millor i molta més gent. I, mireu, si en moltes qüestions la nostra força parlamentària és crítica i té les seves lògiques desavinences amb el Govern, en aquest terreny pensem que les preocupacions i la voluntat d'estar a l'alçada de les circumstàncies són àmpliament compartides. Per tant, entenguin, consellera, conseller, aquesta interpel·lació des de la convicció que hem de teixir acords i treballar per construir plegats des d'aquesta cambra una bona política d'acollida. I aquesta reacció de la societat catalana s'explica potser perquè en els rostres d'aquests milers d'homes, dones i d'infants que truquen a les portes d'Europa fugint de la guerra, de la misèria i les persecucions, potser no podem per menys que retrobar la imatge de tota aquella gent nostra que va haver de travessar els Pirineus fugint del feixisme, o potser també perquè ens avergonyeix la resposta d'aquesta Europa que blinda i subcontracta les seves fronteres, que dreça tanques infernals i que ha acabat transformant la Mediterrània en un immens cementiri. Una Europa on les institucions sucumbeixen a les pressions d'una extrema dreta en ascens, que atia l'esforç de les classes populars i de les classes mitjanes empobrides i assenyala l'altre –immigrants, refugiats, estrangers: l'altre– com una amenaça. Una Europa on molts governs i un munt de partits fan una tria covarda entre els vots que temen perdre i les vides de les persones que cerquen asil. I també, sens dubte, perquè ens colpeix l'actitud del Govern espanyol, capaç d'ignorar el clam d'indignació que provoquen fets com els del Tarajal, però incapaç de complir els acords limitats, els compromisos limitats, contrets amb la Unió Europea. De les 17.000 persones que havia de rebre Espanya, només han estat efectivament acollides el 8 per cent, poc més de 700 persones en total. A Catalunya han estat acollides, en total, 495 persones a través del programa estatal de refugiats, i l'any 2015 ho foren 28. Però justament per tot això, i en raó de l'extrema sensibilització de la nostra societat, hem de ser exigents amb nosaltres mateixos i amb les nostres pròpies institucions. I ens preguntem: estem fent realment tot allò que hauríem de fer i que podríem fer? El tema és massa seriós per frivolitzar o per incórrer en qualsevol mena de demagògia en un sentit o en un altre, eh? Ningú pot ignorar, en primer lloc, les limitacions de l'àmbit competencial de la Generalitat; és un fet, és una realitat. Però no podem tampoc invocar-la cedint a la temptació d'un cert cofoisme maniqueu per defugir les nostres pròpies responsabilitats. La societat catalana i totes aquelles persones que avui necessiten la nostra solidaritat es mereixen que siguem extremadament rigorosos. Hi ha una primera qüestió referida a l'Estat que, tanmateix, no podem deixar de plantejar. Pensem que aquest Parlament hauria de reclamar amb força la necessitat que, tal com ho preveu el mateix Estatut de Catalunya, siguin transferits a la Generalitat, en la proporció corresponent a les responsabilitats que ens pertoquen, els fons comunitaris destinats a l'ajuda als refugiats que rep l'Estat espanyol. Si es confirmessin algunes informacions recentment publicades que indiquen que una part d'aquests fons ha estat destinada a l'adequació de centres d'internaments d'estrangers i d'altres mesures de contenció –dit d'una altra manera: a dispositius d'expulsió–, aquesta demanda estaria més que justificada o doblement justificada. Caldria entendre-ho, doncs, com una aplicació del més elemental principi de subsidiarietat, de sentit comú i, en aquest cas, de justícia. El coneixement del territori, dels seus recursos de tot ordre, de les mateixes entitats col·laboradores en què es recolza tantes vegades l'Administració, fa que la proximitat esdevingui un factor primordial d'eficiència. Però, fins i tot disposant de recursos i de competències limitats, pensem que és possible fer moltes coses. És possible acollir i aixoplugar, i és possible desplegar accions eficaces. Mireu, un cop més, són els ajuntaments els que es troben en primera línia per fer front a la situació dels refugiats que, per diverses vies i de totes maneres, van arribant a casa nostra i ja són una realitat present entre nosaltres. A l'Ajuntament de Barcelona, i no és l'únic de l'àrea metropolitana, n'hi ha d'altres –el Prat, Sant Boi o Sabadell han desenvolupat també serveis similars–, tenim un exemple ben il·lustratiu d'aquesta realitat. El SAIER, el Servei d'Atenció a Immigrants, Emigrants i Refugiats, que és un servei experimentat i molt ben valorat a nivell europeu, només en el decurs del mes de gener d'enguany ha hagut d'atendre 566 persones, un 85 per cent més que al mateix període del 2016, en què es va ocupar, durant tot l'any, de 2.292 persones. La qual cosa vol dir un increment i comporta també un increment notable, d'un 46 per cent, pel que fa a atenció a infants, que representa un col·lectiu particularment vulnerable dins d'aquest moviment de refugiats, en passar de 250 atesos el 2015 a 364 l'any passat. Però per aquesta mateixa raó l'experiència municipal ens proporciona també la fotografia més exacta d'aquesta realitat. Els reportatges punyents sobre els camps de refugiats ens mostren majoritàriament refugiats sirians o afganesos, imatges terribles. Però, quan mirem la realitat concreta que tenim a Barcelona, els col·lectius que atenen els serveis municipals, doncs, tenen una altra fesomia. El primer col·lectiu de persones refugiades és el provinent d'Ucraïna, seguit dels paquistanesos, de salvadorenys, d'hondurenys; només en cinquè o sisè lloc arriben els sirians, que tothom té en ment com la imatge més colpidora d'aquest moviment de demanda de solidaritat. És important, per tant, tenir aquesta complexitat present per copsar l'abast de la problemàtica, però també per entreveure el que podem fer des de Catalunya. Tot i que no es tracta moltes vegades de països oficialment en guerra, la realitat de les persecucions que pateixen els situa en una situació igualment colpidora i que necessita l'atenció per part nostra. La casuística de la violència, per dir-ho d'alguna manera, no passa pel sedàs burocràtic, i moltes vegades circumstancies que són circumstancies de persecució no són admeses com a vàlides des del punt de vista de la demanda d'asil. L'any 2015 –és l'últim del qual tenim xifres concloents–, sobre el conjunt de demandes d'asil rebudes per l'Estat espanyol, unes quinze mil sol·licituds, el 70 per cent foren rebutjades –el 70 per cent foren rebutjades. Probablement, diuen alguns experts, l'any següent aquesta proporció haurà baixat. Però el fet que els criteris d'acollida siguin restrictius o puguin veure's sotmesos de vegades, fins i tot, a condicionaments d'ordre polític i diplomàtic –i els sahrauís en saben alguna cosa– ens ajuda a entendre la importància dels dispositius assistencials que hauríem de ser capaços de construir. L'experiència de Barcelona és prou significativa, i si l'evocàvem és perquè abraça un ampli ventall de situacions diverses i ens dona pistes. L'ajuntament ha hagut d'adoptar tot un pla integral, «Barcelona, ciutat refugi, dins del qual es desenvolupen diferents programes. El més conegut és Nausica, que pretén ajudar justament aquelles persones que no entren dins dels paràmetres de l'asil que preveu l'Estat, o bé que se n'han trobat excloses per decisió administrativa. Aquest mes de febrer s'han afegit trenta-quatre noves places a les quaranta-set que es van incorporar a l'octubre de l'any passat, i un cert nombre justament està reservat a persones perseguides per la seva pertinença al col·lectiu LGTBI. Aquest programa ha permès establir tot un seguit de convenis de col·laboració amb entitats i fundacions d'ajuda als refugiats i migracions, com ara la Comissió Catalana d'Ajuda al Refugiat, ACCEM, Iniciatives Solidàries, Ficat, Benallar..., i configurar un entramat de recursos i d'expertesa. A tall d'exemple, el conveni signat amb diverses entitats molt recentment constitueix un bon model de simbiosi i de treball operatiu que ens podria inspirar. Amb una aportació municipal de 150.000 euros, se n'arriben a gestionar unes quinze places, distribuïdes en tres pisos, amb un equip de suport jurídic i social professionalitzat, que és el que necessita l'acompanyament eficaç d'aquestes persones. Es tracta, pensem, d'un dispositiu que s'ha demostrat particularment ben adaptat a les situacions reals a què ens referim, ja sigui d'aquelles persones que estan pendents de la seva solució, de la seva demanda de refugi, o bé aquelles que es troben davant d'una situació de resposta negativa i que romanen tanmateix a casa nostra, que transiten de facto d'una situació de demandant d'asil a un perfil de persona migrant en situació d'irregularitat administrativa, inicial o sobrevinguda. Cal pensar que els llargs períodes de resolució de les demandes d'asil i les freqüentes denegacions donen peu a situacions particularment doloroses i aboquen persones que estaven en un procés avançat d'integració en alguns casos, fins i tot amb feina, a uns llimbs d'incertesa i de precarietat extrema. Algunes de les persones que trobem en el «top manta a Barcelona son antics demandants d'asil, eh? Tinguem present que la realitat té aquesta complexitat i aquesta fesomia. Així, doncs, els nombrosos aspectes tangencials d'ambdues situacions dibuixen una realitat que ens obliga a tenir una visió àmplia i transversal sobre les diferents vessants de les polítiques d'acollida. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] M'aturo aquí, consellera. Després, en la rèplica, us avançaria algunes propostes, alguns suggeriments pel que fa a com desenvolupar o com aterrar, eh?, en la realitat que ens toca tractar. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Rabell. Respon la senyora Dolors Bassa, consellera de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputat. Agrair-li la interpel·lació, perquè jo crec que és important, després de la gran manifestació de dissabte, en què tots vam sortir, és important continuar-ne parlant. Les coses no han de quedar en un dia, els temes importants són de cada dia, i, per tant, agrair-li que avui ens faci aquesta interpel·lació. Segur que conjuntament trobarem eines i trobarem la manera de millorar el que ja estem fent com a govern, que evidentment ho fem al costat dels ens locals, que evidentment ho fem al costat de totes les entitats i que estem d'acord segurament en molts i molts dels temes que vostè ha abordat. Els acords són compartits, i aquí el que hem de fer és no blindar fronteres, sinó al revés. I aquest acord compartit jo crec que el país el comparteix totalment, i dissabte, fossin 160.000 persones les que van sortir, en fossin 300.000 o 500.000, va ser un clam per diferenciar-nos d'altres països, on aquí tothom, tota la ciutadania, està al costat per dir: «Nosaltres volem acollir, i volem acollir més i millor. Per tant, a les entitats i als governs no ens toca res més que estar al servei de la ciutadania i, per tant, estar al servei d'aquest clam de tots junts. Dit això, estem d'acord també que s'ha d'investigar el tema del fons estatal. De fet, nosaltres ho hem reclamat moltes vegades. Dels 3.500 milions d'Europa, que venen a ser 6.000 euros per cada persona refugiada que va al país, el fons de 350 milions que arriben a l'Estat espanyol no hem sabut mai on anava ni què se'n feia. Per tant, ha sigut un clam i un reclam que hem fet cada vegada que hem compartit informació amb el Govern de l'Estat espanyol. I aquí vull deixar clar que hem anat treballant dia a dia per poder tenir aquesta informació. Sempre hem dit que no ens l'han donada. Les persones que arriben refugiades de la gran crisi humanitària, del problema de la guerra, actualment, ens arriben..., que ho sabem la vigília, amb un fax, o que les entitats ens n'han informat abans. Per tant, el Govern de l'Estat en aquest tema és totalment obscur, és totalment tancat, i ni ens informa ni ens forma, per dir-ho d'alguna manera. Per tant, aquí estarem al costat per a totes les observacions que ens vulguin fer. De fet, després del clam de dissabte, el que vàrem fer era rebre els organitzadors, i vam fer un acord, que fos un acord de govern d'ahir mateix, on explicàvem tots els punts del que havíem anat fent com a govern, de què era el que havíem fet sempre al costat –i això ho vull deixar molt clar– de totes les entitats. Mai hem treballat sols, tot ha vingut des d'un comitè de refugiats on hi han les entitats socials, les administracions locals, totes, que en compartim presidència l'alcaldessa de Barcelona i jo mateixa i on treballem conjuntament. És un tema per treballar tots junts, i per això dic que el que vostès ens plantegin després serà molt benvingut. Vostè ens parla del programa Nausica de l'Ajuntament de Barcelona. És un gran programa, de fet s'hi varen posar al capdavant de seguida, però és un programa que continua el programa estatal, és un programa que el que fa és donar continuïtat al programa estatal. Nosaltres, com a Generalitat, ens hem plantejat fer un pas més. Per això vam presentar un programa català de refugi que ens serveixi pel mentrestant, però també ja ideat de cara al futur; un programa inspirat en el Quebec, i ho hem dit clarament, no ens l'hem inventat. És un programa en què el que preval és la inserció social i la inserció laboral, al costat de les competències, siguin lingüístiques i siguin socials, al nostre país. I és el programa que posarem en marxa. Però, més enllà d'això, com a Generalitat tenim molt clar que hem de treballar de tres formes: hem de treballar en origen –i aquí des del Departament d'Afers Exteriors han fet una gran feina per poder treballar al costat dels cooperants que estan en els camps de refugiats, però també poder treballar en els països fronterers, als llocs on hi ha la guerra–, hem de treballar en trànsit i hem de treballar en acollida, perquè tenim plenes competències per treballar en acollida. Per tant, aquesta és la nostra proposta, i és el que anirem fent. Què tenim per poder donar o garantir a les persones refugiades la plena acollida? Tenim l'atenció mèdica especialitzada; per tant, des del Departament de Salut s'hi està treballant i hem fet acords. Tenim l'escolarització a les nostres mans, amb el Departament d'Ensenyament. Tenim el desplegament d'una estratègia d'ocupabilitat que permet, des del primer moment en què la persona és reconeguda com a demandant de protecció internacional..., pugui inscriure's al SOC i, per tant, fer-li un perfil d'orientació cap a l'ocupació. Poden participar, per tant, a les polítiques actives d'ocupació i obtenir fins i tot certificats de professionalitat, cosa que donaria, en programes de reincorporació al treball, un avenç important de les persones. De fet, l'exemple que vostè ha posat dels manters..., estem treballant des del Departament de Treball i la Secretaria d'Immigració per poder fer uns plans d'ocupació per a tot aquest col·lectiu. Podem tenir el programa de suport d'acollida a persones refugiades; disposem d'habitatges, ho hem dit clarament: 1.250 places –per a qui no ho tingui clar–, d'aquestes, tres-centes en el programa estatal, pràcticament ocupades totes, però 1.250 a tot el territori. Nosaltres parlem d'un mínim de 4.500 persones a qui podem atendre, com una xifra que ve dels numerus clausus –que llavors podríem discutir si hi haurien de ser o no ser-hi– de la Comunitat Europea, per tant, del que tindríem com a habitants. Però estem disposats a acollir a tothom qui ho necessiti. Tenim també el Servei d'Acompanyament al Reconeixement Universitari per tal de fer l'assessorament o l'orientació en la qualificació professional, per poder entrar a les universitats, i l'aprenentatge de la llengua catalana en els consorcis de normalització lingüística. Una línia de subvencions mitjançant el programa Erasmus per al desenvolupament de projectes internacionals, en què s'ha participat amb representants d'entitats i tècnics de diferents governs d'onze països, amb l'objectiu de crear una xarxa internacional que pugui impulsar projectes entorn de l'acollida i el procés d'integració de les persones refugiades. Hi ha molta incidència en la sensibilització a tot Catalunya, i ja no li parlo dels programes que es fan des del Departament d'Afers Exteriors, que, com deia..., de treballar a l'origen i de treballar en trànsit. Per tant, esperaré les aportacions que ens facin vostès per poder continuar la interpel·lació. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. Té la paraula el senyor Rabell.
Gràcies de nou, presidenta. Sí, consellera, doncs, intentem aterrar amb alguns dispositius que hauríem, potser, d'agilitzar o d'enfortir. Mireu, amb la sotragada de la guerra de Síria es va formar en el seu dia un comitè d'acollida que depèn del Secretariat d'Igualtat, Migracions i Ciutadania. I tenim notícia, perquè s'ha fet públic, d'una idea que en principi ens sembla bona: un llistat de 1.800 persones que serien mentors. Però, persones a qui encara caldria formar per a la tasca que se'ls vol encomanar. I la idea, com dic, no és dolenta, però resulta manifestament parcial, al nostre parer, i només cobraria tot el seu sentit en el marc d'una política més de conjunt, d'una política més integral, com un dels seus elements. Perquè els mentors poden ser útils sobretot per a un determinat segment molt format o particularment qualificat de persones refugiades, però no per al perfil majoritari, que necessita altres estris i un altre acompanyament. Una cosa semblant podríem dir de les 1.200 o 1.250 places disponibles anunciades. Tenir un llistat d'habitacions, d'albergs o d'emplaçaments diversos més o menys repartits en el territori no equival exactament a disposar de places d'acollida. Qui se suposa que les ha de finançar, aquestes places? De qui són, com estan repartides? En realitat, no podríem parlar de places sense tot el dispositiu de suport, manteniment i acompanyament jurídic, assistencial, formatiu, etcètera, necessari. I això vol dir personal qualificat, organització, direcció i pressupost. El que no podem fer és generalitzar i donar per bo un model que pot cobrir determinades emergències, com és la coneguda Casa Bloc del barri de Sant Adrià de Barcelona, on són instal·lades unes cent persones. Però són, allí, en aquell cas, les entitats socials les que paguen un lloguer a la Generalitat i les que atenen les famílies amb els recursos de què disposen, fonamentalment, a partir de subvencions de l'Estat, procedents de la Unió Europea. Això queda lluny de les necessitats i de l'operativa que hauríem de ser capaços de confegir i de posar en marxa. Tampoc està massa clar, per nosaltres –i esperem que aquesta interpel·lació serveixi per obtenir algunes precisions–, l'assignació concreta dels més de 5 milions d'euros que els pressupostos del 2017 destinen, sota forma de transferències corrents, als ens locals. Suposem que es tracta..., o entenem que es tracta de recursos per fer front al conjunt de les polítiques i serveis que tenen a veure amb el fet migratori, però no de cap partida específica consagrada al problema concret de les persones refugiades. En resum, pensem que hem de mirar d'optimitzar..., i hem de treballar i discutir plegats per optimitzar els recursos de què ja disposem. I la primera cosa que pensem és que caldria disposar d'una cartografia el més precisa possible de la situació. És a dir, quants refugiats tenim a hores d'ara a Catalunya, de quines nacionalitats, en quines situacions administratives, en quines ubicacions, amb quines necessitats concretes, quants diners hi estem abocant i procedents d'on, quina és la necessària atenció que ens reclamen, quines són les xifres reals de despesa de la Generalitat en la matèria. Aquesta cartografia seria el primer element: copsar, exactament, la realitat en tota la seva complexitat. La segona qüestió cabdal per nosaltres seria una bona coordinació. Molts plans tenim, eh?, i hem fet molts plans, però seria una bona coordinació dels recursos disponibles per tal de treballar de manera eficient. Penseu que tenim el Pla de protecció internacional de l'any 2014, i les entitats encara reclamen desenvolupar-lo; tenim el Pla de ciutadania i de migracions, tenim el comitè d'acollida que abans esmentàvem. Pensem que el que cal és posar ordre, endreçar els dispositius i, sobretot, dotar-los de recursos. La nostra línia de treball, hi insistim, no es pot reduir a un cens de voluntaris animosos sinó que necessita fixar objectius, establir una coordinació eficaç amb els ajuntaments, establir convenis amb les entitats col·laboradores, dissenyar uns serveis i una estructura de suport professionalitzada i, finalment, pensem, un pressupost específic. I que podria començar, potser, per parlar i utilitzar i recórrer immediatament als Fons de contingència que preveuen els pressupostos que seran sotmesos ben aviat. En qualsevol cas, pensem que caldria treballar al màxim tots aquests aspectes també d'estrangeria, en què la Generalitat pot incidir d'una manera o d'una altra. El senyor Oriol Amorós, el secretari d'Igualtat, Migracions i Ciutadania, deia fa uns dies que, atès el moviment dels fluxos migratoris dels últims temps, no estem potser en la pitjor situació en termes numèrics pel que fa a la irregularitat, però sí pel que fa a la irregularitat sobrevinguda. Hi ha una zona grisa on conflueixen persones que han perdut la seva feina i altres sol·licitants d'asil en dificultat. Pensem que els certificats d'arrelament poden jugar un paper molt important en els tràmits de regularització –ja hi vàrem insistir en el Ple d'emergència social– i els pressupostos del 2017 recullen alguns elements en aquest sentit, però està desplegant la Generalitat tots els esforços necessaris per agilitzar i fer eficaç aquest suport? I, finalment, acabar fent un esment i una demanda: és cert que això depèn de l'Estat i que la situació, de les més angoixants, que pateixen les persones que intenten renovar la seva..., o regularitzar la seva situació depèn de les oficines que les atenen i que són responsabilitat de l'Estat, i la de Barcelona és particularment escandalosa. Nosaltres demanaríem a la Generalitat que fes els esforços i les pressions i les gestions, totes les que estiguin al seu abast, per acabar amb una situació o per contribuir a acabar amb una situació que és realment escandalosa. Vet aquí alguns elements dels que volíem portar a reflexió i que esperem que ens puguin ajudar a construir una moció, esperem, compartida...
Ha exhaurit el temps, senyor Rabell.
...i útil. Moltes gràcies.
Té la paraula la consellera.
Gràcies, presidenta. Començaré pel final. Segur que la moció la podrem treballar conjuntament, perquè la nostra voluntat és que en aquest tema no hi hagi una política de diferenciació, sinó que sigui de consens, al màxim, perquè la demostració de solidaritat de la ciutadania s'ho mereix i el que menys espera en aquests moments és que del Parlament o que del Govern surtin retrets i no solucions. Per tant, nosaltres, per la nostra banda, tot el suport i, per tant, totes les solucions possibles per poder tirar endavant en aquest tema. Quan he parlat del Programa català de refugi, potser perquè no m'he estès gaire, he parlat dels mentors, però el Programa català de refugi és molt més que els mentors. He explicat què és el que teníem com a Govern i, per tant, què és el que podíem oferir. Per tant, quan ens diuen: «No podeu acollir..., he volgut començar per explicar que des de la xarxa pública de salut a l'escolarització, al tema dels serveis socials era important, que ho podíem oferir, i, per tant, ja teníem els acords amb hospitals, ja teníem els acords. Fins i tot, quan explicava places..., i llavors li diré un mica com està el tema. M'he deixat d'explicar un tema que l'hem parlat moltes vegades, hem exigit... –i en l'acord que vam presentar ahir com a govern ho deia clarament–, exigíem d'una vegada per totes al Govern, fins i tot posàvem un termini de dos mesos al Govern de l'Estat, perquè ens portés uns 270, que eren quan vàrem fer..., expedients de persones refugiades amb problemes de salut, que aquí podrien tenir una solució ràpida, que ho havíem entregat el mes de juliol de l'any passat, que hem anat fent seguiment. Són expedients complets amb nom, cognoms i tot l'expedient de salut al costat d'aquestes persones que estan en camps de refugiats; fins i tot quan ens van dir que no els localitzaven vam contestar que els enviàvem el telèfon o d'aquestes persones o dels cooperants catalans que estan al seu costat. Per tant, l'acord aquest que hem fet de govern, que si no l'hi han passat, l'hi passaré o..., se'l llegeixi, veurà que arriba a puntualitzar aquests punts: que exigim que en dos mesos totes aquelles persones localitzables, que suposo que ara, després de mig any que s'hagi fet seran menys de 270, perquè evidentment n'hi ha que pel seu projecte vital, malauradament, hauran hagut d'agafar alguna forma de sortir del camp, però que totes aquestes, en dos mesos, arribin aquí, que els acollirem. L'altre, el tema dels diners, ja ho hem dit. Vostè em parla..., el tema del Programa català de refugi. En aquests moments li puc dir que tenim dos mil mentors i no seran mentors de voluntat pròpia; són gent que s'ha apuntat però, com deia, està inspirat en aquest model del Quebec, un model que el que farà serà orientar al costat de professionals. La formació d'aquest conjunt de mentors..., ja demanem en principi un compromís, perquè és una formació de quatre hores setmanals, perquè pensem que és el mínim que hauran de dedicar a les persones refugiades. I, com a programa pilot, com tot el que s'ha de començar de mica en mica, pensant que és un programa que pot ser de futur, començarà amb els que ara, en aquests moments, estan acabant aquell programa estatal...; que al mes de març es trobaran persones que han estat vivint conjuntament en un sol edifici, que quan arribes està bé poder viure en grup, però que llavors, al cap d'un any de viure-hi, necessites desenvolupar el teu projecte vital, de vida. Per tant, no és simplement l'assignació d'una persona voluntària, sinó que és d'un grup de mentors a cada unitat familiar, que faran també un pla de seguiment i evolució de plans individuals d'activitat per a totes aquestes persones refugiades; per això jo parlava de l'oficina de treball, per això parlava de l'escolarització i de la salut. I la signatura de convenis, com no pot ser d'altra manera, perquè la formació als mentors la facin les entitats especialitzades en refugi, i els ajuntaments amb les persones refugiades. Algun dels seus temes..., jo crec que hem parlat sempre de que és un tema no només de competències, perquè la incompetència més gran que hi ha és que en aquests moments cinc mil persones morin a la Mediterrània i que estiguem discutint de quina manera ho hem de solucionar. Estarem amb la moció que fem; intentarem consensuar-la al màxim possible, perquè estic segura que el que busquem tots són solucions efectives el més ràpid possible, per poder acabar amb aquest drama, que no és només el drama dels refugiats dels camps de Grècia, que els tenim aquí al costat, sinó que és..., una planificació de futur, perquè aquest drama malauradament hi serà molt temps. Ahir..., també volia dir-li que vam presentar l'informe del pas de migracions a ciutadania, un informe que serà públic en la web de la Secretaria de Migracions i Ciutadania i que cada tres mesos s'actualitzarà, perquè la informació amb migrants, amb refugi, és una informació dinàmica i volem que sigui oberta a tothom.
Consellera, ha exhaurit el temps.
Gràcies.
Gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre una república catalana d'acollida]] [[300-00134/11]] El vuitè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre una república catalana d'acollida, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la té la paraula la senyora Gabriela Serra.
Gràcies, presidenta. Bona tarda. Gràcies a les persones que us heu quedat aquí per escoltar aquesta moció; molt agraïda. Comença a ser un costum, ja, que em toqui sempre parlar després d'un mateix tema de Catalunya Sí que es Pot. Això ho hem de solucionar, perquè aquí hi ha una mà misteriosa que sempre us posa primers. [[Veus de fons.]] Estem aquí per parlar del que s'ha dit «la crisi de refugiats, la crisi dels refugiats. I nosaltres voldríem començar dient que, en tot cas, els refugiats són la conseqüència d'una crisi, i són la conseqüència d'una crisi que se'n diu «crisi capitalista; són la conseqüència d'aquest sistema que amb la seva voracitat i cobdícia inabastable crea i ha creat crisis que són multifacètiques. Hem de parlar de tres crisis diferents, no? De la crisi ecològica, que provoca el canvi climàtic, que provoca desastres naturals, que provoca sequeres, que provoca inundacions, que provoca destrucció. Una crisi energètica fruit de la voracitat d'aquest sistema capitalista a la recerca dels recursos naturals i a la recerca de les matèries primeres, que va començar per matèries primeres, potser, com el petroli, les més conegudes, el liti, el coltan, els combustibles fòssils, etcètera. Polítiques depredadores i polítiques contaminants, totes elles, que a més a més generen una tercera crisi, que és la gran crisi social; crisi social fruit de l'empobriment, de l'explotació, fruit de la dissidència en aquest sistema depredador, fruit de la violació de drets humans, fruit de totes aquestes vessants multifacètiques. Però han trobat una solució. Han trobat una solució per controlar aquestes crisis i la resposta a aquestes crisis. Han trobat la solució històrica: la solució de la guerra, la solució dels exèrcits. I per què? Perquè manu militari, òbviament, no s'acaba amb la pobresa, sinó amb els pobres; no s'acaba amb la causa de la dissidència, sinó amb els dissidents; no s'acaba amb l'origen d'allò que provoca, sinó amb les conseqüències d'allò que tenim davant. I és curiós, no?, perquè en aquest voler, manu militari, arreglar certes crisis tan aviat enlairem dictadors, paguem dictadors, paguen dictadors –Saddam Hussein, Ben Ali, etcètera–, com tan aviat, després, els mateixos que els han enlairat els acusen de terroristes i de destructors. Però, malgrat aquestes crisis, el sistema capitalista xoca contra la tossuderia: la tossuderia dels pobles, la tossuderia dels exclosos, la tossuderia de la gent que vol exercir el seu dret a la vida, a la dignitat, a viure amb llibertat, a pensar que pot tenir un futur. Tota aquesta colla de gent que marxen, que naveguen, que neden, que caminen, que s'amaguen i que finalment arriben, arriben a un lloc d'acollida. I busquen que se'ls reconegui i busquen que se'ls doni suport. I què fem? Doncs, els categoritzem, fem una política de categorització. I, en certa mida –en certa mida– i en el bon sentit de la paraula, quan parlem dels refugiats actuals, quan parlem de l'onada de refugiats actuals ens estem oblidant que el tema de la gent que surt i que marxa dels seus pobles, dels seus països, no és una cosa nova. Abans de la guerra de Síria, abans de la guerra de l'Afganistan ja teníem centenars i milers de gent immigrada que venia, ja teníem gent que venia d'altres llocs. Per què? Perquè venien de molt lluny, i aquest procés, el procés migratori, és un procés que ha començat i que ha vingut, però ha vingut per quedar-se, no canvia. Però aquí els categoritzem, i a la frontera sud diem: «Si ets negre, no passes la frontera. I a l'altra frontera diem: «Si no ets sirià no et podem acollir. I a l'altre lloc diem: «No, si ets de trata d'éssers humans no tens estatut de refugiat, i si ets LGTBI potser tampoc. Categoritzem –categoritzem– i diferenciem patiments, i categoritzem sofriments i categoritzem injustícies. Jo vull llegir el primer article de la convenció del protocol del 67, que és el que proveeix la definició de refugiat i diu: «Una persona... –què és refugiat?– «una persona que a causa d'una por fundada ha de ser perseguida per raons de raça, religió, nacionalitat, pertinença a un grup social o d'opinió política, etcètera. Aquest és un refugiat. Doncs, un grup social..., les dones som un grup social específic que tenim unes causes molt concretes només com a dones per fugir, sense necessitat que hi hagi guerra, perquè estem en guerra permanent amb el patriarcat, encara que no tiri sempre trets. De tant en tant els tira. Grup social són totes aquelles dones que estan, avui, enllaçades i oprimides per les xarxes de tràfic d'éssers humans. Grup social són, simplement, els pobres. Grups socials són aquelles persones que s'han vist mogudes dels seus territoris, dels seus pobles, de les seves terres. Tot això són grups socials. Per tant, «refugiat és tot aquell, tota aquella, tota persona que busca protecció, que busca ajuda i que busca poder exercir els seus drets. Però què passa? Perquè, clar, això no és sempre guerra; és sempre també la intervenció deliberada, i aparentment pacífica, i moltes vegades aparentment amb ànims de desenvolupar, que fem des d'aquests mateixos països que avui categoritzem aquells que han de ser immigrants. Tenim..., hi participem directament, per exemple, amb les guerres. Nosaltres..., i aquest Parlament va aprovar –va aprovar el juliol de l'any passat– una proposta de «desmilitaritzem Catalunya, aquesta Catalunya que volem desmilitaritzada, on parlàvem, concretament, d'empreses catalanes, com Indra, que participen de manera activa a la guerra de Síria. Però no només participen de manera activa creant components molt especialitzats, electrònics, per a armament que es venen al Ministeri de Defensa i a les indústries d'armament espanyoles i algunes europees, que després es venen a Turquia, a l'Aràbia, a Egipte, a Qatar, i que estan sent utilitzats a Síria, sinó que, a més a més, és una empresa que, junt amb Finmeccanica, Airbus, Thales, es beneficia dels projectes d'investigació al desenvolupament per fer, precisament, tot el disseny de les polítiques de control de migrants a Europa. Per tant, hi estem contribuint. Aquesta és una empresa catalana. Tenim vuit empreses catalanes que fabriquen components d'armament, que serveixen a l'exèrcit espanyol i que l'exèrcit espanyol serveix, ven a molts d'aquests països que estan en litigi. Per tant, alguna cosa podem fer aquí. Alguna cosa hauríem de poder fer. No n'hi ha prou en dir, com vam aprovar, que no hem de concedir ajuts i no hem de promoure l'activitat d'aquestes indústries militars, sinó que hem de fer que paguin, d'alguna manera, aquesta acció. Però també tenim una altra manera d'intervenir i de crear refugiats, i són les nostres empreses, aquestes ja no militars. Tenim Agbar, que produeix grans problemes socials, grans problemes a les comunitats, amb Aguas Andinas, a Xile; amb Aguas de la Costa, a Uruguai; amb Aguas de Saltillo, a Mèxic; amb Aguas de Cartagena, a Colòmbia; amb Aguas Provinciales, a Argentina, etcètera. Tenim empreses, com TCB, amb la seva filial TCBuen, a Buenaventura, a Colòmbia, el port més important que hi ha al Pacífic, que està provocant i ha provocat, i ha sigut denunciada davant de la Comissió de Drets Humans de Colòmbia, desplaçaments, desapareguts, morts, comunitats destruïdes, i que hi està col·laborant, de manera com s'ha pogut demostrar, amb paramilitars. Són els macroprojectes de les multinacionals, són els macroprojectes que s'acosten, que s'acullen i que es defensen dintre de les qüestions afavoridores que els donen els tractats de lliure comerç. Aquest dematí parlàvem d'un d'ells, el Zeta. Tenim Mango –Mango–, el català més ric de Catalunya, el senyor Isak Andic. Mango, una empresa catalana que a Turquia té 1.500 persones i que, dissortadament, té una empresa contractada, Gore-Tex tèxtils, que contracta refugiats sirians treballant dotze hores al dia sense el material de protecció necessari. Treballen en una fàbrica que elaboren i fan acabaments de texans, i, per tant, treballen amb productes químics tòxics. No passa res –no passa res–, això no provoca misèria. Tenim també –tenim també– Unión Fenosa. Unión Fenosa a Nicaragua i a Guatemala. Unión Fenosa que ha sigut capaç de deixar a més de cent comunitats sense servei, amb talls elèctrics permanents, que ha hagut de desplaçar ciutadans i comunitats a les seves localitats i que ha provocat l'assassinat de set persones que s'oposaven a l'activitat d'aquesta empresa. Per sort, Unión Fenosa va ser portada el 2010 davant del Tribunal Permanent dels Pobles i va ser acusada. Podríem continuar amb les nostres empreses, podríem continuar; en tenim, i alguna cosa podem fer amb això, quelcom hem de fer. Però, ens preguntem, i qui guanya amb tota aquesta política d'acollida, i qui guanya? I què gastem en tota aquesta...? On està el negoci d'aixecar murs i d'aixecar fronteres? I comencem: només les tanques de Ceuta i Melilla ens han costat 72 milions entre el 2005 i el 2013 –24 per a Ceuta, 47 per a Melilla. Detenir i deportar emigrants i refugiats ha costat 49 milions anuals –ho va reconèixer el president Rajoy a una pregunta del diputat d'Amaiur. Altres dades importants: The Migrants Files –perdoneu l'accent anglès, no és el meu fort–, que és un consorci de periodistes de deu països europeus denuncien i poden demostrar que els beneficis de les màfies que porten gent dels països d'on van sortir sumen 15.700 milions en els últims quinze anys; que les polítiques d'expulsió i repatriació com a mínim són d'11.300 milions des de l'any 2000. Continuem, ja més proper, als nostres dies, dades de SOS Racisme: els centres d'empresonament d'internacionals sortits de casa...
Senyora Serra, em sap greu. Ja continuarà després, però és que ha exhaurit el temps.
Bien. Continuarem després.
Em sap greu.
Gràcies, presidenta. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Serra. Respon el senyor Raül Romeva, conseller d'Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, directora general de Cooperació, hi havia també el secretari d'Immigracions, que ens acompanyava fins ara, diputades, diputats i especialment diputada i amiga Gabriela Serra, un cop més li agraeixo la possibilitat de poder ampliar el focus, de poder parlar de les coses estructurals, de les causes de moltes de les circumstàncies que hem de lamentar profundament i que malauradament en aquests moments són absolutament presents en els nostres dia a dia. És evident que tenim una circumstància que clarament ha posat de manifest una altra vegada la voluntat d'aquest país, de la societat, de la gent, de les persones de voler construir una realitat, una societat basada en la solidaritat, en el respecte i, sobretot, en la voluntat d'acollir. Però no només en la voluntat d'acollir perquè hi ha ganes, perquè hi ha necessitat, perquè hi ha una història passada, perquè hi ha unes herències i uns ADN que ens fan naturalment una societat d'acollida, sinó perquè en aquests moments hi ha unes causes estructurals que, com vostè molt bé resumia en aquests darrers minuts, justifiquen que hi hagi una resposta global; reclamen que hi hagi una resposta global. Per tant, des de la perspectiva de les mobilitzacions que hi ha hagut aquests dies, des de la campanya liderada per «Casa nostra, casa vostra, però no només, sinó també per totes aquelles entitats que durant anys han estat reclamant i treballant, que fa anys que treballen i reclamen, precisament, una resposta per part de les institucions a l'alçada de les grans problemàtiques que tenim, a mi em sembla que avui, un cop més, hem de fer, en primer lloc, òbviament, una autoafirmació d'aquesta voluntat, i al mateix temps posar clarament propostes sobre la taula. I li agraeixo en aquests termes precisament la possibilitat que ens dona de poder ampliar el focus. L'arribada de persones és un problema, però el veritable problema és que la gent hagi de marxar de casa seva per causes que tenen a veure amb la pobresa, amb la persecució, amb les discriminacions, amb les desigualtats, amb les guerres, amb la violència. I això no és un fenomen d'avui, malauradament és un fenomen que fa molt de temps que patim. Que hi hagi 60 milions de persones que hagin hagut de marxar de casa seva no és un fet puntual o circumstancial, esdevé ja una realitat estructural que convé atacar d'arrel. També és una evidència i un fet absolutament indiscutible que la gran majoria d'aquestes persones, 40 milions, per resumir-ho, es queden o bé dins el país, en fi, d'on provenen, o bé a la regió. Per tant, la gran majoria són o bé desplaçades internes o bé directament es queden prop de casa perquè hi ha una raó fonamental en aquesta decisió, que és la voluntat òbviament de tornar quan sigui..., com abans millor a casa seva. I aquest és un aspecte que en tant que Govern, en tant que país, en tant que institucions no podem defugir: quan ens preocupem pel que passa al voltant de la qüestió del fet migratori en general i particularment de les situacions que viuen les persones demandants d'asil, no podem oblidar aquest fet. En aquests moments tenim una circumstància molt visible, molt present en els mitjans de comunicació i en els relats públics, que és la guerra de Síria. Però tampoc és un fet d'ara; ja el 2011, provinent, com sabem, de les primaveres àrabs, es va començar a produir una aparició de múltiples escenes i actors bel·ligerants que, tal com va explicar en el seu moment ja l'ACNUR –i parlo de fa cinc anys–, van provocar el desplaçament de 5 milions de persones a nivell intern, i a nivell de la regió, de 4 milions, que es van acumular en camps de refugiats, que estaven distribuïts entre Jordània, Turquia, Líban o l'Iraq. És allà on també cal treballar. A partir del 2015, es va produir un fenomen que, per cansament i per necessitat vital, òbviament, va provocar que molta d'aquesta gent comencés una aventura perillosa, per a alguns d'ells absolutament dramàtica i amb un final absolutament, crec, no desitjat per ningú. Al voltant de 800.000 persones van començar l'anomenada «via cap a Europa buscant oportunitats que, òbviament, no tenien allà on estaven i davant de la impossibilitat de poder tornar a casa seva. Aquelles imatges –aquelles imatges– van provocar el despertar de moltes consciències, però, ho repeteixo, molta gent feia molt de temps que hi estava treballant, ja; feia molt de temps que treballava no només a Síria, sinó als països veïns. Aquesta és la raó per la qual des de ja el 2015, quan va haver-hi aquest desplegament de demandes i també aquesta nova visualització del drama, que no vol dir aparició del drama –el drama ja existia, el drama existia–, es van produir una sèrie d'accions que a mi em sembla important recordar, ja el 2015: campanyes destinades per part de les entitats i de les organitzacions a millorar les condicions de vida de la gent als camps de Turquia, el Líban, Jordània o l'Iraq. Al mateix temps, garantir, assegurar, treballar perquè hi haguessin vies segures i en millors condicions, la ruta dels Balcans, la ruta de Grècia. La preparació dels plans d'acollida que havien de garantir que quan les persones arribessin, i que en aquells moments ja s'estaven reclamant perquè ja estaven arribant, perquè, com vostès molt bé han dit i abans el diputat Rabell també ho ha recordat, ja estan arribant. No és que hagin d'arribar, és que estan venint contínuament. Però finalment hi ha un element que a mi em sembla tan important com els anteriors, que és la necessitat –i vostè en feia esment, també– d'acabar amb l'estigmatització, amb la categorització; d'afrontar un discurs públic, d'afrontar un relat públic que trenqui amb aquesta fal·làcia que ve a dir que hi ha una invasió de persones. Això no només no és cert, sinó que, a més a més, és immoral. Al Líban –4 milions de persones–, 1 milió són refugiats i venen de Síria. El desplegament de gent que hi ha hagut en aquells moments ha estat la conseqüència, precisament, de moltes de les polítiques que hem fet i liderat i impulsat, algunes de manera clarament impune, per part de la Unió Europea. I dir que disset mil persones, que són la quota, mal anomenada «quota, que va acceptar l'Estat espanyol, és una invasió? Això no només, ho repeteixo, és inacceptable, sinó que és clarament immoral. I és davant d'aquesta realitat que la gent es rebel·la. I és davant d'aquesta realitat que les institucions, almenys la que nosaltres representem en aquesta cambra, ens rebel·lem. I és davant d'aquesta realitat que nosaltres exigim no només un canvi en el relat, que és molt important i que recordo que en aquesta cambra i a l'Estat espanyol i a molts governs i a molts fronts polítics de la Unió Europea s'està escampant aquesta visió absolutament lamentable del que significa l'arribada de persones, contra la qual hem de lluitar. I és per això, precisament, que les polítiques d'acollida que s'han exposat justament fa una estona per part de la consellera Bassa són no només imprescindibles i necessàries, sinó que, evidentment, i ho diem nosaltres mateixos, són insuficients; és clar que sí. Perquè mentre hi hagi 60 milions de persones que han de fugir de casa seva, és evident que qualsevol cosa que fem serà insuficient. Per això és tan important l'acord al qual vam arribar ahir i que, de fet, és una demanda de moltes entitats, però que també és un compromís per part d'aquest Govern. Però també és molt important una altra cosa: que en aquest any que portem, o any i escaig, de Govern, hi ha hagut algunes mesures que hem pres, i òbviament una circumstància que jo he de dir personalment que hauria preferit que no fos la que és, és a dir, amb una situació pressupostària especialment limitada i que esperem resoldre i que volem resoldre i que, per tant, volem també posar-la a disposició d'aquestes demandes, com molt bé i oportunament plantejava també el diputat Rabell, però que també recordava que en termes de recursos és important tenir presents les prioritats, com deia la diputada Serra. Precisament amb aquesta voluntat de treball de manera concertada, precisament per aquesta convicció de que si no fem una aproximació transinstitucional, global, de país davant d'aquesta realitat no ens en sortirem, precisament perquè això ens ho creiem, vam impulsar una iniciativa transinstitucional, juntament amb l'Ajuntament de Barcelona, amb la Diputació, amb l'Àrea Metropolitana, amb el Fons Català de Cooperació per treballar conjuntament al Líban, en projectes amb el PNUD, Nacions Unides, i també amb les quinze ONG que en aquests moments estan treballant sobre el terreny; 1.600.000 euros, no n'hi ha prou. Certament, no n'hi ha prou, i mai n'hi haurà prou, ho repeteixo, mentre les dades són les que estem veient. Però, precisament també perquè això és important afrontar-ho i valorar-ho des de la perspectiva estructural que suposa, hem plantejat, i ho hem presentat aquesta setmana, la necessitat d'adoptar una estratègia de responsabilitat també pel paper que fan les empreses catalanes a l'exterior. També és veritat, i no n'hi ha prou. I no n'hi haurà prou. I perquè tot això no és prou, hem plantejat la voluntat de dotar-nos d'aquells instruments i d'aquelles eines de les que avui tenen els estats per poder fer aquelles polítiques que, des del punt de vista de la resposta als problemes estructurals, cal afrontar. I tot i així no n'hi haurà prou. Per això és tan important que tinguem molt clar quines són les veritables necessitats, les veritables demandes, les veritables urgències, i que al mateix temps tinguem clar quines són les eines que necessitem, si no les tenim, dotar-nos-en i, sobretot, tinguem molt clar quina és la voluntat política que hi ha d'haver al darrere de totes aquestes accions per tal d'afrontar d'arrel, no a les conseqüències finals, sinó d'arrel, tots aquests problemes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller. Té la paraula la senyora Serra.
Doncs, conseller, posem fil a l'agulla, però posem-l'hi «en serio, posem-l'hi seriosament. La creació del centre d'avaluació de les empreses catalanes a l'exterior no pot esperar, no pot esperar a que estigui fet el pla d'acció d'empreses, no pot esperar; s'ha de fer ja perquè l'actuació de les empreses no para, no s'atura, continua i, per tant, continua generant desigualtat, malestar, etcètera, no? Jo voldria recordar, perquè no he pogut acabar i ara hauré d'anar molt de pressa, però, amb el negoci de l'acollida, no? Fixeu-vos, quan parlem de que no tenim diners, quan parlem de que, sigui l'Estat, siguem nosaltres perquè no tenim competències, no arribem, el cost dels CIE, dels centres d'empresonament d'internacionals que fugen de casa seva, són 34 milions anuals. I d'aquests 34 milions anuals, 12 milions són per als vols d'expulsió de migrants. I qui es beneficia d'aquests 12 milions? Doncs, mireu: Air Europa, Clínica Madrid i ACS de Florentino Pérez. Aquestes són les empreses que es beneficien del gest de retornar els immigrants. Sabeu que l'Estat espanyol és el primer país europeu capdavanter en expulsió d'immigrants, no? Això és importantíssim. Hem de pensar que Frontex, la policia que vigila i controla, té un nom profundament espectacular, jo no ho sabia: Agència Europea per a la Gestió de la Cooperació Operativa a les Fronteres Exteriors; toma, solo eso. Bé, doncs, aquesta cooperació operativa té un cost de 254 milions el 2016, quan la mateixa Unió Europea només ha destinat 83 milions a l'assistència dels refugiats a Grècia. Això sí, ha donat 6.000 milions al tirà Erdogan a Turquia i per això estem tancant els ulls, el Govern està tancant els ulls davant de la massacre amb el poble kurd i davant de l'autocop i tot el que ha generat la problemàtica a Turquia. Això és el que no pot ser. Hi han coses que, quan diem «podrem parlar, després parlarem de directives, parlarem de transposicions, parlarem de desenvolupar reglaments, parlarem de demanar el dret d'asil, la llei de dret d'asil, parlarem de regular la integració de les víctimes, parlarem de previsions alternatives, parlarem... Però hi han coses que ja es poden fer, no només l'Ajuntament de Barcelona, que déu-n'hi-do, sinó que tenim una xarxa de municipis acollidors que són un element imprescindible i fonamental per acollir amb dignitat, per acollir amb tendresa, per acollir amb acompanyament, per acollir amb ganes d'acollir; no amb l'obligació d'acollir, sinó per acollir amb ganes d'acollir. I em preocupa, ens preocupa una mica quan diem que no podem fer massa coses i que no ens atrevim molt a defugir certs límits que tenim. Jo vull recordar que vam fer un acte de desobediència considerable el 9-N del 2016, i vam dir, en el punt 7: «A fi de poder donar resposta a la greu situació humanitària que viuen els refugiats, el futur govern ha de generar un marc de relacions amb l'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats amb l'objectiu de donar acollida i asil al màxim nombre de persones refugiades més enllà de les decisions adoptades en aquest àmbit pel Govern espanyol. Allò va ser un acte de desobediència i, per tant, ara el que hem de fer és molt obedients amb un acte voluntari de desobediència i, per tant, jo penso que aquest és un camí que hauríem de fer perquè entre altres coses desobeirem a qui calgui desobeir, cal que el Govern desobeeixi a qui calgui desobeir per obeir un imperatiu que és molt més important, que és l'imperatiu moral de fer que tothom tingui dret a l'exercici dels seus drets. Els refugiats, les persones immigrades i refugiades tenen aquest dret. Facilitem-los-hi. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Serra. Té la paraula el conseller Romeva.
Absolutament cert, tenim un problema pel que fa al projecte europeu, el tenim. És enorme, és gran. Jo l'he pogut viure i patir durant molts anys en la meva època de diputat al Parlament Europeu. També li diré: el problema no és l'Europa de manera etèria, el problema són els estats que en aquest moments impedeixen que Europa pugui fer precisament moltes de les coses que jo crec que hauria de fer com a projecte. Però no és només un problema de competències, és un problema de concepte. I aquest és el problema de fons –aquest és el problema de fons–, perquè la gran dificultat que avui alguns tenim per poder fer moltes de les coses que tenim rau –rau– precisament en aquesta percepció que s'ha instal·lat no només a les institucions, sinó a una bona part de la societat, de relacionar directament seguretat amb persecució de les llibertats. Els CIE són això. Per això els volem tancar. Per això aquest Parlament ha aprovat una resolució que demana que es tanquin. I per això aquí hi ha una majoria clarament social que demana que aquests centres, que no són res més que presons encobertes, es tanquin, no només pel que significa sinó per tot allò que té a veure amb la concepció del que significa drets i llibertats en un món com l'actual. Per tant, absolutament d'acord quan vostè denuncia i m'hi sumo i subscric i faig meves totes les reflexions al voltant no només del cost d'aquest centre, sinó també de la mateixa existència dels centres com els CIE i d'altres similars. El mateix podríem dir de Frontex. Frontex, ho hem vist, no és en cap cas una estructura que estigui destinada a salvar vides. De fet, ho estem veient contínuament perquè precisament qui treu la gent del mar i salva vides al mar no és precisament Frontex, no són precisament els vaixells de Frontex, sinó que són precisament cada vegada més vaixells que tenen a veure amb activitats de caràcter voluntari, solidari, que responen a la voluntat de la societat civil i que després, aquests sí, entreguen aquestes persones a Frontex perquè les puguin desembarcar amb tot el que això significa en molts sentits. El problema que tenim és que avui aquestes persones no poden circular lliurement dins d'Europa perquè hi ha unes normatives, hi ha uns principis de Dublín que impedeixen, precisament, que aquestes persones es puguin moure i que obliguen, cosa que és no només denunciable sinó que hem d'afrontar de manera política ja, que la persona que demana asil en un país només pugui ser gestionada per aquest país, la qual cosa demostra que hi ha un problema, ho repeteixo, estructural pel que significa a la mateixa idea, a la mateixa concepció europea, de base, de fons. I que no té cap justificació ni en el món d'avui ni en el món que volem construir, almenys alguns, i pel qual alguns fa ja molt de temps que treballem des de fronts molt diversos. I aquesta és per mi la gran realitat amb la qual nosaltres hem d'enfrontar-nos. Vostè plantejava la possibilitat o la necessitat d'emprendre mesures contundents. Totalment d'acord. Escolti, els que venim del món, precisament, de l'objecció de consciència i de la lluita antimilitarista d'això n'hem fet bandera durant molt de temps. Per tant, no és un problema –no és un problema– de confrontar les normes. Alguns en aquest Parlament tenim ja diversos apercebiments precisament perquè no tenim por a desobeir quan les conseqüències, òbviament, ens recauen a nosaltres. I efectivament, crec que hi ha moments en què s'ha de fer –hi ha moments en què s'ha de fer. Per tant, no és un problema de voluntat, en absolut –en absolut. I vostè em sembla que això ho sap perquè comparteix també, precisament, aquesta determinació d'afrontar les decisions que pertoquin quan toca afrontar-les. Però repeteixo que per mi el problema no es redueix a això. Per mi el problema, en la seva dimensió estructural, rau en la concepció o en la comprensió de que les causes que avui hi ha en aquests moments instal·lades arreu del planeta per les pràctiques que duem a terme o per la impunitat amb les quals es duen a terme i a les quals no es dona resposta de manera pertinent pels actuals marcs –institucionals, competencials, el que sigui, m'és igual– reclamen una resposta universal i global i, per tant, una aliança a molta gran escala per poder-ho afrontar, cadascú des de la seva dimensió. I la nostra és la que és i pot ser molt més. Des d'aquesta perspectiva, la voluntat de treballar precisament per afrontar les causes des de l'absoluta convicció de que mai res del que fem és suficient, la té tota –tota, tota, tota. I repeteixo i reitero que, si en aquest cas es poden fer més coses, no tingui cap dubte que les farem i que, de fet, moltes d'elles ja les estem fent. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, conseller. Moltes gràcies a totes i tots. I se suspèn la sessió fins demà al matí a les nou.