… [[Početak nije snimljen.]] PREDSJEDNIK: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 12 … hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi gospodin Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici. Republika Hrvatska postala je članicom Svjetske zdravstvene organizacije 11. lipnja 1992. godine. Pristupom toj međunarodnoj organizaciji pristali smo promicati ciljeve koji uključuju međunarodnu suradnju na području unapređenja zdravlja. Na 56. Skupštini Svjetske zdravstvene organizacije 21. svibnja 2003. godine donešena je Okvirna konvencija o nadzoru nad duhanom. Okvirna konvencija stupila je na snagu 27. veljače 2005. godine što je ratificiralo četrdeset država. Do sada je Okvirnu konvenciju potpisalo 168 država a ratificiralo 152 države od čega 23 članice Europske unije. Republika Hrvatska je okvirnu konvenciju potpisala u New Yorku 2. lipnja 2004. godine. Cilj okvirne konvencije je zaštita sadašnjih i budućih naraštaja od štetnih zdravstvenih, socijalnih, ekoloških ali i gospodarskih posljedica uporabe duhanskih proizvoda i izlaganja duhanskom dimu. Okvirna konvencija je jedinstveni javno-zdravstveni dokument na globalnoj razini usmjeren unapređenju zdravlja ljudi, smanjenju uporabe duhana i izlaganju duhanskom dimu a istovremeno je usmjeren na zaštitu okoliša i gospodarstva. Okvirna konvencija sadrži mjere usmjerene u smanjenje potražnje i opskrbe duhanom kao što su mjere koje se odnose na smanjenje potražnje duhana, mjere zaštite od izlaganja duhanskom dimu, reguliranje sastojaka duhanskih proizvoda, obvezu objavljivanja sadržaja duhanskih proizvoda i emisije duhanskog dima, obvezu pakiranja i označavanja duhanskih proizvoda uz jasna i vidljiva zdravstvena upozorenja, edukaciju i izvješćivanje javnosti, zabrana oglašavanja promidžbe i sponzoriranja. Mjere također uključuju i sve oblike sprečavanja nedozvoljene trgovine duhanskim proizvodima uključujući krijumčarenje, nedozvoljenu proizvodnju i krivotvorenje, zabrane prodaje duhanskih proizvoda maloljetnim osobama i podršku uvođenju gospodarsko održivih aktivnosti za zamjenu. Za svaku državu koja ratificira okvirnu konvenciju ista stupa na snagu 90. dana od dana polaganja njezine isprave o ratifikaciji. Potvrđivanjem okvirne konvencije Republika Hrvatska pridružit će se državama članicama Europske unije koje su do sada ratificirale okvirnu konvenciju te će se time potvrditi dosljednost ove aktivne politike na području zaštite zdravlja odnosno politike prevencije i suzbijanja uporabe duhana i duhanskih proizvoda. Vodeći računa o činjenici da Republika Hrvatska godišnje izdvaja značajna sredstva za osiguranje zdravstvene zaštite osoba oboljelih od posljedica pušenja. Dugoročno provođenje predloženog zakona imat će i pozitivne učinke na hrvatsko gospodarstvo. Uz određene napomene kako i hitnost postupka je vezan uz odredbu članka 11. okvirne konvencije što označava da pakiranje i označavanje duhanskih proizvoda se mora primijeniti u roku od tri godine od doba prihvaćanja okvirne konvencije a sveobuhvatna zabrana reklamiranja i sponzoriranja koja bi trebala biti u skladu sa Ustavom i ustavnim načelima države stranke predviđeno je da stranke poduzimaju u roku od pet godina od dana stupanja na snagu konvencije ali radi pojašnjenja znači od dana, od 2005. godine. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Sinoć smo prihvatili proračun a jutros se možemo vratiti u stvarnost. Kolegice i kolege, pred nama je Zakon o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom. Ovaj prijedlog jasno pokazuje gdje Hrvatska spada i kulturološki i politički. Ti nas ni manje ni više nego 152 države ratificirale su ovu konvenciju a mi to činimo tek danas u ožujku mjesecu 2008. godine. Šta možemo zaključiti? Možemo zaključiti da je hrvatska Vlada potpuno neorijentirana u vremenu u kojemu živimo. Medicinska struka odavno je rekla svoje, upozorila na štetnost pušenja, znanstvenici su to argumentirali i vjerujem svih uvjerili. Ali to za hrvatsku državnu politiku očito nije svih ovih godina značilo ništa, ama baš ništa. Evo, nakon dugogodišnjeg promišljanja hrvatska Vlada nam je ponudila ovu konvenciju na potvrđivanje uz obrazloženje kojeg ste ja se nadam pročitali. U tom obrazloženju a sada je državni tajnik upravo pročitao dio obrazloženja postoji samo jedna jedina suvisla rečenica. Ja ću ju još jednom pročitati. Vodeći računa o činjenici da Republika Hrvatska godišnje izdvaja značajna sredstva za osiguranje zdravstvene zaštite osoba oboljelih od posljedica pušenja dugoročno će provođenje predloženog zakona imati pozitivne učinke na hrvatsko gospodarstvo. Ali ništa konkretnije od toga. Zato kolegice i kolege, ja sam se odlučio poslužiti argumentima mađarske Vlade koja je izašla sa ovakvim prijedlogom pred mađarske parlamentarce prije točno dvije godine, pa ćete lako usporediti određene parametre. Mađara ima 10 milijuna, nas nešto malo manje od polovice toga broja pa će i brojke se dati vrlo lako onda, prenijeti i usporediti sa prilikama u Republici Hrvatskoj. Došao je u mađarski parlament ministar zdravstva i izvijestio o tome da Ministarstvo zdravstva troši 800 milijardi forinti, to je oko 3,2 milijarde eura na liječenje bolesti povezanih sa pušenjem. Izvijestio je mađarske parlamentarce i mađarsku javnost da u Mađarskoj godišnje umire od bolesti povezanih sa pušenjem 28 tisuća mađarskih građana. Ako to prebijemo na pola otprilike, dobijemo jedan zastrašujući broj umrlih godišnje koji je ravan ili gotovo ravan broju ukupno poginulih u Domovinskom ratu. Stravično veliki broj. Zatim je bio na sjednici i ministar obrazovanja pa je rekao da Mađarska troši 80 milijuna forinti godišnje na kampanju protiv pušenja. Izvijestio je vrlo detaljno o toj kampanji i rekao na koju se populaciju odnosi ta kampanja, prije svega na adolescente a onda i na mlađe ljude do 30 godina, jasnim ciljem, jasnim argumentima. Zatim je došao ministar unutarnjih poslova pa je rekao da je nakon što je Mađarska dosta opteretila porezom duhan i duhanske proizvode, prodaja pala cigareta za otprilike 30% u Mađarskoj, ali da je crno tržište proradilo i da u Mađarskoj otprilike od 25 do 28% je nadoknađeno onoga što je kroz legalnu prodaju izgubljeno, da je proradilo crno tržište. Mi o tome ne znamo ništa. Ni jedan argument, ni jedan broj, ponižavajuće obrazloženje s kojim ja ne mogu biti zadovoljan kada se radi o ovako ozbiljnoj materiji, ozbiljnom problemu. Onda je ministar financija došao na sjednicu pa je rekao da oni jako rigorozno naplaćuju kazne onima koji puše na mjestima gdje pušenje nije dozvoljeno pa je točno izvijestio o tome koliko je pojedinaca platilo 20 tisuća forinti i koliko je tvrtki platilo 2 milijuna forinti za svaki takav prekršaj. Vrlo jasno. Zatim je izvijestio parlamentarce u mađarskom Parlamentu, da tih nekoliko desetaka milijuna forinti naplaćenih od kazni se usmjerava prema zdravstvu, prema preventivnim i terapijskim projektima. Mi dakako nismo imali priliku danas čuti ništa ni od jednog od tih ministara što mislim da nije dobro. Mađari su dobili čak uvida kao zemlja članica Europske unije u sve ono što se događa u Europskoj uniji pa im je rečeno da Europska unija troši na liječenje bolesti povezanih sa pušenjem 100 milijardi eura godišnje u zemljama Europske unije. 100 milijardi eura. Rečeno je da će se u kampanji protiv pušenja za 2006., 2007. i 2008. utrošiti 70 milijuna eura, opet je detaljno obrazloženo što će se s tim novcem učiniti i rečeno je ono što je najstrašniji broj, da u Europskoj uniji, zemljama Europske unije 650 tisuća građana umire godišnje od bolesti povezanih s pušenjem. Smatramo u klubu HNS-a da smo trebali dobiti barem nešto od ovih podataka. Da smo te podatke trebali obznaniti svim hrvatskim građanima da znaju u kom pravcu ćemo raditi sljedećih mjeseci i godina i zašto ćemo tako raditi. Kolegice i kolege neću dužiti, nema smisla prepričavati ovo što imamo u ovom prijedlogu u obrazloženju, ali ću samo reći da po nama Vlada jako kasni sa ovim zakonom, jako kasni sa provođenjem predloženih mjera, jako se nemarno odnosi prema ovom problemu koji je izrazito štetan za sve naše građane. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo dva ispravka. Gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Štovani zastupnik je iznio nekoliko netočnih navoda, ja ću navesti tri. Prvo, rekao je da je Vlada Republike Hrvatske potpuno dezorijentirana što se tiče zaštite pušača i nepušača, što uopće nije istina. Republika Hrvatska je među prvim europskim zemljama koja je još 2003. godine donijela prvi Zakon o zabrani pušenja u radnim prostorijama. Iza toga smo donijeli Zakon o zabrani pušenja u zdravstvenim i prosvjetnim ustanovama. Jedan smo od inicijatora ovog okvirnog sporazuma koji se ovdje nalazi, imamo uvaženog člana u Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji predsjednika Hrvatske koji upravo radi na ovoj sekciji zabrane pušenja. Prema tome nije Vlada dezorijentirana nego je itekako orijentirana i provodi već 15 godina sustavno među prvim zemljama u Europi borbu protiv štetnih utjecaja nikotina. Činjenica koje je kolega istakao da mi o tome ne znamo ništa o ovim posljedicama, također nije točna. Ministar zdravstva je istupao upravo zadnjih tjedana i iznio stravične podatke za Hrvatsku, a detaljno obrazloženje će sigurno dati kada će braniti zakon koji je u izradi i koji dolazi pred nas. Hvala.
Hvala. Ispravak, gospođa Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega je ispravio. Netočno je da je ova Vlada dezorijentirana na problem pušenja. 1974. godine donesla je već Zakon o zabrani pušenja na radnom mjestu. Imala je niz akcija kojima je upozoravala na štetnost pušenja, međutim problem što je naše društvo uopće tolerantno na problem pušenja. Hvala.
Hvala. U ime kluba HDZ-a, gospodi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Svima nama je ovdje poznato da je pušenje štetno i pušačima je poznato. Međutim, na žalost ljudi puše i nanose štetu i sebi i onima pored sebe. Zato je i ova govornica i ovo mjesto prigoda da se zapravo ne govori samo o zakonu kao takvom, odnosno ovoj okvirnoj konvenciji nego se zapravo iskoristi prigoda i da se na određeni način djeluje odbojno prema svima onima koji zapravo zlouporabljuju pušenje i za svoje zdravlje i za zdravlje drugih. Zato ću ovdje u ime kluba HDZ-a iznijeti nekoliko podataka vezanih za ovu materiju upravo na taj način. Procjenjuje se da u svijetu puši milijardu i 300 milijuna ljudi. 5 milijuna ih godišnje umire što bi značilo, a prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji, da od pušenja u svijetu svakih 8 sekundi umire jedan čovjek. Ukoliko se na globalnoj razini ne bude učinilo nešto značajno, procjenjuje se da bi do 2030. godine posljedice pušenja bile udvostručene. Hrvatska ovog časa prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije ima također porazne rezultate kada je u pitanju postotak pušenja i dakle postotak pušača u Hrvatskoj je 27,4%. Dakle prema prošlogodišnjim podacima Svjetske zdravstvene organizacije. Bolji smo, kolega Doriću od spomenute Mađarske, jer kod njih je taj problem i još veći. Dakle, kod njih puši 33,8% ljudi, bolji smo od Makedonije, Bugarske, Rusije, nažalost lošiji smo od Irske nešto, mnogo više od Austrije, dakako daleko smo iza Finske i Švedske u kojoj svega puši 17,5% ljudi. Pušenje je tzv. društveno prihvatljiva navika, ali vrlo opaka. U Hrvatskoj kako sam već rekao svaka treća osoba je pušač a 10 tisuća ljudi u Hrvatskoj umire zbog pušenja. Zašto je pušenje toliko štetno? Poznato je da duhanski dim sadrži oko 4 tisuće kemijskih sastojaka, a nikotin je samo jedan od njih i odgovoran je za ovisnost. Pušenje izravno u svezi sa nastankom bolesti srca i krvnih žila. Čak 50 sastojaka katrana dokazani su čimbenici nastanka tumora. Duhanski dim sadrži iritanse koji u konačnici dovode do kronične opstruktivne plućne bolesti. Prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije pušenje uzrokuje 90 do 90% tumora bronha i pluća. 45 do 50% ostalih novotvorevina a 20 do 25% bolesti srca i krvnih žila, 75 do 85% smrti od kronične opstruktivne bolesti pluća. Ugljikomonoksid se 200 puta brže veže za hemoglobin od kisika, što znači da pušaćima stalno fali 10 do 15% hemoglobina, oni su naprosto uvijek žedni kisika. U trudnica koje puše posljedice su i teže. Manja tjelesna težina ploda, iznenadna smrtnost dojenčadi. Pušenje ima štetan utjecaj i na reproduktivno zdravlje, ulkusnu bolest i mnogo toga. Međutim, nije dovoljno samo ne pušiti. Rizik od umiranja zbog koromarne bolesti je 25% veći kod nepušača koji su izloženi duhanskom dimu od onih koji to nisu. Djeca koja udišu dim imaju učestale bronhitise, astme, akutne i kronične upale srednjeg uha, sindrom iznenadne smrtnosti, kao što sam već spomenuo, također je veći kod njih. Prema svjetskom istraživanju o uporabi duhana u mladih. U 132 zemlje 7 stotina milijuna djece od 13 do 15 godina izloženo je pasivnom pušenju. Od čega je 44% doma, 55% na javnom mjestu. Čak 76% njih se izjasnilo za zabranu pušenja na javnom mjestu. Istovremeno se bilježi porast proizvodnje i prodaje cigareta i to više u siromašnim zemljama koje su ionako opterećene svim posljedicama siromaštva pa svakako i bolešću. Duhan, tj. duhanski dim, kako kod pušaća tako i kod onih koji su pasivno izloženi ima isti učinak. On je otrovan i kancerogen. Osobito zabrinjava porast pušenja u najranijoj dobi. Razlog tome je nekada niska zdravstvena prosvjećenost i informiranost, a s druge strane kanali kojima se duhanska industrija i pored zakonskih zabrana uspijeva oglašavati. Stoga, Klub HDZ-a podupire ovaj prijedlog zakona. Člankom 1. Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom definiraju se pojmovi nedozvoljene trgovine, organizacija regionalne ekonomske integracije, oglašavanje i promidžba duhanskih proizvoda i dima, nadzor nad duhanom, duhanska industrija, duhanski proizvodi. U drugom dijelu ovog dokumenta tj. člancima 3., 4. i 5. definiraju se svrha, smjernice Konvencije, te opće obveze, ili jednostavnije i jasno, svrha konvencije je zaštita sadašnjih i budućih naraštaja od svih štetnih posljedica pušenja na nacionalnoj regionalnoj i međunarodnoj globalnoj razini. Prema tome usvajanje ove konvencije je jasno opredjeljenje ove Vlade i sviju nas, i jasno iskazana želja za konačan obračun sa ovim velikim i javnozdravstvenim problemom. Kada su u pitanju smjernice za provođenje ove konvencije one obuhvaćaju informiranost svakog pojedinca o posljedicama pušenja, političku odluku kako bi se multidisciplinarno na svim razinama obračunalo sa ovom ovisnošću, međunarodna suradnja, važnost civilnog društva te potpora kako bi se u razvojnim strategijama pojedinih država planirao održiv razvoj a imalo nadzor nad uzgojem duhana. Također ovom Konvencijom je predviđeno da sva ministarstva i svi oni koji prave planove i programe a vezani su za javno zdravstvo, zdravlje, ugrađuje elemente kako bi zapravo ova Konvencija bila djelatna. Odluka Vlade da podupre ovu Konvenciju je zapravo jasna i jasno daje do znanja u kojem smjeru Vlada, ova Vlada ide kada je u pitanju ovaj veliki, javno zdravstveni problem. Sada više ne bih govorio o Konvenciji jer je gospodin državni tajnik, zapravo ovdje iznio osnovni element ove Konvencije koji zapravo obvezuju ovu Vladu i ovo društvo. Zaključno u ime Kluba HDZ-a, pušenje je najveći ali izbježivi rizični čimbenik za zdravlje. Izlaganje dimu nedvojbeno je dokazano da dovodi do bolesti, invaliditeta i smrti. Ne postoji light u pušenju. Od svih oblika upozorenja na različitim oblicima pakiranja cigareta, najbolje je ne pušiti. Klub HDZ-a podupire donošenje Zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom kao moćno sredstvo u borbi protiv pušenja, tog velikog javno-zdravstvenog problema kako sam rekao na globalnoj ali i nacionalnoj razini. Također, Klub HDZ-a daje punu potporu ministru i ovdje nazočnom državnom tajniku za donošenje najavljenog Zakona o zabrani pušenja na javnom mjestu kao sredstvu zaštite pušaća i ne pušaća. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak. Gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Netočan je navod da je prihvaćanjem ove Konvencije Vlada iskazala svoje puno opredjeljenje protiv ne pušenja. Da to nije tako pokazuje i činjenica da je kutija običnih žvakalica koje kupite kada se želite ostaviti koštaju kao tri najskuplje kutije cigareta, a to vam je doza za tri dana. A da vam i najmanje ozbiljniji pilsi koštaju preko 2 tisuće kuna. Dakle, dok ova Vlada ne počne tretirati pušenje kao ovisnost i bolest, i u tom smislu zapravo koncipirati i terapije i liječenja, ne mogu prihvatiti činjenicu da ova Vlada ozbiljno se misli uhvatiti u koštac sa pušenjem. Hvala.
Hvala. U ime Kluba IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ovo je sigurno jedna hvale vrijedna inicijativa koja gotovo da nas moli da prihvatimo Okvirnu konvenciju Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom. U Hrvatskoj je do sada Vlada, ma zapravo sve Vlade nadzirale su i štitile su monopol jedne tvrtke. Vjerojatno i stoga što vlasnički udio u istoj imaju i neki bivši premijeri. A s druge strane, kada netko postane tako moćan poput te tvrtke onda politika ovisi o toj tvrci daleko više no što ta tvrtka ovisi o postupanju neke od vlada. Sa druge strane za zdravstvo 2008. u državnom proračunu biti će osigurano manje novaca no što je bilo potrošeno 2007. 0,8% ili 159 milijuna kuna i to je strašno što to frapira i sad što se kani učiniti da se to kompenzira, uvesti više cijene lijekova što će biti opet nemoguće jer je Atlantic grupa preuzela 100 ljekarni. Dignut će se vjerojatno cijene usluga, proširiti participacije. Bolje rečeno učiniti ih obvezatnim. No, o tome kasnije. Kod ocjene stanja i osnovnih pitanja koja se uređuju predloženim zakonom, te posljedice koje će donošenjem zakona proisteći doslovce se kaže polazeći citiram od navedenih načela i s obzirom na činjenicu da je pušenje i izlaganje duhanskom dimu vodeći čimbenik rizika po zdravlju koje uzrokuje gotovo pet milijuna smrti godišnje diljem svijeta. I onda se kaže okvirna konvencija sadrži mjere koje se odnose na smanjenje potražnje duhana uključujući i određivanje cijena, oporezivanja, usmjerenost smanjenju potražnje duhana kao i mjere koje se ne odnose na određivanje cijena, mjere zaštite od izlaganja duhanskom dimu, reguliranje sastojka duhanskih proizvoda, obvezu objavljivanja sadržaja duhanskih proizvoda i emisije duhanskog dima, obvezu pakiranja i označavanja duhanskih proizvoda uz jasna i vidljiva zdravstvena upozorenja, edukaciju, izvještavanje javnosti itd. itd. Prvo što želim izraziti je čuđenje kako to da Hrvatska ranije nije ratificirala ovu konvenciju. Do sada je tu konvenciju potpisalo 168 država. Hrvatska je tu konvenciju potpisala 2004. a ratificiralo je od tih 168 država 152 od čega 23 zemlje Europske unije. Sama činjenica znači da je tu konvenciju ratificiralo 152 zemlje, ali ne i Hrvatska točnije da nam treba 3 godine za ratifikaciju govori i kako se politika vodi u Hrvatskoj i kome je ona naklonjena. Neću sad govoriti o državi, ali mogu reći da je na neki način država u problemima. Imam dojam da neka ponašanja ovdje nadzire grupni kapital i da se razumijemo nema tu velike razlike kada je riječ o duhanu ni između ovih ni bivših vlada. To je bit. Jer da je drugačije riješilo bi se onda i pitanje tzv. turističkog zemljišta, a monopol nad tim duhanom imala bi država a ne privatna kompanija. Da se razumijemo, protiv sam monopola, uvijek osim iz moje korte da se ne šalim. Ali ova konvencija koja je uvod u Zakon o zabrani pušenja na javnim mjestima to je zasigurno jedna korisna stvar. No, da idemo nekako redom, a ja ću se isto tako nadovezati na dio diskusije gospodina Bagarića. Zanimljivo je da je postotak pušača u starim članicama Europske unije 28,4%. Znači, on je nešto viši nego u Hrvatskoj gdje taj postotak iznosi 27,4%. Na primjer, u jednoj Austriji puši 29% građana. U Hrvatskoj 1,6% manje. Znači, spomenutih 27,4% Austrijanci znači puše više nego mi i u novim članicama Europske unije puši se daleko više nego u Hrvatskoj. Kod njih puši u prosjeku 30,3%. Kod nas je to 27,4%. Inače, u Srbiji kao što je rekao gospodin Bagarić puši 36% građana, u Bosni i Hercegovini 37,6%, u Albaniji čak 9%. Manje od nas puše Slovenci 23,7%. Talijani 24%, Irci 23,9% i da ne nabrajam dalje. Zašto je svijet posegnuo za tom konvencijom, tj. pristupio zabrani pušenja na tom javnom mjestu. Kada sam zadnji puta recimo bio u Americi saznanje da ne možete pušiti u hotelskoj sobi, pa čak ni u nekim parkovima to je mene naprosto tada frapiralo. Na tom je tragu recimo danas Slovenija, Italija itd. a Amerikanci su jednostavno bili izračunali. Znači, prihodi od trošarina na taj duhan, porez na dobit, porez na dohodak daleko je manji od troškova njihovog tog zdravstvenog sustava, tj. štete koje im pretrpljuju, osiguravajuća društva zbog iznenadnih smrti, bolesti itd. Interesantno je da kod pasivnih pušača, to smo mi koji ne pušimo zabrana pušenja na javnim mjestima smanjuje rizik od infarkta srca za 25%, raka bronha za 30%. To sam si skinuo itd. Jasno, sve je to ništa spram ovoga saznanja da od pušenja u Hrvatskoj godišnje umire između 8800 i 11000 ljudi. U svijetu prije sam rekao, pročitao sam taj podatak iz obrazloženja zakona godišnje umire oko 5 milijuna ljudi. Troškovi liječenja prijevremenog umiranja itd. iznose oko 200 milijardi dolara u svijetu. U Hrvatskoj od bolesti vezanih uz pušenje umire svaka peta osoba. Inače, Hrvatska je još '73. zabranila pušenje na radnom mjestu. Može se reći da je tada te '73. Hrvatska bila jedna od prvih zemalja u svijetu koja je poznala ili spoznala ili uvela takvu zabranu. Jasno da se ona nije kasnije nikada operacionalizirala, ali smo taj zakon imali. '99. godine donosimo zakon da se na kutijama cigareta ističe ona oznaka da duhan šteti zdravlju, ali to se tako decentno čini, da to je gotovo na kraju jedan dizajnerski ukras postao te kutije cigareta. Ali s druge strane kada bi to činili na isti način kao što to čine Slovenci ili Talijani, da na dvije trećine kutije staviti one mrtvačke glave i slično sve bi bilo isto. Jasno je da će zakon koji ćemo donijeti nakon ratifikacije ove Konvencije otvoriti još nekoliko pitanja kao na primjer pušenje u restoranima. Postavljat će se i pitanja koliko je recimo licemjernost zakonodavca da s jedne strane zabranjuje pušenje recimo u kafićima, tj. na javnim mjestima, a s druge strane da nam je duhan apsolutno legalan i dostupan u pravom smislu te riječi svakome. Država od toga znači ubire poreze. Ljudi umiru. Činjenica je da je pušenje do nedavno kao što je rekao gospodin Bagarić bila društveno prihvatljiva ovisnost. U jednoj studiji u New Yorku o prisutnosti ugljičnog dioksida u zraku, tog plina u Central Parku bilo je 6%, u tunelu u New Yorku u špici 11%, u zadimljenim kafićima 88%. Teza koja se je počela vrtiti po medijima da će država gubiti od trošarina, netko kaže čak jednu milijardu kuna godišnje, govorim o Hrvatskoj, jednostavno ne stoji. Podaci iz Italije govore da je u prvoj godini od uvođenja zabrane potrošnja cigareta pala za 8%. Ali već u narednoj bila je veća za 1% u odnosu na onu pretprošlu godinu tj. onu prije uvođenja te zabrane. Znači u početku će biti otpora sigurno prema toj normi u Hrvatskoj. Neki kafići mogu izgubiti ili gubiti će dio prometa i na državi je da to uzme u obzir prilikom pisanja zakona kako, tako da npr. u jednoj godini se kafićima, restoranima da neka olakšica, ne znam npr. u iznosu od 10% od nekog poreza, doprinosa itd., u drugoj godini 6,6%, u trećoj godini 3,3% ne znam. Znači, na one obveze koje idu prema državi. Nakon toga ja mislim da će sve biti isto kao i prije toga kao što je otprilike sa ovim smiješnim Zakonom o 0,0 promila. Najprije su se ljudi pazili, pa potom polako da se tako izrazim vraćali u normalu, ali država za te situacije gubitka prometa i slično kod bilo kojeg svog subjekta mora biti krajnje osjetljiva. Od posljedica pušenja umire 36% muškaraca mlađih od 70 godina i 13% žena. U SAD-u je '64. pušilo 40% Amerikanaca. Znači danas negdje 40 i nešto godina kasnije svega 22%. Znači taj trend je prisutan vidimo i u Hrvatskoj ali duhanska industrija jasno da sve suptilnije nastupa prema mladim naraštajima pa onda nakon cigarete joint itd. i znamo kamo to često naprosto vodi. Ono što bi trebala Hrvatska uvesti prije nego dodatnu kunu ili dvije uvede na kutiju cigareta kao što je najavljivao ministar zdravstva gospodin Mlinarić i kaže da će se to usmjeriti i prema zdravstvu je da se posebno oporezuju monopoli, gdje bi stopa dobiti s 30% trebala biti znatno veća i da se to jasno onda usmjeri prema zdravstvu. Ja mislim da bi to bilo u skladu s člankom 6. ove konvencije da je sada ne citiram, ali pustimo sada to. Otpor zabrani pušenja sigurno će biti jak. Proizvođači cigareta danas su prisutni u čitavom nizu društvenih djelatnosti. Oni su prisutni u tisku, znači u distribuciji novina, u medijima i drugdje. Reklamne kampanje tih tvrtki da Hrvatskoj radioteleviziji, u novinama itd., vlasnicima tih medija donose ogromnu dobit. I bitka jasno neće biti ovdje samo sa proizvođačima duhana nego i sa dijelom tog medijskog prostora u Republici Hrvatskoj. Da sam u pravu svjedoči i ova najava zabrane pušenja. Najprije se govorilo u javnosti da će ta zabrana uslijediti 2008., a sada se već govori da će ona biti prolongirana i da će ta zabrana stupiti na snagu negdje pred ljeto ili vjerojatno nakon ljeta 2009. godine. Za početak i to da kažem, mislim da bi ovu konvenciju mogli testirati u ovom saborskom kafiću dolje od milja zvanom "krematorij". Zanimljiv je i ovaj članak 15. suzbijanja svih oblika krijumčarenja. Možda bi za to trebalo pogledat neku "Latinicu". Ali za kraj, biti će zanimljivo kada će zakon na temelju ove konvencije stupit na snagu, kakve će biti posljedice zakona i da li ćemo pomoći ugostiteljima zbog gubitka prihoda koji će zasigurno uslijediti barem nekima od njih, mislim na kafiće itd? Jasno u prvim godinama više, kasnije sve manje. Znači za kraj. Apsolutno smo u klubu za ovu konvenciju, ali paralelno s time da se izađe ususret ugostiteljima kroz neku vrst kako bih rekao povlastice. Vlada mora biti ja bih rekao dovoljno senzibilna i za te male ugostitelje kao što je za velike i moćne proizvođače tabaka ili duhana. Znači i tim malim ugostiteljima također na neki način treba se pomoći jer činjenica je da će oni doći u probleme. Sve u svemu mislim da je svima jasno pa i u duhanskoj industriji u Hrvatskoj da će ta konvencija biti ratificirana, da će zakon biti donesen, a nakon toga pronaći će se već forme kako izbjeći pojedine zakonske norme.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravljam dva kriva navoda, da je točna teza gospodina Kajina odnosno navod da svi koji puše cigarete prelaze na joint to znači da bi pola Hrvatske … … [[Upadica se ne čuje.]] Jeste, pročitajte. To znači da bi pola Hrvatske bilo na jointu. Onda ide i ona druga teza, tko popuši joint taj se i bode. Mislim to su netočne teze. Druga odnosno navodi. Drugi navod je netočan da je isključivi krivac za pušenje i problemi pušenja da su proizvođači duhana. Jel' pazite, da je to točno onda u Hrvatskoj ne bi bilo problema sa drogom. Jel koliko ja znam, u Hrvatskoj nitko ne proizvodi drogu. Da i nema proizvođača duhana vjerojatno bi ovisnici, obzirom da je riječ o ovisnosti, kupovali cigarete na crno. Dakle, pušenje je bolest. Ajmo poći od toga. Represivnim metodama i zabranama nećemo riješiti ovaj problem. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a uvažena zastupnica Marija Petir. … [[Upadica se ne čuje.]] Nisi dobil riječ.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zastupnice, zastupnici, gospodine državni tajniče! Korizma je idealno vrijeme da se donesu dobre i pozitivne odluke. Svakako jedna od tih odluka može biti i odluka o prestanku pušenja. Nažalost po završetku korizme mnogo odustanu od svojih dobrih odluka i nažalost nađu se u crnim statistikama. Prema zadnjim informacijama u Hrvatskoj od posljedica pušenja ili bolesti vezanih uz duhanski dim umire 10 tisuća ljudi godišnje. Hrvatski sabor evo, danas raspravlja o Konvenciji o nadzoru duhana koji je Hrvatska potpisala 2004. godine. I mene raduje da ćemo je evo, sada i ratificirati. Ono što nas također zanima u Klubu zastupnika HSS-a jest skoro donošenje novog Zakona o duhanu i duhanskim proizvodima u kojem po našem mišljenju osim zabrane pušenja na javnim mjestima također treba razmisliti i o povećanju poreza na duhan i povećanju cijena cigareta. Naime, sasvim je jasno da je duhanska industrija spremna na sve i da se ponekad često ponaša na tržištu na način da se novcem može kupiti sve ali ono što mislim da svatko od nas postaje svjestan jest da se zdravlje ne može kupiti novcem. A prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije u Hrvatskoj ima 27,4% pušača, zajedno s pušačima mlađim od osamnaest godina i više od 36%. Točno je to da je Hrvatska još 1973. godine zabranila pušenje na radnom mjestu i da smo time ustvari udarili među prvima temelje takvom jednom obliku ponašanja. Devedesetih godina osnovano je Povjerenstvo za suzbijanje pušenja u resornom ministarstvu a 99. Sabor je donio zakon o ograničavanju upotrebe duhana i duhanskih proizvoda. Bio je to dakle jedan od najnaprednijih zakona u Europi koji je donio i oznake na pakiranju cigareta opasnosti od pušenja te zabranu pušenja u zatvorenim javnim prostorima. Od 2002. godine intenzivno se počelo sa edukacijom liječnika i otvorena je škola nepušenja. No, unatoč svim tim aktivnostima vidljivo je da očigledno broj pušača ipak raste. U svijetu je 1,3 milijarde aktivnih pušača. Svakih 8 sekundi po jedna osoba umre od neke bolesti izazvane dimom duhana. Svakim udisajem duhanskog dima u tijelo pušača ulazi više od 4 tisuće različitih kemijskih tvari od kojih najmanje četrdeset uzrokuje rak. Pušač udiše i izdiše dim osam do devet puta sa svakom cigaretom prosječno svake 24 sekunde ali cigareta gori 12 minuta i cijelo vrijeme zagađuje zrak. Dim koji ide u zrak ima veću koncentraciju štetnih tvari od dima kojeg uvlači pušač. Ugljik monoksid satima ostaje u krvi. Osobe koje puše jednu kutiju dnevno imaju 50% veću učestalost hospitalizacije i izostanka sa posla i iz škole. Pušenje je samo po sebi odgovorno za čak 30% svih oboljenja od raka. Čak jedna ili dvije cigarete mogu izazvati povišenje krvnog tlaka, ubrzanje pulsa i smanjenju cirkulaciju krvi u organizmu. Oko 80% svih slučajeva raka pluća se događa pušačima. Srce pušača u prosjeku kuca sa 10 do 20 udaraca u minuti brže od srca nepušača. Stopa smrtnosti počinje padati kod bivših pušača godinu dana nakon prestanka pušenja. Čak i nakon dva sata prozračivanja u prethodno zadimljenoj sobi koncentracija štetnih sastojaka iz nikotina još uvijek je iznad dopuštene granice. Vozači pušači uzrokuju veći broj prometnih nesreća od vozača nepušača. Osiguravajuća društva naplaćuju veći iznos pušačima. 19% velikih požara izazvano je pušenjem. Pušači imaju dvostruko više nezgoda nego nepušači. Danas pušači nadam se mnogo ozbiljnije razmišljaju o prekidu pušenja jer uobičajeno u društvu vlada mišljenje da oni koji puše se smatraju slabićima. Prema izvješću Svjetske zdravstvene organizacije o svjetskoj epidemiji pušenja i otrovanja nikotinom dovodi se do podataka da će se broj smrti koje su povezane s posljedicama koje nosi pušenje do 2030. godine dovesti do 8 milijuna oboljelih. Duhan je tijekom 20. stoljeća ubio oko 100 milijuna ljudi u svijetu a do kraja 21. stoljeća od raznih bolesti uzrokovanih štetnim utjecajem duhana i nikotina mogla bi umrijeti milijarda ljudi. Ukoliko ništa ne poduzmemo broj smrti koje su povezane s posljedicama koje nosi pušenje do 2030. godine mogao bi doseći 8 milijuna oboljelih što je doista zastrašujuće. Ono o čemu se premalo govori i uvijek smo više koncentrirani na one koji su uzročnici nečeg lošeg u društvu nego na one koji stradavaju od tih posljedica jesu pasivni pušači koji su doista ugrožena skupina jer su izloženi različitom ponašanju neobzirnih pušača. A rizici povezani sa pasivnim pušenjem bi mogli biti dvostruko veći nego što se do sada mislilo, pokazuje najnovija studija koja je izrađena u Velikoj Britaniji. Utvrđeno je da pasivno pušenje uzrokuje rizik oboljenja od bolesti srca za 50 do 60% više nego što se do sada mislilo. Istraživanje provedeno u Južnoj Kaliforniji pokazalo je da djeca čiji ukućani puše češće izostaju iz škole zbog bolesti povezanih sa dišnim sustavom. U studiji u kojoj je sudjelovalo gotovo 2 tisuće učenika četvrtog razreda osnovne škole je uočeno da djeca u čijim kućama se puši u odnosu na ostalu djecu imaju i četiri puta veće izglede da će izostati iz škole zbog kašlja i prehlada. Prethodna istraživanja su pokazala također da djeca roditelja pušača imaju 60% veći rizik da će oboljeti od astme. Pasivno pušenje oštećuje dječje krvne žile i mislim da ponekad mnogi roditelji nisu svjesni što rade svojoj djeci. Također je dokazano da djeca roditelja koji su često pušili u njihovu prisustvu u krvi imaju do 50 puta višu razinu štetnog spoja koji sužava krvne žile. Studija objavljena u specijaliziranom tromjesečniku britanske medicinske udruge pokazuje da je zabranjivanje pušenja na radnom mjestu najbolji način sprečavanja da nepušači od svojih kolega pušača zarade infarkt. Kod osoba koje nikada nisu pušile mogućnost da obole od akutnih srčanih bolesti veća je za 47% ukoliko su povremeno ili redovito bile izložene tzv. sekundarnom pušenju, stoji u toj studiji. Rizik se povećava i sa dužinom vremenskog razdoblja u kojem su osobe bile izložene dimu cigarete. Znanstvenici su promatrali 847 Grka sa srčanim oboljenjima te tisuću 78 koji nemaju nikakvih problema sa srcem. I ovo je doista jedan od interesantnih podataka. Među bolesnima 86% je bilo izloženo sekundarnom pušenju i to više od pola sata dnevno. Među zdravim osobama cigaretnom je dimu bilo izloženo znatno manji postotak 56%. Dakle, jedini sigurni način da se nepušači zaštite od izloženosti dima cigarete je eliminiranje ovog zdravstvenog rizika iz javnih prostora i radnih mjesta ali i iz domova. Obzirom da čak tri četvrtine dima zapaljene cigarete ostaje i polako se širi prostorijom preostalu četvrtinu sam pušač udahne i ponovno izdahne. On ne ugrožava samo svoje nego i zdravlje svih onih koji borave u njegovoj okolini a ne puše. Ugrožava članove svoje obitelji, rodbinu, prijatelje i kolege na radnom mjestu te sve ostale u javnim prostorima, restoranima, kafićima i čekaonicama. Klub HSS-a podržat će prijedlog Zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvo je uvažena zastupnica, gospođa Antičević.
Poštovani potpredsjedniče, evo kolegica je izrekla jednu netočnost, odnosno ova tvrdnja u svakom slučaju nije potpuno točna pa je treba ispraviti - zdravlje se ne može kupiti novcem. Na žalost u vremenu kada država sve manje postaje socijalna a sve više razvija socijalnu, zdravlje je na žalost postala roba koja se najbolje prodaje.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Obzirom da je bilo više navoda, pogotovo ovih podataka, ali dobro možda je gospođa Petir našla nekakve izvore na koje ja nisam naišao, a ispraviti ću samo jedan krivi navod. Riječ je zapravo o tome da su pušači slabići i da je pušenje slabost. Takva teza je opasna. Zašto? Jer ona implicira da pušenje nije bolest. Jer da pušenje nije bolest onda ovdje ne bi sjedili predstavnici Ministarstva zdravlja nego vjerojatno Ministarstvo unutarnjih poslova i mislim da je bitno za ovu raspravu da definiramo to da je pušenje bolest. Jer ako nije pušenje bolest onda idemo razgovarati na drugačiji način i o nekim drugim konvencijama.
Zahvaljujem. Idemo dalje. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Tatjana Šimac.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Sigurno svi u Parlamentu osjećamo zadovoljstvo kada na klupe dobijemo materijal, odnosno dokument koji doprinosi promicanju zdravlja naših građana. Upravo zbog toga već na početku u ime kluba SDP-a podržavamo zakon o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom čije bi odredbe postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Ali se u isto vrijeme pitamo, što se čekalo tri godine? Svjetska zdravstvena organizacija uvijek nastoji izboriti se za svoj cilj, a cilj je najviša razina zdravstvenog standarda za sve ljude ovog svijeta. Okvirna konvencija o kontroli duhana koja je nastala kao odgovor na opću globalizaciju koja se otvaranjem međunarodnih granica utrla je zapravo staze lakšem širenju duhanskih proizvoda po cijelom svijetu. Naime, pandemija pušenja predstavlja globalni javno zdravstveni problem. Pušenje ubija veći broj ljudi nego prometne nesreće, nego alkohol, požar i ubojstva, samoubojstva, droga i AIDS zajedno. Od ukupnog broja umrlih zbog pušenja polovina umire u radno produktivnom dobu te gube u prosjeku oko 20 godina života. Posljedice pušenja održavaju se ne samo na zdravlje čovjeka uzrokujući razne bolesti, invalidnost, prijevremenu smrt nego i na društveno gospodarske prilike u svakodnevnom životu. Smanjena radna sposobnost, odsutnost s posla, povećani troškovi zdravstvene skrbi, liječenje, rehabilitacija, predstavljaju veliki ekonomski teret svakoj zajednici. Štetno djelovanje pušenja poglavito nikotina i ugljičnog monoksida zorno ukazuju i sljedeći podaci. 95 umrlih od raka pluća bili su pušači. Pušači od infarkta, miokarda obolijevaju 40 puta učestalije od nepušača. 70 do 80% umrlih zbog opstruktivnih bolesti pluća, bili su pušači. Svakih 8 sekundi od posljedica pušenja u svijetu umire jedan pušač. Pušači češće traže medicinsku pomoć i hospitalizaciju, češće idu na bolovanje. Svjetska zdravstvena organizacija procjenjuje da je blizu 700 milijuna djece ili skoro svako drugo dijete na svijetu izloženo pasivnom pušenju odraslih. Čuli smo od kolega te iste podatke. Dijete koje provede jedan sat u zadimljenoj prostoriji s nekoliko pušača ili u zatvorenom automobilu s jednim pušačem udahne toliko štetnih kemikalija kao kad pušač sam popuši 10 ili više cigareta. Razmišljamo na koji ćemo način zaštititi djecu i u roditeljskom domu od vlastitih roditelja. Prema podacima ESPA-dovog istraživanja o proširenosti pušenja duhana kod 15-godišnjaka koje je provedeno i u Hrvatskoj prije par godina, 70% 15-godišnjaka je barem jednom u životu probalo cigaretu, a postotak redovitih pušača među tom djecom, omladinom raste. Svakodnevno puši 30% 15-godišnjih dječaka i 25% djevojčica. Iako je u Hrvatskoj zakonom zabranjena prodaja duhana osobama mlađim od 18 godina, 96% tih 15-godišnjaka kod nas izjavljuje da su im cigarete dostupne i sigurno svakodnevno mi imamo primjere da smo prisutni da se djeci prodaju cigarete iako zakon postoji. Posljedice pušenja duhana za zdravlje jasno pokazuje da jest pušenje bolest koju treba prevenirati i liječiti kao i druge bolesti ovisnosti. Ova okvirna konvencija kao što smo čuli do sada, sastoji se od smjernica koje nastoje smanjiti ponudu i potražnju za duhanom koje će zemlje potpisnice sporazuma trebati ispoštovati. Smjernice zaštita od izloženosti duhanskog dima su sljedeće, da se sada ne ponavljam što nam je gospodin tajnik, državni tajnik i rekao. Spominje se regulacija sadržaja duhanskih proizvoda, javno objavljivanje informacija o sadržaju, regulacija ambalaže, označavanja duhanskih proizvoda, edukacija javnosti, regulacija oglašavanja, sponzorstva itd. programi prevencija koji su jako bitni u koje treba uključiti edukaciju i prevenciju kod predškolaca, školske djece i studenata. Zatim je spomenuto i sustavno povećanje cijena i poreza koje će kupci morati izdvajati za svoj porok. Držim da je potrebno kontinuirano podizanje razine osviještenosti javnosti po pitanjima vezanih uz nadzor nad duhanom. Operativni programi, operativni ciljevi programa zapravo odnose se na prvom redu na ulogu i zadaću državnih institucija i profesionalnih struka. Zašto kažem profesionalnih struka? Zašto što svaki preventivni program kad se radi o zdravlju naše djece i bilo koga, nikad ne možemo gledati odvojeno zdravstvo i obrazovanje, jer obično preventivni programi najčešće možemo provoditi kroz škole. Svjetska zdravstvena organizacija naglašava da se dosada od svih ovih mjera koje se odnose na smanjivanje potražnje duhana, da je to sigurno oporezivanje odnosno politika određivanja cijena da je ona vrlo učinkovita odnosno da treba postojati stroža fiskalna politika. Prepoznato je da će sveobuhvatna zabrana oglašavanja promidžbe i sponzoriranja također smanjiti upotrebu duhanskih proizvoda. Naime, Svjetska zdravstvena organizacija naziva pušenje prenosivom bolešću jer se prenosi reklamama i sponzorstvima, a duhanske kompanije ulažu milijune dolara svake godine na sponzoriranje sportskih događaja. Sjetimo se i reklamiranja alkohola. Zaštita zdravlja mora dobiti prioritet u odnosu na profit od proizvodnje duhana. Ova konvencija potiče usvajanje i provođenje mjera kako bi se spriječila prodaja duhanskih proizvodima maloljetnim osobama. Te mjere mogu uključivati i zabranu bilo kojeg načina prodaje duhanskih proizvoda gdje su duhanski proizvodi dostupni. Svrha konvencije je zaštita sadašnjih i budućih naraštaja od štetnih zdravstvenih i socijalnih, ekoloških, gospodarskih posljedica upotrebe duhana i izlaganja duhanskom dimu. Ali kao i što sam članak 4. kaže, potrebna je snažna politička predanost koja bi razvila i podržala sveobuhvatne multisektorske mjere i usklađeno djelovanje na nacionalnim, regionalnih razinama. I na kraju još jednom, podržavamo ovu konvenciju u nadi da ćemo što prije svojom aktivnom nacionalnom politikom, strategijom, akcijskim planom, ciljanim programima i mjerama dati doprinos nadzoru nad duhanom u smanjivanju ponude i potražnje štetnih učinaka duhana kojima je naravno cilj zaštita sadašnjih i budućih naraštaja. Bez aktivne politike konkretnih akcijskih planova, dobrog zdravstvenog odgoja ostaje prazan okvir od kojeg ne možemo očekivati zaštitu zdravlja. I nadam se da profit neće biti važniji od zdravlja i nemojmo čekati je ću ponoviti onaj podatak iz svijeta, svako osam sekundi umire po jedan čovjek. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I na kraju u ime kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Boro Grubišić. … [[Upadica se ne čuje.]] Nisam čuo točno.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici! Kad su velikog američkog pisca i lulaša Marka Twaina upitali kako prestati pušiti, onda je on rekao ništa lakše, ja sam to napravio sto puta. Ova konvencija i ovaj prijedlog zakona jasno da će biti podržan od Kluba zastupnika HDSSB-a jer se zapravo već dulje vrijeme očekuje jer je sasvim jasno iz prijašnjih izlaganja o štetnosti pušenja, o štetama koje nastaju od neefikasnosti, od neučinkovitosti ljudi koji koriste duhan dakle, na svom poslu i u radu, jel. Dakle, ono što da kažem sa svih osnova od zdravstvenog pa prema ostalim, prema radnim sposobnostima kada gledamo, zaista je vrijeme da Hrvatska usvoji, Republika Hrvatska ratificira ovu konvenciju i usvojimo ovakav prijedlog zakona. Pušači kažu da ne obole svi od karcinoma pluća. Međutim, jasno je iz ovih izlaganja da 95% onih koji su obolili od karcinoma pluća su pušaći. Ima niz razloga dakle zbog kojih, koje su već ovdje navedeni, ja ih ne bi ponavljao, ali moram reći da uz ove ograničavajuće mjere koje su ovdje u ovoj konvenciji i koje mislimo ratificirati i usvojiti u prijedlogu zakona, dakle ograničavajuće mjere prema pušačima, prema korisnicima duhana i duhanskih prerađevina, pa u neku ruku i restrikcija, pa pomalo i represije, moramo razmišljati i o tome da to bude i jedna da kažem kombinacija u smislu onoga što je rekao i gospodin Lučin ovdje, da je pušenje ipak bolest ovisnosti. Ako smo ovdje u izlaganju kolegice čuli da postoji i da treba ulagati u prevenciju pušenja, mišljenja sam osobno da treba ulagati i u, donijeti određene mjere koje bi trebale razriješiti i liječenje ovisnosti pušenja. Dakle, prema nekim anketama koje su sprovedene među pušačima 70% njih ima volju i želju da prestane pušiti. 10% su ambivalentnih mišljenja, a 20% su oni da kažem okorjeli pušači koji ne razmišljaju o prestanku pušenja. E sada, kako mi kao društvo, kako mi kao država možemo pomoći u najmanju ruku onim, u onih 70% da prestanu pušiti. Potječem iz kraja u kojemu je proizvodnja duhana dakle iz Hercegovine, u kojem je proizvodnja duhana bila nekada osnovna djelatnost. Opet sam po struci liječnik i onda evo, ovako imam dvojbu, negdje u ratu, u specijalnoj policiji sam počeo pušiti, u 42 godini. I spadam u onu grupu 80%. I slušajući ove rasprave a i iz svojih vlastitih saznanja, ne treba mi previše dakle dodatnih podataka o štetnosti pušenja po zdravlje, kupio sam za 130 kuna one "Nicorete flastere" i prestat ću pušiti. A u skladu s ovom konvencijom i ovim prijedlogom zakona. Dakle, ima ljudi koji ne mogu izdvojiti 130 kuna za takav pokušaj, barem pokušaj. Ima drugih metoda liječenja ovisnosti pušenja. Mislim da bi u našim prijedlozima u svezi kurative dakle liječenja ovisnosti pušenja trebalo unijeti to i u mjere koje bi u neku ruku pokrivao financijski i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Čime bismo postigli ovu kombinaciju koju sam govorio i u neku ruku represivnog dijela ali i ovoga da kažem medicinskog dijela od prevencije ali i kurative, dakle sprečavanja odnosno liječenja ovisnosti od pušenja jer to je zaista bolest. Pa ja sam odlučio da više što kažu ne budem bolestan i evo s obzirom da je ova diskusija ovakva kakva je evo sve ću pobrati cigarete ovdje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku. I bilo bi dobro da i druge se tako prihvate. U 11 sati i 10 minuta, znači ovog trenutka isteklo je vrijeme za pojedinačne prijave. A mi prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Stjepan Milinković.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U preambuli Ustava Svjetske zdravstvene organizacije stoji da uživanje najvećeg mogućeg zdravstvenog standarda jedno je od temeljnih prava svakog čovjeka bez obzira na rasu i vjeroispovijest. Ali isto tako i u statistikama Svjetske zdravstvene organizacije koje poznamo i mi stoji isto da je vodeći čimbenik rizika po zdravlje ljudi pušenje i izlaganje duhanskom dimu. Naravno, uzročnik bolesti i smrti gotovo 5 milijuna ljudi u svijetu godišnje. Slijedom toga Svjetska zdravstvena organizacija kao što smo čuli 2003. donosi Okvirnu konvenciju koja je 2004. stupila ali i potpisala je, da ne ponavljam sad što su rekli kolege, potpisalo je 168, 152 ratificirale. To je temeljni javno-zdravstveni dokument na globalnoj razini koji služi unapređenju zdravlja i naravno smanjenju izlaganja duhanskom dimu i potražnji. Ima mjere koje su rekao je gospodin državni tajnik i kolege ispred mene, ne bih ponavljao, ali koje su kod nas značajne naravno mjere na smanjenje potražnje, to su cijene itd. i ove druge mjere izlaganja i zaštiti od duhanskog dima koje eto u Europskoj uniji pomalo već stupaju na snagu i u dogledno vrijeme će i kod nas. Hrvatska je postala članica Svjetske zdravstvene organizacije 1992., 2004. to smo isto tako čuli je potpisala tu okvirnu konvenciju. Sukladno članku 140. kad mi usvojimo ovu okvirnu konvenciju će biti ugrađena u temelje pravnog poretka naše zemlje u što ne sumnjam. To smo sve čuli i ne bih se htio ponavljati ali mi je želja na ovom mjestu naglasiti nešto drugo. Dakle, čuli smo da gotovo 10 tisuća naših sugrađana godišnje umire zbog posljedica pušenja, 27,4% je pušača ali smo čuli i prošli tjedan kad je bilo rasprave o proračunu i pogotovo u zdravstvenom sustavu gdje uštedjeti, gdje uštedjeti u zdravstvenom sustavu. Pa evo možda jedan odgovor, da se za posljedice liječenja pušenja i izlaganja duhanskom dimu koristi gotovo 2 milijarde kuna za te potrebe u našem zdravstvenom sustavu tako da evo odgovora na taj dio. A isto tako i kolegi Doriću možda da i gospodarski dio isto tako ima sigurno značajne štete jer je kolegica Bonačić prije rekla da su ljudi koji puše sigurno više izbivaju s posla, učestalo koriste bolovanje itd. Dakle, svi smo svjesni tih okolnosti itd. I što učiniti u tim okolnostima? Naravno, zakonska regulativa će reći svoje ali ja bih želio na ovom mjestu skrenuti pozornost na članak 12. iste okvirne konvencije koji kaže: "Edukacija, davanje podataka, obuka i osvješćivanje". Na ovom mjestu je potrebito čestitati i reći veliko hvala svim onim entuzijastima koji se godinama bore sa ovom velikom nevoljom. Uistinu, od škole nepušenje kao što je rekla kolegica pri školi narodnog zdravlja tu su mnogi instruktori, treba im čestitati na tome i dati im dalju potporu. Ali naravno, potrebito ima i daljih aktivista, evo vidimo ovih dana na raznim mjestima "Zbogom, pepeljaro" slično i ostali momenti. Ali naravno potrebno je reći na ovom mjestu da smo mi isto svi pozvani ovdje na osvješćivanje, svi. Možda ima i ovdje onih koji su ovisnici o toj eto nevolji ali eto tako, ne možeš biti vjerodostojan ako se sam nečega ne pridržavaš. Pa neka jedna bude poruka za početak isto kao što je kolega Grubišić rekao ovdje da i mi ovdje u Saboru budemo osvješćivači i za početak da kažemo "Da nepušenju!". Hvala lijepo.
"Da nepušenju!". Poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Mi smo u Klubu zastupnika HDZ-a poslušali doktora Milinkovića. Mi smo rekli "Da nepušenju!", prostorije kluba su čista zona od dima evo već dva mjeseca. I nadam se da će HDZ-ovci zato dulje živjeti a to isto želim i ostalima. Kad govorimo o duhanu onda treba reći da problem duhana nije od jučer, on je star 3 tisuće godina. Naime, prva upotreba duhana je tisuću godina prije nove ere, a tek nakon dvije i pol tisuće godina uživanja duhana počinju prva razmišljanja o njegovoj štetnosti. Dakle, problem duhana je puno složeniji nego što mislimo. Prva pomisao da bi duhan mogao biti štetan javila se tek nakon jednog istraživanja epidemiološkog 1952. godine Hol i suradnici u Americi na jednoj skupini liječnika, liječnici su uvijek najbolji za eksperimente, dokazala je da ti liječnici imaju puno češće karcinom pluća, infarkt, moždani udar itd. Dvadeset godina je trebalo da u Americi nakon te spoznaje javno-zdravstvene službe zabrane pušenje na javnim mjestima. Europa nažalost kaska i kao što znate tek proteklih godina kopira to dobro američko iskustvo. Svjetska zdravstvena je tome doprinijela jer je definirala, to je bilo spomenuto, definirala je pušenje kao bolest i od tog trenutka zaista imamo svi obvezu protiv te bolesti se boriti svim silama. Dakle, neznanje je dugo godina bio problem sprečavanja posljedica pušenja. Drugi problem je droga. Naravno da je duhan droga i naravno da je bolest pušenja bolest ovisnosti. Svi znamo da između 4 tisuće sastojaka jedan koji se zove nikotin se veže na receptore u mozgu, oslobađa neurotransmitere. Jedan od njih koji se zove dopamin izaziva osjećaj ugode i pušač da bi imao osjećaj ugode mora pocicati svoju cigareticu, inače nema osjećaja ugode odnosno ima osjećaj neugode. I to je taj mehanizam koji nažalost sprečava javno zdravstvenu službu i cjelokupno društvo da postiže veće i bolje rezultate pa se mora posegnuti za zakonskim mjerama. Što čini taj nikotin? Nikotina u cigareti kao što znamo ima negdje prosječno oko 2,2, 2,3mg. Dvije cigarete su dovoljne da kod nepušača dakle 5mg nikotina izazovu akutno otrovanje a jedna kutija cigareta sadrži smrtnu dozu nikotina. Dakle, kad bi netko odjednom uzeo cijeli nikotin iz jedne kutije on bi umro. Znači, svjesno uzimanje otrova, duhana odnosno nikotina je jedinstveni primjer svjesnog trovanja sebe. No nažalost, to je jedini otrov kojim onaj koji ga uživa ne truje samo sebe nego svoju okolinu. I to je svrha svih ovih zakona koje donosimo, jer dim koji oni izdahnu, koji ide iz njegove cigarete truje i onoga koji je s njim u prostoriji. I tu je ono gdje zakon treba i mora djelovati. Što znači taj otrov, taj otrov znači da jedna cigareta skraćuje život prosječno 8 do 15 minuta kako prema kojem istraživanju ili prevedeno na jednostavni jezik. Dok ja držim ovaj svoj 10 minutni govor, u svijetu će umrijeti 78 ljudi od posljedica pušenja, 78 tragedija, osobnih, obiteljskih i socijalnih. Ono što je u Hrvatskoj potpuno jasno, to je da godišnje umire između 10 i 13 tisuća ljudi, dakle, dok mi vodimo ovu svoju raspravu, dvoje ili troje ljudi u Hrvatskoj će umrijeti od posljedica pušenja i jednim dijelom smo i mi za to odgovorni. Iako se Hrvatska među prvima u Europi uključila u … [[Govornik se ne razumije.]] i ako smo prvi, među prvima donijeli zakone o kojima sam malo prije govorio, obilježavanje količine nikotina, opasnosti za pušenje cigaretama, zabrana prodaja maloljetnicima itd.. Nismo učinili sve što smo mogli i to ćemo uskoro činiti zakonom koji se u Ministarstvu zakona upravo priprema. Ali ipak, sve ono što smo učinili je smanjilo razinu pušenja u Hrvatskoj za 3 do 4%. I upravo toliko smo bolji od drugih tranzicijskih zemalja koje to na vrijeme nisu radili, 3 do 4%, to znači godišnje smo spasili nekoliko desetaka do nekoliko stotina života. Što je ogromna stvar, ne samo za liječnika, nego za svakog političara koji o tome odlučuje. Ono što o zdravstvenim posljedicama treba govoriti to nisu samo karcinomi bronha, dakle, pluća, mokraćnog mjehura i drugi, o tome se puno priča. Najgora smrt u pušaća je smrt zbog bolesti krvnih žila. Naime, nikotin dovodi do zadebljanja stjenke, … [[Govornik se ne razumije.]] unutarnjeg sloja stjenke, s time se sužava lumen, s time se smanjuje opskrba krvi, srca, mozga, noge, bubrega itd., i to je uzrok zašto pušač živi nekoliko godina, u prosjeku 10 do 12 godina kraće od nepušača. I zašto onaj koji boravi s njim u prostoriji živi 6 do 8 godina kraće nego onaj koji ne udiše dim drugoga pušaća. No, to je svima manje-više jasno, ja bih se više u svom govoru osvrnuo na ekonomsku stranu zabrane pušenja. O tome postoje neke nazovi dvojbe, ja mislim da ne postoje. Kada se uzme u obzir korist od duhana, govorim financijska korist od uzgajivača, prerade do prodaje i kada se uzmu u obzir troškovi liječenja posljedica pušenja, prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji i Svjetskoj banci, globus, zemlja naša godišnje, dakle, na razini globalno je u minusu 200 milijardi dolara, toliko godišnje više košta liječenje pušaća nego što sva industrija nikotina, obrade i prerade dobiva. Što se Hrvatske tiče, mi iz trošarina, vidjeli ste sada i u ovom proračunu, iz trošarina na cigarete, na duhan, dobivamo 3 milijarde i 200 milijuna kuna godišnje. I sada neki koji su zabrinuti za tih 3 milijarde i 200 milijuna kaže šta ćemo bez toga. Bez toga ćemo imati puno više, jer nećemo trošiti dvije milijarde kuna godišnje za liječenje, tu smo dakle, već skoro cijelu trošarinu potrošili, jer nećemo imati ono što sada imamo, pušaća koji ima 11 dana bolovanja više od nepušača, tih 11 dana pomnoženo sa brojem pušača je puno veći minus financijski, o zdravstvenom nema ni dvojbe, nego što je plus od 3 milijarde i 200 milijuna trošarina koje dobivamo od nikotina. I nažalost još jedan tužan podatak onima koji brinu. Nažalost ove trošarine se neće bitno smanjiti, kažem nažalost jer i nakon donošenja Zakona o zabrani pušenja na javnim mjestima broj pušaća će pasti za zanemarivi postotak 2, 3, 4%. Što znači da samim zakonom ne možemo djelovati na naviku pušenja. Tim Zakonom možemo zaštititi nepušača da ne puši na javnom mjestu, ali ne možemo zaštititi pušača koji će zbog tog zakona i dalje pušiti ali na nekom zatvorenom mjestu ili negdje izvan prostorije. Na europskoj razini financijski učinak pušenja je također tema razgovora. Mi imamo danas još jedan tužan podatak a to je da zemlje Europske unije daju poticaje za uzgoj duhana i Hrvatska ga daje. Na razini godine zemlje Europske unije daju gotovo milijardu eura poticaja uzgajivačima duhana, točnije 970 milijuna eura. Znači sa 970 milijuna eura stimuliramo trovanje pušača i nepušača. Ali je zato Europska komisija donijela jednu mudru odluku da poticaje duhana postupno smanjuje, postupno da ne izazove socijalne negativne posljedice kod uzgajivača proizvođača i oni su protekle tri godine prepolovili tu svotu i svake godine je smanjuju za 10-ak, 15%, cilj je do 2012. godine poticaji na duhan moraju se svesti na nulu. I ja vjerujem da će i Hrvatska slijediti takve smjernice. I još možda na kraju, samo jedan problem, u uvođenju nepušenja u javne prostorije i u zatvorene prostorije. Postoji i politički otpor tome, osim financijskog, osim lobija proizvođača, politički otpor onih, koje ja nazivam pseudodemokratima. Naime, kada god sam predlagao Vladi a Vlada ovom Saboru zakone o ograničenju upotrebe duhana koje smo do sada donijeli. Uvijek su napadali, naravno i mene i sve one koji su bili pristalice toga i govorili su da ograničavamo pravo čovjeka na slobodno ponašanje, na uživanje nikotina. Dakle, drugim riječima da nismo demokrati. Takav stav pokazuje da su oni pseudodemokrati, oni poštuju pravo čovjeka da ima mogućnost uživanja duhana, a ne poštuju pravo čovjeka na život. Naime, u Hrvatskoj ima 26, 27% pušaća i 70% onih koji udišu njihov dim ni krivi ni dužni, to su pasivni pušaći. Ti pasivni pušaći u Hrvatskoj imaju nažalost rak pluća 35% češće a infarkt srca preko 40% češće ne zbog sebe i svoje navike nego zbog susjeda koji puši. Zato pozdravljam ovu Okvirnu konvenciju u kojoj smo i sami sudjelovali kao Država. I vjerujem da ćemo u budućnosti zaštiti ako ne pušače onda barem nepušače. Hvala.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Željko Jovanović.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, pa ja zaista potpisujem svaku riječ koju je rekao gospodin Hebrang i zahvaljujem se što je i ovom Saboru pokazao koji su sve problemi pušenja, posebno kada je riječ o bolestima srca, ali i tim više još jedanput izražavam svoje razočaranje jer smo jučer u proračunu smanjili iznos za interventnu kardiologiju sa 12 milijuna na 9 milijuna kuna i tako smanjili šanse ovih 53 koji obole od 100 od kardiovaskularnih bolesti srca i dobiju infarkt, da taj infarkt ne završi za njih smrtno.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Sigurno je da je bolest, infarkt srca najstrašnija i najčešća posljedica srca. Koronarna arterija uska i samo malo zadebljanje njezino može dovesti do infarkta. I zato ovo smanjenje financijsko o kojem govorite nije negativno, nego je obrnuto. Mislim da je pozitivno. Naime, proteklih smo godina uvodili nešto što se zove intervencijska kardiologija, da u trenutku akutnog infarkta imamo mrežu ustanova koje mogu intervenirati i spasiti život i dali smo velik novce da ih uvedeno. Sad su uvedeni i ti veliki novci za investicije više nisu potrebni, nego je potrebno održavati to i to je razlog smanjenja stavke. Dakle, ne smanjenje brige nego zato što je promjena dinamike u investicijama. Mi smo danas u većini naših velikih bolnica uveli takve interventske metode i veliki izdaci za opremu, aparaturu, educiranje nisu više tako veliki kao što će biti u budućnosti. To je razlog smanjenja, a ne manja briga za zdravlje. Hvala.
Poštovani zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolege zastupnici. Pa iz dosadašnje rasprave očito je vidljivo da nema nikog tko neće podržati Konvenciju Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom. No, mislim da nas čeka jedan veliki posao i to kako po hitnom postupku usvojiti one propise, restriktivne propise kojima bi se ograničilo, odnosno zabranilo pušenje. Sigurno ovdje su više-manje svi govornici istaknuli kako je pušenje štetno po zdravlje i da je ono pogubno u stvari za ono što je ljudskom rodu najvrednije. Moram isto tako u onom pobrajanju do sada posljedica od pušenja čuli smo da šteti za pluća. Možda je interesantan podatak da šteti i za sluh, da taj protok krvi u pužnici to je dokazano da onima koji popuše više od jedne kutije dnevno postoji velika opasnost od nagluhosti. Isto tako, znamo da šteti za kožu, to smo već čuli. Šteti i za živčani sustav, a pogotovo su pogubne posljedice za trudnice i novorođenčad. Vjerujem da znate da prema međunarodnoj klasifikaciji bolesti pušenja pušenje se svrstava u psihički poremećaj. Za u svjetskim razmjerima malu Hrvatsku poražavajući je podatak. Mislim da smo ga već čuli da negdje imamo milijun i šesto tisuća pušača u Hrvatskoj, da negdje samo u Zagrebu je jedna četvrtina od tih milijun i šesto što čini 400 000 znači onih koji žive, obitavaju u ovom gradu. Još je veća katastrofa ta da od posljedica pušenja godišnje umre negdje u prosjeku do 11000 osoba, a da jedna trećina upravo tih pušača umre u gradu Zagrebu to je negdje oko 3600 osoba. Pušenje sigurno bilo je ovdje dotaknuto znatno šteti i gospodarstvu Hrvatske. Naime, svaki pušač radi zdravstvenih smetnji uzrokovanih pušenjem na bolovanju negdje prosječno provede oko 34 dana godišnje. Pa prema procjenama negdje u Hrvatskoj od ukupnog broja zaposlenih je 37% pušača. Kada bi sad se poigrali tim brojkama znači to je negdje cirka 550 000 pušača od ukupnog broja zaposlenih. Kada bi se poigrali tim brojkama slijedom navedenog gospodarstvo Hrvatske zbog takvog stanja godišnje gubi 19,2 milijuna radnih dana odnosno 154 milijuna radnih sati. I sad kada bi sve te brojke pretvorili u neku vrijednost, u novce pa bi recimo to pomnožili sa prosječnom cijenom sata kolika je danas u Hrvatskoj, a to je 42 kune tada bi dobili da iz Hrvatske godišnje 6 i pol milijardi kuna otiđe u dim. Mislim da je to strašno poražavajući podatak. Normalno da si to ne mogu dopustiti i mnogo bogatije države nego što je kao što sam rekao Hrvatska, pa kad bi još dodali ona sredstva koja se utroše kroz zdravstvo za liječenje svih onih koji su oboljeli od raznih bolesti posljedično od pušenja to je strašan podatak. No, kada bi se uvažili argumenti pušača o kojima je isto ovdje bilo riječi za njihov samovoljni pristanak da se truju činjenica je njihova drastična da je ta neodgovornost prema okolini, a o tome je nešto govorio upravo kolega Hebrang da je strašna. Nisu sigurno zanemarivi ti golemi troškovi normalno koji su nastali od posljedica liječenja bolesti pušenja. No, moram reći još jednu stvar da ne bih nikako pristao na jedan nehuman odnos što sam danas pročitao ili ovih dana u novinama što Nizozemska je uvela 16 i pol posto veću mirovinu za pušače jer su procijenili da normalno umirovljeni pušači kraće žive i onda da im mogu kroz to vratiti 16 i pol posto veću mirovinu. Ili Poljaci istražuju da bi recimo oni mogli 10% povećati mirovinu za svoje umirovljene pušače, a uvjet je taj da mora dnevno popušiti najmanje 10 cigareta ili negdje 6 lula tako nešto. To je kao dokaz itd. Mislim da su to nehumani odnosi, ali evo ja ih samo tako spominjem obzirom da su i javno objavljeni. No, kada govorim o tome što bi trebalo učiniti mislim da bi trebalo u svakom slučaju vidjeti i slijediti primjer što je Amerika učinila. Ona je kroz 20 godina raznim zakonskim mjerama, raznim propisima uspjela smanjiti broj pušača za 40%. No, naš cilj sigurno da bi trebao biti puno dinamičniji od američkog i da bi mi trebali svim tim raznim mjerama, propisima pokušati smanjiti broj pušača u Hrvatskoj s obzirom na ovu golemu štetu o kojoj sam malo prije govorio bar za 10 godina za 30%. No, kako bi što prije krenuli u odvikavanje od pušenja, a i saniranje posljedica mislim da moramo što prije donijeti čitav niz mjera, a posebno moram tu naglasiti kako bi se zaštitila populacija žena, jer mislim da je to poznat podatak da se žene puno teže ostavljaju pušenja od muškaraca jer su osjetljivije na pušačke poticaje. To nisam rekao ja. To je rekao doktor Kenet sa Sveučilišta u Pitsburgu. A zdravlje žena posebno trudnica krhkije je normalno od muškog. Zato smatram da hitno treba ne samo zbog ovog usklađivanja zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije nego već zbog nas samih pod hitno krenuti u donošenje čitav niz mjera i propisa. Prvo mislim da bi trebalo i da bi tu država trebala imati interesa, povećati cijene duhana i duhanskih proizvoda. Zatim trebalo bi pojačati medijsku kampanju o štetnosti i posljedicama pušenja. Mi možemo vidjeti u medijima svega i svašta, ali najmanje upravo da se vodi ta kampanja da se upozorava na štetnost pušenja. Zatim da se obrazovnim programima educiraju djeca i mislim da već od prvog razreda osnovne škole trebalo bi tu djecu educirati na štetnost pušenja. Zabraniti pušenje u svim prostorijama, posebno javnim jasno. Reducirati mjesta na kojima se duhanski proizvodi mogu kupovati i pozitivnim mjerama i akcijama pomoći pušačima u odvikavanju i zaštiti nepušača, zašto mi u Hrvatskoj ne bi uveli dane zdravih pluća. Pa mislim da bi to bila jedna inicijativa hvale vrijedna i na taj način pokušali smanjiti pušenje. No, kada je kolega Hebrang spomenuo tri milijarde koje Hrvatska gubi od trošarine, evo ja sam spomenuo ovih 6,5 milijardi koja je šteta od toga pušenja u Hrvatskoj, to je znači duplo više pa čak ja bih rekao više od duplo veća šteta za gospodarstvo Hrvatske nego da spriječimo i zabranimo na neki način ili smanjimo broj pušača koji obolijevaju od tih bolesti. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Pa u cijelosti bih prihvatio izlaganje kolege Kunsta recimo za razliku od izlaganja kolege Hebranga, jer je kolega Kunst zapravo po meni dotakao pravu temu, a to je da stvari treba rješavati u korijenu. Dakle treba pokušati smanjiti broj pušača i treba zapravo udariti tamo odakle problem počima. Dakle to mogu prihvatiti, ali ne mogu prihvatiti stav kolege Hebranga koji kaže spasimo barem nepušače. Ja znam da su oni kolateralna žrtva, ali mislim da stvari treba rješavati u korijenu. Međutim ono za što sam se javio jeste sljedeće, a to je da mi i danas imamo jedan broj zakona koji reguliraju ovo pitanje i barem u nekoj mjeri štite nepušače. Na žalost s čime se susrećemo? Susrećemo se s time da se ti zakoni ne provode. Pođite u bilo koji restoran, u bilo koji kafić. Vi svugdje imate mjesto za pušače i mjesto za nepušače, na žalost malo se i vlasnika i onih koji posjećuju te restorane i kafiće, toga pridržavaju. Dakle moj bi apel bio, bez obzira koliko ćemo donijeti kvalitetno zakonodavstvo i zakone, mi moramo donijeti i kvalitetne provedbene propise, odnosno osigurati da službe u čijem je to opisu posla zapravo moraju provoditi te zakone. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boris Kunst.
U svakom slučaju slažem se sa svime što je rekao kolega Lučin, ali mislim da mi moramo reći ovo što ste vi rekli da u svakom restoranu, kafiću, pa točno je određeno mjesto za nepušače, ono u principu graniči sa pušačima ili obrnuto. Mislim da je to velika glupost i da je to zavaravanje samih nas jer dim normalno nema ogradu i ne može ga se spriječiti da prijeđe od pušača do nepušača. Mislim da jedino možemo zabraniti pušenje u javnom prostoru, to je jedino pravi lijek. Ovo je sve ostalo glupost, ova dva stola slobodno puše, ona dva stola ne bi smjela pušiti, a u principu i jedan i drugi posljedice dima uživaju.
Poštovani zastupnik Nedjeljko Strikić izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo zastupnici, gospodine državni tajniče. Evo na početku ove rasprave o prihvaćanju konvencije kada je nastupio gospodin Droić, mislio sam da će se ipak današnja rasprava pretvoriti u polemiku, politiziranje, njegov govor je takav bio. No, međutim, kasnije svi govornici su shvatili ozbiljnost problema koji imamo u Republici Hrvatskoj, problem ja bih prije rekao posljedica pušenja, a samim time znači i pušenja, uživanja duhanskog dima. Naime kada se u populaciji 27% stanovništva razboli, a čuli smo da je pušenje bolest, govorimo o velikoj epidemiji. Znači mi imamo 27% populacije koja je ili ovisnik ili je bolesna, a posljedice duhana dolaze na naplatu ono što je rekao gospodin Hebrang, daleko kasnije. Jer moramo znati da konzumacija duhana i duhanskih proizvoda je kumulativni proces u organizmu i posljedice nakon uživanja duhanskog dima ne nastaju odmah nego nakon desetak godina. I ja ću ovdje iz nekoliko aspekata pokušati reći, prvo i kao zastupnik ovog Visokog doma, kao liječnik kirurg, a kao predsjednik lige za rak i nepušač, znači jednostavnije mi je govoriti u tom svojstvu. I u ovoj konvenciji tko je zaista pročitao, vidi da je obuhvaćeno cjelokupno područje nadzora nad duhanskim proizvodima, ali na većini mjesta ili u većini članaka dvije stvari se uvijek ponavljaju, to je rizik, posljedice pušenja i osviještenost ili senzibilitet javnosti. I danas u današnjoj raspravi vrlo dobro neki su govornici rekli da bi trebali raditi kod pušenja na prevenciji, a prevencija kod pušenja znači upoznavanje javnosti sa rizicima i posljedicama uživanja duhanskog dima. Ja ću radi ilustracije reći samo jedan podatak, nekada se dobro vratiti u povijest, pa ću reći da je jedan američki stručnjak 1912. godine pišući monografiju o zdravlju napisao nešto i o raku pluća i bronha i na kraju toga je napisao da se ispričava svima onima zbog malo podataka jer ne nalazi puno oboljelih od te bolesti. A gdje smo mi danas u Republici Hrvatskoj ni sto godina nakon toga? To je ono da posljedice uživanja duhana dolaze na naplatu daleko daleko kasnije. Naime, poznato je da pušači po indeksu pušenja znači odrasla muška osoba koja konzumira više od 25 cigareta dnevno, ima rizik obolijevanja od karcinoma bronha i pluća 25 puta. Njegov rizik ili mogućnost da dobije zloćudnu bolest 25 puta je veća od onog koji to nije. Istovremeno prestanak konzumiranja cigareta i pušenja automatski ne znači prestanak rizika i smatra se po relevantnim podacima i svjetske literature, da prestankom pušenja nikada nećemo izbrisati rizik nastanka koji je učinjeno štetnost i nastanka karcinoma. Također je poznato i mnogi ovdje koji su prije govorili, rekli su pasivno pušenje ili udisanje duhana a da niste pušači, znanstveno dokazano da ima kancerogeni učinak. I iz tog razloga da ja doista egzaktne podatke ću reći za neke bolesti, a poznato je da na prvom mjestu uzrok smrtnosti u Republici Hrvatskoj jesu cerebrovaskularne bolesti, bolest koja također povezana sa pušenjem. I tako 19,5 svih smrtnosti u Republici Hrvatskoj izazvano je cerebrovaskularnim bolestima, a veliki udio u toj bolesti ima pušenje. Na drugom mjestu su kardiovaskularne bolesti. To je dobro obrazložio i profesor Hebrang, koji uzrokuju 16,3 smrtnost u Republici Hrvatskoj. I dame i gospodo, tu je Hrvatska, imamo epidemiju zloćudnih, malignih bolesti bronha i pluća koja je sa 8,39 sudjeluje u smrtnosti populacije u Republici Hrvatskoj. Da samo podsjetimo da je i ovaj Visoki dom u prošlom sazivu donio Nacionalni program prevencije raka debelog crijeva. Za usporedbu rak debelog crijeva sudjeluje u smrtnosti sa 2,48%. Znači, vidite koliki je odnos i kolika je ozbiljnost utjecaja pušenja i malignih bolesti bronha i pluća. I mnogi su ovdje rekli, to je i znanstveno potvrđeno, 95% onih koji su oboljeli od malignih bolesti bronha i pluća bili su pušači ili jesu pušači. Što bi to značilo po dobnoj skupini stanovništva? Muškarci su izloženi daleko, daleko više nego žene, iako zadnji podaci iz svjetske literature, a kod nas za 2006. godinu znači najsvježiji koji su mogući, govore da je … [[Govornik se ne razumije.]] ili porast kod žena u zadnjih deset godina 45%, a kod muškaraca 35%. Znači imamo još jedna problem da je i populacija koja je reproduktivna, žene u trudnoći i znanstveno dokazano utjecaj, štetni utjecaj duhanskog dima na plod i kasnije razvoj djeteta. Po dobnim skupinama vidimo da obična maligna bolest se javlja kod ljudi poslije 45 godine života. Zašto? Pa nisu to posebna skupina koja bi baš bila izložena, nego upravo dolazi onaj kumulativni učinak duhana, jer obično po zadnjim podacima koji su prije tri godine, početak pušenja u Republici Hrvatskoj kod mladih osoba iz godine u godinu se snižava dobna granica i tako imamo podatak da u ovom trenutku odnosno prošle godine čak 75% petnaestogodišnjaka i petnaestogodišnjakinja u Republici Hrvatskoj već konzumiraju cigarete, što apsolutno i po relevantnim podacima svjetske literature imat će učinka za 10 ili 20 godina ako ne učinimo ništa na prevenciji. I sada ću se vratiti na ono što sam rekao prije, da u ovoj konvenciji koja je zaista odlična, koja je dio Svjetske zdravstvene organizacije koju ćemo prihvatiti i koja nije došla prekasno jer se mi u međuvremenu nismo nalazili u zrakopraznom prostoru, Vlada Republika Hrvatske pa bilo koja od prije donosila je Zakone o zabrani pušenja. Ali ono što mi moramo napraviti i Ministarstvo zdravstva i pozdravljam prijedlog i najavu ministra da će donijeti zakon i uredbu o mjestima na kojima će biti dozvoljeno pušenje odnosno o zaštiti nepušača. Ali naše je da kroz zakonske okvire a ne samo kroz zakonske okvire, jer mi znamo da zakoni se donose a njihova implementacija u stvarnosti apsolutno ne funkcionira. Tako i zakon koji smo prije čuli od '94. godine o zabrani pušenja, pa čak i u bolničkim odjelima i prostorima, očito svi smo svjedoci da se ne poštiva. Znači, vrlo je bitno da kada donesemo i zakone da oni budu imali svoju primjenu u stvarnosti, a to bi značilo da inspekcijske službe dobiju apsolutnu podršku svih nas, da dobiju podršku politike i da te ljude koji će provoditi nadzor zaštitimo. Evo, ja sam iznio sam dio podataka slažući se sa svime onime što su iznijeli prethodni govornici. I nadam se da ova konvencija će biti jednoglasno usvojena i da to neće biti samo konvencija koja će biti usvojena nego njena implementacija da će biti moguća u stvarnosti, jer zaista, zaista u Republici Hrvatskoj imamo epidemiju posljedica pušenja. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega, ja se slažem sa većinom onog što ste rekli. Ja u svom izlaganju dapače nisam želio ulaziti u znanstvene i stručne pojedinosti vezano uz posljedice pušenja. Ja sam se nastojao držati obveza Republike Hrvatske u politici prema pušenju i kako spriječiti odnosno smanjiti pušenje. To mi je bio cilj. No, vi ste ovdje u pokušaju da iznesete razne stručne i znanstvene podatke napravili jednu grešku. Rekli ste da posljedica kod pušenja ne nastupaju odmah. To je potpuno netočno. Kolega, vi znate da je zaštitni mehanizam kad je u pitanju dišni sustav taj da se stalno i trajno luči sluz i da stanice sa trepetljikama tjeraju tu sluz prema ždrijelu čisteći pluća. Nikotin će kroz vrlo kratko vrijeme od par minuta potpuno paralizirati te stanice, spriječiti ispiranje sluzi i spriječiti obranu dišnog sustava. Moramo biti jako precizni.
Hvala. Odgovor gospodin zastupnik Nedjeljko Strikić. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naravno da i gospodin Dorić je u pravu. Ali očito nije pozorno slušao moje izlaganje. Moje izlaganje kada sam počeo govoriti o kumulativnom učinku, govorio sam o obolijevanju od maligne bolest gdje je apsolutno kumulativni učinak a ne trenutni učinak. Hvala vam lijepa.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Tri činjenice da svakih osam sekundi umire jedna osoba diljem svijeta, da svaka popušena cigareta skraćuje život deset minuta i da 10 tisuća građana Hrvatske godišnje umire od bolesti duhana je dovoljna da svi podupremo ovakvu konvenciju. No, da damo nešto na tragu prethodne rasprave, da damo nešto i onim ljudima koji su prestali pušiti prije dvije, pet godina. Dakle, nikotin kao što kolega Dorić kaže ima, prestanak pušenja ima akutni dakle učinak koji se odmah može manifestirati u smanjenju krvnih žila, ali na svu sreću za one koji su prestali pušiti prije, a netko me maloprije pitao, prije tri godine trebaju izdržati još tri do četiri godine da se u potpunosti oporavi epitel bronha i onda je rizik primjerice od pobolijevanja karcinoma bronha isti kao i kod mene koji hvala Bogu nisam nikad pušio. Dakle, to je dobra vijest za one koji su prestali pušiti. Dakle, nastavite na tom tragu, nastavite na tragu zdravog života, načina zdravog življenja i izdržite još pet, šest godina i onda će nestati ti štetni učinci osim nekih kao što je rekao kolega Strikić koji su nažalost kumulativni. Šta mene brine? Mene brinu podaci o našoj djeci. Naša djeca. Svi smo govorili o odraslima, ali netko je rekao svako treće dijete u gimnaziji, srednjim školama puši. Štetne navike su da djeca nažalost u toj dobi počnu eksperimentirati sa pijenjem alkohola, neki nažalost i sa konzumiranjem, eksperimentom droga. Dakle, to su štetne navike. Kako se boriti protiv toga? Boriti se protiv toga možemo jedino i isključivo edukacijom, učenjem te naše djece. Kolega Bagarić je djelom u pravu, pušenje je nekad bilo društveno prihvatljivo ponašanje ali je isto tako u pravu da je međunarodna klasifikacija bolesti, dakle danas u međunarodnoj klasifikaciji bolesti gdje imate svi bolesti postoji ovisnost o nikotinu. To je bolest, to je točno. To je ovisnost koja je bolest kao što je u niz navrata rekao kolega Lučin. Dakle, to je činjenica koju je međunarodna klasifikacija rekla. Kako se boriti protiv toga? Učenjem, edukacijom i obrazovanjem. Dakle, imate zabranu, represiju s jedne strane i edukaciju s druge strane. Zabrana je naravno lakši put ali značajno neučinkovitiji. Zabranite pušenje, zakon se ne provodi, nastavljaju pušiti, zabranite zakon 0,0 promila odnosno stavite zakon 0,0 promila. Ništa. Edukacija, učenje, to je rekao naš Andrija Štampar. Andrija Štampar je osnovao Svjetsku zdravstvenu organizaciju i još 1924. je rekao nešto što vrijedi i danas. Citiram: "Neznanje je najveći neprijatelj zdravlja." a to je maloprije rekao i profesor Hebrang. Neznanje. Tako da im pružimo, upoznamo i pušače i one koji su prestali pušiti s ovim izdržite još par godina i pasivne pušače našu djecu sa štetnosti pušenja jer edukacija je teža ali u konačnici značajno učinkovitija. Zato je dobro, ja sam gastroenterolog, da ćemo ja se nadam vratiti, da ćemo staviti van snage onaj zakon 0,0 promila iz niza razloga. Hipokrat je živio 500 godina prije Krista i još onda je rekao, citiram: "Jedna čaša crnog vina je dobra za zdravlje, dvije za veselje a tri za bolest.". U to vrijeme čaša je bio kup mali. Čaša je bila mali kup, ni decilitar kao što profesor Hebrang govori, nije bilo pivskih čaša u to vrijeme. Dakle, mala čaša niti decilitar crnog vina. Kolega Strikić je rekao dobro se ponekad vratiti u prošlost ali prošlost ne možemo promijeniti. Ali u prošlosti je bilo sjajnih stvari, očito smo 73. a ja sam tada imao 11 godina imali sjajnog ministra zdravlja koji je 73. već rekao "Pazimo na pušenje". 94. u bremenita vremena profesor Hebrang je bio ministar zdravlja, počeo je sa zabranom pušenja u javnim, dakle definitivno je bilo dobrih poteza. Nažalost, zadnje četiri godine a tu je i državni tajnik koji je kontinuitet Ministarstva zdravstva. Nažalost, zadnje četiri godine nije bila niti jedna javno zdravstvena akcija o pušenju i to moramo reći. To moramo reći, niti jedna. Kolega Milinković je rekao počelo je prije sedam dana, u pravu ste "Zbogom pepeljaro!". Ali to rade farmaceutske tvrtke a ne mi, ne država. Javno zdravstvena akcija je nešto što definitivno moramo poduprijeti posebno na tragu slijedeće točke, na tragu Hrvatskog crvenog križa koji 130 godina radi humano, altruistički u našoj državi i definitivno treba se vratiti u program edukacije. Evo, ja vam preporučam nešto što imate u našem zdravstvenom programu. To se zove sigurnost, sigurnost je riječ od devet slova, devet cjelina. Prvo "s" je sigurnost u prometu, drugo je "u" učenje, "n" je navike, ukazujemo na štetne navike, alkohol, droge itd.. Zadnje "s" je recimo spolni odgoj. Vratimo se u ono što trebamo se vratiti. Vratimo se na educiranje naše djece po svim štetnim navikama, zdravstveni odgoj temeljen na znanstvenim spoznajama, zdravstveni odgoj temeljen na iskustvom u prvom redu, zato sam počeo sa Hipokratom preko Andrije Štampara do 21. stoljeća, do 3. milenijuma i temeljen na struci i znanosti. Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče.
Hvala. Ima jedna replika, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodine predsjedniče, kolega Ostojić je rekao nekoliko izvanrednih stvari koje bi trebalo naglasiti jer on možda ni ne zna da ga upravo slušaju naši dragi mladi prijatelji tu gore na galeriji, a rekao je jednu veliku rečenicu. "Borba protiv smrti od pušenja je borba edukacije u mladoj životnoj dobi". Dakle, upravo edukacija u ovoj životnoj dobi je ono što je naša odgovornost i kad bi proveli anketu među ovim našim dragim mladim prijateljima njih 90% ne zna da će deset godina ranije umrijeti zato što puše, njih 90% ne zna da dok mi ovdje govorimo 70 ljudi umire u svijetu od posljedica pušenja. Ali to nisu oni krivi, nego mi jer nismo iskoristili sve edukacijske mehanizme na koje je kolega Ostojić upozorio. I ima jedna žalosna činjenica, da svim zakonskim propisima i zabranama nećemo bitno smanjiti broj pušača. I to je ono kolega Lučin što sam rekao spasimo radije nepušače. Nakon donošenja Zakona o zabrani pušenja na javnim mjestima broj pušača će pasti za 2 do 3%. Zato ovo što je rekao kolega Ostojić edukacija, edukacija, edukacija. Tu je naša odgovornost za svaku smrt koja će prerano nastupiti ovih mladih ljudi ako ih nismo podučili što je to cigareta. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nisam želio replicirati i stavljati krive navode, smatram da je to potpuno nepotrebno. Moja intervencija ispred kluba imala je zadatak samo nastojati isprovocirati što življu raspravu i ako sam u tome uspio ja se i vama zahvaljujem. Naime, materija je takva da uistinu treba joj posvetiti puno pažnje i moramo to učiniti kvalitetno i što brže. Ja se neću vraćati 3 tisuće godina u povijest jer sve podatke koje smo danas ovdje čuli i iznijeli mogu se na internetu izvući za nekoliko sekundi, dakle to je najlakši dio priče. Međutim, kolegice i kolege nije važan moj stav, nije važan stav gospodina Lučina ili nekoga drugoga. Ovdje je važan stav Vlade da vidimo što i kako ta Vlada planira dalje. Kolegice i kolege, ovaj je zakon u postupku, u hitnom postupku. Prema tome, mi nećemo imati mogućnosti još jednom raspravljati. Ja želim ovdje neke stvari čuti da znam što mogu obećati građanima, u kom pravcu ćemo djelovati. Zato bih ja volio još jednom ponoviti neka pitanja državnom tajniku i jako bih bio sretan kad bi on nama u završnom svom obraćanju odgovorio na ta pitanja. Prvo pitanje glasi, gospodine državni tajniče, da li ste vi i članovi hrvatske Vlade zadovoljni postignutim rezultatima nakon što je zabranjeno pušenje na radnom mjestu prije 14, 15 godina? Ako niste, zašto niste ranije ništa poduzeli? Zanima me, u skladu sa tim Zakonom koliko je u Hrvatskoj naplaćeno kazni u tom razdoblju od 14, 15 godina? Pojedincima i tvrtkama gdje se kršio taj Zakon? Da li ste zadovoljni rezultatima kampanja, odnosno edukacija kako je kolega Hebrang sada rekao u osnovnim i srednjim školama, koliko smo uspjeli smanjiti pušenje učeničkoj populaciji? Da li ste sa tim rezultatima zadovoljni? Da li se slažete sa brojem koji je iznio kolega Hebrang vezano uz sredstva koja se troše za liječenje bolesti vezanih uz pušenje? Da li je to 2 milijarde, 3 milijarde, 7 milijardi? Zanima me nadalje, na hrvatskom tržištu cigareta koliki je postotak, udio crnoga tržišta? Da li vi gospodine državni tajniče vjerujete da će zabrana pušenja na javnom mjestu sama po sebi smanjiti broj pušaća? Da li je bit da zabranimo pušenje ili da drastično smanjimo broj pušača? Evo to su ključna pitanja na koja bih molio da nam date odgovor i s time bi sigurno mi svi bili zadovoljni kada bi vidjeli jednu jasnu liniju na koju će brzo i efikasno djelovati hrvatska Vlada da se smanji broj pušača? Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, gospodin Šime Lučin, izvolite.
Pa ja zapravo mislim da je i sad kolega Dorić otvorio pravu razinu problema. Ja sam sada malo analizirao. Od 10, 11 govornika, zapravo svi su osim jedne osobe, i ako se mene uzme u obzir medicinari, to je dobro. Međutim, osim posljedica o ovoj priči moramo razgovarati i o uzrocima. Nema dobre prevencije ako ne lociramo uzroke i ako zapravo ne vidimo neke, neke dublje društvene dimenzije. Nemam ništa protiv da o ovome govore liječnici, dapače, oni su pozvani i moraju upozoriti na razinu problema. Zato se pridružujem kolega Doriću, da ako ćemo na pravi način razgovarati o ovom problemu i ovoj temi moramo uzeti i ovu dimenziju problema. I ponovo, ponovo moram kazati. Mislim da akcija treba biti usmjerena usmjerena ka pušaćima. Oni su izvor problema. Problem nepušača i njihove izloženosti duhanskom dimu riješiti ćemo na način da riješimo pušače. Ajmo malo razgovarati i o uzrocima i o načinu prevencije i mogućim prevencijama i koliko zapravo mi kao država izdvajamo novaca za prevenciju? I koliko su mladi upoznati u školama, u osnovnim školama, jer danas mladi počinju pušiti sa 10, 11 godina, zašto to rade i na kakav način to možemo spriječiti. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, pa mislim da je gotovo sve rečeno ili možda se može kazati sve rečeno. Stoga ne bih govorio uopće o ovim elementima o kojima smo do sada govorili, a vezao bih se za jednu ovdje rečenicu koja je izgovorena, kaže se, nekada nismo znali o štetnosti. A onda smo danas sami sebe ovdje uvjeravali svi koliko sada znamo zapravo o štetnosti. Dakle, mi sada kažemo da znamo. Naprosto moramo biti svjesni da je time naša onda odgovornost i veća. Dakle, nekada nismo znali a sada mislimo da znamo. Prema tome ako znamo, onda doista nam je nešto i činiti. Zato ovaj ovdje Prijedlog zakona je doista u tom smislu. I profesore Doriću meni je jako važan vaš stav, što vi kažete, razumijete? Dakle, vi ste i zastupnik i profesor, zato je vaš stav ovdje jako važan, i vaše govorenje je jako važno. Prema tome i vaše govorenje i govorenje kolege Ostojića i svih onih koji su ovdje govorili i kolegice Bonačić koja je govorila u ime SDP-a, Kluba SDP-a što u, do u jednu riječ potpisujem, apsolutno podupirem i podržavam. Međutim, osvrnuo bih se na jednu tezu za koju držim da je jako, jako nesmotrena, a može biti opasna, kada se kaže, ništa se zabranama ne može postići. Kolega Lučin, a Svjetska zdravstvena organizacija kaže da se između ostaloga samo zabranom može postići to da kada netko već puši toliko koliko puši i kada ga više ni ne možemo preodgajati niti ga nitko ne može preodgajati, onda bar možemo smanjiti štetnost koju prouzrokuje za ostale, za okolinu i za sve druge. Prema tome, Svjetska zdravstvene organizacija kaže zabrana, zabrana i zabrana. Prema tome, odgoj da, prevencija da, znanje da. Međutim, zabrana uz sve to, jer drugog puta nažalost nema. Konačno. Nekoliko još rečenica, ali kao lagani samo osvrt na dosadašnja izlaganja nekih kolega. Jedan od njih je i kolege Kajina kada je govorio o štetama koje trpe ugostiteljski objekti, vezano za zabrane pušenja i tako dalje. Dakle, na stranicama Hrvatskoga zavoda za javno zdravstvo koje inače preporučam da ljudi posjete povremeno, osobito kada se odnosi dakako na zdravlje, imaju navedeni neki mitovi tzv. mitovi duhanske industrije i mislim da su vrlo važni, značajni i vezani za ovu materiju. Pa kaže se da jedan od njih, dakle, jedan od tih mitova a poduprt sa neznanjem, dakle, pojedinaca koji naprosto nešto izgovore, a uopće nisu toga svjesni, govori o tome kako je zapravo izloženost duhanskom dimu samo neugodnost. Dakle, to je naprosto samo jedan mit i netočna tvrdnja, dakle, nije neugodnost nego je to bolest i šteta. Zatim, mito tzv. slobodi izbora, tzv. simbiozi života pušača i nepušača i dokidanju prava pušača na izbor. Dakle, dakle, ne postoji ničije pravo koje je veće od prava ljudi na zdravlje, na život i na zaštitu. Zatim, mit, ne znam ni ja provjetravanju, otvorite vrata pa će biti taj zrak čist. Mit o tome kako nikada nećemo postići posve čist, dakle, potpuno čist prostor od duhanskog dima, dakle, i to je mit, nije točno, evo ovdje smo ga postigli, ovdje apsolutno smo zaštićeni ovdje u ovoj prostoriji, naprosto stoga jer nitko ovdje ne puši. Zatim, govori se i o mitu, o troškovima za ugostiteljske objekte kao posljedicu zabrane pušenja. To je naprosto mit. Jer je provedeno istraživanje i u Irskoj i u Americi i u mnogim drugim zemljama koje zapravo potvrđuje kako ni najmanje ti objekti ne gube time što je došlo do zabrane pušenja. Dapače, dakle to je naprosto jedan mit s kojim se definitivno kao i sa svim ovim drugima i mi ovdje i svi drugi trebamo obračunati. Ponavljam, ne postoji lajt, nema nikakvog lajta. Dakle, kad je u pitanju pušenje. S druge strane, kako uopće riješiti problem pušenja? Dakako, edukacija, edukacija i edukacija. Međutim, u toj edukaciji treba započeti od prvog i osnovnoga. Oni koji nikada nisu pušili i nikad nisu probali pušiti, nikada nisu imali niti problema s odvikavanjem naprosto stoga jer nisu u tu napast ni došli. Prema tome, ne zapaliti prvu cigaretu nikada. To je možda najbolji doprinos i zapravo nešto što zapravo svi trebamo obratiti … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo replike. Gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ma u svemu se slažem više-manje što je gospodin Bagarić rekao i ako je itko protiv pušenja to sam ja obzirom da imam problema sa disanjem zbog moje osnovne dijagnoze. Onda stvarno izbjegavam i zadimljene prostore i sve. Međutim, ono što ste se vi osvrnuli na zabrane i treba zabranjivati, zabranjivati, zabranjivati. Međutim, bila sam u nekim drugim zemljama gdje je to stvarno uređeno zakonski i gdje su stvarno i stroge kazne i zabrane, a što se dogodilo. Stavili su automate za cigarete na ulici tako da svako dijete kojemu je zabranjeno prodavati duhanske proizvode u trgovinama ono jednostavno ubaci nekoliko eura i isto tako dobije duhan, odnosno cigarete na ruke. Dakle, mislim da je ipak potrebnija edukacija, edukacija, edukacija i prevencija, prevencija, prevencija počevši od roditelja, odnosno da roditelji budu uzor svojoj djeci da se ne puši. Meni nikad nitko u životu nije zabranjivao. Moj tata je pušač, a ja nisam. Međutim, jednostavno mislim da ipak sve kreće iz obitelji, pa onda poslije od edukacije kroz obrazovni sustav i naravno kroz programe koje će Vlada morati provoditi kroz obrazovanje. Hvala.
Hvala. Odgovor gospodin Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice, mi razumijemo i slažemo. Međutim, možda samo taj element raščlanit to od zabrana. Dakle, kad govorimo o zabrani i kad Svjetska zdravstvena organizacija govori o zabrani ona ne govori o zabrani djeci da počnu pušiti. Dakle, ne možete dakako zabraniti da oni počnu pušiti. Međutim, te se zabrane odnose isključivo na ljude koji već puše kako bi zaštitili druge nepušače. A ovaj drugi dio onaj koji ste vrlo lijepo kazali koji se odnosi na edukaciju dakako on je prvenstveno usmjeren prema mladima i prema djeci.
Hvala. Replika. Gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Možda se ne bih javio da me kolega Bagarić nije prozvao. Znate što, ja se u ovakvim raspravama plašim entuzijazma i zanosa, pa onda govorim slijedeće otvorimo prozore pa ćemo prozračiti sobu. Gdje? U centru Zagreba? Pa budimo svjesni? Hajmo razgovarati o društvenoj, dakle opet i dalje će samo liječnici govoriti. Hajmo govoriti o društvenoj dimenziji ovog problema. Pa u Zagrebu ima i nešto drugo osim duhanskog dima! Hajde budimo ozbiljni! Nemojte da dubimo sad problem i to je ono moramo stvari dimenzionirati na pravi način, staviti ih u kontekst reći da je pušenje štetno i to nije sporno. E sad oko zabrana, radi toga sam se javio. Vidite, nisam ja protiv zabrana. Ali ja vas uvjeravam da isključivo sa zabranom nećete ništa postići ili jako malo. Koji postotak će to smanjiti? Čujte, ja kao gimnazijalac kad su mi doma i u školi branili da pušim skrivao sam se. Pa to vam i danas djeca rade. Znate, imate problem, povucite paralelu s drogama. Droge su zabranjene. Ali imate taj trend rasta uporabe droge kod mladih ljudi. Dakle, ovdje je bilo riječi o edukaciji, prevenciji. Na tome treba raditi, ali na pravi čini mi se ne na jedan rigidan ono način jel' hajmo sad sve zabraniti. Ne, hajmo objašnjavati djeci šta je to, gdje je problem oko pušenja, kakve su to implikacije i zdravstvene, društvene i sve ono što s time nosi, šta to sa sobom nosi. Prema tome, dajte hajmo pravilno stvari postavljati. Jel nemojmo reći jedino ne znam od pluća ili ne znam čega karcinoma čega se umire zbog duhana. Da, isključivo to su podaci. Ali ima i drugih problema koji uzrokuju zapravo te bolesti. Jedino na takav način. Dakle, pravim dimenzioniranjem problema vjerujem da ćemo postići rezultate.
Odgovor gospodin Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa da, da kolega Lučin. Slažem se, međutim danas govorimo o pušenju. Dakle, danas ne govorimo o štetnostima ne znam ni ja iz zraka iz tla, onečišćivačima drugih vrsta. Danas govorimo isključivo o pušenju. Dakle, spremili smo se na to i o tome govorimo. Prema tome, kad govorimo o zabranima i kad govori Svjetska zdravstvena organizacija i kad u ovoj konvenciji se spominju zabrane one se dakle odnose na način da se ta štetnost koja je postala globalna i s te strane dovede u nekakvu razumnu, odnosno koliko toliko ako se to može kazati prihvatljivu mjeru. Prema tome, utoliko ta zabrana. A s druge strane ovo što kažete edukacija, edukacija, edukacija. Pa Hrvatska već ja mogu reći s punim uvjerenjem ima dosta jaku mrežu te edukativne djelatnosti općenito kad je u pitanju javno zdravstvo, a i kad je u pitanju pušenje. Jer samim time ako pogledamo i statistiku vidjet ćemo. Mi ne možemo biti zadovoljni s time da 27% Hrvata puši. Međutim, kad usporedimo tu brojku sa drugima, dakle sa drugima koji su baš pa i sa razvijenima evo. Na primjer jedna Irska ima 23%, jedna Austrija ima 29%, ne znam. Recimo Finska koju ne znam sanjamo doseći ima 23%. Prema tome, dakle i oni imaju te velike probleme. Prema tome, i jedno i drugo. I zabrane kad treba, ali dakako trajno i stalno, kontinuirano edukacija kao takva.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Mislim da je važno što se ovdje konstatiralo u stvari što je činjenica, što su nas na to podsjetili ljudi kojima je to struka da se to radi o bolesti. Dakle, to znači da i kad govorimo o problemu pušenja da moramo govoriti o dvije skupine ljudi i dva različita pristupa. Jedni su oni koji su bolesni ako je to bolest, a drugi su oni koji nisu bolesni, ali potencijalno mogu postati bolesni. To metodološki nas postavlja pred pitanje dva principa. Principa da i principa ne. Oni koji već puše njima govorite ne. To ne valja. Onima koji ne puše govorite princip da životu, jer posizanje za pušenje je neživotu. Logički gledajući veća je skupina i ona skupina na koju možete više utjecati je onaj koji još nisu počeli pušiti. Dakle, to su oni koji pristižu. Imamo dvije dakle skupine i zato je princip edukacije u kombinaciji sa ovim principom kojeg smo nazvali zabrana, jedino rješenje. Zato mislim da se ne treba tu opredjeljivati za jedan princip ili drugi princip. Zakonske odredbe na neki način mogu biti restriktivne prema onima koji puše, ali zaista mislim da ono možda što je kolega Bagarić rekao na kraju, ne zapaliti prvu cigaretu nikada je najbolji neću reći lijek jer to se ne odnosi na ljude koji su već bolesni nego najbolja prevencija da se ne uđe u područje bolesti. Još bih samo nešto spomenuo. Nekada se govorilo o pušenju kao o narkomaniji odraslih. Pušenje je danas nešto, dakle ovisnosti odraslih šta pogađa i niže dobne skupine u kombinaciji s alkoholom to je raširenija pojava nego što je ovisnost o drogama o kojoj toliko puno inače volimo pričati.
Hvala. I još jedna replika, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Kolega Bagarić ja se potpuno slažem s vašim izlaganjem, no kada sam rekao da nije važan moj stav, ja pri tome nisam bježao od svog dijela odgovornosti. Dapače, 10 tisuća duša ugasi se svake godine kao rezultat bolesti koje nastaju kao posljedica pušenja. Temeljno je pitanje kolegice i kolege, da li smo mi u toj priči potpuno nevini. To je temeljno pitanje.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Evo dosta je rečeno o pušenju i duhanu, međutim reći ću još jednu činjenicu koja je u široj javnosti možda malo manje poznata. Naime duhan je jedna čudesna biljka koja iz tla selektivno upija, nakuplja i radioaktivne elemente koji su u zemljinoj kori prisutne od samog nastanka sunčevog sustava i planete zemlje. Tako da duhan u sebi nakuplja radi 226 iz uranovog radioaktivnog niza, polonij 210 također iz uranovog radioaktivnog niza i radi 228 iz torijevog niza. I rezultati proučavanja doza zračenja koje pušači prime zbog pušenja cigareta su zaista dosta dosta interesantni da ne kažem zapanjujući. Tako u članku koji je objavljen u iradiation protekšn dozimetri prošle godine je objavljena studija prema kojoj pušač koji popuši 30-tak cigareta dnevno, dakle kutiju i pol primi dozu zračenja između 150 i 400 mikrosiverta godišnje što je nekoliko desetaka postotaka od ukupne doze zračenja koju primimo zbog toga što živimo u okolišu ili se vozimo u avionima ili se bavimo nekim drugim djelatnostima vezano uz svakodnevni život. Ili prevedeno to je opasnije recimo nego florografiranje pluća ili takve medicinske opravdane aktivnosti. Dakle, ta sklonost duhanu da uz opasnost od nikotina i katrana evo doprinosi još i radioaktivnom ozračivanju pluća je nešto što zapravo široj javnosti nije poznato. Poznato je možda samo uskom krugu stručnjaka, a Republika Hrvatska upravo takve stručnjake i ima. Naime u ocjeni stanja ovog Prijedloga zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom je rečeno kako je Republika Hrvatska postala članica Svjetske zdravstvene organizacije 11. lipnja 1992. godine te je pristupom toj međunarodnoj organizaciji pristala promicati njene ciljeve koji uključuju međunarodnu suradnju na području unapređivanja zdravstva. Međutim, činjenica jest što je već i kolega Ostojić spomenuo, da je Ustav Svjetske zdravstvene organizacije napisao profesor A. Štampar, rektor Zagrebačkog sveučilišta i dugogodišnji dekan Medicinskog fakulteta i zapravo autor i promotor doktrine javnog zdravstva u Republici Hrvatskoj, a putem djelovanja u Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji promotor te doktrine i na svjetskoj razini. Pojednostavljeno rečeno to se može svesti na narodnu poslovicu "bolje spriječiti nego liječiti". Međutim profesor Štampar je postavio temelje javnog zdravstva u Republici Hrvatskoj sa cijelom mrežom obrazovnih i znanstvenih institucija tako da bi se usudio reći da je doktrina zdravstva, javnoga zdravstva postala vjerojatno najspektakularniji izvozni proizvod Republike Hrvatske svih vremena. Jer se upravo prema doktrini javnog zdravstva Andrije Štampara još dan danas postupa u mnogim zemljama. Spomenimo recimo i Kinu i Maleziju itd. najmnogoljudnije zemlje koje su upravo preuzele iskustva Republike Hrvatske koja je u tome prednjačila u bivšoj državi. Šteta jest da smo na žalost u našoj tranziciji pomalo zapostavili tu izuzetno važnu, taj izuzetno važan segment i malo smo eto unazadili sistem u odnosu kakav je on mogao biti. Profesor Štampar je dakle postavio temelje javne zdravstvene službe još u predratnoj Jugoslaviji i izgrađivao je naprednu medicinu pa je s time došao i u sukob sa komercijaliziranom medicinom kao da iščitavamo i današnje situacije da koje su prisutne u suvremenom svijetu. Međutim, zahvaljujući njegovom vizionarstvu, on je shvaćao baš da je ne samo edukacija već i proučavanje naše svakodnevne stvarnosti izuzetno važno za kreiranje prevencije i akcija prevencije. Drugim riječima, podupirao je znanstvena istraživanje te je zahvaljujući njemu osnovan institut za medicinska istraživanja i medicinu rada kao danas drugi najveći institut u Republici Hrvatskoj. Dakle, prvi je naravno "Ruđer Bošković", a drugi jest upravo i mi, Institut za medicinska istraživanja i medicinu rada i to prema svojim performansama i prema svojim publicistici, također i sudjelovanje u edukacijskim aktivnosti u skladu Zagrebačkog sveučilišta i ostalih sveučilišta. I upravo saznanja koja su u tom institutu prikupljena dugogodišnjim radom, podupiru već staru činjenicu da u našim društvima pa tako i u Hrvatskoj imamo socijalnu stratifikaciju, imamo socijalni gradijent, tako da je poznato i dokazano da oni slabijeg imovinskog stanja dakle siromašniji imaju općenito govoreći i slabije zdravlje i lošiju zdravstvenu situaciju. A najzdraviji su eto oni boljeg imovinskog stanja. I upravo javno zdravstvo ili nova doktrina javnog zdravstva ili nova stara doktrina javnog zdravstva jer je profesor Štampar već tih pojava bio odavno svjestan, još prije nekoliko desetljeća, jeste da te zdravstvene nejednakosti se mogu otkloniti unapređivanjem blagostanja cijele populacije na zadovoljavajući način. I upravo jest i zadatak ovog Sabora da donesemo takve zakone i takovu legislativu koja će unaprijediti blagostanje cijelog naroda uz naravno edukaciju i stalno upozoravanje o primjerice štetnosti pušenja ali i drugih lošijih navika kao što su alkoholizam itd. Međutim i represivne su mjere izuzetno važne jer nije dopustivo da na tržnicama šverceri javno nude na prodaju cigarete bez markica oštećujući državni proračun, ali i omogućujući maloljetnicima da te cigarete olako kupuju. I također spomenuo bih i problem subvencija za proizvodnju duhana koju ako želimo biti zaista dosljedni moramo se također dotaknuti kao što to zahtjeva i Europska komisija. Evo, hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo repliku gospođa Mirjana Ferić-Vac. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Upravo ovaj zadnji elemenat je bio misao za moju, zašto sam se javila za repliku. Ovdje su govorili medicinari i ljudi iz prosvjete. Mi silno uspijemo u prosvjeti nešto napraviti u obrazovanju. Obrazujemo ljude da dođu do određenih znanja u bilo kojem predmetu. Možda to nije ako ih učimo njemački jezik da čitaju Schillera i estetske osvrte Schillera. Ali ih do neke granice nešto naučimo. Očito da ih u ovom predmetu ne poučavamo i ne naučimo ih. Da ih naučimo znali bi barem toliko koliko je neki dovoljan u nekoj razini obrazovanja. No međutim htjela sam reći, to je jedan elemenat. Dakle, nedostaje nam toga. Nedostaje nam javnih akcija. Ali isto tako nam nedostaje onog nečega u što i organizirani kriminal, droga itd., vrlo perfidno ulaze. Što su mjere ograničavanja veće, to su lanci kriminalni kojima droga prolazi ne znam i našim područjem, perfidniji. Isto tako u tom kontekstu bi rekla dakle industrija proizvodnje, mi danas više nemamo možda naziv cigarete određene, ograničit ću se samo na cigarete na televizijskom ekranu, ali zato imamo pozdrav iz određenog grada. Neću ga sad tu nazvati zbog građanki i građana koji žive u tom gradu. Ali svi oni koji ne znaju, a mladi su ljudi u pitanju zašto nas taj grad pozdravlja? Zašto je tamo izložba knjiga? Dakle, nije akcija samo educirati i zabraniti. Akcija je i prema onima koji su našli vrlo perfidan način kako da se prezentiraju i budu atrakcija za one koje će zanimati i koji će na taj način doći do cigareta. Utoliko je to jedna konceptirana akcija i ja mislim da tu ne bi trebalo se osvrtati na proračun koji je ograničio sredstva za određene akcije ovakve vrste. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo još jednu repliku, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite!
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Nakon rasprave kolege Hranića morao sam se javiti i javno priznati, ja sam nažalost pušač. Nakon rasprave kolege Jurjevića rekao bih ja sam nažalost bolesnik. I nažalost nisam prestao pušiti, ne znam da li ću prestati pušiti. Ali sam očito jedini pušač u ovoj dvorani i u ovom Saboru koji se javio o ovoj točci da nešto kaže. Nikada nisam nikoga poticao da koristi duha, čak štoviše i svoju djecu sam pokušao odgovoriti od toga da zapale prvu cigaretu. Nakon svega što sam čuo, ja bi vas molio da mi odgovorite svi na jedno jedino pitanje. Sad sam čuo da je duhan i radioaktivan, štetan, opasan. Kako to recite mi? Droge smo proglasili zabranjenim i zabranili uzgoj indijske konoplje. Duhan je štetan, ali nijedna država zakonom dosad nije zabranila uzgoj duhana. Mi ga čak iz državnog proračuna potičemo sadnju i uzgoj duhana. Dakle, molim vas svi koji imate utjecaj u Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji, Vijeću Europe, Europskoj uniji, Ujedinjenim narodima idemo riješiti problem i pomognite meni kao pušaču. Zabranite uzgoj, preradu i prodaju duhana. Ne trebate ništa drugo zabranjivati. Zabranite tu biljku koja je toliko opasna. Neću tražiti da zabranimo uzgoj vinove loze jer u prvoj čaši je zdravlje, reče kolega. Ova druga mi se isto sviđa koja je za veselje. Do treće ne treba ići, slažem se. Dakle, u svemu ostalome smo našli nešto korisnog i dobrog, kod duhana ne. Ajmo, budimo prva država na svijetu i zabranimo uzgoj, preradu i prodaju duhana. Uštedimo milijarde, milijarde. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
… [[Govornik je naknadno uključen, ne čuje se.]] na tom tragu i na 2010. godine će se potpuno restrukturirati ako ne i ukinuti subvencije za sadnju duhana. Inače, duhan je problematičan i stoga što on naprosto ne dopušta drugim biljkama da rastu na istom tlu na kojem on raste tako da je mijenjanje plodoreda problematično, zbog toga se posljedično moraju upotrebljavati umjetna gnojiva a umjetna gnojiva upravo sadrže ove primordijalne radionuklide … [[Govornik se ne razumije.]] i uranovog niza tako da zapravo to zemljište na kojem duhan raste još daljnje obogaćujemo sa radioaktivnim elementima koje onda duhan ponovo u sebe upija i dolazimo do jednog zatvorenog kruga. Ti podaci evo postoje i za Republiku Hrvatsku jer postoji monitoring okoliša radioaktivne kontaminacije okoliša kroz koju se provodi kroz Državni zavod za zaštitu od zračenja i to su poznate činjenice. Meni osobno je vrlo drago što izgleda da iz ovih rasprava je razvidno da se tu stvara jedna velika koalicija na istom cilju a to je ako ne zabranjivanje onda iskorjenjivanje navike pušenja u Republici Hrvatskoj.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, uvaženi tajniče, kolegice i kolege zastupnici, dragi gosti na galeriji. Zaista puno je rečeno o štetnosti duhana i mislim da nema od nas nikoga tko neće podržati ovu konvenciju pa tako i ja. Puno govorimo o zabrani, međutim očito je današnja rasprava jako korisna. Evo, čuli smo jednog ovisnika o duhanu koji nije prestao pušiti ali koji je na tragu da ipak prizna da je bolesnik ali je došao do zaključka da treba zabraniti proizvodnju duhana. Naime, iz samog teksta ove konvencije je vidljivo da je svrha konvencije i njezinih protokola zaštita sadašnjih i budućih naraštaja od štetnih zdravstvenih, socijalnih, ekoloških i gospodarskih posljedica. Ovom konvencijom se Svjetska zdravstvena organizacija zaista nastoji izbori za najvišu zaštitu zdravstvenog standarda za sve ljude ovoga svijeta. Okvirna konvencija o kontroli duhana ima smjernice o kojima smo pojedinačno i govorili, međutim u cjelini one određuju i cijenu duhanskog proizvoda i smanjenje potrošnje duhana, zaštitu od izloženosti duhanskog dima, puno smo čuli o pasivnom pušenju, regulaciji sadržaja duhanskog proizvoda, javnog objavljivanja informacija o sadržaju, o regulaciji i oglašavanja i sponzorstva duhanske industrije te borbi protiv ovisnosti od čak onoga da na kutiji 50% prostora treba sadržavati i govoriti štetnosti pušenja, o štetnosti duhana. Svjetska zdravstvena organizacija, imam jedan podatak, predlaže i kaže da je do sada najkorisnija, da se najkorisnije pokazalo dizanje cijene duhana 5% svake godine. Kada govorimo o ovisnosti onda ovdje smo malo spomenuli ponudu tog duhana. Pa jedna neću je reklamirati ali tvornica duhana je 2007. godine prodala 14,6 milijardi cigareta. Dakle, milijardi cigareta. Od toga moram reći da je 51% izvezla. Međutim, u našoj državi proizvodi se 10 milijuna kilograma duhana, dakle ili jedna trećina proizvodnje pšenice. Dakle, ipak je korisnije proizvoditi pšenicu nego duhan koji još na svu štetu sufinanciramo kao i europske zemlje ali u nadi ovih svih mjera vjerujem da ćemo to prestati. Katastrofalan je podatak da u svijetu umire 5 milijuna ljudi od posljedica pušenja, da 1,3 milijardi ljudi puši. Međutim, u Republici Hrvatskoj puši svaka treća osoba, 34,1% muškaraca, 26,6% žena. Hrvatskoj se konzumira 2 tisuće i 86 cigareta po stanovniku godišnje što je iznad prosjeka u Europskoj uniji gdje je cifra tisuću 673 cigarete. I naročito je zabrinjavajuće, evo gore su naša djeca, podatak da čak 32% dječaka i 27% djevojaka u dobi od 15 do 19 godina u Republici Hrvatskoj stalno puši. Svjetska zdravstvena organizacija upozorava da će osobe koje počnu pušiti u doba adolescencije umrijeti od posljedice duhana, dima čak danas 20 do 25 godina prije od onih koji nisu nikada zapalili cigaretu. Djeco, nemojte pušiti. Pušenje duhana, ovdje govorimo da li se svrstava u bolest ili ne. Pa ono se zaista svrstava u bolesti ovisnosti i to je po međunarodnoj klasifikaciji bolesti ozljeda i uzroka smrti svrstano pod šifrom F17.0 sa nazivom "Duševni poremećaj i poremećaj ponašanja vezan uz pušenje duhana". Dakle, tu zaista nema onda ni dileme, ne treba se kolega bojati jer je to već tako i klasificirano. Većina nas je svjesna štetnosti pušenja i naročito je izraženo u trudnoći što je nekoliko zastupnika reklo, međutim ja bih rekla da su trudnoća i dojenje ogroman razlog za prestanak pušenja. Duhanski dim sadrži 4 tisuće različitih kemijskih sastojaka od toga više od 40 ih je dokazano kancerogenim. Čestice dima djeluju toksično, genotoksično, mutageno, kancerogeno, teratogeno, zahvaća sve organske sustave. Ono mijenja koncentraciju krvi najmanje deset hormona. I zamislite u tom sustavu šta se dešava onda u našem organizmu. U trudnoći nikotin uzrokuje vaso konstrikciju, sužava krvne žile, dakle smanjuje protok kroz maternicu a posljedica toga je smanjenje proteka krvi i kroz bebu, dakle, kroz fetus. Ugljični monoksid se 200 puta više i sposobnije se vezati na hemoglobin nego kisik. Dakle, to dijete nema kisika, ne može disati. Žena koja puši jedno čak i do dvije kutije cigareta što nije kod nas rijedak slučaj smanjuje protok plodu za 60%. Nakon dvije popušene cigarete za dvije i pol minute povećava se krvni tlak, ubrzava se srčana akcija u majke i nakon pet minuta ubrzava se i rad srca fetusa. Posljedice djelovanja duhanskog dima nisu bezazlene, upozoravam dvostruko se povećava rizik i od ranog sponatanog pobačaja, od privremenog, prijevremenog porođaja povećane su urođene anomalije, da vam ne govorim kakove, veći je perinatalni mortalitet, povećana je mogućnost iznenadne smrti djeteta, a ako sve se i izbjegne pušenje smanjuje na kraju i produkciju mlijeka. Kod beba ona prouzročuje slabost, povraćanje i trbušne bolove. Dakle i dojenje, nakon što sve to prođete i dojenje je jedan od razloga za prestanak pušenja. I nećemo stati na tome nego i dalje postoje studije u poremećaju u intelektualnom razvoju djece, imaju niži kvocijent inteligencije zaostaju 4 do 5 mjeseci u čitanju, računanju itd., itd.. Pušenje smanjuje mogućnost začeća i rađanja zdravog djeteta. Ovdje nisam govorila o karcinomu pluća o kroničnoj opstruktivnoj bolesti i drugim problemima koje izaziva pušenje, ali sjetimo se toga i kada govorimo o populacijskog politici. Sve upućuje da nakon ovoga Prijedloga zakona o potvrđivanju Konvencije o nadzoru nad duhanom, donesemo što prije Zakon o izmjeni i dopunama zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda, jer zaista ako na jednom stolu piše da možemo pušiti a na drugom da ne pušimo da taj dim je bez nikotina i bez drugih kemijskih sastojaka. Pušač živi kraće, obolijeva češće i unatoč svemu svi skupa smo u društvu zaista tolerantni na problem pušenja. Najveći broj od pušaća i kada se odluči da prestane pušiti to ustvari i ostvari, u pet dana oslobodi se od nikotina, ali ne oslobodi se one ovisnosti koja ga prati. Sve pohvale našem gospodinu Andriji Štamparu. I ovdje bih spomenula, što nismo u ovim raspravama spomenuli, a to je zagrebačka poznata škola nepušenja, koju je osnovao, mislim prof. Hudolin, i koja još danas postoji i koja uspješno radi i koja ima izuzetne rezultate. I nakon svega, zaista bih rekla da je cigareta jedini legalni proizvod koji ubija. Molim vas prestanite pušiti. Hvala.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, pa evo kratko ću replicirati sa par riječi gospođi Karmeli Caparin jer dolazim iz Županije koja je najveći proizvođač duhana u Hrvatskoj i koja je zapravo možemo reći da je po nekakvoj ocjeni stručnjaka drugi u Europi po kvaliteti proizvedenog duhana koji se proizvodi u … [[Govornik se ne razumije]] županiji. Podržavajući ovaj tekst konvencije o kojem danas raspravljamo, zasigurno štetnost duhanskih proizvoda, i sam sam pušač pa znam koliko mi šteti i koliko problema sa dišnim putevima čovjek ima. Iako apstiniram od pušenja u vrijeme korizme, znam kako je lakše disati, kako je lakše se odnositi prema obavezama dnevnima i životnima kada čovjek ne puši. Ali moram naglasiti i ono što želim danas u ovoj replici vama i reći da proizvođači duhana sa Podravskog i … [[Govornik se ne razumije.]] zasigurno žive od toga, od te proizvodnje da su svoja gospodarstva bazirali na toj proizvodnji. I da nije u konačnici apsolutno što sam čuo na današnjim raspravama, sigurno da druge biljke ne mogu rasti na zemljištima gdje raste duhan. To je ono što želim objasniti. Najprije duhan je specifična biljka koja raste na pjeskovitim tlima i to su specifična tla baš u podravskom bazenu, zemlje pijesku na kojima on raste. Kada ćemo provesti projekt navodnjavanja našeg … [[Govornik se ne razumije.]] bazena i zemljišta ne njemu, zasigurno ćemo moći preorijentirati poljoprivredna domaćinstva na nove proizvodnje i tada će duhan vjerojatno pomalo biti i proizvod koji će, o kojem neće poljoprivredna domaćinstva ovisiti i pomalo će se smanjivati njegova proizvodnja pa tako i na državnom nivou. Ali ostaje pitanje da multinacionalke koje žele i naše tržište potkrijepiti, zasigurno koje imaju lobiste u Europskoj uniji i svagdje drugdje, žele ugasiti našu proizvodnju, našu preradu i žele osvojiti naše tržište bez obzira koliko je ono veliko i koliko svijest naših pušaća i nepušača radi na tome. Zapravo moramo računati i na dobit koja proizlazi iz cigarete koja je ekstra dobit.
Hvala. Odgovor na repliku gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Hvala na ovoj replici, kolega kažete da znate koliko je pušenje štetno. Vi ne znate koliko je štetno jer i dalje pušite, ali ja vas molim da onda prestanete pušiti. A što se tiče naših ljudi koji su dobivali poticaj i koji u vašem kraju proizvode duhan, ja vjerujem da ćemo stvoriti tako nove uvjete, da ćemo proizvoditi neku drugu kulturu a ovu koju proizvodimo upravo da ćemo prodati i tim lobistima za duhan. Hvala.
Hvala lijepa. Još zaključno u ime predlagača. Gospodin Ante Zvonimir Golem, državni tajnik. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Razmišljajući što u završnoj riječi reći mogu, mogu reći jednu stvar, evo prozvan sam da sam ovdje u ministarstvu sada već tri godine i da mogu pratiti nešto pa se osjećam onda prozvanim da kažem da je veliko zadovoljstvo danas biti ovdje i čuti da postoji jedno veliko jedinstvo o jednoj stvari, o jednoj takvoj pošasti kako sam priželjkivao i kada smo predavali izvješća recimo o suzbijanju i postupcima suzbijanja droga, da dobijemo isto takvo jedno jedinstvo što treba napraviti. Osobno smatram da su otvorena ovdje prava pitanja. Međutim, da se neće danas zaključivanjem ove rasprave ta pitanja prestati postavljati ili onemogućiti da ta pitanja postavite. Jer kao što je ministar zdravstva javno već rekao iza ovog dakle, potvrđivanja ove Konvencije, načelno preuzimanje obaveza, vrlo brzo pred vama naći će se i prijedlog Vlade Republike Hrvatske za zakon kojim bi se određene odredbe ove Konvencije upravo mogle primijeniti u praksi. Kada postavite pitanje da li je Vlada zadovoljna ili da li sam ja osobno možda zadovoljan sa onim što je postignuto mogu reći otvoreno jasno i glasno jesam. Jer ćete mi dozvoliti da malo vas možda kroz sliku kako ja to vidim uvedem u jedan dio bliske prošlosti koje se apsolutno svi sjećamo. Mi se sjećamo jako dobro da je bila apsolutno prihvatljiva situacija da u tramvaju, u autobusu, u školi, za vrijeme odmora se zapali cigareta. Da to nije bilo ništa strašno ako se recimo u doba dok sam ja išao u osnovnu školu u jednoj manjoj sredini tu u sjeverozapadnom dijelu Hrvatske, da je učitelj normalno kad je završio sat izašao van zapalio cigaretu, da je to bilo isto sasvim normalno u bolnici vidjeti da hoda doktor hodnikom i da je zapalio cigaretu, da nikome to nije smetalo. Da u tom trenutku možda je bilo bar onih što smo mi znali govoriti ovako malo u šali finig noseva kojima je malo smetalo eto taj smrad, smrdi u zavjesi, smrdi u ne znam čemu. Ali suštini nije. Nemam puno godina, pa ne smatram da je prošlo puno vremena i danas kad pogledam vidim da pušenje postaje apsolutno društveno neprihvatljiva radnja, gdje postoje tri skupine ljudi u kojima smo usmjerili sve svoje aktivnosti. Jedna skupina je onih koji sigurno nikada neće početi pušiti, ali kojima smo rekli nije samo za vaše zdravlje to što vi nećete početi pušiti, nego je za vaše zdravlje i to da ne budete pokraj onih koji puše. Da one koji puše maknete od sebe i kažete oprostite gospodo, pustite meni disati ako već sebe hoćete trovati. Usmjerena je prema onima koji još kao što su recimo mladi u doba traženja svog identiteta nešto što postaje in. In je zato što je zabranjeno. Da počinjemo prihvatat da njima usmjerimo sve težnje i da njih zaustavimo u tom jednom sustavu, znači ulasku u pušenju. Tu ćemo imati i najveći test cijeloga sustava. Tu ćemo imati najveći test i zakona i podzakonskih akata i tribina i svega. Ali upravo u tom dijelu ako uspijemo na tom dijelu. I treća je jasno skupina ljudi koji su eto ponekad ne svojim znanjem, jer ja moram reći postalo je jedno vrijeme čak jedna ružna teorija, a to je da u nekim situacijama pušenje čak i pogoduje. Pa je recimo prisjetit ću 18. stoljeće još nije bilo anestezije, pa se govorilo da se nikotin iz cigarete koristi da bi se bolesniku relaksiralo ga da bi ga se moglo operirati. Znači, čak medicinska upotreba nikotina u takvo doba. Jasno da se pokazalo to pogrešnim. Jasno da se to pokazalo štetnim. Jasno da to danas ne smije ni u kom slučaju biti niti jedan promil nekakvog razloga da netko kaže da bi počeo pušiti ili ne bi počeo pušiti. I to je apsolutna šteta u tome. I zato mogu reći da danas kada uđemo u Hrvatski sabor, kad uđem u tramvaj, kad prođem Jelačić placom sve manje i manje ćete vidjeti da ljudi stoje sa strane, puše, da ljudi u tramvaju zapale. Ne hodaju sanitarni inspektori tramvajem nije to poziv da netko počne pušiti ali ne hodaju. Zašto? Nema ni potrebe, zato što i putnici u tramvaju jednostavno izoliraju nekoga tko bi recimo sad izvadio cigaretu i zapalio. Pa ja sam išao u školu i uredno u tramvaju se vozio sa takvima. Znači, velika je svijest narasla. Da li je pitanje naplaćenih kazni neko mjerilo? Nije. Kaznene mjere trebale postojati da utječu kako sam ja naveo recimo tri kategorije, a mogli bi to još u potkategorije da na određenu skupinu ljudi utječemo i kaznama, da možda okorjele i sve ostalo. Ali svi ste danas rekli ono ključno, a to je preventiva i tu se kao i liječnik apsolutno slažem i drago mi je čuti. Iduće godine slavimo i 60 godišnjicu i Svjetske zdravstvene organizacije i slavimo i dakle osnivanje Svjetske zdravstvene i nadam se da će biti ona posvećena kako je već rečeno liku i djelu profesora Andrije Štampara i drago mi je da čujem da se stalno govori o profesoru Štamparu. I zato kažem, nemojmo toliko gledati je li zakon donesen jučer ili prekjučer. Mogao je biti. Zakon je donesen '99. godine. Da li se on primjenjuje? Pa jasno da kad bi se zakon apsolutno primjenjivao možda mi danas ne bi o okvirnoj konvenciji niti raspravljali. Kao što kad bi se Zakon o sigurnosti prometa primjenjivao vjerojatno nam ne bi ljudi stradavali na cesti. Ali očigledno je da imamo odgovornost i prema ljudima, da provodeći u jednom dijelu zakon i etapnim dijelom dižući svijest s jedne strane, radeći na preventivnim mjerama jasno da uz te mjere uzmemo i kaznene mjere i da na neki način pokušamo to jednostavno zaustaviti. I zato mogu reći svjesni ste da svako malo u medijima čujete o akcijama Hrvatske policije, čujete o velikim zapljenjama, o radnjama. Jasno da neće se iznositi i nije vijest u javnosti hvatanje po tržnicama dilera kako hoćete zvati ili kako god koji prodaju šteku, dvije cigarete. Jer to je redoviti policijski posao. Ali jasno je da kada se dogodi jedna veća akcija što je sve češće i češće i gdje je kontrola granice između ostalih jako dobra jasno da se objavi i vidite da se radi na području dakle i kontroliranja i iskorjenjivanja crnog tržišta. Hoćemo li uspjeti? Pa nemojmo se zavaravati! Uspjet ćemo ga smanjiti na najmanje moguće mjere, ali ipak toliki idealista nisam da mislim da ćemo to ikad moći zatvoriti. I zato smatram da u skorom tijeku kada pred vas dođe i Prijedlog zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda kojem će osnovna namjera biti nikome ne naškoditi, ni gospodarstvu, ni ugostitelj, nitko nego osigurati upravo ono za što se borimo i u prvoj fazi znači smanjenje i duhanskog dima i štetnosti duhanskog dima i koji će sigurno biti takav da će uvijek moći tražiti poboljšanja. Ali opet s druge strane biti takav da će osigurati da u realnom vremenu bude i provediv na korist građanima, da ćete ga sa jednakom voljom podržati kao i danas. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. Prelazimo na glasovanje po drugim točkama dnevnog reda. Prvo je Prijedlog zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Tko je za? … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] E to ćemo sljedeći put, upozorit ću. … [[Upadica se ne čuje.]] Sljedeći put 26., pripremite svi ključiće jer više tolerancija je maksimalna. Dakle, tko je za? Hvala. Protiv? Tko je protiv duhana? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je prijedlog zakona prihvaćen jednoglasno sa 129 glasova.
Gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Iako je Crveni križ nazočan na području Republike Hrvatske već 130 godina službeno je Hrvatski Crveni križ u novoj Hrvatskoj državi priznat 26. listopada '91. godine suglasnošću hrvatske Vlade za osnivanjem Nacionalnog društva Crvenog križa. U svibnju '92. godine Republika Hrvatska službeno je prihvatila i odredbe Ženevske konvencije iz '49. i dopunske protokole iz '79. godine. Prihvaćanjem ženevske konvencije Vlada Republike Hrvatske jamčila je pred međunarodnom zajednicom izvršavanje obveza koje se nameću radi potreba nesmetanog rada Hrvatskog crvenog križa kao dijela međunarodne organizacije Crvenoga križa. Vjerujem da je svima poznat doprinos Hrvatskog crvenog križa u novijoj hrvatskoj povijesti, međutim sigurno nije na odmet ponoviti možda nekoliko bitnih podataka. Tijekom Domovinskog rata Hrvatski crveni križ je kao civilni partner Vlade Republike Hrvatske sudjelovao aktivno u zbrinjavanju prognanika i izbjeglica te pružao redovitu pomoć u prosjeku za približno 600 tisuća osoba godišnje. Najviše se to odnosi na 1990., 1992. godinu kada je redovitu pomoć primalo čak 750 tisuća osoba što je činilo u tom trenutku oko 17% stanovništva koji su boravili na području Republike Hrvatske. U tim ratnim godinama kroz razne programe pomoći od materijalnih, hrane, higijenskih artikala i sl. do psihosocijalne pomoći stradalnicima utrošeno je više od 6 milijardi kuna. Kolika je bila uloga Hrvatskog crvenog križa u pomoći oko traženja nestalih, zatočenih branitelja i civila kao i pomoć oslobađanju branitelja i civila, najviše mogu reći upravo oni kojima je ta pomoć pružena te njihove obitelji kojima je u većini slučajeva Hrvatski crveni križ bio jedini vjerodostojni kontakt izvan kazamata u kojima su se nalazili. Moram ovdje spomenuti jedan od programa koji je postao praktički svakodnevnica u radu i gdje se na najbolji mogući način očituje ljudska humanost i potreba za nesebičnom pomoći nepoznatima kojima je ta pomoć potrebna, a to je sustav dobrovoljnog darivanja krvi, koje prikupljanje je organizirano upravo preko Hrvatskog crvenog križa i čiji ugled je apsolutno jamstvo da će ta pomoć kao i druge pomoći stići upravo onima kojima je to neophodno i od životne važnosti. Danas Hrvatski crveni križ djeluje kroz 130 društva u Republici Hrvatskoj, razgranatim na principima podjele prema područnoj državnoj ili lokalnoj samoupravi te svoje aktivnosti i uz humanitaran rad usmjeruje ka pripremama za djelovanje u većim katastrofama, provođenje edukacijskih, preventivni i socijalnih programa prema osnovama pokreta Crvenog križa, promocije međunarodnih humanitarnih prava te drugim programima pomoći u društvu. Posebno se mora istaknuti da je predan rad čelništva i svih volontera Hrvatskog crvenog križa uz svestranu podršku Vlade Republike Hrvatske doveo do jedne priznate situacije, da je jedna organizacija kao što je Hrvatski crveni križ od primatelja međunarodne pomoći od strane raznih srodnih društava svijeta postao davatelj pomoći srodnim društvima u svijetu kojima to treba i to nam svima skupa služi na čast. 130 godina ovog humanitarnog rada koji je teško sažeti u nekoliko riječi, vrijedi obilježiti na kvaliteta način te Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru donošenje odluke o proglašenju 2008. godine "godinom Hrvatskog crvenog križa". Aktivnosti oko obilježavanja godine Hrvatskog crvenog križa organizirale bi se u organizaciji i pod pokroviteljstvom Hrvatskog sabora, Vlade Republike Hrvatske, Ureda predsjednika Republike, Hrvatskog crvenog križa te drugih uglednih institucija i pojedinaca u Republici Hrvatskoj vodeći se misli kako je prihvaćanje ovoga prijedloga zapravo javno priznanje i Hrvatskom crvenom križu i tisućama anonimnih dragovoljaca koji su svoju nesebičnost pokazali u humanitarnom radu vjerujući u dignitet i čast Hrvatskog crvenog križa. Zahvaljujem.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za zakonodavstvo, gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče. Odbor za zakonodavstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 3. zajedničkoj sjednici održanoj 21. veljače 2008. godine raspravljali su o Prijedlogu odluke o proglašenju 2008. godine "godinom Hrvatskog crvenog križa" u Republici Hrvatskoj. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav većinom glasova, jednoglasno i Odbor za zakonodavstvo jednoglasno sa 10 glasova za, podupiru donošenje ove odluke. Na tekst odluke odbori podnose sljedeći amandman. Prvo na točku 2. U točci 2. stavku 1. riječi: "u koji će se imenovati" zamjenjuju se riječima: "kojega čine", a u stavku 2. riječi: "osnivanju i imenovanju članova počasnog odbora" zamjenjuju se riječima: "osnivanju i broju članova te imenovanju članova počasnog odbora iz reda uglednih pojedinaca te organizacija i institucija iz stavka 1. ove točke". Obrazloženje: Kako bi se otklonilo dakle rješenje prema kojem bi Vlada davala prethodno mišljenje o izabranom predstavniku Hrvatskoga sabora, Vlade Republike Hrvatske i Ureda predsjednika Republike Hrvatske amandmanom se uređuje izričaj tako da se prethodno mišljenje daje glede broja članova i prijedloga za imenovanje uglednih pojedinaca i predstavnika uglednih organizacija i institucija u Republici Hrvatskoj. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba Hrvatske narodne stranke gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici hrvatske Vlade. Nema mnogo prigoda kao što je ova u kojoj će se vjerojatno i predstavnici pozicije i predstavnici opozicije složiti da je organizacija o kojoj razgovaramo jedna od onih uzora i onih okvira djelovanja u kojima možemo prepoznati ogledalo na neki način ljudske savjesti i svijesti našega društva. Hrvatski crveni križ doista može reći da je punim plućima počeo raditi kao nacionalno društvo praktički tek nakon osamostaljenja Republike Hrvatske, no međutim ne treba raskidati tradiciju koja je itekako vrijedna, duga 130 godina. To je nešto što je na ponos i Hrvatskom crvenom križu i svim onim aktivistima, a čini mi se d ih se može mjeriti u milijunima, koji su kroz ovih 130 godina imali pa onda i iskoristili priliku svoga aktivnoga djelovanja za opće dobro. Crveni križ ima misiju koja vrijedi i u doba rata i u doba mira. Na žalost tek u doba rata pokazuje se sav kapacitet, sposobnost i mogućnosti jedne velike humanitarne organizacije kao što je Crveni križ, ali je činjenica da je u doba Domovinskoga rata Hrvatski crveni križ doista pokazao da svoju misiju može ispuniti punim kapacitetom. Činjenica je također da svako društvo negdje na margini taloži probleme o kojima glavnina nas, malo vodi računa. Činjenica je da Hrvatski crveni križ jest jedna od organizacija koja upravo u takvim situacijama budi savjest društva i upozorava nas da postoje ljudi koji su nesebični s jedne strane pomoći, a s druge strane da su još mnogi ljudi u nevolji i u prilici da im pomoć treba. Spominjali su se i ovdje neki od poslova koje Hrvatski crveni križ radi za opće dobro, pa je jedna od najvažnijih aktivnosti koja već sad u Hrvatskoj ima 55 godišnju povijest, dobrovoljno davanje krvi. No, Hrvatski crveni križ nije samo organizacija koja organizira prikupljanje krvi i aktivno spašavanje života nego organizira i same dobrovoljne darivatelje. I ne samo to, nego na jedan način aktivno društveno valorizira tu njihovu humanitarnu, altruističku ulogu. I zahvaljujući njemu mnogi su gradovi u Republici Hrvatskoj donijeli određene propise kojima stimuliraju dobrovoljno darivanje krvi. Nažalost, još je uvijek mnogo siromašnih ljudi u našemu društvu, pa se i Hrvatski crveni križ kroz svoja područna društva mora nažalost baviti i ublažavanjem siromaštva. Znam iz prve ruke kako to izgleda jer u nekim gradovima u suradnji lokalne samouprave i područnih ureda odnosno Organizacija crvenoga križa djeluju i pučke kuhinje. Ne zaboravimo, one su još dio naše svakodnevice. U tome smislu pozdravljam prijedlog da 2008. godine bude godina Crvenoga križa i u ime Hrvatske narodne stranke pozivam da iskoristimo tu prigodu dvostruko. Da se prisjetimo učinaka Hrvatskoga crvenoga križa u svojoj 130 godišnjoj povijesti, ali i da iskoristimo tu prigodu ujedno i za popularizaciju rada za opće dobro. Hrvatski crveni križ jedna je od organizacija takvoga tipa, hvala Bogu ne i jedina. Ima ih mnogo, ali svakako najveća, s najdužom tradicijom, najbolje organizirana. Neka ovo bude povod da u javnosti promičemo još više pa i mi osobno kao zastupnici iz ovoga Sabora sudjelujući na različitim aktivnostima na obilježavanju godine Hrvatskog crvenog križa kako bi se popularizirao rad za opće dobro kao nešto što možemo dati svi neovisno o tome imamo li ekonomskih mogućnosti ili ne, jer u ovome konkretnom slučaju prvo što se daruje uvijek je ljubav. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o Prijedlogu Odluke o proglašenju 2008. godine godinom Hrvatskog crvenog križa i sa zadovoljstvom podržava ovaj prijedlog. Prve dragovoljne udruge u Hrvatskoj djelovale su na međunarodno prihvaćenim načelima pokreta Crvenog križa i osnovane su 1878. godine u Zadru, Zagrebu i Dubrovniku. Zadarska ustanova "Domoljubne zadruge dalmatinske od gospoda" na potporu ranjenim i bolesnim vojnicima 22. listopada 1878. prva dobiva suglasnost tadašnjih vlasti za svoje humanitarno djelovanje. Od tada povijesno Hrvatski crveni križ djeluje na našim prostorima. 10. listopada 1991. godine Hrvatski crveni križ objavljuje odluku o osamostaljivanju i traži od Međunarodnog odbora Crvenog križa da mu se prizna punopravno članstvo u međunarodnog pokretu Crvenog križa na osnovi djelovanja i ispunjavanja svih uvjeta potrebnih za priznanje. U ovom Visokom domu 19. studenog 1991. godine donosi se i Zakon o Hrvatskom crvenom križu. Međunarodni odbor Crvenog križa 1993. godine priznaje Hrvatski crveni križ za punopravnog člana pokreta, a zatim Međunarodna federacija društva Crvenog križa i Crvenog polumjeseca prihvaća Hrvatski crveni križ u punopravno članstvo. Time Hrvatski crveni križ postaje zaista važan međunarodni subjekt. U novijoj povijesti od 1991. do 1998. godine, Hrvatski crveni križ kao humanitarna organizacija pruža pomoć stotinama tisuća stradalnika rata, pomaže 490 tisuća prognanika, izbjeglica i drugih žrtava ratnih stradanja. 1992. godine Hrvatski crveni križ je pomogao 751 tisuću osoba, 17% cjelokupne hrvatske populacije. Za potrebe zdravstva Hrvatski crveni križ je prikupio više od 1,1 milijun doza krvi. Služba traženja je prihvatila i distribuirala više od 1,5 milijun obiteljskih poruka, obradila je 28 tisuća 700 zahtjeva za traženje nestalih osoba. U međunarodnim krugovima Program povratka raseljenih osoba kroz kojih se 130 tisuća ljudi vratilo svojim domovima ocijenjen je kao jedini uspješan proces povratka u Europi nakon Španjolskog rata. Dakle, osoba i povratka osoba drugih nacionalnosti. Kroz teška razdoblja hrvatske povijesti Crveni križ je imao izuzetnu ulogu provodeći brojne aktivnosti uz pomoć velikog broja volontera, ali na temeljnim načelima humanosti, nepristranosti, neutralnosti, neovisnosti, dobrovoljnosti, jedinstva i univerzalnosti. To znači i biti dostupan svima uz provođenje humanitarne djelatnosti na cijelom teritoriju. Hrvatski crveni križ je 130 godina u službi humanosti i svojim aktivnostima ima zapaženo mjesto u našem društvu te izniman međunarodan ugled. Klub Hrvatske demokratske zajednice zahvaljuje svima u okviru Hrvatskog crvenog križa na svemu što su učinili, čestita na 130 respektabilnoj obljetnici podržavajući Prijedlog Odluke o proglašenju 2008. godine godinom Hrvatskog crvenog križa. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite!
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Prvo, dozvolite mi da u ime Kluba zastupnika SDP-a i u osobno ime zahvalim prvo svim našim građanima, svim tim samozatajnim ljudima koji su a njih ima po obrazloženju barem 500 tisuća, koji su svojim altruističkim djelovanje, svojim humanim djelovanjem pomogli svima onima koji su bili potrebiti tijekom ovih niza desetljeća. Drugo, zahvalio bih se također u ime kluba i u osobno ime čelništvu Hrvatskog crvenog križa, ne vidim tu gospodina Javornika koji je 91. preuzeo zajedno sa svojom upravom preuzeo i sjajno vodio Hrvatski crveni križ tijekom ovih sedamnaest godina. Dakle, hvala im i građanima i čelništvu Crvenog križa. Tijekom svoje 130. godišnje povijesti Hrvatski crveni križ je djelovao u nizu društvenih državnih uređenja od monarhija, kraljevina, socijalističkog sustava do današnje slobodne države Hrvatske. Ali ono što je cijelo vrijeme konstanta Hrvatskog crvenog križa je imao uvijek iste ciljeve, altruizam, humanitarno djelovanje zauzimajući se za čovjeka, za osobu kojoj je potrebita pomoć. Svibanj 92. su mnogo mojih prethodnika spomenuli. U svibnju 92. je Hrvatska priznata od Ujedinjenih naroda, postala je punopravna članica Ujedinjenih naroda, u svibnju 92. Hrvatski crveni križ je također sukcesijom također postala članica navedenih međunarodnih ugovora. Ja se sjećam svibnja 92. jer kad sam se skinuo iz hrvatske vojske vratio se u bijelu kutu, vratio se poslu svome, svom poslu na Rebru, dakle taj svibanj 92. em smo postali punopravna članica UN-a, em smo postali kao HCK, dakle postali punopravna članica i time je priznat kontinuitet tijekom 130 godina. Prema tome, u to vrlo bremenito vrijeme Hrvatski crveni križ je napravio jako puno. Danas 2008. treba se okrenuti ono što su i naveli u svojoj misiji a to je doprinos između ostalog unapređenju i zaštiti zdravlja, pa ću sad govoriti i kao građanin i kao liječnik. Dakle, sukladno 55 godina dobrovoljnog davatelja krvi moram biti iskren da smo ponosni svi zajedno na naše prvo ljude koji daju dobrovoljno najdragocjeniju tekućinu na svijetu, a drugo na našu sjaju transfuziološku službu zahvaljujući kojoj ima izrazito malo incidencije zaraznih bolesti dakle prenosivo krvlju, tipa HIV, hepatitis-B i hepatitis-C. I jako je dobro i klub SDP-a apsolutno daje potporu Hrvatskom crvenom križu u svojoj misiji daljnjeg unapređenja i zaštite zdravlja, poticanja solidarnosti i ublažavanja ljudskih patnji. 1928. ćemo slaviti pedeset godina Hrvatskog crvenog križa, 28., tko zna gdje ćemo biti 28. Možda će neki od nas sjediti ovdje, ali u svakom slučaju ako nastave se ovakvi demografski pokazatelji 1928. svaki četvrti građanin Hrvatske će biti stariji od 65 godina. To je podatak koji nije simpatičan. Svaki četvrti građanin će biti stariji od 65 godina ako nastave ovakvi demografski pokazatelji s jedne strane izrazito relativno niski broj novorođenih a nažalost izrazito velika morbiditet i mortalitet. To je razlog više da se Hrvatski crveni križ uključi u unapređenje zaštite zdravlja, dakle osobito dobrovoljnog davatelja krvi. Ja uopće ne dvojim da će na tragu 1. točke i državna administracija i Ministarstvo zdravstva početi javno zdravstvene akcije, primjerice virusom prenosivih bolesti, primjerice epidemijom koja nam možda prijeti. Govorili smo malo prije o pušenju koje se nadam da odlazi, govorili smo o našoj djeci koje više nema gore, o njihovom nažalost eksperimentiranju s alkoholom, eksperimentiranju s drogom iako sam kako sam ja čuo na Odboru za zdravstvo kolega Javornik i Hrvatski crveni križ će pokrenuti velike akcije upravo na važnost ukazivanja konstantne, stalne i trajne opasnosti o eventualnom konzumiranju droga. Stoga ću podsjetiti na prvu točku dvije industrije koje su obilježile 20. stoljeće, donijele su neke dobre, neke loše. Prvo je prehrambena industrija, drugo je duhanska industrija. Duhanska je donijela kao što vidimo loše. Prehrambena je donijela puno dobroga ali nažalost posljednja dva desetljeća zahvaljujući fast foodu ili hrvatski brzogriznoj hrani je dovela do toga da imamo epidemiju pretilosti kako u Europi tako u Sjedinjenim Američkim Državama i Hrvatskoj. I zato je Svjetska zdravstvena rekla prošlu godinu proglasila Godinom borbe protiv pretilosti, dakle godinom ukazivanja na te loše strane ako smo već završili, apsolvirali duhansku okrenimo se prema ovoj drugoj industriji a to je prehrambena industrija. Dakle, još jednom. Klub zastupnika SDP-a će podržati da se ova godina proglasi godinom borbe odnosno godinom Hrvatskog crvenog križa. Još jedanput zahvaljujem svim našim građanima na njihovoj humanosti, altruizmu, na svemu onome što svakodnevno samozatajno rade za one koji su potrebiti. Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče.
Hvala lijepo. U ime kluba HSS-a gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče. Prije svega želim uputiti čestitke predstavnicima Crvenog križa Republike Hrvatske na obljetnici koju slave i izraziti u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke podršku proglašenja 2008. godine Godinom Crvenog križa. Obzirom da evo često bar na području svoje Sisačko-moslavačke županije imam priliku sudjelovati na skupštinama Crvenog križa moram reći da tamo se doista okupljaju iznimni ljudi, samozatajni ljudi koji su spremni pomoći u svakoj prilici i rijetko to ne ističu već dakle svaki puta kad je god moguće uključuju se u javne akcije i pomažu onima koji su u potrebi. I naravno da je to izuzetno važno jer mogli smo čuti mnogo puta da ovom zemljom hodaju živi i mrtvi ljudi i upravo oni živi razlikuju se od mrtvih po tome što živi primjećuju potrebe svojih bližnjih, dakle onih koji žive tu, koji imaju određenih problema. Ljudi koji rade u Crvenom križu, ljudi koji su volonteri Crvenog križa svakako zaslužuju sve moguće pohvale jer godinama naporno samozatajno ulažu sebe, svoje slobodno vrijeme pa i svoje obitelji da bi pomogli drugima. Svako nacionalno društvo Crvenog križa pa tako i Hrvatski crveni križ definiran je i zakonom kao ustanova, institucija od posebnog interesa i skrbi zemlje u kojoj djeluje pa se to odnosi i na Hrvatski crveni križ. Iz te definicije proizlazi da nacionalno društvo Crvenog križa djelujući potpuno nezavisno u skladu s načelima pokreta Crvenog križa uvijek predstavlja Vladinu humanitarnu agenciju prvog izbora baš kao što je to i Caritas kad je riječ o humanitarnim i milosrdnim organizacijama prvog izbora katoličke crkve. U 2008. godini Hrvatski crveni križ obilježava 130.-tu godišnjicu svog postojanja i djelovanja u Hrvatskoj i to je zasigurno iznimna obljetnica. Posebno ako se prisjetimo ratnog razdoblja gdje je Hrvatski crveni križ uložio velike napore, gdje je bio partner Vladi Republike Hrvatske u zbrinjavanju prognanika i izbjeglica. Ali gdje je također pribavljao hranu, higijenske potrepštine, sve ono što je bilo potrebno za funkcioniranje ljudi od odjeće, pa do raznih drugih potrepština. U istom tom ratnom razdoblju Hrvatski crveni križ pomagao je u traženju nestalih i zatočenih osoba, branitelja i civila. I prema mojim informacijama upravo je Crveni križ uspješno riješio preko 10 tisuća otvorenih predmeta za traženje osoba i spojio razdvojene obitelji. Odmah po prestanku aktivnog sukoba, Hrvatski crveni križ započinje programe usmjerene na upozoravanje opasnosti od mina i ublažavanju ove opasnosti, u okviru kojih obučava povratnike i stanovništvo u blizini ratnih bojišnica, o ponašanju u slučaju pronalaženja minsko eksplozivnih sredstava. Ovim programima tijekom nekoliko godina obuhvaćeno je preko 700 tisuća naših sugrađana. Ovog trenutka Hrvatski crveni križ djeluje na četiri područja, naravno sve u skladu sa preporukama međunarodne federacije Crvenog križa a to je prije svega pripreme za djelovanje u katastrofama, pomoć u provođenju zdravstveno edukacijskih preventivnih socijalnih programa. Isto tako promocija međunarodnog humanitarnog prava ljudskih prava a Hrvatski crveni križ je u tom smislu uspostavio i 12 programskih cjelina u okviru kojih provodi preko 40 programa. Svi mi imamo prilike možda najjasnije vidjeti ulogu Crvenog križa upravo kroz prikupljanje doza krvi. Ali isto tako i pri obučavanju u prvoj pomoći. Možda nešto manje poznate aktivnosti Hrvatskog crvenog križa su pomoć koju Hrvatski crveni križ organizira za stare i nemoćne osobe u njihovim obiteljima, u njihovim kućama. I taj program se provodi na 33 lokacije u Republici Hrvatskoj. Također Crveni križ ima značajnu ulogu u razvoju same lokalne zajednice diljem Republike Hrvatske, ali isto tako i u javno zdravstvenim programima, kao što su pročišćavanje bunarskih voda. Naravno da sam Hrvatski crveni križ je također dao značajan doprinos kada je riječ o pomoći tražiteljima azila, znamo da u lipnju 2006. godine je Ministarstvo unutrašnjih poslova uspostavilo prihvatilište za traženje azila u Kutini i tu je Hrvatski crveni križ imao značajnu ulogu u pružanju i organiziranju prehrane, smještaja i psihosocijalne pomoći ali i u organiziranju ostalih socijalnih edukativnih aktivnosti. Također, isto se odnosi na prevenciju trgovanja ljudima i naravno programu suzbijanja trgovine ljudima i samoj toj prevenciji. Sam Hrvatski crveni križ također je sudionik raznih aktivnosti traženja. Tako je 2007. godine uspješno okončao 111 postupka traženja nestalih osoba. Ono što je također važno kada je riječ o djelovanju hrvatskog Crvenog križa. Hrvatski crveni križ ima i jako dobro organiziran pomladak, oko 75 tisuća članova organizirano je u 656 društava, u 456 škola u Hrvatskoj provode se programi Crvenog križa, humane vrednote, odgoj za humanost, istraživanje humanitarnog prava kao dio nacionalnog programa odgoja i obrazovanja za ljudska prava i demokratsko građanstvo. I mislimo da je upravo to najveća vrijednost Hrvatskog crvenog križa jer je kroz svoje aktivnosti uspio zainteresirati mlade ljude da budu senzibilni za svoje bližnje, da svima onima koji su u potrebi ukažu pomoć i da budu nesebični a još pri tome, naravno da to sve rade volonterski. Također treba čestitati i zahvaliti Hrvatskom crvenom križu jer je evo i tijekom 2007. godine provedena po 35 put akcija u kojoj je prikupljen iznimno velik novac i odjeća i hrana. Akcija koja se zove solidarnost na djelu. A Hrvatski crveni križ sudjelovao je i u raznim drugim akcijama kada je bila potrebna pomoć u zemljama koje su stradavale ili od potresa, poplava ili od nekih drugih nepogoda. Obzirom na sve ove aktivnosti kojih ima i mnogo više nego što dozvoljava vrijeme da ih se pobroji, želim još jednom istaknuti podršku u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke da se 2008. godina proglasi godinom Crvenog križa i zahvaliti svim onim volonterima i zaposlenima u Hrvatskom crvenom križu koji nesebično sebe daju za druge i time pružaju pravi primjer u društvu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dame i gospodo zastupnici sada ćemo prekinuti sjednicu. Nastavljamo u 15 sati. Prvi na redu je Klub zastupnika HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. I onda prelazimo na pojedinačnu raspravu. Svima dobar tek!
Nastavljamo sa raspravom, s time da rad, pojedinačna rasprava Boro Grubišić, klub, pardon Klub, Boro Grugišić, HDSSB. Pa raspravlja se o Crvenom križu, valjda ne budete otišli [[Upadica: Ne želite Premijera ni vidjeti. Mi ga tražimo a vi ga ne ne želite.]]
Poštovani, poštovani gospodine predsjedniče, o, pardon potpredsjedniče, a budući predsjedniče možda, nazočni, nazočni kolegice i kolege zastupnici. Evo, ja neću o ZERP-u iako mi Slavonci imamo naš ZERP a to su, to su nerazminirane površine kojih je otprilike 1% u Republici Hrvatskoj, a imamo i enklave one, zemljišne katastarske preko Dunava, koje još uvijek nisu riješene, pa šarengradsku … [[Govornik se ne razumije]] sve je to naš slavonski ZERP, ali doći će i on na red, ja se nadam, pa ćemo i to rješavati u ovom Visokom domu, a bilo bi i vrijeme. Prijavio sam se za raspravu u svezi prijedloga Odluke o proglašenju 2008. godine godinom Hrvatskog crvenog križa. Svi mi znamo i upoznati smo i sa poviješću i sa djelovanjem Crvenog križa od njegovog utemeljenja od, … [[Govornik se ne razumije.]] 1863 godine pa na dalje. A posebice o djelovanju Hrvatskog crvenog križa i o njegovoj ulozi osobito u Domovinskom ratu gdje je jasno da se radilo o tome da je provodilo i da je zapravo radio po onome što su ženevske konvencije i … [[Govornik se ne razumije.]] propisale u svezi ratnih djelovanja i svega onoga što je bilo vezano uz ratna razaranja i sve ono što je bilo vezano uz ono što nažalost rat donosi. Moram napomenuti posebice, našu, naš Crveni križ, evo da kažem, da je malo lokal patriot u Slavonskom brodu čija je služba za vrijeme ratnih djelovanja u Slavonskom brodu u vrijeme domovinskog rata organizirala dobrovoljno darivanje krvi i pri tome je prikupljeno 20 tisuća doza krvi što iznosi negdje oko 10 tona, 10 tona krvi. Dakle, kada govorim o, proglašenju ove godine godinom Crvenog križa od strane ovoga Visokoga doma Hrvatskoga sabora, a dolje na našoj tabli imamo jednu obavijest o dijagnostičkom vađenju krvi za ponedjeljak, mogli bismo biti, tako da kažem i dobri da, tom prilikom budemo kao saborski sabornici a da pomognemo i crvenom križu u njegovom djelovanju, da budemo predlažem i dobrovoljni darovatelji krvi, jasno osim onih koji imaju kontraindikaciju medicinsku za to. Evo, hvala vam lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović pojedinačna rasprava. Nema je. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici u Hrvatskom saboru. Evo ja izražavam zapravo svoje zadovoljstvo i podržavam prijedlog odluke da se 2008. godina proglasi godinom Crvenog križa u Hrvatskoj jer je to po mojoj skromnoj prosudbi dodatni doprinos senzibiliziranju građana u Republici Hrvatskoj, senzibilizaciji hrvatske javnosti na multidimenzionalnoj djelatnosti koju obavlja Hrvatski crveni križ, a sa posebnim naglaskom na sve ono što su zapravo evo veliki krug, široki krug građana Republike Hrvatske, volontera i zaposlenika u Hrvatskom crvenom križu odradio tijekom Domovinskog rata. Naime ove godine evo čuli smo, a i ne zamjerite što i ja ću ponoviti tu zapravo činjenicu, da se obilježava 130. godina postojanja i rada Hrvatskog crvenog križa, a čija djelatnost se odvija kroz četiri vrste programa. Tijekom Domovinskog rata je zapravo neprocjenjivi doprinos Hrvatskog crvenog križa kroz zbrinjavanje prognanika i izbjeglica, kroz službu traženja nestalih osoba, kroz dobrovoljno davanje krvi, prikupljanje hrane, odjeće, lijekova, čija vrijednost se kreće između 6 i 7 milijardi kuna, preko povratka izbjeglica do djelovanja Hrvatskog crvenog križa u mirnodopskim uvjetima kroz pomoć u provođenju mjera socijalne politike, prevencije zdravstvenih ugroza, djelovanja u elementarnih nepogodama, a sa posebnim naglaskom da Hrvatski crveni križ radi i kao donator te sa posebnim naglaskom da pomaže u aktivnostima suzbijanja bolesti ovisnosti. Naravno da je ovo prilika u kojoj treba reći da je ovo zapravo prikladan način kako se odužiti mnogobrojnim članovima Hrvatskoga crvenog križa, svim volonterima i građanima koje okuplja za njihovo nesebično djelovanje te ih na ovaj način dalje poticati da to čine i u narednim godinama. Na kraju evo moram kazati i da mi osobno čini veliko zadovoljstvo, posebno zadovoljstvo što je i grad Šibenik prepoznao vrijednosti rada Hrvatskog crvenog križa pa je 1997. godine se odužio nagradom grada Šibenika Crvenom križu u Šibeniku. Hvala vam lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Antun Korušec.
… [[Govornik naknadno uključen.]]
Kolega uključite se molim.
Evo već je poodmaklo vrijeme pa ću skratiti svoju raspravu, no svakako želim reći sljedeće. Uvodno ću odmah reći da podržavam Prijedlog odluke o proglašenju 2008. godine "Godinom Hrvatskog crvenog križa" u Republici Hrvatskoj i mislim da to za nikoga u ovoj sabornici nije sporno. Svakako da je Hrvatski crveni križ to zaslužio jer je njegova uloga kroz povijest nezamjenjiva, a posebno uloga u Domovinskom ratu. Iako su prethodnici govorili o tome, nisu rekli jednu činjenicu koju ja ovdje javno želim izreći, da je Hrvatski crveni križ zaista preuzeo sve međunarodne standarde i da pristupa čovjeku poštujući njegova ljudska prava, njegove slobode neovisno o njegovoj rasi, o boji kože, o spolu, o jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi ili društvenom položaju. Smatrao sam ovo važnim reći jer su ti postulati Hrvatskog crvenog križa bili prisutni i za vrijeme Domovinskog rata. No, ja sam se zapravo javio zbog nečeg drugog o čemu nitko u ovoj sabornici nije govorio, a naslućujem određene probleme u provedbi ove vrijedne akcije, proglašavanjem ove godine "Godinom Hrvatskog crvenog križa". Gledajte o čemu se radi. U lokalnim sredinama neću reći da je započeo proces, ali postoje slučajevi gdje gradske ili općinske organizacije crvenih križeva tuže grad ili općinu koje ih financiraju. To svakako nije dobro. Tu već postoje i sudske presude, a postoj i aktualni procesi koji se vode i ja to samo napominjem, ja znam da je to problem lokalnih sredina ali to govorim tako da gospodin državni tajnik i Ministarstvo zdravstva to znadu kao što to mora znati i rukovodstvo središnjice, odnosno Hrvatskog crvenog križa. Taj problem će biti riješen iako on nije dobar i podsjeća me na jednu situaciju iz povijesti kada je odbijena pružena ruka dobre volje i kada se zapravo vrlo grubo odnosi prema onom tko te financira neću reći tko te hrani. U bližoj prošlosti znamo do čega je to dovelo i te postupke svakako treba zaustaviti. Po mojoj ocjeni još gore nešto što se dešava između organizacija crvenih križeva na lokalnoj razini i lokalnih medija pa sam ja za današnju raspravu iz jednog lokalnog lista uzeo jednu prepisku između jedne gradske organizacije Crvenog križa i lokalnog lista pa molim vas za pola minute strpljenja, koja glasi: Najmanje što će ovaj lokalni list trpjeti su prijetnje sudovima, traženjem naknada šteta ili sličnim ucjenama za kojima očito preko odvjetničkog ureda poseže gradsko društvo Crvenog križa. S tog, ali i dogovornog odnosa prema do sada svakom napisanom retku posvećenom toj ustanovi, obavještavamo javnost da je suradnja ovog lokalnog lista i gradskog Crvenog križa dok joj je na čelu sadašnji ravnatelj, završena. To govorim zbog toga što ova zaista vrijedna, humana akcija koja mora imati svoj dignitet i svoje dostojanstvo na lokalnim razinama, može imati i određenih problema pa to iznosim samo kao upozorenje. Zahvaljujem se svim poznatima i nepoznatima, svim anonimnim posebno anonimnim volonterima koji sudjeluju u radu svih općinskih i gradskih organizacija i Hrvatskog križa Hrvatske kao cjeline. To je zaista respektabilna ustanova i ljudi koji to rade iz humanog poziva zato što su kao osobe po svojoj vokaciji humanisti, rade za badava na uštrb svog slobodnog vremena, na uštrb svojih obitelji. Zaključit ću s tim, da svakako podržavam ovu akciju i kao čelnik jedne lokalne sredine sve ću napraviti da ova akcija uspije jer su to zavrijedili ti vrijedni ljudi, to je zavrijedila svaka sredina, a i Hrvatska kao država. Hvala vam lijepa.
Poštovani zastupnik Željko Jovanović. Nema ga? Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Zdenko Franić? Također ga nema. Gubi pravo na riječ. Državni tajnik. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnoga reda.
Prijedlog odluke o proglašenju 2008. godine Godinom Hrvatskog crvenog križa u Republici Hrvatskoj. Amandman su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav. Ovi amandmani. Izvolite, predlagatelj neka se izjasni o predloženim amandmanima.
Gospodine predsjedniče, amandmani Odbora za zakonodavstvo prihvaćaju se u cijelosti.
Hvala lijepa. Amandmani su prihvaćeni. Dakle, dajem na glasovanje prijedlog odluke zajedno sa prihvaćenim amandmanom. Tko je za? Hvala lijepa. Ima li protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je sa 129 glasova jednoglasno prihvaćen ovaj prijedlog zakona sa usvojenim amandmanima.
Prelazimo na slijedeću točku. - Prijedlog odluke o razrješenju člana Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju Prijedlog odluke sukladno članku 112. stavku 1. Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju dostavila je Vlada Republike Hrvatske. Državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa Dražen Vukov Topić će dodatno obrazložiti prijedlog.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe zastupnici, gospodo zastupnici. Odredbom članka 112. stavka 1. Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju utvrđeno je da članovi Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju imenuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade. Sukladno tome i na osobni zahtjev profesorice Vlaste Zanki Vlada Republike Hrvatske na sjednici 14. veljače ove godine utvrdila prijedlog odluke o razrješenju profesorice Zanki kao članice Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju. Vi ste taj prijedlog dobili i evo to bi bilo to. Hvala lijepo.
Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Mi smo prije nekoliko dana imali jednu vrlo zanimljivu raspravu na Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu i tad se postavilo nekoliko pitanja, pa ću ja ovdje iako mi je jako žao da nema kolege iz SDP-a jer su upravo oni bili pokretači nekih od tih pitanja. Naime, prije svega želim konstatirati, a to vi svi na žalost znate da smo u proteklih nekoliko godina imali nekoliko neugodnih situacija, tako da se Republika Hrvatska i neki hrvatski znanstvenici su se našli u nekoliko navrata na stranicama najčitanijih znanstvenih i stručnih časopisa. Ali na žalost u negativnom kontekstu. Radilo se najčešće o optužbama za plagijat i to složit ćemo se svi skupa je sve samo ne ugodna situacija. Kolegice i kolege, intelektualno vlasništvo, znanstvena čestitost, poštivanje etičkog kodeksa u znanosti su sve više i više pod lupom javnosti i naše i međunarodne i to potpuno opravdano. Jedno od pitanja koje je pokrenuto na toj sjednici odbora bilo je i da li su napravljene greške kod imenovanja članova Odbora za etiku u znanosti, obzirom da su neki kolege tvrdili da su izabrani pojedinci po kriterijima koji nisu u skladu sa zakonom tvrdeći da njihova znanstveno-nacionalna zvanja ne odgovaraju onome što zakon od nas traži pa ako je tako onda je to jedna ozbiljna greška i svakako trebamo vidjeti što i kako učiniti. Nadalje, Odbor za etiku i znanost je pripremio jedno izvješće koje će biti evo čini mi se točka 14. ovog dnevnog reda i mi smo na tom istom odboru i to izvješće razmotrili i moram priznati da su više-manje svi članovi Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu imali određene primjedbe i kolege su u dobroj namjeri čak i oni koji su najbenevalentniji bili tražili da se to izvješće dopuni na način da se doradi u nekim odlukama, nekim stajalištima, nekim mišljenjima i nadam se da će to tako i biti. Postavlja se pitanje zašto su učinjeni ti propusti i ono što je najružniji dio te priče je da su neki kolege tvrdili da je to između ostalog i zbog toga što u tom odboru ne sjedi puni broj od devet članova, nego samo sedam, a sa ovim razrješenjem bit će ih samo 6. Na taj način kolege ne mogu pokriti sva područja za koje bi bilo za očekivati da pokriju obzirom na selekciju koju smo napravili da upravo imamo znanstvenike iz tih područja, da oni potpuno kompetentno mogu sva ta područja onda i obraditi, pripremiti za nas itd. Prema tome, to je svakako važno da vidimo zašto smo na sedam, a od danas ili od sutra ako ćemo o tome glasovati na šest a ne devet članova toga odbora. Kolegice i kolege, bit ću kratak i još ću samo dodati dvije rečenice. Jedno od dvaju poglavlja u pregovorima sa Europskom unijom koje smo privremeno zatvorili jeste i područje znanosti i nadam se da će ono i ostati zatvoreno. Zato bi mi iz kluba Hrvatske narodne stranke mi predložili da zbog niza pitanja, a u najboljoj namjeri da se što prije riješe ta sporna pitanja, da se nađu predstavnici našeg saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu sa predstavnicima ministarstva da vidimo gdje su propusti učinjeni, jer prljavo rublje ne treba prati niti ovdje niti pred svjetskom znanstvenom javnošću. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda.
Prijedlog odluke o razrješenju člana Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju. Rasprava je zaključenja. Dajem na glasovanje odluku: "Razrješuje se profesor doktor Vlasta Zanki dužnosti člana Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju na osobni zahtjev." Tko je za ovu odluku? Hvala. Ima li protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je jednoglasno sa 129 glasova prihvaćena ova odluka.
Prelazimo na slijedeću - Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2006. godinu Na temelju članka 9. Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave Državna komisija je za kontrolu postupaka javne nabave dostavila je navedeno izvješće koje ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbori za financije i državni proračun i gospodarstvo, razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada je dostavila mišljenje. Predsjednik Državne komisije Goran Matešić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo uvaženi zastupnici. Pred vama je godišnje Izvješće Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Državna komisija ustanovljena je Zakonom o javnoj nabavi i o državnoj komisiji. Državna komisija odgovorna je Hrvatskom saboru. Započela je sa radom 2003. godine preuzimajući žalbene predmete Ministarstva financija, Uprave za javnu nabavu. Sukladno članku 9. podnosi jednom godišnje izvješće o svom radu. Ovo izvješće o radu Državne komisije dakle odnosi se samo na onu javnu nabavu, onaj dio javne nabave koji je, na koje postupke su izjavljene žalbe. U tom dijelu je državna komisija izradila cjelovitu statistiku dakle i onoga dijela javne nabave koji se ne tiče samog žalbenog postupka. U tom smislu se iz te statistike dadu iščitati pojave koje se dešavaju inače u javnoj nabavi. Ovo izvješće sadrži cjeloviti prikaz sve ukupne aktivnosti državne komisije počevši od kadrovske, proračunske pa do ove izložene statistike u smislu kojeg zakon traži od ovog izvješća. Budući je ovo prvo izvješće pred novim sazivom Sabora, osim ovih informativnih podataka želim kazati kako je državne komisija konstituirana kao jedno kvazisudbeno samostalno i nezavisno državno tijelo. Nezavisnost se manifestira i samostalnost u samostalnom činjenici da je državna komisija samostalni proračunski korisnik, da se članove državne komisije na prijedlog Vlade imenuje Hrvatski sabor na mandat od pet godina, da su uvjeti propisani zakonom uvjeti za imenovanje kao uvjeti za razrješenje, da su ti uvjeti u skladu sa direktivama Europske unije kao i praksom Europskog suda pravde. Državna komisija u tom smislu odgovara izravno Hrvatskom saboru, a odluke državne komisije obvezno pravne su prirode. Želim kazati nešto o antikorupcijskom efektu djelovanja državne komisije. Državna komisija je značajno antikorupcijsko tijelo po samoj svojoj definiciji jer pruža pravnu zaštitu dakle osigurava u svom dobrom radu pravnu sigurnost u javnoj nabavi. U okviru Nacionalnog programa suzbijanja korupcije svoje ciljeve i aktivnosti državna komisija vidi u osiguranju veće transparentnosti javnosti i dostupnosti postupka pravne zaštite kojega provodi, jačanju kapaciteta stručnosti i kvalitete rada državne komisije, nadasve u postizanju veće brzine u vođenju žalbenog postupka te osiguranja općih informacija o svom radu i educiranja obveznika primjene Zakona o javnoj nabavi. Od opće statistike bih samo ukazao, volio bih skrenuti vašu pažnju na neke pokazatelje a to je da je u radu državne komisije u izloženoj 2006. godini bilo 759 žalbi. Taj broj upoređujući već sa ranijim godinama je u blagom, ima tendenciju blagog pada, ne značajnog ali blagog pada. Upoređujući broj objava dakle ukupnih postupaka javne nabave sa brojem izjavljenih žalbi dođemo do podatka da je 5,14% žalbi se izjavi dakle u odnosu na ukupan broj nabava. Taj podatak možemo komparativno odmah promatrat sa europskim državama. S nekim se ne možemo uporedit, ali moglo bi se kazati da je to podatak koji je otprilike sličan komparativnim podacima o drugim državama. I ovaj postotak broja žalbi je koji dolazi dakle broja žalbi je u smanjenju. Nov način, nova mogućnost izjavljivanja žalbe koja se javila od izmjene i dopune zakona, a to je mogućnost izjavljivanja žalbe na objavu izravnih pogodbi u pregovaračkom postupku. U tom segmentu imamo daleko manji broj žalbi nego inače, to je 0,8%. Iz toga izvući zaključak jedan, jednu pretpostavku da žalitelj u tom trenutku kad se otvorila ta mogućnost naprosto nisu bili spremni, nisu bili educirani da mogu izjaviti žalbu i na te predmete. Odmah da povežemo sa postotkom poništenja takvih postupaka nabave u ovom, izravnim pogodbama je daleko veći postotak poništenja 78% dakle veći od ovoga od 51% koji se javlja u ovim ostalim postupcima nabave. Dakle, državne komisija je u izloženom razdoblju poništavala 51% postupaka javnih nabava i odluka o dodijeli, koji podatak je respektabilan u smislu da govori evo, možemo odmah povezati sa antikorupcijskim efektom. To je intervencija pravne države u zakonitost postupka javne nabave. Od ovih podataka o prikazu riješenih predmeta skrenuo bi pozornost da je 13, gotovo 14% žalbi odbačeno, što govori, odbacuju se kao neuredne, što govori o tome da žalitelji nisu uvijek tehnički i pravno spremni učestvovati u takvom postupku. Samo 14,8% dakle gotovo 15% žalbi je odbijeno što znači da u tim postupcima je, nije nađeno ništa nezakonito odnosno da su te nabave provedene zakonito. Želio bi skrenuti pažnju da je ukupna vrijednost postupaka nabave koja je se javila u žalbenim predmetima 5,5 milijardi. Državna komisija je u odnosu na prethodno razdoblje skratila trajanje žalbenog postupka za cijelih 5 dana. On sad iznosi 35 dana, govorim o trajanju žalbenog postupka pred državnom komisijom. Pri tom vas moram upozoriti da prema podacima Europske komisije žalbeni postupak u Hrvatskoj je jedan od najkraćih ne u Europskoj uniji jer mi nismo još u Europskoj uniji, ali komparirano sa zemljama u Europskoj uniji. Iz ovih podataka o trajanju postupka nabave vidjet ćete da je taj postupak nabave još jako dugačak, 133 dana je prosječan postupak nabave dakle računajući žalbeni postupak u ovim žalbenim predmetima u kojima je naravno izjavljena žalba. Želim skrenuti pozornost na onaj podatak koji zakon naziva najčešćim kršiteljima propisa o javnoj nabavi. Državna komisija nije u stanju dati podatak o najčešćim kršiteljima uopće zbog toga što ne zna podatak o tome koliko koji naručitelj je vodio dakle taj podatak nije u posjedu državne komisije, a nije ga moguće naći, dakle ne zna koliko koji naručitelj vodi postupaka javne nabave. Kad bi se to znalo onda bi se ovi podaci o kojima državna komisija raspolaže a to je koliko je koji naručitelj imao žalbi i kakav je uspjeh žalitelja u tim žalbenim postupcima doista odražava ono što zakon traži. U nedostatku tog podatka mi smo prosto dali uporedbu od broja izjavljenih žalbi i skor uspjeha, tako da ova tablica koja uvijek izaziva pozornost medija i ovdje u Saboru treba pod tim uvjetima biti i tumačena. Državna komisija žalbeni postupak dakle rađa i obvezu plaćanja pristojbe i naknade. S tog osnova je uprihođeno u državni proračun 2 milijuna i 700 kuna što ja želim dovesti u svezu sa proračunom Državne komisije i kazati da smo u tom smislu budući je proračun Državne komisije 4 tisuće i 700 da smo makar 50% i jeftiniji za državu od, da. Ono što bih također htio kazati, u tom izloženom periodu Državna komisija je vodila sa uspjehom twining projekt koji je nazvan jačanje kapaciteta i administrativnih sposobnosti Državne komisije financiran sa 600 tisuća eura od strane Europske komisije. Prilično je poznato, ali u izvješću ćete naći koji su inputi dakle, rezultati toga projekta bili. Ono što vam želim kazati da je u ovoj godini taj projekt od strane Europske komisije proglašen best praktic ili najbolji projekt u Europskoj uniji, dakle, u sustavu KARDS-a za tu godinu. Ocjena stanja u javnoj nabavi je nešto što je također zakonska obveza, služi zakonodavcu dakle, i ovom Saboru i Vladi da izvuče zaključke i jedan dio ovih zaključaka zapravo ja vam dugujem budući je zbog parlamentarnih izbora ovo izvješće za šestu došlo u ovoj godini a ne u prethodnoj. Jedan dio ovih ocjena o stanju u zakonodavnom okviru je praktički i konzumiran donošenje novog Zakona o javnoj nabavi. Međutim, ovaj, u šestoj se doista odnosio kao doista takav. Ono što bih htio o posebno apostrofirati jeste činjenica koja je opće poznata u Europskoj uniji i u sustavima javne nabave, kod nas se zaključuje i iz Izvješća Ureda državne revizije i dijelom iz općeg javnog pogovaranja a to je da znatan broj postupaka javne nabave dakle, ne dolazi u situaciju da se može konzumirati pravna zaštita. To su postupci, naravno koji su izuzeti o primjene zakona. To je zakonito. Međutim, ako se ekstenzivno tumači isključene od primjene zakona, a u dosadašnjem režimu to nije objavljivano onda nije postojala mogućnost pravne zaštite. Tako da je praktički zlorabljenje isključenja od primjene zakona moglo rezultirati jednom vrlo nezakonitom zapravo maksimalnom nezakonitošću jer u Europskoj uniji se smatra maksimalno kršenje propisa javne nabave kada se uopće ne provodi postupak javne nabave. Drugi su nezakonito dijeljenje, vrijednosno dijeljenje predmeta nabave tako da se dobije, da se omogući liberalniji postupak javne nabave, čak do one izravne pogodbe u kojem nema natjecanja, u kojem nema izbora, u kojem nema odluke o odabiru, pa prema tome ni pravne zaštite. Još bih htio kazati da je ova nova mogućnost, dakle, izravna pogodba u pregovaračkom postupku bez prethodne objave u suženom obliku se pojavljivala u pravnoj zaštiti doćim je veliki postotak takvih žalbi usvajan što ukazuje na u jednom smislu da su neki naručitelji time u nekom inicijalnom periodu pokušali startati neke nabave kroz taj način, kroz taj način nabave. Pa ako tko izjavi žalbu izjavi, ako ne, onda je to provedeno. Evo, ja bih još na kraju, kazao, ponovno kazao da je ovo samo izvješće o radu Državne komisije, da ovo jednim dijelom predstavlja i ocjenu o sustavu javne nabave, dakle, zakonodavnog okvira i pravne zaštite i da ovo nije, ne predstavlja sliku cjelovite javne nabave. Hvala lijepa
Hvala lijepa. Izvjestitelji Odbora za financije i državni proračun za gospodarstvo, razvoj i obnovu? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Nema je. Klub gubi pravo na riječ po ovoj točci dnevnog reda. Poštovani zastupnik Andrija Hebrang, Klub zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovani predsjedniče Državne komisije za javnu nabavu, kolegice i kolege. Pred nama je još jedno izvješće Državne komisije za javnu nabavu koju odmah moram reći ćemo podržati, jer je kvalitetna, sadrži sve potrebne elemente a i pokazuje ako iščitavamo i analiziramo te brojke koju je ulogu sama komisija odigrala u razvoju procesa javne nabave ali i u našem antikorupcijskom programu. Dakle, Komisija je osnovana 2003. ako se ne varam, i tada je preuzela sve nadležnosti iz sadašnje uprave Ministarstva financija i od tada je doprinijela tri glavna segmenta, za tri glavna segmenta javne nabave a to je mogućnost uvida u cijeli problem i cijelu proceduru javne nabave, sigurnost onoga tko ulazi u javnu nabavu, ali i sigurnost onoga tko ima primjedbe na samu proceduru. U 2006. godini za, na koju se odnosi ovo Izvješće, Komisija je dalje usavršila sam sustav, pa ću ja samo nabrojiti nekoliko inicijativa i nekoliko aktivnosti Komisije uz svoje svakodnevne poslove o kojima je gospodin Matešić govorio. Ja bih istaknuo sljedeće. Komisija je dakle, imala tri cilja u 2006. izvještajnoj godini, a to je da se dalje usavrše zakonski okviri javne nabave, pa je Komisija svojim aktivnim sudjelovanjem u predlaganju novih rješenja svakako usavršila taj sustav. Zatim je radila na edukaciji članova same Državne komisije kako bi se oni educirali, upoznali sa smjernicama Europske unije, sličnih komisija. I na kraju, i ne manje važno, Komisija je radila na edukaciji svih sudionika u procesu javne nabave i to prvenstveno u edukaciji o pravnoj zaštiti koju oni mogu imati u samom procesu. U tom smislu Komisija je organizirala seminare u Republici Hrvatskoj uz potporu Hrvatske gospodarske komore, održala je i seminar za novinare, što je posebice važno jer im je ukazala na mogućnost dostupa informacijama. I upravo u dostupnosti informacijama Komisija je značajno doprinijela antikorupcijskoj strategiji i programu Vlade Republike Hrvatske, jer je dovela do onoga što se zove, ja ne volim taj izraz ali neki kažu transparentno, ja bih radije rekao vidljivo i uočljivo poslovanje u javnoj nabavi. Dakle, svi podaci su vidljivi, uočljivi jer ih je Komisija stavila na web stranice na kojima možete naći sve podatke o podacima koji su potrebni za ulaganje žalbe na proces javne nabave, upisnik postupaka, dakle, svih predmeta koje Komisija vodi. I primjere pravne prakse iz Republike Hrvatske i pravne prakse iz zemalja Europske unije. Što je itekako poučno u daljnjem usavršavanju procesa javne nabave. Svojom aktivnošću Komisija je, kao što ste čuli iz Izvješća i pročitali, značajno doprinijela učinkovitosti svoga rada, skratila je vrijeme potrebno za rješavanje žalbe na zaista minimalno. I daljnje skraćivanje vjerujem da nije moguće. I isto tako je educirala korisnike takvog žalbenog postupka da im omogući ostvarenje njihovih zakonskih prava. Iz samih rezultata ja bih rekao da je komisija bila vrlo efikasna jer je riješila 90,8% predmeta koje je zadobila a one koje nije riješila ili koje je naslijedila nije sama kriva što nisu riješeni nego jednostavno ti predmeti nisu bili kompletni u svojoj dokumentaciji i komisija ih naravno nije mogla niti rješavati. No, visoka učinkovitost od 90,78% je zaista za svaku pohvalu. Što se tiče broja žalbi vidimo kroz godine da je broj žalbi na postupke javne nabave u postupnom smanjivanju. Dakle, on je bio prije tri, četiri godine oko 6%, 2% itd. Mislim da je i ove godine 696 žalbi koliko su imali na 13 tisuća 548 javnih nabava, postupak javne nabave 5,14%, dakle jedna učestalost koja pokazuje jednu tendenciju smanjivanja broja žalbi. Međutim, to je možda samo prividna slika kad analiziramo daljnje podatke. Od svih žalbi usvojeno je 51%, znači i broj usvojenih žalbi je u blagom porastu. Bio je 47, 48% prijašnjih godina. No međutim, ovdje je možda mjesto da se kaže da postoji jedan segment javne nabave na koji komisija ne može niti je dužna sudjelovati. Ja sam upozoravao i prije godinu dana u raspravi na to a to su veliki međunarodni karteli koji se objedinjuju u postupcima javne nabave, podijele teren, teren je Europa, teren je cijeli svijet i onda prave umjetne monopole. Tako na primjer u jednom području javne nabave, neću spominjati imena već davno ne možemo dobiti ponudi više od jedne ili dvije velike svjetske tvrtke koje u tom području proizvode opremu jer su ove druge velikim međunarodnim dogovorom se opredijelile za druge zemlje i tako se stvaraju umjetni monopoli pa bi možda bilo dobro analizirati, naravno to nije nadležnost ove komisije ali analizirati takvu zloupotrebu sustava javne nabave koja je zapravo nazočna i u svim zemljama Europske unije. I upravo je u tijeku jedna velika afera njemačka jedna tvrtka kao što čitati na internetu je čak oko milijardu eura investirala u podmazivanje javnih nabava. Znači, od toga nisu imuni niti oni koji su puno dulje u tom postupku. I upravo zato mislim da je uloga naše komisije bila vrlo velika jer je kod nas kanalizirala javnu nabavu u zakonske okvire u najvećem broju slučajeva. Ono što jest i što je i gospodin Matešić predsjednik državne komisije napomenuo zabrinjavajuće visok broj javnih nabava bez nagodbe odnosno izravne nagodbe bez objave nadmetanja. U ovom razdoblju ako sam dobro iščitao bilo je 3 tisuće 371 takav postupak nabave izravne pogodbe, izravne nagodbe bez objave, 3 tisuće 371. To je otprilike recimo grubo četvrtina svih javnih nabava. Što je još zanimljivije, na tih 3 tisuće 371 neposrednu pogodbu uloženo je svega 19 žalbi ili 0,8%. Te žalbe su u visokom postotku 76% usvojene. Znači, bile su opravdane. Treba se pitati zašto toliko nadmetanja bez nadmetanja, dakle neposrednom pogodbom i zašto tako malo žalbi. Zašto je tako malo žalbi to je mislim jasno jer dinamika proračuna je takva da žalitelj na neposrednu pogodbu ne može ni dočekati kraj žalbenog postupka jer istekne fiskalna godina. Ako ide svojom žalbom na upravni postupak, na Upravni sud nema šanse do kraja fiskalne godine dobiti svoju zadovoljštinu. I to je nešto što treba definitivno korigirati na način za koji ja prijedloga nemam ali trebalo bi vidjeti kako je to u drugim zemljama. Ali ono što sigurno treba nastojati to je da se tako veliki broj nabave izvan javnog natječaja smanji. Koji su razlozi? Nisu razlozi uvijek nepošteni kao što bi netko mislio. Razlozi su vjerojatno u vrlo dugačkom postupku jednog normalnog sustava javne nabave koji traje oko tri do četiri mjeseca prosječno, i dulje. Dakle, čak i dulje od četiri mjeseca. I sada ako vi krenete u javnu nabavu negdje recimo u osmom, devetom mjesecu vi nemate nikakve šanse do kraja fiskalne godine završiti legalnim putem postupak javne nabave i onda se pribjegava ovakva zaobilaznica i ide se u izravnu nagodbu. Dakle, vjerojatno bi trebalo poraditi ali to naravno ne može ova komisija, ona svoj segment rješava vrlo brzo. Trebalo bi poraditi na ubrzavanju svih tih procedura o javnoj nabavi i u uklanjanju mogućih administrativnih barijera. Ono što je vrlo značajno ova komisija je na kraju svog izvješća dala i čitav niz preporuka za poboljšanje sustava javne nabave. Ja bih se osvrnuo samo na upisnik koji je ovdje predočen i u kojem vidimo svaku tvrtku, svaku javnu nabavu na koju je izražena žalba kao i rezultat te žalbe. Budući da me posebno zanima područje zdravstva jer znamo da je tu javna nabava od posebnog interesa, tehnologija zdravstva se vrlo brzo razvija i potrebe za nabavom su vrlo velike ali i veliki broj zdravstvenih ustanova koje raspolažu sa relativno velikom količinom novca, nedovoljnom ali velikom za normalno funkcioniranje tih ustanova, pa ćemo vidjeti nekoliko zanimljivosti. Među onim subjektima u kojima je veliki postotak žalbi riješen pozitivno, dakle nalazi nažalost i puno zdravstvenih ustanova. Na primjer, Opća bolnica Vukovar poništeno četiri od pet žalbi, u KBC Rijeka pet od šest, Splitsko-dalmatinska županija dom zdravlja četiri od pet, Klinička bolnica Split četiri od pet, KBC Zagreb šest od devet itd. Dakle, u sustavu nabave bolnica najinteresantnije dobavljačima hrana, lijekovi, potrošni medicinski materijal i održavanje pogona. U tim očito sustavima javne nabave ima čitav niz nesporazuma jer je veliki postotak ovakvih ukinutih ili prihvaćenih žalbi, ukinutih postupaka javne nabave pa bi vjerojatno tu trebalo napraviti jednu preciznu analizu da se vidi što se događa u zdravstvenim ustanovama kad se naručuje hrana, kad se naručuje potrošni medicinski materijal, kad se naručuju radovi za održavanje itd. jer je postotak poništenih takvih javnih nabava vrlo visok. U poništenim natječajima u zdravstvenim ustanovama 90% se odnosi na nabavku materijala a manji dio za znatno skuplju nabavu opreme, to je isto interesantno pa bi trebalo i tu vjerojatno malo istražiti o čemu se radi. No, da zaključimo. Ocjene, stanja i preporuke koje na kraju ovog izvješća daje Državna komisija za javne nabave su vrlo kvalitetne, praktične i svakako ih u daljnjem razvoju ovog sustava javne nabave treba primijeniti i prihvatiti. Prije svega, to je nedostatak propisa za pojedine faze javne nabave, defektura u propisima, to je ono što nam i Europska unija prigovara odnosno nameće kao obvezu, treba u slijedećoj fazi ispraviti. Zatim pravna zaštita koja kasni jer se čeka završetak čitavog procesa javne nabave. Dakle vjerojatno bi trebalo pronaći mehanizme da se u slučaju nepravilnosti prije dovršetka ovako dugotrajnog procesa javne nabave intervenira kako bi se proces javne nabave skratio i kako bi se destimuliralo zaobilaženje zakonskog procesa o javnoj nabavi. I na kraju što piše u napomeni, dio postupaka ne završava žalbenim postupkom pred državnom komisijom zbog toga što su postupci javne nabave izuzeti zakonom temeljem članka 6. Zakona o javnoj nabavi ili zato što je ukupna količina potrebnog materijala razbijena na manje količine kako bi pojedina nabava bila ispod 200 tisuća kuna pa ne bi podlijegala Zakonu o javnoj nabavi ili zato jer se direktno ugovara bez objave kao što sam ranije spomenuo. Zaključno. Izvješće je kvalitetno, poučno, završava sa preporukama koje treba prihvatiti i zbog toga smatram da je i 2006. godine Državna komisija za javnu nabavu ispunila svoju značajnu ulogu u suzbijanju korupcije, u osnaženju postupka javne nabave i u davanju pravnog jamstva svima onima koji se žale u tom postupku. Zato ovo izvješće u ime kluba preporučam prihvatiti. Hvala.
Hvala. U ime kluba IDS-a, gospodin Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo vidjeli smo u ovome Izvješću o radu Državne revizije za kontrolu postupka javne nabave za 2006. godinu da se transparentnost jamči kroz Internet stranice te državne komisije, to je sigurno o.k. 2006. imali su proračun od 5 milijuna 297 kuna, plan rashoda izvršen im je sa 82,59% sa 20 djelatnika i ja osobno mislim bez obzira što on i traže još 6 djelatnika da im to ne treba omogućiti jer imam dojam da ni ovih 20 nema posla. Ono što me smeta međutim da su ti članovi javne nabave u neusporedivo boljoj poziciji od zastupnika. Znači kao što oni traže zaposlenike da bi mogli raditi i ja smatram da je apsurd da zastupnici uz sebe nemaju apsolutno nikog, a mi npr. samo ove godine trebamo usvojiti 121 europski zakon, šta ja znam u konačnici to će biti 500-tinjak zakonskih i podzakonskih tekstova, a to onda znači da ako vas netko ne … kvaliteta tih zakonskih akata biti će u najmanju ruku dvojbena. No pustimo sada to. Sveukupno ste 2006. imali 759 predmeta. U godinu dana 20 ljudi odrađuje 693 predmeta. Ispada znači na svakog zaposlenika od tih 20, 34,65 predmeta ili 2,88 predmeta mjesečno po zaposleniku. Dobro, vjerojatno to tako ne treba izračunavati i računati, ali možemo ovako da na dan ta komisija ima 1,89 predmeta. Znači da se ta komisija ne trga od posla. Znači da im ne treba omogućiti još 6 dodatnih djelatnika. U Saboru prošle godine se donijelo 693 odluka, zakona, zaključka, deklaracija, rezolucija i to bi sve trebao odraditi jedan zastupnik. Ponavljam to jednostavno nije moguće i zato nam gospodo država ne funkcionira i zato su nam zakoni ovakvi kakvi jesu. I zato zastupnike bi trebali pratiti neki timovi, a ne da državni tajnici dolaze do Sabora sa "Audijima", sa šoferima, sekretaricama, savjetnicima, a mi glumimo vlast, a od te vlasti nemamo niti "v". No ono što je bitno. 2006. bilo je 13 tisuća 548 objava o javnim nabavama i 5,14% na tih 13 tisuća 500 i toliko žalbi ili 696 žalbi. 2006. imali smo i 3 tisuće 3371 izravnu pogodbu. Na stranici ovdje 18, govori se o sljedećem, o pokrenutom žalbenom postupku i broju poništenih nabava. Ja o tome neću puno govoriti tablice su jasne. Nema nikog iz Istre. Ja jednostavno to ne mogu vjerovati da je dolje sve čisto. Od tih 689 odluka komisije, u 51% žalba se usvaja, u 14,8% žalba se odbija, u 13,8% žalba se odbacuje, u 7,4% dolazi do obustave postupka. No bit je u sljedećem. Ovih 689 postupka teško je 5 milijardi 595 milijuna kuna. Od toga na radove se odnosi 2 milijarde 823 milijuna kuna, na nabavu roba milijardu 838 milijuna kuna, na usluge 934 milijuna kuna. Zanimljivo je da je 2004. ili 2005. bilo više zaprimljenih predmeta u odnosu na 2006. godinu za koju se odnosi ovo izvješće, iako smo danas 2008., a brojčano bi to bilo ovako. Za 2004. 7,2 milijarde kuna, za 2005. 5,8 milijardi kuna, 2006. rekoh 5,6 milijardi kuna. Kao da vjera u rad komisije pri građanima opada. Kao da su ljudi shvatili što se manje tužim, to ću prije moći raditi. E sada se postavlja pitanje da li je to doprinos korupcije ili je to na neki način zaobilazno neću reći legaliziranje korupcije nego podilaženje toj korupciji. Na strani 31 dana je tablica vrijednosti nabava. Najveći apsurd je da se u 547 slučajeva kao razlog navodi najniža cijena. To bi izgledalo jasno logično kada bi se uvijek tražili isti mobiteli ili ne znam iste stvari, ali taj kriterij nije uvijek složiti će se svi ovdje, i najpošteniji kriterij. Slažem se i to ili slažemo se ili možemo se složiti, da je država najveći isto tako poslodavac. Ona raspolaže sa 50% bruto društvenog proizvoda. Znači od 36,5 milijardi eura bruto društvenog proizvoda Republike Hrvatske na proračun otpada nekih 40 i nešto posto. Ako tome pridodamo Inu, HEP, Hrvatske vode, šume, ne znam Croatia osiguranje, Hrvatsku poštansku banku itd. to je cca 60% GDP-a otpada na državu. 40% javne nabave odnosi se na privatni sektor od čega 90% od tih 40% na one koji su sudjelovali gospodo u pretvorbi i kojima jasno više nitko ne može ništa jer su oni postali zapravo stupovi društva. Oni sigurno rade o svom interesu i oni na neki način utječu indirektno preko pojedinih tijela u Vladi na pisanje određenih pravila koje potom mi s dušnim intenzitetom i usvajamo. Ti koji su sudjelovali u pretvorbi devedesetih godina to su oni koji danas i najviše rade sa državom, koji najviše dobivaju poslova od države i koji najviše ja ću reći korumpiraju one koji im daju posao, da ne kažem vlast. I to govori da je naš nekadašnji zastupnik, kolega, gospodin Rojs bio u pravu da tko jamio, jamio. Ti koji su sudjelovali u pretvorbi devedesetih danas su stupovi društva i jednom riječju “prošla je baba s kolačima“ da im se može staviti pod navodnicima “soli na rep“. Koji su najčešći razlozi za poništenje natječaja. To nam je dato u ovoj tablici ili bolje rečeno u ovim razlozima na strani 38. nezakonita dokumentacija za nadmetanje, povreda pravila u objavi, korištenje kratkih rokova bez obrazloženja i postojanju opravdanih razloga, povreda pravila postupka, povreda materijalnih odredbi Zakona o javnoj nabavi, primjena kriterija ekonomski najpovoljnije ponude itd. Ovdje zapravo ispada da gotovo svi koji nešto rade mogu se ako je to nekome u interesu naći u predmetu da se ja tako izrazim obrade i to je bit. Koliko te onda procedure traju. Čuli smo malo prije da su one u Hrvatskoj možda i nešto kraće nego na zapadu. Kaže se najčešće u tim obrazloženjima da taj postupak traje dok se ne kompletira dokumentacija. To je o.k. Međutim, mi moramo uvesti još jedno pravilo i samo zbog toga sam uzeo učešće u ovoj raspravi, da ako se netko želi, da ako netko izgubi taj spor, ako netko zlurado pokrene spor. E onda ta tvrtka ne bi smjela imati što ponovo tražiti na nekom novom natječaju i jasno ta ista tvrtka sa takvim malicioznim postupanjem trebala bi platiti troškove zbog kašnjenja neke investicije. Zašto da se jednostavno sa tim žalbama stvarno postupa u strogo opravdanim slučajevima, a ne da se na taj način ponekad svjesno stvara šteta poslovnim subjektima koji daju posao na javni natječaj itd. I za kraj. Treba prihvatiti jasno ovo izvješće. Nije to sporno. Ali bit nepravilnosti treba tražiti na najvećim investicijama, a ne da 40% pazite tih nepravilnosti de facto se odnosi na ponude do 200 000 kuna, pa ispada da veliki poslovi nam prolaze, a zapravo da se mi opterećujemo ovim sitnim poslovima do 200 000 kuna čime se dovodi u pitanje i funkcioniranje same te državne komisije, a zapravo i svrha postupaka ne znam kontrole javne nabave. Za kraj prihvatit ćemo jasno to izvješće. Mislim da je to manje-više u redu. Ali isto tako mislim da nema potrebe za dodatnim ljudima ili kadrovima u državnoj komisiji, jer to će onda opteretiti proračun i neka se gospoda sa postojećih 20-tak članova ili ljudi malo više potrude i neka taj posao odrade kao što ga u ovom trenutku odrađuju i zastupnici. Jasno, mi smo tu sami, a tamo ih je ipak 20.
Hvala. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, predsjedniče državne komisije, kolegice i kolege. Najprije bih rekao da će klub Hrvatske narodne stranke prihvatiti ovo izvješće. Posebno se želimo zahvaliti gospodinu Matešiću predsjedniku državne komisije na iskrenosti, na činjenici da je ukazao na slabe karike ja bih rekao u sustavu i zato bih ja u želji da uštedim malo na vremenu ne bih ponavljao ono što su moji prethodnici rekli već bih više govorio o onome čega nema u izvješću, a što bi mi iz kluba HNS-a voljeli da bude predmetom naših rasprava i ove i slijedećih godina, a to se odnosi upravo na slabosti o kojima je govorio i gospodin Matešić. Pa mi kolegice i kolege, najprije dozvolite da pročitam dvije rečenice sa 39. stranice jer mislim da su one ključne za naše daljnje odlučivanje. Broj izjavljenih žalbi na postupke nabave izravnom pogodbom u pregovaračkom postupku bez objave poziva za nadmetanje stavljen u odnos prema broju ukupnih objava takvih načina nabave govori da je samo 0,8% ovakvih nabava kontrolirano od strane državne komisije. Dakle, 0,8%. Od ukupno zaprimljenih žalbi na postupke javne nabave kad je kao način nabave odabrana izravna pogodba u pregovaračkom postupku bez objave poziva za nadmetanje postotak usvajanja ovakvih žalbi iznosi 76% i znatno je veći od općeg postotka od 51,09% usvojenih žalbi. Dakle, žalbe uložene na izravnu pogodbu u pregovaračkom postupku usvajaju se u znatno većem postotku. E sad, kolegice i kolege, u Zakonu o javnoj nabavi neki su veliki gospodarski subjekti izuzeti od obveze nabave putem javnog natječaja, ogromni gospodarski subjekti. Evo brodogradnja kao jedan takav sustav. Možemo možda nju uzeti kao primjer. Dakle, ono što je potrebno ugraditi u brod dobavlja se izravnom pogodbom. Ogromne količine materijala, robe. Brodogradilišta nemaju čak niti obvezu da se namjera za izravno ugovaranje objavi u “Narodnim novinama“. Čak ni tu obvezu nemaju. Podsjećam vas kolegice i kolege da su upravo brodogradilišta snažno subvencionirana od strane države. Ja to apsolutno podržavam, ali govorim o jednom primjeru kojeg moramo staviti na stol i jasno usporediti sa drugim sustavima koji su jednako izuzeti iz ovog zakona. Želio bih reći kolegice i kolege, da članovi Vlade doduše sjede u nadzornom odboru naših brodogradilišta, a da li je to dovoljno da se osigura transparentnost i javnost. Prije desetak dana čuli smo u raspravi kad je jedan od saborskih zastupnika upitao premijera vezano uz Nadzorni odbor jednog od naših brodogradilišta, čuli smo da se Nadzorni odbor u tijeku protekle godine toga brodogradilišta sastao čak dva puta. Jednom telefonski, a drugi puta u Zagrebu. Koliko je onda taj Nadzorni odbor u stanju, budimo iskreni, stvarno nadzirati što se događa u tom brodogradilištu. Zato, da maksimalno skratimo kolegice i kolege, iz kluba HNS-a predlažemo da ubuduće puno više vremena posvetimo onim pojedinostima kojih nemamo u godišnjem izvješću, a na koji nas je uputio i gospodin Matišić i u izvješću korektno stoje kao slabosti, pokušamo vidjeti na koji način izmjenama i dopunama zakona to regulirati i popraviti. Jer, ako razgovarate s ljudima bliskim tim gospodarskim sustavima, vidjet ćete da oni govore o posebnim kooperantima, kako ti kooperanti zaslužuju posebnu pažnju zbog posebnog načina ugovaranja, zbog posebnih cijena koje dobivaju za svoje robe i usluge, zbog posebno kratkih rokova za isplatu upravo njima, tim posebnim kooperantima i dakako tu je i niz posebnih mogućnosti da državne subvencije i novac poreznih obveznika ide i posebnim tijekom. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović, koje nema. Gubi pravo rasprave po ovoj točki. Gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče Državne komisije. Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave za 2006. godinu je doista i kvalitetno i sadržajno i pregledno, te se iz njega ne razaznaju samo određene činjenice i pojave, već i smjerovi i tendencije, odnosno trendovi određenih pojava. Nesumnjivo je, a to je konstatirala i Državna komisija u svom izvješću da je javna percepcija javne nabave prilično povezana sa korupcijom. Volio bih da je ta percepcija utemeljena u cijelosti na predrasudama, ali na žalost nije. Budući da smo u Hrvatskoj skloni u svemu pretjerivati, za pretpostaviti je da se pretjeruje i u slučaju percepcije karaktera javne nabave, ali ipak negativno doživljavanje javne nabave često ima i vrlo jasno uporište. Međutim, detaljnom analizom ovoga izvješća razvidno je da u području javne nabave prevladavaju ipak pojave sa pozitivnim predznakom. Stoga najprije ću istaknuti uočene pozitivnosti navodeći nekoliko činjenica koje na to upućuju. Nekoliko godina zaredom Državna komisija zaprima sve manji broj žalbenih predmeta, dok se istodobno povećava broj objava o javnim nabavama. Tako je 2005. godine i na 8 tisuća 675 objava uloženo 708 žalbi, odnosno 8,16% dok je u 2006. na 13 tisuća 548 objava uloženo 696 žalbi, što je iskazano relativno znatno manje, odnosno 0,8%. U 2006. na 13 tisuća 548 objava u javnoj nabavi na odluke Državne komisije uloženo je 46 tužbi Upravnom sudu Republike Hrvatske, odnosno samo 0,34%. Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija je Državnoj upravi u Splitsko-dalmatinskoj županiji nije poništena niti jedna odluka o nabavi iako je bilo žalbenih postupaka. Od činjenica s negativnim predznakom samo bih istaknuo da je u izvješću navedeno 6 pravnih osoba kojima je za svaku zaprimljenu žalbu Državna komisija u svim slučajevima poništila nabavu. Uprave plov puta Split, prometa Split, Zavoda za javno zdravstvo grada Zagreba i Gradsko komunalno gospodarstvo Zagreba, Gradska plinara Zagreb i Opća bolnica Vukovar trebale bi svakako najblaže rečeno promijeniti svoje poslovne navike. Odmah do njih je i klinički vozni centar Rijeka kojemu je u 6 žalbenih postupaka odluka o nabavi poništena u 5 slučajeva, odnosno 83%. Zabrinjava visok broj poništenih odluka u nabavi i recimo 11 u INA-i, 15 u gradu Zagrebu i slično, a vidljivi porast usvojenih žalbi Državne komisije tako da je primjerice u 2004. usvojeno 47,3% žalbi, u 2005. 48,02%, a u 2006. bilo je čak 51,09% usvojenih žalbi. Naravno da treba imati zadršku pri cjelovitoj valorizaciji podataka iz izvješća o postotku poništenih objava javnih nabava jer za takvu ocjenu nedostaju podaci o ukupnom broju i nominalnoj vrijednosti svih objava javnih nabava, po svim pravnim osobama, te u postotku i nominalnoj vrijednosti poništenih odluka o nabavama po pravnim osobama u odnosu na ukupan broj i nominalnu vrijednost svih obavljenih javnih nabava po pravnim osobama. Neki zaključci Državne komisije u svezi manjkavosti zakonskog okvira javne nabave nisu više u cijelosti aktualni jer je Zakon o javnoj nabavi koji je stupio na snagu 1.1.2008. godine postupak javne nabave usklađen sa standardima Europske unije. Zbog svega navedenog smatram da Državna komisija nije izradila samo vrlo dobro izvješće o svom radu, već da je svojim radom pridonijela transparentnošću javne nabave i razvoju tržišnih uvjeta, ali i djelovala kao izravan antikorupcijski instrument. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin Krešimir Ćosić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa ja bih rekao sljedeće, što je uvaženi zastupnik Marić naglasio zaslužuje posebnu pažnju. Kultura javnih nabavki u nekim poduzećima, na žalost ova statistika pokazuje zabrinjavajuća. Kad bi se napravila, što je napravio gospodin Marić, jedna jednostavna regresivna analiza, onda bi se pokazalo da neki na žalost unutar primjedbi iz godine u godinu ponavljaju iste greške. Prema tome, radi se o ozbiljnim tvrtkama, radi se o velikim tvrtkama i kultura javnih nabavki u tim tvrtkama je zabrinjavajuća i na žalost to stvara jednu štetnu i neprihvatljivu percepciju. Radi se o velikim tvrtkama za koje je itekako važno kakva je sposobnost njihova da efikasno troše mala, relativno mala investicijska sredstva u odnosu na proračun koji imaju na raspoloženju. I još bih nešto rekao. Svakako analiza po sektorima bi bila vrlo korisna, prof. Hebrang je ukazao na zdravstvo, a ja bih rekao energetski sektor zaslužuje isto tako posebnu pažnju. Prema tome, edukacija da, ali je činjenica da se na nekim mjestima u nekim važnim tvrtkama javnog sektora na žalost usprkos vašeg dobrog i kvalitetnog rada malo toga mijenja na bolje. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite!
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine predsjedniče Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, kolegice i kolege. Dopustite mi da odmah na početku svoje rasprave pohvalim i podržim iscrpno i pregledno dano Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2006. godinu. Pa iako ovo izvješće razmatramo u vremenu kad je na snazi novi Zakon o javnoj nabavi koji je ovaj Visoki dom usvojio u mjesecu listopadu 2007. godine i kojim je Republika Hrvatska ovo područje usuglasila s pravnim stečevinama Europske unije cijenim da je dobro još jednom pogledati kako su pravne osobe obveznici provedbe Zakona o javnoj nabavi prema odredbama zakona iz 2001. i 2005. godine činili to tijekom 2006. Tim više jer smo prije nekoliko tjedana usvojili i Izvješće Državnog ureda za reviziju za 2006. godinu koja su u mnogome ukazivala na propuste koji su se javljali upravo pri provedbi postupaka javne nabave. Zanimljivost ovoga izvješća upravo je u tome jer nas ono izvješćuje samo o onim postupcima javne nabave za koju su pokrenuti žalbeni postupci pred Državnom komisijom za kontrolu postupaka javne nabave u 2006. godini. A iz izvješća je vidljivo da je broj žalbi u 2006., njih ukupno 696 manji od broja uloženih u 2005. i 2004. godini. Na ukupno objavljenih 13 tisuća 548 objava o javnim nabavama u oglasniku javne nabave "Narodnih novina" u 2006. godini državna komisija zaprimila je 696 žalbi ili 5,14%. Ovih 696 žalbi odnose se na 413 različitih naručitelja. U priloženom upisniku pregledno su dani naručitelji i žalitelji u predmetima javne nabave kao i odluke koje je državna komisija donijela na podnijete žalbe. Ne želeći ulaziti u strukturu donijetih odluka državne komisije na uložene žalbe dopustite mi da naglasim ono što u ovom izvješću smatram najbitnijim. Radom Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave i u 2006. godini ostvarivali su se zadani ciljevi Nacionalnog programa suzbijanja korupcije koji je donijela Vlada Republike Hrvatske za razdoblje 2006.-2008., jer je između ostaloga osigurana veća transparentnost, javnost i dostupnost postupka pravne zaštite što omogućava jačanje vladavine načela zakonitosti i sankcioniranje nezakonita postupanja. Zajedno s razvojem pravne prakse i tumačenjem propisa javne nabave kao i edukacijom korisnika i obveznika primjene propisa o javnoj nabavi doprinosi se u borbi protiv korupcije u ovom području djelatnosti. Vjerujem da će završna ocjena stanja u javnoj nabavi općenito dana u ovom izvješću sa stanovišta državne komisije, a koja obuhvaća ocjenu legislative, institucija, korisnika i obveznika propisa javne nabave kao i ocjenu pravne prakse, literature i doktrine biti i na dosada stečenim iskustvima značajno promijenjena primjenom i provedbom odredaba novog Zakona o javnoj nabavi za čiju se provedbu u ovoj godini svi obveznici javne nabave ozbiljno pripremaju. Ovo izvješće ću podržati i hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo rasprave po ovom. Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite!
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici, uvaženi predsjedniče državne komisije! Zakonom o javnoj nabavi i Zakonom o državnoj komisiji ustanovljena je kao što je već rečeno prije četiri godine ili točnije koncem 2003. godine Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave. Naglašavam kao samostalno i neovisno državno tijelo u čijem je djelokrugu vođenje žalbenog postupka protiv odluka donesenih u postupcima javne nabave. U podnijetom izvješću za pohvaliti je, dat je detaljni prikaz zaprimljenih i riješenih žalbenih predmeta po vrstama i strukturi. Analizirajući stanje pravne zaštite u javnoj nabavi, ja bi rekao da se osjeća nedostatak propisa kojima se uređuje rad i postupanje državne komisije kao i same primjene postupovnih odredbi Zakona o općem upravnom postupku što se reflektira na određenu rekao bi pravnu nesigurnost i teškoće u samom žalbenom postupku. Naime, sam postupak pokreće se i vodi isključivo na temelju podnesene žalbe i nema postupka po službenoj dužnosti. Ne postoji mogućnost kontrole svake faze postupka što dovodi do poništenja cijelog postupka iako je do povrede došlo u ranijoj fazi. Samo trajanje postupka nije dovoljno brzo zbog dugotrajne komunikacije sa strankama oko dostave same dokumentacije. A svakako da jedan broj postupaka u kojima nikada ne dolazi do pravne zaštite izmiče kontroli. Antikorupcijski efekti pravne zaštite u javnoj nabavi očituju se samim osnivanjem i funkcioniranjem državne komisije koja pružajući pravnu zaštitu osigurava i omogućuje sankcioniranje nezakonitih postupaka. Svakako da i transparentnost, javnost rada i dostupnost komunikacije sa strankama u postupku doprinosi borbi protiv korupcije. Vjerujem da Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi donijet u prošloj godini a koji se primjenjuje od 1. siječnja 2008. godine u sebi sadrži rješenja proizašla iz iskustva primjedbi i prijedloga državne komisije, obzirom da uočeni nedostaci koji su istaknuti i u izvješću za 2005. godinu slični su nedostacima koji proizlaze iz ovog izvješća, tako da ih je bilo moguće ugraditi u navedeni zakon. Stoga podržavam Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2006. godinu. Hvala.
Na redu je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite!
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče … [[Govornik isključen, ne čuje se.]] Prvo, želim se zahvaliti odgovornima u komisiji koji su dali po meni kvalitetni izvještaj sa nizom podataka i načinom prikazivanja tih podataka koji mogu biti operativno korisni ne samo sada kada raspravljamo o tom izvješću, nego i onda kada ćemo raspravljati eventualno o novim zakonskim propisima ali i o izvješćima drugih tijela u kontekstu provedbe Nacionalnog programa o suzbijanja korupcije koji je ovaj Sabor usvojio i samo u tom kontekstu bih želio nekoliko rečenica u vezi izvješća reći. Da je i područje javne nabave izuzetno značajno u borbi protiv korupcije dokaz je i činjenica da posebno poglavlje u ovom našem nacionalnom programu na tu temu postoji. Ovih 5,5 milijardi kuna vrijednosti nabave koje obuhvaća ovo izvješće u smislu žalbenih pristupa i svega toga je vjerojatno samo dio, ja bih čak rekao i manji dio javne nabave financiran iz javnih sredstava i to je kolega Hebrang dobro primijetio da broj izuzetaka utvrđene u članku 6. samog zakona je ogromno velik i po broju subjekata ali i po količini novaca koji se koristi u javnoj nabavi a koji su predmet izuzeća iz članka 6. Ono što želim naglasiti je slijedeće. Nije dobro kada neki problem ili nepoštivanje zakona promatramo kroz kolektivnu odgovornost a ne pojedinačno. I u takvoj situaciji nikad nećemo doći do toga da nepoštivanjem zakona pa i Zakona o javnoj nabavi postoji i pojedinačna odgovornost. Kolega Hebrang je primijetio da je veliki broj subjekata gdje su poništene javne nabave iz sfere zdravstva, ali ne samo zdravstva. Zavod za javno zdravstvo grada Zagreba, Gradsko komunalno gospodarstvo grada Zagreba, Opća bolnica Vukovar, Gradska plinara Zagreb, Klinički bolnički centar Rijeka, Dom zdravlja Splitsko-dalmatinske županije, Klinička bolnica Split, Zagrebačka županija, Hrvatska lutrija, Zračna luka Zagreb, Klinički bolnički centar Zagreb, EP, INA, Ministarstvo zdravstva, Hrvatska pošta, Državna uprava za zaštitu i spašavanje, Hrvatske ceste, Hrvatske šume, FINA, Grad Zagreb, Hrvatska željeznica, Grad Split, HEP operator prijenosnog sustava i Ministarstvo obrane. To su tvrtke, ustanove ili državna tijela vlasti u kojima je broj poništenih javnih nabava većih od 50%, a broj predmeta ili broj žalbi veći od 4. Dakle, negdje je bila jedna, dvije ili tri nabave u toku ove promatrane godine nego 4 i više i gdje je broj poništenja veći od 50%. Uzmite sada izvješće za 2005. i usporedite po istoj metodologiji tko je tada unutra bio naveden u tom problemu. Pola od ovih koje sam vam ja isčitao su bili i tada. Polovica će ih biti i za 2007., uvjeren sam u to. Kolega Hebrang je i primijetio da u ovome zdravstvenom sektoru nije bilo toliko poništenja kod nabave skupe medicinske opreme nego materijala, od hrane pa nadalje. Ako smo to uočili kao problem a ja to uočavam kao problem bilo bi izuzetno korisno i dobro da svi oni koji su nadređeni ovim tijelima vlasti, ustanovama, poduzećima u pretežitom državnom vlasništvu postave pitanje čelnim ljudima i upravama tko su ti ljudi koji kod njih dobivaju solidne plaće i u nadležnosti im je javna nabava. Ja ne vjerujem da u Ministarstvu zdravstva, u Gradu Zagrebu, u EP-u nema dovoljno pravnika, da ne mogu naučiti i upamtiti Zakon o javnoj nabavi, to tim više što je gospođa Šima Krasić iz Državne revizije a i komisija to rekla da se maksimalno trude biti i savjetodavni. Seminari, savjeti, instrukcije, informacije, sve u cilju da se olakšava poštivanje zakona. Pa ako dvije državne institucija, državna komisija i Državna revizija ulažu značajne kadrovske napore da pomažu u poštivanju zakona a nama se iz godine u godinu isti pojavljuju kao problematični i ako prihvatimo da je granična crta 50% poništenja uzrokom gdje bi mogli pitati zašto se to dešava mislim da bi postavljanjem zahtjeva i pitanja upravama i čelnim ljudima ovih institucija tko su ti pojedinci koji godinama uzrokuju iste probleme. Ja ne vjerujem da je ministar zdravstva recimo kriv za poništenje natječaja za javnu nabavu Ministarstva zdravstva. Ne vjerujem niti da je ministar obrane u Ministarstvu obrane krivac jer se radi tamo o posebnoj službi ili kako se zove tamo. Ali je nedozvoljivo i neprihvatljivo da ti isti ljudi ostaju na svojim mjestima i pozicijama tri, četiri godine a mi uvijek iznova primamo izvješće ili Državne revizije ili ove državne komisije da je tamo kod njih najčešće problem u poštivanju Zakona o javnoj nabavi. Nema većeg efekta kada se pitanje takve odgovornosti ne postavi osobno i personalno i sankcionira, od novčane kazne pa do prestanka državne službe ako je to potrebno. Imat ćemo dva efekta. Maknut ćemo te ljude i nećemo se morati sramotiti da unutar državne uprave toga postoji u državnim ustanovama i državnim tvrtkama. I drugo, bit će slana i poslana snažna poruka ljudi koji radite to u drugim resorima nemojte se igrati jer ovo izvješće ne služi samo za to da konstatiramo da problema još imamo. Je po broju predmeta nešto manji, financijski nešto manje vrijedna nabava ali još uvijek preveliki da bi mogli jednostavno reći mi ćemo ovo izvješće prihvatiti i nikom ništa. Takvim pristupom dobili i prednost u zahtijevanju poštivanja tog ogromno značajnog zakona i prema drugim subjektima koji su na tom području. I takvim pristupom vjerojatno bi došli do toga da za pet ili šest godina ova komisija neće trebati imati zaposleno 30 ljudi nego bi bilo dovoljno petnaest jer će broj žalbi biti manji. Nećemo morati proračunske novce izdvajati za toliko nadzornog sustava ako idemo sistemom pojedinačnog odgovaranja za propuste u poštivanju tog zakona. Da li to Sabor može učiniti? Može. Ako postoji politička volja i ako zatražimo od Vlade i onih ostalih odgovornih da nas izvijeste tko su ti ljudi i što je poduzeto u smislu toga, a kažem sve tamo gdje je broj nabava veći od četiri, gdje je poništenje veće od 50%. Pomažemo i samoj Vladi, pa i ministrima da uoče i registriraju sami problem, da i oni sami vide u kojim sektorima, kojim službama, koji su ti pojedinci i gdje koji im stvaraju najviše problema. U protivnom, iduće godine će državna komisija doći s izvještajem, samo vas molim tu stranicu 18 i 19 uzmite van izvješća, sačuvajte do iduće godine i usporedite tko će tad biti na popisu. Uzmite 2005. usporedite popis iz 2005. Izbacite one kojih nema. Vidjet ćete koji će vam popis ostati.
Hvala. I gospodin zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvaženi predsjedniče komisije. Ovo izvješće je rezultat postupaka na koje su izjavljene žalbe i ono govori samo za sebe. To je jedan niz podataka koje imamo tu ispred sebe. Uglavnom podržavam ga. Držim da dijelom sudjeluje u pomacima koje imamo u provođenju Zakona o javnoj nabavi. I ne bih toliko o radu komisije. Više načelno o nekim problemima ovog starog zakona. Jer rad komisije je moguće mogao biti i bolji. Ima tu ipak nekih upitnih i to vrlo upitnih stvari. Ali rekao sam ne bih o tome. Jer tu se možda po prvi puta od kad sam ovdje u Saboru kao novak slažem sa kolegom Kajinom. Pitanje javne nabave poznato nam svima regulirano je jasno zakonom. Ali istina taj zakon je imao dosta nedostataka pa to je i razlogom zbog čega je jasno mijenjan odnosno usklađivan i često puta on je bio tema prijepora čak i među onima koji sebe drže znalcima u tom području. Tu prvenstveno mislim na stranke u postupku, jer da je među njima vladalo istovjetno tumačenje vjerojatno ne bismo ni imali ono što imamo u ovim žalbama. To je jasno. Makar isto tako izvan toga dijelim mišljenje sa onima da opća javnost pa jednim dijelom čak i stručna možda nije toliko bila ni izviješćena o tome ili joj nije bilo dostupno. Percepcija javnosti o postupcima javne nabave kao što su kolege i kolegice istaknule već moguće je pozitivna ili negativna. Upravo iz ovih razloga koje sam prije spomenuo. Dakle, različitih tumačenja koje smo imali, a i zbog nedorečenosti samoga zakona. Jasno i stoga su i prijepori proizlazili, pa je javnost bila drugačije ili pozitivno ili negativno o tome dakle percipirana. Međutim, često je u javnosti povezivana sa korupcijama. Tu se zaista svi slažemo da borba protiv tog zla nije bila moguća bez razvoja sustava javne nabave kroz puno jedno kvalitetnije, izražajnije propise, zatim nadzor i kontrolu postupaka. To su stvari bez kojih zapravo ne možemo govoriti o nekim kvalitetnim pomacima. Vjerojatno je i ovaj novi zakon koliko sam mogao pročitati o javnoj nabavi izvršio taj kvalitativan pomak makar i kod njega imamo nekih nedorečenosti, pa čak i suprotnosti u tumačenju. Onda to poziva na ono što je započeto s različitih institucija, a to je edukacija. Edukacija je neobično bitna i u tom pogledu držim da moramo napraviti još jedan iskorak i onda će manje dolaziti u toj temi do nekih nesuglasica i različitih nekakvih tumačenja koji jasno proizlaze iz svega. Sigurno je da će tada i izvješća svih ovih triju relevantnih institucija Ureda za javnu nabavu zatim komisije i Državne revizije zasigurno biti i povoljnija, a u svakom trenutku jasno i nama pristupačnija. Po meni u ovom zakonu koji je bio najveći problem do sada govorim kao čovjek koji dolazi iz jedinice lokalne samouprave. Dakle, dosta dugo sam tamo i ti problemi su m i uglavnom poznati je izražen u postupku javne nabave koji se odnose na ono što je ispod vrijednosti koju zahtijeva javni natječaj. Dakle, misli se na ono do 200 000 kuna, a to je to što je zakon nedorečen i nekvalitetan po meni bio i problem bi bio u samom zakonu i uredbi jer moglo se je raditi o dijeljenju nabave na manje predmete itd. tako da to opet nama kao čelnicima jedinice lokalne samouprave olakšavalo postupak jer smo mogli jasno to dati onda poduzetnicima ili dakle firmama koje su u našem mjestu. Dakle, to je ono što je pozitivno. Ali je negativan učinak poslije toga proizlazio. Mislim da vam je jasno na što mislim. Ja mislim na puste kontrole, unutarnju reviziju i ovo i ono koji nas prozivaju onda zašto to radimo, a nama je to u tom trenutku jasno odgovaralo jer radimo u interesu hajmo reći samog mjesta. Međutim, zakon je tu po meni apsolutno bio nedorečen. Isto tako, to se odnosi i na izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi koje su omogućavale na zaključivanje ugovora izravnom pogodbom bez objave poziva na nadmetanje i tu smo hajmo reći u nekoj poziciji mi bili pozitivni. Oni u većim sredinama dakle u pozitivi jednoj. Međutim, u manjim sredinama iz koje ja dolazim to je bio problem jer vi niste recimo mogli pronaći pet onih koji će vam se javiti na vaš poziv i onda ste, dobili biste jednu ili ni jednu ponudu. Onda biste na kraju u drugom turnusu morali jasno ići na ugovaranje direktno, a onda je to proizvodilo negativne opet je li reperkusije od raznih kontrola revizije itd. itd. Dakle, to kolege koji rade u jedinicama lokalne samouprave vrlo dobro znaju. Međutim, ono što držim u svakom slučaju s mišljenjem nadam se i svih ostalih, a to je da bez jednog sveobuhvatnog nadzora svih elemenata ne možemo jasno ni govoriti o tome da možemo govoriti o pomacima jer će se ako to se ne napravi i dalje događati kršenja propisa. Međutim, ono što me raduje kao dužnosnika u jedinici lokalne samouprave jeste da u ovom izvješću nisam baš zamijetio jako puno žalbi na postupke javne nabave od strane jedinica lokalne samouprave. Dakle, konkretno općina, gradova itd. Ma vrlo mali je postotak, a to je ipak znakovito za ovo izvješće ovdje. Što znači da su edukacije koje su rađene na razinama od pročelnika pa dalje do zamjenika gradonačelnika i gradonačelnika i službi dale ipak neke svoje rezultate u svemu tome i mislim da su one jako pozitivne. Ono što bih na kraju još jednom zaista htio istaknuti ovdje i pozvati sve one koji mogu doprinijeti tome jeste održavajmo što više seminara, što više savjetovanja. Edukacija će pripomoći tome da se što manje pogrešaka događa u ovoj javnoj nabavi. Hvala lijepo.
Hvala. Replika gospodin Krešimir Ćosić. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo potpuno se slažem sa uvaženim zastupnikom koji je rekao seminari, edukacija, edukacija je jako važno, učenje je jako važno, informiranje je jako važno ali na žalost neki sporo uče. Neki ponavljaju iste greške i onda je pitanje što njima može pomoći? Dopunska edukacija. Prema tome, radi se o dijelu neodgovornih ljudi kako bi unaprijedili kvalitetu javne nabave, kako bi poboljšali javnu percepciju, kako bi povećali konkurentnost naših poduzeća definitivno nekima nije mjesto u tom sustavu. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Tomljanović. Isto replika. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvaženom kolegi bih replicirao u onom dijelu kada se osvrnuo na edukaciju u odnosu na jedinice lokalne samouprave pogotovo male jedinice lokalne samouprave koje moraju primjenjivati ove propise i sada novi propis i gdje zaista taj sustav edukacije i informiranja, dakle ljudi u najboljoj vjeri želeć primijeniti ove nove propise zapravo u velikom strahu da ne pogriješe žele se informirati, žele doći do pravih informacija, žele zapravo taj novi zakon ili javnu nabavu provesti ono što se kaže na zakonom predviđeni način. Replika u ovom smislu je da se u tom segmentu apsolutno možda treba razraditi jedan pravi način educiranja pogotovo u onim jedinicama lokalne samouprave gdje su se čak i formirali novi upravni odjeli koji se isključivo bave javnom nabavom, jer ti mladi ljudi koji primjenjuju ove zakone pa evo i nas saborske zastupnike svakodnevno nazivaju pomozite nema, pomozite nam u tome, dajte nam savjeta da provedemo taj postupak javne nabave a da ne pogriješimo. Evo, hvala lijepa.
Hvala. I konačno u ime predlagača gospodin Goran Matušić, predsjednik Državne komisije. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Zadovoljstvo je meni biti bilo danas predsjednik Državne komisije i čuti prije svega vaše primjedbe, sugestije i pohvale. Pohvale ću i podrške ću prenijeti članovima, dakle cjelokupnom timu državne komisije jer su to ljudi koji su u ove četiri godine izgradili instituciju od nule do onoga što danas u Europskoj uniji smatraju liderom u regiji. Iako želim se samo replicirati na neke na rasprava. Iako je smanjen broj, u laganom padu smanjenje broja predmeta i dalje je to velika vrijednost 5,5 milijardi. Govorim, ja sam doduše raspravu od uvaženog zastupnika Kajina shvatio više kao njegov apel u odnosu na njegov status, a manje na prigovor broja zaposlenih u državnoj komisiji. Državna komisija sada preuzima vrlo vjerojatno nadležnost u sporovima o koncesiji i privatnom javnom partnerstvu. Prema tome vjerojatno ćemo morati govoriti o uvećanju, ne vjerojatno nego sasvim izvjesno. Vaše sugestije i upiti koji se nisu, koji u komisiji nisu dobivani samo povodom ovog izvješća nego i inače neki od vas su se interesirali kakvo je stanje u vašim županijama, pomažu nam da razvijemo i poboljšamo sustav ovog praćenja. Pitali su neki kolege zastupnici kako je u mojoj županiji, dakle javlja se potreba da možda u ovom našem statističkom izvješću obradimo županije, obradimo nešto specifično. Dakle i vi ste pozvani vašim upitom razviti ovaj sistem praćenja. Ali još jednom ponavljam, sistem praćenja pojava mora biti uvezan i od cjelokupnog postupka nabave dakle govorim o samom postupku nabave, žalbenom postupku i opet onom revizijskom dijelu koji uključuje izvršenje ugovora i zaključenje i izvršenje ugovora. Još jednom vam zahvaljujem na primjedbama, sugestijama i pohvalama. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2006. godinu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak na glasovanje: "Prihvaća se Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2006. godinu.". Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala lijepa. Ima li protiv? Suzdržan? Hvala. Ovaj zaključak je prihvaćen jednoglasno sa 129 glasova.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade. Uvodno bih htio istaknuti da Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice prihvaća predmetno izvješće o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonske ovlasti, a ustavnopravni i zakonski temelj o samom prihvaćanju naravno pronalazi u odredbi 87. Ustava Republike Hrvatske u odnosu na članak 3. Zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskoga sabora. Isto tako treba naglasiti da Ustav Republike Hrvatske ne samo da izričito dopušta već i podrobno razrađuje i opseg i pravni režim donošenja uredaba na temelju zakonskog ovlaštenja, odnosno razrade instituta ustavnopravne prirode zakonodavne delegacije. Naravno na vrijeme od godine dana i da se radi o pitanjima iz djelokruga Hrvatskog sabora osim pitanja koja se odnose na razradu ustavom utvrđenih ljudskih prava, temeljnih sloboda, nacionalna prava, izbornog sustava, ustroja djelokruga i načina rada državnih tijela i lokalne samouprave. Dakle izuzeci se odnose na ona pitanja koja se temeljem članka 82. Ustava Republike Hrvatske donose dvotrećinskom većinom ili većinom glasova svih zastupnika tzv. organski zakoni. Nadalje u konkretnoj situaciji radi se o idućim uredbama. Dakle Uredba o dopuni Zakona o plaća sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika, Uredba o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori za obrazovanje i izobrazbu i Uredbi o izmjenama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu koje su donesene na sjednici Vlade Republike Hrvatske koja je održana 18. prosinca 2007. godine. Kao propisi u materijalnom smislu ove uredbe na temelju zakonske ovlasti, ne mogu djelovati naravno unatrag retroaktivno i naravno prestaju vrijediti istekom godine dana od dana dobivanja ovlasti. Shodno svemu izloženom Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da se ovo izvješće u prezentiranom obliku i prihvati.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospođa Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo rasprave po ovoj točki dnevnog reda. I gospodin Vladimir Ivković. Također ga nema, pa i on gubi pravo rasprave po ovoj točki dnevnog reda. Želite li? Ne. Zaključujem raspravu. Odlučivanje će biti kad se steknu uvjeti. Izvješće o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonske ovlasti. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje zaključak: "Prihvaća se Izvješće o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonske ovlasti.". Tko je za ovaj zaključak? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Sa 80 glasova za, 49 protiv je prihvaćen ovaj zaključak.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Malo je teško ovako govoriti u praznoj, gotovo praznoj, bar što se tiče ove strane sabornici, ali s obzirom na to inače o toj temi razgovaramo, pričamo jedni drugima, onda nema razloga da nešto i ne kažemo. Naime, medijski je ovo povjerenstvo bilo izuzetno eksponirano, često i zloupotrebljavano i od cijele te silne buke zapravo dobili smo u izvješću svega nekoliko slučajeva koji su opisani na onako dosta pojednostavljen način i s te strane moglo bi vam biti drago. Dakle, mogli bi reći da gotovo i nema nekakvog sukoba interesa. Međutim, ako malo pogledamo slučajeve, onda ćemo vidjeti da se slučajevi i velikog kršenja zakona, dakle velikog sukoba interesa i nekih sitnih stvari stavljaju gotovo, gotovo se izjednačuju što mislim da nije u redu. Mi smo imali svojevremeno i istražna povjerenstva. Ta istražna povjerenstva mislim da su radila dobro, da je donijeto niz zaključaka, ali na žalost posljedice još uvijek se ne vide, jer evo državni odvjetnik naš prijedlog za nastavak obrade tih slučajeva evo jednostavno već dvije i pol godine drži negdje na sigurnom. Dakle, možda malo riječ dvije o zakonu. Mislimo da zakon treba mijenjati i da treba napraviti jedan cjelovit zakon, da ga treba precizirati, a ne da tu i tamo gdje zakon ništa ne govori, onda povjerenstvo donosi svoje osobno mišljenje koje evo neki prihvaćaju, neki osporavaju, a mislim da ima tu tema o kojima bi se moglo razgovarati. Dakle, možda malo još i koju riječ o ciljevima. Cilj je u svakom slučaju. Veli širenje kruga izabranih dužnosnika koji potpadaju pod mjere za sprečavanje sukoba interesa. I sad mene isto zanima, vjerojatno u tom cilju da li povjerenstvo, na žalost nikog nema iz povjerenstva, da li misle da stvarno svi dužnosnici, a to znači i evo koliko vidim ovdje raspravljalo se o članovima poglavarstava svih općina i gradova. Ako gledamo da je gotovo ne znam 560 koliko li gradova, općina, sad još ako dodamo ili ako pomnožimo to sa brojem članova poglavarstva, mislim da ćemo dobiti masu ljudi kojima ćemo, povjerenstvo će biti zatrpano, a zapravo od tog svega biti će malo tog rečeno. Bilo je slučajeva po novinama da su rođaci, jedan je bio ne znam u poglavarstvu, drugi je, općine, drugi je bio u županiji, pa evo rođak od rođaka i župan je dobio neki posao u toj općini. Medijski opet po cijela stranica, a zapravo ljudi se više smiju tom nego što od tog ima koristi. Dakle, tu trebamo biti ipak suziti, ja nisam baš za toliko širenje, nego upravo sužavanje ili bar ostanak na ovom što je sad kruga izabranih dužnosnika. Zatim, jasno pravosudni, da li pravosudni dužnosnici također idu pod pojam dužnosnika. Primjećujemo da isključenje rektora i prorektora sveučilišta iz nadležnosti povjerenstva ovdje, što je isto, o tom bi se isto dalo raspravljati, pojasniti definitivno sukob interesa jer u tom sukobu interesa imamo toliko različitih stvari da bi stvarno trebalo definirati što je ustvari sukob interesa. Govorim o nadzornim odborima, govorim o udjelima u firmama i upravo to je izuzetno interesantno. Da li slijedimo europske zakone ili ne, stvarno teško je to reći, ali je činjenica da ako dužnosnik je vlasnik jedne, dvije, tri, pet, sedam firmi i dok postane npr. ministar što smo imali slučaj u jednoj od prethodnih Vlada, i on jednostavno sve svoje, sva svoja prava prebaci na odvjetničku tvrtku, šta to znači? Da on kao ministar više ne brine o svojim firmama, ne namješta im poslove? Mislim da bi tu trebalo ili napraviti to da ne može postati dužnosnik ili ne mogu te firme uopće poslovati bez obzira bile one na odvjetniku, bile na susjedu, kumu, prijatelju, rođaku. Da ne mogu poslovati sa državom ako isti taj ministar odlučuje o poslovima koji su, koje jasno su povezani sa njegovim firmama. Dakle, tog smo gledali, naslušali pomalo otrcano, ofucano već. Na žalost efekat nije bio nikakav, što nije na čast državnom odvjetništvu. Ovdje pojedini slučajevi primanja poklona definirani su zakonom, mislim da tu i nema nekakvih posebnih stvari. Pritužbi vjerojatno ima, pritužbi vjerojatno bi bilo i puno više, najvjerojatnije bi bilo i anonimnih pritužbi. Tu ne znam, nažalost velim, povjerenstva nema pa ne znam kako su se tu ponašali. Ali, mislim da ako pažljivo izaberemo članove povjerenstva, ako zakon definiramo da ćemo onda stvarno moći odgovoriti i medijima jasno i glasno odgovoriti o tom tko su dužnosnici, čim se bave. I mislim da nam je rejting svima itekako pao iz razno-raznih razloga. Da bi ipak trebali štititi rejting, jer zapravo narod koji nas je izabrao vjeruje još uvijek, itekako vjeruje u nas ma koliko se mediji trudili protiv tog. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključno. A pojedinačnu raspravu ima, prva je zastupnica gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, pa gubi pravo rasprave po ovoj točki dnevnog reda. Zatim gospodin zastupnik Zvonimir Puljić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo zastupnici! Izvješće Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa, drugo po redu dosada koje je pred nama, mislim da ono uvjerljivo svjedoči o trudu i nastojanju jednog novog tijela dakle i ljudi koji ga čine, da izvrše zadaće koje su im stavljene u dužnost Zakonom o sprječavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnosti tj. zakonom na temelju kojega je povjerenstvo i osnovano, povjerenstvo čije izvješće je pred ovim Visokom domom jedan je od čimbenika u borbi protiv korupcije odnosno jedan od nositelja određenih obveza u realizaciji Nacionalnog programa suzbijanja korupcije 2006.-2008. Teško je i pogrešno dijeliti nositelje mjera na važne ili manje važne u Nacionalnom programu suzbijanja korupcije, jer tek kao usklađen ansambl pod ravnanjem nacionalnog koordinatora ministrice pravosuđa, Vrhovni sud, državno odvjetništvo, USKOK, Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo financija, Ministarstvo znanosti i obrazovanja i športa, Ministarstvo zdravstva, gospodarstva, Hrvatski fond za privatizaciju, Središnji ured za E-Hrvatsku, Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa, Ured za javnu nabavu, Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave i Ured za udruge Vlade mogu predstavljati djelotvornu i učinkovitu antikorupcijsku jezgru. Korupcija je nesumnjivo sudbonosno pitanje uređenja Hrvatske i to ne samo primarno. Da bismo bili na ljestvici Transparensy International na nekom povoljnijem mjestu, niti da bismo u mišljenju Europske komisije o kandidaturi za Europsku uniju uklonili jednu tamnu mrlju, nego kao što to explicitno stoji u nacionalnom programu, jer politički, gospodarski i opći društveni razvitak Hrvatske ovisi između ostalog o sposobnosti i odupiranju rizicima korupcije. Iako se djelokrug rada povjerenstva odnosi na specifičan i relativno uzak aspekt moguće koruptivne kreacije, nije manje važan niti manje presudan za stvaranje ukupnog društvenog ozračja … [[Govornik se ne razumije.]] odnosi se na javne dužnosnike dakle društvene reprezentante sa javnim autoritetom i ovlastima za koje je već i sama sumnja da svoje privatne interese stavljaju iznad javnih, a svoje javne ovlasti i autoritet položaja zlorabe za osobnu korist, dovodi u pitanje vjerodostojnost i baca ljagu na ukupnu vlast i institucije države što u krajnjoj konzekvenci podiže razinu nezadovoljstva i nesigurnosti građana. Zakonsko polazište za rad povjerenstva su opće odredbe Zakona o sprječavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnosti koje definiraju i uvode u etičko pravni pojmovnik Republike Hrvatske novi pojam, sukob interesa. Za taj pojam ne postoji bogata arhiva presedana ili tradicionalna društvena praksa koja bi olakšala povjerenstvu uspoređivanje slučajeva, preciznije detektiranje i primjerenije eventualno sankcioniranje u aktualnim postupcima. Zato je njihov rad zaista pionirski kao što su to u izvješću sami naveli. Mislim da se njihovo izvješće može prihvatiti kao dokaz da Hrvatska na planu suzbijanja korupcije odlučno i odlično napreduje u svim segmentima ovog složenog pojma uz napomenu koja je parafraza iz Nacionalnog programa za suzbijanje korupcije. Kontinuitet ove aktivnosti jednako je važan kao i njen intenzitet i zato treba nastaviti i u sljedećem sazivu povjerenstva, jer članovi povjerenstva zajedno sa predsjednikom prestali su zapravo za razliku od vanjskih članova imat svoj aktivni status, jer im je status završio sa prošlim sazivom Sabora pa ih mi moramo iznova izabrat. Hvala.
Hvala. Gospodin Frano Matušić. Izvolite. Nema ga. Gubi pravo rasprave po ovoj točki dnevnog reda. Gospodin Vladimir Ivković. Nema ga. Također gubi pravo raspravljati. Gospodin Ivo Grbić. Izvolite!
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici! Godišnjim izvješćem povjerenstva prezentirani su predmeti dužnosnika u kojima su vođeni postupci odlučivanja o sukobu interesa s osnovnim ciljem da se istakne problematika s kojim se povjerenstvo susretalo, ali isto tako i potreba da se propisi koji reguliraju sprječavanje sukoba interesa izmijene ili dopune. Izvješće sadrži dispozitive pojedinih odluka povjerenstva u postupcima odlučivanja o sukobu interesa dužnosnika te sažetak obrazloženja odluka s osnovnim činjenicama na kojima su temeljene pojedine odluke. Uz istaknutu problematiku da još nije ustrojena zbirka podataka u virtualnom obliku na način da su uneseni podaci koje je povjerenstvo obvezno objaviti sukladno zakonu i pravilniku budu dostupni javnosti uz istodobno automatsko ažuriranje svih unesenih podataka kao i problematiku statusa službe koja obavlja stručne poslove za povjerenstvo i njene kadrovske neekipiranosti s obzirom na broj dužnosnika i broj predmeta, uz potrebu osiguravanja veće neovisnosti povjerenstva kao temeljni promjer stalno se kroz izvješće ističe potreba izmjena i dopuna postojećeg zakona. Svakako da iskustvo povjerenstva i istaknute primjedbe i prijedlozi u izvješću veoma dobro mogu poslužiti u noveliranju zakona kako bi se na što bolji i kvalitetniji način regulirala u praksi uočena problematika radi čega podržavam ovo izvješće za odlučivanje o sukobu interesa za 2006. i 2007. godinu. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Godišnje izvješće Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa za 2006. i 2007. godinu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu radnog tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Prihvaća se Godišnje izvješće Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa za 2006. i 2007. godinu.". Tko je za ovaj zaključak? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Ovaj zaključak je prihvaćen jednoglasno sa 129 glasova.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče. Pa evo, pred nama je Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije za razdoblje 2006. do 2007. godine. Uvodno bih htio istaknuti da na temelju članka 80. Ustava Republike Hrvatske i članka 43. Poslovnika Hrvatskoga sabora te Nacionalnog programa suzbijanja korupcije u vremenskom periodu 2006.-2008. godina Hrvatski sabor je donio odluku o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Prema toj odluci Nacionalno vijeće čine zastupnici, predstavnici poslodavaca, predstavnici sindikata, predstavnici nevladinih udruga koji se bave problemom korupcije, predstavnici akademske zajednice, stručnjaci i predstavnici medija a samo Nacionalno vijeće imalo je konkretno iduće nadležnosti. Dakle, ono nadzire i prati provedbu programa nacionalnog suzbijanja korupcije, zatim sustavno prati podatke o pojavama korupcije koje je na njegov zahtjev dostavljaju tijela zadužena za provedbu Nacionalnog programa suzbijanja korupcije, analizira izvješća nadležnih tijela o provedbi Nacionalnog programa i akcijskih planova suzbijanja korupcije, te ocjenjuje načine i rezultate provedbe. Predlaže mjere za veću učinkovitost provedbe Nacionalnog programa a isto tako potiče i usmjerava suradnju Hrvatskoga sabora, državnih i drugih tijela te ostalih čimbenika zaduženih za provedbu Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. I naravno, a to je ova sada obveza, podnosi Hrvatskom saboru godišnje izvješće o svom radu. U ocjeni rada vijeća klub HDZ-a smatra potrebnim upozoriti na njegovu ograničenu nadležnost koja je određena Nacionalnom programom. Naime, da vijeće nadzire provedbu ovog programa, predlaže mjere za njegovo izvršenje i da ono neće obavljati poslove iz nadležnosti Vladinih tijela i institucija, neće operativno djelovati te neće ocjenjivati načine i rezultate provedbe ovog nacionalnog programa. Na ta ograničenja upozorava se i u samom izvješću. Prema izvješću nacionalno vijeće djelovalo je naravno na sjednicama. Ukupno je u razdoblju koje je obuhvaćeno ovim izvještajem održano deset sjednica. U prvoj godini rada nacionalno vijeće je smatralo prioritetnom zatražiti i raspraviti izvješća onih tijela koja su u nacionalnom programu za djelovanje u ostvarenju tog programa zaduženi kao nositelji određenih poslova. Pri tome je postignuta suglasnost sa koordinatoricom antikorupcijskog programa ministricom pravosuđa u Vladi Republike Hrvatske gospođom Anom Lovrin o redoslijedu traženja tih izvješća. Valja pritom naglasiti da je ministrica poticala nositelje zaduženja na podnošenje izvješća koja su zatraženi i aktivno sudjelovala na svim sjednicama nacionalnog vijeća kada se o tim izvješćima raspravljalo. Ona je na 1. sjednici nacionalnog vijeća 6. prosinca 2006. godine podnijela prvo izvješće pod naslovom "Načini i rezultati provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije 2006.-2008. godina" u kojem je obavijestila i detaljno opisala kako su izrađeni i akcijski planovi koji predstavljaju djelovanje svakog nositelja u borbi protiv korupcije. Akcijskim planovima određene su odgovorne osobe za provedbu svake pojedine mjere. Kao nositelji mjera iz nacionalnog programa određeni su Vrhovni sud, Državno odvjetništvo, USKOK, Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo financija, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Hrvatski fond za privatizaciju, Središnji državni ured za E Hrvatsku, Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa, Ured za javnu nabavu, Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave i Ured za udruge Vlade Republike Hrvatske. Na temelju razmotrenih izvješća potrebno je istaknuti da u proteklom razdoblju su učinjeni značajni napori u ostvarivanju ciljeva i zadataka iz Nacionalnog programa protiv korupcije od svih nositelja zadataka tog programa protiv korupcije ali da su posebno u općoj percepciji javnosti još uvijek nedovoljno vidljivi postignuti rezultati tog djelovanja. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice slaže se sa stajalištem vijeća da bi u daljnjem djelovanju unatoč svoje relativno ograničene nadležnosti u neposrednoj suradnji s Vladinim koordinatorom antikorupcijske aktivnosti trebalo uspostaviti neposredniju komunikaciju zadataka iz nacionalnog programa radi učinkovitijeg nadzora nad provedbom tog programa i predlaganja konkretnih mjera za njegovo izvršenje. Treba dakle imenovati nove članove vijeća iz redova zastupnika i promijeniti ili ostaviti iste odnosno iste vanjske članove ali svakako udovoljiti i predloženim zahtjevima za stručnom podrškom. Naime, imenovati tajnika vijeća odnosno potrebnu stručnu službu. To bi između ostalih relevantnih čimbenika omogućilo da nacionalno vijeće ostvari i zadatak iz odluke o njegovom osnivanju i tako da će svojim djelovanjem i ustrojem i jačati nadzor nad tijelima zaduženim za provedbu nacionalnog programa suzbijanja korupcije, te da će ostvariti dužnost razmatranja prijedloga pritužbi, stajališta i mišljenja koja mu vezano uz pojavu korupcije upute pravne i fizičke osobe, te ih uputi nadležnim tijelima. I na samom kraju u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice apsolutno treba kazati i to, odnosno poduprijeti stav koji je između ostalog i razvidan iz mišljenja koje je dala na ovo izvješće i Vlada Republike Hrvatske. Dakle, da se za potrebe nacionalnog vijeća osigura u idućem periodu administrativno-stručna potpora koja bi osigurala kvalitetnu i stručnu analizu i rad između sjednica nacionalnog vijeća, kontinuiranu komunikaciju s nositeljem obveza i zadataka iz Nacionalnog programa suzbijanja korupcije u periodu dakle za 2006., 2008. godina kao i s drugim subjektima. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Izvješće listopad 2006., listopad 2007. Prateći i čitajući ovo izvješće zapravo sam došao do jedne spoznaje bježe nam takve stvari često da zapravo više od pola godine ovakva tijela kao što je ovo nacionalno vijeće, pa i ono Povjerenstvo za sprječavanje sukoba interesa i svugdje gdje su saborski zastupnici praktički ne djeluju. Jer od trenutka raspuštanja Sabora, a zbog raspisivanja izbora i do izbora novih članova iz redova saborskih zastupnika prolazi više od 6 mjeseci i ta u ovom slučaju antikorupcijska tijela praktički ne djeluju. Sama činjenica da se ovo povjerenstvo odlučilo zaključiti svoje izvješće sa listopadom 2007. govori da su oni tada sebe proglasili da od listopada nadalje neće funkcionirati, neće raditi. Za razmisliti je, a to u jednom mandatu jer praktički onda ostaje skoro tri godine, svega tri godine zapravo pokrivenosti i ta rupa koja nam se javlja morali bi naći rješenje kako to prevazići da i u buduće nemamo situaciju da više od pola godine saborska tijela ili tijela koja u ime Sabora nešto nadziru, kontroliraju ili provode ne budu van pobuna. Vijeće ističe da ovlasti koje je Sabor dao donoseći nacionalni program su vrlo uska i oni van tih ovlasti nisu smjeli, mogli niti htjeli. I to je dobro. Ali ako nas oni upozoravaju da takve ovlasti tog nacionalnog tijela su bili ograničavajući momenat za razmislit je da li im proširiti ovlasti. Ja nisam zadovoljan ni do kraja konstatacijom u glavi VIII da su učinjeni citiram: “u proteklom razdoblju učinjeni značajni napori u ostvarenju ciljeva i zadataka iz nacionalnog programa protiv korupcije od svih nositelja zadataka tog programa. Ali da su posebno u općoj percepciji javnosti još uvijek nedovoljno vidljivi postignuti rezultati toga djelovanja. Dakle, ovo bi značilo da je jako puno napravljeno, ali javnost to ne vidi, ne zna ili ne vjeruje u to što je napravljeno. Prečesto se koristimo takvim tvrdnjama ne pitajući se zašto je onda to tako. U sastavu toga vijeća su i predstavnici medija, stručnjaka akademske zajednice, poslodavaca, sindikata i nevladinih udruga. Je li moguće da tako široki raspon članstva nije bio dovoljan da javnost uvjerimo da je doista puno toga napravljeno. A možda bi percepcija javnosti doista bila druga i drugačija da je nacionalno vijeće u svojem izvješću napravila slijedeće. Naime, u glavi četvrtoj, petoj pobrajaju se tijela državne vlasti o čijim je izvještajima o provedbi mjera anti korupcije raspravljalo vijeće. Državno odvjetništvo, USKOK, Ministarstvo zdravstva, Ministarstvo pravosuđa, Ured za javnu nabavu, Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave, Ministarstvo gospodarstva, znanosti, Povjerenstvo o odlučivanju o sukobu interesa, Vrhovni sud, financije, Središnji državni ured, Središnji državni ured za E Hrvatsku. Zašto svaki od ovih izvještaja nije pojedinačno ocijenjen u izvješću nacionalnog vijeća? Možda su neki od ovih nabrojenih zaista napravili puno i značajne pomake a neki ne. Podvlačim da je to upravo i ovo moje pitanje i prijedlog da u buduće se izvješća daju po promatranim obrađenim izvještajima kako ne bi bili u situaciji da sve podjednako kritiziramo ili dajemo ocjenu da je puno napravljeno ali da eto javnost to i ne vidi. Ja želim vjerovati da i izbor novih članova nacionalnog vijeća iz redova zastupnika neće čekati travanjsku sjednicu i da izborom punog broja članova vijeća ćemo omogućiti da sad preuzmu taj dio posla bar od travnja mjeseca ali to će već biti sedam mjeseci nakon prestanka rada ili pasivizacije starog saziva nacionalnog vijeća. Predlažem da prilikom usvajanja ovog izvješća pokušamo postići dogovor da se izvrši kratka intervencija u sam nacionalni program i proširimo ovlasti nacionalnog vijeća ako doista želimo imati iduće godine ne samo izvješće, nego i konstataciju da upravo onoliko koliko je učinjeno da je upravo i takva percepcija hrvatske javnosti. Hvala.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Nema ga. Gubi pravo rasprave po ovoj točki dnevnog reda. Gospodine Stazić. Izvolite. Odustaje gospodin Nenad Stazić. Gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani kolege zastupnici. Evo pred nama je Godišnje izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije za razdoblje od 13. listopada 2006. godine do 26. listopada 2007. Kao što znate Sabor je na svojoj sjednici 31. ožujka donio Nacionalni program suzbijanja korupcije za razdoblje od dvije godine, dakle od 2006. do 2008. godine, a temeljni razlog za donošenje takvog programa bio je taj što je Vlada Republike Hrvatske bila svjesna i tada a i danas, je razmjera korupcije u hrvatskom društvu. U tu svrhu, to je jedan dakle od ciljeva, jedan od razloga donošenja nacionalnog programa. U tu svrhu osnovano je Nacionalno vijeće za praćenje provedbe nacionalnog programa suzbijanja korupcije koje već su moje kolege prethodnici rekli tko sačinjava nacionalno vijeće tako da sada to ne bih ponavljala. Nacionalno vijeće je napravilo jedno izvješće za koje mi se čini da ga možemo prihvatiti, da bi trebali biti zadovoljni ovakvim izvješćem obzirom da je nacionalno vijeće istaklo ono što svima nama treba biti izuzetno važno i značajno, a to je da je u pogledu suzbijanja korupcije u Republici Hrvatskoj učinjen značajan pomak. Mi smo svi svjesni da za ove dvije godine korupciju nismo u potpunosti iskorijenili i da će nam za to trebati još vremena, ali opća ocjena ovog izvješća je da je učinjen značajan pomak i mislim da bismo svi zbog toga trebali biti izuzetno zadovoljni. Osobito značajan pomak učinjen je na svim područjima da ja sada ne nabrajam, dakle i u pogledu pravosuđa i na području pravosuđa, zdravstva i socijalne skrbi itd. i sami znamo i iz sredstava javnog informiranja da su se predmeti na sudovima ipak smanjili, da su na gruntovnicama osobito ovoj našoj zagrebačkoj da je situacija daleko bolja nego što je bila do sada iako kažem još uvijek u svakom segmentu gdje god se korupcija pojavi, očekujemo puno rada i puno možda još i puno vremena … /Govornica isključena, pa ponovo uključena./ … izvješćem i mislim da bismo trebali podržati ovakvo izvješće. Malo prije smo evo slušali i izvješće o provođenju nadzora nad javnom nabavom pa i tu smo čuli od kolega da je to izvješće izuzetno dobro napravljeno, a i to je jedan sustav javne nabave jedan od područja za koji se uvijek govorilo da je korupcija izuzetno izražajna. Mislim da danas možemo biti i tu zadovoljni i samim tim što je stupio na snagu i novi Zakon o javnoj nabavi, a i s onim što smo čuli iz izvješća. Na kraju evo želim samo reći da uz ono što je nacionalno vijeće istaklo uz nekakve probleme s kojima su se ipak u svom radu susretali, kadrovski problemi itd. da su ipak zadovoljni pomakom, pomakom u provođenju programa tako da mislim da i mi zastupnici trebamo biti tim zadovoljni i podržati ovo izvješće. Hvala.
Hvala. Gospodin Zvonimir Puljić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Na sjednici 13. srpnja 2006. Hrvatski je sabor donio Odluku o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe nacionalnog programa suzbijanja korupcije, a na prijedlog Odbora za izbor, imenovanje i upravne poslove 13. listopada 2006. u skladu sa odlukom izabrao je predsjednicu iz reda oporbenih zastupnika Ružu Tomašić te deset članova Nacionalnog vijeća iz reda zastupnika, akademske zajednice, stručnjaka i medija, poslodavaca, sindikata nevladinih udruga koje se bave problemom korupcije. Pred nama je godišnje izvješće tog prvog Nacionalnog vijeća kojemu je usput rečeno istekao mandat sa istekom mandata prethodnog saziva Hrvatskog sabora. Zadaća ovog tijela su nadzirati i pratiti provedbu nacionalnog programa suzbijanja korupcije, sustavno pratiti podatke o pojavama korupcije koje su vijeću na zahtjev dužna dostaviti tijela nacionalnim programom zadužena za njegovu provedbu, analizirati izvješća ovih nadležnih tijela te ocjenjivati načine i rezultate provedbe, predlagati mjere za veću učinkovitost, poticati i usmjeravati suradnju Hrvatskog sabora, državnih i drugih tijela zaduženih za provedbu nacionalnog programa suzbijanja korupcije i izvijestiti Sabor o svome radu jedanput godišnje. Također je dužno zaprimiti i razmotriti prijedloge, pritužbe, mišljenja i stajališta pravnih i fizičkih osoba te ih proslijediti izvršnim tijelima. Međutim kao što stoji u nacionalnog programu, vijeće neće operativno djelovati jer su za provedbu mjera nacionalnog programa određeni Vrhovni sud, Državno odvjetništvo, USKOK, Ministarstvo pravosuđa itd. sve do Ureda za udruge Vlade Republike Hrvatske. Iz izvješća saznajemo da je nacionalno vijeće donijelo poslovnik koji je preduvjet urednog rada, da je sjednice održavao jedanput mjesečno i to bez problema sa kvorumom. Ističe se dobra suradnja i potpora nacionalnog koordinatora ministrice pravosuđa gospođe Ane Lovrin koja je aktivno sudjelovala na svim sjednicama na kojima se raspravljalo o izvješćima nosioca provedbenih aktivnosti nacionalnog programa, a sama je podnijela prvo izvješće Nacionalnom vijeću pod naslovom "Načini i rezultati provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije 2006. do 2008." u kojem je detaljno opisala kako su izrađeni akcijski planovi od svakog nositelja te da su određene odgovorne osobe za provedbu svake pojedine mjere iz nacionalnog programa. U pozitivnom kontekstu se navodi i sudjelovanje najviših predstavnika operativnih tijela iz nacionalnog programa. U obrazlaganju svojih izvješća, raspravi o njima, kao i u pogledu prihvaćanja prijedloga mjera za bolje izvršenje zadataka iz nacionalnog programa koje bi im uputilo Nacionalno vijeće u skladu sa svojim ovlastima. U pogledu razmatranja prijedloga, pritužbi, stajališta i mišljenja koja su na adresu Nacionalnog vijeća uputile pravne i fizičke osobe, izražava se potreba za snažnijom i brojnijom logistikom koju bi po mom mišljenju trebalo prihvatiti i riješiti putem saborske kadrovske službe. Opća ocjena Nacionalnog vijeća u pogledu ostvarenih ciljeva i zadataka iz nacionalnog programa je pozitivna. Konstatira se da su učinjeni značajni napori, to je doslovno citirana ocjena, da su rezultati bolji nego što se percipira u javnosti, a u te značajne napore ja vidim da je sigurno uključeno donošenje paketa antikoruptivnih zakona kao što su Zakon o USKOK-u, Zakon o sprečavanju sukoba interesa, Zakon o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela, Zakon o sprečavanju pranja novca, Zakon o zaštiti svjedoka, Zakon o zaštiti osobnih podataka, Zakon o javnoj nabavi, Zakon o pravu na pristup informacijama itd., te uz to treba dodati sporazum porezne uprave i USKOK-a o suradnji, protokol o suradnji policije i državnog odvjetništva u pretkaznenom postupku, te obvezu predsjednika svih županijskih sudova te Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske da tromjesečno izvješćuje o napretku u svakom pojedinom predmetu, te dostave Vrhovnom sudu Republike Hrvatske. Svih tisuću 937 sudaca i 576 državnih odvjetnika dostavilo je imovinske kartice, što također treba ubrojiti u razloge za tu pozitivnu ocjenu. Donesen je kodeks sudačke etike, primjenjuje se informacijski sustav upravljanja sudskim predmetima, održavaju se edukacijski seminari, djeluje Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave, osnovana su tijela za unutarnju kontrolu na državnoj i lokalnoj razini, započelo je formiranje registra koncesija itd. I zato bih ja predložio da ovo izvješće prihvatimo uz naravno pozitivnu ocjenu rada dosadašnjeg vijeća, ali i ukupnu pozitivnu ocjenu procesa suzbijanja korupcije koju je Republika Hrvatska započela i u ovom razdoblju uspjela postići značajne rezultate. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se kad se stvore uvjeti. Godišnje izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu radnog tijela dajem na glasovanje zaključak: "Prima se na znanje Godišnje izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije u razdoblju 13. listopada 2006. – 26. listopada 2007. godine.". Tko je za ovakav prijedlog zaključka? Hvala. Ima li netko protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Jednoglasno sa 129 glasova je prihvaćen prijedlog ovog zaključka.