Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo. Značenje Međunarodnog crvenog križa, a slijedom toga i Hrvatskog crvenog križa mislim da ne treba posebno govoriti, ali je potrebno navesti nekoliko ključnih stvari. U svijetu je suradnja države sa nadležnom dakle organizacijom Crvenog križa rješavana na više načina. Pa jedni od načina su bili stvaranje ugovora vlada država sa Nacionalnim savezom crvenih križeva ili crvenog polumjeseca. Drugi način je bilo zakonsko uređenje. 2001. godine Hrvatski sabor odredio je da se u Republici Hrvatskoj odnos sa tom međunarodnom organizacijom na državnoj razini uredi zakonom koji je donesen i koji je Hrvatski crveni križ postavio u situaciju dakle humanitarne organizacije, članicu Međunarodnog crvenog križa iz Ženeve koji je trebao i koji ima od Vlade prenesene ne samo javne ovlasti u jednom dijelu već i svoje zadatke od traženja zaštite i spašavanja, pomoć ugroženom dijelu stanovništva, razvijanje humanitarnog prava i ljudskih prava građana. 2005. godine dodatnim protokolom uveden je i novi znak jer su pripadnici Crvenog križa u svijetu, sudjelujući što u humanitarnim misijama što na drugi način, bili izloženi ovisno o vrsti obilježja agresiji. A možemo se prisjetiti nešto slično događalo se i za vrijeme Domovinskog rata kada je Crveni križ postao ciljanik za agresora. Na taj način je u svijetu na inicijativu Izraela doneseno da bi jedan unificirani, znači treći znak Crvenog križa bio crveni kristal. To je oblika crvenog romba na bijeloj podlozi, a koji je kao takav kada se koristi ne daje svojevrsnu, nazovimo to tako, vjersku orijentaciju kao što su to bili križ i polumjesec. Značajno za Republiku Hrvatsku je u tome da se s tim dakle znakom mogu koristiti i pripadnici naše misije, zapravo pripadnici naše vojske koji sudjeluju u međunarodnim misijama kao što je to u Afganistanu. Razlog za promjenu zakona i razlog za donošenje novog zakona leži u nekoliko stvari. Prvo je navedeni znak koji je jedna od ključnih odredbi i koji bi kao takav trebalo počet primjenjivati po donošenju ovog zakona što je i razlog za ažurnost postupka. Međutim postoji još nekoliko stvari, dakle u tijeku usklađenja Republike Hrvatske, pravnog okvira sa Europskom unijom došlo je određenih promjena pa su tako porezni zakoni prestali prepoznavati određene institucije kao institucije da su oslobođeni poreza na dodanu vrijednost, već su uvedene usluge koje se oslobađaju. Da bi Hrvatski crveni križ mogao nastaviti svoje djelovanje na tom humanitarnom polju na jednak način kao što je to bilo prije donošenja ovih poreznih propisa, to se prijedlogom ovog zakona mijenja dakle način i određuju usluge koje, kada Hrvatski crveni križ ili njegovih 130 stručnih društava u Hrvatskoj odrađuju, tada ne pripadaju Poreznom zakonu. Druga situacija je situacija doplatnih maraka gdje se u tjednima koje Međunarodna organizacija Crvenog križa organizira i gdje se već praktički od osnutka odvaja određeni dio sredstava od markica, u Hrvatskoj je na marke bile poštanskih usluga Hrvatskih pošta. Ovim zakonom se to trebalo proširit na sve operatere poštanskih usluga koji bi trebali ravnomjerno sudjelovati u tome. I ono što je ključno u sustavu financiranja do sada uloga države u financiranju gdje u državnom proračunu za ovu godinu je predviđeno 3 milijuna kuna za financiranje aktivnosti Hrvatskog crvenog križa i njegovih društava. Međutim, na razinama lokalne i područne samouprave to financiranje nije bilo do sada regularno tako da je od 130 društava crvenog križa samo njih 53 uspijevalo ostvariti nekakvu vrstu financiranja sa strane lokalne i područne samouprave, a koje je bilo predmetom iz dva posebna razloga. Prvi je razlog što propis koji je donesen 2001. godine nije jasno razgraničio na koji način financirat pa se u jednom stavku zakona čak navodi da će se izdvajati od 0,5 do 1,8% a da istovremeno nije rečeno tko izdvaja 0,5, tko izdvaja 1,8 ili tko izdvaja recimo 1, koji su uvjeti. Na takav jedan način to je naprosto bio neprimjenjiva odredba, ali ujedno i alibi za one koji ili nisu mogli ili nisu bili u mogućnosti jer se i tu nije definiralo što se smatra prihodom pa su u okviru toga prihodom se smatrali svi i krediti i raznorazne pomoći koje su lokalne i područne samouprave dobivale, iz kojih je jasno proizlazilo da se to nije moglo naplatiti. Sada se u ovom prijedlogu to rješava na način da se to postavlja jasno, da se jasno postavljaju obveze, ali da se prvi puta uvode onda i kaznene odredbe za one koje svoje obveze prema Hrvatskom crvenom križu sa područne i lokalne samouprave ne izvršavaju. Zašto je to toliko ključno i bitno? Pa evo samo se trebamo prisjetiti zadnjeg katastrofalnog potresa u Meksiku gdje je opet i pomoć Republike Hrvatske koja je svoju javnu ovlast prenijela na Crveni križ išla putem Crvenog križa gdje je konkretno tada traženje da li postoje ozlijeđeni i građani Republike Hrvatske bilo povjereno opet Međunarodnom crvenom križu i Hrvatskom crvenom križu. A isto tako u slučaju da se dogodi u Hrvatskoj moramo biti spremni na takve situacije kao što smo bili tijekom Domovinskog rata kada je Hrvatski crveni križ preko Međunarodnog crvenog križa vršio itekako humanitarni dio poslova upravo u traženju, u zaštiti ili pokušaju zaštite i spašavanju hrvatskih građana. Za svako daljnje pitanje može se dati odgovor tijekom rasprave, a za uvodni dio evo ja zahvaljujem.
Hvala. Izvjestitelji odbora žele li? Da. U ime Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb, predsjednik odbora gospodin Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor je kao matično tijelo raspravljao o Prijedlogu zakona o Hrvatskom Crvenom križu. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je u odnosu na važeći Zakon o Hrvatskom Crvenom križu u ovom zakonskom prijedlogu kvalitetnije i preciznije definirano humanitarno djelovanje ove organizacije, njegovo ustrojstvo, njegove javne ovlasti, njegovo ukupno djelovanje i njegovo financiranje. U opširnoj raspravi posebno je istaknut značaj i uloga Hrvatskog Crvenog križa u Domovinskom ratu i poraću, njegovo djelovanje u rješavanju humanitarnih ciljeva u miru, zaštiti i unapređenju zdravlja, socijalne skrbi. Tijekom rasprave izražena je bojazan da će primjenom člana 30. stavka 2. i 3. biti znatno smanjena financijska potpora Hrvatskom Crvenom križu na razini osiguravanja sredstava iz prihoda poslovanja jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, te da će biti dovedeno u pitanje funkcioniranje i provođenje već uspostavljenih i ugovorenih programa. Naime, u tom članku smanjuje se razina izdvajanja jedinica lokalnih i područnih (regionalnih) samouprava u odnosu na postojeći prethodni zakon i zbog toga je odbor odlučio predložiti amandman. Novim zakonskim prijedlogom rješava se i novonastali problem u pružanju usluga smještaja i prehrane osobama kojima je to potrebno iz zdravstvenih, socijalnih i drugih razloga, ta za članove Hrvatskog Crvenog križa. Navedene usluge donošenjem Zakona o ugostiteljskoj djelatnosti, te Zakona o pružanju usluga u turizmu zbog novih odrednica u tim zakonima Hrvatski Crveni križ ne bi mogao obavljati ove djelatnosti jer bi se nalazio u prekršaju neovisno o tome što ih obavlja kao neprofitna organizacija i bez stjecanja dobiti. Zbog navedenih problema odbor predlaže dva amandmana koja su jednoglasno na odboru prihvaćeni. Amandman jedan je usklađenje sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom i glasi: "U članku 10. stavak 1. točka 1. mijenja se i glasi: "Organiziraju i provode prijevoz roba u humanitarne i druge svrhe, prijevoz osoba sa invaliditetom, kroničnih bolesnika, starih i nemoćnih, te osoba sa tjelesnim i mentalnim oštećenjem, dobrovoljnih davatelja krvi i članova Crvenog križa." Obrazloženje. Tekst zakona na ovaj način usklađuje se sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom. Drugi amandman je sadržajni. Odnosi se na financiranje Crvenog križa i usklađen je sa predlagateljem. U članku 30. iza stavka 3. dodaje se novi stavak 4. koji glasi: "Hrvatski Crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici uz sredstva iz stavka 1. ovoga članka mogu steći i druga financijska sredstva jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave sukladno ugovoru sa jedinicom lokalne ili područne (regionalne) samouprave. Obrazloženje. Predloženim amandmanom omogućava se da Hrvatski Crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici uz sredstva određena u članku 30. mogu steći i druga sredstva jedinice lokalne ili područne (regionalne) samouprave sukladno ugovoru s tom jedinicom. Taj amandman smo predložili zbog toga jer Hrvatski crveni križ je do sada obavljao određene socijalne programe za neke županije, gradove i općine i ovim amandmanom se omogućava da on to radi i dalje, ali naravno na temelju posebnog ugovora. Zato evo molimo da se ti amandmani u glasovanju prihvate. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite. Prije toga Odbor za zaštitu okoliša održat će sjednicu danas u 10,30 sati u dvorani Stjepan Radić 133 broj. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, ne vidim predstavnika predlagatelja. Hrvatski Crveni križ u svakoj prigodi, pa i u ovoj zaslužuje da se ponove neka na prvi pogled opća mjesta. Jer radi se o organizaciji koja je gotovo nezamjenjiva u mnogim pa i u hrvatskome društvu, pa i u hrvatskoj povijesti bremenitoj ratovima, glađu, siromaštvom, socijalnim tegobama iz kojih još nismo izašli. Sretno je društvo u kojem Crveni križ ili Crveni polumjesec nema puno posla. Ali na žalost malo je takvih društava, pa je i hrvatsko to gdje se vrijednost pouzdanost i društvena korist djelovanja Hrvatskoga Crvenoga križa na žalost previše puta morala stavljati na kušnju, ali je svaki put na sreću tu kušnju položila. Događalo se da je Hrvatski Crveni križ među nacionalnim udrugama Crvenoga križa i Crvenoga polumjeseca spadao u red onih rijetkih koje su, rijetkih organizacija dakle koje su morale i neposredno djelovati i u ratnim uvjetima. Uloga Hrvatskog Crvenog križa u Domovinskom ratu tolika je i takva je da je ne valja nikada preskakati, a da se ne smije nikada ni zaboraviti. Hrvatski Crveni križ čine živi ljudi, entuzijasti, ali i brojni profesionalci koji su u mnogobrojnim situacijama pokazali ne samo da je ljudski život iznad svega, nego da je i ljudsko dostojanstvo iznimno važno i da se može i mora učiniti sve kako bi se pokazala društvena solidarnost prema onima koji nemaju, prema onima koji ne mogu, prema onima koji su unesrećeni ili prema onima koji su u potrebi. Tradicija humanitarnoga djelovanja u Republici Hrvatskoj doista je duga. Hrvatski Crveni križ na žalost bio je uvijek podatan političkim utjecajima, jer takva mu je pozicija namijenjena bila zakonima u zadnjih 60 godina. Oni po samoj svojoj prirodi ima jedan suficit demokratskih, deficit demokratskih procedura pa je podatan i na političke utjecaje. Tako je to bilo u socijalizmu, kako je to bilo u socijalizmu, tako je to na žalost i danas. Hrvatski crveni križ bez obzira što svoje djelovanje temelji na posebnome zakonu, dakle i ovome o kojemu danas govorimo, nema visoku autonomiju, i ovisan je o političkoj volji i o dobroj volji političkih vlasti. To se recimo ogleda i u slučajevima financiranja djelovanja Hrvatskog crvenog križa i njegovih lokalnih, općinskih, gradskih, županijskih društava. Činjenice kazuju da dosadašnja zakonska odredba koja je obvezivala jedinice lokalne i regionalne samouprave da financiraju djelovanje Hrvatskoga crvenoga križa je bila podatna za ignoriranje ili za zlouporabe pa su samo neki i to možda čak jedna sedmina ukupnog broja općina, gradova i županija na koliko toliko zadovoljavajući način pratili, financirali, podupirali brojne aktivnosti Hrvatskog crvenog križa. Predlagatelj ovoga zakona sada tvrdi da će novom odredbom kojom se obvezuje tzv. na fiksni postotak od 0,5% svaka jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave zapravo pomoći Hrvatskom crvenom križu da stabilizira svoje trajno i stalno financiranje. Predlagatelj tvrdi da je garancija za to ugrađena u kaznene odredbe jer ih ranije nije bilo. Predlagatelj kaže i jamči da će u tome smislu biti striktan i da će dakle kažnjavati one koji ignoriraju svoju zakonsku obvezu. Prema ovome prijedlogu zakona sam Hrvatski crveni križ ima određene rezerve, koje proistječu iz određenih bojazni, a one pak se oslanjaju na konkretna iskustva, što bi rekli u Dalmaciji kad su vas zmije grizle i gušterica se bojite. Predlagatelj zakona pokušava umiriti ljude koji imaju stanovitu zebnju da će učiniti sve da se ne dogodi loš scenarij. Prema tome ovim prijedlogom zakona Vlada Republike Hrvatske, osobito Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi preuzimaju na sebe odgovornost za uspostavu stabilnog i trajnog sustava financiranja Hrvatskog crvenog križa i njegovih djelatnosti, međutim valja reći da i u ovome zakonu postoji nekoliko problema. Prvi je u samome načinu kako se donosi ovaj zakon. On se donosi u žurnome postupku, to se opravdava ni manje ni više nego potrebom usklađenja našega matičnoga Zakona o Crvenome križu, sa protokolima ženevskih konvencija, i to konkretno govoreći o tzv., sa tzv. protokolom 3. koji je vjerovali ili ne donesen 2005. godine, a mi smo ga ratificirali 2007. Dakle 3 ili 5 godina nam ništa hitno bilo nije, ali sad odjednom jest. Nadalje, što zapravo donosi uopće protokol 3? Da li su to izmjene koje se esencijalno odnose uopće na Hrvatski crveni križ? Ma naravno da nisu. To je tzv. skuža, trebalo je naći uporište, makar kakvo za opravdanje hitnoga postupka, pa se ono našlo u tzv. protokolu 3. Mi dakle nismo prihvatili tu vrstu obrazloženja, i smatramo da nije dobro da se ovaj zakon donosi u hitnome postupku, nije dobro da se on prelama tako lako preko koljena i nije dobro da se pojavio baš u trenutku kad je potpredsjednik ovoga Doma krenuo sa svojim prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o Hrvatskom crvenom križu. Očito je da je neka druga priča tu posrijedi, jer kao što ste vidjeli sa dnevnoga reda Hrvatskoga sabora nije skinut prijedlog potpredsjednika Doma, a što to znači? Je li se možda čeka usvajanje ovoga zakona? Ili nešto drugo. No međutim te igre ostavimo sa strane. Činjenica jest da Hrvatski crveni križ treba i zaslužuje takav zakonski okvir za djelovanje koji ga neće gušiti i gnjaviti nego koji će mu omogućiti normalno funkcioniranje, ali upozoravamo i to će biti naš uvjet da podržimo ovaj zakon. U ovome zakonu nalazi se nešto što je krajnje nedopustivo. Ukoliko ne bude prihvaćen amandman kluba Hrvatske narodne stranke mi ćemo se suzdržati kod ovoga zakona, a amandman se odnosi na članak 3., odnosno članak 10. točka 3. koja između ostaloga definira što su djelatnosti dozvoljene Hrvatskom crvenom križu. Dvije riječi, samo dvije riječi i jedan veznik, dakle kao mala treća riječ, a to je škole u prirodi, zapravo kriju ključni problem. Neka gradska, neke gradske organizacije Hrvatskog crvenog križa počele su se profesionalno baviti pružanjem turističko-ugostiteljskih usluga, a da to nisu napravile na način da osnuju tvrtku i plaćaju porez, nego to rade naprečac i izvan zakona, i imale su ozbiljnih problema s državnim inspektoratom koji im je nekoliko puta utvrdi da krše zakone, dva zakona kojim je regulirano pružanje turističkih i ugostiteljskih usluga. Ustanovljeno je dakle da se neka društva Hrvatskoga crvenoga križa, a ne smijemo dozvoliti da se time generalizira rad gotovo 130 drugih društava u Republici Hrvatskoj, bave poslom za kojega nisu osnovani. Sve se može prihvatiti, dakle i ljetovanje i zimovanje djece slabijeg materijalnog statusa, svi mogući oblici pružanja smještajnih usluga i prehrane u objektima Hrvatskog crvenog križa za sve ugrožene kategorije, ali škola u prirodi nema apsolutno nikakve veze s tim, u ni jednome međunarodnom dokumentu koji se tiče djelatnosti Crvenoga križa, crvenog polumjeseca i crvenog kristala nigdje se ne spominje turistička djelatnost, jer to naprosto nema veze sa misijom Hrvatskog crvenog križa. To je čisto formulirano kao ventil da se neki počnu baviti, ne počnu, nego da im se legalizira ono čime se godinama bave. Zašto je to problem? To je problem zbog toga jer se pojavljuju na tržištu konkurirajući turističkim agencijama i ostalima koji pružaju turističke, odnosno ugostiteljske usluge, ne plaćaju porez i veliki broj djece, škola koje uopće nemaju nikakve veze sa ugroženim skupinama. Dakle, niti su djeca palih branitelja, niti su darivatelji krvi, niti su djeca iz siromašnih obitelji, odnosno socijalno ugroženih obitelji, niti su djeca koja su ugrožena po bilo kojoj drugoj osnovi nego su djeca koja kupuju aranžman 5-dnevnog ili 7-dnevnog boravka u tzv. školi u prirodi što je zapravo jedan izmješteni obrazovni program kombiniran sa turističkim uslugama i time se dakle bave neka društva Crvenog križa. To nije njihov posao i nije u redu da kraj agencija koje već 15, odnosno 18 godina u RH pod vrlo strogim i kontroliranim uvjetima kraj hotela, hostela, odmarališta i svih drugih objekata koji su registrirani, koji itekako poštuju zakone RH sad se odjednom pojavljuje Hrvatski crveni križ, odnosno neka njegova gradska društva koja imaju u vlasništvu objekte poput zagrebačkog ili osječkog i konkuriraju im na turističkom tržištu. To nije u redu. I nije mjesto školi u prirodi u ovome zakonu. U tom smislu HNS će podnijeti amandman da se škola u prirodi ispusti iz članka 10. točke 3., a sve ostalo naravno zdušno podržavamo uz nadu da će predlagatelj doista garantirati stabilno financiranje i funkcioniranje. I još jedna stvar, ne izbrišemo li ove riječi morate znati da od trenutka stupanja na snagu ovoga zakona prestaje ingerencija Državnoga inspektorata nad svime što rade odmarališta Hrvatskog crvenog križa. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ma hoću ispraviti netočan navod kolege Beusa kad je govorio o školi u prirodi i rekao da će se Crveni križ početi baviti organiziranjem izleta ili turističkom djelatnošću. Ovo što se navodi u čl. 10., ali ne ili točki, pottočki 3. kolega odnosi se na školu u prirodi, ali morate znati da postoje djeca koja su zaista socijalno ugrožena. Mi koji smo radili u ovom sustavu društvenih djelatnosti u županijama znamo da je nemoguće dobiti financijsku pomoć od Crvenog križa kao organizacije koja daje takvu pomoć ako ovo nije navedeno. Dakle, ti ljudi ne mogu ni isplatiti ni pomoći djeci u odlasku ovakvog oblika nastave, a ovo je jedan od redovnog oblika nastave u školama.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajnik je na odboru jer se nešto tamo zakompliciralo. Kolegice i kolege pred nama je prijedlog Zakona o Hrvatskom crvenom križu koji je u hitnom postupku iz razloga koji su potrebni i s time ću zato početi, da naše Oružane snage i Crveni križ mogu odmah i trenutno početi djelovati pod znakom kristala, novog znaka Crvenog križa i zbog toga je hitni postupak jer imamo već pozive koje ne možemo zbog toga ostvariti. Zato je hitni postupak i to smo dugo o tom razmišljali, ali je provedena doista sveobuhvatna rasprava sa predstavnicima Crvenoga križa, sa zastupnicima, sa aktivistima Crvenoga križa na terenu i u dogovoru s njima su i amandmani o kojima sam govorio u ime odbora. Dakle, mislim da je bilo vremena za raspravu i da su svi mogli reći što žele i da nema nikakvih zakulisnih igara iza ovog hitnog postupka. Hrvatski crveni križ koji ima 131 društvo u lokalnoj zajednici u Hrvatskoj ima dugu tradiciju, vrlo dojmljivo djelovanje i ja bih se samo ovdje nadovezao na riječi državnog tajnika. Mi smo u obvezi nadzirati, organizirati i omogućiti slobodu djelovanja Crvenog križa koji ima važnu ulogu u području zdravstva, u području socijalne skrbi, u katastrofama, dakle hitnim stanjima i ovaj zakon omogućava da oko 500 tisuća volontera koliko ima Hrvatski crveni križ u Hrvatskoj doista radi pod uvjetima koji su ravnopravni svim ostalim križevima u ostalim državama. Hrvatski crveni križ promiče ideju humanosti, promiče ideju pomoći onima koji su u potrebi, pomaže svima bez obzira na rasnu pripadnost, bez obzira na spol, bez obzira na vjeru, bez obzira na bilo kakve razlike koje među ljudima postoje. Mi smo nažalost imali prilike koristiti usluge Hrvatskog crvenog križa u Domovinskom ratu, ali naravno i usluge Međunarodnog crvenog križa. Zahvaljujući Međunarodnom crvenom križu spasili smo, ja bih rekao, tisuće života. Uz njihovu pomoć evakuirali smo iz bolnice Pakrac u okruženju 300 pripadnika, 300 bolesnika koji su bili u to vrijeme u bolnici. Izvukli smo iz Vukovara 104 ranjenika koji bi završili par tjedana kasnije na Ovčari. Napravili smo čitav niz akcija. Nažalost bilo je na međunarodnoj razini i politiziranja Crvenog križa i o tome treba otvoreno govoriti. 2. svibnja '91. u Borovu selu ubijeno je 12 hrvatskih redarstvenika, tadašnji pobunjeni Srbi nisu dozvolili jedinici Hitne medicinske pomoći pristupiti tim ranjenicima koji nisu imali smrtne ozljede. Imali su prostrijele ekstremiteta, samo da je liječnik došao do njih spašeno bi bilo tih 12, najmanje 9 života. Oni koji su ih nastrijelili nisu dozvolili dežurnoj ekipi iz Vinkovaca da im pristupi i zato su iskrvarili pred njihovim očima od rana koje nisu bile smrtonosne. Kao tadašnji ministar odmah sam odjurio u Ženevu tadašnjem direktoru Crvenog križa za Europu, gospodinu Germonu, da intervenira, da obznani, da prikaže svijetu što se dogodilo. On je to odlučno odbio jer je rekao da su to unutarpolitičke stvari, a ne pružanje usluga Crvenoga križa. Dakle, bilo je politiziranja na međunarodnoj razini u početku Domovinskog rata, kasnije kad su shvatili na međunarodnoj razini tko je tko i što se tu događa imali smo doista punu podršku Međunarodnog crvenog križa. Vratit ću se na ovaj zakon i na Hrvatski crveni križ, dakle rekao sam zašto ide po hitnom postupku. Ide zbog toga jer se ustroj Crvenog križa mora zaista uskladiti sa postojećim propisima i on se ovdje poput svih križeva u drugim zemljama uređuje njegovo osnivanje i djelovanje kao udruge, to je ono što mi do sada nismo imali riješeno. Uvodi se kao što je rekao dr. Golem dodatni znak crvenog kristala koji je uveden uz crveni križ i crveni polumjesec da bi mogli u međunarodnim aktivnostima sudjelovati oni koji ne prihvaćaju ova dva znaka i taj je doista kristal uveden Ženevskom konvencijom protokolom 3. 2005. godine i kako su tada rekli svjetski čelnici crvenog križa i polumjeseca, citiram: "crveni kristal još jednom potvrđuje prednost i odlučnost međunarodnog crvenog križa i polumjeseca da još povećaju svoju snagu i kredibilitet i upravo zato nam to treba da možemo pod tim znakom djelovati na međunarodnoj zajednici jer Hrvatski crveni križ zahvaljujući velikim dijelom njezinog prvog direktora poslije 90. dr. Javorniku na međunarodnoj sceni vrlo brzo prepoznat i uključen u sve velike međunarodne akcije i to nam služi na ponos. Hitnost je potrebna zbog novo riješenog problema o kojem je govorio kolega Beus a to je da je donošenjem dvaju zakona došlo u pitanje jedno djelovanje Crvenog križa, to su Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti donesen 2006. i Zakon o pružanju usluga u turizmu 2007., po kojem su sve aktivnosti Crvenog križa u organiziranju smještaja, boravka, kao što ovaj Zakon kaže i kao što je rekla kolegica Roksandić samo za one koji su u potrebi, zdravstvenoj, socijalnoj ili bilo kojoj drugoj, treba organizirati takav smještaj a po ovom zakonu je to turistička djelatnost i on bi na to morao plaćati porez i sve ostale dadžbine. Ovim Zakonom smo to regulirali. Naravno da i dalje ostaje nadležnost Državnog inspektorata nad svim djelatnostima Crvenog križa i sanitarne inspekcije i svih ostalih inspekcija koje imaju zakonsku ovlast i dužnost nadzirati rad svih djelatnosti Crvenog križa. U ovom zakonu treba naglasiti način financiranja crvenog križa. Način financiranja je vrlo složen jer je financiran iz puno izvora, ja ću spomenuti samo Državni proračun, proračune lokalne uprave, donacije, igre na sreću, različite dodatke na poštanske marke prigodom pojedinog tjedna koje Crveni križ proglašava, financiranje iz priloga fizičkih i pravnih osoba, dakle čitav niz izvora koji Hrvatskom crvenom križu u jednoj godini, ja govorim u 2009. godini, ukupno daje 90 milijuna 264 tisuće kuna, to je u 2009. godini ukupni prihod Crvenog križa. Pri tome su izdvajanja gradova bila 66 milijuna 765 tisuća kuna, izdvajanja općina su bila 14 milijuna i 700 tisuća kuna, a županija negdje ravno oko 9 milijuna kuna, ukupno kažem 90 milijuna 264 tisuće. Pri prikupljanju ovakvih sredstava Hrvatski crveni križ je imao velikih problema, neki obveznici osobito lokalne uprave nisu izvršavali svoje financijske obveze. U naplati takvih potraživanja bilo je dosta problema, zbog toga se u ovom Zakonu i to mijenja i osigurava se podmirenje obveza člankom 43. u kojem se određuje da je neplaćanje tih zakonskih obveza prema Crvenom križu prekršaj, dakle Prekršajni zakon se odnose na sve one koji to ne poštuju sa vrlo visokim kaznama koje idu od 10 do 50 tisuća kuna za pravne osobe i 5 do 20 tisuća kuna za odgovorne osobe u tijelima koja nisu izvršila svoju zakonsku obvezu plaćanja prema Hrvatskom crvenom križu. Te odgovorne osobe su u županiji župan, na nižim razinama gradonačelnik i načelnik općine. Ono što je problematično u raspravi bilo to je da se mijenja obveza lokalne uprave i samouprave u postotku iznosa vlastitih prihoda prema Crvenom križu. Postojala je bojazan da se promjena obveze sa 0,5 do 1,8% prihoda na 0,5 prihoda smanjuje prihod Crvenog križa. Zašto se to moralo mijenjati, prije je stajalo da je lokalna uprava područna samouprava trebala iz svojih prihoda izdvojiti 0,2% za djelovanje službe traženja, te 0,5 do 1,8% prihoda za redovite djelatnosti Crvenog križa. Naravno da niti u jednom proračunu se ne može ništa kalkulirati ako je stavka ograničena vrijednošću 0,5 do 1,8 jer koliko će biti za koju općinu mora se točno precizno znati da bi općina ili grad mogli donijeti svoj proračun, dakle nezamislivo ovako rastezljivo definiranje obveze iz proračuna i zbog toga je ovdje odlučeno da se odredi stopa od 0,5% prihoda za redovite djelatnosti i da se ti prihodi prilikom izračunavanja tog postotka umanje za dodatni udio u porezu na dohodak za decentralizirane funkcije pomoći izravnanja i decentralizirane funkcije, vlastite prihode i manjinske prihode. Kada se tako umanje prihodi 0,5% od toga se mora uplatiti u Crveni križ. I sada je nastao naravno problem jer to je ukupno umanjenje prihoda Crvenog križa, budući da je Crveni križ imao sa nekim jedinicama lokalne uprave i samouprave dodatne ugovore za izvršenje pojedinih socijalnih poslova. Neke županije na primjer nisu imale u cijelosti organiziranu socijalnu skrb nego su prepustile jedan dio Hrvatskom crvenom križu. Zašto? Zato što je on imao i organiziranu službu na terenu i educirane odnosno kvalificirane kadrove, županija to nije imala i ona je prepustila Crvenom križu uz određenu naknadu obavljanje tih poslova, zato smo ovdje predložili amandman kojim se osim ovdje definiranih davanja za Crveni križ može napraviti dodatni ugovor između Hrvatskog crvenog križa i jedinice lokalne uprave i samouprave o takvim dodatnim uslugama. Onda to nije zakonska obveza nego je posljedica dodatnog ugovora na temelju kojega Crveni križ izvršava te usluge, a naručitelj, jedinica lokalne uprave i samouprave plaća ugovorenu svotu. To je prihvaćeno i od predstavnika lokalne uprave i samouprave, to je prihvaćeno od predstavnika Crvenog križa i prihvatio je predlagatelj Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Mislim da je u ovom Prijedlogu zakona došlo do značajnog poboljšanja položaja Crvenog križa u Republici Hrvatskoj, do značajne mogućnosti povećanja opsega pružanja pomoći na međunarodnoj razini, do osiguranja sredstava za financiranje i do mogućnosti dopunskih usluga koje Crveni križ može pružati jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave, a ujedno je otklonjen onaj nastali zakonski problem po kojem Hrvatski crveni križ ne bi mogao pružati usluge smještaja i prehrane osobama kojima je to potrebno iz socijalnih i zdravstvenih razloga. Iz svega toga naš klub smatra da bi trebalo podržati ovaj zakon i isto tako da bi trebalo podržati amandmane o kojima sam govorio u uvodnom dijelu. Zahvaljujem.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvažene kolegice i kolege. Kao što svi ja vjerujem znamo Svjetski dan crvenog križa obilježava se 8. svibnja od 1948. godine. U obavljanju misije pokraj Crvenog križa i Crvenog polumjeseca rukovodi se temeljnim načelima usvojenim na 20. Međunarodnoj konvenciji održanoj 1965. godine u Beču. Ja ću podsjetiti samo na usvojena temeljna načela koja su aktualna i danas, a tada su ona usvojena, a to su humanost, nepristranost, neutralnost, neovisnost, dobrovoljnost, jedinstvo i univerzalnost i ponavljam njihova aktualnost vrijedi i dan danas. Pokret kao takav ne pravi razliku obzirom na nacionalnu, vjersku, klasnu ili političku pripadnost, ne opredjeljuje se ni za koju stranu. Pokret je dobrovoljan i ne pokreće ga želja za dobitkom, a u svakoj zemlji može postojati kao što znamo samo jedno društvo Crvenog križa ili Crvenog polumjeseca. I posljednje ali ne manje važno, ideja pokreta rasla je razvijala se i prihvaćala se u cijelome svijetu. Humanitarno djelovanje i rad Hrvatskog crvenog križa temelji se na odredbama Ženevskih konvencija iz kolovoza 1949. godine koje su dopunjene protokolima iz 1977. i danas već spomenuti Protokol 3 iz 2005. godine. Posljednji protokol odnosi se na dodatni znak raspoznavanja i zaštite tzv. Crveni kristal zbog čega je neophodno domaće zakonodavstvo, a to je razlog čuli smo već opravdanje hitnosti postupka uskladiti s njegovim odredbama, jer se tako omogućava korištenje dodatnog znaka raspoznavanja Crveni kristal što je posebice važno u situacijama potrebne zaštite pripadnika Hrvatske vojske u mirovnim misijama. Osnovni cilj Hrvatskog crvenog križa je ublažavanje ljudske patnje, prevencija bolesti i zašita zdravlja, promicanje solidarnosti i međusobnog pomaganja bez obzira na razlikovne kriterije. Prijedlogom zakona utvrđuju se i javne ovlasti Hrvatskog crvenog križa, djelatnosti i financiranje Hrvatskog crvenog križa kao nacionalnog društva Crvenog križa na teritoriju Republike Hrvatske, te uvjeti i način uporabe i zaštite znaka i naziva Hrvatski crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici. Oni se kao što smo već danas i čuli financiraju na nekoliko načina iz nekoliko pozicija, prije svega to je članarina, to su jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave, državni proračun. Od djelatnosti čije su izvršenje Republika Hrvatska i jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave te pravne i fizičke osobe povjerile Hrvatskom crvenom križu i njegovim ustrojstvenim jedinicama, o djelatnostima i ugovorenih programa od posebnih akcija i aktivnosti poduzetih s ciljem prikupljanja novčanih i materijalnih sredstava, od dotacija, subvencija, nasljeđa i darova, od prihoda, od imovine i prava, od naknada za privređivanje, nagradnih igara prema važećim propisima, od priloga građana pravnih osoba itd. Čuli smo i da je u 2009. godini sakupljeno na taj način preko 90 milijuna kuna. Klub HSS-a smatra dobrim rješenjem da su prijedlogom ovog zakona definirani postoci izdvajana, pa je predloženo da za Službu spašavanja života na vodi i ekološku zaštitu priobalja Hrvatski crveni križ stječe 1% sredstava iz uplaćenih pristojbi, a za rad i djelovanje Službe traženja na razini jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave izdvaja se 0,2% prihoda jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. Isto tako za javne ovlasti i djelovanja ustrojstvenih oblika Crvenoga križa, izdvaja se 0,5% sredstava prihoda svih jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. Isto tako pozitivno ocjenjujemo članak 10. točku 3. kojom se propisuje da se na temelju javnih ovlasti vrši organiziranje prijevoza, pružanje usluga, smještaja i prehrane te bez obzira na vrijeme trajanja to se ne smatra turističkom i ugostiteljskom djelatnošću. Ovo posebno naglašavamo s obzirom da je budući da je donošenjem Zakona o ugostiteljskoj djelatnosti u Narodnim novinama broj 138/06. i Zakona o pružanju usluga u turizmu došlo do prijepora u tumačenju odredbi koje su regulirale takve aktivnosti Hrvatskog crvenog križa, čak dapače obavljanje takve djelatnosti tretiralo se kao komercijalna djelatnost što nipošto nije u prirodi funkcije postojanja Hrvatskog crvenog križa. Ako bi se nastavak ove plemenite djelatnosti morao nastaviti po pravilima koje važe za komercijalne aktivnosti, odnosno ako bi ih se tretiralo kao turističku uslugu, izgubio bi se smisao tih aktivnosti pod okriljem Crvenog križa, jer zbog skupoće programa više ne bi bio namijenjen onima kojima je to najpotrebnije. Budući da se programski sadržaj Crvenog križa odvija u njegovim objektima dulje nego li je to predviđeno Zakonom o pružanju usluga u turizmu, a nisu izuzeti kao npr. Ferijalni savez, dobro je da je ovim zakonom navedeno da se te aktivnosti ne smatraju turističkom i ugostiteljskom djelatnošću. Nije teško prisjetiti se ne tako davnih nedaća koje su zadesile što našu domovinu, što susjedne zemlje ili one koje su geografski udaljenije od nas, a bez obzira na različitosti uvijek u takvim vremenima svi imaju istu jedinstvenu potrebu, a to je želja da pomoć stigne što prije i učinkovito olakšavanje ljudske patnje. Svjedoci smo da je u proteklom desetljeću došlo do značajnih promjena u djelovanju pokreta Crvenog križa i Crvenog polumjeseca, uvjetovani stanjem i potrebama svjetskog stanovništva. Sjetimo se onoga što se događalo kod nas u Domovinskom ratu i poraću. Djelovanje Hrvatskog crvenog križa tijekom posljednjih humanitarnih akcija i ono što ih je izazvalo, a to su katastrofalni potresi ili tsunami, gdje je Hrvatski crveni križ prikupio značajna sredstva i isto tako posao ta sredstva poslao na mjesta koja su bila pogođena katastrofama. Kako živimo u vrijeme brzih komunikacija, velikih potreba i očekivanja, potrebno je adekvatnom zakonskom regulativom omogućiti uspješno djelovanje nacionalnih društava Crvenog križa i Crvenog polumjeseca. Republika Hrvatska od uvijek je davala punu podršku djelovanju Hrvatskog crvenog križa stvarajući pretpostavke koje će osigurati dovoljan broj zainteresiranih dobrovoljaca i osnovna materijalna sredstva za njihovu organiziranu humanitarnu aktivnost, pa mi u klubu HSS-a smatramo da će ovaj zakon tome doprinijeti. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Uvažene kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će ovaj prijedlog zakona iako imamo isto tako određene primjedbe. Međunarodni pokret Crvenog križa i Crvenog polumjeseca je pokret koji je star više od 130 godina. To je u biti vrlo konzervativan pokret koji svojih 7 načela ne mijenja od samog početka i ne djeluje prema dnevnoj politici u nekoj sredini. Sedam temeljnih načela čine bit pokreta. Prihvaćena su na 20. međunarodnoj konferenciji u Ženevi 1965. godine. Države su obvezne u svako doba poštovati privrženost svih sastavnih dijelova osnovnim načelima pokreta, a to su humanost, nepristranost, neutralnost, neovisnost, jedinstvo, dobrovoljnost i univerzalnost. To je pokret nastao u ratu i osnovno djelovanje mu je u ratu i oko rata. U razdoblju od 1991. do 1998. godine Hrvatski crveni križ kao najveća humanitarna organizacija usmjerava svoju aktivnost na pomoć stotinama tisuća stradalnika rata. Broj osoba koje kroz to razdoblje Hrvatski crveni križ redovito pomagao bio je u prosjeku 490 tisuća prognanika, izbjeglica i drugih žrtava ratnih stradanja. Najveći broj redovitih korisnika pomoći Hrvatskog crvenog križa koja je pristizala iz međunarodnih i domaćih izvora bio je u 1992. godini. Te godine Hrvatski crveni križ je pomogao 751 tisuću osoba, dakle oko 16% cjelokupne hrvatske populacije. Za potrebe zdravstva u istom razdoblju Hrvatski crveni križ je prikupio više od milijun doza krvi. Služba traženja Hrvatskog crvenog križa prihvatila je i distribuirala više od milijun i pol obiteljskih poruka, zaprimila i obradila 28 tisuća 700 zahtjeva za traženje nestalih osoba, organizirala 174 susreta na kojima se po prvi put sastalo više od 23 tisuće razdvojenih članova obitelji, a samo kroz nacionalni ured prošlo je više od 17 tisuća osoba koje su se obraćale i tražile pomoći i usluge službe traženja. Hrvatski Crveni križ pomagao je i nemoćnim i starim osobama, provodio je odgojno-zdravstveno-zaštitne programe posebno namijenjene školskoj mladeži, organizirao prijem, skladištenje, transport i raspodjelu međunarodne pomoći. Hrvatski crveni križ organizirao je i psihološko-socijalne programe pomoći za osobe smještene u 284 centra za kolektivni smještaj u čitavoj hrvatskoj. Odmah po oslobođenju okupiranih područja Hrvatski crveni križ je organizirao mrežu svojih društava na oslobođenom području i započeo s djelotvornom pomoći svim stradalnicima. Sve navedene aktivnosti kroz posebno teško razdoblje hrvatske povijesti provedene su s relativno malim brojem profesionalno zaposlenih djelatnika zahvaljujući velikom broju volontera Hrvatskog crvenog križa što je u skladu s osnovnim postavkama Međunarodnog pokreta crvenog križa koje zahtijevaju dobrovoljnost kao osnovu svih aktivnosti i intervencija. U miru bi djelatnosti svakog crvenog križa trebale biti reducirane, no kod nas je u nekim slučajevima upravo suprotno. Kada je rat daleko iza nas neka društva crvenog križa u Hrvatskoj okrenula su se vrlo profitabilnim gospodarskim djelatnostima na koja ne plaćaju nikakav porez. Kao što sam rekla, u međunarodnom pokretu se ništa nije mijenjalo već više od 130 godina, a kod nas se zakoni o Crvenom križu mijenjaju u ciklusima svakih 10 godina. Za klub SDP-a sporan je članak 10. stavak 1. točka 3. koji kaže: organiziraju prijevoz, pružaju usluge smještaja i prehrane osobama kojima je takav oblik pomoći potreban iz zdravstvenih, socijalnih i drugih sličnih razloga. Kuhinje Hrvatskog crvenog križa, dostava hrane u kuće, usluga u centrima, odmaralištima i kampovima, škola u prirodi, obuka neplivača, oporavak djece i mladeži socijalno ugroženih obitelji, članova i drugo. Pružanje usluga iz stavka 1. ove točke bez obzira na vrijeme trajanja ne smatra se turističkom i ugostiteljskom djelatnošću. Drugi ili slični razlozi koji se spominju u zakonskom prijedlogu članka 10. stavka 1. točka 3. ne bi smjeli biti suprotni humanitarnoj djelatnosti. Turizam, ugostiteljstvo, obrazovanje ne proizlaze niti iz jedne ženevske konvencije niti dopunskog protokola, čak ni Protokola 3. iz 2005. godine koji se nakon pet godina spominje kao razlog hitnog donošenja ovog zakona. Kako nije bilo pet godina hitno dok nisu počele stizati prekršajne prijave zbog bavljenja turizmom protiv najprije Osječkog, a odnedavno i Zagrebačkog crvenog križa. U ovaj zakon uvodi se i pojam crveni kristal. Crveni kristal je nakon crvenog križa i crvenog polumjeseca novi službeno priznati simbol. Niti jedan od međunarodnih ugovora ne predviđa ništa slično što pruža i najmanju mogućnost bavljenja turizmom, ugostiteljstvom ili sličnim gospodarskim djelatnostima. Ono što je važno napomenuti, da gradska društva Crvenog križa nemaju osigurana sredstva iz državnog proračuna, već samo iz proračuna jedinica lokalne samouprave i uprave koja nažalost do sad nisu izdvajala sredstva iako su po zakonu trebala jer u zakonu nisu postojale kaznene zakonske odredbe. U ovom zakonu pozitivno je da se ovim prijedlogom te odredbe i uvode. U nedostatku financijskih sredstava dovodilo se u pitanje obavljanje svih navedenih djelatnosti koje Crveni križ obavlja na dobrobit svih građana. U Crvenom križu rade djelatnici koji su tu zaposleni i koji navedene poslove obavljaju profesionalno što znači da bi za svoj rad trebali dobiti plaću. Ne smijemo zaboraviti da neka društva u Republici Hrvatskoj svaki mjesec vode bitku za golo preživljavanje. Predloženi Zakon o Hrvatskom Crvenom križu sadrži rješenja kojima se kvalitetnije i preciznije definiraju pitanja rada i djelovanja Nacionalnog društva Crvenog križa i bez obzira na navedene primjedbe klub SDP-a će prihvatiti donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo ga, prije pet dana ovaj mjesec završio je tjedan Crvenog križa. Možda je dobro iz praktičnih razloga napomenuti financijske situacije koje se dešavaju u tom tjednu Crvenog križa. Kao prvo, na svaku prodanu putničku kartu u međumjesnom, međunarodnom, zračnom, željezničkom, brodskom i autobusnom prometu iznos se uzima 3% cijene karte. Zatim nadalje, na sve poštanske pošiljke u unutarnjem prometu osim novina i časopisa iznos od 50% nominalne vrijednosti prve stope mase pisma pri cjeniku usluga javnog operatera. I nadalje na svaku prodanu kartu za kulturne, zabavne i športske priredbe znači tu se ubrajaju koncerti, festivali, kino predstave, športske utakmice i natjecanja lokalnog, državnog i međunarodnog karaktera i slično iznos od 3% cijene karte. Još jedna napomena. Za vrijeme trajanja tjedna Crvenog križa, znači koji se dešava od 8. do 15. svibnja Crveni križ može organizirati i akcije prikupljanja dobrovoljnih priloga i darova. Kako se u stvari stječu sredstva u Hrvatskom Crvenom križu radi ostvarivanja svojih ciljeva i izvršavanja javnih ovlasti? To je regulirano u ovom prijedlogu člankom 27. Prvo od članarine iz proračuna svih jedinica lokalne i područne samouprave iz državnog proračuna Republike Hrvatske. Nadalje, od djelatnosti čije su izvršenje Republika Hrvatska, jedinice lokalne i područne samouprave, te pravne i fizičke osobe povjerile Hrvatskom Crvenom križu i njegovim ustrojstvenim oblicima. Od djelatnosti ugovorenih programa od posebnih akcija, aktivnosti poduzetih s ciljem prikupljanja novčanih, materijalnih sredstava, od dotacija, subvencija, darova i naslijeđa, od prihoda od imovine i prava, od naknada za priređivanje nagradnih igara prema važećim propisa, od priloga građana, pravnih osoba i drugih, od prihoda koje ostvari na temelju zakona i drugih propisa. Hrvatski Crveni križ za Službu spašavanja života na vodi i ekološku zaštitu priobalja stječe 1% sredstava iz uplaćenih boravišnih pristojba. Ovdje je važan i članak 30. koji govori da jedinice lokalne i područne samouprave osiguravaju sredstva o čemu je već bilo rečeno da rad i djelovanje službe traži na razini jedinice lokalne i područne samouprave izdvaja se nula dva posto sredstava prihoda jedinica lokalne i područne samouprave određenih sukladno stavku 2. ovoga članka. I dva, javne ovlasti i redovne djelatnosti izdvaja se nula pet posto sredstava prihoda svih jedinica lokalne i područne samouprave određenih sukladno stavku dva ovog članka i to za rad ustrojstvenih oblika Crvenog križa. I sad spomenut je dopunski protokol Ženevske konvencije od 12. kolovoza 1949. godine o dodatnom znaku raspoznavanja iz protokola tri iz 2005. godine. U Republici Hrvatskoj stupio je na snagu 13. prosinca 2007. godine. Protokolom tri usvojen je dodatni znak raspoznavanja zaštite crveni kristal, pa je nužno domaće zakonodavstvo uskladiti sa odredbama tog protokola. Time se omogućava korištenje dodatnog znaka raspoznavanja crveni kristal radi omogućavanja njegove primjene u slučaju potrebe zaštite pripadnika Hrvatske vojske kada sudjeluje u mirovnim misijama kao i zaštite volontera i profesionalnih djelatnika Hrvatskog crvenog križa kad sudjeluje u humanitarnim misijama. Zakonskim prijedlogom uređuje se da se Hrvatski crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici osnivaju, djeluju i prestaju s djelovanjem sukladno odredbama zakona kojim se uređuje osnivanje i djelovanje udruga. Naravno da Crveni križ ima i svoj statut. Statutom Hrvatskog Crvenog križa utvrđuju se ustrojstveni oblici, znači općinska, gradska i županijska društva Crvenog križa, unutarnje ustrojstvo, članstvo, djelokrug i način rada tijela i službi, imovina i druga pitanja značajna za rad i djelovanje kao i ustroj i djelokrug rada Središnjeg ureda Hrvatskog crvenog križa. Zakonskim prijedlogom utvrđuju se i javne ovlasti Hrvatskog Crvenog križa. Javne ovlasti Hrvatskog Crvenog križa odnose se i na ovlasti u vezi ustroja, priprema ekipa za izvršavanje zadaća, u slučaju katastrofa osnivanje službe spašavanja života na vodi i ekološke zaštite priobalja kao i informiranje stanovništva o opasnostima od mina i drugih eksplozivnih naprava. Zakonskim prijedlogom utvrđuje se djelatnosti koje Hrvatski Crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici provode sukladno osiguranim sredstvima i potrebama zajednice, a koje se odnose na prevenciju bolesti ovisnosti, te pružanja usluga smještaja i prehrane osobama osobito djece kojima je to potrebno iz zdravstvenih i socijalnih i drugih razloga, razne vrste skrbi i pomoći osobama treće životne dobi i programe pomoći tražiteljima azila, azilantima i drugim skupinama emigranata, te žrtvama trgovanja ljudi. Pružanje navedenih usluga smještaja i prehrane u objektima Crvenog križa, te prijevoza ne smatraju se turističkom i ugostiteljskom djelatnošću. I na kraju da zaključim. Predloženim Zakonom o Hrvatskom Crvenom križu sadrži rješenja kojima se kvalitetnije, preciznije definiraju pitanja rada i djelovanja nacionalnog društva Crvenog križa, te se domaće zakonodavstvo u ovom dijelu u potpunosti usklađuje sa promjenama i prihvaćenim standardima u Međunarodnoj zajednici. I zbog toga svega zajedno sa predloženim amandmanom podržat ću Prijedlog ovog zakona.
Hvala. Gospođa Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani predsjedniče. Na samom početku izlaganja želim reći da neću podržati donošenje ovog Prijedloga zakona o Hrvatskom crvenom križu. Razlog zbog kojeg neću podržati i ovaj prijedlog zakona jest taj što se ovim prijedlogom zakona Crveni križ ne tretira više kao neprofitna humanitarna organizacija što Crveni križ treba biti sukladno međunarodnim konvencijama kojih je potpisnica Republika Hrvatska, već Crvenom križu daje status koji znatno odudara od statusa koji uobičajeno uživaju neprofitno humanitarne organizacije. I ovim se prijedlogom zakona baš kao i s prijedlogom zakona koji je predložio potpredsjednik Sabora gospodin Vladimir Šeks pogoduje zagrebačkoj i osječkoj lokalnoj podružnici Crvenog križa i to na uštrb ostalih više od sto podružnica ili društava Crvenog križa. Kako? Time što se znatno smanjuju postoci koji se izdvajaju iz raznih proračuna onih podružnica koje se za razliku od one zagrebačke i osječke bave isključivo humanitarnim radom na način na koji to predviđaju Ženevska konvencija i dopunski protokoli. To se odnosi na članak 10. u kojem se u točci 3. zagrebačkoj i osječkoj podružnici omogućava bavljenje nečim što nije u ni jednoj kombinaciji nešto s čime se treba baviti jedna neprofitna humanitarna organizacija, a to je privredna djelatnost, točnije turizam i ugostiteljstvo te osnovnoškolskim obrazovanjem uz pomoć kojeg škole u prirodi, odnosno uz pomoć škola u prirodi Crveni križ iz Osijeka i Zagreba zarađuje najviše neoporezovanog novca. Podsjećam da djelatnosti, da te djelatnosti nisu sastavni dio ni jedne ženevske konvencije, ni dopunskih protokola. Hitnost procedure obrazložena je obavezom usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s dopunskim protokolom ženevske konvencije koji se tiče dodatnog znaka raspoznavanja i zaštite tzv. crvenog kristala, ali se taj znak nigdje ne obrazlaže, a radi se o novom službenom izraelskom simbolu, kojem se omogućava Izraelu da uđe u međunarodni pokret Crvenog križa. U svakom slučaju nedovoljnom razlogu za takvu hitnost procedure, jer crveni kristal nema nikakve veze sa Hrvatskim crvenim križom. Trenutno situacija u Hrvatskoj nije takva, na sreću da je realno očekivati nužnost intervencije crvenog kristala, pa hitnost donošenja ovog zakona nije opravdana. Svima je poznato da međunarodni ugovori i konvencije i inače nisu takvog tipa da se donose u hitnoj proceduri i nerijetko se događa da prođe i nekoliko godina od potpisivanja sporazuma do njegove ratifikacije u Hrvatskom saboru, a ovaj zakon i ne predstavlja ratifikaciju dokumenta, već prilično slobodnu interpretaciju, odnosno usklađenje sa protokolom. Iako iznimno cijenim organizaciju Crvenog križa i smatram da je neprocjenjivo djelovanje Crvenog križa u cijelom nizu iznimno teških situacija velikih prirodnih katastrofa i ratnih djelovanja u kojima stradaju jako veliki broj ljudi, vjerujem da Crveni križ ne smije biti iznad zakona i međunarodnih konvencija, a ovim prijedlogom zakona se to čini. Duboko sam uvjerena da je većina djelatnika i djelatnica i aktivista i aktivistica podružnica Crvenog križa u Hrvatskoj dijeli ovo mišljenje. Na čemu temeljim ovu tvrdnju? Na tome što sam baš kao pretpostavljam da je to slučaj i s mnogim drugim zastupnicima i zastupnicama dobila mejl u kojem se apelira na nas da ne prihvatimo ovaj prijedlog zakona, a koji su poslale osobe koje su aktivisti i aktivistice i djeluju u Hrvatskom crvenom križu. Te nas osobe upozoravaju da usvajanjem ovog zakona činimo opasan presedan i neke podružnice Crvenog križa stavljamo iznad zakona, usvajanjem ovog zakona de facto onemogućavamo državni inspektorat da kontrolira rad Crvenog križa na temelju odredbi Zakona o ugostiteljstvu i Zakona o pružanju usluga u turizmu, što je nedopustivo jer nitko, ni jedna organizacija, pa tako ni organizacija Crvenog križa ne smije biti iznad zakona. Treba naglasiti da postojeći Zakon o pružanju usluga u turizmu pruža dovoljno slobode Crvenom križu da svoje, za svoje članove povremeno, naglašavam povremeno organizira dvodnevne izlete uz najavu državnom inspektoratu koji treba voditi evidenciju da ti aranžmani ne prerastu u biznis na koji se ne plaća apsolutno nikakav porez. Ovim prijedlogom zakona Crvenom križu se omogućava da se bavi turizmom, kao jednom od svojih djelatnosti, ali da za to ne mora plaćati porez, što je nedopustivo, jer se narušava ustavna kategorija o jednakopravnosti pred zakonom. Ovim zakonom Crveni križ se izuzima od zakonom predviđenog nadzora i kontrole, a što jako smrdi na korupciju i to pod egidom bavljenja humanitarnom djelatnošću što je vrhunska manipulacija i obmana javnosti. Logično se nameće pitanje pa kome je to u interesu da Crveni križ ne plaća nikakav porez na enormne prihode za jednu neprofitnu organizaciju i da posluje bez ikakvog nadzora i kontrole? To je pitanje na koja je Vlada Republike Hrvatske dužna dati odgovor. Nitko ne priječi Crveni križ da utemelji tvrtku koja bi se bavila turističkom i ugostiteljskom djelatnošću sukladno propisima koji pokrivaju ovo područje, da plaćaju poreze na te djelatnosti, a da ostvareni profit koriste za humanitarne akcije, ali ovakav način privilegiranja Crvenog križa u ostvarivanju tih poslova stvara ogroman jaz i nepravdu u odnosu na sve druge koji sukladno zakonima Republika Hrvatske obavljaju te djelatnosti. Aktivisti i aktivistice Crvenog križa upozoravaju na cijeli niz postojećih problema u samoj organizaciji o kojima se u javnosti uopće ne progovara, jer je Crveni križ dobio status svojevrsne svete krave, nedodirljiv status zbog djelatnosti kojom se bavi, pa se nitko ne usudi javno progovoriti o tome kako ne bi bio proskribiran kao nečovjek koji se protivi humanitarnom djelovanju. No postoje mnogobrojne sumnje u netransparentnoj poslovanje nekih podružnica Crvenog križa, zapošljavanje ili bolje rečeno uhljebljenje cijelih obitelji u Crvenom križu i žmirenje institucija na takve pojave. Kada to imamo na umu moramo biti posebno oprezni prilikom donošenja zakona kojim će se zacementirati netransparentno poslovanje nepotizam, a moguće i korupcija u organizaciji koja bi trebala biti oličenje pravde i poštenja. Na kraju želim reći da je prava lakrdija kada predlagatelj u obrazloženju govori kako se ovim zakonom uređuje da Crveni križ djeluje sukladno odredbama zakona kojim se uređuje djelovanje udruga, jer se ovim zakonom Crvenom križu daje status koji je znatno iznad onoga propisanog Zakona o udrugama, a to govori da Hrvatska nije zemlja u kojoj su svi jednaki pred zakonom. Očigledno su neki jednakiji i zbog toga ne mogu podržati donošenje ovog prijedloga zakona.
Hvala. Imamo dva ispravka i dvije replike. Prvo ispravci. Gospođa Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa ispravila bih kolegicu koja, iz njezine rasprave ispada da je zaista Crveni križ jedna profitna organizacija, ali u članku 10. se kaže da je Hrvatski crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici osim javnih ovlasti iz članka 8. i 9. imaju druge, među njima je organiziranje prijevoza, pružanje usluga smještaja, prehrane osobama kojima je takav oblik pomoći potreban iz zdravstvenih, socijalnih i drugih sličnih razloga, i sada se nabraja kuhinje hrvatskog, dostava hrane, usluge u centrima, odmaralištima i kampovima Hrvatskog crvenog križa koji i sada postoji u školama obuka neplivača itd. Pružanje usluga iz stavka 1. ove točke bez obzira na vrijeme trajanja …/Govornica udaljena od mikrofona./… turističkom i ugostiteljskom djelatnošću.
Hvala. I drugi ispravak, gospodin Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice Holy, vi ste rekli da se ne tretira Crveni križ kao neprofitna organizacija, druga stvar da posluje bez ikakvog nadzora i kontrole. Pa to je apsolutno netočno. To bi ispalo kao Bože moj dragi a sastali smo se ovako ili onako, a svi smo izrazili i tamo se po vašem mišljenju neka velika enormna sredstva prelijevaju bez ikakvog nadzora i kontrole. Pa svi su u raspravama dosadašnji kolegice i kolege izrazili bojazan glede materijalnog statusa i normalnog funkcioniranja sukladno ovom članku 30. kako bi mogla dalje ta organizacija uistinu djelovati na ovim načelima koji su rekli ovdje dakle da može služiti potrebitima i u humanitarnom smislu i svim ostalima i naravno i ovima prostorima, dakle i ovima potrebitima kojih idu, koji ne mogu naučiti plivati ili druge aktivnosti. Molim vas lijepo, ima djece, nemaju svi mogućnost da idu i naučiti plivanje. Jednoga ako se nauči plivati u bilo koje vrijeme to je velika dobit. Hvala lijepa.
Hvala. I replika, prvo gospodin zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Poštovana kolegica Holy u svom izlaganju je zapravo dosta problematizirala upravo jedan segment kojim se bave neke organizacije Hrvatskog crvenog križa, prije svega očito ona u Osijeku i Zagrebu, dakle radi se zapravo o najvećim i najsnažnijim organizacijama koje imaju i najviše raširenu svoju mrežu djelovanja. I upravo kroz to su zapravo imali i najveći broj programa. Jedan od tih programa provodi se konkretno već gotovo 40, odnosno više od 40 godina zasigurno je u jednom dijelu javnosti na tom području itekako prepoznat kao nešto iznimno dobro. Pitanje zapravo koje se otvorilo ovdje kroz mogućnost dakle davanja Crvenom križu ili zakonske mogućnosti da se bavi određenim djelatnostima kojima se dosad objektivno nije bavio ili se bavio, a nije bilo regulirano posebnim Zakonom o Hrvatskom Crvenom križu, otvorilo je zapravo pitanje jednog temeljnog odnosa prema drugim institucijama koje se takvim poslovima bave. Kao što su primjerice turističke agencije. Načelno je to u redu, ali nemojmo prilikom donošenja svojih odluka napraviti još veću štetu od one koja u ovom trenutku postoji. I postoje i objekt koje su uložene jako velika sredstva koja se moraju očuvati. Mislim ne smijemo dopustiti da Hrvatska zapravo zbog inzistiranja na nekim načelima koja realno nisu provodiva napravi veću štetu kao što je primjerice sa državnom imovinom u vojnim objektima gdje je imobilizirana ogromna državna imovina koja se ne stavlja u funkciju razvoja. Dakle, mi kad trebamo donositi odluke donosimo i odluke na takav način da sačuvamo ono što imamo i ono što je dobro. Hvala lijepo.
Hvala. Nema odgovora. Obavještavam da je u 10,47 prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. I još jedna replika, gospodin Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegica Holy oni građani i aktivisti koji su me molili da interveniram kod ovog zakona upravo su me molili da iznesem sumnje i da iznesem one primjedbe o kojima ste vi govorili. Ja vam se mogu za to samo zahvaliti u njihovo i u svoje ime, imate moju potpunu podršku i klub HNS-a kao što ste vidjeli da je amandman u prilogu da se pokuša riješiti jedan od evidentnih nedostataka ovog prijedloga zakona. Pa vam se zahvaljujem.
Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U jednom dijelu se pridružujem onome što je rekla kolegica Holy, naravno imajući u vidu da u Hrvatskom Crvenom križu i u njegovih više od stotinu lokalnih podružnica radi veliki broj ljudi koji imaju apsolutno ispravne i humane motive svog angažmana u Hrvatskom Crvenom križu, a ukoliko postoje neki koji su zloupotrijebili to povjerenje to svakako treba osuditi. I naravno treba o tome javno govoriti jer niti jedna institucija pa tako ni Hrvatski Crveni križ nije sveta krava da bi bio pošteđen i kritika. Želio bih samo se osvrnuti na financiranje podružnica Hrvatskog Crvenog križa od strane jedinica lokalne samouprave, odnosno na čl. 30. stavak 2. Dosada je bila praksa ustvari da je određeni propisani postotak koji se mora izdvajati od strane lokalnih jedinica lokalne samouprave za Hrvatski Crveni križ, odnosno za njegove podružnice, bio propisan, a da se toga nisu držali jedinice lokalne samouprave. Međutim, u čl. 30. u stavku 2. kada se dakle govori o tome koji iznos sredstava treba izdvajati onda se od te osnovice, ta osnovica se umanjuje za mnoge stvari i onda bi se na kraju moglo dogoditi da dođe do umanjenja za 52% za lokalne podružnice Crvenog križa u odnosu na ono što su imali sada. Mislim da bi oko tog članka, oko tog stavka trebalo još dodatno porazmisliti da nam se ne bi dogodilo da trebamo osnovati novi Crveni križ koji bi pomagao podružnicama Hrvatskog Crvenog križa u zemlji, osim ove 2 najjače, dakle zagrebačku i osječku. Također, mislim da nije baš potrebno da se ukida povlastica za plaćanje cestarine na humanitarnu pomoć. Ja znam da je dakle situacija bila takva da se čak predložilo i ukidanje te povlastice za invalide. Međutim, mislim da bi obzirom da humanitarnu pomoć dovode stranci u Hrvatsku, dovode je za građane, a ne za Crveni križ i da ustvari štetu od toga bi imali građani, a ne Crveni križ, da bi i tu odredbu trebalo dakle promijeniti. U tom smislu pridružujem se kolegici Holy ukoliko se to ne promijeni također neću glasati za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala. Državni tajnik Ante Zvonimir Golem, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ja se zahvaljujem, htio bih dati nekoliko samo osobnih komentara. Zbog javnosti treba jasno i glasno reći da Hrvatski Crveni križ u RH nema ni jedno pravo veće nego što ima Hrvatski Crveni križ, odnosno što ima Crveni križ u bilo kojoj državi EU i što mu pripada po konvencijama, po Ženevskoj konvenciji i po statutu Međunarodnog Crvenog križa. Izgleda da je nesporazum koji je nastupio zbog navođenja čl. 10. trebalo razjasniti. Hrvatski Crveni križ se nikad neće baviti turističkom djelatnošću i neće se baviti drugim djelatnostima koje su privredne djelatnosti, međutim one djelatnosti koje se oni bave, a te djelatnosti mogu djelovati i tu smo imali nerazumijevanja, tako mi navodimo da te djelatnosti kojima se oni bave nisu turističke i gospodarske djelatnosti. To znači nismo dali da se oni bave tom djelatnošću nego smo jasno definirali. Ako postoji zlouporaba, kao za sve drugo tako i za ovo zlouporaba postoji, od poreznog sustava koji kontrolira financiranje do svih drugih institucija društva koje treba rješavati. Ali ne možemo jednu organizaciju na ovaj način stigmatizirati i na ovaj način prikazivati humanitarnu organizaciju da se zato što dobiva onaj dio poslova koji mu je naprosto dužnost po konvenciji i dužnost po međunarodnim propisima da smatramo da će se to odmah izjaloviti ili da će to odmah biti predmetom nekakvog spora. S druge strane u čl. 30. stavku 2. prihoda točno je, to sam upravo u uvodnoj riječi i naglasio da je problem bio dosada što se govorilo o prihodu, a nismo se izuzeli da recimo što je u tom dijelu prihoda znači namjenski prihodi pa su se i oni obračunavali što je postalo praktički neizvodivo s ovom stavkom 2. gdje se izdvaja 0,5% se ostvaruju dovoljni prihodi za rad. I ono što je još bitnije rečeno sa čl. 43. ćemo osigurati da od 130 društava 130 budu i financirane. Tada neće 53 društva koji su financirale morati pomagati financirati ostalih 103 društva. Ukoliko Hrvatski Crveni križ negdje ostvari nekakav, nazovimo to tako, prihod, vlastiti prihod, on će ga i opet uvrstiti u humanitarni rad jer ja ću vas podsjetiti sigurno je u doba kad smo mi bili manji, kada smo skupljali za Hrvatski Crveni križ recimo papir po ulici i kada su se vozili kamioni nitko tada nije govorio da se bavio komunalnom djelatnošću, ne bavio se humanitarnom djelatnošću, a sredstva prikupljena na taj način korištena su opet humanitarno. Hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče evo ja bih na početku spomenula sigurno 131 društvo koje se uglavnom bavi humanitarnim radom kako to predviđa Ženevska konvencija i dopunski protokoli. Isto tako bih istakla jednu važnu ulogu našeg internacionalnog Crvenog križa. Za vrijeme Domovinskog rata pa i podaci ou 92. godini čak 16,6% naše populacije zapravo imalo pomoć Crvenog križa, zatim vrlo važnu ulogu u Poreču u zaštiti i unapređenju zdravlja i socijalne skrbi, zdravstveno humanitarnog odgoja, zatim organiziranog prihvata i raspoređivanja humanitarne pomoći, koordinacija provedbi akcija solidarnosti i što je vrlo bitno popularizacija dobrovoljnog davatelja krvi. Isto tako moram naglasiti u proteklih 10-tak godina da je došlo do promjena i zbog globalnog zatopljenja, učestalih katastrofa, epidemija oružanih sukoba, migracija, onečišćenja itd., pa upravo zbog toga su donesene međunarodne rezolucije, odnosno međunarodne konferencije Crvenog križa, ... su zapravo strategije za buduće djelovanje između ostalih je i Strategija 2020. godine za nacionalna društva a isto tako i Strategija za obnavljanje obiteljskih veza. U to smislu bih isto tako naglasila jednu vrlo važnu pozitivnu ulogu Crvenog križa, nacionalnog Crvenog križa na našem području kada je zapravo ustrojena služba za traženje kroz nacionalni ured pa evo podataka, koje poprimila ta služba 28 tisuća 700 zahtjeva, da je organizirano 84 susreta i da je 23 tisuće razdvojenih članova obitelji na taj način su pronašli svoju rodbinu. Treba zapravo naglasiti da u Crvenom križu djeluju profesionalci a isto tako i entuzijasti prema tome to su za svaku pohvalu. Međutim, kako su kolege prije mene naglašavali postoje sumnje upravo zbog ove djelatnosti Crvenog križa koja ne spada u humanitarne djelatnosti i naravno da za dobro djelovanje, odnosno za uspješne intervencije nacionalnih društava Crvenog križa sigurno da treba napraviti zakonsku regulativu odnosno zakonski okvir za djelovanje. Naime, od stupanja na snagu Zakona o Hrvatskom crvenom križu 2001. godine i Zakon o zaštiti znaka i naziva Crvenog križa 2003. godine, međunarodno humanitarno pravo se dalje razvijalo, pa između ostalog imamo 2005. godine usvojeni treći dopunski protokol Ženevskim konvencijama koji govori o spomenutom crvenom kristalu odnosno dodatnom znaku raspoznavanja. Problem je znači ovaj koji smo danas iz više diskusija uočili a to je pružanje usluga smještaja i prehrane osobama kojima je to potrebno iz zdravstvenih, socijalnih i drugih razloga za članove Hrvatskog Crvenog križa. Naime, navedene usluge donošenjem Zakona o ugostiteljskoj djelatnosti i Zakona o pružanju usluga u turizmu Hrvatski Crveni križ ne bi smio obavljati jer bi se nalazio u prekršaju neovisno o tome je li ga obavlja kao neprofitna organizacija bez stjecanja dobiti. Upravo ovim zakonskim prijedlogom utvrđeno je da se pružanje usluga smještaja i prehrane u objektima Crvenog križa kao i prijevoz ne smatraju turističkim ugostiteljskom djelatnošću. Upravo zbog toga što smo dobili od nekih organizacija Crvenog križa, što smo dobili od građana dobili smo pismo u kojima postoje sumnje za ovakve djelatnosti, u kojima postoje sumnje za dvije organizacije Crvenog križa, mislim da Zakon ne bio smio poslužiti kao pokriće za bavljenjem nekim Hrvatskih društva Crvenog križa ugostiteljstvom, obrazovanje i sličnim nehumanitarnim djelatnostima protiv Ženevskih konvencija. Mislim da bi na taj način trebalo preciznije iskristalizirati te sumnje, odnosno odagnati te sumnje, jer prijepori oko ovako ugostiteljskih djelatnosti ne smije bacati bilo kakvu sjenu na humanitarno djelovanje Crvenog križa. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo Prijedlog zakona koji je pred nama donosi brojne novine, neke su suštinske neke nisu, neke su dobre, neke bi mogle biti još i bolje rekla bih, poznato mi je da je u izradi Zakona aktivno sudjelovalo nacionalno društvo Hrvatskog crvenog križa međutim, raspolažem isto tako i s informacijom da su odredbe nekih članaka mijenjane naknadno bez saznanja i bez suglasnosti Nacionalnog društva što mislim da nije dobro. Jer se tako lako stječe dojam da se struka uvijek koristi na neki način kao paravan, kao alibi, kako bi se moglo reći da je struka odobrila podržala neki Zakon, a u konačnici baš i ne bude tako. Ja ću u svom osvrtu nastojati biti kratka i konkretna tražila bih od gospodina državnog tajnika nekoliko pojašnjenja. Naime, mojih nekoliko prethodnika je također izrazilo svoje rezerve i sumnje zašto ovaj Zakon mora ići po hitnom postupku. Dakle, ne radi se ni o kakvom usklađivanju, ni u interesu obrane, ne postoje nikakvi važni državni razlozi i smatram da zapravo Ministarstvo neosnovano zahtijeva da Zakon ide po hitnoj proceduri, a pogotovo čini mi se nekako u svjetlu novinskih napisa u posljednje vrijeme o ovom Zakonu mislim da nije trebalo u javnosti dodatno poticati sumnju da se želi nešto na brzinu i mimo struke progurati. Dakle, svjedoci smo u posljednje vrijeme brojnih napisa koji upućuju na to da se Zakon mijenja zbog jednog ili dva društva koja se bave nedozvoljenom turističkom ili ugostiteljskom djelatnošću i da im se u tom smislu ovim Zakonom pogoduje. I tu je za mnoge sporan članak 10. stavak 3. koji dakle uređuje ugostiteljsku-turističku djelatnost bez obzira na vrijeme trajanja. Ja moram priznati da meni ovo nije najspornija stvar u ovom Zakonu. Zašto? Pokušat ću obrazložiti zbog čega. Zato što ovaj članak nije apsolutna novina, on je dijelom sadržan u Zakonu o pružanju usluga u turizmu u članku 6. i taj članak kaže da sindikati, Udruge umirovljenika, Udruge planinara i slične druge udruge, ovdje se naravno može podrazumijevati i Crveni križ mogu radi ostvarivanja svojih ciljeva i zadaka propisanih statutom udruge organizirati paket aranžmane, izlete itd. u trajanju do dva dana. Međutim, poznato nam je da programi Crvenog križa, dakle oporavak mladeži, djece i socijalno ugroženih obitelji, obuka neplivača, programi, edukacije traju duže od dva dana. I sukladno zakonu podrazumijevaju obvezno angažiranje turističkih agencija kao posrednika što dovodi do poskupljenja usluga koje Crveni križ pruža. Dakle, isti zakon je predvidio izuzetke za određene udruge, za izviđače, za amaterske sportske klubove, ali ne i za udruge Crvenog križa. Dakle, nije čudno, nije neobično rekla bih što je predlagatelj predložio stavak 3. članka 10. Međutim, ono što smatram iznimno spornim jest to što ne dostaje stavak 2. članka 6. Zakona o pružanju usluga u turizmu koji jasno i precizno kaže da sve te aktivnosti Crvenog križa mogu se raditi ako su bez svrhe stjecanja dobiti. Ovo je iznimno važan stavak. Gospodine državni tajniče iznimno važan stavak, a nema ga. Ispravite me ako griješim. Dakle, to nedostaje čini mi se ako želimo onemogućiti da se preko jedne humanitarne organizacije kao što je Crveni križ stječe enormna dobit kroz ugostiteljsku odnosno turističku djelatnost. Dakle, to nedostaje ako smo željeli spriječiti da jedna neprofitna udruga, organizacija postane profitna. Jedan vrlo važan segment ovog zakona odnosi se na financiranje društva Crvenog križa i članak 30. to vrlo jasno određuje. Dakle, 0,7% to ne zvuči malo, međutim manje od onoga što propisuje postojeći zakon. Da se razumijemo ne mislim da je postojeći zakon bolji od ovog kojeg predlažete, jer znamo da stvari nisu funkcionirale, znamo da nisu postojale kaznene odredbe itd. Međutim, mislim da će društva u velikim gradovima i jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave sa visokim budžetima imati dostatna sredstva za funkcioniranje, tim više ako se bude radilo o dobrostojećim imati priliku javiti se na natječaje za brojne projekte i programe. Međutim, gospodine državni tajniče zapitajmo se, što će biti u onim sredinama gdje su proračuni relativno mali? Kako će ta društva funkcionirati? Kako će ta društva opstati? Kako će osigurati plaće? Ja vam mogu dati jedan vrlo konkretan primjer jer je sada moguće jednostavno izračunati koliko će neka društva biti na gubitku. Npr. grad Krapina je u 2009. godini izdvojio za rad Crvenog križa 230 tisuća kuna. Po prijedlogu novog zakona, ove godine bit će dužan izdvojiti za potpuno isti opseg djelatnosti 119 tisuća kuna. Pa to je smanjenje od 52%, to je smanjenje za 111 tisuća kuna. Što bi to moglo prouzrokovati? Ja mislim da moramo sada o tome govori i da moramo na neki način predvidjeti i spriječiti posljedice donošenja ovakvog zakona. Ja mislim da bi to moglo dovesti do ukidanja radnih mjesta. Možda ćemo imati situacije da će nam društva spasti na jednu osobu, možda samo na ravnatelja. I dobro je da se zapitamo koliko će se smanjiti aktivnosti društva. Mislim da je sasvim izvjesno zatvaranje nekih društava u manjim jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave. Koja su moguća rješenja? Jedna od rešenja ovakve situacije mislim da je određivanje koeficijenta kojim bi se zaštitile plaće djelatnika Crvenoga križa kao što je to slučaj sa djelatnicima jedinica lokalne samouprave, kao što je to slučaj sa djelatnicima u školama. Dakle, treba na neki način biti siguran da ćemo sa ovakvim financiranjem osigurati plaće djelatnicima u društvima Crvenoga križa, a onda ćemo umješnosti ravnatelja, odnosno djelatnika pripustiti prikupljanje dodatnih sredstava za brojne programe i projekte. Drugo rješenja naravno jest da članak 30. zakona koji predlažete, dakle prvi, drugi i treći stavak se zamijeni člankom 14. odnosno stavkom 1. važećeg zakona u kojem se određuje i mogućnost većih izdvajanja i jedinica lokalne i regionalne samouprave. To možda zvuči slično onome što predlaže Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Međutim, mislim da se tamo radi o projektima i programima, a ne za djelatnost odnosno redovno funkcioniranje društva Crvenog križa, odnosno za plaće djelatnika. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, jedna replika. Ispravak gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravila bih kolegicu koja kaže da sada Crveni križ neće imati dovoljno sredstava za plaće. ... da će dobivati puno manje sredstava. To uopće nije točno, jer upravo ovaj zakon obvezuje jedinice lokalne uprave da daju sredstva. Do sada ste imali slučajeve da uopće nisu davali sredstva, nisu imali nikakve kazne, nikakve odredbe za to što ne daju ta sredstva. Primjer vam je u mojoj županiji gdje grad nije davao Crvenom križu, a ipak su mogli isplatiti plaće. A drugo je netočno što ste rekli da će očekujete nekakvu dobit, profit kao ugostiteljsku i turističku djelatnost. Ne znam od kuda bi imali profita, ako članak 3. kaže da pružanje pomoći smještaj ... osobama koje su siromašne, koje nemaju za to da im se dostavlja hrama u kuću, dakle koji ne mogu koji uopće sredstava za to, onda ne vidim od kuda taj profit i ta dobit od takve sirotinje. Hvala.
Replika gospodin zastupnik Zdenko Franić.
Štovana kolegice Jerković u vašoj ste se raspravi dotakli ovih situacija vezano uz možebitne pružanje turističkih usluga od strane Crvenog križa. Pa ja bih samo htio tome pridodati svoje razmišljanje vezano uz činjenicu da je djelatnost Međunarodnog Crvenog križa pa tako i Hrvatskog Crvenog križa regulirana međunarodnim konvencijama, odnosno ženevskim konvencijama. A prema članku 140. Ustava Republike Hrvatske međunarodni ugovori su dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske, a po pravnoj snazi iznad hrvatskih zakona, a niti jedna od ženevskih konvencija ne predviđa da se bilo koje društvo Crvenog križa, Crvenog polumjeseca ili crvenog kristala na svijetu bavi nečim što ima obilježje naplate turističke ili ugostiteljske djelatnosti. Pa prema tome, postavljam retoričko pitanje je li pružanje usluga iz stavka 1. točke 3. članka 10. bez obzira na vrijeme trajanja da se ne smatra ugostiteljskom djelatnošću, da li je taj izričaj u zakonu dovoljan da se mi ogradimo od međunarodnih konvencija.
Državni tajnik, Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ja se zahvaljujem. Evo ja bih dao direktno nekoliko odgovora pa bih odmah na postavljena pitanja. Dakle, u uvodnoj riječi sam napomenuo važan državni razlog je upravo činjenica da i naše snage koje se nalaze u mirovnoj misiji bi trebale počet koristiti crveni kristal. Ako to nije dovoljno, ja ne znam onda što je. Jer, ja sam ponovio u uvodnoj riječi da se radi da je Izrael dao taj prijedlog, međutim danas korištenje crvenog križa ili crvenog polumjeseca će se, očekuju naši dakle hrvatski vojnici da će koristiti u mirovnim misijama, upravo na terenu gdje se trenutno nalaze. Druga stvar, ne možemo prihvatiti dakle dobro smo gledali Zakon o turističkoj djelatnosti i ne možemo prihvatit formulaciju, evo ja ću dati primjer. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi između ostalog sudjeluje u tome da Hrvatski Crveni križ godišnje zbrinjava veću količinu djece iz posebnih kategorija stanovništva, znači djece bez roditeljske skrbi za koje obavlja što bi mi rekli da ovoga u zakonu ovako nema, turističku djelatnost. Šta radi, vodi ih na more na kampove i to po 7, po 14 dana. I po prijedlozima koji su stizali do nas kada smo o tome raspravili … [[Govornik se ne razumije.]] ispalo bi da bi Hrvatski Crveni križ trebao platiti turističkoj organizaciji da ona to izvede jer se oni ne mogu sa time baviti jer je to proglašeno turističkom djelatnošću. Ono što mi kažemo kada Hrvatski Crveni križ to radi onda to nije turistička djelatnost i to smo uveli kao odredbu u ovaj zakon. S treće strane, ne može se govoriti o svrsi stjecanja dobiti. Naime, mi govorimo o prihodima i rashodima i može se dogodit da ima viška prihoda nad rashodima koji će se koristiti, koja nije dobit već se koristi u svrhu humanitarne djelatnosti. Mislim da je dobit, a prihod i rashod da su kategorije koje su financijskim zakonima potpuno jasno definirane i tu se vidi da humanitarna organizacija ne može ostvariti dobit, to je potpuno jasno, već da može ukoliko postoji višak prihoda što bi bilo dobro jer ih može usmjeriti u svoj humanitarni rad. Tako je situacija recimo, to je s jedne strane, znači pokušavamo cijelo vrijem reći da bi taj članak 10. navodno sad postaje sporan, a da bi se tu moglo dogodit da ospori jedan višak prihoda. S druge strane, bojimo se cijelo vrijeme da ta ista društva u drugim dijelovima Hrvatske neće imati dovoljno prihoda da bi mogli funkcionirati. Ako su do sada 131 društvo Hrvatskog Crvenog križa u Hrvatskoj bili financirani na način da je samo njih 53 primalo sredstva od županija onda je valjda jasno da su morali preraspodjelom unutar društava osigurati funkcioniranje svih 131 društvo. Ono što smo ovim napravili, a to je da se osiguravaju do danas sva 131 društva Hrvatskog Crvenog križa mogu ostvariti ono što im po ovom zakonu pripada i po međunarodnim konvencijama za njihov humanitarni rad gdje smo, i evo mogu tu pročitat ponovo pa reći, prihvatit ćemo i taj amandman Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb gdje se ne navode projekti nego isključivo dakle Hrvatski Crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici, uz sredstva iz stavka 1. članka 30. mogu steći i druga sredstva jedinice lokalne područne samouprave sukladno ugovoru s jedinicom. Znači ne spominju se projekti, ne spominje se to za financiranje već da mogu sredstva iznad toga što je upravo Biokrapina primjer gdje je dakle Krapina odlučila, poglavarstvo da će svoje društvo dodatno financirati izvan okvira onoga što je po ovome zakonu koji je bio do sada i koji je koji je bila obavezna. U svakom slučaju ono što treba reći i široj javnosti, postoji niz akcija koje kada se događaju svi pozdravljamo. Dapače, kada i Hrvatski Crveni križ organizira spremni smo otići tamo, spremni smo pružiti načelnu potporu, a danas kad donosimo ovakav zakon onda stalno pokušavamo zbog dva novinska članka koja sam evo i ja bio upoznat, staviti jedan oblak sumnje da ono što ovim zakonom želimo osigurat Hrvatskom Crvenom križu bi trebalo biti nečasno. Mislim da to nije u redu. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Kolegice i kolege. Svemu pa svakom zakonu i svakoj temi možemo pristupiti na najmanje dva načina. Možemo ići bona fide, u dobroj vjeri predlagatelja, a možemo ići i na povjerenje u intencije, u namjere, nakane onoga što se hoće zakonom postići. Ja polazim od toga da predložene izmjene ovog zakona su napravljene u dobroj vjeri i želim vjerovati da će one doprinijeti onome što bi trebalo čini mi se biti nesporan zajednički cilj svih nas, da se jednoj organizaciji sui generis društvenoj organizaciji kao što je Crveni križ osigura što je moguće kvalitetniji rad kako bi oni uspjeli obaviti, izvršiti svoju društvenu misiju. U tom pogledu svaki prijedlog kako bi se ta misija ili kako bi se Crveni križ osposobio za ostvarenje te misije je dobro došla. Mislim da je jako dobro što ovdje nema i ne bi smjelo i ne može valjda biti niti ideoloških niti stranačkih podjela pa možemo biti disonantni unutar vlastitih klubova, ovisno valjda o tom pristupu kojim idemo. Ja bih upozorio na ovo o čemu su i prethodnici nešto rekli, izrekao i svoja razmišljanja. Prvo, pitanje koje očigledno izaziva prijepore i za koje se mogu pronaći argumenti, ovisno valjda kako čitamo, o tome što bi to zapravo Crveni križ mogao i smio raditi kada je riječ o graničnim djelatnostima ili uslugama koje se tiču prijevoza, smještaja i osiguranja prehrane građana, klijenata ili kako ćemo to zvati, skrbnika unutar aktivnosti koje Crveni križ obavlja. Doista teško je povući jasnu granicu između onoga što je djelatnost koja osigurava normalno funkcioniranje, pa i ostvarivanje misije. Crveni križ između ostaloga ima i obvezu da prevozi, hrani i smješta ljude dakako one koji se nalaze u stanju ugroze ili koji su na bilo koji drugi način u stanju potrebe i nisu u mogućnosti te svoje potrebe namiriti u profitnim udrugama, odnosno u profitnim organizacijama, poduzećima itd. itd. Pred očima se obično, ovdje je to čak i izrijekom spomenuto ima dva slučaja ili dvije organizacije Crvenog križa. Jedna je ova osječka, a jedna je zagrebačka. Osječki Crveni križ koliko ja znam ima program obuke neplivača za što se koriste bazeni u Orahovici i riječ je sigurno o djelatnosti koja sama po sebi nije profitna djelatnost. Ja ne bih imao apsolutno ništa protiv da se i uplati neka kuna, jer postoje troškovi i izgradnje i održavanja, pa i organiziranja obuka za neplivače, a korist, društvena korist koja se tom prilikom ostvaruje je nemjerljiva. Neki dan sam imao prilike vidjeti podatak, zapravo nisam ga čak ni trebao vidjeti nego ga empirijski znam da je 70-tih i 80-tih godina u gradu Sisku svake godine se u rijekama utopilo troje, četvero djece, a od kad je izgrađen olimpijski bazen devedesete godine niti jedno dijete se nije utopilo. Obuka neplivača ima silni značaj i u tom smislu znate ja sam za to da ne cizeliramo, da se previše ne upinjemo u to da dokažemo eto kako Crveni križ Osijek obavlja profitabilnu djelatnost pa mu to treba uskratiti ili na bilo koji način onemogućiti. Drugi primjer je ovaj koji se tiče zagrebačkog Crvenog križa i odvođenja djece recimo iz Beslana u odmaralište zagrebačkog Crvenog križa koji je također par excellence humanitarna djelatnost, a nikako turističko-ugostiteljska ma kako se to, ako bi se negdje nešto pokušavalo na silu ili ako bi se to htjelo zločesto i sumnjičavo gledati možda moglo pod to podvesti. Dakle, smisao ove intervencije i ove moje objekcije se tiče toga da treba omogućiti Crvenom križu tamo gdje on i organizacijama koje su u mogućnosti da obavljaju tu djelatnost ukoliko nakana nije unaprijed da se ostvaruju nekakvi profiti ili kao što bi rekla kolegica Jerković extra profiti, a svaka kuna koja se zaradi za to postoje mehanizmi društvene kontrole neka se usmjeri u humanitarne svrhe i ništa se strašno niti nemoralno ili nečasno nije dogodilo. Drugo pitanje o kojem želim nešto reći je ovo na koje se s pravom upozorava. Mi smo na sjednici odbora imali predstavnike Hrvatskog Crvenog križa koji su prihvatili ovakav prijedlog uz neke amandmane, ovakav prijedlog zakona i ja ne bih htio biti papskiji od pape niti si utvarati da mi je više stalo do Crvenog križa nego što je stalo ljudima koji Crveni križ vode. No međutim, iskreno sam zabrinut hoće li ovim izričajem kako ga sada imamo u prijedlogu zakona se osigurati dovoljna sredstva za financiranje djelatnosti Crvenog križa na području cijele Hrvatske, svih općina i gradova. Možda mi ne zvuči dovoljno uvjerljivo tumačenje i državnog tajnika da je sadašnja obligacija, dakle da se nula pet posto proračuna plus nula dva za ovu službu traženja spašavanja, da kao obligacija da će sada više osigurati nego u vremenu kada je postojala skala od do. Naprosto kada se gleda drugi stavak članka 30. onda mislim da se tu značajno umanjuje zapravo prihod kada se kaže da se pod prihodima jedinica lokalne samouprave u stavku 1. ovoga članka izuzimaju sljedeći prihodi: dodatni udio u porezu na dohodak za decentralizirane funkcije, isključuje se pomoć izravnanja za decentralizirane funkcije kod općina i gradova na otocima udio u porezu na dohodak za zajedničko financiranje kapitalnog projekta od interesa za razvoj otoka, vlastite prihode i namjenske prihode. E sad vidite, te općine koje ne mogu živjeti bez pomoći države, bez decentraliziranih sredstava za decentralizirane funkcije teško će moći namiriti dovoljno sredstava i za jednu plaću i nisam siguran da to ozbiljno neće pogoditi veliki dio općinskih organizacija Crvenog križa. Stoga predlažem zaključak kojega bismo usvojili uz prijedlog ovog zakona, a koji bi mogao glasiti ovako: Obvezuje se Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske da prati i nadzire primjenu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Crvenom križu Republike Hrvatske i nakon godinu dana analizira rezultate i učinke ovih mjera i izvještaj dostavi Hrvatskom saboru. Dakle, ovo je također u dobroj vjeri. Možda bi se smatralo samo razumljivim, ali da obavežemo ministarstvo ako se desi da ta sredstva ne budu dostatna da se odmah pristupi izmjeni zakona kako ne bismo na bilo koji način ugrozili funkcioniranje Hrvatskog crvenog križa kao velim društvene organizacije sui generis koja ima nemjerljiv značaj. I treća stvar o kojoj želim samo dvije riječi. Crveni križ je podnio amandman kojega na odboru nismo usvojili, a tiče se oslobađanja od naplate cestarina. Znate, obrazloženje koje je državni tajnik dao je išlo a kao neke ceste su već date u koncesiju, pa tko bi to kontrolirao te provoze da li su oni doista u funkciji ostvarivanja djelatnosti Crvenog križa, koja bi to administracija bila potrebna da se to sve skupa prati itd. Ja mislim da bi se to relativno, da bi se moglo uspostaviti relativno pristojan mehanizam praćenja i da država Hrvatska na cestama koje su u njenom vlasništvu osigura besplatan prijevoz za djelatnost Crvenog križa a da se preporuka dade svima koncesionarima i da se osigura besplatan prijevoz kada je riječ o Crvenom križu i njihovim potrebama.
Hvala. Gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. To, podržavam donošenje ovoga zakona, ali sa žaljenjem da se uopće na Crveni križ, uopće postavlja sumnja neke profitne organizacije i da bi mogla uopće tako nešto biti, budući da sami znamo koliko humanitarno radi i koliko zastupamo aktivnosti Crvenoga križa. Naime Hrvatski crveni križ je kao nacionalno društvo priznato i od Hrvatskoga sabora, priznato je i od međunarodnog odbora Crvenoga križa, isto tako punopravni je član međunarodne federacije društva Crvenog križa i crvenoga mjeseca i sve opet regulirano međunarodnim konvencijama. Naravno da ovaj zakon se usklađuje sa promjenama i standardima u međunarodnoj zajednici kojoj pripadamo. Svjesni smo i sami da posljednjih 10 godina je sve veće djelovanje Crvenog križa i crvenog polumjeseca i zbog prirodnih i katastrofa, zbog globalnog zatopljenja, zbog promjena klime, učestale katastrofe koje poprimaju velike razmjere ekološke i tehnološke, nesreće sa posljedicama masovnih stradanja, epidemija ekonomskih i socijalnih posljedica itd. Pola sveukupne svjetske populacije živi ispod granice bijede, u neimaštini i bolesti, uz nedostatak hrane i sve češći nedostatak vode. Nasilje i opća nesigurnost je u porastu, diljem svijeta se organiziraju konferencije kako smanjiti štetne katastrofe. Žene u tom dijelu najviše stradaju i preuzimaju najveću odgovornost. Pitanje je da li i mi na lokalnoj razini dovoljno i ozbiljno razmišljamo pri razvojnim ulaganjima na rizik od katastrofa. Ono što Crveni križ nudi za obranu od katastrofa i smanjenje rizika i šteta je program koji proizlazi iz njegovog djelovanja tijekom Domovinskog rata i poraća, i danas imamo mrežu od 130 županijskih i gradskih općinskih društava koji zaista imaju veliki dijapazon djelovanja i pomoći ljudima koji su u nevolji. Ovim prijedlogom zakona utvrđuje se i djelatnosti koje Hrvatski crveni križ i njegovi ustrojstveni oblici provode sukladno osiguranim sredstvima i potrebama zajednice, a koji se odnose i na prevenciju bolesti, ovisnosti, pružanja usluga smještaja, prehrane osobito djeci, razne vrste skrbi i pomoći osobama treće životne dobi, te programi pomoći tražiteljima azila, azilantima i drugim skupinama migranata, te žrtvama trgovanja ljudima. Pružanje navedenih usluga i smještaja prehrane objektima Crvenog križa te prijevoza zaista mislim da se ne trebaju smatrati turističkom i ugostiteljskom djelatnošću jer članak 10. dovoljno to razrađuje i obuhvaća se djelovanje i pomoći neplivačima, oporavak djece i mladeži i socijalno ugroženih obitelji i članova Hrvatskoga crvenoga križa. Dakle, ne vidim otkud bi ta dobit bila i nevjerojatno kako ta dva članka jednu negativnu notu daju aktivnostima Crvenoga križa. Podržavam prijedlog amandmana Crvenog križa u članku 4. stavak 2. gdje se predlaže brisanje riječi tijelo, te dodavanje riječi nacionalno društvo, jer smatram da je zaista su sve odredbe međunarodnog prava i statuta pokreta Crvenog križa i ostali akti taj naziv upućuju na to da bi se moglo zamijeniti tijelo sa nacionalnim društvom. Moram prenesti bojazan i sa lokalne razine, da će se znatno smanjiti sredstva iz proračuna jedinica lokalne samouprave, što su i kolege tu navodili da će dovesti u pitanje njihovo funkcioniranje i provođenje tog programa, međutim xx primjera imamo gdje ta sredstva nisu bila doznačena, a upravo ovaj zakon daje i kaznene odredbe ukoliko se ta sredstva ne doznače Crvenom križu. Članak 14. ovoga zakona govori o crvenom, o znaku Crvenog križa koji se za vrijeme oružanog sukoba koristi kao znak zaštite sanitetskog osoblja objekata jedinica i prijevoznih sredstava na način utvrđen ženevskim konvencijama. Na žalost bili smo svjedoci u prošlosti u Domovinskom ratu kada križ, odnosno znak Crvenog križa nije pomogao vukovarskoj bolnici unatoč znaka koji je stajao na krovu koji se mogao vidjeti iz aviona, a srbočetnici su granatirali vukovarsku bolnicu. Dakle nisu uvažavali ni kad su pucali, a nisu uvažavali ni kada su pucali na sanitet bjelovarske bolnice u kojem je bio pokojni dr. Anđelko Višić i koji je tada izgubio život, a bio je pod znakom Crvenog križa. I na kraju sve pohvale aktivnostima Crvenog križa, nedavna tragedija na Haitiju potvrđuje važnost pripreme volontera i stanovnika za djelovanje u katastrofama u kojima se možemo naći. Podatak je da je u prvih 14 sati na online linijama donacijama skupljeno 800 tisuća kuna, što govori o senzibilizaciji hrvatskoga naroda za djelovanje Crvenog križa. Čestitke i volonteru gospodinu Tihomiru Štrekelju iz Osijeka, umirovljenom dočasniku Hrvatske vojske koji se na Haiti priključio s jedinicama za žurni odgovor na katastrofe austrijskog Crvenog križa specijaliziran za pročišćavanje vode. Nedavni primjer pomoći volontera u Gospiću, u Metkoviću i Pločama na području Kosinja i neretvanske doline za vrijeme poplava govori o njihovim aktivnostima i pomoći koje daje Crveni križ. Izvještaji Crvenog križa govori o humanitarnoj i socijalnoj odgovornosti naše zemlje koja mislim da je zaista na zavidnoj razini, a govore i o dobroj suradnji Crvenog križa sa Vladom Republike Hrvatske. Na kraju, zaista mislimo, mislim da dalje trebamo koristiti međunarodni odbor Crvenog križa u rješavanju problema i traženja nestalih osoba, na žalost koji još uvijek postoje u našoj domovini nakon stravičnog i strašnog Domovinskog rata. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Vrbat Tanja. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče.
A ispričavam se, bila je jedna replika, gospodin zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo kolegica Caparin je stvarno dobro pobrojala sve ove aktivnosti i značaj Crvenog križa, društava, a posebno spomenuvši Domovinski rat treba istaknut da nije bilo milosti od strane agresora kad su dovozili pomoć, evo i na području Pakraca, Lipika i tu upravo ekipe iz Bjelovara koje su u kamionima označenim crvenim križem, označenim bolničkim oznakama dovozili hranu i pomoć u Pakrac i Lipik bili su granatirani, na žalost ti dečki koji su vozili tu pomoć su nerijetko i stradavali. Kad govorimo o profitnim društvima Crvenog križa pa naravno da se bave i određenim aktivnostima gdje zarade poneku kunu, ali nikako ne mogu biti profitna društva nego svaku tu kunu društva ulažu u humanitarne aktivnosti kojima se bave. Pa tako i na području gradova Pakraca i Lipika djeluje jedno sjajno društvo gradskog Crvenog križa Pakrac koje se bavi i pučkom kuhinjom i Domom za stare i nemoćne osobe i organiziranjem sakupljanja krvi od dobrovoljnih davatelja. Naravno u svom okviru ima i službu traženja koja je na ratom stradalim područjima i dalje jako bitna i ima veliki značaj. Pa samo na području naša 2 grada još uvijek 43 naša stanovnika nakon Domovinskog rata vode se kao nestale osobe i nadam se da će upravo uz pomoć Crvenog križa i njihovi ostaci uskoro biti pronađeni. Evo tu dajem punu potporu izlaganju kolegice Caparin i naznačavam da društva Crvenog križa dapače moraju se baviti određenim gospodarskim aktivnostima kako bi si popravili svoj budžet, ali svaku zarađenu kunu oni ulažu u humanitarne aktivnosti društava Crvenog križa. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa mislim da među nama kolega zaista ne bi smio postojati ni jedan trag sumnje u humanitarnu aktivnost Crvenog križa. Ja se sjećam, danas je sasvim drugačija nabava krvi, ali bili smo u situaciji kada nismo imali krvi, kad nam je jedino Crveni križ pomogao u dobavi krvi. A s druge strane, nezamislivo je da u onakvoj borbi i u onako strašnoj situaciji u kojoj se nalazio Vukovar i vukovarska bolnica koja je bila puna ranjenika, zaštićena svim Ženevskim konvencijama, dakle zaštićena i znakom Crvenog križa, a agresor srbočetnička vojska je samo udarala na tu bolnicu. Dakle, u bolnicu u kojoj nije bilo ni oružja ni granata, a naš dr. Višić, dr. Anđelko Višić je bio pod odorom saniteta i znakom Crvenog križa, dakle bez oružja, na njegov sanitet i na njega se na prvoj crti pucalo, a došao je pomoći ljudima. Hvala.
Gospođa zastupnica Tanja Vrbat, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici i predstavnici ministarstva. Evo u ovoj raspravi sudjeluju kako sam primijetila više-manje djelatnici u zdravstvu i sigurno argumentirano i sa puno konkretnih primjera izvode svoju raspravu, a ja ću kao iz perspektive jednog, rekla bih laika u ovom području, pokušati nešto reći. Kako sam ja shvatila dobro je da donosimo ovaj Zakon o Crvenom križu jer osim što se ovim zakonom cijela materija osuvremenjuje i usklađuje sa protokolima kojima se implementiraju međunarodni ugovori koji predstavljaju Crveni križ i Crveni polumjesec, a danas čujemo i Crveni kristal, postoje određene proturječnosti na koje ja ovdje želim obratiti pažnju. Ovim zakonom Hrvatski Crveni križ definiran je kao nacionalni, humanitarni i dobrovoljni savez zajednica udruga županijskih društava Crvenog križa i udruga gradskih i općinskih društava Crvenog križa koji djeluje na osnovi načela međunarodnog prava, Crvenog križa i Crvenog polumjeseca i uživa posebnu zaštitu i skrb RH. Moram naglasiti nezadovoljstvo time što se prilikom izrade ovog zakona nisu uvažili još neki amandmani koji su došli iz Crvenog križa, a meni se posebno obratila i županijska udruga Crvenog križa iz Istre. Posebno izražavaju nezadovoljstvo, s čime se ja mogu složiti i to nezadovoljstvo u potpunosti dijelim, glede oslobađanja službenih vozila Crvenog križa cestarina, tunelarina i mostarina o čemu je također ovdje bilo danas riječi. Stoga je po mom sudu potrebno u čl. 36. uvesti odredbu o oslobađanju plaćanja cestarina za upotrebu autocesta i objekta s naplatom za vozila Hrvatskog Crvenog križa te za prijevoz roba od humanitarne pomoći te se oslobađa plaćanja tih troškova i sredstvima javnog prometa. Sredstva naknade prijevoznicima javnog prometa za izvršene usluge osiguravale bi se u državnom proračunu i isplaćivala bi se sukladno pravilnikom koje bi donio ministar financija. Zaista mislim da službena vozila Crvenog križa, vjerujem da ih nema mnogo, da se moraju osloboditi tih davanja jer humanitarni rad se mora osloboditi tih davanja. To je uobičajena praksa u svijetu gdje se čak brojne države za vozila Crvenog križa predviđaju i posebne registarske oznake. Dobro je u ovom prijedlogu da se konačno definira i regulira visina subvencija za financiranje Crvenog križa na svim razinama. Ne ulazim sad u visinu tih subvencija, ali dobro da se ta materija uopće regulira. Jer naime dosada bile su brojne jedinice lokalne uprave koje su iznalazile načine za zaobilaženje, odnosno izdavanja za te subvencije. Potrebno je međutim još bolje to definirati. To što je u ovom prijedlogu zakona se pozivamo na postotak iz izvornih prihoda,a nikad nije dobro bilo definirano što su točno to izvorni prihodi koji su osnova za izračun subvencija. Osim toga zakon do ovih izmjena nije predviđao sankcije za jedinice neplatiše stoga je uvođenje sankcija sada za to pohvalno. Dosada je bilo mnogo vrludanja te izbjegavanja obaveza prema Crvenom križu, u manjoj mjeri, sad govorim za Istarsku županiju, od strane županije i gradova, a u puno većoj mjeri od strane općina uz časne izuzetke. Vrlo često forma je djelomično zadovoljavana prebacivanjem sramotno malih iznosa u prosincu za tekuću godinu. Ja neću kao ostale kolege osvrtat se previše na ovaj dio oko pružanja turističko-ugostiteljskih usluga Crvenog križa. Osobno smatram da je to, ako je to tako kao što smo ovdje čuli, nedopustivo jer humanitarna neprofitna organizacija koja je, zaista joj ne priliči pružanje takvih usluga. No ako je i bilo kakvih primjera to ne treba generalizirati i sada uopćavati zakonom. Vjerujem da to nije tako. Danas kada je naše društvo u velikoj gospodarskoj krizi, kada je naše društvo sve siromašnije i kada naši građani imaju sve više socijalne potrebe i probleme djelovanje Crvenog križa svakim je danom sve potrebnije i zahtjevnije. Svakog dana treba sve više novca, a njega je svakog dana sve manje, nažalost. Puno puta mislimo da se Crveni križ može financirati i prijavom primjerice na projekte i razne natječaje kako nacionalne tako i međunarodne, međutim kažu mi da upravo radi te reguliranosti financiranja koja proizlazi iz zakona vrlo često nisu prihvatljivi kao podnositelji projektnih prijedloga na raznim natječajima. Pogotovo onima koji raspisuju naša ministarstva i zaklade. Želim ovom prilikom podsjetiti da u društvima Crvenog križa diljem Hrvatske djeluje velik broj osoba koje svoje aktivnosti provode sa veliki udjelom volonterskog rada. Treba svakako ovom prilikom pohvaliti te ljude, zahvaliti im na pomoći koju pružaju našim potrebitim građanima i zahvaliti na brojnim velikim i malim humanitarnim akcijama kojima mi i međunarodno sudjelujemo. Danas kada u našem društvu sve ima svoju cijenu, ali gotovo više ništa nema pravu vrijednost, nesebičan rad i predanost humanitarnom i volonterskom radu posebno treba cijeniti i zaštiti. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Neda Klarić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo već smo do sada čuli zapravo što su razlozi donošenja novog Zakona jednako kao što smo uči da na nacionalnoj razini, na nacionalnom nivou Hrvatski crveni križ uživa posebnu skrb i zaštitu Republike Hrvatske. Isto tako znamo da i kao nacionalno društvo kroz 131 društvo djeluje u županijama i gradovima, djeluje sukladno načelima međunarodnog pokreta Crvenog križa i Crvenog polumjeseca, te ispunjava svoju pomoćnu ulogu na području zdravstva, socijalne skrbi, djelovanjem u odgovorima na katastrofe, s tim da se sada uvodi i znak crvenoga kristala. Dakle, ublažava ljudske patnje, doprinosi unapređenju i zaštiti zdravlja, potiče solidarnost i humanost, pristupa čovjeku poštujući temeljna ljudska prava i slobode, neovisno njegovoj rasi, spolu, jeziku, vjeri, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, političkom ili drugom uvjerenju, rođenju, naobrazbi ili društvenom položaju. Čuli smo isto tako da osim javnih djelatnosti sudjeluje u prihvatu i zbrinjavanju ugroženog i nastradalog pučanstva, pomaže zdravstvenoj službi u provođenju zdravstvene zaštite osobito djece i mladeži a posebno radi na prevenciji svih oblika ovisnosti. Državni tajnik gospodin Golem je u nekoliko navrata objašnjavao što je to posebna pomoć koja se očituje kroz usluge prehrane u kuhinjama Crvenog križa, dostave hrane u kući starim i nemoćnim, što su odmarališta Crvenog križa i ta djelatnost se ne smatra ugostiteljskom djelatnošću. Veliku pomoć osigurava lokalnim zajednicama u programima pomoći starim i nemoćnim, u prijevozu roba u humanitarne svrhe, osobama sa invaliditetom, dobrovoljnim darivateljima krvi i članovima Hrvatskog crvenog križa. Hrvatski crveni križ osim javnih ovlasti obavlja brojne druge djelatnosti, a ja sam evo dopustite, izdvojila nešto što mi se čini osobito važnim a to je organiziranje i provedba programa humanističkog odgoja djece i mladeži, rad na usvajanju vrlina solidarnosti, nepristranosti suosjećanje, promicanje poštivanja ljudskog života, razvoj samopoštovanja, te životnih i socijalnih vještina, dobre komunikacije, mirnog rješavanja sukoba timskoga rada i suradnje. Zašto sam ovo posebno istaknula, upravo iz razloga što evo u nekoliko zadnjih godina Vlada Republike Hrvatske zajedno sa Hrvatskim saborom je donijela niz i zakonskih propisa jednako kao i provedbenih na temama koje bole ne samo Hrvatsku već i ostale članice Europske unije, a to su sprečavanje nasilja među djecom, i mladima, sprečavanje nasilja u obitelji, donošenje strateških odrednica upravo na onome što odvlači i šteti cjelokupnom Hrvatskom čovjeku. Zakonski prijedlog određuje i također smo čuli izvore financiranja i to iz članarina i iz proračuna države u iznosu od 3 milijuna kuna, subvencija, darova, zatim nekih donacija, isto tako ugovorenih programa ali je isto tako važno reći da su jedinice lokalne i regionalne samouprave do sada nisu sve ispunjavale svoje obveze pa i ovaj Prijedlog zakona to jasno rješava pa će u slučaju nepoštivanja svojih obveza isti biti sankcionirani. Prijedlog uređuje da se temeljem spašavanja života, također smo čuli, navodi i za ekološku zaštitu priobalja gdje će 1% ukupno ubrojenih sredstava iz boravišnih pristojbi. Inače pitanje rada i djelovanja nacionalnog društva Crvenog križa domaće zakonodavstvo u ovom dijelu u potpunosti usklađuje sa prihvaćenim standardima u Međunarodnoj zajednici. I na kraju predloženi Zakon značajno poboljšava kako status tako i djelatnost Crvenog križa na nacionalnoj razini pa ću podržati donošenje ovoga Zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Stjepan MIlinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa o Crvenom križu a poglavito Hrvatskom crvenom križu se može govoriti samo biranim riječima i to je bilo razvidno iz današnje rasprave većine govornika, uz mala razmišljanja drugačija. Jer govoriti o jednoj organizaciji koja preko 130 godina djeluje u službi čovjeka, u preko 131 društvu uistinu može izazvati samo divljenje, i pohvale. No, bilo bi nepravedno možda kada se govori u ovom humanitarnom dijelu zapostaviti isto tako jednu organizaciju a to je Caritas. U mnogim sredinama itekako Caritas i putem župa djeluje i doprinosi dobro čovjeka, i isto tako maksimalno se angažira glede rješavanja ovih potreba. Kao što smo čuli djeluje Hrvatski crveni križ na načelima neovisnosti, dobrovoljnosti, humanosti, nepristranosti i još drugih, svako od njih bi zahtjevalo još posebno raspravu i razmišljanja, ali mene posebno mi je srcu ova dobrovoljnost, a radi se glede dobrovoljnog darivanja krvi. Naime, u Hrvatskoj je postotak 3,5% na nacionalnoj razini darivanja krvi, a ja dolazim iz županije gdje je 8%, a u mojoj općini je 9%. Zato jučer sam pozdravio sve vatrogasce ma gdje bili, a danas pozdravljam sve dobrovoljne darivatelje krvi ma gdje bili. Uistinu je to djelatnost koja zaslužuje divljenje i pozdrave. Dakle, naravno da je Crveni križ isto tako mora biti zakonski reguliran, tu je ovaj zakon iz 2001. godine, sve je spomenuto od Ženevskih konvencija, protokola itd., da u tom dijelu se ne bih puno ponavljao ali su se dogodile okolnosti i glede ovog Protokola 3. i glede ovih poreznih momenata koje je spomenuo državni tajnik i doplatne markice i došlo je vrijeme da se promijeni Zakon kojim se jasnije i preciznije definira i humanitarna djelatnost i javne ovlasti a naravno i financiranje o čemu je svemu bilo dosta govora. Dakle, ne bi trebalo ali svakako je dakle dobro da se te javne ovlasti u tom dijelu i službe spašavanja i službe spašavanja na moru zaštite sve je to tim dijelom definirano. Mala razmimoilaženja su bila u ovom dijelu turističke zovu turističke ja to ne razmišljam na takav način. Ja govorim o školi neplivanja ili o školi u prirodi na taj način razmišljam. Jer je i sa lijeve strane rečeno što ja na taj način razmišljam, što svaki spašeni i svako naučeno dijete glede plivanja, mislim da je to neprocjenjivi dobitak. I u tom dijelu na takav način treba pozdraviti. Naravno da je ovaj članak 30. malo je za da je sve potakao na razmišljanje, ja bih rekao, članak 30 s tim. Ali ja držim da će s ovim načinom biti zasigurno riješeno. Jer jedan kolega je razmišljao da je to prepušteno političkoj volji da netko neće platiti. Ma nema, ovim zakonom ili plati ili će biti naplaćeno. Pa u tom smislu držim da će zasigurno, nemojmo se bojati da će Crveni križ neka velika sredstva ostvariti nego razmišljajmo o tome da ga unaprijedimo. Hvala lijepa.
Replika gospodin zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem. Ma evo kolega me potakao za kraj da ponovimo tu problematiku turističke djelatnosti gradskih društava Crvenog križa. Reći ću vam jedan primjer. Gradsko društvo Hrvatskog crvenog križa Pakrac ima odmaralište Cvrčak na otoku Viru gdje organizira ljetovanje za djecu. Pa ja postavljam pitanje, da li je turistička djelatnost provođenje primjerice programa "Sjaj dobre zvijezde" za djecu sa ratom stradalih područja zapadne Slavonije, odnosno gradova Pakraca i Lipika gdje uz cijeli niz programa djeca nauče i plivanje. Nadalje, da li je program razmjene djece sa prijateljskim gradovima u Slovačkoj gradova Pakraca i Lipika sa ... i Jasenovoj u Slovačkoj u programu međunarodne suradnje turistička djelatnost, gdje mali Slovaci kod nas dolaze na ljetovanje, a naša djeca zimuju preko praznika u Slovačkoj. I na kraju ljetovanje socijalno ugrožene djece koje svake godine šalju i financiraju troškove gradovi Pakrac i Lipik upravo u odmaralište Hrvatskog crvenog križa, gdje djeca sudjeluju u cjelodnevnim aktivnostima i programima. I da nema toga odmarališta i tog Crvenog križa veliki broj pakračke i lipičke djece ne bi nikada vidio more. Pa da jednom razjasnimo tu turističku djelatnost gradskih crvenih križeva na njihovim odmaralištima što smatram da stvarno nije onaj pravi segment turističke djelatnosti.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem vama kolega Huška na ovoj uistinu kvalitetnoj replici. Naime, čestitam prije svega Gradskom društvu Crvenog križa u Pakracu na ovakvim aktivnostima. Ali isto tako mislim da je ovo primjer i način kako treba dodatno motivirati, ne onih 500 tisuća volontera, nego da ih bude i više. A ne razmišljati na način e sada tamo u Crvenom križu sada će tamo popaliti neku veliku lovu. Tko zna da je neka nepravilnost neka to prijavi onima koji su za to nadležni. Dakle, ja svakako sam pobornik ovakve aktivnosti da se onim potrebitim doprinositi, da se one neplivače obuči kojih ima zasigurno i kada se dogodi vidite da svake godine najveći broj mladih ljudi strada u tim nevoljama. I zasigurno ovakav način i ovakvi primjeri su uistinu pohvalni i treba dodatno motivirati sve one koji trebaju sudjelovati u svemu tome. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče. Na početku želim izraziti svoju osobnu potporu radu i djelatnosti Hrvatskog Crvenog križa jer smatram da se radi o jednoj organizaciji par exellanc. Zato dijelim bojazan koju su izrekli i neki zastupnici do sada, hoće li promjena ovoga zakona zapravo dovesti i u pitanje dostatno financiranje djelatnosti Crvenog križa i da li je ovaj amandman odbora dovoljan da se to stanje popravi. Također želim još jednom izraziti bojazan jeli ovaj izričaj vezano uz možebitne turističke djelatnosti dovoljno jak da se Crveni križ obrani od svih eventualnih neprilika, neugodnosti vezano uz čak i primjenu međunarodnih konvencija. U sklopu djelatnosti Crvenog križa je i prevažna djelatnost vezana uz dobrovoljno davanje krvi, jer Crveni križ promiče dobrovoljno davanje krvi, organizira i provodi akcije dobrovoljnog davanja krvi, okuplja davatelje, vodi o njih evidenciju, utvrđuje mjerila za priznavanje dobrovoljnim davateljima krvi i dodjeljuje im potvrde i priznanja. Što više dobrovoljni davatelji krvi su i automatski članovi Hrvatskog Crvenog križa koji ne plaćaju članarinu, pa prema tome i ova brojka od skoro pola milijuna članova koja okuplja Hrvatski crveni križ dobrim dijelom je tako velika i zbog činjenice da u Hrvatskoj ima skoro 180 tisuća dobrovoljnih davatelja krvi koji godišnje dadu oko 160 tisuća doza, odnosno više od 70 tisuća litara krvi. Statistika kaže da je u prosjeku 80% svih ljudi barem jednom u životu zatrebaju krv ili krvni pripravak, a mogućnost pribavljana krvi je svakim danom sve teža i teža. I Hrvatska spada u jedne od rijetkih zemalja na svijetu gdje je davanje krvi organizirano na način da je to dobrovoljno, da to funkcionira i da nemamo značajnijih problema sa zalihama krvi. 3,8% stanovništva je uključeno u te aktivnosti i ciljana zapravo ciljani postotak populacije je nekih 5% dakle tu bi još trebali popraviti tu statistiku. I dobrovoljni davatelji krvi rade to iz osjećaja socijalne vrijednosti, rade to za dobrobit društva, a naknade su im tako reći na simboličkoj razini. Svejedno, želim istaći činjenicu da Ministarstvo zdravstva omogućuje i nakon određenog broja davanja, 35 za muškarce i 30 za žene i ovu dodatnu, ne plaćaju participacije dakle, dodatno su osigurani. Također mnoga poduzeća javnog prijevoza dobrovoljnim davateljima krvi, istine radi u Zagrebu se to odnosi samo na nezaposlene osobe omogućuju i besplatni prijevoz u javnom sustavu prijevoza. Dobrovoljni davatelji krvi imaju u poduzećima koja su potpisala kolektivne, čiji su radnici potpisali kolektivne ugovore i mogućnost korištenja slobodnih dana nažalost sve je češća situacija da poslodavci to ne prepoznaju kao društvenu korist i odbijaju dati radnicima u nekim poduzećima slobodne dane. S druge strane, Zavod za transfuzijsku medicinu je vrhunski organiziran i opremljen i omogućuje u suradnji sa Crvenim križom sjajnu infrastrukturu da se i davatelji tijekom svoga davanja osjećaju što ugodnije i što bolje. Uveli su i sustav upravljanja kvalitetom ISO 9001 što daje garanciju da se cijeli postupak radi sukladno međunarodnim normama i zahtjevima i sve što dobiju eto dobrovoljni davatelji jest jedno veliko zadovoljstvo i koji puta i ovakve zahvalnice za darovanu krv. Međutim, želim opet naglasiti da izražavam bojazan hoće li se ovim zakonom smanjiti mogućnost financiranja Hrvatskog Crvenog križa i sve ovo što sam rekao, posebno u segmentu dobrovoljnog darivanja krvi, dovesti u pitanje. Malo me i također čudi da nismo objedinili rasprave za još jedan zakon koji je na dnevnom redu pod točkom 25. i gotovo da ima i identični naslov kao i ovaj zakon kojeg sada raspravljamo, a mi smo često i mnogo bezazlenije zakone i rasprave objedinjavali u jedno. U svakom slučaju, valja još jednom pohvaliti rad Hrvatskog Crvenog križa na promicanju kulture javnog dobra, na promicanju rada na unapređivanju socijalnog stanja najugroženijih skupina u Republici Hrvatskoj, a posebno mi je čast i zadovoljstvo pohvaliti još jednom Crveni križ za sve ono što radi na promicanju dobrovoljnog darivanja krvi. I nadam se da će i Crveni križ i Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu i društvo u cjelini prepoznati tu potrebu da dostignemo ciljanu razinu od 5% populacije koja daruje sebe za dobrobit svih. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Deneš Šoja. Izvolite.
Hvala lijepo, potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Želim se uključiti u raspravu vezano za predloženi sadržaj ovog zakona i to vezano za sljedeće članke. Člankom 5., a posebno i u obrazloženju materijala naglašeno je da će se Statutom Hrvatskog Crvenog križa utvrditi ustrojstveni oblici, to znači općinska, gradska i županijska društva. Ja bih želio reći u vezi toga sljedeće, nama je dobro znano da gotovo 100 pa čak i 150 općina kad se radi o općinama, nisu spremni provesti određene zakonske propise niti izradit određene programe. Bojim se da odnosno mišljenja sam da bi određeni minimum kriterija trebalo utvrditi i zakonom i propisati da li veličina prostora ili broj stanovnika gdje bi i male općine, odnosno po stanovniku i po teritoriju male, u ruralnim sredinama mogli se dobro odnosno bolje organizirati. Ovdje je bilo naglasaka iz onih sredina gdje Crveni križ izvanredno funkcionira na čemu treba samo čestitati, međutim nije na cijelom području tako idealna situacija. Iz tog razloga mišljenja sam da bi možda o tome trebalo razmišljati. Dalje želim reći samo jednu rečenicu vezano za članak 10. točka 7. Mišljenja sam da bi to trebalo posebno stimulirati i osigurat određena sredstva, jer ukoliko se spasi samo jedan život godišnje, a u pravilu ovdje se radi o tim nesrećama da tako kažem, o mlađim ljudima, to je velika stvar. To posebno podržavam. Nadalje bih par rečenica rekao vezano za financiranje odnosno za članak 30. U članku 30. u stavku 2. naglašeno je za koji vid poreza ili iznose se umanjuje osnovica za obračun ovih 0,2 i 0,5%. Dodatni dio u porezu na dohodak za te centralizirane funkcije to je apsolutno logički, međutim druga stavka pomoći i izravnanja za decentralizirane funkcije, a kod općina i gradova na otocima udio u porezu na dohodak za zajedničko financiranje kapitalnog projekta od interesa za razvoj otoka. Mislim da ova formulacija malo daje mogućnosti za umanjenje možda nekim prilikama i za neopravdano umanjenje ove osnovice. Ali ako je to već tako po mom mišljenju onda bi to trebalo proširiti i dodati i za područja posebne državne skrbi bar prve kategorije da se isto omogući umanjenje te osnovice. Nadalje, moram priznati da mi nije jasno da se osnovica umanje i za vlastite prihode. Pa postavljam pitanje koji će onda prihodi ostati? Koja će to biti osnovica na koju će se primjenjivati ove stope? Ako ukupnu masu izvornih prihoda ja to tako razumijem, ako se to umanji i za vlastite prihode ma ne znam koji su ti prihodi na koje će se primjenjivati ove stope. Moguće da to baš ne razumijem, nije mi to najjasnije i namjenske prihode. To je nešto drugo što također možda bi trebalo malo pojasniti. Evo, inače apsolutno podržavam kompletno tekst ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Marinović Antičević.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Do stupanja na snagu ovog važećeg Zakona o Hrvatskom Crvenom križu sada je već daleke 2001. godine međunarodno humanitarno pravo se razvijalo a između ostalog 2005. godine kao što je ovdje bilo već rečeno usvojen je i treći dopunski protokol Ženevskim konvencijama koji govori i o dodatnom znaku raspoznavanja. Taj dodatni znak raspoznavanja crveni kristal koji je, dakle uveden dopunskim protokolom Nacionalno društvo Crvenog križa, Međunarodna federacija društva Crvenog križa i Crvenog polumjeseca i Međunarodni odbor Crvenog križa u određenim okolnostima mogu koristiti također kao znak raspoznavanja. Crveni kristal dakle pruža jednaku zaštitu kao i znakovi crvenog križa i crvenog polumjeseca. U službenom izvješću o rezultatima konferencija koja je govorila upravo o dosadašnjem stanju, a i o budućem napretku rečeno je pa dozvolite da citiram da nacionalna društva, a ovo je posebno važno s obzirom na odredbu koju mislim čini mi se da je to članak 1. postojećeg članka 4. gdje uvodi tijelo. Mislim da treba amandmanski reagirati što sam i učinila i da nikako se o Crvenom križu ne može govoriti o tijelu, nego o nacionalnom društvu kao što i sve međunarodne konferencije i konvencije govore. Naime, u tom službenom izvješću doslovno je rečeno. Nacionalna društva imaju jedinstveni mandat koji je utemeljen i osiguran činjenicom da su države te koje pristupaju Ženevskim konvencijama i koji je utemeljen Statutom pokreta i drugim rezolucijama Međunarodne konferencije. Nacionalna društva obavljaju javne poslove na području humanitarnog djelovanja pomažući tako i ne samo građanima, nego i vlastima u svojoj zemlji. U općem interesu je država, učinkovita zaštita i osiguranje tog djelovanja da bi nacionalna društva mogla nadalje provoditi te aktivnosti pod uvjetima koje država odredi i stvori i koji se temelje na međunarodnim sporazumima i rezolucijama konferencija Crvenoga križa uključujući i načela Crvenog križa. U proteklih desetak godina na svjetskoj sceni došlo je do značajnih promjena u djelovanju pokreta Crvenog križa i Crvenog polumjeseca uvjetovanih stvarnim stanjem i potrebama svjetskog stanovništva. Naime, možemo tu napomenuti da su najznačajnije klimatske promjene, učestale katastrofe i to prirodne katastrofe velikih razmjera, epidemije, na žalost oružani sukobi, migracije, tehnološka onečišćenja zbog gotovo nikakve svijesti velikih međunarodnih korporacija i slabosti država da ih ograniči u tome. Izgleda kao što je globalni proces bilo kretanje roba, kretanje kapitala, kretanje usluga, da je jedini odgovor na to globalni odgovor svih država da zaustave te počesto pomahnitale korporacije koje se ponašaju zato što se mogu tako ponašati. Dakle, tu je također onda i prostor za djelovanje Crvenog križa. Veća očekivanja i uspješne intervencije nacionalnih društava Crvenog križa i Crvenog polumjeseca zahtijevaju naravno i bolju zakonodavnu regulativu koja će osigurati dovoljan broj zainteresiranih dobrovoljaca, ali i osnovna materijalna sredstva za njihovu organiziranu humanitarnu djelatnost. To ništa nije sporno. Ja sam samo malo htjela napomenuti još ova izvješća međunarodnih konferencija, jednako tako i načela, ali i potrebe na žalost djelovanja Crvenog križa protekom vremena postaju sve veće, a na žalost ne manje. U dosadašnjim raspravama osnovni prijepor pojavio se oko toga da li su moguće zlouporabe. Na žalost nema tako dobre djelatnosti koja se ne može zloupotrijebiti i ne može nitko pa ni jedna profesija unaprijed tvrditi da je a priori imuna od zlouporaba bilo koje vrste. Zbog toga zakon treba biti dobar. Zakon se ne donosi u lošoj vjeri ni u dobroj vjeri, nego zakon mora uvijek biti takav da je primjenjiv u svakodobnoj kadrovskoj kombinaciji. Zato sam ja i podnijela amandman, prije svega ono što sam nešto uvodno rekla u članku 4. u stavku 2. dakle da se naš Crveni križ ne zove tijelo, nego nacionalno društvo. Tako da tu nema nikakve dileme. Članak 10. odnosno stavak njegov treći je bio izazvao je dosta prijepora i u javnosti ali i ovdje među nama. Ja mislim da se taj problem može vrlo, vrlo jednostavno riješiti. Dakle, sasvim je razumljivo da Crveni križ radi i sve aktivnosti, hvale vrijedne aktivnosti koje su pobrojene u čitavom članku 10. a na vlastito u stavku 3. Međutim, da bi se otklonila bilo kakva mogućnost zlouporabe ili neki zazor koji bi upućivao na neku komercijalizaciju ovih prijeko potrebnih aktivnosti radi dakle humanitarne uloge samog Crvenog križa, da se posebno naznači da sve ove škole u prirodi i obuku neplivača i oporavak djece i mladeži na žalost moramo biti svjesni da ne samo poplava hepatitisa je među našim stanovništvom pogotovo mlađim. Na žalost otkrije se tek nakon 10, 15 godina nego ponovo nam kuca na vrata tuberkuloza kao bolest siromašnih. Znamo da je i u prošlosti Crveni križ u tom smislu uvijek poslije ratova odigrao veliku kolosalnu ulogu. Ali da bi se kažem otklonilo svake one, nekakav zazor, da bi se eto Crveni križ bavio ili mogao baviti nekakvim profitabilnim ugostiteljskim, iako sve ove aktivnosti mogu imati nekakvu prirodu sličnosti. Ali zato sam ja napravila amandman da bi se otklonila takva sumnja i da se posebno naglasi da su te aktivnosti u stavku 3. besplatne. One se inače podrazumijevaju, ali da ne bi nekome palo na pamet da upravo se ponaša po načelima profita, što je strogo zabranjeno svim društvima, a pogotovo Crvenom križu. Evo ja predlažem da bi se otklonili takve neke sumnje i nedoumice koje su se pojavile u javnosti da se to posebno apostrofira. Također ove beneficije koje se navode u stavku, samo trenutak, koji je to članak, u članku 36., dakle navode se sve one beneficije koje imaju Crveni križ, ja mislim da je prijeko potrebno da se doda još jedna točka da se Crveni križ oslobodi plaćanja cestarine za uporabu autocesta i objekata s naplatom tih vozila, jer njegova snaga je u njegovoj mobilnosti, dakle ne samo da bez obzira na pojedina društva u pojedinim sredinama, njegova je dužnost upravo s obzirom na prirodu korisnika, odnosno i na starost korisnika kojima pomaže da se koristi cestama, autocestama i treba ga osloboditi tih naknada, odnosno same cestarine da bi mogao zaista cjelovito u punoći onih zakonodavnih ovlasti koje mu evo i ovaj zakon pruža mogao ispuniti onu zadaću. Također ovdje je bilo govora da se umanjuju prihodi Crvenog križa i tomu je točno tako. Dakle, u članku 10. treba zaista predlagatelj malo razmisliti što je s ovim stavkom 2. i 3., dakle koji dovode u pitanje ono što je govorio i kolega Vidović, efikasno funkcioniranje Crvenog križa u pojedinim sredinama. Vidimo da su jedinice lokalne samouprave različite očito svijesti i savjesti, što prije svega se ostavlja na savjest onih koji vode te jedinice lokalne samouprave, ali to je bio jedan značajan prihod za rad Crvenog križa i trebalo bi evo razmisliti o tome, ali u svakom slučaju onda pratiti, kao što je predložio kolega Vidović, efekte tog smanjenja pa da onda u doglednoj budućnosti ukoliko to nije moguće odmah amandmanski djelovati da se razmisli o svemu tomu. Evo, hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Ima kvorum? Dobro, hvala. Da vidimo koliko imamo kvorum. 92. Dame i gospodo, nastavljamo s radom. Prelazimo na točku dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o Hrvatskom crvenom križu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 534, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Pregled amandmana dostavljen vam je na klupe. Molim predstavnika predlagatelja, gospodina državnog tajnika Antu Zvonimira Golema da se očituje o amandmanima. Idemo na amandman Odbora za zakonodavstvo, amandman broj 1 na članak 4.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Ne prihvaća se. Uporište za definiciju Hrvatskog Crvenog križa kao neovisnog i dobrovoljnog tijela je u rezoluciji broj 2 s 30. Međunarodne konferencije Pokreta Crvenog križa i Crvenog polumjeseca održane u Ženevi 2007. godine koje je između 193 izaslanstva država stranaka Ženevske konvencije, prihvatilo i izaslanstvo Republike Hrvatske.
Odbor za zakonodavstvo, izvolite.
Razlog pisanja ovog amandmana je bio u tome da se izjednači terminološki u samim člancima izraz neovisna i dobrovoljna udruga, dakle da nomotehnički to bude usklađeno. Međutim, ako predlagatelj inzistira iz ovih razloga koje smo čuli, povlačimo ga.
Povučen je amandman 1. Odbora za zakonodavstvo. 2, amandman zastupnice gospođe Ingrid Antičević-Marinović na članak 4.
Ne prihvaća se. Isto obrazloženje kao u amandmanu 1.
Gospođa Antičević-Marinović, izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Povlači se. Ovaj amandman je povučen. 3, Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb na članak 10.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 4. amandman zastupnice Ingrid Antičević-Marinovići na članak 10.
Ne prihvaća se. Sredstva za navedenu svrhu osiguravaju se prema članku 30. zakona sredstva jedinica lokalne, područne i regionalne samouprave te u jednom dijelu sredstva mogu biti i participacije tako da je nemoguće dodati članak i besplatno za sve korisnike.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Žao mi je što državni tajnik nije ni pročitao moj amandman, jer ja ovdje ne govorim o izvorima financiranjima, ja tražim samo jer je to upravo nešto što je izazvalo velike prijepore u javnosti, da bude sasvim transparentno da te usluge koje se ne smatraju ugostiteljskom djelatnošću, što je sasvim dobro, ali ne smiju biti naplatne za same krajnje korisnike. I u čemu je tu spor? Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman molim da digne ruku. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 5, zastupnika gospodina Gorana Beusa Richembergha na članak 10. stavak 1.
Ne prihvaća se. Amandman se ne prihvaća jer je organiziranje škole u prirodi sukladno osnovnim ciljevima Hrvatskog Crvenog križa iz članka 3. zakona, a to je doprinos unapređenju i zaštiti zdravlja i pružanju zdravstvene i ekološke kulture.
Gospodin Beus Richembergh, Izvolite.
Nažalost, škole u prirodi strukturiran su, propisan i definiran način vanškolskog provođenja dijela obrazovnog programa službene škole i kao takvi nemaju nikakve veze sa misijom koja se definira međunarodnim propisima i nacionalnim propisima o Hrvatskom Crvenom križu. Ovdje se radi dakle o programu kojega u tehničkome smislu izvode prema Zakonu o turističkoj djelatnosti turističke agencije i davatelji smještajnih usluga. Prema tome, to ne spada u Hrvatski crveni križ. Molim glasovanje o amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 6. Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb u članku 30.
Amandman se prihvaća.
Ovaj amandman postaje sastavni dio prijedloga. 7. amandman zastupnice Ingrid Antičević Marinović na članak 36. stavak 1.
Amandman se ne prihvaća. Naime oslobađanje plaćanja cestarina za upotrebu autocesta zakonski se ne može regulirati prema koncesionarima, dakle moguće je bilo samo u dijelu gdje država kao takva raspolaže autocestama.
Gospođa Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
To jednostavno nije točno, jer da Vlada zaista ima namjeru pomoći Hrvatskom crvenom križu tada bi sama iznašla sredstva u proračunu pa plaćala koncesionare za ovu namjenu. Mnogo razvijenije zemlje koje onda i bogatije dotiraju sam Crveni križ i imaju bogatije stanovništvo, koje može i na takav način financirati Crveni križ oslobađaju od cestarine. Evo najbolji primjer vam je susjedna Italija, koja je upravo vozila Crvenog križa oslobodila od plaćanja svih autocesta. Molim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Hvala lijepa državni tajniče. Dajem na glasovanje sada Končani prijedlog Zakona o Hrvatskom crvenom križu. Možemo li se ponovo uključiti, ja pokušavam da. Možemo li se uključiti da vidimo imamo li kvorum? Barem kad se donosi zakon. 90. Možemo. Molim, dakle imamo kvorum. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon prihvaćen je većinom glasova 77 glasova za, 6 suzdržanih i jedan protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sljedeću točku ćemo preskočiti Prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o javnim cestama, radi spriječenosti predstavnika predlagatelja. Idemo na sljedeću točku – - Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 20009. godinu Podnositelj je Vlada. Vlada je podnijela izvješće na temelju članka 25. Zakona o pravu na pristup informacijama. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbori za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja, državni tajnik u Ministarstvu uprave Edmond Miletić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege zastupnici, pred vama se nalazi izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2009. godinu. Zakonski temelj za ovo izvješće je Zakon o pravu na pristup informacijama. Sam tekst izvješća izrađen je na temelju podataka koji su nam dostavili obveznici ovoga izvješća, dakle to su tijela sa javnopravnim ovlastima. Izvješće ukazuje na određene probleme u primjeni Zakona o pravu na pristup informacijama, ali isto tako ukazuje na mogućnost određenih pravaca rješavanja tih problema. Sam zakon donesen je 2003. godine, i može se konstatirati jedna pozitivna činjenica o povećanju svijesti dostave informacija od javnopravnog značenja. Međutim još uvijek u samoj provedbi zakona postoji jedan određeni niz problema koje možemo vidjeti i iz ovoga postotka tijela koje su dostavile svoja izvješća, na temelju kojih je napravljeno ovo sublimirano izvješće. Tako npr. samo 50, 44% jedinica lokalne samouprave je dostavilo svoja izvješća o pravu na pristup informacijama. Kad govorimo o problemima koji proizlaze iz primjene Zakona o pravu na pristup informacijama, a koja su navedena u izvješću onda u svakom slučaju treba istaći da na temelju, na strani tijela javnih vlasti radi se o nepravodobnom rješavanju zahtjeva, radi se o nedonošenju rješenja o odbijanju zahtjeva, radi se o neujednačenom postupanju u primjeni zakona i radi se o nepravodobnom dostavljanju godišnjih izvješća Ministarstvu upravu koje onda mora ta izvješća objediniti i poslati prema Vladi, odnosno prema Saboru. Na strani ovlaštenika, dakle onih koji traže pristup određenim informacijama ili koji traže određene informacije ponavlja se praksa da se traže podaci koji se ne smatraju informacijom i nadalje zloupotreba odredbi zakona u pogledu da se traže informacije vezane uz rješavanje osobnih postupaka o kojima se odlučuje u upravnom ili sudskom postupku, a te informacije su dostupne primjenom Zakona o općem upravnom postupku ili Zakona o parničnom postupku. Ovo izvješće temelji se na ukupno 3 hiljade 173 zahtjeva koja su zaprimljena u tijelima javne vlasti. Od tog broja je ukupno prihvaćeno 2 tisuće 867 zahtjeva, a 185 zahtjeva su odbijeni, 75 zahtjeva je ustupljeno, a 46 je neriješeno. Generalna tendencija pokazuje da se radi o manjem broju zahtjeva u odnosu na prethodnu godinu, što je i rezultat toga da se, da tijela javne vlasti objavljuju svoje informacije i na službenim Internet stranicama pa sve ono što je prije traženo kao informacija može se neposredno vidjeti na web stranicama tijela javne vlasti. Kao posljedica svih ovih problema koji su navedeni u ovom izvješću, a isto tako i u izvješćima prethodnih godina Ministarstvo uprave zajedno sa ostalim zainteresiranim sudionicima u ovom postupku, a to su isto tako i građanski sektor, radi izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama u kojima bi se pokušali otkloniti određeni nedostaci koji su uočeni prilikom primjene dosadašnjeg zakona. Tako je da se značenje pojma, dakle definicija pojma tijela javne vlasti pojasni. Nadalje, da se dodatno pojasni pojam što je to, što se smatra informacijom koja se može tražiti. Isto tako novi pojam koji se odnosi na test javnog interesa i proporcionalnosti u slučaju uskrate informacije, poboljšanje upravnog postupka. Dakle, uvođenje prave dvostepenosti postupanja i ono što je vrlo važno, a što se temelji na međunarodnoj praksi. Predlaže se automativno i uvođenje povjerenika za informacije. Dakle, ovo je jedan institut koji je zastupljen u komparativnom zakonodavstvu, a i u nekim zemljama u okruženju. Povjerenik za informacije koji bi onda bio jedno neovisno tijelo i pomoću kojega bi se na jedan efikasniji i bolji način mogao … [[Govornik se ne razumije.]] na pristup informacijama. To je nekoliko kratkih informacija o ovom izvješću koje ima i jedan opsežan onaj grafički dio iz kojega se mogu točno vidjeti informacije o broju zahtjeva, riješenih zahtjeva i broju odbijenih zahtjeva. Ukoliko bude još nekih dodatnih pitanja ja sam spreman na njih odgovoriti i predlažem da usvojite ovakav tekst izvještaja. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama se nalazi mislim čini mi se ovo je treće, četvrto, peto izvješće, šesto ili peto? Mislim da je peto izvješće o Zakonu o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama. Mislim da nema potrebe isticati značaj ove problematike i ove materije koja je na kraju krajeva definirana i u čl. 19. Opće deklaracije o pravu čovjeka. Dakle, može se smatrati da pravo na pristup informacijama malo pomalo postaje ono temeljno ljudsko pravo. I de facto pravo na pristup informacijama jeste najbolji pokazatelj, dakle razina prava na pristup informacijama jeste najbolji pokazatelj otvorenosti jednog društva, a automatski i time i kontrole javne vlasti. Pogotovo danas u ovom vremenu u kojem živimo, dakle kad s jedne strane imate sve više zahtjeva za opću kontrolu, za opći nadzor. Dakle, za sužavanje prava ljudi. S druge strane imamo dakle i ovakav primjer gdje pravo na pristup informacijama mora biti temeljno građansko, odnosno ljudsko pravo. E sad kad pogledam ovo izvješće za prošlu godinu moram priznati da nema, po meni, za razliku od ministarstva koje je zadovoljno s ovim izvješćem i koje nam predlaže da ga usvojimo nimalo mjesta zadovoljstvu. Pokušat ću iznijeti zapravo osnovne argumente koji se meni čine ključnim i bitnim da ovo izvješće nas ne može zadovoljiti u onom smislu nakon dakle 6 godina, sad će šesta godina provedbe ovog zakona. Evo, recimo kad vi pogledate prvo izvješće smo imali za 2004. godinu. Tada vam je bilo negdje 19,5 tisuća zahtjeva prava na pristup informacijama. Ja bih sad mogao jednostavno reći, da to je taj efekt, prvi put je donesen zakon pa su ljudi išli malo testirati ovaj kako to sve skupa funkcionira, pa su tu vjerojatno i nekakve nevladine udruge išle provjeravati kako funkcionira taj zakon. Ali pazite, meni ne ide u glavu da je to šest puta skoro smanjeno u roku od 4 godine. Da je palo na pola ja bih još to nekako shvatio, ali vi imate situaciju da je recimo 2008. godine bilo samo 2730 zahtjeva. Ove godine ih je bilo negdje oko 3173. Međutim, kad pogledamo koliko je tijela javne vlasti dostavilo svoja izvješća onda dođete dakle do frapantnog podatka. Da je samo 668 tijela javne vlasti dostavilo potrebne informacije. Dakle, ako uzmete u obzir što su sve tijela javne vlasti u Hrvatskoj onda dođete do nekog broja, skoro ako ne i tu negdje i preko ja ne znam, iz ministarstva će me ispraviti, oko 4 tisuće tijela. E sad, kako je moguće da manje od jedne četvrtine tijela javne vlasti poštuju određene zakonske obveze, dakle ne dostavljaju izvješće ministarstvu o provedbi ovog zakona? Očito dakle da je u postojećem zakonu ima određeni feler. E sad vidite, ako manje od jedne četvrtine na osnovu manje od jedne četvrtine informacija tijela javne vlasti stvara se slika, odnosno izvješće o provedbi jednog zakona ja ne razumijem kako taj zakon može biti relevantan? Čujte da je to preko 50%, barem 1% onda bi ja bio dakle, ja bi bio zadovoljan pa bi mogao reći da je to istraživanje relevantno. S tim prije ako pogledate da su neki podaci tu netočni. Ja ne znam, vjerojatno ste svi imali prilike pročitat analizu GONG-a, oni tamo navode izrijekom, ne znam, Hrvatske ceste u Zadru, HAC itd., koji zapravo su lažirali podatke o pravu na pristup informacijama. E to nas treba zabrinuti. Dakle, ja mislim da ne možemo nikako biti zadovoljni ovim načinom, ja sam pokušao testirati malo određene situacije i zapravo u nekoliko općina smo poslali tijekom prošle godine zahtjeve za pravo na pristup informacija i moram vam reći da ni jedna općina nije na to reagirala od ove tri i to je sada na sudu, ali te općine nisu vama poslale izvješće o provedbi ovog zakona, dakle ja bih mogao jednostavno kazati da je barem tri puta ovoliko zahtjeva za informacijama, dakle, pozivanjem na ovaj Zakon bilo u opticaju. Prema tome, s druge strane imamo problem da oni koji se ne pozivaju na Zakon zapravo se ne uvrštavaju takve informacije i takvi podaci u ovom Zakonu. Dakle, vjerojatno bi trebalo dobro razmisliti o sljedećem a to je da Zakon koji sada ima određene nedostatke, odnosno, da bi vjerojatno trebali obzirom da je bilo određenih i konvencija i deklaracija itd., da bi trebalo ići u izmjenu ovog Zakona. O tome se zapravo već dvije godine priča da će ići izmjena ovog Zakona ali na žalost mi nemamo nikakav prijedlog i nikakve podatke oko toga. Ono što treba napraviti a to je da i Ministarstvo i Vlada po nama u SDP-u trebala bi poduzeti šire aktivnosti u smislu prije svega osposobljavanja samih tijela javne vlasti i dakle da provode ovaj Zakon, a onda iz samog ministarstva da kontrolira ovaj Zakon, a s druge strane edukaciju građana u smislu što i kakav je postupak kada traže da ostvare svoje pravo na pristup informacijama. Vi imate još jedan podatak koji također govori da nešto nije u redu a to je da imamo sve veći broj zahtjeva prema sudu. MI znamo kakav je upravni postupak, koliko je složen taj postupak, i sada kada građanin zna ako izgubi taj spor da će morati platiti 1000 kuna, pa nitko zapravo ne poduzima daljnje korake u pravcu da ostvari ta svoja prava. Mislim da je nakon ovih svih godina, provedbe ovih zakona, pa ako hoćete nekih drugih zakona, Zakona o tajnosti podataka itd., možda je sazrjelo vrijeme da se napravi pristup priđe ovom problemu, a to je da se svi ti zakoni stave zajedno i da se pokuša vidjeti što i kako i na koji način uskladiti te zakone. Jer s jedne strane imate sve veći zahtjev za zaštitu tajnosti podataka, a s druge bez obzira na ove podatke imate sve više zahtjeva za pravo na pristup informacijama. Ono što u Hrvatskom zakonodavstvu nikada nije saživjelo to je tzv. test javnog interesa, mi smo to imali nešto u Zakonu o tajnosti podataka, međutim, to nikada nije korišteno koliko je meni poznato. Prema tome, morali bi o tome početi ozbiljno razmišljati. Ako se sjećate SDP prije nekoliko godina u saborsku proceduru imajući na umu sve ove probleme o kojima sam govorio i imajući na umu stav o potrebi podizanja ovih prava na jednu veću razinu predložio Zakon o povjereniku. Ja ne znam zašto Ministarstvo i Vlada Republike Hrvatske odbijaju da se uvede institucija povjerenika, možemo ga nazvati nekako drugačije za informiranje. Iz jednostavnog razloga olakšao bi se posao Ministarstvu i ono što je najvažnije dobili bi neovisnu instituciju koja bi se bavila ovim problemom. Znam da su Slovenci veliki iskorak u ovom prostoru napravili onog momenta kada su uveli institut povjerenika za informiranje. Evo recimo, vi imate zapravo priču oko registra branitelja. Dakle, tu su bile različite dileme, da li je interes javnosti da se taj registar objavi ili ne objavi. Naravno, Vladine institucije su sve tvrdile da ne postoji javni interes i potreba za javnim interesom da se taj registar objavi, s druge strane oporba i nevladin sektor stalno je inzistirao da postoji javni interes da se to objavi. E vidite, da smo mi u tom slučaju imali povjerenika za informiranje kao neovisnu instituciju oslobođena s jedne strane od pritiska Vlade, a s druge strane nevladinog sektora onda bi u tu presudu odnosno ocjenu o potrebi i postojanju javnog interesa bilo zapravo lakše i vjerodostojnije utvrditi. Dakle, moja sugestija da se prilikom razmatra, ja se nadam da će to doći uskoro na dnevni red novih zakonskih prijedlog. Zapravo obavezno mora jasno ugraditi test javnog interesa, odnosno isto tako da se razmotri mogućnost uvođenja da li povjerenika, da li nekog neovisnog tijela koji će na kraju krajeva biti i određena garancija da će ovaj Zakon ili neki bolji Zakon biti bolje provođen. Dakle, rezimiram, Klub SDP-a ne može prihvatiti ovako po nama krnje izvješće, jer ono nije izvješće o stanju stvari, nego je ono izvješće o dijelu stanja stvari i mislim da bi bilo neozbiljno da ga ovakvog prihvatimo, a isto tako obzirom da je dio podataka u tom Zakonu netočan to je dodatan razlog da za njega ne glasamo, odnosno da budemo protiv. Nije nam namjera, bilo kakva druga nego da pokušamo Vladine institucije, Ministarstvo natjerati da idu sa konkretnim prijedlozima kako bi se podigla razina ovog prava, odnosno kako bi se uspostavila kontrola. Pazite, mi imamo situacije da pogotovo u manjim općinama, čak i vijećnici koji sjede u tim općinama ne mogu doći do službenih papira. Na kraju krajeva ovdje u Saboru, neka neki Saborski zastupnik recimo zatraži nekakav dokument koji ima oznaku tajnost bilo kakve tajnosti doći do njega. Iako u Ustavu piše da saborski zastupnik ima pravo na sve informacije, ali recimo, potpredsjednik Sabora može donijeti odluku recimo na Odboru za Ustav i zakonodavstvo da se nema pravo na uvid. To su neke stvari koje u zrelim demokracijama su neprihvatljive. Stoga predlažemo između ostalog da Ministarstvo, a to ovo Izvješće najbolje pokazuje, ozbiljno prione na rad, ili Ministarstvo ili ne znam nekakva radna skupina, novog Zakona, ali da ga mora staviti u korelaciju sa nizom drugih zakona koji ograničavaju pravo na pristup informacija. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak gospođa zastupnica Suzana Bilić-Vardić.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ispravila bih sa zadovoljstvom kolegu Lučina koji me nije slušao dok sam u na glas šaptala i time kršila Poslovnik o radu Hrvatskoga sabora, a nekoliko puta je rekao citiram: "da je ovo peto po redu izvješće koje Vlada podnosi o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama". Kolega Lučin 6. je zakon je donijet 2003. godine, za 2004. je bilo prvi puta. Imate dovoljno prstiju na obje ruke. Složio se kolega. 6. je izvješće. To zbog javnosti da kolega iz SDP-a ne dezinformira javnost.
Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na početku svog izlaganja u ime Kluba zastupnika HDZ-a želim istaknuti da klub HDZ-a podržava Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2009. godinu. Ocjena je da se radi o metodološki kvalitetnom preglednom, brojčanim pokazateljima potkrijepljenom izvješću koje na jasan i razvidan način daje prikaz podnijetih zahtjeva na pristup informacijama i daje podatke o pružanju informacija tijela javne vlasti. U pogledu načina rješavanja zahtjeva oni mogu biti prihvaćeni, mogu biti odbijeni. U tom se slučaju donosi rješenje o odbijanju i navode razlozi odbijanja što se zorno vidi iz pokrepljenih primjera, pregleda rada u tijelima javne vlasti. Možemo slobodno reći da je vidljiv napreda u ostvarivanju prava na pristup informacijama s obzirom na činjenicu da je usvojeno 91% svih podnesenih zahtjeva. Sloboda informiranja, a time pravo na dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti, jedno je od temeljnih ljudskih prava koje osim Ustava Republike Hrvatske propisuje i Europska konvencija o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, Konvencija o pristupu informacijama, te međunarodni ugovori. Osnovni cilj Zakona o pravu na pristup informacijama, donesenog potkraj 2003. godine je omogućiti i osigurati ostvarivanje prava na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama kroz otvoreno i javno djelovanje tijela javne vlasti, čime se ujedno omogućava i kontroliranje njihovog rada. Zakonom se osigurava ovlaštenicima ravnopravan položaj pri ostvarivanju prava na pristup informacija pred tijelima javne vlasti, dok se pravo na pristup može ograničiti samo u slučajevima i na način propisan zakonom. Zakonskim odredbama propisani su i način ostvarivanja prava na informaciju. Ocjena je predlagatelja izvješće da zakon još uvijek nije dovoljno poznat široj javnosti pa bi na tome valjalo poraditi, kako bi njegova primjena bila veća u stvarima općeg značaja i interesa. Prema podacima iz izvješća za 2009. godinu tijela javne vlasti ukupno su zaprimila 3 tisuće 173 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, od čega je i prihvaćeno 2 tisuće 867 zahtjeva, 185 zahtjeva je odbijeno, 76 zahtjeva je ustupljeno, a 46 zahtjeva je neriješeno. U odnosu na prethodne godine broj zahtjeva se smanjio čemu zasigurno pridonosi dostupnost informacijama tijela javne vlasti i na druge načine. Primjerice, tijela javne vlasti objavljuju informacije na svojim internet stranicama, službenim stranicama, medijima i drugo. Pristup traženim informacijama omogućava se i neposrednim pružanjem informacija ovlašteniku, pružanjem na uvid dokumenata koji sadrži traženu informaciju, dostavom prestiga dokumenata i na druge načine. Tijela javne vlasti imaju druge obveze koje se odnose na pružanje informacija kao što je obveza određivanja posebne službene osobe za rješavanje prava na pristup informacijama, ustrojavanje kataloga informacija, vođenje službenog upisnika o ostvarenim pravima na pristup informacijama, izvješćivanje o ostvarivanju prava na pristup informacijama što se uređuju kroz unutarnji ustroj o izvršavanju tih obveza Ministarstvo uprave prikuplja podatke i oni su na zavidnoj razini izvršenja. U dijelovima izvješća kojima se obrađuje provedba nadzora nad primjenom zakona, zatim u dijelu ocjene stanje, podnositelj izvješća osvrće se na objektivne poteškoće u provedbi zakona, na mjere i radnje koje je Ministarstvo uprave poduzimalo u cilju učinkovitije provedbe zakona. U sklopu aktivnosti organizirani su seminari za službenike za informiranje u središnjim tijelima državne uprave, tijelima jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. U svezi poteškoća izvješće sadrži i konkretne mjere unapređenja postojećeg stanja kroz izmjene i dopune zakona na način da bi trebalo kvalitetnije urediti sam pojam tijela javne vlasti kako bi se isti dopunio svim korisnicima državnog proračuna, preciznije urediti postupak vezan uz žalbu na rješenje odbijanju zahtjeva za pristup informacijama, te postojeće odredbe zakona uskladiti s novodonesenim Zakonom o opće upravnom postupku. U izvješće je utvrđeno da 44,62% tijela jedinica područne i regionalne samouprave nisu dostavila izvješća o provedbi zakona za 2009. godinu. Takvo stanje bi trebalo sankcionirati budućim izmjenama i dopunama zakona. Izvješćem su obuhvaćene i određene negativnosti na strani ovlaštenika prava na informaciju tako da se događa da ovlaštenici traže podatke koje se ne smatraju informacijom. Bilježe se i zloporabe zakona radi traženja informacija vezanih za rješavanje osobnih postupaka o kojime se odlučuje u upravnom ili sudskom postupku. Radi svega iznijetog Klub zastupnika HDZ-a mišljenja je da ovo izvješće valja podržati, ali radi kvalitetnije primjene zakona, potrebno je uložiti dodatne napore na otklanjanju uočenih nedostataka, prvenstveno kroz njegove izmjene i dopune koje su jedna od mjera akcijskog plana uz Strategiju suzbijanja korupcije. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici predlagatelja. Istina je da je ovo 6. izvješće koje se podnosi, ali ja bih ga uspoređivao sa ona prijašnja dva koja sam vidio i o kojem smo razgovarali, koja smo dobili u ovom našem tekućem mandatu. Ovo je izvješće zabrinjavajuće iz više razloga, jer ono se niti u pristupu niti u formi, a niti u sadržaju i u konačnim ocjenama zapravo nedovoljno razlikuje od izvješća koja smo dobivali zadnje dvije godine i to je jedna praksa koju bismo mogli nazvati ignorantskom i nedopustivom. Jer ni ovo kao ni prethodna izvješća nije u stanju odgovoriti na pitanje da li se i kako provodi Zakon o pravu na dostupnost javnih informacija te što je središnje tijelo državne uprave od lani to je ministarstvo, učinilo da se primjeri loše prakse suzbiju, a građanima omogući ostvarivanje zakonom utvrđenih prava. Slabašne preporuke koje su inače obuhvaćene ovim izvješćem ne daju nikakve garancije da će se stanje uskoro promijeniti, baš kao što ni preporuke iz prijašnjih izvješća se nisu ni slijedile niti opredmetile, ali jednako tako kao što ni preporuke i rasprave iz Hrvatskoga sabora iz proteklih godina nisu zapravo uopće urodile plodom. U čemu je problem? Zakon je propisao obvezu svim tijelima s javnim ovlastima, a njih je čak oko 4 tisuće u Hrvatskoj, da građanima pravodobno i kvalitetno omogućuju uvid u javne informacije te da o tome svake godine redovito izvijeste putem Ministarstva uprave Hrvatski sabor o provedbi ovoga zakona. Ne samo da čak 8 od 10 tijela s javnim ovlastima potpuno ignorira svoju zakonsku obvezu nego nam se zapravo ovakvim izvješćem daje nepotpuna, a samim tim i potpuno kriva slika o stvarnom stanju provedbe ovoga zakona, odnosno o stvarnom stanju i razini ispunjenja prava koja građani imaju na temelju ovoga zakona. Gotovo je skandalozno da tijela s javnim ovlastima praktički ignoriraju zahtjeve građana u kojima se podnositelj explicite ne poziva na pravo utvrđeno ovim zakonom. A tko je kriv za to? Ni manje ni više nego upravo tijelo nadležno za javnu upravu, dakle ministarstvo koje još uvijek nije povuklo nekoliko godina stari naputak kojega je poslalo svim tijelima s javnim ovlastima u kojemu kaže da kad se građanin obrati i zahtijeva informaciju, ako se ne pozove explicite na ovaj zakon to se ne smatra zahtjevom kojega treba rješavati kao pravo na pristup javnim informacijama. To ne samo da je nevjerojatno u kontekstu hrvatskoga zakonodavstva jer tako nešto ne postoji u nijednom drugom pravu utvrđenom u zakonu nego niti šire. Nadalje, središnji državni ured je još prije dvije godine javno obećao da će vrlo skoro doći s prijedlogom izmjena i dopuna ovog zakona kojim će se popuniti pravne praznine i propusti uočeni u praksi kako bi se ovo pravo ne zloupotrebljavalo, ne izigravalo, ne ismijavalo nego poštivalo. Vrijeme je pokazalo da gospodinu Palariću koji je bio na čelu tog tijela ne treba vjerovati. Nota bene vladajuća većina ga je ovdje nagradila mjestom u Ustavnom sudu. Ali nažalost, od lani ministarstvo koje je izraslo iz središnjega ureda izgleda da zadržava istu praksu. Ja pitam još jednom, kad ćete se više osloboditi naslijeđa državnog tajnika Palarića. Nadalje, slabašni uzorak od oko 17% i to ne nasumično birani, ne odabrani nego samo oni koji su ispunili svoju zakonsku obvezu nam se sada nudi kao reprezentativni uzorak iz kojega valja iščitati pravo stanje stvari. To je apsolutno nemoguće, jer ako gotovo 83% svih tijela s javnim ovlastima potpuno ignorira svoju obvezu iz zakona da izvijesti o tome kako ga provode, potpuno je jasno da je utemeljena sumnja da ga ne provode nikako. Što se dogodilo ijednome tijelu s javnim ovlastima, ijednome čelniku tijela s javnim ovlastima koji recimo u protekle tri godine nije izvršio svoju zakonsku obvezu? Da li je ijednome jedinom čelniku tijela s javnim ovlastima uskraćena jedna jedina lipa na plaći zbog toga? Naravno da nije. Nikakvih konsekvenci nema za njih. Uzmimo za primjer sljedeće. Načelnik Općine Stari Mikanovci Tadija Orlović npr. već godinama ne samo da građanima uskraćuje informacije koje imaju pravo zahtijevati, nego općinskim vijećnicima već godinama nije dostavio elementarne gradske dokumente na njihove ne znam koliko puta opetovane zahtjeve. I ne samo to, nego na sjednici Općinskog vijeća oduzima vijećnicima zapisnik, gasi se svjetlo, dovode se batinaši i tuku se općinski vijećnici. Nakon svega toga Državno odvjetništvo podnosi, odnosno policija podnosi kaznene prijave, Državno odvjetništvo ih odbacuje, upućuje vijećnike na privatne tužbe i što bi rekli u Dalmaciji, pojeo vuk magare. A što Vlada radi? Na definitivno utvrđenu situaciju da krši Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o ustanovama, Zakon o predškolskom odgoju, Zakon o proračunu ona odgovara tako da raspušta Općinsko vijeće. Nagrađuje načelnika općine, nasilnika, a kažnjava Općinsko vijeće. Ako to tako radi država u ovome slučaju, što građani mogu očekivati u postupku ostvarivanja svoga prava? Pa ako mi nismo svjesni da je ostvarivanje ovoga prava preduvjet da bi građani uopće mogli ostvariti bilo kakvo drugo javno pravo, odnosno svoje pravo pred javnim tijelima onda ne možemo uopće govoriti o tome da pravna sigurnost i pravna država mogu napredovati. 83% tijela s javnim ovlastima među kojima su sudovi, državna odvjetništva, gradske i općinske uprave, županijske uprave javna poduzeća, ministarstva, agencije, državni uredi. 83% njih već godinama uopće ne odgovaraju niti izvješćuju kako provode ovaj zakon. To je porazno. Svake godine GONG provodi posebnu analizu, jednu usporednu analizu kojom zapravo provjerava koliko je korektno Izvješće Središnjeg tijela državne uprave i svake se godine dogodi da uhvati ovo izvješće u laži ili u friziranju i nikome ništa. Tri godine već traje ta saga koju čujemo i danas koju državni tajnik iznosi. Pripremamo izmjene i dopune. Koliko je okruglih stolova organizirano na kojima je utvrđeno koje su kritične točke ovoga zakona, gdje su zone u kojima ide zlouporaba, gdje su zone gdje je on potpuno neprovediv, što treba unijeti da bi bio efikasan i nikom ništa. Tri godine slušamo doći će novi prijedlog zakona. Pa za četiri radna sata može se pripremiti izmjene i dopune ovoga zakona. I ono što je vrlo važno, nevjerojatno je da se potpuno ignorira Europska povelja o pravu na dostupnost javnim dokumentima iz 2008. godine. Jer ova praksa koju mi imamo i koju vi pokrivate ja ne vjerujem da ste s njom sretni. Siguran sam i da niste, jer vi se ovdje sramotite, a ne oni koji nisu dostavili izvješće. Ta situacija je nedopustiva i zato klub Hrvatske narodne stranke ne samo da neće prihvatiti ovo izvješće i podržati ga, nego poziva Hrvatski sabor da ga odbije i vrati Ministarstvu uprave na doradu. Hvala lijepa.
Jedan ispravak, gospodin zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja bih želio ispravak netočnog navoda gdje je u Starim Mikanovcima kao načelnik ne radi dobro. Načelnik radi svoj posao dobro, s obzirom da općinsko vijeće želi da općina ne funkcionira došlo je do raspuštanja. Doći će novi izbori, ali je općinsko vijeće tužilo načelnika gdje je Državno odvjetništvo odbilo sve optužbe i da je neustavna tužba, tako da niste dobro informirani kolega. Općinsko vijeće u stvari išlo je na raspuštanje namjerno zato što je bila pat pozicija i tamo neke stvari godinama ne štimaju. Ako i HDZ dobije gradonačelnika ne valja, ako dobije vijeće ne valja. Uvijek se nešto događa i načelnik ne obmanjuje javnost, načelnik radi svoj posao dobro.
Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi predstavnici ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. U uvodnom dijelu ovog izvješća predlagatelj ističe da je sloboda informiranja, a time i pravo na dostupnost informiranja kojima raspolažu tijela javne vlasti jedno od temeljnih ljudskih prava koje osim Ustava Republike Hrvatske propisuju i Europska konvencija o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, Konvencija o pristupu informacijama, te međunarodni ugovori. Otvorenost i javnost rada tijela javne vlasti prema društvu u kojem djeluju jedna je od temeljnih pretpostavki demokratizacije i modernog društva, borbe protiv korupcije, te primjeni osnovnih pravnih, društvenih, ekonomskih postulata. Nadalje, ističe se da se pravo na pristup informacijama temelji na načelima koja moraju poštivati tijela javne vlasti u provedbi zakona, zainteresiranim ovlaštenicima prava na informaciju tijela javne vlasti moraju svaku informaciju koju posjeduju, raspolažu ili nadziru učiniti dostupnom. Ovlaštenika prava na informaciju tijela javne vlasti također je dužno obavijestiti da li traženom informacijom raspolaže. Tijela javne vlasti dužna su pružiti, odnosno objaviti potpunu i točnu informaciju. Pruženom informacijom ovlaštenik može slobodno raspolagati i javno je iznositi. U izvješću su i izneseni i podaci koji prezentiraju rad tijela javne vlasti u smislu izvršenja njihovih obveza sukladno odredbama zakona o pravu na pristup informacijama. Iz analize podataka sukladno odredbama Zakona o pravu na pristup informacijama se utvrđuje napredak u ostvarivanju prava s obzirom da je usvojeno 91% svih podnesenih zahtjeva. Postupanje po zahtjevima za ostvarivanje prava na pristup informacijama ukazuje i na otvorenost tijela javne vlasti u komuniciranju s ovlaštenicima prava na informaciju što je pokazatelj i ostvarivanja pozitivnih ciljeva i svrhe zakona. Unatoč uočenim određenim negativnostima u provedbi zakona rad tijela javne vlasti ocjenjuje se zadovoljavajućim u pogledu transparentnosti i dostupnosti javnosti s obzirom na informacije kojima raspolažu objavljuju putem svojih i službenih internet stranica, službenih glasila, te putem drugih medija. Također predlagatelj navodi da su tijela javne vlasti često bila suočena sa zlouporabom zakona od strane istih ovlaštenika koji su opetovanim podnošenjem zahtjeva tražili dostavljanje istih ili sličnih podataka ili podataka koji uopće ne predstavlja informaciju u smislu zakona i time otežavali redovan rad tijela javne vlasti. Najznačajnije uočene negativnosti u primjeni zakona tijela javne vlasti odnose se na: nepravodobno rješavanje zahtjeva, ne donošenje rješenja o odbijanju zahtjeva, neujednačeno postupanje u primjeni zakona, nepravodobno dostavljanje odnosno nedostavljanje nikakvih godišnjih izvješća Ministarstvu uprave. Utvrđeno je da 44% tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave nisu dostavila izvješća o provedbi zakona za 2009. godinu. Iz dostavljenih izvješća utvrđeno je da pojedina tijela javne vlasti ne naplaćuju upravnu pristojbu na zahtjeve za ostvarivanje prava na pristup informacijama što je u suprotnosti sa Zakonom o upravnim pristojbama. Najznačajnije uočene negativnosti u primjeni Zakona ovlaštenika su: traženje podataka koja se u smislu zakona ne smatra informacijom, zatim zlouporaba zakona radi traženja informacija vezanih za rješavanje svojih osobnih postupaka o kojima se odlučuje u upravnom ili sudskom postupku, a koje su im dostupne primjenom Zakona o općem upravnom postupku ili Zakona o parničnom postupku. Treba podsjetiti da Zakon o pravu na pristup informacijama sadrži i kaznene odredbe koje se odnose na one koji na određeni način ne poštuju ovaj zakon. No u izvješću nije iznesen podatak o izrečenim kaznama, kao ni o sredstvima koja su na taj način prikupljena, mada je predlagatelj upozorio na nedostatak ovlasti poduzimanja mjera i radnji prema tijelima javne vlasti koja ne podliježu pod upravni nadzor utvrđenim posebnim propisima. Predlagatelj nadalje ocjenjuje da zakon još uvijek nije dovoljno poznat široj javnosti radi čega se još uvijek nedovoljno primjenjuje u stvarima od općeg interesa i značaja. Radi kvalitetnije primjene ovog zakona u vremenu koje slijedi, potrebno je uložiti dodatne napore kako bi se otklonile sve uočene negativnosti prvenstveno kroz njegove izmjene i dopune a zatim provedbom nadzora nad njegovom primjenom i tijelima javne vlasti. U odnosu na zakonsku ovlast provedbe nadzora u primjeni zakona nadležno tijelo nema identične ovlasti poduzimanja mjera i radnji prema tijelima javne vlasti koja ne podliježu pod upravni nadzor utvrđen propisima o sustavu državne uprave i lokalne, odnosno područne samouprave. Radi toga bilo bi svrsishodnije nadzor nad provedbom zakona utvrditi i za resorna središnja tijela, koja u svom djelokrugu imaju ovlast nadzora nad obavljanjem djelatnosti pravnih osoba s javnim ovlastima, sve to radi osiguranja svrhe i cilja zakona, odnosno postizanja što većeg stupnja transparentnosti u radu i dostupnosti tijela javne vlasti i cjelokupnoj javnosti, prije svega građanima Republike Hrvatske kao svojevrsni servis građana. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke zaprimio je i GONG-ovu analizu ovog izvješća, obzirom da Klub zastupnika HSS-a nema drugih saznanja o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama osim ovog izvješća smatramo potrebnim spomenuti GONG-ove prigovore kao dodatnu informaciju i dodatna saznanja, zapravo kao jedan korektiv koji može bitno pomoći kao eventualna smjernica za poboljšanje, ne samo ovog i budućih izvješća već i sveukupne situacije po pitanju prava pristupa informacijama. GONG ističe da je izvješće temeljeno na malom broju dostavljenih podataka te da je posebno zabrinjavajuća činjenica što su jedinice lokalne i područne samouprave među onima koji ne dostavljaju podatke. Ovu bi primjedbu Ministarstvo uprave svakako trebalo uzeti u obzir i pomno razmotriti, tim više što je i samo ministarstvo navelo ovaj problem kao jedno od najznačajnijih negativnosti u primjeni zakona tijela javne vlasti, te u najavljenih izmjenama i dopunama zakona predložiti mjere koje će rezultirati pozitivnim pomacima, pa i trajno riješiti ovaj problem. I zaključno, treba reći da samo izvješće ukazuje da se u području realizacije prava na pristup informacijama ostvaruje određeni pomaci na bolje, iako ima još dosta elemenata na kojima je potrebno poraditi. U tom smislu klub Hrvatske seljačke stranke podržat će ovo izvješće te očekujemo najavljene izmjene i dopune zakona, ali i poduzimanje drugih mjera kako bi dostupnost informacija široj javnosti bila što jednostavnija i ažurnija. Hvala vam lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Ispravit ću jedan netočan navod, a to je da ovo izvješće bilježi napredak. Pa iz samog izvješća se vidi da ne bilježi napredak. Recimo, dakle ove godine je, prošle godine je 688 tijela javne vlasti dostavilo svoja izvješća, a prošle godine je dakle 748 tijela javne vlasti dostavilo svoja izvješća. Dakle u ovoj godini, u prošloj godini imamo 60 tijela javne vlasti manje koja su dostavili svoja izvješća. E sad ja ne znam, da li netko u ovom Saboru može uopće povjerovati u to da 13 županija nije dobilo nijedan zahtjev građana, da 230 općina nije dobilo nikakav zahtjev građana, i da će više od 40 gradova nije dobilo nijedan zahtjev građana. Na kraju krajeva, u ovom izvješću piše i sljedeće, a to je da raste broj obraćanja sudu. Ako raste broj obraćanja sudu, to znači da tijela javne vlasti ne ispunjavaju svoje obveze.
Pojedinačna rasprava, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo kao što smo već čuli danas pred nama je Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama i valja na početku evo napomenuti nekoliko osnovnih pojmova da je pravo na pristup informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedna od temeljnih ljudskih prava koje je zaštićeno europskom konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, kao i Konvencijom o pristupu informacija, međunarodnim ugovorima i odredbama Ustava Republike Hrvatske. Hrvatski sabor je još 2003. godine donio Zakon o pravu na pristup informacijama, a cilj toga zakona je omogućiti i osigurati pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti, javnosti djelovanja tijela javne vlasti. Zakonom je propisano načelo javnosti, slobodnog pristupa informacijama i to na način da sve informacije koje posjeduju i kojima raspolažu ili koje nadziru tijela javne vlasti moraju biti dostupne zainteresiranim ovlaštenicima prava na informaciju. Nadzor nad provođenjem Zakona o pravu na pristup informacija obavlja Ministarstvo uprave, a zainteresirani ovlaštenik ostvaruje pravo na pristup informacijama, podnošenjem usmenog ili pismenog zahtjeva nadležnom tijelu javne vlasti. Iz ovog izvješća za 2009. godinu razvidno je da su tijela javne vlasti u 2009. godini zaprimila 3 tisuće 173 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, od kojih je 2 tisuće i 867 prihvaćeno, 185 zahtjeva su odbijena, a 46 je ostalo neriješeno dok je 75 zahtjeva ustupljeno. Iz izvješća je također vidljivo koliko je koje tijelo primilo zahtjeva, dakle pojedinačno, koliko ih je prihvaćeno, koliko ih je odbijeno, koliko ustupljeno i koliko ih još nije riješeno, te su izvješća također možemo vidjeti da su neki zahtjevi i opisani. Obzirom da je pravo na pristup informacijama izuzetno važno u Republici Hrvatskoj, važno je i to da Ministarstvo uprave tijekom cijele godine kontinuirano prati provedbu zakona. Već smo i danas ovdje čuli da su tijela javne vlasti često bila suočena sa zlouporabom ovog zakona i to na način da se ovlaštenici prava na pristup informacijama pozivajući na odredbe Zakona o pravu na pristup informacijama pokušavaju rješavati svoje upravne i sudske postupke tražeći informacije, a što zapravo ne predstavlja informaciju u smislu definicije informacije sukladno Zakonu o pravu na pristup informacijama. Zbog značaja o pristupu informacijama Vlada je još 2008. godine donijela zaključak kojim je zadužila sva tijela državne uprave da svaka 3 mjeseca dostavljaju izvješća o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama. Iz analize podataka svih izvješća, posebno u načinu odlučivanja o podnesenim zahtjevima, utvrđen je napredak u ostvarivanju prava na pristup informacijama s obzirom da je kako smo već danas ovdje čuli usvojeno 91% svih podnesenih zahtjeva. Postupanje po zahtjevima za ostvarivanje prava na pristup informacijama ukazuje na otvorenost tijela javne vlasti u komuniciranju s ovlaštenicima pravne informaciju, a tu je i pokazatelj ostvarivanja pozitivnih ciljeva i svrhe zakona. U svrhu odgovarajuće provedbe i primjene zakona Ministarstvo uprave poduzimalo je niz mjera i radnji radi učinkovitije provedbe zakona. Pored izrade objedinjenog godišnjeg izvješća jedna od aktivnosti Ministarstva uprave je i izrada tromjesečnih izvješća o provedbi zakona, a temeljem već ranije spomenutog zaključka Vlade RH. Nadalje, tijekom 2009. godine Ministarstvo uprave prikupljalo je i podatke o imenovanju službenih osoba mjerodavnih za rješavanje ostvarivanja prava na pristup informacijama u tijelima državne uprave i tijelima jedinica lokalne i područne regionalne samouprave kao i odlukama o ustrojavanju kataloga informacija. Temeljem tako prikupljenih podataka utvrđeno je da je 92% tijela državne uprave ustrojilo kataloge informacija te imenovalo službenike za informiranje. Da je 100% županija kao jedinica regionalne samouprave također ustrojilo kataloge informacija i imenovalo službenike za informiranje. 84,25% gradova u RH ustrojilo je kataloge informacija i odredilo službenike za informiranje i više od 78% općina u RH ustrojilo je kataloge informacija i imenovalo službenike za informiranje. One jedinice koje to nisu učinile kao razlog su navele da se radi o vrlo malim jedinicama lokalne samouprave sa malim brojem zaposlenika te da nisu u mogućnosti zaposliti još jednu osobu radi imenovanja službenika za informiranje ili da radi redovite otvorenosti prema javnosti ne vide potrebu za dodatnim obvezama radi informiranja javnosti. Kada smo prošle godine raspravljali o izvješću dakle za 2008. godinu većina od nas zastupnika ovdje ukazala je na potrebu izmjena i dopuna Zakona o pravu na pristup informacijama. Evo iz ovog izvješća vidljivo je da Ministarstvo uprave izrađuje izmjene i dopune zakona kojima će se kvalitetnije urediti pojam tijela javne vlasti i to na način da se taj pojam dopuni svim korisnicima državnoga proračuna, zatim će se propisati test javnog interesa i proporcionalnosti u slučaju uskrate informacije, preciznije urediti postupak posebice nadležnosti vezano uz žalbena rješenja o odbijanju zahtjeva na pristup informaciji i sadašnje odredbe zakona uskladit će se s novo donesenim Zakonom o općem upravnom postupku. Već danas smo ovdje nekoliko puta čuli da su uočene i određene negativnosti. Svi smo svjesni da njih ima u provedbi ovog zakona, međutim evo ja osobno očekujem da će se novim zakonom i te uočene negativnosti moći riješiti i evo na kraju ističem podržat ću ovo izvješće. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Nema sumnje da je sam Zakon o pravu na pristup informacijama pa onda shodno tome još više njegova implementacija najveća brana koruptivnom ponašanju, ja bih rekla da je Zakon o pravu na pristup informacijama najvažniji antikoruptivni zakon. Međutim kako se on provodi, evo to možemo samo djelomično vidjeti u ovom izvješću o provedbi Zakona na pravo informacijama. SDP je zato i inzistirao da se pravo na pristup informacijama uzdigne na ustavnu razinu, a shodno tome kako su upravo na poticaj tražile udruge i GONG i Transparency International. To je prijeko potrebno, upravo zbog našeg sadašnjeg stanja, a i zbog budućeg, zbog zdravlja nacije, zbog zdravlja države, zbog velikog problema koji nas i dan danas muči. Ovo izvješće pokazuje da implementacija, ali ne samo izvješće nego prije svega ono što je GONG proveo, pokazuje da implementacija Zakona na pravo na pristup informacijama i dalje je problematična i dalje je vrlo manjkava. Tijela javne vlasti imala su prilike odgovarati na vrlo, vrlo konkretna pitanja, na vrlo relevantna pitanja koja muče građane naše zemlje i koji imaju pravo znati prije svega na ono što je najosnovnije kako se troši njihov novac. Upravo na ta najvažnija, relevantna pitanja teško su i nikako nisu dobivala odgovor. Na neka manje važna pitanja informativna, na manje škakljiva kako bi to naš narod rekao, dobivali su promptno odgovore. Međutim, upravo na pitanje kako se troši novac, kako su tijela javne vlasti trošila novac, kako su poslovala na takva pitanja teško da su dobivali odgovor. Isto tako teško su dobivali odgovor ili nikakve odgovore kakav je i koliki broj, kakva struktura i koliki broj je zaposlenih odnosno novo zaposlenih u pojedinim tijelima javne uprave. Porazni je rezultat da je u roku informacije dalo svega 38,98% tijela javne vlasti, izvan roka tijela su postupala u postotku od 35%, a uopće nije odgovoreno 25%, odnosno blizu 26%. Analiza pokazuje da mnoga tijela javne vlasti uopće ne razumije niti su pročitala Zakon o pristupu informacijama, a ona koja su ga pročitala često su ga koristila da ga izigravaju i da pro forma odgovaraju ne dajući suštinski odgovor i sadržaj. Preteča Zakona o pravu na pristup informacijama je naše aktualno prije podne, aktualni sat, koji je od početka uveden u Hrvatskom saboru. Sjetimo se samo jučer kakve mi odgovore od premijerke i od Vlade u cjelini dobivamo. Kada tražimo vrlo konkretan odgovor mi dobivamo nekakve doskočice, poskočice, kvalifikacije, ne dobivamo odgovor, i onda druga tijela javne vlasti, niže razine dobivaju onda na taj način poticaj da se mogu tako ponašati. Kada sam ja jučer pitala zašto gospođa premijerka.
Ne odnosi se ovo na aktualno prijepodne, i na odgovore predsjednice Vlade i ministara, ovo je oko Zakona o pravu na pristup informacijama.
Ne dobivamo odgovor, nego dobivamo odgovore neće suditi sud partije. Gospođa premijerka, Vlada u cjelini.
Ne možete na to, nije dopušteno na to, upozoravam vas, ne možete, jer to nije tema. Cijeneći vas ja ću vas zaštititi pa ću reći konkretne stvari. Dakle, tijela javne vlasti.
Nemojte se plašiti, dakle, tijela javne vlasti.
Ja se ne plašim.
Hoćete vi meni dozvoliti?
Neću vam dopustiti nego vam kažem da se držite točno teme i da ne ulazite u ono što nije.
Što hoću reći, da upravo tijela najviše razine vlasti trebala bi biti poticaj nižim tijelima javne vlasti, kako se u pogledu ovog pitanja treba ponašati. A pogotovo toliko proklamiranu, našu borbu protiv korupcije. Ponavljam, kako se tijela javne vlasti ponašaju prema ovom pitanju upravo svjedoči o tome koliko su riješena u biti transparentna jer je to najmanja brana. Ako ljudi od početka, ako se vlast otvara, ako daje podatke, činjenice onda je vrlo mala mogućnost da će kasnije doći u poziciju zloupotrebljavati svoje ovlasti. Ali ako se izvrgavaju odgovori, ako se ne daju odgovori, ako se pita koliko je novca potrošeno na to i to, s kim je zaključen ugovor po kojim ..., tko je dobio određene poslove, koliko je to koštalo jedinicu lokalne samouprave ili neko drugo tijelo lokalne vlasti ako se dobivaju općeniti odgovori, ne dobivaju se konkretni odgovori na konkretna pitanja, time tijelo javne vlasti smatra da je odgovorilo. Ono nije odgovorilo, ono je samo zloupotrijebilo Zakon tobože dajući neki odgovor a uopće ne odgovarajući na postavljeno pitanje. I sama sam kao zastupnica postavila više puta pitanje koliko je novo zaposlenih u tijelima javne uprave koliko je zaposlenih u trgovačkim društvima, novo zaposlenih. Dobiva se odgovor općeniti koliko je ljudi zaposleno. Dakle, očito je da se nešto skriva, a zbog čega, zašto to je dakle ta kvaliteta dobre vlasti koja bi prije svega trebala biti transparentna u smislu da ne samo da se daju podaci, kasnije da ta vlast ne iznenađuje samo građane nego počesto i samu sebe. Evo, gospodine potpredsjedniče, s vašim dopuštenjem ću reći da je gospođa premijerka često iznenađena nekim podacima. Prema tome, da se tijela javne vlasti ponašaju shodno samom zakonu da daju konkretne odgovore, svima bi očito bilo bolje a i vlast bi sama bila manje iznenađena. Hvala.
Hvala. Dva ispravka. Gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice netočno je da jučer niste dobili odgovore. Dobili ste odgovor upravo onakav kakav zaslužujete, među njima je i odgovor da vaš partijski sud više neće suditi, dobili ste vrlo konkretne odgovore na vaša pitanja.
I gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Pa ispravljam netočan navod, gospođe Antičević, da nije dobila jučer odgovore, da je premijerka odgovarala u doskočicama. Želimo vam reći da je Vlada u ovoj godini, kako što piše u ovom izvješću dobila 32 zahtjeva, da je od toga 22 zahtjeva prihvatila, a 10 je ustupljeno. Znači, Vlada nema ni jedan odbijeni odgovor. Vlada daje informacije na svojim internet stranicama, a vas očito golica sud partije.
Gospođa zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo, gospođa Antičević je u svojoj raspravi par puta ponovila jednu te istu neistinu da državna tijela ne daju pravo na informaciju, te je spomenula jučerašnji aktualni sat. To nije točno apsolutno se daju informacije, pogotovo ona pitanja koja su postavljena ovdje na aktualnom satu. Gospođo Antičević, govorite da niste dobili informaciju koliko je primljeno novo zaposlenih u državna tijela, vi ste dobili tu informaciju, to nije točno i hoćete to izvrnuti, ali mi vas pitamo da vam kažete da u Zagrebačkom holdingu imate zaposlene na 1000 ljudi koji nisu ni prag nisu prešli tog Holdinga i da ni jedan zaposleni u Holdingu nije član SDP-a, svi su mahom članovi SDP-a, o tome šutite.
Sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju 10 minuta. Gospodin zastupnik Josip Leko. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Gordan Maras, ista sudbina, gubi pravo na riječ. Što dijeli i gospodin zastupnik Igor Dragovan, također ista sudbina. Gospođa zastupnica Mirela Holy. I ona nažalost ulazi u kvotu onih koji dijele sudbinu onih koji gube riječ. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Isto gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Arsen Bauk isti slučaj. Gospođa zastupnica Ana Lovrin. Isti slučaj kao i svi prethodni. Gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Pa evo ja se želim u nekoliko riječi osvrnuti na ovo izvješće posebno stoga što pravo na pristup informacijama jest pravo koje spada u osnovnu kategoriju ljudskih prava. Zaštićeno je Konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, Konvencijom o pristupu informacijama, mnogim međunarodnim ugovorima i odredbama Ustava Republike Hrvatske. Gotovo sve zemlje u tranziciji, većina zemalja Europe preko 60 zemalja svijeta u posljednjih desetak godina usvojile su zakone koji njihovim građanima omogućuju pravo na pristup službenim informacijama. U Hrvatskoj pravo na građana na traženje i dobivanje informacije, kao i obavezu tijela javne vlasti za omogućavanja pristupa traženoj informaciji, normativno je regulirano 2003. godine donošenjem Zakona o pravu na pristup informacijama. Ujedno slažem se sa svim onima koji su to posebno apostrofirali, da taj zakon ima važnu ulogu u borbi protiv korupcije, te također ima važnu ulogu u demokratizaciji društva. Popis tijela javne vlasti za 2009. godinu nabraja gotovo 4 tisuće različitih tijela javne vlasti, grupiranih u nekoliko kategorija. Službeno izvješće za 2009. godinu navodi kako je samo 688 tijela javne vlasti poštovalo zakonsku odredbu i dostavilo podatke o provedbi Zakona o pravo na pristup informacijama Ministarstvu uprave. U odnosu na 2008. godinu to je manji broj tijela. S obzirom da je u 2008. godini 748 tijela javne vlasti dostavilo svoje podatke tadašnjem Središnjem državnu uredu za upravu. Dakle, ovo službeno izvješće koje mi danas razmatramo temelji se na podacima dostavljenim od manje od jedne četvrtine tijela javne vlasti. A mislim da je posebno zabrinjavajuće da tijela koja nisu poslala svoje podatka uključuju županije, gradove i općine. Utvrđeno je čak da 44,62% tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave nisu dostavile izvješća o provedbi zakona za 2009. godinu i mislim da je to dosta zabrinjavajući podatak, te se s pravom na mnogim odborima koji su u Hrvatskom saboru raspravljali o ovom izvješću postavljalo i pitanje, može li Ministarstvo uprave nekim određenim mehanizmima doista kroz suradnju sa općinama, gradovima i županijama doći do tih izvješća ili u suprotnom poduzeti određene mjere koje bi za sljedeću godinu općine, gradovi i županije upozorile ili natjerale da ta izvješća dostave. Jer smatram da je nedopustivo da pojedine jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ignoriraju i zakon i Ministarstvo uprave ali i Hrvatski sabor kao najviše zakonodavno tijelo. Vidljivo je iz izvješća neka tijela javne vlasti ne znaju i ne razumiju što je pravo na pristup informacijama niti ne razumiju što je doista informacija, pa bi u tom smislu apelirala da se možda od Ministarstva uprave održe neke radionice na kojima bi se protumačilo čelnicima uprava javnih vlasti što doista informacija podrazumijeva i što doista pravo na pristup informacijama podrazumijeva. Primjerice, prisustvovanje građana javnim sjednica lokalnih predstavničkih tijela nije informacija sukladno Zakonu o pravu na pristup informacija, već je to javnost rada lokalne i područne samouprave sukladno Zakonu o lokalne i područne (regionalne) samoupravi. Nadalje, sama preslika nekog izvješća tijela javne vlasti koja nije označeno kao tajno jest dostupna informacija a podnositelj zahtjeva ne mora znati koje točno informacije sadrži takvo izvješće i pozivati se na njih u svom zahtjevu. Ja sam primjerice kao zastupnica dobila niz primjedbi nevladinih udruga, građana koji nisu mogli ostvariti pristup informacijama. Riječ je spomenut ću samo nekoliko primjera. Županije koje također ni vama nisu dostavile izvješće, jer druge primjere zastupnici mogu sami pročitati u izvješću. Naime, meni se obratio Hrvatski seljački savez koji djeluje na području Sisačko-moslavačke županije. Obavijestio me je da je zatražio od županijske uprave informaciju o isplati potpora u poljoprivredi za 2009. godinu, da su se pozvali na Zakon o pravu na pristup informacijama, a na temelju obavijesti seljaka obiteljskih gospodarstava i zadruga i udruga smatraju da županijska uprava nije postupila sukladno odluci Županijske skupštine Sisačko-moslavačke županije i nije isplatila potpore kao što je to bilo predviđeno županijskim proračunom. Naime, potpore su smanjenje rebalansom sa 7,2 milijuna kuna na 4,7 milijuna kuna u Sisačko-moslavačkoj županiji, ali ni taj umanjeni odnos potpora u poljoprivredi nije isplaćen poljoprivrednim proizvođačima, što je naravno veliki problem za njihovo daljnje funkcioniranje i opstanak obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava u Sisačko-moslavačkoj županiji. Danas ni meni kao vijećnici u Sisačko-moslavačkoj županiji nije poznato zbog čega te potpore u poljoprivredi nisu isplaćene u potpunosti te prema kojim kriterijima je iznos isplate nekima umanjen za 10% nekima za 50%, a nekima nažalost za 80% što smatram da nije samo kršenje ovog zakona o kojem danas govorimo već je kršenje zakona i o izvršenju proračuna, ali i o odredbi javnog natječaja. Gdje je taj novac namijenjen poljoprivrednicima završio, to nitko ne zna. Ili pak pritužbe koje su došle od strane oporbenih vijećnika u općini … [[Govornica se ne razumije.]] rad lokalne uprave koja im uskraćuje informacije, primjerice o inventaru općine, o uplati komunalnih naknada koje uplaćuju poduzeća na račun općine za razvoj tog područja, o popisu građana koji imaju pravo na ogrjev i slične informacije koje čelništvo te općine proglašava službenom tajnom i svaki podatak koji zatraže vijećnici dobivaju odgovor da je riječ o službenoj tajni. Tako da mi se čini da ustvari i ovi podaci i postotci koje smo danas dobili u okviru ovog izvješća su odraz stanja na terenu. Mogu se složit sa vama, državni tajniče, da se puno informacija danas doista objavljuje i na Internet stranicama, da one jesu dostupne, ali naš zakon je tu poprilično jasan. Ukoliko građanin, udruga, zadruga ili bilo koja organizacija zatraži informaciju tijela javne vlasti, a ta informacija ne spada u službenu tajnu, dužnost je u zakonskom roku dostaviti informaciju. Vidimo evo iz ovih primjera koje sam ja navela, ali i koje smo mogli pročitati u vašem izvješću, da tome i nije baš uvijek slučaj. Stoga mislim da doista Ministarstvo uprave ima pune ruke posla kako bi to stanje na terenu kod neodgovornih čelnika, uprava javne vlasti dovelo u red. Moram reći da kad pogledam ovo izvješće svakako treba istaknuti da je poboljšano u odnosu na prijašnje izvješće, da ste uvažili primjedbe koje su izrečene u Hrvatskom saboru jer je poboljšano u smislu metodologije, prikupljanja podataka i obrade pitanja koje su tijela javne vlasti bila dužna odgovoriti. Informacije su također u većoj mjeri strukturirane, jednako prikazane. Izvješće sadrži dodatna poglavlja o primjerima dobre prakse te o poteškoćama primjene samog zakona, kao i preporukama za daljnje unapređenje Zakona o pravu na pristup informacijama. No želim istaknuti još jednom na kraju da ozbiljnim problemom smatram činjenicu da ¾ tijela javnih vlasti nisu dostavile Izvješća o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama što opravdano izaziva sumnju kod građana da nešto prikrivaju. I moje je pitanje da li Ministarstvo uprave može poduzeti određene mjere kako se to više ne bi ponavljalo, odnosno kako bi se doista temeljem ovog zakona informacije učinile dostupne i javnosti i građanima kad ih oni zatraže. Hvala lijepo.
Hvala. Prekidam sjednicu. Nastavak u 15 sati. Na redu je gospođa zastupnica Sunčana Glavak, Suzana Bilić Vardić, Marija Lugarić.
Kolegice i kolege, predstavnici Vlade predlažem da nastavimo sa popodnevnim zasjedanjem, odnosno pojedinačnom raspravom. Za raspravu se prijavila uvažena kolegica Sunčana Glavak. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Nekoliko riječi o podacima i analizama koje je eto učinjeno sukladno Zakonu o pravu na pristup informacijama za 2009. godinu. Utvrđuje se napredak odmah na samom početku. Želim to naglasiti u ostvarivanju prava na pristup informacijama o čemu naravno govori i brojka ili postotak od 91% podnesenih zahtjeva. 91% je dakle usvojen. Postupanje po zahtjevima za ostvarivanje prava na pristup informacijama ukazuje i na sve veću otvorenost tijela javne vlasti u komuniciranju sa ovlaštenicima prava na informaciju što je i pokazatelj ostvarivanja pozitivnih ciljeva i svrhe zakona. Sukladno načelima otvorenosti i javnosti rada tijela javne vlasti građanima Republike Hrvatske, dakle svakom od nas i cjelokupnoj javnosti omogućen je pristup javnoj upravi i svim za njih relevantnim informacijama. Naravno u informatičkom dobu možete sve to pogledati i na internet stranici moja uprava i tamo je dostupan čitav niz podataka. U svrhu provedbe zakonske odredbe koja se odnosi na obvezu donošenja odluke o određivanju službene osobe mjerodavne za rješavanje, ostvarivanja prava na pristup informacijama. Tijekom prošle godine prikupljeni su i podaci o imenovanju takvih osoba u tijelima državne uprave i tijelima jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave i o odlukama o ustrojavanju kataloga informacija iz kojih je vidljivo naravno što su građani pitali, što je javnost željela znati i kako se postupalo sa tim upitima. U odnosu na zakonsku ovlast provedbe nadzora u primjeni zakona Ministarstvo uprave nema identične ovlasti poduzimanja mjera što mislim da je važno istaknuti i razlozima tijelima javne vlasti koja ne podliježu pod upravni nadzor utvrđen propisima o sustavu državne uprave i lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. Bilo je dosta riječi o javnosti rada tijela državne uprave, pa ću se samo osvrnuti s obzirom da sam do srpnja prošle godine bila službenik za informiranje Vlade Republike Hrvatske na javnost rada Vlade, jer upravo govorimo eto i za o 2009. godini, pa tako ću samo spomenuti što se tiče onog o čemu mnogi govore otvorene ili zatvorene sjednice Vlade, dakle reći ću, navest ću nekoliko primjera. Primjerice u zemljama u okruženju u Bugarskoj su zatvorene i otvorene, a o tome odluku donosi odnosno predlaže ministarstvo odnosno podnositelj prijedloga o kojem se na sjednici treba raspravljati. Primjerice Portugal ima isključivo zatvorene sjednice Vlade. Plenarne sjednice jedino su otvorene. Austrija ima zatvorene sjednice Vlade osim povodom nacionalnih blagdana. To je ono što mi nazivamo svečane sjednice. Dakle, ni u Austriji nema otvorenih sjednica Vlade za javnost. U Italiji su javne, ali u određenim slučajevima zatvorene, a o tome odlučuje predsjednik Vijeća ministara. Što se tiče informacija koje isto tako javnost zanima u odnosu na rad Vlade objavljivanje i najava dnevnog reda. Primjerice u Danskoj i Španjolskoj ih nema. Nema ih na Cipru, nema ih u Irskoj, nema ih na Malti, u Ujedinjenom Kraljevstvu, u Austriji. Sama prenosi sažetke i to državna agencija. Nema ih u Švicarskoj, Norveškoj itd. Nakon sjednice objavljuje se dnevni red, primjerice u Danskoj i to na konferenciji za tisak. U Islandu samo popis biranih točaka, a na web stranicama isključivo na web stranicama u Belgiji, Luxembourgu, Češkoj, Estoniji, Finskoj, Njemačkoj, Slovačkoj i Sloveniji. Dakle, sve ovo ukazuje na rad, odnosno javnost zemalja u našem okruženju pa i nešto šire i možemo reći sukladno tome da je rad Vlade Republike Hrvatske u odnosu na sve ovo izrečeno vrlo transparentan. Osim toga, od uvođenja zakona moramo reći isto tako da se sve što se događa u Vladi objavljuje na internetskim stranicama, da je do nedavno i postojalo službeno glasilo Vlade Republike Hrvatske gdje se isto tako to sve objavljuje. I naravno tu je i Ured za odnose s javnošću u kojem se mogu dobiti sve relevantne informacije. Zaključci sa sjednica, ono što se uvijek propitkuje što se događalo ili što se nije ili je li se nešto zatajilo. Zaključci sa sjednica Vlada ne objavljuju se primjerice u Irskoj, Ujedinjenom Kraljevstvu, Švicarskoj a djelomično se samo objavljuje primjerice u Mađarskoj, Španjolskoj, Austriji, Grčkoj, Italiji, Portugalu, Estoniji, Islandu i Norveškoj te Bugarskoj. Informiranje o javnosti je pa mogu reći slično kao što je to kod nas. Dakle, na konferencijama za tisa, zatim priopćenjima za javnost, web stranicama ili službenim glasilima. Priopćenja za javnost odnose se na Litvu, Nizozemsku, Švedsku, Belgiju, Norvešku, Estoniju i to primjerice u nekim zemljama se sa zaključaka sa sjednica javlja samo glasnogovornik Vlade ili resorni ministar po točki koja je određena da je bila najbitnija primjerice za tu sjednicu, a nikako ne o svim točkama. Malo ću se osvrnuti na Rumunjsku gdje recimo o informiranju javnosti odlučuju članovi Vlade, sudionici sjednica ovisno o temama. Dakle, različito je ali ono što mi želimo reći za Hrvatsku, konkretno za sjednice Vlade to su otvoreni i zatvoreni dio. Dnevni red objavljuje se na web stranicama Vlade neposredno prije početka sjednice. Zaključci otvoreni dio onaj koji nazivamo javni odluke, uredbe i zaključci objavljuju se neposredno nakon sjednice. Dakle, nekoliko minuta nakon što je sjednica završila, a o tome smo često razgovarali i sa predstavnicima nevladinih udruga koji koriste web stranice i na taj način se informiraju o radu Vlade. I zatvoreni dio javnost informira putem priopćenja Ureda za odnose sa javnošću Vlade Republike Hrvatske nakon sjednice. Dakle, mogu reći da je dosta toga učinjeno od one 2004. godine kada je zakon stupio na snagu. Naravno da kao i svaki, pa tako i ovaj zakon je živo tijelo i podležan je dopunama i izmjenama, pa tako pohvaljujem Ministarstvo uprave i njihovu mjeru za izradu, odnosno izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama. Sigurna sam to će i državni tajnik vjerujem i potvrditi da su surađivali sa nevladinim udrugama posebno sa GONG-om koji se godinama bavi ovom problematikom. I vjerujem da će Ministarstvo uprave i u vremenu koje je pred nama kontinuirano pratiti provedbu Zakona o pravu na pristup informacijama i o tome redovito izvješćivati javnost, jer naravno svi oni koji rade u javnim službama dužni su i odgovorni za svoj rad davati informacije bez bilo kakvih ograničenja, informacije moraju biti dostupne i biti pravilo a ne neka iznimka kada pitamo da li se do neke informacije može doći. Za kraj, čulo se i ovdje, naravno da tijela koja ne ispunjavanju zakonsku obvezu, trebali bi to činiti i vjerujem da će biti i tu puno stroži nadzor i da će se te negativnosti ukloniti i naravno pozdravljam i inicijativu GONG-a koja svojim akcijama pokušava približiti našoj javnosti način na koji se može doći do informacija. Naravno podržat ću ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo prijavljene dvije replike. Najprije kolegica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovana kolegice Glavak, dobro je da ste nas malo informirali o tome kakva je praksa u drugim zemljama, međutim ja bih sad htjela upozoriti da mi raspravljamo u Hrvatskoj i o tome da ovaj zakon, Zakon o pravu na pristup informacijama obvezuje tijela javne vlasti, da se ponašaju u skladu sa odredbama tog zakona. I na žalost ja za razliku od vas ne mogu biti zadovoljna sa provedbom ovog zakona i konstanti pad broja upita od strane građana koje možemo vidjeti iz izvješća u izvješća tako da jedno izvješće nalikuje drugom kao jaje jajetu ili kao da je klonirano, mislim da ukazuju na nekoliko vrlo uznemirujućih činjenica a to je da na žalost tijela javne vlasti i prvenstveno znači vladajući koalicijski partneri provode već nekoliko godina smišljenu politiku zatvaranja tijela javne vlasti od građana, od medija i zainteresirane javnosti, zbog svijesti o tome da neće dobiti informaciju koju žele i priželjkuju građani više i ne postavljaju, ne obraćaju se tijelima javne vlasti, što sugerira naravno na veliku, na netransparentnost rada vlasti. S obzirom na to da vladajući smatraju da je ovaj zakon nevažan i besmislen dokument čelnici tijela javne vlasti marginaliziraju i opstruiraju provedbu ovog zakona, a takvu marginalizaciju zakona od strane vladajuće politike općenito govoreći u vlastitoj organizaciji prepoznaju i službenici koji su zaduženi znači kao osobe dužne da odrađuju ovaj posao, pa taj posao odrađuju aljkavo. Ja bih i ovaj puta upozorila da je svaki upit koji se podnosi od strane građana ili medija treba biti tretiran kao upit sukladan Zakon o pravu na pristup informacijama, te se trebaju zabilježiti svi upiti mejlom, telefonom i slično što se u većini slučajeva ne provodi, odnosno zabilježe se samo oni slučajevi kada se građani ili mediji direktno pozivaju na odredbe Zakona o pravu na pristup informacijama, što je na neki način zaobilaženje zakona. I mislim da na to treba, o tome treba voditi računa.
Hvala lijepa. Vrijeme je isteklo. Odgovor na repliku, kolega Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Holy, žao mi je što generalizirate način rada službenika za informiranje, jer kao što sam rekla i ja sam obavljala taj posao do prošle godine, moram reći da nikako nismo bili indiferentni prema bilo kojem upitu i štoviše naravno građani moraju sukladno zakonu postaviti, odnosno bilo tko osim novinarskih upita naravno, moraju postaviti sukladno Zakonu o pravu na pristup informacijama svoj upit. Ako i ne bi oni to učinili, mi smo bili dužni, odnosno ja kao službenik za informiranje uputiti ih na koji način to moraju učiniti. Ja vjerujem da i ovo vrijeme koje je iza nas, jer čuli smo da je bila provedena i edukacija i ne mogu biti skeptična, želim vjerovati u to da će ljudi naučiti raditi, da će ljudi voditi katalog informacije i da će na pravi način zabilježiti informacije. Pozivamo se na brojke otprije 6 godina ili prvog izvješća. Moram ipak reći da smo malo napredovali, dakle i na web stranicama pojedinih ministarstava ili tijela javne vlasti se objavljuju informacije, pa možda i nema iz tog razloga toliko upita u pisanom obliku ili nekom drugom ili telefonskom izjavom za koju morate i napraviti zapisnik inače, ako ide telefonom i ovjeriti ga i sve to znate. Što se tiče drugih razina čuli smo i ja sam to isto tako rekla, tu ste u pravu, složit ću se s vama, da svi trebaju poštovati zakon i provoditi ga.
Hvala lijepo. I druga je replika uvaženi kolega Lesar. Izvolite.
Kolegice Glavak, spomenuli ste ono što sam ja i prošle godine prilikom rasprave o izvješću tvrdio da će očito trebati mijenjati ovlasti Ministarstva uprave u zakonu, ja vas u tome podržavam, a kao dokaz jedno pismo koje nije imaginarno, a kasnije ću ga predat i državnom tajniku. Što to znači? Strana 14 i 15 izvješća gospodine državni tajniče Ministarstva unutarnjih poslova, dali su vama podatke a vi ste ga napisali u izvještaj, da su imali 7 zahtjeva koje su odbili. Slučaj broj 2, opis MK iz Zagreba, žalba je odbijena, i na kraju konstatacija svi primljeni zahtjevi riješeni su u zakonom propisanom roku. Taj MK se meni obratio pismom u kojem piše da je žalbu podnio 17. lipnja 2009., da je žalba riješena 29. srpnja, a njemu dostavljeno rješenje 8. rujna 2009., što je jedno i drugo izvan zakonom propisanih rokova. U međuvremenu je upravni sud usvojio njegovu žalbu, usvojio i do današnjeg dana Ministarstvo unutarnjih poslova nije postupilo po rješenju upravnog suda. Doista trebamo proširiti ovlasti Ministarstva uprave, kako bi između ostalog imali ovlasti ne samo prikupljati i raditi zbirne podatke koje vam druga tijela državne vlasti daju, nego i kontrolirati njihovu točnost, jer je Ministarstvo unutarnjih poslova strana 14 i 15 ne odgovaraju istini. Dat ću vam dokaz čovjeka, možete ga, ima njegov kontakt i broj telefona, i mail adresa, provjeriti da li su navodi točni.
Hvala lijepo. To će tajnik uzeti pa će vidjeti o čemu se radi, a mi sa raspravom idemo dalje. Sljedeća se prijavila uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću odmah na početku reći da ću podržati izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2009. godinu koje Vlada Republike Hrvatske sukladno odredbama Zakona o pravu na pristup informacijama dostavila ovom Visokom domu na raspravu i usvajanje. Dostavljeno izvješće temelji se na zakonu od svega 30-ak članaka koje je Hrvatski sabor donio prije 6,5 godina, 2003., pa je 6 po redu izvješće koje od prošle godine evo Ministarstvo uprave tijelo zaduženo za nadzor nad provođenjem Zakona o pravu na pristup informacijama i zaduženo za podnošenje objedinjenog izvješća o provedbi ovoga zakona Vladi RH do 28. veljače za prethodnu godinu, a Vlada Saboru do 31. ožujka što je ovdje i slučaj pa onda samo pohvaljujem i ističem, a neću više hvaliti, ističem samo da su ispoštovani zakonski rokovi sukladno odredbama ovoga zakona. Pravo na dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedna je od temeljnih ljudskih prava koja je zaštićena Europskom konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama kao i Konvencijom o pristupu informacijama, međunarodnim ugovorima i odredbama Ustava RH. Zakonom o pravu na pristup informacijama osigurava se građanima pravo na pristup informacijama tijela javne vlasti koja su dužna ustrojiti katalog informacija koje posjeduju, kojima raspolažu ili ih nadziru te osigurati pravo na pristup takvim informacijama. Sva tijela javne vlasti dužna su Ministarstvu uprave dostaviti izvješće o provedbi zakona na temelju podataka sadržanih u katalogu informacija za prethodnu godinu najkasnije do 31. siječnja. Kako su ažurna tijela javne vlasti vidi se u izvješću iz kojega je ured pokazao koliko je za prošlu godinu tijela javne vlasti dostavio, odnosno koliko nije i što cijelo vrijeme, odnosno ovo nije prvo takvo izvješće koje izaziva prijepor kod nas ovdje u raspravama je li ovo cjelovito izvješće? Ja smatram da je cjelovito. I odgovorit ću zašto. Ministarstvo, odnosno Vlada je objedinila ono što je dostavilo. Činjenica je da u dosadašnjem zakonu koji je očito sazrio za izmjene i dopune o kojima je govorio i državni tajnik, a koje su na kraju krajeva zacrtane i u dokumentu koji smo ovdje donijeli prije 2 godine, a radi se o Strategiji suzbijanja korupcije u kojem su u poglavlju 5. Sprečavanje korupcije, pravo na pristup informacijama zadali smo ciljeve poboljšati provedbu prava na pristup informacijama jasno propisati iznimke od općeg pravila na pristup informacijama, kao što su zaštićeni podaci s oznakom tajnosti te osobni podaci, a kako smo i usvojili ove godine negdje za drugi kvartal, državni tajniče ispravite me ako nije točno, Vlada je predložila, a Sabor prihvatio, dakle usvojio da će doći na red izmjene i dopune ovoga zakona u kojem će se ne samo uskladiti sa pravnim stečevinama EU, odnosno sa europskim zakonodavstvom nego smatram da će biti to dobra prigoda da se i sve ove primjedbe o kojima zastupnici iz godine u godinu govore kad se radi, kad govorimo o ovome izvješću o provedbi Zakona o pravu na informaciju govori da će biti sadržane u ovim izmjenama i dopunama zakona. Prema tome ja smatram da je ovo izvješće cjelovito. Vlada nije mogla dostaviti drugo osim onoga što su tijela javne vlasti dostavile. Vlada je ispoštovala i onu odluku da je u "Narodnim novinama" do 31. siječnja 2009. godine utvrdila koja su to tijela javne vlasti. Međutim, taman od nekih 200-ak popisa koji se na popisu nalaze, GONG, oporba a pa i svi mi dođemo ako hoćemo malo računati do nekih očito 4 tisuće takvih tijela. I možda pa imamo i u izvješću veterinarske stanice i ambulante. Ako su i one obveznice, odnosno obveznici, a jesu jer imaju neka tijela, imaju neke javne oblasti obavljaju, dužni podnijeti Ministarstvu uprave izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama onda nam je jasno da nikada nećemo dobiti, nikada nećemo moći zadovoljiti da svi sa toga popisa ta izvješća dostave. Tako savršeni nismo i mislim da nema takvih primjera u svijetu. Međutim, zalažem se za ono da u sljedećim izvješćima ma kakve bile izmjene i dopune zakona da Ministarstvo uprave jasno kaže koji je broj obveznika podnošenja ovoga izvješća, prvo Ministarstvu uprave, a onda Vladi pa nama, pa ovdje u Sabor. Da se zna koji je to broj, jasno utvrđeni broj, koliko je ispunilo tu obvezu, a koliko nije. Da je izvješće cjelovito, pa evo ako ćemo samo o velikim gradovima, dakle gradovima koji su preko 35 tisuća stanovnika, od takvih 16 gradova dostavilo ih je 12. Dakle, reprezentativan uzorak, ali ja ću reći koji nisu dostavili. Nije dostavio recimo grad Split, drugi po veličini grad u RH. Nije dostavio Šibenik, nije dostavio Samobor i ono na što nisam ponosna nije dostavio ni grad iz kojega ja dolazim, odnosno uprava, gradonačelnik grada Slavonskoga Broda. Dobro, gradonačelniku grada Slavonskoga Broda to nije jedini propust u radu, ali evo, od 16 velikih gradova samo 4 nisu dostavila. Ako uvažimo sve ono što je iznijeto kod velikoga broja općina koje postoje u RH od kojih neke nemaju dovoljan broj zaposlenika, a niti fiskalnih kapaciteta da zaposle osobe koje bi trebale raditi poslove službenika zaduženog za informiranje onda možemo to i prihvatiti, ali ne možemo prihvatiti za županije i za gradove da ne ispoštuju ove odluke. I da ne duljim, podržat ću ovo izvješće i očekujem da, ako ne do kraja ovoga zasjedanja, a ono u jesenskom zasjedanju pred nama ovdje budu izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama. Hvala lijepa.
Hvala kolegice. Za repliku se prijavio uvaženi kolega Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice ja se slažem sa najvećim dijelom onog što ste rekli, ali repliciram vezano uz onaj dio vašeg izlaganja gdje ste govorili o tome da li je izvješće cjelovito ili nije, koji su gradovi dostavili, koji nisu. To je važno, o tome možemo sigurno satima raspravljati, međutim mislim da smo premalo posvetili pažnje onome što smo postigli kroz ovaj zakon. Cilj je u svakom demokratskom društvu da se na ovaj način osigura jedan vrlo značajan kontrolni mehanizam građana kamo završava njegov poreski novac, kako rade oni koji su plaćeni tim poreskim novcem, koje su posljedice njihovih odluka. To je ono najvažnije. Ako u Hrvatskoj, a svi smo se složili zadnjih nekoliko mjeseci milijarde gubimo kroz korupciju, kroz usmjeravanje novca prema pogrešnim projektima, pogrešnim ljudima na pogrešan način onda sigurno i vi i ja imamo u Hrvatskoj još puno, puno posla pred nama. Nismo dovoljno govorili o tome da nismo postigli sve ono što smo trebali postići kroz primjenu ovog Zakona, a vjerujte a nismo postigli puno. Zato velim, morali bi uvijek gledati koji bi nam bio krajnji cilj i da li smo i koliko se približili tom cilju.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku kolegica Bilić VArdić.
Hvala lijepo. Poštovani kolega, ja sam i sama iznijela da je Vlada i Sabor, odnosno da je ovaj Dom u svom dokumentu strategija borbe protiv korupcije, upravo ovo o čemu ste vi govorili. Je li postignut taj cilj, pa da je postignut i nikada neće biti do kraja postignut, ali mislim da je ova primjena ovog Zakona u ovih 6,5 godina pokazala pojačanu transparentnost rada, da je u međuvremenu se dogodila veća transparentnost rada tijela državne sa javnim ovlastima, i da posla na ovome o čemu ste vi govorili nikada neće nestati niti nama, niti mi ne smijemo izgubiti snagu i volju da se u tome segmentu zauzimamo svi zajedno, u čemu najbolje svjedoči i u čemu prednjači predsjednica Vlade gospođa Jadranka Kosor.
Hvala. Dalje se za raspravu prijavila uvažena kolegica Marija Lugarić izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Možda da započnem tamo o čemu je kolegica Bilić VArdić govorila. Suprotno njezinog mišljenja ukoliko više od 50% obveznika podnošenja zapravo ovih tijela javnih vlasti koje su dužne davati informacije građanima, ne podnese izvješće, o tome kako su provodili zakon, mislim da Izvješće nije potpuno, da ne oslikava pravo stanje stvari, jer čak niti ovim podacima koje imamo mislim da možemo biti zadovoljni, a onda si možete misliti kako pravo na pristup na informacijama odnose oni koji čak niti Vladi nisu htjeli poslati izvješće što oni rade po zakonu. Oni ignoriraju Vladu Republike Hrvatske, mislite da trče građanima davati informacije. Kao prvo, izvješće kao takvo je nepotpuno, to nitko ne krije, to nije krivnja Vlade, to je krivnja tijela javnih vlasti, međutim, govori nam o tome da zapravo pravo na pristup informacijama osim deklarativnog zapravo stvarno nije zaživjelo kod tijela javnih vlasti u Republici Hrvatskoj. Drugo, mislim da nije baš tu Ministarstvo uprave potpuno bespomoćno kako nam se pokušava prikazati. U Zakonu o pravu na pristup informacijama je utvrđeno da je Ministarstvo uprave dužno provoditi nadzor nad provedbom Zakona. Ja pitam i voljela bih gospodine državni tajniče na to dobiti odgovor što ste vi učinili da natjerate ova tijela javne vlasti koja uporno ignoriraju i vas a onda vjerujem i sve druge građane zapravo ispunjavaju svoje obveze iz Zakona. Jeste li i na koji način primijenili mogućnosti koje vam daje Zakon o upravnoj inspekciji, jesu li te općine, gradovi, razne te institucije iz onih tijela javne vlasti temeljem tog zakona dobili kakve kazne. Jeste li ih opomenuli? Jeste li objavili u Narodnim novinama, ono stup sramote, neće surađivati s ljudima. Na svojim web stranicama jeste li to objavili, ja mislim da ipak postoji više ili manje represivnih ili pedagoških metoda koje bi se mogle natjerati barem neke od njih, da skinete ljagu sa svog imena, jer ovako ispadate vi odgovorni. Druga stvar o kojoj želim govoriti temeljem ovog Izvješća je zapravo primjena članka 20. Zakona o pravu na pristup informacijama. Ja bih molila da u svim budućim izvješćima koji dolaze ovdje u Hrvatski sabor bude i osvrt na primjenu članka 20. zakona o pravu na pristup informacijama. O čemu se kolegice i kolege, u Zakonu u članku 20. radi? Članak 20. govori da neovisno o pojedinačnim zahtjevima u kojima se traži ostvarivanje prava na pristup informacijama tijela javne vlasti su obvezna i sama zapravo objavljivati informacije koje posjeduje. Sada kaže tu u Zakonu što je to posebno. To je posebno primjerice informacije o radu uključujući podatke o aktivnostima, organizaciji, troškovima i izvorima financiranja, ja vas molim kolegice i kolege koje ministarstvo to radi. Ili recimo informacija o podnesenim zahtjevima, predstavkama, peticijama, prijedlozima kao i drugim aktivnostima koje su korisnici poduzeli prema tijelu javne vlasti. Koje ministarstvo to radi, radi li to Vlada, radi li to Hrvatski sabor. Objavljuje li Hrvatski sabor, evo recimo mišljenje jučerašnjeg GONG-a i Transparency internationala i zelene akcije o Zakonu o golfu, koristeći ovaj Zakon to mora objaviti. Hrvatski sabor sam po sebi. Jer je obveznik prava na pristup informacijama. Mene gospodine državni tajniče posebno zanima kako se koristi stavak 2. tog članka 20. Kolegice i kolege naime taj stavak kaže "tijela javne vlasti u čijoj je nadležnosti izrada nacrta zakona i podzakonskih akata dužna su objavljivati nacrte tih akata i omogućiti ovlaštenicima da se u primjerenom roku o njima očituju. Nacrti zakona i podzakonskih akata pisana očitovanja korisnika i konačni prijedlozi navedenih akata objavljuju se ili u javnom glasilu ili na web stranicama. Vlada danas ima sjednicu, ne želi dok sjednica nije gotova objaviti akte o kojima se raspravljaju, ovdje se govori da se moraju objaviti nacrti, da mora na taj način biti provedena rasprava, da se sve ono što je kao produkt te rasprave i sva ona mišljenja bila rečena da se također mora objaviti a mi donosimo zakone da mi koji zapravo direktno sudjelujemo u donošenju zakona o njima znamo, ne znamo apsolutno ništa dok nam ovdje ne dođu. Pa Vlada taji od Sabora, te informacije. A kamoli da bi one morale biti dostupne široj javnosti kao što je to propisano u Zakonu i da bi zapravo oni koji su zainteresirani u toj raspravi mogli sudjelovati. Zato nam se događaju stvari da imamo propise u kojima cijela struka kada dođe kada već bude prekasno za njihovu primjenu bruji da su neprovedivi da ne valjaju i mi onda nakon nekoliko mjeseci pokušaj primjene mijenjamo. Stoga ja gospodine državni tajniče ja lijepo molim da ubuduće u ovim Izvješćima da bude da tako kažem izvješće o tome kako se provodi članak 20. Zakona, odnosno da vi kao Ministarstvo uprave koje je nadležno provoditi nadzor nad primjenom ovog Zakona vodite računa i o tome. Krenuvši od Vlade, ministarstava, Sabora pa onda i dalje ostalih tijela javne vlasti. I gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, na samom kraju ove rasprave imam pitanje i za vas. Naime, po našem Poslovniku vi nama trebate davati obavijesti i objašnjenja, mene zanima kako mi uopće o ovoj točki raspravljamo ovdje u Hrvatskom saboru. Naime, o ovom Izvješću nije raspravio matični Odbor, a bez mišljenja matičnog Odbora mi o tome uopće ne možemo raspravljati. To govori s jedne strane o tome da nama do obveza i do propisa ili nije stalo ili da volimo s njima više ili manje manipulirati odnosno ono što zainteresirana javnost, stručna javnost ili bilo koja druga javnost zapravo se nas zapravo više manje niti ne tiče, nego eto moramo ispuniti nekakve kriterije nekakve demokratske standarde pa smo to napravili, a da zapravo do toga nije isuviše niti stalo. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Ono što sam ja dužan i što mogu pojasniti to je da smo dnevni red utvrdili na zajedničkom sastanku predsjedništva Sabora i predsjednika svih klubova. Da je prije otvaranja rasprave o ovoj točci dostavljena, imate i zapisnik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnosti i izvješće ste primili. A budući je to odbor koji bi trebao voditi brigu i o radu drugih odbora i ... je griješiti možda od drugih ali bih onda priznao svoju grešku da je zapravo greškom proglasio sebe matičnim odborom. Ali sve je to učinjeno u trenutku dok je rasprava već počela. Prema tome, sigurno je da treba voditi više računa, ali očito je da su ovakve greške moguće iako kolega Ostojić uvijek nastoji sve dvostruko ili dva puta provjeriti. Imamo jednu prijavu za repliku, kolega Dorić. Izvolite.
Kolegice Lugarić podsjetili ste me sa vašim izlaganjem na nešto što sa zaboravio ranije reći. Naime, rekli ste da čak ni gradovi ni općine ispunjavaju svoju zakonsku obvezu, da to ne rade ministarstva, to ne radimo mi u Saboru glede jasno ove materije. Ali ću vam reći da sam bio u vrlo neugodnoj situaciji prije 6 mjeseci kada sam kao predstavnik Vijeća Europe, parlamentarna skupština me je delegirala da ih predstavljam na jednom sastanku ministara zaduženih za lokalnu i regionalnu samoupravu, bilo je to u Nizozemskoj, a razgovaralo se između ostalog i o ovoj temi. Naš ministar Mlakar se nije ni pojavio. Došla je umjesto njega gospođa Mišković, ona nije ni riječi rekla. Prema tome, ne samo da unutar Republike Hrvatske se ponašamo na način da ne poštujemo vlastite zakone, nego li onda kada nas međunarodna zajednica pozove da se očitujemo da sudjelujemo u tom europskom projektu i tada se nismo u stanju ni pojaviti.
Hvala lijepo. Nema potrebe za odgovor za repliku. I posljednja prijava je sudjelovanje u raspravi kao završna riječ u ime Kluba zastupnika SDP-a kolega zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Da počnem sa ovom deklariranom parolom, deklariranim načelom za demokratska društva i za demokratske zemlje. Građani imaju pravo znati, kako to lijepo zvuči i kako to lijepo zavodi građane pa ponekad i zastupnike u Hrvatskom saboru. Dakle, mi imamo Zakon o pravu na pristup informacijama, ali nemamo nezavisno tijelo koje prati regulaciju i provedbu toga zakona. Drugim riječima, u Hrvatskoj oni koji posjeduju informacije koji raspolažu s njima, koji ih klasificiraju odlučuju o tome hoće li te informacije pružiti građanima, ovlaštenicima. Kako mi na tu stvar gledamo, vrlo je zanimljiv primjer jednog od zastupnika hrvatskog Parlamenta koji potražuje da dobije na uvid dokumente i informacije koje se nalaze u ministarstvu. Prije toga da kažem da je Hrvatski sabor, a Hrvatski sabor je predstavničko tijelo građana Republike Hrvatske, a građani imaju pravo znati, a predstavnici hrvatskih građana imaju pravo odlučivati i obvezni su odlučivati i to zamislite dali su nam pravo da odlučujemo o državnom proračunu i o ratu i miru moramo odlučivati. Moramo ostvarivati građanski nadzor nad službama, nad vojskom itd., moramo nadzirati Vladu Republike Hrvatske a onda zastupnik Hrvatskog sabora, zastupnik hrvatskih građana u zakonodavnom tijelu zatraži uvid u informaciju podatke kod ministarstva. I ne dobije te podatke pod izlikom da su klasificirani, da je ministarstvo stavilo oznaku tajnosti, da je ministarstvo, dakle onoga koga Sabor mora nadzirati, odlučuje hoće li tu informaciju dati Saboru i zastupniku. I kada se već pozivam na zakone kao što je Zakon o pristupu informacijama bez kontrole nezavisnog tijela, recimo u Poslovniku kaže "Zastupniku su dostupni svi službeni materijali i dokumenti i podaci koji se pripremaju ili prikupljaju ili trebaju raspravljati u Hrvatskom saboru" ili tako drugačije doći do njih. Međutim, unatoč toga zastupnik ne dobije na uvid podatke i dokumente i obraća se Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav koji svojim zaključkom potvrđuje da ne treba dati, jer ti podaci kao mogu izići vani, jer pretpostavljaju da su zastupnici neodgovorni. A i Ustav i Poslovnik i zakon obvezuje zastupnika da čuva tajnu. E sada mene zanima, tko su čuvari te revolucije o informiranju, ako nije Sabor i ako nisu zastupnici? Tko je to u administraciji, u birokraciji odgovorniji, ovlašteniji da ima te podatke a nema predstavnik naroda građana da o ovdje o njima sazna, vidi i odluči da li treba ih korigirati na temelju njih nešto korigirati ili ne treba. Dakle, mi smo se doveli u situaciju da birokracija kontrolira Sabor a ne obrnuto. Mi smo se doveli u situaciju da državni tajnik, čak i sekretarica kaže ja mislim da bi ovo trebalo biti proglašeno tajnom i kad je tajna zastupnik nema pravo dobiti to. Za mila Boga, pa kako će zastupnik odlučivati o onome što mu je u Ustavu dato da u ime građana Republike odlučuje. Na temelju čega će, zar zastupnika treba pretvoriti u glasačku mašinu i čiju glasačku mašinu? Tko nosi odgovornost, tko je ovdje odgovoran? Svaki zastupnik pojedinačno. Prema tome, vrlo važno je da bi mogli ići naprijed promijeniti zakon, predvidjeti nezavisno tijelo koje će kontrolirati provedbu Zakona o pristupu na informacijama. Pa i kad su informacije klasificirane sve do državne tajne, mora ocijeniti razmjernost zaštite pod državnom tajnom i razmjernost potrebe građani moraju ili imaju pravo znati. A ne onaj koji klasificira da u ime naroda odlučuje je li to narodu dozvoljeno. Dok je pristup informacijama ostavljen izvršnoj vlasti mi ćemo imati probleme da izvršna vlast odlučuje o tome što može znati i Hrvatski sabor. To nije prihvatljivo. Hvala lijepo.
Hvala, kolega. I zaključno, državni tajnik Edmund Miletić. Izvolite, gospodine tajniče.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Obzirom da je danas puno toga rečeno, ja ću vrlo kratko se pokušati osvrnuti na neke navode. Prije nego što počnem želio bih odgovoriti gospodinu zastupniku o sudjelovanju gospodina Mlakara na konferenciji Vijeća Europe. U to vrijeme on je bio na operaciji i to je razlog zašto on nije bio prisutan, obzirom da ste njega prozvali poimence. Danas smo čuli dosta vrlo korisnih ideja o kojima svakako moramo voditi računa prilikom izrade ovoga novoga Zakona o pravu na pristup informacijama, odnosno izmjena i dopuna sadašnjega zakona. Žao mi je što nisu neki kolege zastupnici ovdje koji su u svojim izlaganjima izrazili potrebu donošenja takvoga zakona, odnosno prozvali su ministarstvo vrlo izravno da po tom pitanju ništa ne radi. Vjerojatno ih nije bilo kao ni sada onda kada sam ja imao uvodno izlaganje. Ja sam rekao da je ministarstvo u suradnji sa civilnim udrugama među kojima je najveću ulogu imao GONG kao jedna udruga koja se baš specijalistički bavi ovom ovlasti, da je napravio jedan nacrt zakona u kojem se vodi briga oko svih ovih pitanja, bitnih pitanja i prigovora koji su danas izneseni, i u pogledu osnivanja neovisnoga tijela i u pogledu poboljšanja upravnog postupka i u pogledu propisivanja odgovornosti za one koji ne dostavljaju svoja izvješća pa tako ne mogu onda niti, tako niti Vlada može udovoljiti ovom zahtjevu u cijelosti. Bilo je izneseno vrlo korisnih ideja o tome što bi još trebalo sadržavati, ja se potpuno slažem sa gospođom Lugarić da dodatno treba ubuduće izvješće sadržavati i sve one informacije koje se traže u članku 20. sadašnjega zakona. Ne ulazeći u ocjenu metodološku ili sadržajnu sadašnjega izvješća, dakle ovog predloženoga izvješća, da li je ono potpuno, da li je nepotpuno, ono što je najbitnije u tom izvješću je ono uopće ne uljepšava sadašnje stanje. Ono govori sa konkretnim podacima o sadašnjem stanju stvari. Kakvi se zaključci mogu izvesti iz tih brojki to je sad već stvar rasprave. U svakom slučaju, ono što je u izvješću navedeno da sadašnji zakon treba promijeniti, da zakon koji je donesen 2003. bio je iskorak naprijed u pogledu regulacije ovoga prava, međutim u svojoj dosadašnjoj implementaciji ukazao je na niz nedostataka koje treba popraviti. U ovom novom zakonskom prijedlogu koji su podržale one udruge koje su bile uključene u izradu nacrta zakona predviđa se i odgovornost za ona tijela koja neće dostaviti svoje izvješće. Upravo poštujući ovaj princip javnosti i dostupnosti izrade ovakvih akata, dakle dostupnosti onima na koje se on odnosi, o ovom nacrtu bit će održan jedan veliki okrugli stol. Nakon toga ćemo u vladinu proceduru. To će biti relativno brzo iz razloga što moramo se pridržavati rokova koje smo preuzeli u akcijskim planu o zakonodavnim aktivnostima. Dakle, predlažem da ipak podržite usvajanje ovoga izvješća, a rezultat toga sigurno će biti i promjena sadašnjeg zakona naravno na bolje. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ovime i zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2009. godinu. Podnositelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2009. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova 77 glasova za, 2 suzdržana i 19 protiv.
A budući su se stekli svi uvjeti sada prelazimo na 3. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o javnim cestama, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 538 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog ste primili poštom. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Prema Poslovniku hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i veze i Odbor za ratne veterane. Izvješće sa sjednice odbora smo također primili. Vlada je podnijela amandman koji postaje sastavni dio konačnog prijedlog zakona sukladno članku 169. Poslovnika Sabora. Amandman je podnijela i zastupnica Danica Hursa. Želi li predstavnik predlagatelja ispred Vlade uzeti riječ? Da. Božidar Kalmeta, ministar mora, prometa i infrastrukture. Izvolite, gospodine ministre.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Dozvolite da vam u kratkim crtama mada kao što je rekao gospodin potpredsjednik, dobili ste materijal i obrazloženje, ali da vam obrazložim, ovaj Nacrt prijedloga zakona o izmjenama i dopunama zakona o javnim cestama s Konačnim prijedlogom zakona. Naime u ovim izmjenama Zakona mi mijenjamo neka prava, ili da tako kažem točnije ograničavamo prava koje su do sada imale osobe s invaliditetom. Naime, u vremenima kada je ovaj Zakon donašan tada su bile potpuno drugačije gospodarske prilike, ja ću reći da je u tim vremenima rast bruto-društvenog proizvoda bio 5 ili čak i više, a prošle godine kao što znamo rast bruto-društvenog proizvoda, odnosno pad je bio -5,8. Jasno da u takvim uvjetima se ne može iz proračuna i onda i danas uvijek sve isto i sufinancirati, i ja sada neću govoriti o svim drugim mjerama koje Vlada poduzima i koje će poduzeti kroz svoj gospodarski program koji je Vlada donijela, nego ću se evo bazirati na ovo što je ovdje danas tema, a to je Zakon o javnim cestama. Dakle, kako je bilo do sada? Sukladno Zakonu o javnim cestama članku 63. je pisalo sljedeće, da osobe sa 80 ili više postotaka tjelesnog oštećenja odnosno osobe kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta 60 ili više postotaka, ne plaćaju godišnju naknadu za uporabu javnih cesta, to je jedna stvar, i u članku 62. stavak 1. navedenog Zakona piše i ne plaćaju cestarinu ispričavam se iz članka 62. stavak 2. ovog zakona na jedan osobni automobil u svom vlasništvu odnosno koji koriste temeljem ugovora o leasingu. Vlada predlaže izmjene ovog Zakona uz ovaj amandman koji je predložila i koji je postao sastavni, i predlažemo da postane sastavni dio ovog Zakona gdje ovo prvo pravo a to je pravo na neplaćanje godišnje naknade za uporabu javnih cesta ostaje i dalje kao što je bilo do sada. Dakle i dalje sve osobe sa 80 ili više posto tjelesnog oštećenja odnosno osobe kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta 60 ili više postotaka neće plaćati godišnju naknadu za uporabu javnih cesta. Dakle, ovo pravo ostaje i dalje i u prijedlogu ovih izmjena Zakona. Ono što se mijenja, je plaćanje cestarine, i prijedlog bi sada glasio na sljedeći način. Dakle, osobe s 80 ili više postotaka tjelesnog oštećenje, odnosno osobe kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta, ispričavam se to čitam što sam već sada rekao, dakle to ostaje i dalje. A ovo kada govorimo o oslobađanju plaćanja cestarine za uporabu autocesta i objekata s naplatom za jedan osobni automobil koji ima u svom vlasništvu, odnosno koji koristi temeljem ugovora o leasingu, zadržale bi osobe i to je prijedlog, kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta 80 ili više postotaka te Hrvatski ratni vojni invalidi sa 100% tjelesnog oštećenja. Dakle, to je ono što Vlada predlaže da se ovim izmjenama Zakona o javnim cestama izmijeni. Dakle, jedno pravo koje su imali do sada ostaje, a ovo drugo se korigira na način da pravo na besplatnu cestarinu imaju oni koji imaju 80 ili više postotaka nesposobnost donjih ekstremiteta i Hrvatski ratni vojni invalidi sa 100% tjelesnog oštećenja. Evo to je prijedlog koji je Vlada predlaže, ja uzimajući u obzir ono što sam rekao na početku, uzimajući u obzir da sada ovdje ne citiram i ne govorim o jednom visokom senzibilitetu kojeg Vlada ima prema osobama s invaliditetom i čitavom nizu mjera koji se provode i koji će se provoditi, ovo je nešto što je dobro, ovo što je bilo do sada je nešto što je bilo dobro, ali za to naravno trebaju novci. Kako ovog trenutku je situacija u proračunu takva kakva je da se ne ponavljam, predlažemo da se ovaj jedan standard koji je ipak, nemojte me krivo shvatiti, koji je ipak nadstandard, da se za ovo drugo pitanje, to je pitanje cestarina, da se korigira ne ukine, nego korigira, na ovaj način koji sam već dva puta pročitao, da ne čitam i treći put. Evo, poštovani gospodine predsjedniče, i poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Ja sam pokušao i mislim da sam bio jasan u nekoliko rečenica predstaviti ove izmjene Zakona o javnim cestama koje mi predlažemo da se ovdje usvoje. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji iz Odbora uzeti riječ? Ne. Ako ne, onda prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi se prijavio Klub zastupnika SDP-a, a govorit će uvažena kolegica zastupnica Vesna Škulić. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre sa suradnicima. Hvalio se Škot prijatelju kako je uštedio jednu funtu i pitao ga prijatelj kako si uspio? Kaže trčao sam za autobusom, a prijatelj će mu na to, baš si budala mogao si uštedjeti 20 funti da si trčao za taxijem. Otprilike tako mi zvuči obrazloženje o troškovima i uštedi o kojima govori predlagatelj ovog Zakona. Obzirom da Hrvatske autoceste ne ulažu ništa, niti odvajaju ništa za besplatno korištenje autocesta osoba s invaliditetom, po postojećem Zakonu državni proračun ne može ništa ni uštedjeti. Zato sam ispričala ovaj vic da bih vam približila način uštede. Kaže se da se osjetljivost jednog društva mjeri i odnosom prema najranjivijim skupinama stanovništva uključujući djecu i osobe s invaliditetom. No, činjenica je da smo svoju osjetljivost prema osobama sa invaliditetom kreirali prema sistemu sad vas trebamo sad vas ne trebamo, pa su se dijelila prava i povlastice šakom i kapom, potpisivali su se svi dokumenti i domaći i međunarodni, a zaboravilo se da se oni moraju poštivati i da oni koji ih potpišu imaju odgovornost ne samo prema zakonu već i moralnu odgovornost. No, ovdje je zvijezda vodilja bila samo pljesak, kamere i tapšanje po ramenu. Kada je na sjednici Vlade donesena odluka o izmjeni ovog zakona rečeno je da svi moramo podnijeti teret krize u kojoj se nalazimo. Vjerujte mi da se javio poprilični bunt i nevjerica među populacijom osoba sa invaliditetom. Na to je reagirala predsjednica Vlade sa obrazloženjem da smo krivo razumjeli izjavu sa sjednice Vlade. Po toj nekoj logici danas mi ne bismo trebali raspravljati o ovom zakonu jer ga ne razumijemo. Vlada nije trebala slati amandmane. Dakle, sve je ovo virtualno ili nema veze sa zdravom pameću ili logikom. Još ima manje veze sa zdravom logikom da se prva mjera štednje stavlja na ukidanje prava najsiromašnije kategorije u društvu. I prije kada su se prava ukidala ili mijenjala na udaru su opet bile osobe sa invaliditetom. Sjetimo se samo povlastice na oslobađanje plaćanja PDV-a na uvoz automobila. Rečeno je da se to pravo ukida jer se zloupotrebljava, umjesto da se povećao sustav kontrole pravo se ukinulo. Odobravali su se razni projekti sumnjivim predstavnicima udruga osoba sa invaliditetom i na taj način stvarao se socijalni klijentelizam, a osobe sa invaliditetom bile su upravo preko tih pilot projekata ucjenjivane jer se radilo o malom broju korisnika. Do 2007. godine trebao je biti donesen Zakon o osobnom asistentu, provedena socijalna reforma i još mnogo toga što smo sami sebi zacrtali. Na žalost kreatori politike prema osobama sa invaliditetom pisali su što im je palo na pamet i na taj način isključivali osobe sa invaliditetom i davali prostor razno raznim manipulatorima koji su zastupali njihove interese. Ovom prigodom prozivam i gospođu predsjednicu Jadranku Kosor što je sudjelovala u kreiranju ovakve klijentelističke politike, a ne politike prava i uključivanja, odnosno da osobe sa invaliditetom budu kreatori svog života uključeni na tržište rada i na taj način i sami svojim radom doprinose da zemlja iziđe iz krize. A kakve to veze ima sa izmjenom Zakona o javnim cestama? No prije nego što počnemo o ovom zakonu još jednom molim predlagatelje neka povuku Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama ili da odgodimo glasanje dok se ne stvori preduvjet za provođenje ovog zakona. Poznato nam je da osobe sa invaliditetom spadaju u najsiromašniji dio stanovništva, da je maleni broj zaposlenih i da su više manje korisnici socijalnih primanja no za to nisu sami krivi, nego upravo onaj socijalni klijentelizam o kojem sam na početku govorila. Često u raznim publikacijama koristi se sintagma nevidljivi ljudi koja označava osobe sa invaliditetom. Na ovaj način i sa ovim potezima ne da će ih napraviti nevidljivim, nego i nepostojećim. Obzirom da me najvjerojatnije ne razumijete o čemu govorim govorit ću jezikom kakvim najbolje razumijete. Gospodo iz Vlade i vladajuće stranke, dozvolili ste pljačku, dozvolili ste razne TLM-ove, farbanje tunela, sumnjive privatizacije, u Vladi sjede ministri koji potpisuju i donose odluke onda se kunu da ne znaju o čemu su pričali i što su potpisali. Jedan dan donesu odluku, drugi dan je povuku. Ne znaju što se govori na sjednici Vlade, ne poznaju Ivu Sanadera, ni Damira Polančeca, a samo prije godinu dana lomio se pljesak u ovoj sabornici i klanjalo se doktoru Ivi i išlo se kud on, tud i ja itd. da bi na kraju zavladala kolektivna amnezija. U svakom slučaju kome god se sada pljeskalo mislim u najmanju ruku da nije fer ako podignete ruku za ove izmjene zakona. Osobe sa invaliditetom nisu paraziti kao što se žele prikazati već jednakopravni članovi ovoga društva koji žele potpunu integraciju i sudjelovanje na svim razinama, da su se poštovale i provodile nacionalne strategije, da su se provodili zakoni koji uključuju, a ne financirali pokroviteljski projekti danas ne bismo o ovome raspravljali. Osobe sa invaliditetom ne smiju biti teret države ako se radila sustavna politika uključivanja. Veći su teret ovoj državi kreatori ovakve politike. Još prošle godine u proračunu ste prepolovili godišnju naknadu za uporabu javnih cesta i cestarina za najteže invalide za skoro 50%. Također rebalansom proračuna skoro ste umanjili davanja za osobe s invaliditetom preko sto milijuna kuna, a tada ste se kleli da još nismo u krizi. No uzimalo se sa stavke predviđene i za osobe sa invaliditetom i stavljeno za krpanje proračuna. Sam Bog zna gdje završavaju novci koji su namijenjeni za zapošljavanje osoba sa invaliditetom. Zdušno ih uzme ministar Šuker, stavi kompletnu masu državnog proračuna. Krpaju se rupe u Ministarstvu gospodarstva, a za one kojima je to namijenjeno, a to je zapošljavanje i profesionalna rehabilitacija osoba sa invaliditetom ostanu mrvice koje se svakim rebalansom umanjuju. Prošle godine umanjeno je za 4 milijuna i 265000 kuna. Toliko transparentnosti kada se ne zna ni tko uplaćuje ni koliko se uplaćuje i otkud vam obraz uzimati namjenski novac za zapošljavanje osoba sa invaliditetom. Dakle, uzmimo na primjer osobu sa invaliditetom kojoj su roditelji kupili auto naravno sa plaćanjem PDV-a, jer je gospođa Kosor izjavila još 2004. godine da će se to pravo vratiti kada država bude za to imala novaca. U međuvremenu država je opljačkana i ostala čak i bez onih fiktivnih novaca kada se prelijevalo iz šupljeg u prazno. No, za miljenike je uvijek bilo novaca. To zasigurno nisu osobe sa invaliditetom jer su prvi kažnjeni. Dakle, onda tim kupljenim autima za koje moraju platiti i prilagodbu, a nisu zaposleni jer 78% osoba sa invaliditetom nema ni dana radnoga staža. Moraju recimo tri puta mjesečno iz Splita u Zagreb na neki od pregleda ili rehabilitacijskih postupaka. Već sam rekla da je novac za njihovo zapošljavanje pokraden i da žive ako su izuzetni sretnici od 1200 kuna mjesečno. Autobusom putovati ne mogu, vlakom također. Dakle, ostaje osobni automobil. Ne znam koliko će točno izdvojiti za gorivo od Splita do Zagreba, no znam da to duboko zadire u njihov osobni proračun. Dakle, ta tri odlaska iz Splita do Zagreba samo za cestarinu uzet će im negdje oko 600 kuna, ne računajući gorivo i sve ostale troškove. Laički to onda znači da država donese proračun, iz tog proračuna izdvaja za osobne invalidnine, koje je u uvećanom iznosu po tisuću i 250 kuna, zatim ta ista država u liku ministra financija kada raspodjeljuje novac stavi na stavku Ministarstva obitelji naknadu za autoceste određeni broj milijuna kuna. Onda se taj novac prebacuje na Ministarstvo cesta, onda Ministarstvo cesta prebaci taj novac nešto za farbanje tunela, nešto za osobne potrebe i tko zna kuda. Na žalost mnogi novac netragom nestaje, a osobe s invaliditetom nisu napravile apsolutno nikakav trošak, koristeći tu autocestu kao što nisu imale priliku ni ukrasti kunu od države, jer se država pobrinula da ih debelo izolira. I što HDZ-ova Vlada radi i što radi predsjednica Vlade koju smo krivo razumjeli i ne znam zašto raspravljamo uopće o ovom zakonu ako smo krivo razumjeli, čemu onda amandmani Vlade ako smo ga krivo razumjeli da bi se iživljavali na onima i provodili antirecesijske mjere na njima koji apsolutno nisu krivi nizašto. Kod nas ne postoji jedinstveno tijelo vještačenja, tako da kroz različite sustave dobijete različite stupnjeve invalidnosti. Također je slučaj da osobe koje imaju 80% tjelesnog oštećenja, imaju manju funkcionalnost od osoba sa 100 postotnim tjelesnom invalidnošću. Npr. multiplaskleroza, distrofija mišića itd. ne mogu koristiti javni prijevoz. Mislim da ovim izmjenama zakona uvodimo diskriminacijske mjere, a ne antirecesijske. U godini kada nam je ukazana čast da smo prva zemlja koja daje izvješće o provedbi konvencije o pravima osoba s invaliditetom. U ime kluba SDP-a tražim da od predlagatelja da povuče izmjene Zakona o cestama dok se ne napravi analiza, i dok se ne usvoji socijalna reforma, a to bi trebalo biti do kraja ove sjednice ili da odgodimo glasovanje. Vjerujte mi ništa se spektakularno neće dogoditi u državi. Samo ćemo još jednom nanijeti ogromnu nepravdu onima kojima je svakodnevno nanosimo i kojih svakodnevno ponižavamo. Dakle osobe s invaliditetom nemaju alternativu. Osobni automobil im služi kao ortopedsko pomagalo i sukladno tome se trebamo ponašati. Hvala vam.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavljenu ispravku navoda, uvažena kolegica Đurđica Sumrak. Izvolite kolegice.
Uvažena kolegice Škulić, meni je slušajući vas, pa dođe mi da se stvarno rasplačem, jer ovakve objede na račun Vlade govoriti je naprosto nedopustivo i to baš vi, a ja ću vam reći zbog čega i sad ću se sjesti da budem solidarna s vama. Ovako, ostvarena prava civilnih osoba sa invaliditetom kolegice Štulić, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti provelo je sve potrebne predradnje za uspostavljanja instituta pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Kolegice Štulić, vi to dobro znate. … [[Upadica se ne razumije.]] Oprostite. Škulić, pardon, evo ja se doista ispričavam doista. Ministarstvo je petu godinu zaredom a to i vi znate od 2006. do 2010. uvelo molim vas projekt uvođenje instituta osobnog asistenta za osobe sa invaliditetom i vi ga također osobno imate. Kad bi bilo sve ono što ste vi izgovorili ovdje, tada ne bi više.
Kolegice navod morate ispraviti, morate reći što ispravljate.
Sve. Kompletno cijeli navod kolegice Škulić.
Vi ste se očitovala, ispravljate cijelu raspravu kao navod. Vi ste spustila pločicu, a za riječ se javio u ime Vlade ministar Kalmeta. Izvolite.
Poštovana zastupnice Škulić, dakle evo neću i ne želim polemizirati sa velikim dijelom vaše rasprave jer je što ja razumijem, ali ne mogu prihvatiti, bila je doista i politikantska, i svega je tu bilo. Ali nekoliko činjenica moram odgovoriti. Činjenica je da je doista, i to ne može nitko osporiti, a to pokazuju i brojke i to ću ako stignem ili sad ili u nekom drugom javljanju probati i pročitati, da je u posljednjih 6, 6 i po godina doista i kroz nacionalnu strategiju i kroz čitav niz mjera Vlada doista pokazala jedan izniman, iznimnu skrb i senzibilitet sa osobama sa invaliditetom. Poslije ću vam reći i koliko se izdvaja sredstava za to, nešto je kolegica zastupnica sad i kazala, ali i ja ću nešto reći. Prema tome, ne stoji apsolutno, apsolutno ono što ste rekli i zbog čega ste prozvali premijerku, a bivšu potpredsjednicu i ministricu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti koja je ustvari najzaslužnija za jedan visok standard koji s pravom imaju osobe s invaliditetom. Od, ne znam od Zakona o volonterstvu, od ne znam, od otvaranja ovo što je rečeno Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, od Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i skrb za osobe s invaliditetom, od skrbi prema hrvatskim ratnim vojnim invalidima, o programu uklanjanja arhitektonskih barijera, uvođenju osobnog asistenata kojih danas ima preko 400, itd., itd. I ono što želim još ispraviti, gledajte nemoguće je da je moguće, da je moguće, vi ste spomenuli ovdje HAC da on to plaća. Ali nije samo HAC koji ima pod sobom upravljanje autocestama, tu je npr. ARZ, ajde to je isto državna tvrtka, ali imamo i koncesionara, i onda … [[Ne razumije se.]] koncesionare i da bi oni davali, dakle da bi se po tim cestama vozila određene kategorije besplatno netko to mora njima nadoknaditi, a taj netko je državni proračun, tako da ne možemo, samo to hoću malo pojasniti, ne možemo tu brkati kolegice Škulić zašto ne znam to sad HAC, ARZ itd., itd., jer imamo znate vi to dobro kao i ja i koncesionare i moramo se odnositi prema svima jednako. I nije ovo prva mjera štednje, ovo nije prva mjera štednje, a osim toga reći ću vam da i zemlje sa puno većim standardom od nas ne poznaju taj institut. Recimo u Češkoj je taj prijevoz besplatan, međutim u Sloveniji nema oslobađanja, nikakvoga, za nijedne kategorije a mi ipak ovdje imamo, za kategorije rekao sam 80% i 100% HRVI. U Mađarskoj nema oslobađanja od plaćanja cestarine, u Italiji nema oslobađanja od plaćanja cestarine, govorim za osobe sa invaliditetom. Francuska, u Francuskoj nema oslobađanja od plaćanja cestarine za osobe sa invaliditetom, u Njemačkoj ne plaća nitko autocestu pa onda ne plaćaju ni osobe s invaliditetom. U Španjolskoj nema oslobađanja od plaćanja cestarine, a u Irskoj su recimo oslobođene plaćanja samo osobe koje imaju prilagođeno osobno vozilo. Prema tome s ovim prijedlogom zakona smo išli na onaj jedan minimum minimuma i na nešto što rekao sam prije nitko nije sretan što je to tako, ali ipak na nešto što je nad standard i nismo ukinuli svima, nismo ukinuli svima, odnosno predlažemo da se ne ukine svima nego samo onima, rekao sam prije, da se ostavi onima koji imaju 80% i više i 100% HRVI. Evo tako, razumjevši potpuno vašu diskusiju, ali moram nekoliko činjenica kazati za koje smatram da su činjenice.
Idemo mi sa ispravcima navoda. Vidio sam 3 pločice. Najprije kolegica Sobol.
Gospodine ministre ustvrdili ste u ovom vašem obraćanju da Hrvatska ima visoke standarde kada su u pitanju i ostvaruje visoke standarde za život osoba sa invaliditetom. Gospodine ministre najviši iznos koji se dobiva kao osobna invalidnina u Hrvatskoj se može ostvariti 1250 kuna. Preko 70% osoba sa invaliditetom u ovoj državi ne radi. Pogledajte molim vas prošle godine na kolike ste milijune kroz rebalanse proračuna smanjili upravo u dijelu koji se odnosi na socijalno osnaživanja osoba sa invaliditetom, prepolovili ste naknade za javne ceste. Jel to znači visoki standard? I kad govorite o tome kako druge države nemaju oslobađanje od cestarina, ali ja bih voljela da se onda s drugim državama uspoređujemo i kada je u pitanju visina osobne invalidnine npr. Pa bi onda to bilo puno poštenije.
Kolegica Škulić, također ispravak navoda.
Hvala gospodine predsjedavajući. Gospodine ministre mi prvenstveno imamo odgovornost, govorim o osjetljivosti Vlade da ako je prošle godine za 50% su ukinute cestarine za pristupačnost objekata smanjeno je za 605 tisuća kuna ili 50%, onda ste za 250 milijuna i 980 tisuća kuna umanjili socijalno osnaživanje osoba s invaliditetom, pa ste za 475 tisuća kuna umanjili na stavci afirmacije prava i politike osoba s invaliditetom, za 10 milijuna i 200 tisuća kuna skinuto je sa projekta usmjeren na djece s teškoćama i odraslim osobama s invaliditetom itd., itd., gospodine ministre. U Hrvatskoj već 7 godina nije donesen niti jedan zakon što se tiče osoba s invaliditetom, sve su to pilot projekti. A što se tiče Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje mislim da bi Državna revizija i USKOK imali jako, jako puno posla gdje taj novac odlazi.
Hvala. I treća je bila gospodin Vidović iako kroz ove 2 nisam čuo ni jedan navod da je ispravljen. Kolega Vidović izvolite.
Ma tiče se zapravo ovih usporedbi, ispravljam navod gospodina ministra. Mi smo jutros raspravljali gospodine ministre o Crvenom križu. Netko se prisjetio u raspravi kako smo dobivajući humanitarnu pomoć dobivali tu pomoć koja je bila oslobođena plaćanja cestarine i u Sloveniji i Austriji gdje su se plaćale inače cestarine. Crveni križ sada ostaje bez te mogućnosti. Ovdje ja vam predlažem uvjeren i osjećajući nelagodu kojom ovo predlažete, ja vam predlažem da doista pokušate uštedu naći na nekom drugom mjestu. Bit će vam žao, vjerujte mi, u ljudskom smislu ukoliko donesete takvu odluku na najranjivijoj skupini društva. Ušteda neće biti tolika da se ne bi mogla kompenzirati na neki drugi način. Naprosto, sugestija da osnažimo solidarnost koja nam treba u hrvatskom društvu sada jednako koliko i pravde i koliko odgovornosti u trošenju novca.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Uvažena kolegica Ljubica Lukačić u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite kolegice.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa evo nakon ovako dramatičnog govora kolegice Škulić ja moram vam reći razmišljala sam da joj ispravljam netočne navode, ali sam na kraju odustala jer ne znam što sve ne bih morala ispraviti, puno je toga bilo. Čini mi se da je evo kolegica svojim izlaganjem povukla i druge svoje kolege time da smo se udaljili zapravo od teme o kojoj danas ovdje razgovaramo. Razgovarali smo, odnosno kolegica je govorila o osobnoj invalidnini itd., o nekim drugim pravima koje nisu tema današnje rasprave. Evo ja ću pokušati ukratko u ime kluba HDZ-a obrazložiti ovaj prijedlog koji odmah moram reći klub HDZ-a podržava ovako kako je Vlada predložila svojim amandmanom. Mora vam biti jasno kolegice i kolege da je prva inicijativa o potpunom ukidanju cestarine za osobe sa invaliditetom unazad nekoliko mjeseci Vladi RH bila dostavljena nažalost od jednog ne udruge, nego od jednog saveza osoba s invaliditetom. Koji je uvidio da se tu može jako puno uštediti. Već dugi niz godina osobe s invaliditetom nisu u potpunosti zadovoljne ovakvim rješenjem kakvo je ono bilo dosada, a reći ću vam i zašto. Iako je tim zakonskim rješenjem bio obuhvaćen veliki broj osoba, ne znam da li bih rekla s invaliditetom ili tjelesnim oštećenjem. Mnogima od vas kad ja to sad govorim možda i neće biti jasno što govorim, ali u Hrvatskoj za civilne osobe s invaliditetom još uvijek nemamo jedinstveno tijelo vještačenja, sada se intenzivno na tome radi jer moramo doista na jedan pravilan način utvrditi kako će se nekome utvrđivati invaliditet. Dakle, mi danas imamo utvrđivanje tjelesnoga oštećenja. I sada možete zamisliti što je to u naravi značilo da netko tko ima 100% tjelesnog oštećenja na kičmu imao je pravo ako je imao u svom vlasništvu osobni automobil imao je pravo oslobođenje od cestarine neovisno o tome što hoda i što mu to baš i nije potrebno. Moram vam reći još nešto da je pravo na oslobođenje od plaćanja cestarine trebalo biti i tako je oduvijek bilo zamišljeno i ovim amandmanom kako ga je Vlada predložila ja sam uvjerena da smo to i postigli, bilo za one osobe s invaliditetom koje ne mogu koristiti međugradski prijevoz, dakle za kolegicu Škuluć, za mene, za našu pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom koju svi poznajete i mnoge druge koji se ne mogu popeti u vlak, autobus ili u neko drugo prijevozno sredstvo kako bi od Zagreba stigli do Splita, Dubrovnika, Rijeke ili nekog drugog grada. Točno je ono što je kolegica Škulić rekla da je automobil osobama sa invaliditetom ortopedsko pomagalo. Je. Ali na žalost mnogima koji su do sada bili obuhvaćeni zakonom to nije bilo potrebno. Prvi prijedlog da se svima ukida pravo oslobađanje od plaćanja cestarine je bio ja ću reći kao što je to rekla i predsjednica Vlade i doista je jedan nesporazum, dakle mislim da su i neki krivi podaci ministarstvima dostavljeni itd. opet od strane ljudi koji usko surađuju sa udrugama osoba sa invaliditetom, što mi je evo žao reći ali nažalost to se dogodilo. I ovakav prijedlog amandmana kako ga je Vlada predložila usuglašen je sa udrugama sa invaliditetom, sa "Kron" organizacijom zajednicom Saveza osoba sa invaliditetom, sa pravobraniteljicom za osobe sa invaliditetom i on se temelji kolegice i kolege evo na stotinjak pisama i mailova koje sam ja ovdje donijela, naravno neću ih čitati, koji su meni osobno, a i predsjednici Vlade i ministrima uputile osobe sa invaliditetom koje su upravo izrazile ono što piše u ovom amandmanu. Dakle, oni koji se voze u invalidskim kolicima, oni kojima je automobil ortopedsko pomagalo, njima je potrebno ostaviti pravo da se koriste neplaćanjem cestarine. Nije manje pravo, odnosno nije zanemarivo da ova Vlada ipak svim onima koji su i do sada ostvarivali pravo na oslobađanje od cestarine, nije uskratila pravo na neplaćenje godišnje naknade za uporabu javnih cesta koja se plaća prigodom registracije vozila, dakle nešto je ipak ostalo svima. Ali ovo je doista potrebno samo nekima i to onima kao što sam već rekla koji ne mogu na ni koji način koristiti međugradski prijevoz. Ja se nadam da ćete svi ovo razumjeti. Ja vam moram reći još nešto, da sam ovih dana evo od kada smo dobili ovaj amandman razgovarala sa velikim brojem osoba sa invaliditetom i pitala da čujem njihovo mišljenje oni koji nisu sudjelovali u analizi ovog amandmana i pitali jesu li zadovoljni time, jesmo li negdje jako pogriješili, molim vas recite još uvijek ima prostora da popravimo ako se da nešto popraviti. Svi su rekli, ovo je u redu, 80 i više posto tjelesnog oštećenja na donje ekstremitete i Hrvatski ratni vojni invalidi 100%-tni to je zaista ona najteža kategorija Hrvatskih ratnih vojnih invalida koji imaju najčešće kombinirana oštećenja. HVIDRA se također složila sa ovakvim rješenjem. Oni su zajedno s nama sudjelovali u raspravi o ovom amandmanu i nisu imali ništa protiv. Naravno ovim da tako kažem uštedom, mislim da ćemo ipak i u ovom programu gospodarskog oporavka Republike Hrvatske učiniti jedan korak naprijed što je interes svima. Evo apeliram i na vas gospodine ministre, da kada Hrvatska izađe iz ovdje svjetske krize da razmislite o tome da još jednom revidiramo ovo pravo, tada ćete naravno imati vrlo vjerojatno sasvim drugu sliku, odnosno pravu sliku o tome tko jest a tko nije u Hrvatskoj osoba sa invaliditetom. Jer kada ako Bog da a ja vjerujem imamo garanciju nadležnoga ministarstva, da ćemo do kraja ove godine dobiti jedinstveno tijelo vještačenja koje nam je temelj kolegice i kolege za sva prava osoba sa invaliditetom. Mi ćemo se vrlo vjerojatno još iks puta sresti s nekim od prava osoba sa invaliditetom, pa ćete vidjeti da se tu spominju osobe s tjelesnim oštećenjem od toliko i toliko posto, pa onda one osobe koje su vještačene u sustavu socijalne skrbi, pa one osobe koje nisu nigdje vještačene ali je vidljivo da su osobe sa invaliditetom. Dakle, ima svega jer nažalost još uvijek ne postoji tako jedinstveno tijelo vještačenja. I hrvatska Vlada je učinila veliki maksimum, to nije lak posao kolegice i kolege. Na jednom mjestu objediniti sve, dugo nam je trebalo da uopće dobijemo zainteresirane. Moram vam reći da je i Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje nije rekao da neće, ali je rekao doista vidjeti što možemo učiniti. Dakle, oni koji su prije 20 godina koji danas utvrđuju tjelesno oštećenje, a radili su to još kada su osobe sa invaliditetom pripadale sustavu Mirovinskog osiguranja. Danas već ipak misle da je to jako teško. Naravno teško je jer su se i standardi u cijelom svijetu za osobe sa invaliditetom promijenili. Evo kao što je gospodine ministar rekao, ovo je rijetko pravo, rijetko pravo dakle imaju ga samo neke zemlje. Mađarska nema, naši prvi susjedi, Srbija ima otprilike isto kao i mi, Češka ima ostali nemaju itd. Dakle možda, kolege su spomenule osobnu invalidninu i da je ona mala i da osobe teško žive, sve je to točno. Međutim, isto tako moram evo a propos ove osobne invalidnine reći nešto. Vi jako dobro znate da ćemo jedinstvenim, osobito vi kolegice Škulić to jako dobro znate, da ćemo jedinstvenim tijelom vještačenja da se to čeka, da ćemo dobiti novi Zakon o socijalnoj skrbi koji će uvesti inkluzivni dodatak. Da li će se zvati inkluzivni, kako drugačije, sada je to takav, prijedlog koji će osobama s invaliditetom, dakle svima ne nekima, ne određenim kategorijama, nego svima dati naknadu za ono što one ne mogu učiniti, za one što same zbog svog invaliditeta ne mogu postići pa niti uz pomoć ortopedskih pomagala. Ja se jako veselim što evo danas to ovdje mogu reći da se konačno dogodilo da su se svi savezi osoba s invaliditetom složili i ujedinili oko tog inkluzivnog dodatka koji je bio sporan i kada smo u ovom visokom domu raspravljali o doplatku na sljepoću. To je bio jedan vid tog inkluzivnog dodatka kada mi to nismo htjeli prihvatiti, upravo zato što smo znali da će inkluzivni dodatak i slijepima i paraplegičarima i distrofičarima i svim ostalim osobama s invaliditetom donijeti daleko više nego da smo sada išli rješavati kategoriju po kategoriju osoba s invaliditetom. Ionako svi skupa žalimo da imamo previše propisa, zakona i podzakonskih akata, a još da smo išli rješavat jedne po jedne ne znam kud bi došli i tko bi se u svemu tome mogao snaći. No vratimo se mi evo na ovu današnju temu. Ja vjerujem odnosno sigurna sam jer sam sa terena dobila takve podatke da će osobe s invaliditetom ovakvim rješenjem biti zadovoljne. Naravno, bit će i onih koji možda neće, koji su da tako kažem ispali iz primjene odnosno više neće ostvarivati pravo na oslobođenje od plaćanja cestarine, ali mislim da smo ovakvim prijedlogom doista dotakli one kojima je ovo pravo potrebno, doista one koji ne mogu kao što sam već rekla koristiti međugradski prijevoz koji iz Zagreba u Split, Dubrovnik, Rijeku ili neki drugi grad ne mogu stići jer se ne mogu popeti u vlak, autobus ili slično. Još nešto nemojte zaboraviti, to vjerojatno malo ljudi zna da osobe s invaliditetom imaju pravo kada putuju vlakom, autobusom imaju pravo jedanput ili dvaput, sad neću moći znati, ali jedanput godišnje sigurno na kartu s popustom koja je 75, 80% popusta, a njihova pratnja besplatno. Dakle, one osobe koje će se možda osjetit pogođene ovim izmjenama i dopunama zakona moći će eto barem u nekim momentima, jedan sat su to koristile, koristiti i ovo pravo. Ali hvala Bogu, to evo ovdje mogu reći sa potpunim zadovoljstvom i vesela srca, hvala Bogu da veći dio osoba s invaliditetom može koristiti međugradski prijevoz, da se može popeti u vlak, autobus ili avion ili bilo koje drugo prijevozno sredstvo. Oni koji to ne mogu, oni koji doista nemaju drugog načina njima je automobil doista ortopedsko pomagalo i vjerujem, a postoje već nekakve naznake da ćemo za te kategorije osoba s invaliditetom obzirom da im je automobil doista ortopedsko pomagalo, uspjeti i komande koje su vezane za takav automobil staviti u Pravilnik o ortopedskim pomagalima kako bi im još dodatno olakšali situaciju jer kad kupe komande kao da su kupili pola automobila. Prema tome i na taj način im pomoći i olakšati da se što lakše kreću. Još jednom evo ističem, Hrvatska demokratska zajednica podržava ovakve izmjene i dopune zakona kako ih je Vlada predložila u svom amandmanu. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Ispravak navoda, zastupnica Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lukačić, mislim da sam dobro čula da ste naveli da je prijedlog ovog zakona odnosno amandmana koji je dala Vlada usklađen sa primjedbama koje je imala pravobraniteljica za osobe s invaliditetom. Međutim, koliko ja imam saznanja prema onome što je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom predlagala to baš nije tako, odnosno nije točno da su usklađene te primjedbe jer ja postavljam pitanje ili to pitanje bi onda ustvari išlo ministru Kalmeti, šta je sa slijepim osobama, ali ne one koje imaju status hrvatskog ratnog vojnog invalida nego sa osobama koje imaju utvrđeno 100%-tno tjelesno oštećenje gdje je potpuni gubitak vida nastao kao posljedica bolesti ili ozljede izvan ratnih zbivanja. Prema amandmanu koji imamo od Vlade od 29. travnja to nije uključeno u amandman Vlade pa molim onda kasnije od ministra da da obrazloženje ili to znači da će stići još neki amandman Vlade. Hvala.
Hvala. Idemo dalje s raspravom. U ime kluba zastupnika IDS-a, zastupnik Damir Kajin. Nema ga. Gubi pravo. I u ime Kluba zastupnika HNS-a uvažena kolegica, zastupnica Danica Hursa. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Donošenjem ovoga zakona ukida se pravo na oslobađanje plaćanja cestarine svim osobama s propisanim stupnjem invalidnosti, a to su osobe s 80% ili više postotaka tjelesnog oštećenja i osobama kod kojih je nesposobnost donjih ekstremiteta 60% ili više postotaka, s time da navedene kategorije osoba zadržavaju pravo na oslobađanje plaćanja godišnje naknade za uporabu javnih cesta koja se plaća pri registraciji vozila. Na taj se način propisivanje subjektivnih prava usklađuje s financijskim mogućnostima državnog proračuna, eto tako stoji u obrazloženju razloga donošenja ovog zakona. Potrebno je naglasiti da se ovim prijedlogom zakona posebno zakida osobe koje ne mogu koristiti javni prijevoz. Evo nekolicina mojih prethodnica o tome je govorila i kojima osobni automobil služi kao pomagalo i jedino sredstvo mobilnosti. Primjenom novih odrednica zakona ili ukidanjem besplatne vožnje autocestama bilo bi pogođeno negdje oko 24000 invalida, a država će time uštediti oko 20-tak milijuna kuna. Mi u Hrvatskoj narodnoj stranci stojimo na stajalištu da se ne može i ne smije tražiti izlazak iz krize i recesije rezanjem prava osobama sa invaliditetom, iako i na tom području ima itekako puno rezerve. U pitanje dolazi pravi invalidi, odnosno prave osobe sa invaliditetom i one koje to pravo koriste a da to nemaju nikakve osnove. Po nama svakako treba poraditi na utvrđivanju pravog broja istinskih osoba sa invaliditetom i njih maksimalno zaštititi po osnovi stupnja invaliditeta, ne porijekla ili vremena i imovinskog cenzusa. Još se valjda nije ni osušila boja na otisnutim listovima ovog predloženog zakona, a Vlada je radila na amandmanima što je dobro. Ali se ni amandmanima ne ispravlja u cijelosti pogreška nego se po nama uvodi diskriminacija u dijelu koji oslobađa plaćanje cestarine osobe sa sto postotnim tjelesnim oštećenjem ali samo kod hrvatskih ratnih vojnih invalida. Malo prije je kolegica Sobol postavila pitanje, pa smo i mi u Hrvatskoj narodnoj stranci na istom stajalištu. Što je sa ostalim osobama koje imaju utvrđeni sto postotno tjelesno oštećenje? Podsjetit ću vas. Predsjednica Vlade gospođa Jadranka Kosor je 24. travnja izjavila sljedeće vezano uz prijedlog ovog zakona. To je zakon koji je u dobrim vremenima uveo poseban standard za invalide koji imaju automobile. Što se tiče izmjene zakona tražila sam od ministara da pripreme amandman kojim će se od izmjena i dopuna ovog zakona izuzeti sto postotni invalidi kako hrvatski ratni vojni invalidi tako i civilni invalidi. Ponavljam, kako hrvatski ratni vojni invalidi i civilni invalidi. Dakle, izjavila je to naša premijerka gospođa Kosor 24. travnja u središnjici HDZ-a. Zato smo mi podnijeli amandman koji drži upravo ovo što je kolegica Sobol pitala, jer postojeći amandman kao što sam rekla diskriminira sve ostale sto postotne invalide. I zato u tom našem amandmanu sve je identično sa vladinim amandmanom osim što brišemo hrvatske ratne vojne invalide kao ekskluzivnu grupu koja ima pravo izuzeća po ovom zakonu. I ja se duboko nadam da će naša Vlada i resorno ministarstvo imati razumijevanja za te ljude, za takve sto postotne invalide jer ih zaista ne smijemo dijeliti po porijeklu invaliditeta nego po stupnju i da će se sredstva iznaći za sve sto postotne i one koji imaju oštećenje 80% na donjim ekstremitetima. Stav Hrvatske narodne stranke prema ovom prijedlogu zakona ovisit će o sudbini našeg amandmana. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Time smo iscrpili prijave rasprava po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prva se prijavila uvažena kolegica Tanja Vrbat. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Predlagatelj ove izmjene i dopune Zakona o javnim cestama u tekstu prijedloga se poziva, uvijek imamo u tekstu prijedloga onu ustavnu odredbu na koju se pozivamo kada donosimo neki zakon. Ovdje se spominje članak 2. stavak 4. Ustava Republike Hrvatske koji kaže da Hrvatski sabor ili narod neposredno, samostalno u skladu sa Ustavom i zakonom odlučuje o uređenju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj. No u našem Ustavu kolegice i kolege postoje i opća načela na kojima počiva državni poredak, neka druga načela vrijednosti na kojima počiva društvo i na kojima su solidarnost i pomoć nemoćnima također prisutni. Pa ću tako citirati i članak 57. našeg Ustava koji kaže da slabim, nemoćnim i drugim kojima zbog nezaposlenosti ili nesposobnosti za rad, nezbrinutim osobama država osigurava pravo na pomoć za podmirenje osnovnih životnih potreba, a stavak 2. istog članka posebno naglašuje citiram: "Posebnu skrb država posvećuje zaštiti invalidnih osoba i njihovom uključivanju u društveni život." Prema tome i ti su se članci mogli citirati u pozivanju na Ustav kad se predlaže ovaj prijedlog zakona. U članku 3. našeg Ustava stoji da sloboda, jednakost i ravnopravnost su osnovne vrednote na kojima počiva naš poredak. Ja sam sad pomalo zbunjena nakon kolegice Hurse i kolegice Sobol glede ovih diskriminiranja osoba sa invaliditetom po uzroku na nastanak invalidnosti. Mislim da bi bilo krajnje nedopustivo da je to tako kako je kolegica Hursa rekla i volili bi od ministra da čujemo šta je. Prijedlog zakona je bio jedan. Onda je gospođa Kosor odmah reagirala i rekla je da smo krivo shvatili. Međutim, nismo ništa krivo shvatili jer imamo svi taj prijedlog zakona i valjda svi znamo čitati pa smo dobro shvatili. Nego je onda došao amandman Vlade koji je sastavni dio prijedloga, ali se sve skupa kad se zbroji ne shvaća tko je sad oslobođen. Jesu li samo ratni vojni invalidi ili su i civilni invalidi, vjerujem da će nam ministar to objasniti da ne bude dvojbe. To su preozbiljne stvari. Ja sam navela ove citate iz našeg Ustava koje moramo imati na umu prilikom svake ovdje rasprave i svakog prijedloga zakona. Sadašnjim Zakonom o javnim cestama utvrđeno je da prava osoba sa 80% ili više postotaka tjelesnog oštećenja, odnosno osoba kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta od 60 ili više postotaka na oslobađanje plaćanja godišnje naknade za uporabu javnih cesta koji se plaća pri registraciji motornih vozila i cestarine za uporabu autoceste, objekata pod naplatom kao što su to mostovi, tuneli, vijadukti i slično. Ovdje se navodi i da prema raspoložim podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo na dan 3. veljače ove godine ukupno 24 tisuće 334 osobe s navedenim stupnjem tjelesnog oštećenja moglo ostvariti pravo na oslobađanje od plaćanja godišnje naknade za uporabu javnih cesta i cestarine sukladno postojećim propisima. Odredbama ovih novopredloženih članaka, ukida se ta prava osim naknade za uporabu javnih cesta koji se plaćaju prilikom registracije vozila. Kako sam rekla onda se kasnije amandmanom nešto pokušalo promijeniti, mi nismo shvatili pa će nam ministar to sada jasnije reći. U objašnjavanju ove izmjene zakona navodi se u objašnjenju da se za potraživanja naknada za cestarine za uporabu autocesta kojima upravljaju Hrvatske autoceste d.o.o. za tekuću godinu, bilo bi potrebno osigurati financijska sredstva u iznosu od 13 milijuna kuna. Ovdje kolegice i kolege govorimo o 13 milijuna kuna, a šta je to 13 milijuna kuna kada znamo da je za farbanje i navodno gletovanje tunela taj isti HAC platio i 25 milijuna. Zar to nije vrhunsko licemjerje? To su neke od hrvatskih apsurda koji su nas doveli do stanja u kojem gospodarskog teškog kvazi kolapsa i nije ni čudo da smo došli kada brkamo osnovne vrijednosti ovoga društva. Ova država predugo je funkcionirala na način suprotan njenim osnovnim vrijednostima i nije ni čudo da smo danas ne u banani, nego kako je naša kolegica rekla u plantaži banana da je citiram. Kolegice i kolege, među vama ima brojnih djelatnika i stručnjaka u zdravstvu. Svi znate koliko je mobilnost za osobe sa posebnim potrebama bitna i važna radi kvalitete njihovog života i tako samo po sebi teškog života i radi njihove uključenosti u što normalniji život. Nije pravedno da je na najslabijima i na nemoćnima trenira strogoća, da se koji su radi svojih zdravstvenih tegoba i tako imaju izuzetno povećane troškove života, da se preko njih prelamaju posljedice gospodarske krize. To nije pravedno. A ovi građani Republike Hrvatske su pokazali da itekako vape za pravednošću. Premijerka je kako je ovdje više puta rečeno bilo već rečeno u medijima prije nego što je postala premijerka bila i zaštitnica svih nemoćnih, siromašnih, bolesnih, a sada ukida, se ukida, odnosno izgledno je da će se provesti ukidanje plaćanja cestarina za osobe sa invaliditetom. Da ponovim da se nadam da nećemo diskriminirati osobe s invaliditetom po uzroku i invaliditeta. Kako sam i prije rekla, znači mi nismo ništa krivo shvatili od ovog prijedloga prvotnog zakona, zaista se predviđalo za svih, sve stopostotne invalide ukidanje tih povlastica, međutim i osobe sa manjim stupnjem tjelesnog oštećenja i osobe sa 80 ili 60% tjelesnog oštećenja također mogu biti nepokretne i da bi mogle biti mobilne moraju se koristiti sredstvima javnog prijevoza. Prema tome, i srčani bolesnik sa 60% tjelesnog oštećenja kojemu je nužan kisik prilikom kretanja, niti on nije u potpunosti mobilan, iako mu noge recimo nisu oštećene. Mi već imamo u Hrvatskoj primjer di su osobe s invaliditetom diskriminirane po uzroku na nastanak invaliditeta, a to su slijepe osobe i to želim ovom prilikom ponoviti, to je zaista sramotno da kod nas … [[Ne razumije se.]] takvi zakoni da dijete koje je rođeno sa oštećenjem vida, ili netko tko je izgubio vid u Domovinskom ratu budu diskriminirani i da velike razlike primaju naknade sa velikim razlikama. To mislim da je to nedopustivo i vjerujem da ćete se svi ovdje složiti sa time, ovako deklarativno a kada ti zakoni dođu na raspravu onda se glasa kako se glasa. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo nekoliko replika, ispravaka navoda. Najprije kolegica Škulić, replika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući. Kolegice Vrbat, pa u ja bih se više-manje se potpisala ono što ste i rekli, stvarno nije pravedno. Jednostavno nije pravedno još jedanput uvlačimo diskriminaciju. Mi smo potpisnica konvencije o pravima osoba s invaliditetom, podnosimo izvješće, odnosno već smo trebali u 5. mjesecu podnijeti izvješće što smo napravili na tom planu. Dakle, još jednom uvodimo diskriminaciju među slijepe osobe. Slijepe osobe su stopostotni invalidi dakle, i bez obzira što nemaju problema sa motorikom oni su jednostavno primorani koristiti osobni automobil kada idu u drugi grad, oni se ne mogu snaći u drugom gradu bez pratnje, a mi znamo koliko je njihovo primanje. Također kada govorim o reformi socijalne skrbi koja se trebala dogoditi još 2007. godine, samo mi nije jasno reforma treba biti gotova za 15 dana, a još mi nemamo, još nije na javnoj raspravi. Dakle neće biti reforme, neće biti inkluzivnog dodatka ove godine, dakle mi, naše osobe s invaliditetom neće iz čega imati, moći plaćati prijevoz autocestom za bilo što, dakle da li se radi o njihovom kulturnom životu, zabavnom životu, pravo na liječenje. Dakle one moraju uživati u punini života. Ono koje je svima dostupno mora biti dostupno i osobama s invaliditetom. Zato još jedanput molim ministra i ljude iz ministarstva neka, ili neka odgode primjenu zakona dok se ne donese inkluzivni dodatak, neka se slijepe osobe uvrste, dakle stopostotno slijepe osobe neka se uvrste u ovaj zakon jer bi, još jedanput ćemo podebljati diskriminaciju.
Kolegica Jelaš, također replika.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Pa kolegice Vrbat, vi ste zapravo izmjenu ovog zakona na način kako je predložen nazvali vrhunskim licemjerjem. Po mojem mišljenju zapravo je najveći invaliditet aktualne vlasti konsolidirati državne financije na način da se reduciraju prava invalidnim osobama, a da se to ne čini npr. na način da se oporezuje imovina bogatih građana, da se oporezuje kapitalna dobit i slično. Smanjivanjem prava invalidnim osobama, država će na ovaj, dakle predloženi način uštedjeti otprilike 19 milijuna kuna, a da se oporezivala ostvarena dividenda primjerice ostvarilo bi se pola milijarde kuna, dakle otprilike 25 puta veći financijski efekt za državni proračun.
Hvala. I replika, kolegica Sobol.
Zahvaljujem. Kolegice Vrbat, rekli ste da vas je ono moje dodatno pitanje ustvari stavilo u nedoumicu. Nedoumice nema, izostavljena je ta jedna kategorija iz ovog prijedloga amandmana Vlade, zato što je pravobraniteljica svoje mišljenje, primjedbu i traženje poslala Vladi 7. svibnja gdje ona daje osnovnu primjedbu na amandman 1. Vlade RH. Naime, jer po tom amandmanu slijepe osobe jedino koje imaju status HRVI-a će biti oslobođene plaćanja cestarine, a slijepe osobe koje su tu sljepoću stekle bolešću ili ozljedom izvan ratnih zbivanja po prijedlogu amandmana Vlade neće biti oslobođene cestarine. Također napominjem da u tom mišljenju pravobraniteljica upozorava na osnovni problem starog, ali u biti zakona koji će ostati u tom dijelu neizmijenjen i ovog zakona koji će se vjerojatno usvojiti, a to je da pravo na besplatno korištenje autocestama se davalo svim osobama koje imaju 80% ili više postotaka tjelesnog oštećenja, ali se taj postotak nije odnosio samo na jedno tjelesno oštećenje nego se kumulacijom različitih oštećenja, različitih postotaka se dolazilo do određene razine. Tako da u tom dijelu se nikakva analiza ustvari nije napravila kada je u pitanju oslobađanje od korištenja cestarine. Ja bih ovako rekla, ovako je valjda bilo lakše Vladi, uzmi tu kategoriju makni pravo na cestarinu, a to što je netko možda trebao se malo potruditi pa vidjeti gdje su to najveće zlouporabe jer nitko me ne može uvjeriti da se to ne može utvrditi i gdje se mogu postići stvarno prave uštede da one u krajnjoj liniji budu pravedne to nažalost se nije desilo.
Hvala. Odgovor na repliku, kolegica Vrbat.
Hvala. Kolegice Sobol, sad ste mi razjasnili u čemu je stvar. Međutim, ja još uvijek naivno želim vjerovati da će ministar Kalmeta razuvjeriti nas sve skupa i da će nas uvjeriti u to da Vlada neće diskriminirati osobe sa invaliditetom obzirom na uzrok nastanka invalidnosti. A što se tiče licemjerja, kolegice Jelaš tu bi bilo primjera koliko hoćemo. Hvala lijepa.
Hvala. I jedan ispravak navoda, uvažena kolegica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Evo ispravak navoda pa mogla bih reći ponovno u svemu, ali najviše o ovom licemjerju, a i u dijelu kojem kolegica kaže da je ostala još uvijek na plantaži banana u koju ju je poslala kolegica Ingrid. Pa ja se nadam da će se ona vratiti, da više neće biti tako zbunjena i da će, jedino nije zbunjena bila evo kad je čitala dijelove Ustava, međutim sve ostalo čini mi se da još tamo guli banane. Pa ću ja njoj reći slijedeće: kad bi bila ova Vlada tako zločesta, tako neosjetljiva onda se ne bi izdvajalo tek od 2006. godine do 2010. godine za osobnog asistenta. Da li vi znate kolegice što je to kod osobe s invaliditetom?
Kolegice Sumrak vi se niste javljala za repliku, javili ste se za ispravak navoda. Imate i drugu tablicu ispod klupe, onda možete na ovaj način, a sada je ovo kolegica u nemogućnosti da na to dalje reagira, znate. Nemojte se ljutiti, ali idemo dalje s raspravom. Kolega Maras, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospodine ministre sa suradnicima. Krenuli smo sa uštedama što je dobro, uštede pozdravljam, ali nažalost krenuli smo na krivi način, sa krivom kategorijom ljudi na jedan po meni neprimjeren način kojim definitivno ne iskazujemo solidarnost sa ljudima koji su izgubili svoje zdravlje. To je možda ono što smo zadnje trebali dirati, a krenuti prije sa drugim stvarima kojih je zbilja mnogo. Ja u ovom Saboru, naravno od svih mogućih najava Vlade, evo danas isto imamo jednu najavu gdje se govori o ukidanju javnog prijevoza zastupnicima, to pozdravljam. Mada će biti naravno i nekih prigovora jer jedan dio ljudi puno ima terenskog rada, ali svejedno. U krizi treba se odreći dijela sredstava oni koji imaju. Takvu najavu i još sličnih najava smo slušali proteklih mjeseci, ali u Saboru niti jedan konkretan prijedlog još vidjeli nismo. Nema zakona, nema prijedloga zakona o kojima ćemo raspravljati gdje ćemo određene uštede na onima koji imaju moći napraviti. Ali, stigao je prvi prijedlog koji definira da ćemo uzeti invalidima kao što je rekla kolegica Škulić kojima je to osnovna životna potreba. To nije ljudima koji su oslobođeni cestarine potreba iz hira jer oni ne mogu koristiti javni prijevoz, ne mogu ići vlakom, ne mogu ići autobusom, moraju koristiti osobni automobil, odnosno to je direktna pomoć ljudima da mogu imati jednostavniji život. I krenuli smo sa takvom uštedom, doduše Ministarstvo prometa, mora i infrastrukture je 22. travnja dalo priopćenje gdje govori da će se uštedjeti otprilike 40 milijuna kuna na otprilike 30 tisuća osoba. Sad vidimo u zakonu da je nešto manje osoba, odnosno da se radi o 13 milijuna kuna. Znači, 13 milijuna kuna će biti ušteda konkretno od ove, ja ne bih rekao mjere nego uskraćivanja ljudima kojima je ta pomoć doista potrebna. Radi se otprilike o 600 kuna po jednoj osobi. Nema rebalansa proračuna, nema drugih prijedloga ušteda osim najava po medijima. Premijerka je tu vrlo efikasna, zna kada koju mjeru, najavu treba pr-ovski iskoristiti kako bi zauzeli prostor u medijima. Nema ih konkretnih napisanih u Saboru, nema ušteda na onima koji su najbogatiji. Vidjeli smo najavu porezne reforme i tu ćemo smanjiti 5% poreza na plaće onih koji imaju plaće bruto 50, 60, 100 tisuća kuna. Znači, njima ćemo direktno olakšati život. Povećat ćemo plaće najbogatijima za par tisuća kuna, to nije problem, ali ćemo invalidima 600 kuna po osobi uzeti. Znači, jedan totalno krivi i socijalno neosjetljivi smjer na koji način Vlada djeluje. I još jedan paradoks, baš to ministarstvo koje to predlaže i ministar Kalmeta je šef u jednoj tvrtki državnoj, Hrvatskim željeznicama koji je dio javnog prijevoza, gdje su velike količine ljudi na pozicijama menadžera gdje ima 400, 500 ljudi sa menadžerskim plaćama, koji dobivaju subvencije iz tog istog proračuna gdje ćemo sada uštedjeti 13 milijuna kuna mi subvencioniramo HŽ sa 2 milijarde kuna. I to ne za infrastrukturu, ne za investicije u željeznice, razvoj modernizaciju kako bi te željeznice bile spremnije sutra za tržišnu utakmicu u Europskoj uniji, nego u plaće neefikasnost, netransparentnost. Tu nismo u stanju uštedjeti niti milijun kuna. Od dvije milijarde koliko proračun pomaže Hrvatske željeznice, javni prijevoz, ali evo našli smo načina gdje ćemo 13 milijuna kuna uštedjeti na ovih 24 tisuće građana. Zbilja pravedno gospodo i zbilja ogroman napor. Predlažem ministru koji upravlja sa mnogim sustavima unutar javnog prijevoza, jedan od njih je Hrvatske željeznice da napravi napor da ovih dvije milijarde kuna subvencije smanji da se napravi racionalnije poslovanje te tvrtke kako bi onda sutra mogli reći tu smo uštedjeli u proračunu ne 13 milijuna kuna od 24 tisuće naši sugrađana, nego 100, 200, 300, 500 kuna milijuna kuna od jedne tvrtke koja prostora za uštede ima ogromnog. Naravno da će to ići malo teže, jer vidjeli smo kakva je situacija u javnim poduzećima gdje nema reda nema transparentnosti, a po mojem osobnom mišljenju tu najviše prostora ima da se napravi ušteda. Ne bih govorio kolegice prije mene su spomenule diskriminaciju po nastanku invaliditeta, to je apsolutno neprihvatljivo. Imamo više takvih diskriminacija na djelu u Hrvatskoj. Postoje ljudi koji recimo primaju mirovine kao 100%-tni invalidi rada koji imaju mirovine tisuću i pol, dvije tisuće kuna, a isto ne mogu živjeti od te mirovine a ne mogu raditi jer su 100%-tni invalidi a imaju nedostatnu mirovinu za život, dok neki imaju po tri, četiri puta veće mirovine. Postoji mnogo diskriminacija i ja bez obzira na to kako je invaliditet nastao ako se čovjeku treba pomoći da mu život bude jednostavniji ne bih dozvolio da se radi razlika između invalida. Moj prijedlog je naravno na kraju da se ovaj prijedlog izmjene zakona ne usvoji zbog više razloga. Prvi i osnovni je jer je neprimjereno da krećemo sa tom skupinom ljudi kojima je to pomoć da mogu normalno u svom životu funkcionirati. Drugo, što imam osjećaj da se puno više može uštedjeti na drugim područjima koje se uopće ne dira, osim naravno u naravi kada je potrebno radi novina, radi televizije reći to ćemo kresati, a onda kada će prijedlog doći na dnevni red, vidjet ćemo. Zbog te dvije stvari, iako smatram da naravno da socijalne pomoći, a ovo na neki način i je neki oblik pomoći, treba vidjeti i revidirati s obzirom na vremena u kojima se nalazimo ali nikako kretati od ljudi koji su izgubili svoje zdravlje i kojima je to nužno da bi mogli normalno živjeti. Hvala vam lijepo.
Hvala kolega. Imamo dvije prijave ispravka. Kolegica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Ma kolega Maras krivo ste rekli. Netočan je navod kada ste rekli da država ovom mjerom uzima invalidima kojima je to osnovna životna potreba. Pa baš naprotiv, upravo je pravo ostalo onima kojima je to ajmo reći osnovna životna potreba. I malo da vas poučim nisu invalidi nego su osobe sa invaliditetom to ste već davno trebali naučiti. Hvala.
Hvala. I kolegica Šuica.
Ja bih također ispravila navod gdje kaže gospodin Maras da nema zakona, a da je prvi ovaj zakon došao. Ovaj zakon nije iz paketa gospodarskog oporavka, slučajno imam ovdje na klupi plan provedbenih aktivnosti programa gospodarskog oporavka, koji nudi cijeli niz zakona za koje sama premijerka rekla da će svakog tjedna sa sjednice Vlade upućivati zakonske prijedloge, pa i danas samo neke zakone čula da ćemo dobiti na klupe. I samo još jedan jezični ispravak. Kao što vas je ispravila gospođa Lukačić vezano za osobe sa invaliditetom, ja ću vam reći da se ljudi ne mjere u količinama. Rekli ste količine ljudi, malo ljude drugačije brojimo.
Hvala. Kolega Ivan Bogović slijedeći je za raspravu. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministra sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o javnim cestama s Konačnim prijedlogom zakona trenutno važećim zakonom o javnim cestama osobe 80 ili više postotka tjelesnog oštećenja, odnosno osobe kod kojih je utvrđeno oštećenje koje ima za posljedicu donjeg ekstremiteta 60 ili više postotaka oslobođenje su plaćanja godišnje naknade za uporabu javnih cesta koja se plaća pri registraciji motornih vozila i cestarine za uporabu autoceste i objekata sa naplatom. Pravilnikom o postupku i načinu ostvarivanja prava na oslobađanja plaćanja godišnje naknade za uporabu cesta i cestarine Narodne novine broj 143/06. propisan je postupak i način ostvarivanja navedenih prava i propisane su isprave kojima se dokazuje pravo na oslobađanje plaćanje naknada te postupak i način ostvarivanja prava temeljem naljepnice kojom se označuje osobni automobil u vlasništvu osobe sa invaliditetom, postupak i način ostvarivanja prava temeljem potvrde smart kartice koja se izdaje podnositelju zahtjeva za oslobađanja plaćanja cestarine, značenje, oblik, sadržaja, boja, dimenzije i mjesto postavljanja naljepnice, oblik i sadržaj potvrde smart kartice. Pravo na neplaćanje navedenih obveza ostvaruje se temeljem rješenja koje donosi ministar mora, prometa i infrastrukture, a na zahtjev osobe sa invaliditetom. Obzirom da su člankom 62. osnovnog teksta Zakona o javnim cestama Narodne novine broj 184/04. godišnja naknada za uporabu javnih cesta i cestarina utvrđenje kao izvor sredstava za financiranje javnih cesta i prihod su pravnih subjekata određenih člankom 66. istog zakona, iznos godišnje naknade prihod je županijske uprave za ceste odnosno grada Zagreba, a iznos cestarine Hrvatskih autocesta d.o.o. i korisnika koncesije. Spomenuti zakon o dopunama Zakona o javnim cestama propisao je kako će se naznačenim pravnim subjektima iz sredstava državnog proračuna nadoknaditi iznos godišnje naknade i cestarine koje ne ostvare radi toga što se određene osobe kategorija osoba sa invaliditetom oslobađaju plaćanja godišnje naknade i cestarine. Sredstva koje je ove godine trebalo osigurati u državnom proračunu na poziciji Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti za prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo na dan 3. veljače ove godine je za 24 tisuće 334 osobe. Predloženim odredbama u skladu sa važećim Zakonom o javnim cestama predloženo je ukidanje prava na neplaćanje cestarine za navedenu kategoriju oštećenih osoba. Pozitivnim smatram što je Vlada na Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o javnim cestama podnijela amandmane kojima je u članku 1. predloženo, osobe sa 80% ili više postotaka tjelesnog oštećenja, odnosno osobe kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta 60 ili više postotaka ne plaćaju godišnju naknadu za uporabu javnih cesta iz članka 62. stavak 1. ovog zakona za jedan osobni automobil koji ima u svom vlasništvu, odnosno koji koriste na temelju ugovora o leasingu. Novim stavkom 2. osobe kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta 80 ili više postotaka te hrvatski ratni vojni invalidi sa 100% tjelesnog oštećenja ne plaćaju cestarinu iz članka 62. stavka 2. ovog zakona za jedan osobni automobil koji imaju u vlasništvu, odnosno koji koriste na temelju ugovora o leasingu. Predloženim amandmanima smanjena su ukupno potrebna sredstva u državnom proračunu za navedenu namjenu, a zaštitilo se osobe s najvećim stupnjem tjelesnog oštećenja. Stoga podržavam donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Idući se za raspravu prijavio uvaženi kolega Mario Habek. Kolega Habek, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Evo Vlada je ovim Prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o javnim cestama samo nastavila provoditi svoje famozne mjere spašavanja hrvatskog gospodarstva i to na leđima siromašnog građanstva. Ovaj put uzet će ono malo novca što imaju i osobe s tjelesnim oštećenjima, naime ukida im se pravo na oslobađanje plaćanja cestarine za upotrebu autoceste, objekata s naplatom kao što su mostovi, tuneli, vijadukti i slično. Ukidanje besplatnih cestarina za nešto više od 24 tisuće invalida jedan je od presedana jer se teret nesposobnosti ove Vlade prebacuje na najosjetljiviju skupinu građana koja treba najveću pomoć od ove države. Udar je to na ljudska prava. Za vrijeme vladavine ove Vlade nije učinjeno gotovo ništa da se javni prijevoz prilagodi invalidima nego su prisiljeni voziti se automobilima. Ali Vlada ne smatra problemom što tim istim invalidima od osobne invalidnine koja iznosi do 1300 kuna neće ostati ništa za život jer će morati i taj mali iznos koji Vlada nije u stanju dovesti na razinu iznosa dostatnog za normalan život potrošiti na cestarine jer osobnim automobilom odlaze na rehabilitaciju iz jednog u drugi grad i to do nekoliko puta mjesečno. Oni se ne mogu popeti na vlak ili sjesti u autobus i oni se moraju voziti svojim vozilima i koristiti javnu infrastrukturu koju će sada morati skupo plaćati. Ovakva odluka Vlade imat će neželjene posljedice na položaj tih ljudi. Premijerka Kosor je još prije nekoliko godina kada je bila ministrica obitelji, branitelji i međugeneracijske solidarnosti obećala ukidanje PDV-a na uvoz osobnih automobila za osobe s tjelesnim oštećenjima. Evo gospođa Kosor uspjela je nakon šest godina, ali ne ukinuti PDV nego ukinuti besplatne cestarine za nešto više od 24 tisuće osoba s invaliditetom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo, kolega Habek. Na redu za raspravu je uvaženi kolega Miljenko Dorić. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Kolega Daniel Srb. Nema ni njega. I on gubi pravo na raspravu. Uvaženi kolega zastupnik Jerko Rošin. Izvolite, kolega Rošin.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Ja bih se uključio samo jednim dijelom u ovu raspravu, s obzirom da cijenim potrebe osoba s invaliditetom i da bih zaista htio da im život sa određenim ograničenjima bude što lakši i što bolji. Ali istodobno svjestan sam potrebe da se na određeni način ne samo štedi nego da se pokuša na određeni način uspostaviti neku, naravno koliko je god pravda s jedne strane, s druge strane rajčica gledana, ali s jednim osjećajem barem ravnoteže da kažem, ako ne pravde, da se postigne i jedno i drugo. Naravno, jedan temeljni problem je uvijek kod uskraćivanja nekih stečenih prava oduzimanje i pitanje jer je bilo bolje da neka prava nekad nisu bila jer je vrlo teško ta prava oduzimat no takva je situacija. Prava su u jednom trenutku dana, u jednom trenutku se uskraćuju sa istom životnom logikom kad su se dala da se tako i sa određenim načinom oduzimaju, ali sa pokušajem da se pri tome uspostavi jedna mjera, jedno razumijevanje koliko god to može biti. Naravno, kad govorimo o pravima na koje smo svi skupa osjetljivi onda tih prava nikad dovoljno kad ih tražimo, samo je s druge strane kad smo u poziciji onih koji ta prava trebaju omogućiti onda je pitanje kako sva ta prava omogućiti. Prispodoba sa drugima koja se često puta u ovoj sabornici koristi sa drugim zemljama je bez obzira na stranu ove sabornice koristi se samo zato da bi se dodalo dodatni argument svojoj strani, pa prispodobe sa drugim zemljama koristimo onda kad nam odgovaraju, a prispodobe sa onima kad nam ne odgovara onda uopće ne spominjemo. Na isti takav način mi se čini neprikladnim osporavat navode odnosno obrazloženja koja daje ministar sa već unaprijed pripremljenim tekstom, nezadovoljstva obrazloženjem. Naravno, razumijevanje invaliditeta općenito odnosno problema ljudi sa invaliditetom, kako je kolegice sa naše strane ove sabornice rekla, pokazuje da su se okolnosti u Hrvatskoj u zadnje vrijeme, zadnjih nekoliko ili nešto više od nekoliko godina značajno promijenilo i da je razumijevanje prema tim problemima vrlo, vrlo izraženo i da se pokušavaju ti problemi ukloniti. Mogu svjedočit u području moje profesije, mog djelovanja arhitektonskog projektiranja i građenja objekta da praktički ne postoji mogućnost da dobijete uporabnu dozvolu za objekt koji nije riješio sve temeljne probleme kretanja osoba sa invaliditetom i da se pri tome i razlikuju kategorije invaliditeta, da se pokušava ne samo generalno sa invaliditetom nego se pokušava specifičnim invaliditetima dati određene kompenzacije odnosno ih otklonit, odnosno da osobe s tim invaliditetom takav problem nemaju. Korištenje javnog prijevoza koje nije moguće naravno jedna je vrlo izražena kategorija i ona je zapravo temelj ove rasprave o kojoj sad razgovaramo. Međutim, dozvolite mi da izrazim jednu dubiozu, jednu nedoumicu, jednu dvojbu ili jedno nerazumijevanje pa neka bude teret samo na mojoj strani, brojke s kojima se govori od 20 milijuna kuna koja bi se ovim uštedila. Kolegica je pokušala sa onom dosjetkom, trčanjem iza autobusa i trčanjem iza taxia s velikom razložnošću kazati da se te uštede mogu tumačiti na jedan i drugi način. Međutim, ja s druge, ne vodim to u pitanje, ali s druge strane napravio sam jednu kratku analizu koja me zbunila u prispodobi sa cirka 25000 osoba sa invaliditetom koji postoje, 20 milijuna sam pokušao vidjeti na cestama koji predstavljaju taj javni prijevoz. Ne govorimo o lokalnom prijevozu jer tu nije tematika popusta, odnosno davanja olakšica da se ne trebaju plaćati cestarine. Govorim po autocestama i ako bi uzeli kao jednu prosječnu cestarinu koja bi se platila a to je jedne trećine autoceste Split – Zagreb kao neke prosječne cijene i kad bi se to podijelila ta suma sa tih 50 kn što predstavlja cirka jednu trećinu cijene autoceste na 25000 invalida dobivate jednu vrlo veliku brojku koja je sa više desetaka koja pokazuje da je, koja dovodi u dvojbu je li osobe sa invaliditetom toliko često i dugo putuju. Naime, iz ovoga sam htio izvući i jedan mogući zaključak i vidjeti da li postoje možda i neka druga rješenja koja bi situaciju poboljšala, ne bi ovako uskratila ne kao svoj doprinos nego kao jedno glasno promišljanje je li se prava koja su data možda i zloupotrebljavaju. Da li se možda ta suma od 20 milijuna kuna dosegla na način da je nisu koristile samo osobe sa invaliditetom nego možda i neke osobe koje nisu osobe sa invaliditetom ali su zloupotrijebile pravo njihovo. Dakle, možda jedna tehnika i tehnologija korištenja tih prava bi možda brojku pokazala i manjom. Dakle, samo stavljam na stol jednu tehničku problematiku, jedno tehničko rješenje da li se nekom drugačiji način ako su to iskaznice ili nisu iskaznice dokazivanje svog hendikepa, odnosno da si osoba sa takvim i takvim invaliditetom možda ta dimenzija ne bi bila toliko izražena jer smo i čuli i jučer u aktualnom satu da je jedna lipa a ne samo 20 milijuna kuna za proračun značajna. Prema tome, 20 milijuna ako se može smanjiti zaista se smanjilo. Amandmani koje je Vlada dala pokazuje jedan ako hoćete i naknadno iskazani senzibilitet, ali i jedno dodatno promišljanje. Nikad promišljanja nije dovoljno. Nitko od nas nije toliko pametan da ne bi mogao primiti još neku pouku od nekoga drugoga da bude još pametniji. Ali možda sa jednim promišljanjem izvan sad ovog zakona, ali u tehnologiji koja bi bila da se ta prava zaista ograniče na one koji na to imaju pravo, zbog kojih se to pravo daje, a ne da ih zloupotrebljavaju neki drugi. Naravno, ti drugi koji su zloupotrebljavali, zloupotrebljavali su uz suglasnost onih koji ta prava imaju. Ali očito znate neku našu grješnost ispod kože svih nas jednostavno nije moguće otkloniti pa zato i pravimo mehanizme koji to sprječavaju. Danas sam u jednome razgovoru uz kavu pričao o jednome sofizmu koji se tako može primijeniti općenito na zakonodavstvo. Kaže da zakoni uopće nisu ni potrebni, jer oni koji zakon poštuju na njih se ne odnose, a oni koji ih ne poštuju ionako ih ne poštuju. Ali naravno radi se o sofizmu, a ne jednoj realnosti jer moramo znati šta je unutar zakona, šta je izvan zakona. Hvala lijepo.
Hvala zastupniče. Imamo jednu prijavu replike. Kolegica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Rošin, replicirat ću vam u onom dijelu gdje ste kazali da je amandmanom Vlade pokazan dodatni senzibilitet za osobe sa invaliditetom. Da, samo u jednom dijelu. Ja sam u svojoj raspravi u ime kluba rekla da se zapravo tim amandmanom diskriminira određeni broj osoba sa invaliditetom koji posjeduju sto postotno oštećenje i to je istina. To je točno. To je propust koji je Vlada učinila. Ne znam, neću vjerovati da je to namjerno učinjeno. Možda je to slučajno učinjeno, jer je premijerka prije toga rekla da će amandmanom biti riješeni sve osobe sa sto postotnim oštećenjem. Dakle, ne samo hrvatski ratni vojni invalidi, nego i civilne osobe koje su u najvećem broju slučajeva u daleko težoj financijskoj situaciji nego recimo osobe sa invaliditetom koji pripadaju hrvatskim ratnim vojnim invalidima.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Rošin.
Pa odgovor na repliku nije pobijat ovo što ste vi rekli, jer se slažete s time da korekcija možda nije napravljena ni do kraja niti u svemu o čemu bi htjeli. Ali i neki napori u tom pravcu širenjem, spuštanjem granice postotka invalidnosti pokazuje pokušaj barem da se uvjetno kažem pravda. Jer sam rekao ta pravda je nikad dosegnuta. Premijerka je pokazala želju i volju da se stvari sagledaju još detaljnije što ne znači da se ne mogu sagledavati i dalje. No međutim, u ovome se koriste i dva termina koja nisu baš usklađena međusobno u svim raspravama. Jedno je pitanje socijalnog statusa osobe sa invaliditetom, a drugo je pitanje postotka invalidnosti unutar toga hendikepa. Koji put bi kad bi čovjek to gledao prije bi tu povlasticu dao nekome koji ima manji stupanj invalidnosti, koji je manje osoba sa invaliditetom, ali većeg stupnja socijalne ugroženosti nego obrnuto. Dakle, postizanje te pravde ima različite poglede sa strane, samo je pitanje je li čovjek pristupa tom problemu otvorenog srca sa željom da se taj problem riješi ili ne. Ali i na putu prema raju znate koje su paklene zapreke. Dakle, htio sam pohvaliti napore, ali to ne znači da su svi napori urodili sto postotnim plodom. Ali mislim da je put, ne može se kazati da se pristupilo ovome zatvorenih očiju i nemajući srca za one kojima treba pomoći. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sljedeća se za raspravu prijavila uvažena kolegica Gordana Sobol. Kolegice Sobol, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Javila sam se za raspravu da još jedanput naglasim potrebu da se slušaju i neke institucije ili osobe koje ne sjede u Vladi niti su ne znam državni tajnici ili službenici, namještenici koji pišu prijedloge zakona. Ja ne kažem da oni moraju sve savršeno napraviti, ali reći ću da je ovaj prijedlog zakona koji je proizveden u Vladi Republike Hrvatske još jedan primjer neodgovornog i brzopletog pristupa problemu. Kaže u ovom stavku u obrazloženju veli posljedice koje će proisteći donošenjem ovog zakona, kaže donošenjem ovog zakona ukida se pravo na oslobađanje plaćanja cestarine itd., na taj se način propisivanje subjektivnih prava usklađuje s financijskim mogućnostima državnog proračuna. Konačno svi znamo i vidimo da novaca nema, pa sad treba negdje pokrpati rupe, vidjeti gdje se to može, pa najlakše eto tamo izgleda gdje se zaboravlja da su upravo najranjivije skupine našega društva, to osobe sa invaliditetom sigurno je da jesu. Ja apeliram na predstavnike Vlade da pogledaju prijedlog amandmana na osnovni zakon koji je uputila pravobraniteljica za osobe s invaliditetom, da pogledaju i da makar nešto odgovore na taj prijedlog, jer po saznanjima koje imam osobno od pravobraniteljice, ja sam ju pitala, ona nikakav odgovor i reakciju Vlade na njen prijedlog nije dobila. Nakon što je predsjednica Vlade odreagirala kad je valjda i sama vidjela da je netko stvarno brzopleto nešto ovdje napisao, izostavio neke kategorije, učinio dodatne možda nepravde, onda je išlo sa amandmanom Vlade koji je međutim unutar sebe zadržao diskriminaciju unutar određene kategorije osoba s invaliditetom. I ako na to ukazuje pravobraniteljica za osobe s invaliditetom koja je upravo i od ovog Sabora imenovana, da ukazuje na određen probleme gdje je to gdje se eventualno propis koji donosimo nije usklađen sa Ustavom, nije usklađen sa Zakonom o suzbijanju diskriminacije, nije usklađen sa Zakonom o pravobranitelju za osobe s invaliditetom, i da se onda malo je reći ignorantski Vladi odnosi prema tom prijedlogu. A pravobraniteljica je predložila ga, navela je jedan od primjera da se osobe s invaliditetom sa stopostotnim tjelesnim oštećenjem, kao što su osobe sa oštećenjem vida, dakle slijepe osobe, nemaju više pravo na neplaćanje cestarine, odnosno korištenje smart kartica za besplatan prolaz autocestama, dok to hrvatski ratni vojni invalidi koji imaju isti taj stupanj, odnosno isto oštećenje imaju. Pa zar to nije diskriminacija unutar jedne kategorije osoba sa invaliditetom? Molim vas ajde reci mi, dokažite mi bilo koji od vas koji ovdje sjedi da to nije diskriminacija. Je, proizvela se nova diskriminacija. Kažem neodgovorno i brzopleto donesen, odnosno upućen prijedlog zakona, izmjenama Zakona o javnim cestama. Nadalje, ono što uopće u ime Vlade nije uopće spomenuto naravno, valjda se nije niti pogledalo šta pravobraniteljica ukazuje, ona je išla i dodatno sa amandmanima gdje ona predlaže kako da se riješi kroz ovaj prijedlog zakona i onaj najveći problem koji jeste a to je problem kumuliranja da tako kažem više vrsta tjelesnih oštećenja sa različitim stupnjem invalidnosti da bi se došlo do određenog stupnja kojim će se onda moći koristiti pravo na oslobađanje od cestarine. I tu se ja jako slažem sa kolegom Rošinom koji je isto njegova rasprava išla u tom smjeru da očito je da postoji sigurno puno boljih načina uštede i puno bolji način da dođemo do nekakve pravednosti ili ravnoteže kako ste vi rekli i kroz izmjene i dopune Zakona o upravi javnih cesta, ali netko mora sjesti, netko treba vidjeti koliki je to broj ukupno invalida, koliko je to njih koji koriste ovo pravo na oslobađanje od plaćanja cestarina i ima li tu kakvih zlouporaba, i ako ima odrediti kazne i oduzeti smart kartice, u krajnjoj liniji i pravobraniteljica predlaže da to oduzimanje bude višegodišnje. Prema tome, nije mi jasno da se nije moglo na puno studiozniji način pristupiti izmjenama i dopunama ovog Zakona o javnim cestama, ako se uopće i trebalo ići na bilo kakve izmjene i dopune Zakona o javnim cestama i je li baš tu bilo potrebno da se prvo idu krpati rupe u proračunu, a imamo ih puno većih tko zna gdje drugdje. Dakle moja rasprava ide u smjeru toga, tražim od Vlade da preispita i svoj amandman koji je dala na osnovni prijedlog zakona i da ga uskladi sa primjedbama i mišljenjima koji dolaze od pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, jer između ostalog ovaj Sabor je pravobraniteljicu i zbog toga imenovao uostalom, valjda ćemo za neko kraće vrijeme raspravljati i o njenom izvješću za prošlu godinu. Dakle, a to onda znači da ili da se do sutra pripremi novi amandman ili da sutra dok se ne pripremi kako treba taj amandman odgodimo glasanje. Hvala.
Hvala lijepo. Na vašu raspravu za repliku se javio uvaženi kolega Rošin. Izvolite zastupniče.
Hvala. Ja sam podigao tablicu prije vaše zaključka, odnosno prije nego što ste rekli u kojem pravcu ide vaša rasprava, pa ću svejedno nastaviti jer ono što ste rekli u kojem pravcu ide nemam ništa protiv, mogu to prihvatiti, jer je to jedna dobra namjera iza koje ne stoji ništa loše. Ali zbog čega sam digao tablicu, zbog onog vašeg prvog dijela govorenja. Jer kad kažete da je Vlada bila neodgovorna kad je dala, da je Vlada napravila jedan diskriminirajući prijedlog, onda se iza toga krije osjećaj namjere, a ja nemam dojam niti ne mogu ni povjerovati da je Vlada imala jedan takav, želju da napravi nešto neodgovorno ili da je nešto diskriminirajuće htjela učiniti. Možda vi to tako niste mislili kad ste tako rekli, ali tako je meni zazvučalo i zato sam digao tablicu. Naravno, ja nisam Vlada i ja ne mogu obrazlagati političke namjere i često se mi puta ovdje u sabornici stavljamo u poziciju Vlade a ne one koji raspravljaju o zakonima, kao da smo mi ti koji vodimo državu u onom izvršnom dijelu, a ne u zakonodavnom dijelu. Tako je često puta su naše prakse u ovom pogledu. Ali ja ne znam, ja bi poslušao svakoga koji bi mi donio neki prijedlog i amandman pa bi ga proanalizirali, ja ne znam za to odbijanje, ali u krajnjem slučaju ne postoji uskrata da isti taj amandman netko od nas postavi i daje, i da se taj amandman raspravi, bilo kakav amandman, s ciljem da dobijemo što bolje. Jer ja i s vaše strane i s naše strane postoje osobe sa invaliditetom ili osoba s invaliditetom koje potpuno imaju senzibilitet za to, ne možemo taj senzibilitet uskratiti ni jednoj od njih dvije, ali istodobno govorenje sa vaše strane je bilo jako politički intonirano a ovdje je bilo jako sadržajno intonirano, dakle pristupi su različiti a sa istom problematikom. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolegica Sobol.
Zahvaljujem. Kolega Rošin, ja ću ponovno reći da je jedino neodgovorno i brzopleto pisanje ovoga zakona, onda njegovo usvajanje moglo proizvesti ovo što je proizvelo. Da je to tako dokaz je da smo mi amandman Vlade dobili gotovo istovremeno kad smo dobili i prijedlog zakona. Dakle, još maltene nije niti umnožen u Saboru mi smo već dobili i amandman Vlade. Međutim, tim amandmanom pravobraniteljica za osobe s invaliditetom je utvrdila da se dodatno napravila diskriminacija. Ona je to utvrdila u svom priopćenju koje je poslala prema Saboru, gospodinu predsjedniku Sabora i prema Vladi. Ona ne da nije dobila odgovor, nije dobila ništa. Za mene je to ignorancija. Nema drugog za to. Umjesto da su u krajnjoj liniji odgovorili pa obrazložili zašto se nešto ne prihvaća nije dobila ama baš nikakav odgovor. Ona u svom obrazloženju kad predlaže drugačiji amandman u odnosu na Vladu kaže da se prijedlogom Vlade krši Ustav RH u čl. 5. i 14. Zakon o pravobranitelju za osobe s invaliditetom u čl. 13. kao i Zakon o suzbijanju diskriminacije u čl. 2., 4. i 9. te se određena skupina osoba s invaliditetom diskriminira, stavlja u nepovoljan položaj u odnosu na drugu skupinu osoba s invaliditetom i kao jedan od primjera osobe s invaliditetom sa 100%-nim tjelesnim oštećenjem navela je osobe sa oštećenjem vida. Dakle, ono što ja očekujem i ponavljam završnicu moje rasprave od Vlade je da razmotri prijedloge i primjedbe koje je uputila pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom i da sutra ili dođe sa usklađenim amandmanom kako predlaže pravobraniteljica ili ako ne može se to do sutra napraviti da se odgodi glasovanje. Evo, zahvaljujem.
Hvala. Dalje se za raspravu prijavila kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Često ovdje smo imali prilike dobivati zakone koji su izazivali prijepor glede ustavnosti ili su bili međusobno kontradiktorni ili su bili kontradiktorni sami sebi. Međutim, govoreći o ovakvom prijedlogu zakona ja bih rekla da se radi o jednom nepristojnom prijedlogu zakona. Ako se i tone, ako je toliko teško da invalidi moraju spašavati Hrvatsku onda u svemu tome treba imati dostojanstva. Međutim, očito da ni toga nema. Ja mislim da toga najviše nedostaje od onih koji bi trebali je imati najviše ako žele zastupati građane i preuzeti odgovornost. Naime, godinama mi čekamo, predlažemo, u nekoliko navrata upravo na našu inicijativu, konkretno na inicijativu naše kolegice Škulić, da se konačno riješi pitanje ne samo slabovidnih, slijepih osoba nego svih osoba s tjelesnim oštećenjem, s invaliditetom. I Vlada je u nekoliko navrata obećavala da će taj prijedlog, da će taj problem riješiti sustavno. Godine su prolazile, adekvatan dodatak na tjelesno oštećenje nije dat, nije riješen onaj problem različitog vrednovanja invaliditeta s obzirom na uzrok. I što smo dobili? Dakle, sve su to godine bile godine obmane i godine laži i praznih obećanja da bi sada dobili ovo da se ukida i nešto što je bilo stipulirano odavno. I to je nedopustivo. Pa zaista nije vrag da će osobe s tjelesnim invaliditetom, a većina od njih je svoj invaliditet stekla braneći Domovinu, ponovno tako invalidni morati braniti Domovinu i spašavati je. A najmanje krivi za to, odnosno samo zaslužni. I to je nedopustivo! Kada je o tome progovorila zagrebačka HVIDR-a, kada je o tome progovorila javno naša kolegica Škulić tada je premijerka Kosor obećala ne samo ovaj jedan amandman koji smo danas dobili, ona je to rekla. Molim vas pogledajte, svi mediji su objavili, 22. travnja 2010. "Ispravljam pogrešku, 100%-nim invalidima ipak besplatna cestarina." I čitav tekst ide, tako svi su mediji to objavili. I dobro kaže kolegica to su i naši elektronički mediji objavili, dakle posve jasno je bilo o čemu je riječ. Mi smo već bili ljuti i na to, dakle treba reagirati da se nešto pokrene. Dakle, zaista Vlada radi kao stari fićo, ako se ne pogura ona neće nigdje krenuti. I dakle, ipak hajde Vlada se zaletila, pogriješila, nije bitno zbog čega je došlo, je li bilo lakomislenosti, je li uopće razmišljala, je li pogrešno stvar procijenila? Nadali smo se da će zakon biti povučen međutim ovdje vidimo ponovno obmana. Ponovno obmana jer se malo ipak stvar splasnula u javnosti jer su došli neki drugi problemi, TLM i neki drugi problemi pa su zasjenili ovaj problem. I što ćemo sada više o tome. To je jednostavno nedopustivo. Naime, ovdje je gospodin ministar izvolio reći da je istina da u Italiji ne plaćaju invalidne osobe cestarinu. Ma ne u Italiji, malo gdje plaćaju, odnosno malo gdje ne plaćaju, svugdje plaćaju. A zbog čega? Jer imaju adekvatan dodatak na invalidnost koji ih čini zaista gospodom, a ne građanima trećeg reda koji onda moraju vaditi posebne značke, kartice kao obilježene osobe. I to je bilo govora da će kod nas biti na takav način riješeno. Molim vas, jedan slijepi, slabovidni profesor njemu se ne da baš vaditi takvu jednu karticu. On želi imati dodatak pošto to imaju zemlje EU, dodatak kojim će on moći kupiti dakle sve ove usluge koje evo pojedini zakoni ih oslobađaju. Ali evo vi ukidate i tu jednu povlasticu. Međutim, kako je porazna situacija, a mi se često volimo prozivati kad već ne možemo biti prvi tamo među zapadnjacima i sjevernjacima, onda eto u regiji. Volimo biti lideri u regiji. Pa vidite, jedna Crna Gora, jedna Srbija, jedna Makedonija ima 150, ima do 200, do 250 eura naknade za tjelesno oštećenje. A naši su do nedavno imali 200, 300 kuna, sada je povišeno na 500, 600 kuna i time eto Vlada govori koliko je ona to povisila takav jedan dodatak. To su opće poznati podaci kojima smo izlazili upravo kad smo tražili … [[Upadica se ne razumije.]] Stišajte se malo tamo! Dignite palicu i tako slobodno raspravljajte, dajte ponašajte se parlamentarno. Dakle, nadali smo se jer Vlada to stalno obećavala da će riješiti upravo probleme različitosti jer nitko nije kriv što je rođen s invaliditetom, što je stekao, što se razbolio ili stekao ga braneći Domovinu. Dapače, evo nadali smo se da će bar, da zaista Vlada neće imati toliko hrabrosti, bolje reći drskosti, to je drskost, ali Vlada to želi nazvati hrabrost i odlučnost. Pa lako je biti hrabar i odlučan prema tima. Zašto niste hrabri i odlučni prema onima koji ubiru ekstra profit? Kod njih, njih se plašite. Vlada je uplašena od tih osoba. Ne bih ja rekla da vi vladate njima i da njima punite džepove dobrovoljno, nego je vlast uplašena a svoju nadmoć evo sada vidimo i na ovom zornom primjeru na ovoj kategoriji gdje upravo snaga jedne zemlje njezin ponos prije svega, dakle i u siromaštvu moramo bar to sačuvati. Pa neće nas to spasiti. Dajete pogledajte oko sebe neki bespravni kamenolom koji se crpi pa dovoljno je da se tu naplate kazne ili bar da se naplati ono iskopano rudno blago bez obzira što ga protupravno iskopa i pokrili ste sve ove troškove.
Imamo dvije prijave za repliku. Najprije uvažena kolegica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Kolegice Ingrid samo vas nadopunila u ovoj vašoj izjavi u kojoj ste rekli da je gospođa Kosor 22. travnja rekla da će se vratiti pravo 100% invalidima. Moja nadopuna je u tome što je ona i precizno izjavila da se to odnosi na Hrvatske ratne vojne invalide i civilne invalide. Budući da je napravljena diskriminacija po amandmanu Vlade, klub HNS-a je podnio amandman kojim se ta diskriminacija eliminira. Ja znam da smo umorni. Amandman je danas došao na klupu niste ga uspjeli sigurno ni svi pročitati. Amandmanom kluba HNS-a eliminira se ova diskriminacija. Ja sam u svom izlaganju u ime kluba zamolila i gospodina ministra da se to uvaži i da se zaista svim osobama sa invaliditetom koji imaju 100% invalidnost omogući besplatni prijevoz.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku kolegica Antičević-Marinović.
Evo kolegice da budemo još posve precizni. To je rečeno u središnjici HDZ-a upravo na osvrćući se na presicu saborske zastupnice i na njezine navode Vesne Škulić, premijerka je izjavila još osim ovoga rekla je "Očito da je došlo do jednog nesporazuma i odbacila je optužbe SDP-ove saborske zastupnice Vesne Škulić koja je ustvrdila da je Hrvatska jedina zemlja koja u krizi počinje štediti na najranjivijoj skupini obećavši da se to neće dogoditi".
Hvala. I druga prijava replike, uvažena kolegica Ljubica Lukačić. Izvolite kolegice.
Hvala vam lijepo. Pa evo kolegice Antičević ja zaista moram primijetiti nekoliko stvari da se vi danas svi, osobito vi sada iz oporbe jako, jako zalažete za prava osoba sa invaliditetom. Samo se sada pitam, zašto to niste učinili u vrijeme od 2000. pa dok ste bili na vlasti. Jer ovaj problem o kojem ste vi govorili koji ... vaša kolegica Škulić već godinama, pa navodno ga Vlada ne rješava, draga moja kolegice egzistira još za vrijeme vaše vlasti. Ja vama sada ovdje ne želim zamjeriti i ne zamjeram vam što vi to niste riješili, jer znam da je to težak problem i teško ga rješavamo. Trebale su godine da se ti problemi riješe, da dobijemo jedinstveno tijelo vještačenja da možemo konačno krenuti pravo po pravo osoba sa invaliditetom da doista imaju oni kojima je najpotrebnije. A što se tiče naknade za tjelesno oštećenje koju vi spominjete kako druge susjedne države imaju daleko većem iznosu, pa one imaju samo to kolegice, samo to. Oni nemaju ni osobnog asistenta. Oni nemaju Zakon o zapošljavanju osoba sa invaliditetom, oni nemaju fond koji potiče poslodavca, prepisuju to od nas. Mi smo u regiji najsvjetliji primjer. Dakle, ne možete molim vas i razmislite o tome i nemojte govoriti kako Vlada ne čini ništa i kako nitko nije ništa napraviti, pa trebali ste početi.
Hvala kolegice Lukačić. Odgovor na repliku kolegica Antičević-Marinović.
Tako je gospođo. I s dobrim dijelom bi se s vama složila, mi smo započeli ali vi niste nastavili bar ne onim tempom koji je bio očekivan. Naime, vi pojedine stvari kada nam govorite zašto niste napravili ovo, zašto niste napravili ono. Da smo mi bili u mogućnosti u vremenu riješiti sve probleme ovog svijeta i ovog društva, onda bi svaka Vlada bila ... nas bespredmetna. A da vas podsjetim kolegice, tada u to vrijeme je donesene Nacionalna strategija za osobe sa invaliditetom, po prvi puta u povijesti 2003. godine. Nažalost, malo se što provelo od nje u djelo, kada ste bili u mogućnosti i poziciji. Dakle, ne dvije i pol godine, ne tri i pol godine, nego već evo 7 godine da ne računamo onih 10 godina prije. Dakle, slažem se s vama da te problem nije lako rješavati, oni su uvijek popraćeni i sa značajnom financijskom opterećenosti u proračunu. To ne trebamo jedni drugi glumiti. Ali nije dobro, evo nije sada prepucavanje. Nije dobro, razmislite još jednom. Ja mislim da će pa i ljudski je griješiti, da povučete ovaj prijedlog zakona jer to zaista hrvatski proračun ni o čemu neće pomoći, a tim ljudima puno znači. Znači im kao prije svega jedan odnos ljudskosti da se u ovakvim momentima na njih misli. Prema tome, ja mislim da oko ovoga bi trebalo biti jedan naš konsenzus, a ne tko je više učinio a tko je manje. Možemo i na tu temu. Ali ako vi kada imate taj argument znači da nemate nikakav argument.
Hvala lijepo. Završili smo s pojedinačnom raspravom. Za završnu riječ u ime kluba HNS-a javio se uvaženi kolega Miljenko Dorić. Kolega zastupniče izvolite.
Uvažani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Najprije isprika što me nije bilo u sabornici kada sam prozvan za pojedinačnu raspravu. Bio sam na Povjerenstvu na sprečavanja sukoba interesa. Pokušali smo ocijeniti kada se otprilike vratiti ali kolega Srb i ja smo zakasnili. Isprike. Naime, ja ću evo pokušati biti u ovih 5 minuta krajnje benevolentan prema predlagatelju ovog zakona. Mi u HNS-u svjesni smo da je danas svima nama voda do grla i da za izlazak iz ove teške krize možemo i trebamo tražiti u trima skupinama mjera. Prije svega, manje trošiti, više stvarati i manje gubiti kroz korupcijske kanale i skandale. U proteklih godinu dana na našim klupama uglavnom se nalaze zakoni iz ove prve skupine restrikcije, restrikcije, restrikcije. Ja se nadam da se svi slažete sa mnom da samo restrikcijama ne možemo i nećemo nikada izaći iz krize. Jučer smo zamolili predsjednicu Vlade da podnese izvješće koje je obećala još u 11. mjesecu 2008. godine o stanju u državi, da možemo raspraviti to stanje, da možemo odrediti prioritete i da možemo onda kroz ove tri skupine mjera zajedno pokušati vući poteze koji će nas najbrže i najefikasnije izvući iz teške krize u kojoj se nalazimo. Kolegice i kolege, u proteklih godinu dana imali smo restrikcije glede udžbenika naših učenika, glede prijevoza naših učenika, glede učeničkih domova, glede znanstveno istraživačkih projekata. Danas invalidi, a sljedeći tjedan 360 tisuća naših građana ostat će bez dopunskog zdravstvenog osiguranja. Ja bih podržao sve te zakone kad bih barem jedno znao, a to je taj novac koji smo uštedjeli kroz te zakone koje smo prihvatili, kamo je on planiran otići, na koje nove tehnologije, na poticanje kojih gospodarskih grana, zapošljavanje kojih djelatnika, na obrazovanje kojih učenika i studenata, da vidimo koja je to vizija pred nama. Ovim zakonom ćemo uštedjeti koliko? 20 milijuna kuna. Prije dva tjedna bio je predstavnik NATO-a ovdje u Zagrebu i premijerka je rekla i obećala da ćemo povećati za 20 vojnika naše snage u Afganistanu. Oni će nas koštati, kolegice i kolege, taman tih 20 milijuna kuna. Ja smatram da takvo planiranje, takva koordinacija, takva netransparentnost nije dobra. Prema tome ja vas molim, molim premijerku, dođite u Sabor, iznesite viziju, dogovorimo se što iz prve skupine, što iz druge skupine, što iz treće skupine mjera činiti da uistinu polučimo rezultate. Nova zaduženja niti za građane niti za državu ne mogu i nisu rješenja. Nisu rješenja. Ako ovako nastavimo, kolegice i kolege, završit ću sa time da vam kažem da će vjerojatno u tom slučaju Varšavska ulica postati najdužom ulicom u Hrvatskoj. Protezat će se od Straduna u Dubrovniku do riječkog korza, do zagrebačkog Trga bana Jelačića, do osječkog korza. Vjerujte kolege, to će tako biti.
Hvala lijepo, kolega Dorić. U ime predlagatelja državni tajnik Tomislav Mihotić. Izvolite, državni tajniče.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Cijenjeni zastupnici i zastupnice. Namjera Vlade nije bila diskriminacija nekih invalida, Vlada je smatra da invalidi, neke skupine neka prava imaju i nije želila ulaziti u to da diskriminira određene skupine invalida. U svakom slučaju, zakon je prema mojim informacijama usklađen sa HVIDR-om, sa zajednicom osoba sa invaliditetom i pokušao je, jednim dijelom je i bio usuglašen i sa gospođom pravobraniteljicom. Ono što Vlada radi su sigurno uštede na svim razinama, ne samo uštede na razini invalida. Tako da ova pitanja koja su se postavljala vezana za HŽ mogu samo reći i direktno odgovoriti gospodinu koji je postavio određena pitanja i konstatacije nema, ali u HŽ-u da se zna ima samo osam menadžerskih ugovora, ne na stotine kako je rečeno i dotacije iz proračuna ove godine su smanjene za 700 milijuna kuna, znači manje su za 700 milijuna kuna nego što su bile do sada. Prema tome i HŽ je institucija u kojoj se itekako vodi računa o uštedama. I proračun je prošle godine smanjen za 9 milijardi kuna i to su neke značajne uštede koje je Vlada pokušala napravit, ali ono što Vlada provodi to je sasvim sigurno vladin gospodarski program i vrlo brzo će i na ovaj Sabor doći zakoni koji idu u smjeru gospodarskog programa Vlade i reduciranja troškova na svim nivoima. Što se tiče amandmana koji se postavljeni, Vlada će ih razmotriti i na njih se očitovati. Prema tome, kod glasanja ćete imati odgovor na ove amandmane koji su postavljeni. Zahvaljujem.
Hvala, državnom tajniku. Jedan ispravak navoda, kolegica Sobol. Izvolite.
Gospodine državni tajniče, netočno je da je ovaj prijedlog zakona sa Vladinim amandmanima usklađen sa prijedlogom pravobraniteljice za osobe s invaliditetom kad joj niste bili niti u stanju odgovoriti. Ništa joj niste odgovorili na njene primjedbe i kad pogledate prijedlog njenih amandmana u odnosu na ono što ste vi predložili je neusklađenost. A vi kažete da ste uskladili sa mišljenjima HVIDR-e, zajednice osoba s invaliditetom i ne znam kime sve ne, a ostao je neusklađen sa osnovnim stvarima, sa Ustavom, sa Zakonom o suzbijanju diskriminacije i sa Zakonom o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom. To je kao manje važno u cijeloj ovoj priči.
Hvala lijepo. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Može, može. Predstavnik Vlade se uvijek, može javiti za riječ, nije on… … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ok, budete vi to poslije pojasnili. Na kraju krajeva, Vlada je na potezu da se očituje oko amandmana pa će u okviru toga. Više prijava za raspravu nema. Raspravu zaključujem. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti za to. Ovime završavamo današnje zasjedanje. Sutra počinjemo rad uobičajeno u 9,30 i neće biti prva na redu točka 5. već točka 6. Izvješće o korištenju predpristupnih programa pomoći Europske unije za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine. Hvala lijepo.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o javnim cestama. Bio je hitni postupak, P.Z. broj 538. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Vlada je podnijela amandmane koji postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona, sukladno članku 169. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Amandman je podnijela i zastupnica Danica Hursa. Molim predstavnika predlagatelja da se izjasni o podnesenom amandmanu, gospodin Ivica Perović državni tajnik. Izvolite. Na amandman gospođe Danice Hursa, 1. amandman na članak 1.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, zastupnici i zastupnice. Amandman se ne prihvaća. Naime, kako je navedeno u obrazloženju prijedloga zakona, obzirom na postojeće stanje u gospodarstvu nedostatak financijskih sredstava i nužnost racionaliziranja državnog proračuna na rashodovnoj strani bilo je nužno reducirati postojeća prava koja se alimentiraju iz državnog proračuna. Stoga je predloženo da osobe kod kojih je utvrđeno tjelesno oštećenje koje ima za posljedicu nesposobnost donjih ekstremiteta 80 ili više postotaka, te hrvatski ratni vojni invalidi sa 100% tjelesnog oštećenja, i nadalje zadržaje pravo na oslobađanje plaćanja cestarine za upotrebu autoceste i objekata s naplatom. Prihvaćanjem amandmana Kluba zastupnika HNS-a znatno bi se proširio krug osoba koje bi bile oslobođene plaćanja cestarine, što bi u konačnici značilo osiguravanje dodatnih 12 i pol milijuna kuna ili ukupno gotovo 30 milijuna kuna u državnom proračunu. Na takav način ne bi se ispunila osnovna intencija ovog zakona smanjenja rashoda državnog proračuna. Napominjemo da će radi priznavanja prava na oslobađanje od plaćanja cestarine na značajnoj kategoriji osoba u državnom proračunu trebati osigurati još 6 milijuna i 300 tisuća kuna, odnosno za provedbu zakona ukupno potrebno je osigurati 17 milijuna i 300 tisuća kuna. Zahvaljujem.
Hvala. Gospođa Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Reći ću da ćemo, da smo mi u klubu HNS-a, HSU-a svjesni da izlaz iz krize nikako ne smijemo tražiti u ukidanju prava postojećih, pogotovo ne kod osoba sa invaliditetom, budući je Vlada, odnosno vladajući odbijaju amandman kluba HNS-a, HSU-a ja ovdje javno kažem da morate biti spremni preuzeti odgovornost za novo uvođenje diskriminacije u tako osjetljivu skupinu naših građana, a to su osobe s invaliditetom. Tražim glasovanje o amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman, molim da digne ruku? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o javnim cestama. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 75 glasova za, jedan suzdržan i 22 protiv prihvaćen ona izmjena Zakona o javnim cestama. Dobro jutro, dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom i prelazimo na 6. Izvješće o korištenju pretpristupnih programa pomoći Europske unije za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine Podnositelj Vlada Republike Hrvatske. Predlagatelj akta je Vlada koja je dostavila izvješće zaključku Hrvatskog sabora donijetoj na 16. sjednici održanoj 6. listopada 2005. godine. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za europske integracije, prostorno uređenje i graditeljstvo i Odbor za zaštitu okoliša. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospođa Ivana Maletić državna tajnica u Ministarstvu financija. Izvolite.