Dobro jutro poštovane kolegice i kolege, počet ćemo s radom. Raspravit ćemo danas - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2014. godinu; Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova dostavila je izvješće temeljem članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Materijal ste primili. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za ravnopravnost spolova i Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagateljica dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovana pravobraniteljica za ravnopravnost spolova Višnja Ljubičić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici pred vama se nalazi prošlogodišnje Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Tijekom 2014. godine institucija pravobraniteljice pravila je provedbu odredbi organskog zakona, matičnog zakona za institucija Zakona o ravnopravnosti spolova, drugih propisa vezanih za ravnopravnost spolova, pratila je nacionalnu i europsku sudsku praksu vezano za diskriminaciju temeljem njezina postupanja, diskriminaciju temeljem spola, spolne orijentacije, bračnog, obiteljskog statusa, majčinstva, spolne orijentacije, rodnog identiteta. U okviru našeg rada radilo se ukupno na 2588 predmeta što predstavlja povećanje za preko 21% u odnosu na 2013. godinu. Zadržao se trend povećanja pojedinačnih pritužbi građana i građanki za 11% koje u dalje u pretežnom broju odnose se na spolnu diskriminaciju, najviše se pritužuju žene i to u 73% slučajeva. Najviše pritužbi dakako odnosi se na socijalnu sigurnost, na socijalna i radna prava što čini značajni dio predstavki od preko 69%. Podsjetit ću u 2013. godini taj postotak je bio za 8 statističkih bodova manji. Prema oblicima diskriminacije bilo je preko 87% slučajeva izravne diskriminacije, 3 slučaja neizravne diskriminacije dok u 11,7% slučajeva nije utvrđen nijedan oblik diskriminacije i radi se u padu na dosadašnje godine. Po osnovi diskriminacije bilo je temeljem spola u gotovo 80% slučajeva spolne orijentacije manje od 5% slučajeva, zadržava se trend blagog porasta bračnog i obiteljskog statusa preko 3%, rodnog identiteta nešto manje od 1%. Postupajući po pritužbama građana i građanki i na osobnu inicijativu uputili smo preko 570 pisanih preporuka, 115 upozorenja, 37 prijedloga, inicirali pokretanje jedne prekršajne prijave vezano za seksualno uznemiravanje putem društvene mreže na facebooku, inicirali dvije kaznene prijave vezano za poticanje na nasilje i na mržnju prema osobama istospolne orijentacije na facebooku. Dali smo inicijativu za izmjenu jednog internog propisa pravilnika Ministarstva vanjskih poslova vezano za prava trudnica. Građani i građanke najčešće se pritužuju na postupanje tijela sa javnim ovlastima u 34% slučajeva, na rad državnih tijela u 31%, na druge pravne osobe 12%, na fizičke osobe 11% te na medije u 7% slučajeva. S druge strane utvrdili smo da u vrlo visokom postotku, čak 94% slučajeva u potpunosti se uvažavaju upozorenja, preporuke i prijedlozi koja su upućena tijelima javnih ovlasti, državnim tijelima, fizičkim osobama postupajući po primljenim pritužbama u predmetima u kojima je utvrđena diskriminacija. U 4% slučajeva naše preporuke i upozorenja uvažavaju se djelomično, a manje u 2% slučajeva se ne uvažavaju. Provedeno je 7 samostalnih istraživanja, 2 iz područja rada i radnih uvjeta u okviru europskog projekta "Stakleni labirint", 2 u području socijalne sigurnosti vezano za poteškoće oko ostvarivanja susreta i druženja djeteta sa roditeljem s kojim dijete ne živi. Ovršni postupci pred sudovima radi predaje djeteta roditelju s kojim će živjeti, jedno u području obrazovanja i znanosti vezano za djelovanje studentskih pravobranitelja u RH, jedno istraživanje vezano za javno informiranje i medije i jedno iz područja reproduktivnih prava. Provedena su dva memoranduma o suradnji, jedan memorandum sa Pravosudnom policijskom akademijom Ministarstva unutarnjih poslova i memorandum o suradnji Pravne klinike Pravnog fakulteta u Zagrebu gdje je prošle godine sedam studenata i studentica se usavršavalo u našoj instituciji. Aktivnosti koje su prošle godine obilježile rad institucije pravobraniteljice u svim područjima kojima se bavimo a to je rad, zapošljavanje, obitelj, područje medija, političke participacije, obrazovanja odnose se u najvećoj mjeri kako sam iz dosadašnje statistike rekla područje rada, zapošljavanja, problematika diskriminacije trudnica, žena temeljem majčinstva na tržištu rada i spolnog uznemiravanja u radnim odnosima. Najčešće se pritužuju žene u 70% slučajeva radi ugovora o radu na određeno vrijeme, diskriminacije temeljem trudnoće i majčinstva što je u porastu u odnosu na 2013.godinu, obiteljskog statusa, nejednake plaće, spolnog uznemiravanja na radu i slično. Navedeno nas ne iznenađuje obzirom na dugogodišnje trendove vezano uz nezaposlenost žena na tržištu rada, žene su nam preko 54% već nezaposlene na Hrvatskom zavodu za zapošljavanje, čine samo 45% radno aktivnog stanovništva i 58% radno neaktivnog stanovništva. I dalje rodno uvjetovana segregacija na tržištu rada, porast broja zaposlenih temeljem ugovora o radu na određeno vrijeme, sve težu pristupnost ili pristupačnost ugovorima o radu na neodređeno vrijeme pogotovo se to odnosi na žene, tvrdokorni jaz u plaćama koji iz godine u godinu kreće se između 10 i 11%. S druge strane muškarci nam se pritužuju vezano za diskriminatornu praksu poslodavaca u zanimanjima kao što su odgajatelji u dječjim vrtićima, blagajnički poslovi, poslovi čišćenja koji se očekivano podrazumijevaju za žensku radnu snagu. U Hrvatskoj se još nedovoljno provode mjere koje omogućuju usklađivanje privatnih i poslovnih obaveza. Svjedočimo nedostatnim javnim servisima, njihovim neusklađenim radnim vremenom, za zaposlene građane i građanke, također rodiljni dopusti koje koriste očevi, koristilo ih je prošle godine samo za 0,4%, roditeljski dopusti se koriste od strane očeva manje od 5% slijedom čega bi jedna od mjera trebala biti učinkovitije poticanje očeva na aktivniju ulogu o odgoju i brzi za djecu. U okviru provedbe europskog projekta "Stakleni labirint" koji je započet 2013.završit će ove godine u 10. mjesecu ukazujemo na potrebu uravnotežene zastupljenosti oba spola u upravljačkim strukturama. Provedena su dva istraživanja na uzorcima od 500 i od 100 trgovačkih društava u RH. Rezultate koje smo dobili podudaraju se zaista sa analizama i stanjem koje postoji na tržištu rada i ukazuju nam da su žene podzastupljene na upravljačkim strukturama što se podudara sa njihovom podzastupljenošću na tržištu rada. Žene nam kasnije ulaze na upravljačke strukture ali i ranije odlaze iz takvih radnih mjesta što se podudara sa kasnim ulaskom žena na tržište rada ali i ranijem izlasku. Usprkos činjenici da je udio visokoobrazovanih žena na tržištu rada veći od udjela muškaraca u našim upravljačkim društvima također je bio veliki broj žena visokoobrazovanih u odnosu na muškarce, međutim takva proporcionalna situacija nije bila u upravljačkim strukturama. Mi još uvijek govorimo o obrnuto proporcionalnoj zastupljenosti manjoj od 24%. Zbog svega navedenog javno smo progovarali o tim temama i u razgovoru sa resornim tijelima ukazivali na nedostatne odredbe vezano za zaštiti radnika i radnica, ovlastima inspekcijskog rada, samovoljnog postupanja poslodavaca, pribjegavanju kršenja anti diskriminacijskih jamstava. Nadalje, sve više se zaprimaju pritužbe u području pružanja i pristupu uslugama primjerice pritužbe vezano za odobravanje kredita trudnicama, majkama koje koriste rodiljni dopust koje banke potpuno isključuju iz kreditnog odnosa ili ih neopravdano tretiraju kao kreditno rizičnu skupinu. Po brojnosti pritužbe obiteljskog nasilja slijede odmah nakon područja rada i zapošljavanja. Žene su i dalje žrtve nasilja u obitelji sa udjelom većim od 70%. I dalje je određeni broj pritužbi građana i građanki odnosi se na neprepoznavanje pojedinih oblika obiteljskog nasilja prvenstveno psihičkog i fizičkog, ekonomskog od strane nadležnih institucija. Kao i u prethodnom izvještajnom razdoblju došlo je do pada prekršajnih djela obiteljskog nasilja za oko 10%, dok bilježimo pad prekršajnih djela nasilja u obitelji, evidentan je porast trenda broja kaznenih djela sa elementima nasilja u obitelji. Iz našeg iskustva rada na predmetima obiteljskog nasilja posebice ako se radi o uznemiravanju i spolnom uznemiravanju na radnom mjestu svjesni smo činjenice da i dalje u određenoj mjeri ova prekršajna i kaznena djela nasilničkog ponašanja toleriraju se od strane žrtava, ne prijavljuju se iz straha za vlastitu egzistenciju. Još uvijek svjedočimo da se možda najučinkovitija zaštitna mjera udaljenja iz stana ili kuće vrlo rijetko izriče. Vezano za nasilje u obitelji preporučujemo intenziviranje mjera za podizanje svijesti kako u policiji, državnom odvjetništvu, sudstvu, socijalnim službama, o štetnim posljedicama nasilničkog ponašanja na žrtve nasilja, zatim uklanjanje prakse dvostrukih uhićenja i presuda počiniteljima i žrtvama nasilja, ali i osiguranje izricanja učinkovitosti zaštitnih mjera kako bi se osigurala sigurnost žrtve. Također svjedočimo da za provedbu mjere o trajnom i privremenom stambenom zbrinjavanju žrtava nasilja u obitelji sukladno raspoloživim stambenim prostorima iz Nacionalne strategije o zaštiti od nasilja u obitelji nije bilo naznaka da se počelo stvarati pretpostavke za sustavno i trajno rješavanje potreba zbrinjavanja žrtava nasilja u obitelji. Prema trenutnom zakonodavnom okviru Zakonu o područjima posebne državne skrbi ne postoji mogućnost stambenog zbrinjavanja žrtava nasilja u obitelji posebice onih koji to traže izvan područja posebne državne skrbi. Spolni stereotipi na području roditeljske skrbi i dalje predstavljaju najčešći razlog prituživanja očeva, majke ukazuju na senzibiliziranost pojedinih stručnih osoba vezano uz obiteljsko nasilje koje su izložene. Valja istaknuti kao ohrabrujuću okolnost dobru suradnju sa policijom i kooperativnost pojedinih centara za socijalnu skrb koji načelno uvažavaju naše preporuke i nastoje unaprijediti svoj rad. Poduzimali smo korake kako bi potaknuli pravosudna tijela da sankcioniraju homofobni govor mržnje, temeljem seksualne orijentacije i poticanje na nasilje. i dalje smo uvjerenja da je diskriminacija seksualne orijentacije posebice na tržištu rada i pristupa usluga i dobara raširena, iako je njezina vidljivost relativno slaba. Takvu procjenu temeljimo na upitima koje dobijamo u naš ured pritužbama građana koje zaprimamo, ali i preko komunikacije sa LGBT udrugama i sa njihovim pravnim timovima. I prošle godine smo aktivno sudjelovali u kreiranju normativnih okvira kroz koji bi rodno disforične osobe mogle riješiti svoj pravni i medicinski status. Još uvijek nije ustrojen sustav skrbi i rodno disforičnih osoba na način koji je usmjeren brzom i efikasnom rješavanju problema pojedinca, pojedinki koji podnose zahtjeve za promjenu rodnog identiteta. Temeljem postupanja po pritužbama samostalnim reagiranjem na medijske sadržaje, provedenih analiza istraživanja u području praćenja medija još uvijek ne možemo reći da je došlo do pozitivnog pomaka u načinu na koji se u medijima prikazuje uglavnom žene, te još uvijek zabrinjavajući broj medija koji ne odustaju od prikazivanja žena kao objekta isticanja njezinog izgleda i fizičkih atributa. Predsjednička kampanja je pokazala minoriziranje štetnosti seksizma u medijskim sadržajima, javnom govoru, svjedočili smo niz spolni stereotipa i seksizama u izjavama pojedinaca i pojedinki i u medijskoj prezentaciji. U području obrazovanja zalažemo se za integraciju građanskog odgoja i obrazovanja kao obveznog nastavnog predmeta u osnovne i u srednje škole jer bi se na taj način sadržaj koji su …ljudska prava u obrazovni sustav uveli na kvalitetniji način, temeljitiji način u odnosu na sadašnji međupredmetni i interdisciplinarni pristup. Žene su i dalje podzastupljenost u području političke participacije, bilo da se radi o njihovom uključivanju na kandidacijske liste, bilo da se radi o javnom predstavljanju stranki ili konačnim izbornim rezultatima. Promicanje načela ravnopravnosti spolova u području političke participacije nakon provedenih 6 predsjedničkih izbora gdje se kandidiralo 42 muškarca i 7 žena iznjedrilo je i prvu hrvatsku predsjednicu. Činjenica da je izabrana žena za predsjednicu RH trebala bi pridonijeti razbijanju tradicionalne predodžbe o pozicijama moći kao muškom području i potaknuti veće uključivanje žena u politiku. Zamijećen je daljnji napredak u cilju uvođenja rodne uravnoteženosti u oružane sukobe, policiju, sustav državne sigurnosti. Područje koje je do sada bilo tretirano isključivo kao muške, žene su kako se čini sve više uključuju u aktivnosti za sprečavanje oružanih sukoba, ali i u izgradnju mira. Izvješćem se treću godinu za redom obuhvaćaju posebno osjetljive skupine koje ulaze u rizik višestruke diskriminacije, izložene su većem riziku od nasilja, siromaštva, ekonomske ovisnosti o partneru, obitelji podložnoj rodnim stereotipima, predrasudama ili stigmatizaciji. Radi se o ruralnim ženama, ženama sa invaliditetom, Romkinjama, o trgovanju ljudima, dakle o onome o čemu se u izvješću može vrlo detaljno vidjeti za svaku od ovih rizičnih skupina. Zbog pritužbi građanki vezano za ostvarivanje prava na pobačaj i priziv savjesti, proveli smo istraživanje o dostupnosti pobačaja i može se zaključiti da je dostupnost na zadovoljavajućoj razini u odnosu na razdoblje od prije 10 godina. Problemi u dostupnosti koji su postojali u većem broju zdravstvenih ustanova djelomično su otklonjeni. Pritužbe su se odnosile i na rodilje, vezano za tretman prilikom poroda pri čemu se zalažemo za postupanje koje neće ugroziti njihovo dostojanstvo osiguravajući im potpune i pravodobne informacije, uvažavajući pri tome njihovu osobnost postupajući sukladno pravilima struke i relevantnim propisima. Kroz zakonodavne inicijative, predlagali smo rješavanje pravnih problema, zdravstvenih usluga s kojima se susreću rodno disforične osobe, reguliranje prava žrtava seksualnog nasilja u Domovinskom ratu, izjednačavanje statusa izvanbračnih, bračnih zajednica posebice u financijskim pravima, ukazivanje na posebnu zaštitu trudnica kao i reguliranja područja ravnopravnog sudjelovanja muškaraca i žena u oružanim sukobima. Sudjelujući u izradi zakonodavnog okvira o pravima žrtava seksualnog nasilja u Domovinskom ratu držimo potrebnim donijeti zakon kojim će se doprinijeti osobnoj, socijalnoj sigurnosti, socijalnoj rehabilitaciji žrtava i njihovoj materijalnoj satisfakciji. Zaključno. Institucija pravobraniteljice je bila aktivno uključena u zakonodavne inicijative, mišljenja na zakonodavna rješenja. Ostvarili smo proaktivni pristup sa tijelima državne, javne i lokalne vlasti. Surađivali smo sa oko 59 organizacija civilnog društva, međunarodnim, regionalnim organizacijama a sve u svrhu poštivanja načela ravnopravnosti spolova kao ustavne vrednote Republike Hrvatske. U predmetnom izvješću o radu za 2014. godinu dali smo ukupno 64 preporuke što je 10 u odnosu na prethodno izvještajno razdoblje. Zahvaljujem se na pažnji i rado ću odgovoriti na sva pitanja. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike, prvo poštovana Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Poštovana pravobraniteljice posebno mi je drago kako ste govorili o neusklađenosti privatnog i poslovnog života muškaraca i žena a s obzirom na odluku Ustavnog suda da još samo nekoliko godina muškarci i žene morati će isti sa istom godinom starosti u mirovinu. Dakle, Ustavni sud je dao dovoljno vremena i nama, pogotovo zakonodavcu dakle nama kao zakonodavcu priliku da promijenimo i zakone koji bi doveli upravo do jednakog statusa muškarca i žena kako u poslovnom tako i u privatnom životu. Dramatični su podaci gdje govorite da muškarci svega u 5% slučajeva koriste rodiljni dopust. Što bi onda mi morali učiniti? Naravno da plaće žena su manje i da najčešće je žena ta i to je jedan od razloga zašto i ona koristi i dalje nakon obveznog dopusta i kasnije rodiljni dopust a ne muškarci. Prema tome jedna od mjera izmjena zakona da bez obzira da li otac ili majka koriste taj rodiljni dopust da bi trebala ta naknada biti u jednakoj, u istoj visini, to je ono što bi svakako morali mi izmijeniti. Jednako tako kada govorite o tome o upravljačkim strukturama kako žena malo ima, kasnije dolaze, ranije odlaze. Za početak kao što smo to učinili kod izbora zastupnika u Parlament da liste moraju biti takve da imaju najmanje 40% podzastupljenog spola, jednako tako trebalo bi početi bar sa državnim tvrtkama da u upravljačkim strukturama onih tvrtki koje su u vlasništvu države imamo bar 40% podzastupljenog spola kako bi onda u jednom kasnijem razdoblju mogli to tražiti i od privatnih tvrtki. Na kraju krajeva mnoge zemlje u zapadnoj Europi na to su se odlučile i pokazalo se da su efikasnosti i takvih državnih poduzeća puno veća i puno bolja.
Druga replika, poštovani Damir Kajin.
Pa ja mislim da se ovi stereotipi na neki način mijenjaju. Evo ove godine dobili smo i predsjednicu Republike. U DORH-u grada Zagreba 90% su žene. U sudovima, preko 60% su žene. U DORH-u Republike Hrvatske 66% ili dvije trećine su žene. Predsjednica Ustavnog suda je žena, pravobranitelji, svi su žene. Točno u politici, slažem se sa kolegicom, situacija je nešto drugačija i u tvrtkama. Ali eto i predsjednica Gospodarske komore je isto tako žena. Što želim reći? Da se situacija naprosto mijenja, ona se popravlja, stereotipa više nema ili barem ga nema koliko ga je bilo. Uskoro ćemo dobiti ženu sa generalskim činom,ili smo dobili već, hvala Bogu, kasno ali dobili smo i moći ćemo da više u Hrvatskoj nema rodne diskriminacije. U zdravstvu dominantne su žene, u medijima dominantne su žene. U obrazovnom sustavu isto tako dominantno su zastupljene žene. Točno je, ono što smo slušali kod Romkinja itd., postoje rizične skupine. No mislim da kada je riječ o mirovinama, to me je najviše potaklo da se javim, da žene moraju ići nešto prije, ako to one žele, u mirovinu od muškaraca. I na tome bi trebalo i ustrajati.
Odgovor na repliku poštovana Višnja Ljubičić. … [[Upadica se ne čuje.]] Ovako molim vas, uključite mikrofon i odgovorite na repliku. Izvolite.
Moram reagirati na ovo. Često se u javnosti spominje da danas žene imamo većinu u obrazovnom sustavu, socijalnom sustavu, sustavu pravosuđa, međutim, kada idemo zaista u srednji menadžment, dakle u visoke upravljačke strukture što se radi o obrazovnom sustavu na višim razinama imamo muškarce. Ako govorimo u zdravstvu, danas teško možete vidjeti da su žene ravnateljice ili voditeljice nekih zavoda, odjela itd.. U kirurgiji imamo problem da nam žene ne mogu doći u područje kirurgije jer se smatra da je rezervirano samo za muškarce. Teško dobivaju i specijalizaciju čak na tim područjima. Interesantno je da se posljednjih godina otkako su 4 pravobraniteljice imenovane da se sve češće govori evo imamo i žene pravobraniteljice. 20 godina dok su to bili muškarci, dok su imali svoje zamjenike, o tome se nije razgovaralo. Dakle pitanje spolnih stereotipa, pitanje rodne neuravnoteženosti pogotovo ako idemo po uspravnim upravljačkim strukturama zaista postoji. I stakleni strop postoji, mi smo ga kroz naše istraživanje kroz 500 hrvatskih tvrtki izlistanih sa burzi rada ustanovili da je on zaista evidentan. I da je zaista, je uzorak koji smo izabrali odgovara strukturi koja postoji danas na tržištu rada.
Treća replika, poštovani Ante Babić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Vi ste u vašem izvješću ili bolje rečeno u dodatku br. 7. poštovana pučka pravobraniteljice opisujući jedan komentar pod broj 0601 iz '14. godine -7 komentirali ste internetski portal klinika za pobačaje i u svom objašnjenju ste kazali doslovno ovako: Zdravlje žene i zakonski zajamčeno pravo na slobodu odlučivanja o rađanju u potpunosti su podređeni pravu na život djeteta koji sukladno religijskoj dogmi počinje od trenutka oplodnje jajne stanice. Dogma vam je vjerska istina koju crkva službeno definira kao božansku objavu. Za vas je začeće religijska dogma, ja to ne razumijem. Evo recite nam vi kada za vas počima život, što je po vama začeće. S druge strane, vi se protivite udruzi koja želi pružiti što više informacija ženama prije nego što se odluče za abortus. Što je u tome loše ako ih tome mole pred takvim institucijama, koga oni time vrijeđaju. A vi zapravo vrijeđate, odnosno povrijedili ste i Zakon o suzbijanju diskriminacije članak 1., ali i Ustav Republike Hrvatske članak 40. koji vam kaže jamči se sloboda savjesti i vjeroispovijesti i slobodno javno štovanje vjere ili drugoga uvjerenja. Ja vam želim samo naglasiti da mi ne živimo u režimu Envera Hodže i da mi nismo ateistička zemlja. Nakon službenog popisa stanovništva iz 2011. godine službeno je u Republici Hrvatskoj 86,7% katolika, 4,4% pravoslavnih vjernika i 1,7% muslimanskih vjernika. Mislim da ste ovim komentarima odnosno ovakvom reakcijom povrijedili veliku većinu takvih ljudi i bilo bi dobro da umjesto komentara ili preporuke koje ste dali Ministarstvu uprave i Arsenu Bauku da zajedno s njim dođete na takav jedan molitveni susret, ne iz vašeg uvjerenja ail barem iz znatiželje kako biste donijeli pravilnu odluku. Hvala.
Odgovor na repliku pravobraniteljica Višnja Ljubičić. Izvolite.
Ja ću pročitati dakle o kojim navodi se radi na portalu klinika za pobačaje koju je kreirala Udruga vigelare. Na Internet stranicama koje se mogu dobiti preko Google-a kada tražite bilo kakvo pravo na pobačaj dobijete portal koji govori o činjenicama za koje smatramo da su svjetonazorskog karaktera i da ne odgovaraju pravnoj istini, pravnim činjenicama. … [[Upadica se ne razumije.]] Pravnim činjenicama, ovdje ćete vidjet o kojim pravnim činjenicama se radi. Dakle ovdje ću spomenuti samo neke od stvari koje su navedene, koje mogu dovesti u zabludu osobe koje traže pravu informaciju, dakle zakonsku informaciju. Postavlja se pitanje zar bismo trebali ozakoniti taj okrutni zločin. Argument koji pretendira opravdati pobačaj radi osiguranja kvalitete življenja nije karitativan nego kriminalan. Ostaviti jadne žene trećeg svijeta da ubijaju vlastitu djecu nije primjer čovjekoljublja nego promicanje genocida. Može li država ozakoniti pobačaj? Država nema pravo ozakoniti pobačaj. Ako država ozakoni pobačaj ona ozakonjuje ubojstvo. Zakon koji dopušta pobačaj građanin treba smatrati zakonski nevažećim. Dakle ovdje se radi o činjenicama koje nisu pravno utemeljene. Zakon koji dozvoljava pobačaj je na snazi u Hrvatskoj od '52. godine. Zakoni iz '90.-ih godina dozvoljavaju pravo na priziv savjesti. Ovakve činjenice koje su ovdje promaknute ne možemo naći čak niti u sadržajima vjerskih organizacija koje imaju poseban status i posebna prava koja mogu govoriti o nauku crkve i o svojim svjetonazorima za razliku od udruga koje se ovdje predstavljaju, na to nemaju pravo jer su registrirane kao udruge i podliježu sasvim drugim pravima koji nisu u skladu s onim pravima koje imaju vjerske zajednice i potpisane međunarodne ugovore sa vjerskim zajednicama.
Hvala lijepa. Tu ćete sad zastati. Vi se imate pravo nakon svake rasprave kao predlagateljica javiti 5 minuta, a u ovdje u odgovoru na repliku samo 2 minute. Zahvaljujem. Četvrta replika, poštovani Dujomir Marasović. Izvolite.
Štovani gospodine dopredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, pa vi ste iznijeli ovdje niz konstrukcija na osnovu kojih iznosite vaše stavove. Želim vam skrenut pažnju da vam neke konstrukcije nisu točne, zapravo su potpuno krive i morate se bolje informirat u državi uopće o toj problematici koju pokrivate da bi mogli obnašat tu dužnost. Recimo spomenuli ste da žene ne mogu doći na mjesto šefova kirurgije. Ma to vam nije istina, nije utemeljeno 0%. Ja kao ravnatelj raspišem specijalizaciju za kirurgiju, na 5-6 specijalizacija javi se 16 kandidata, od toga nijedna žena. Ne možete ženu dobit kao specijalizanticu a kamoli za šefa. To je istina, nemojte ono što ne stoji pričat. Ali ja sam se javio zbog neke druge stvari. Spomenuli ste silovane žene u Domovinskom ratu. Ja vas pitam gospođo pravobraniteljice što ste vi napravili, mislim da niste dovoljno digli svoj glas za ovo pitanje odnosno u vezi ovog problema i ja vas pitam što ćete sad napravit kad je u prošlom tjednu gospodin Pupovac u raspravi o silovanim ženama u Domovinskom ratu on relativizirao taj pojam. To je strašna stvar da on stvara konstrukciju da će jedna žena krivo prijavit silovanje i da ta moguća dva svjedoka da će bit lažni svjedoci. Znači unaprijed optužuje i sprečava da žrtva prijavi silovatelja. Pa to je strašno u ovoj državi. Da je to rekao u Američkom kongresu došli bi figurativno kažem policija u Kongresu, uhapsila ga, ne bi ga nikad iz zatvora pustili, a vi ni riječi o tome. Šta vi mislite poduzimat u ovoj državi protiv takvih ljudi koji relativiziraju silovanje, koji u najmanju ruku kaže nije izrečeno ali silova je netko nekoga u Lori pa ove bi trebalo također isto sagledavat u tom kontekstu. Niste dovoljno o tome rekli i ne govorite o pravim stvarima nego govorite da ženske ne mogu na kirurgiju, a žene na kirurgiju neće jer je to teži posao. Hoće na dermatologiju, za jedno mjesto javi im se 70.
Odgovor na repliku, pravobraniteljica Višnja Ljubičić izvolite.
Vezano za moje učešće u navedenom Prijedlogu zakona o seksualnim žrtvama u Domovinskom ratu moram vam reći da je kompletna institucija sudjelovala u radnoj skupini sa svojim prijedlozima i održavala redovite kontakte sa ženskim organizacijama civilnog društva i potaknula određene pozitivne promjene koje su bile prihvaćene od strane resornog tijela.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Otvaram raspravu. U ime Hrvatskih laburista govorit će poštovana Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, pravobraniteljice sa suradnicom. Uvijek mi nekako skrenemo naopako kad govorimo o točkama koje imamo na dnevnom redu, ali dobro. Vratit ću se na Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2014. godinu. Izvješće koje se sastoji evo od 244 stranice pogotovo priloga koji se odnose i donose opise slučajeva iz različitih područja, rad i zapošljavanje, nasilje u obitelji, kazneno djelo silovanja, roditeljsku skrb, reproduktivno zdravlje kao i analizu provedbe mjera aktivne politike zapošljavanja, te analizu provedbe mjera nacionalne politike za ravnopravnost spolova u kojima pravobraniteljica daje 64 preporuke. Jučer smo imali Izvješće o radu pučke pravobraniteljice, pa sam u svojoj raspravi naglasila koliko je važno da svaki pravobraniteljski ured u javnosti bude prepoznatljiv jer je njegova svrha upravo ta da građani znaju kome se obratiti, što mogu od tog ureda očekivati i na koji se način obratiti. I mislim da je Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u potpunosti opravdao svoju svrhu, jer svatko onaj tko želi se malo informirati o nečemu na stranicama Ureda pravobraniteljstva uistinu ima jako, jako puno informacija. I ono što posebno želim naglasiti jesu upravo podatci i statistika koja je svima onima koji se bave ravnopravnošću spolova itekako koristi pogotovo vezano za istraživanja koja Ured pravobraniteljice u kontinuitetu evo radi od kad god je sadašnja pravobraniteljica na tom mjestu. Dakle, 7 kvalitetnih istraživanja koja nisu naručena od vanjskih suradnika, nego ih uistinu rade tih 11 djelatnika, a Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova ima najmanje djelatnika od svih pravobraniteljskih ureda ukazuje na to da Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova uistinu ima viziju što i kako želi i da u toj viziji slaže kompletnu sliku na najbolji mogući način i na tome moramo biti itekako zahvalni. Pravobraniteljica je spomenula dosta statistike. Ja neću ponavljat statistiku, ali bi evo htjela ukazat na nekoliko stvari koje se dešavaju u pozitivnom dijelu. Dakle, činjenica jeste da što se tiče nasilja u obitelji, odnosno procesuiranja tog nasilja da li prekršajnog, da li kaznenog dijela jesmo napravili strašno veliki iskorak i napravili smo iskorak najprije u onom policijskom, policijskim aktivnostima. Dakle, policija se izuzetno dobro senzibilizirala u svemu tome, a veliku zaslugu u tome ima upravo Ured pravobraniteljice koja je evo preko Policijske akademije gdje su se educirali policajci i policajke koji pristupaju, dakle izlaze na teren u određenom prijavljenom slučaju obiteljskog nasilja. Tamo gdje imamo problem vezano za nerazumijevanje jeste još uvijek pravosuđe. Imamo nejednake, neujednačene presude, imamo velikih problema i činjenicu da pravosudni organi još uvijek nasilje u obitelji ne prepoznaju na onaj pravi, ispravni način. I jučer je isto o tome bilo govora na Odboru za ravnopravnost spolova gdje je evo nužno da svi mi koji nešto možemo napraviti jeste da apeliramo na Pravosudnu akademiju, da usvoje dakle nastavne programe, uvede ili izvan nastave uvede dakle i edukaciju po pitanju rješavanja nasilja u obitelji jer je to izuzetno važno. Ovaj dio da su studenti prava isto tako bili u Uredu pravobraniteljice čini mi se da ih je bilo 7 ako se ne varam u izvješću čitam jeste dobar primjer suradnje i dobar primjer na koji način se treba učit i definitivno onaj tko odradi praksu u Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova jedno sutra kao sudac imat će sutkinja, imat će sasvim drugu viziju. Evo u javnoj raspravi je novi Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji, pa možemo svi i participirati u njegovim izmjenama. Pohvalno je i to što Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova pridaje uistinu veliku pažnju ruralnim područjima, jer svi govorimo o tome da je puno lakše, dakle u gradovima doći do nekakvih svojih prava. Međutim, ostane otvoreno uvijek ono pitanje ruralnih područja, gdje veliki dio žena, pogotovo žena, dakle ne može ostvariti nekakva svoja prava, doći do informacije i tu Ured pravobraniteljice uistinu radi dobru stvar jer je pravobraniteljica, dakle na terenu u svim županijama u kontinuitetu u suradnji, dakle sa županijskim Povjerenstvima za ravnopravnost spolova za koje je isto tako na žalost konstatirano da nemaju jasnu viziju i strategiju djelovanja, a vladino tijelo, dakle koje ih koordinira u tome ih baš nešto uspješno ne usmjerava i onda nažalost dođemo do situacije da imamo županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova koja su statična, koja ne izvršavaju svoju funkciju, koja ne rade, a bilo bi od izuzetne važnosti da upravo sinergijom spojimo dakle i vladin ured i saborski odbor i Ured pravobraniteljice i županijska dakle povjerenstva koja onda mogu kvalitetno odraditi teren, pogotovo u onim ruralnim područjima gdje uistinu moramo priznati po pitanju zaštite ravnopravnosti definitivno imamo skupine koje su po tom pitanju zakinute. Kada govorimo, i tu se uvijek prepucavamo, dakle zbog prava na pobačaj i priziv savjesti, u izvješću čitamo mišljenje odnosno stav Ureda pravobraniteljice prema udruzi koja pomaže ženama da odustanu od pobačaja i danas je evo kolega već u replici spomenuo taj dio. Moramo shvatiti da smo došli u jednom trenutku u pat-poziciju gdje po zakonu žena ima pravo na pobačaj, a po nekom drugom zakonu doktor se ima pravo pozvati na priziv savjesti. I onda ćemo pitati tko je jači i tko ima veća prava. Činjenica jeste da u Hrvatskoj moramo biti kao društvo otvoreni i svjesni toga da svatko poštivajući zakone može napraviti ono što smatra da je za njega u tom trenutku najbolje i bez obzira na protivljenje udruga dolazimo u situaciju da svi oni koji se ne slažu sa tim udrugama govore nešto pogrešno i govore nešto što nije dobro, a to nije točno. Dakle, moramo biti društvo u kojem će svatko imati pravo reći ono što želi reći, a Ured pravobraniteljice upravo i jeste tu da upozori na one stvari koje nisu u skladu sa zakonima. I mislim da u ovom izvješću što se tiče spomenute udruge jeste ukazano upravo na to puštajući sve ostalo na stranu jer ovako ispada da cijelo društvo postaje taoc jedne male skupine ljudi koji nameću nekakve svoje stavove, a sve ostalo pada u vodu. Svatko ima pravo, ne treba nitko biti žrtva nikoga ali isto tako i male skupine pojedinaca odnosno udruge koje smatraju da trebaju nešto nametnuti one imaju pravo djelovati u skladu sa svojim statutom i sa svojim dakle onim djelatnostima za koje su se registrirale ali nemaju pravo tražiti od ostatka cijelog društva da kaže da jedino ono što one pišu na svojim stranicama i jedino ono što one misle jeste dobro. Zato i jesmo različiti i tu različitost treba poštivati. Spomenulo se isto tako i u izvješću se spominje rad pravobraniteljice vezano za zaštitu žena žrtava Domovinskog rata, dakle seksualnog zlostavljanja u Domovinskom ratu. Postavilo se danas pitanje što je Ured pravobraniteljice napravio? Ja bih samo dodala što smo svi mi napravili? Da li netko od nas u Hrvatskoj ima pravo bilo koga prozivati da nešto nije napravio u ovih 20 i toliko godina vezano za žene žrtve rata? I neozbiljno je od svakoga od nas tko proziva drugoga što je i koliko je napravio za te žene. 20 i toliko godina čekali smo zakon kojeg smo donijeli i sada se netko nađe prozivati nekoga što je napravio. Nitko nije napravio ništa, sad smo prvi put shvatili da smo pogriješili. Priznajmo da smo pogriješili, priznajmo da smo zakasnili i recimo konačno smo odradili nešto što smo trebali odraditi puno, puno prije i zato smo krivi svi, a ne ni ured ni pojedinac. Zaključno bih samo evo izrazila uistinu zahvalnost pravobraniteljici na ovim podacima i spomenula jednu jako dobru stvar. Dakle, skoro 95% državnih tijela uvažava upozorenja i preporuke koje Ured pravobraniteljice izdaje. Dakle, to je uistinu jedan podatak koji ohrabruje jer Ured pravobraniteljice kroz tako visoke postotke opravdava svoju svrhu. Dakle, činjenica jeste da ured treba, da pravobraniteljica kao takva, Ured pravobraniteljice stručno, transparentno i argumentirano i dalje ukazuje na propuste u radu nadležnih tijela i njihovu diskriminatornu praksu i ovako visok postotak koji se usvaja pokazuje samo da je Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova evo uvažen i pokazuje to da je ured u svakom trenutku spreman otkloniti dosadašnje loše prakse. Kao pravobraniteljica mislim da je najlakše šutjeti, raditi svoj posao u tišini i onda te nitko za ništa ne proziva ali je upravo pravobraniteljica za ravnopravnost spolova svojom hrabrošću i maksimalnim ukazivanjem na sve ono što se dešava od dnevnih medija do facebooka, do tiskovina itd. hrabro istupa sa svojim priopćenjima, hrabro upozorava na ono što ne valja po pitanju ravnopravnosti spolova. Često bude zbog toga prozivana. Kažem često zbog toga dobije po nosu, ali upravo zbog toga tim više vrijedi takvo izvješće i i vrijedi imati jedan takav pravobraniteljski ured za koga znamo da pogotovo onaj tko je čelnik u tom uredu spremno preuzima svoju odgovornost, a to jeste odgovornost iako negdje moram to branit i ja se nadam da će ured pravobraniteljice i dalje nastavit sa istim radom, istim dobrim rezultatima i evo klub Hrvatskih laburista podržat će vaše izvješće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Poštovani Stjepan Milinković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Tireli, govorili ste o nasilju u obitelji, čuli smo postotak u kojem djelu su žene izložene i govorili ste o pozitivnim pomacima. Ja bih rekao svaka čast i edukaciji i razumijevanju policije i svemu ostalom ali problem ostaje, problem je veliki u onom djelu što smo čuli iz izvješća pravobraniteljice nema sustavnog stambenog zbrinjavanja, nema jer Ministarstvo regionalnog razvoja ono je nadležno samo za područje posebne državne skrbi. I u tom djelu sam suglasan s vama da su žene u ruralnim područjima itekako u teškom položaju, položaju dakle glede zbrinjavanja, stambenog zbrinjavanja jednostavno jer problem ostaje nerješiv. To su male sredine i ako na taj način se ne pristupi, ali nije smo to jedini problem. Problem je dakle jednostavno ekonomske, egzistencijalne neizvjesnosti, jednog nepodnošljivog stanja i u tom djelu želim izreći primjedbu da nije bilo dovoljno glasnosti glede tih problema da su žene ekonomskoj situaciji ne samo u gradovima, nego i u selima. Brojna obiteljska poljoprivredna gospodarstva su propala, egzistencija je uistinu u teškim okolnostima i u tom djelu je isto tako trebalo malo više dići glas, a ovo stambeno zbrinjavanje naravno je jedno od velikih problema. I imali smo i u moj županiji onaj projekt "Sigurne kuće" koji nije nažalost prepoznat jer u malim sredinama kada se takvo nešto dogodi nije se lako skriti jer svi poznaju sve i svaki korak je svugdje vidljiv. Hvala vam lijepa.
Odgovor na repliku poštovana Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolega na replici. Dakle slažemo se u jako puno stvari. Ekonomska egzistencija dakle obitelji kao takve mislim da nije tema izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u djelu obitelji kao obitelji, mislim da je to pučka pravobraniteljica više u tome nadležna, ali dobro o tome otom potom. Što se tiče sigurnih kuća činjenica jeste da pogotovo u ruralnim sredinama imamo veliki problem koji ste vi naveli, u sredinama gdje svatko svakoga zna, gdje se žrtva obiteljskog nasilja jednostavno nema da tako kažem gdje sakriti, ali isto tako moramo napomenuti i to da je veliki broj jedinica lokalne samouprave, a mislim da u tu jedinu spada i vaša jedinaca lokalne samouprave na kojoj ste vi načelu napravila jako puno za žrtve obiteljskog nasilja i upravo to jeste dobar primjer. Dakle, ukoliko se pojedinac ne angažira, čelnik neke zajednice angažira po pitanju nasilja u obitelji ukoliko nema support dakle svih ostalih institucija od ureda pravobraniteljice pa preko ministarstva resornih i svih onih koji se tim pitanjem moraju bavit. Mislim da su nam rezultati kržljavi i da nemamo zadovoljavajuće pokazatelje, ali ako se svi zajedno složimo i ukoliko pokažemo senzibilitet, a najprije moram prepoznati obiteljsko nasilje kao nešto što ne valja onda se problemi i rješavaju na zadovoljstvo upravo žrtava.
Nova replika poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Meni je drago kolegice što ste u svojoj raspravi posebno istaknuli, apostrofirali reproduktivna prava žene te govorili o prizivu savjesti a i udrugama. Mislim da ste na pravi način balansirano o tome govorili jer često dakle žena koja se nađe u tim trenucima ona je sama, a zaglušujuća buka takvih udruga koje su često agresivne, vi ste govorili i o načinima na koji nastupaju, neće umiriti ženu, niti je okaniti od odluke da pobaci nego upravo suprotno. Mi smo danas čuli i od mnogih kad počinje živit. Za vjernike je to neprijeporno, ali ne činom oplodnje nego činom nidacije dobro, ali to su sada detalji u svemu ovome, međutim dozvoliti najčešće muškarcima da progovaraju o ovoj temi a da nikad nismo od njih čuli da se zabrinu zbog čega se žena odlučuje na pobačaj. Jer u tim trenucima je ostala sama, najčešće zapostavljena od vlastitog partnera, od oca tog djeteta. Ali nikad to nismo čuli da se apelira na njih, nikada, pa ni u propovjedaonicama, a kamoli ovdje u Hrvatskom saboru. Zato slažući se s ovim što ste rekli još bi samo istaknula da neka puste žene da takvi tobože dušobrižnici koji se brinu za tuđu nerođenu djecu često pobjegnu i od vlastite rođene djece.
Odgovor na repliku Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolegice na replici. Ma slažemo se dakle u tom pitanju. Nema šta dodat. Ono što bi ja voljela uistinu vidjet kada sa ovakvim argumentima govorimo kako nešto žena koja se odluči na pobačaj radi loše zato što veliki dio hrvatskih građana se deklarirao kršćanima i onda u kršćanskoj zemlji napravit pobačaj nešto je što nije dobro. Ja bi uistinu voljela vidjet statistiku koliko žena koje sebe, koje se deklariraju kako kršćankama jesu napravile pobačaj? Dakle, stvar je u osobnim prilikama, neprilikama, to je odluka svakog pojedinca i mislim da ni udruge, ni mi, bilo tko od nas nemamo se pravo miješat u odluku bilo koga što će napraviti sa svojim tijelom i kada će to napraviti. Zakon je po tom pitanju vrlo jasan. Trebamo tu biti otvoreni i transparentni i sve što govorimo, govorimo isključivo iz razloga da bimo aktualizirali određene stvari, ponovno na sebe privukli pozornost zato što se borimo protiv nečega, borimo protiv nekoga i zagovaramo nešto što isključivo mi želimo. Svako ima pravo na svoje tijelo gospodar je svoga tijela i neka po zakonima radio ono što smatra da treba raditi.
Replika, Darko Milinović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kada bi ovako netko sa strane slušao izvješće danas u Saboru rekao bi da su prava žena na najnižoj mogućoj razini. Ja mislim da to nije tako. Vidjeli smo u izvješću da je bilo određenih kršenja i prava muškaraca, pa možemo reći da smo mi muški danas u podređenom položaju jel u ime svih klubova danas raspravljaju žene, pa evo pozivam i muške da se uključe u ovu raspravu pogotovo s pozicije isticanja nekih dobrih stvari danas po pitanju prava žena, a ja mislim da ono ide u pravom smjeru. Spomenula je i pravobraniteljica i još je netko spominjao status žena u zdravstvu, dakle ajmo isticati malo i dobre stvari, Ličko-senjska županija ajmo reći konzervativna, tradicionalna sredina ravnateljica bolnice zapravo bolnicu vodi žena, Dom zdravlja Gospić na čelu je žena, Dom zdravlja Otočac na čelu je žena, Dom zdravlja Senj na čelu je žena, Zavod za javno zdravstvo Ličko-senjske županije na čelu je žena, Dom za stare i nemoćne na čelu žena, šefica ginekologije žena, šefica pedijatrije žena, ne znam hoću li sve nabrojiti, šefica interne žena, šefica HZZO-a žena, šefica Zavoda za zapošljavanje žena, šefica centra za socijalnu skrb je žena, šefica Zavoda za hitnu medicinu je žena, šefica Zavoda za graditeljstvo je žena i da ne nabrajam dalje. Pa sada kada gledamo Ličko-senjsku županiju kao konzervativnu tradicionalnu sredinu i tu bi trebalo ovo biti na neki način u manji, a ja se nadam da je onda u ostalim dijelovima RH ovdje ova situacija po ovom pitanju puno bolja. Dakle ističimo danas i dobre stvari koje se dešavaju u Hrvatskoj po pitanju ravnopravnosti spolova. Hvala lijepa.
Nova replika poštovana Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice Tireli, htjela sam izraziti svoje slaganje sa dijelom rasprave koju ste imali vezano oko reproduktivnog prava žena s tim da ste postavili na neki način malu dilemu ili upitnik. Govorili ste o pravima koja proizlaze iz zakona što se tiče žena, dakle imaju pravo ukoliko se na to odluče da izvrše pobačaj, a s druge strane naravno i liječnici imaju pravo na priziv savjesti pa što je sada od toga veće pravo. Ja mislim da su i jedno i drugo pravo jednaki, dakle proizlazi iz naših zakonskih propisa. Međutim ono što je bitno i što treba naglasiti i naglašavati, a to je da je država ta koja treba omogućiti kad je u pitanju zdravstvena zaštita i prava koja iz toga proizlaze omogućiti dostupnost svima na cijelom području Hrvatske. U tom smislu mi se čini da je vrlo pozitivno i to što je Ministarstvo zdravlja odreagiralo na vrijeme odnosno u času kada se broj zdravstvenih ustanova u kojima su odjednom svi imali priziv savjesti da tako kažem opasno počeo povećavati i prijetio da na neki način ovu zdravstvenu uslugu vi više u ustanovama, državnim ustanovama ne možete izvršiti. U tom smislu osobno podupirem pravo i jedno i drugo, podupirem i pravo udruga da imaju nekakve proteste. Ako nemaju šta drugo pametnije raditi u životu nego moliti se pred nekom bolnicom i to neka rade, bez ikakvih ograničenja, ono što je bitno da u svemu tome ne šikaniraju žene koje se odluče na taj zahvat. To je ono najbitnije i u tom smislu žene od takvih vrsta postupanja treba zaštititi.
Posljednja replika poštovana Melita Mulić.
Zahvaljujem se. Kolegice Tireli, ja bih se željela osvrnuti na dvije točke vašeg izlaganja, jedna je pravo žena reproduktivno zdravlje ono što zovemo pravo na pobačaj zapravo pravo na izbor rađanja djece i molitvene skupine koje se okupljaju ispred bolnica. Ono što je najveći problem u tome je što je to perfidan način okupljanja jer se okupljaju u takvom broju da niti ne prijavljuju okupljanje sukladno ogovarajućim zakonima, a time vrše dodatni pritisak na žene za koje razloge nitko ne zna zbog čega idu tamo, dakle one im time dodatno otežavaju. Nitko se ne zalaže za pobačaj kao sredstvo kontracepcije. Zbog toga je trebalo uvesti zdravstveni odgoj, a kao što se sjećamo za to je bilo i silnih pokušaja, a danas stranka koja poziva na tobožnji dijalog tada se uskobečila na 4 zadnje noge i zalagala se za jedan neznanstveni i dogmatičan pristup zdravstvenom odgoju i zbog toga danas zdravstvenog odgoja na adekvatan način nemamo u školama. Druga stvar na koju se želim referirati je nešto o čemu je govorila kolegica Sobol, a to su dva zakona koja ni na jedan način nisu u koliziji, Zakon o liječništvu koji regulira pravo na priziv savjesti i drugi Zakona o pravu izbora roditeljstva koji imamo od 1978. 37 godina u ovoj zemlji nije bilo tog problema, a problem je zlouporaba poziva na priziv savjesti. Ja se zalažem i svi mi ovdje u klubu SDP-a da imaju pravo na priziv savjesti, ali nitko nema pravo to zloupotrebljavati na način da se radi selekcija jer jedni žele raditi amniocentezu što je isto tako intervencija u zdravlje nerođenog života i djeteta, a ne žele recimo raditi pobačaj. I onda se stvara i razlika među liječnicima koji će to obavljati ili neće obavljati. I stoga pozivamo Hrvatsku liječničku komoru i Ministarstvo zdravlja da uredi bolje još institut priziva savjesti. Hvala.
Odgovor na repliku poštovana Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolegice. Dakle slažemo se u tom dijelu da svatko ima svoja prava. Ja isto tako smatram da svaki liječnik ima pravo pozvati se na priziv savjesti. Ali smo upravo sada u ovom, sada pokazali da je izuzetno važno da resorno ministarstvo odreagira u trenutku kada problem nastane. A činjenica jeste da je Ministarstvo zdravstva promptno odreagiralo i da se je omogućilo i liječnicima da se pozovu na priziv savjesti ali isto tako i ženama da prekinu trudnoću ukoliko oni to žele. Dakle odgovor je vrlo jednostavan. Ukoliko imamo ljude i pojedince koji problem shvate i na taj problem promptno odreagiraju. I slažem se s vama da i ove molitvene zajednice koje jesu, upitno je dakle i okupljanje i broj koji je tamo, propuštamo nešto, dozvoljavamo nešto, ne reagiramo u pravom trenutku i onda upravo na to što ne reagiramo nakon nekog vremena se pokaže da nas puno više košta nego da smo odreagirali odmah. Dakle svatko neka ima svoja prava. I ti ljudi neka misle u tim, neka mole, neka rade što god hoće ali neka pri tome ne ugrožavaju prava bilo kog drugog pojedinca protiv koga to rade. Dakle oni neka rade svoje ali neka puste i druge da rade svoje jer ovako ispada u istinu u većini slučaja da većina građana Hrvatske postaju žrtve manjine građana koji nameću nekakve svoje stvari, svoja razmišljanja, svoje stavove a mislim da to nije za društvo dobro.
U ime kluba SDP-a govoriti će poštovana zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicom, kolege i kolegice. Dakle neki od kolega, nadam se da mi neće zamjeriti, dali su mi šlagvort za uvod u današnju raspravu. Evo kolega Milinović vi ste nabrajali na kojim su sve funkcijama i položajima žene na području vaše županije. Pri tome ste zaboravili, pretpostavljam, da li na načelu županije je ikada bila žena ili da li je danas? Što je sa gradonačelnicima, načelnicima na području i vaše županije ali i svih drugih županija? Koliko rektora imamo? A u konačnici, kolega Milinović vi sjedite ovdje u Hrvatskom saboru a ne možda neka žena iz Like, kada već evo govorimo o tome kako su na toliko istaknutim položajima, na istaknutim položajima u vašoj županiji. No, nadam se da mi nećete zamjeriti ali to je evo toliko ono što se kaže o tome kada počnemo priču o ravnopravnosti spolova i pri tome zaboravljamo što to ustvari znači, koji je pojam u našem zakonu, što je to ravnopravnost spolova. Ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednak status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata. To znači ravnopravnost spolova. I obzirom na tu definiciju ja moram reći da mene stvarno evo ga, žao mi je što danas evo na čitavom ovom, na, gdje možemo ustvari vidjeti da u politici o ravnopravnosti spolova kolege zastupnici se ne odlučuju govoriti, a to su i vaše politike, politike ravnopravnosti spolova su ne za žene isključivo za žene nego i za muškarce na potpuno jednak način. Međutim, čini mi se da će ustvari proći još puno godina pravobraniteljice dok mi dođemo do toga da sve ovo što i piše u ovom izvješću o čemu je pravobraniteljica, na čemu je radila cijele prošle godine ali i ona i proteklih godina i ona prva pravobraniteljica. Dakle sve to bi, je trebalo na neki način potaknuti i kolege da se na potpuno ravnopravan način uključe u ovu problematiku i da ih ustvari interesira na jednak način kao i nas žene što u ovome izvješću piše. No i sama pravobraniteljica negdje na početku svog izvješća je ustvrdila kako ono ne predstavlja ocjenu i analizu stanja u području ravnopravnosti spolova ali to izvješće o radu Ureda pravobraniteljice ukazuje odnosno može ukazati na trendove u odnosu na ostvarivanje načela ravnopravnosti spolova a osobito kada se uzme u obzir broj i struktura pritužbi pravobraniteljici. I u biti na neki način već kontinuirano godinama otprilike dvije trećine pritužaba pravobraniteljci podnose žene i u svom izvješću ona govori i razmatra slučajeve koji su se većinom odnosili na žene, dakle više od 70%. No, ja bih ovako rekla, obzirom da sam imala priliku pa i dobar dio vas ovdje u Hrvatskom saboru svjedočiti i mnogim ranijim izvješćima, dakle više godina unazad. Ja mislim da ipak možemo pa i iz svega ovoga što piše u ovom izvješću konstatirati da se u Hrvatskoj mnoge stvari ipak mijenjaju nabolje. Jer u posljednjih 15 godina mislim da možemo pratiti značajna unapređenja u odnosu na ostvarivanje ustavne vrednote ravnopravnosti spolova. U mnogim smo područjima postigli i značajne institucionalne i legislativne pomake. Ja mislim da to ne možemo negirati i da tome svjedočimo. I u svemu onome što i ovaj saziv Sabora radi. Međutim, ono što ostaje trajan problem to je taj sveprisutan stakleni strop o kojem je pravobraniteljica i posebno istraživanje radila, ali isto tako konstanti su i svake godine se ustvari ponavljaju i problemi s kojima se žene susreću na tržištu rada, diskriminacija koja iz tog dijela proizlazi, obiteljsko nasilje dakle kao jedna pojava koju svih ovih godina apsolutno nismo uspjeli suzbiti pa ma šta mi radili i konačno, je, to je i diskriminacija u području političke participacije odnosno sudjelovanja na jednak način na svim razinama odlučivanja. Iz izvješća je vidljivo da je najviše slučajeva diskriminacije se odnosilo na područje rada i zapošljavanja, prvenstveno onda i obiteljskog nasilja. Kad govorimo o području rada i zapošljavanja na neki način preslikavamo ja bih rekla stanje što smo imali i više godina unazad uz određene pomake, dakle horizontalna, kao i prošle godine ponovno ustanovljavate i horizontalnu i vertikalnu segregaciju na tržištu rada koja je dakle i dalje prisutna. Međutim, ono što negdje se može iščitati odnosno i stoji naravno i u vašem izvješću i što daje određene nade, a to je kako je stopa radne aktivnosti žena u svim dobnim skupinama osim u onih starije od 50 godina viša od EU prosjeka pa evo ako ništa drugo i to je jedan podatak koji nam može dati nadu i to što su u prošloj godini ipak uočeni pozitivni trendovi stope zapošljavanja u 2014. godini. Jedan od velikih problema da ostaje i dalje to je problem rada na određeno vrijeme, ali ja bih rekla dobrim dijelom povezano i zbog toga što radom na određeno vrijeme vi gubite mogućnost da ostvarujete neke druge naravno životne potrebe kao što je to recimo dobivanje bilo kakvog kredita, određena nesigurnost itd. Pokazuje se da su žene obrazovanije te je prošle godine ukupno veći broj žena s višim i visokim stupnjem obrazovanja zaposleno odnosno dvostruko je veći u odnosu na broj zaposlenih muškaraca iste razine obrazovanja. Ono što također pokušavamo nekoliko godina, rađena su istraživanja pa i iz ureda pravobraniteljice, to je pitanje jaza u plaćama. To je pitanje koje je i na razini Europske unije istaknuto kao jedno od pitanja i problema na području ravnopravnosti spolova. Nas ne mora tješit to što u Hrvatskoj je otprilike taj jaz samo 9 do 10% za razliku od nekih država Europske unije gdje je taj jaz i preko 30%, ali mi se čini da još uvijek nismo pronašli pravi način odnosno prave mjere kojima ćemo sustavno raditi na tome da se taj jaz u plaćama smanji, dobrim razlogom i zbog toga što onda sutra imate i razlike u mirovinama koje su čak i veće nego razlike u plaćama. Vezano oko problematike žena na tržištu rada svakako treba istaknuti problem usklađivanja obiteljskog i profesionalnog života i pravobraniteljica jedan dio izvješća posvećuje problematici korištenja na jednak način sve vrste rodiljnih i roditeljskih potpora koje Zakon o rodiljnim i roditeljskim potporama u Hrvatskoj omogućava jer su unijete i dodatne stimulirajuće odredbe kako bi se očeve potaknulo da ostanu kod kuće sa svojim djetetom. Međutim podatak je stvarno porazan, da je rodiljni dopust do navršenih 6 mjeseci djetetova života koristilo samo 0,4% očeva. To je stvarno porazni podatak, a kad se uzme u obzir sve vrste rodiljnih i roditeljskih potpora koji se ostvaruje na teret sredstava HZZO-a muškarci su samo u 2,22% slučajeva koristili ove potpore. Ovo je nešto sa čime se susreću sve države i na razini Europske unije i ostaje nam da i nadalje radimo na tome. Ali ono što moram kazati, dakle najteže je boriti se protiv nekakvih tradicionalnih shvaćanja, uvjerenja, stereotipa koji postoje jer ja sam sigurna da ovo što se dešava na području korištenja rodiljnih i roditeljskih potpora, dakle to nekakvo je dobrim dijelom ima uvjerenje da za djecu je bolje da mama ostane sa njima, onda sutra imate na neki način bumerang. Vi govorite i o problematici favoriziranja majki od određenih institucija kada su recimo u pitanju rastave, kada treba dodijelit djecu itd., gdje se u ogromnom broju slučajeva unaprijed na neki način podrazumijeva da bi dijete trebalo ostati sa majkom, gdje su itekako očevi zakinuti. Dakle to je jedna poveznica i kažem najteže se boriti protiv predrasuda. Ono što želim također naglasiti vezano oko problematike nasilja u obitelji, očekujem da će to biti u sljedećem izvješću obzirom da smo nedavno donijeli izmjene i dopune Kaznenog zakona kojima smo ustvari sve one primjedbe koje su bile, odnosno i svi trendovi koji su se pokazali od početka primjene novog Kaznenog zakona, da će ovaj dio koji se odnosi na obiteljsko nasilje da i to znači iskazivanje naše namjere da se obiteljsko nasilje bude nešto što se ne tolerira, što se kažnjava i očekujem da u tom smislu barem za nekih godinu do dvije dana i te nove odredbe donesu određene rezultate jer je u protekloj godini zabilježeno ukupno 1107 kaznenih djela sa elementima nasilja u obitelji. I s jedne strane dok se bilježi od prilike 10% pad prekršajnih djela nasilja u obitelji razvidan je trend porasta ukupnog broja kaznenih djela sa elementima nasilja u obitelji tako i broja žrtava. I u stvari trend koji nam se pokazivao u zadnje dvije godine pokazuje značajnu i ozbiljnu fizičku i spolnu ugroženost žena od strane bliskih muškaraca. I naprosto, svi skupa u tom dijelu vjerujem da mi ovdje koji smo u Saboru kroz ovaj zakonodavni dio itekako se možemo boriti protiv toga. Ovdje želim spomenuti i rasprave i nadam se uskoro i donošenje Zakona o zaštiti žrtava seksualnog nasilja u Domovinskom ratu, odnosno za vrijeme agresije na Republiku Hrvatsku. I tu mi se čini da smo u dva čitanja dobili jedan zakon koji smatram da će doprinijeti da makar svi skupa ispravimo dio nepravdi koje su bile u odnosu na sve žrtve seksualnog nasilja za vrijeme Domovinskog rata. U izvješću se naglašava i to želim naglasiti u ime kluba SDP-a da smatramo da je izuzetno važno i što je donesen Zakon o životnom partnerstvu, odnosno o životnom partnerstvu osoba istoga spola i da je taj zakon omogućio da se status koje se pronalaze u tom zakonu, dakle LGBT osobe da se njihov status u svakodnevnom životu itekako promijenio i poboljšao i to uostalom se i pokazuje da imamo kao državu u odnosu na druge države Europske unije gotovo pa najbolje uređeno. I konačno, želim spomenuti nešto vezano oko dijela koji se odnosi na medije, medijsku sliku koja se u Hrvatskoj stvara kada su u pitanju vrijednosti društva, kada su u pitanju žene i muškarci. Vi ste mislim odreagirali u x slučajeva. Mislim da je dobro da dobar dio pa i medijskih kuća, dakle prihvaća preporuke koje vi dajete. Za mene i dalje ostaje upitno pitanje razno raznih portala, dakle onih koje se potpuno oglušuju, koji na neki način apsolutno ne razumiju o čemu se radi i brkaju i ove pojmove sa [[Upadica Stazić: Privedite kraju.]] slobodom govora. Ja vjerujem da će kao što je Vlada i naglasila u svom izvješću, kad bude se radila nova nacionalna medijska strategija da će prihvatiti i sve vaše sugestije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem [[Upadica Sobol: U ime kluba, pardon, podržavamo izvješće.]] Prelazimo na replike. Prvo Dujomir Marasović, izvolite.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, kolegice Sobol, ma vi ste rekli da je pitanje korištenja porodiljskog dopusta pitanje tradicije, da se najteže protiv toga boriti. Nije vam to kolegice samo pitanje tradicije, to je pitanje dubokih nekih psiholoških procesa i odnosa između majke i djeteta koje još se stvaraju dok je dijete u utrobi i iz toga proizlaze i neke optimalnije pozicije da majka bude na porodiljnom. Znamo da u najrazvijenijim, u ovom smislu, u smislu ove teme, društvima kao što je SAD da se djeca, … [[Govornik se ne razumije.]] odnosno majci. Pa ja vas samo upozoravam da nije to pitanje tradicije to je pitanje i stručnog segmenta ove rasprave samo mi u njega ne ulazimo. Grozim se kad kolegice iz vašeg kluba prethodnice uspoređuju pobađaj i amniocentezu. Pa to znači da nemaju pojma, nisu spremne za rasprave. Dok je ovo ubojstvo amniocenteza je jedan benigni dijagnostički postupak. I tako raspravljat to je nepripremljeno totalno. Ali ja vama želim samo malo skrenut pažnju da je u prethodnim raspravama iz vašeg kluba pokušaj napada bio kao i na HDZ i tako mi smo konzervativni. HDZ je predložio ženu za predsjednicu države i HDZ i desni korpus i desni centar izabrao predsjednicu države. Kakav drugi još treba bit dokaz da je i HDZ i desni korpus, desni centar uznapredovao i napredovao u tom smislu. Samo na vašoj strani ja vidim retrogradne procese, gotovo dogmatske procese koje nemaju utemeljenje niti na struci, niti na znanosti, niti na psihologiji, niti na realnom životu. I vi ne osporavate, kao eto ne bi oni nju kao ženu izabrali nego šta, zbog čega. To znači da nam nije, ne da nam nije smetalo, nego nam je bilo drago da je bila žena, da je žena.
Vrijeme. Odgovor na repliku, Gordana Sobol.
Kolega Marasović, dakle majstor ste u uplitanju svega i svačega u teme koje nemaju veze sa temom koja je na raspravi. Ali dobro, to je vaše pravo i vaše vraćanje i pokušaj izazivanja sukoba. Ono što ja mogu reći, ja sam u stvari razočarana. Očekujem da ako se mi žene i očekuje se da se žene bore za žene, ja očekujem da se vi kao saborski zastupnik borite za prava muškaraca, pa da se borite i za prava očeva, da očevi imaju pravo na isti način, na jednak način sudjelovati u odgoju svoje djece od najmanjih nogu od trena kada se rodi, od časa kad prisustvujete porođaju pa dalje. A vi ovdje govorite, pokušavate mi govoriti o teorijama psihološkim, ovim, onim, zašto je bolje da majka, ovo, ono. Ne, mi smatramo da u Hrvatskoj na ravnopravan način imaju pravo o djetetu skrbiti i muškarci i žene i dužni su i očevi i majke. A ne da se mnogi, pa i muškarci, ali i žene, sjete, ali prvenstveno muškarci da nastaje problem kada dođete do razvoda i kada sudac presudi ili centar za socijalnu skrb ili ne znam tko da dijete pripadne majci. Onda odjednom se svi sjete kako i oni imaju pravo na skrb o djetetu. Ja bih voljela stvarno da se vi kao muškarac i kao otac pretpostavljam, ali i da niste, zalažete za svoje vlastito pravo i za pravo svih kolega da od početka sudjeluju u odgoju vlastite djece. Za mene bi to bilo sasvim normalno i poželjno. Možda bi vas onda puno više o ovim temama raspravljalo i za govornicom, a ne samo da dajete replike.
Druga replika, Darko Milinović, izvolite.
Hvala lijepo. Pa govorili ste u svojoj raspravi o stereotipima, čini mi se da u vašoj raspravi i da je vaša rasprava obilježena dosta sa stereotipima. Naime, ja sam htio pohvaliti jednu uvriježenu konzervativnu tradicionalnu sredinu gdje je negdje na, evo i direktorica Plitvičkih jezera dakle na čelu Nacionalnog parka "Plitvička jezera" je žena. Memorijalni centar "Nikola Tesla" je žena. Park prirode "Sjeverni Velebit" je žena. Vi ste to htjeli sve na neki način minimizirati i na neki način omalovažiti sve ove žene koje su u Ličko-senjskoj županiji na čelnim funkcijama zato jer nije na čelu županije žena. Pa zamjenica je, evo imamo zamjenicu župana ženu. Pa sad, što bi to trebalo značiti? E sad da je u Ličko-senjskoj županiji i župan odnosno županica onda bi to bilo ok. Temeljem vaše rasprave ja predmnijevam, i budući da ste na čelu Odbora za ravnopravnost spolova da između Josipovića i prve predsjednice RH koju je iznjedrila HDZ temeljem vaše rasprave ja sam sada uvjeren i hvala vam na tome i vi ste glasovali za Kolindu Grabar-Kitarović. Jer to iz vaše rasprave proizlazi. No međutim, izborite se, budite pametnije, kao da niste dovoljno pametne, budite inteligentnije kao da niste dovoljno inteligentne, lukavije, zaboravit će da ste žene i bojat će vas se. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, da Zoran Milanović na Forumu žena. Što se niste javili? Bili bi puno uvjerljiviji, bili bi puno uvjerljiviji i sa današnjom raspravom. Ako hoćeš raditi idi u politiku kaže jednoj od dama, nezaposlenih dama u RH. Dakle, i vaša rasprava je prožeta stereotipima o kojima ste govorili.
Vrijeme. Odgovor na repliku, Gordana Sobol.
Kolega Milinović ja stvarno ne znam gdje ste vi vidjeli stereotipe i predrasude u mojoj raspravi. To onda samo znači da vidite stereotipe i predrasude ustvari u Izvješću pravobraniteljice. Ono što sam ja govorila je između ostalog naznačeno i vidi se i kroz Izvješće pravobraniteljice. Nisam već 4 godine na čelu Odbora za ravnopravnost spolova, kolega Milinović. Ali možda da ste češće tu biste to znali i vidjeli. A vidite, u biti je upravo vaš problem, vas, između ostalog ste ga i vi iskazali kolega Milinović, pojedini kolege u ovom Saboru kad govorimo o ovoj problematici i kad govorimo da smo diskriminirane, da smo u manjini, da smo ovdje, da smo ondje onda svi pa gledajte ali u mojoj županiji to, to, to i to i gdje sad vi tu vidite diskriminaciju? Vidim diskriminaciju kolega Milinović upravo u onom što ste rekli, da, na visokim pozicijama kada je u pitanju odlučivanje, kada je u pitanju politička participacija nema dovoljno žena. Pa pogledajte vlastiti klub, kolega Milinović. Pogledajte vlastiti klub! A što se tiče izabrane predsjednice gospođe Kolinde Grabar-Kitarović ne, nisam glasala za nju zato što ona nije moja opcija. Bez obzira, oprostite, ravnopravnost spolova i pitanje žena ne znači da su žene te koje će uvijek glasati za žene. Što se tiče predsjednice Kolinde Grabar-Kitarović ona tek treba u svojim potezima, u svojim postupcima i u svojim javnim istupima kada su u pitanju žene u Hrvatskoj pokazati da se istinski zalaže za ravnopravnost spolova. Ona kao predsjednica to će nadam se moći, a onda će se vidjeti koliko će uopće izbor prve hrvatske predsjednice utjecati općenito na položaj žena u politici. … [[Upadica se ne razumije.]]
Ajmo probati biti toliko, kolega Milinoviću, ajmo probati biti toliko džentlmeni da ne dobacujemo dami u Saboru. Bar kad je ova tema na dnevnom redu. Posljednja replika, poštovana Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Kolegice Sobol ja ne vidim nikakav problem, prije nekoliko godina mi se to činio kao neki problem, ali danas više ne, to što u ovoj raspravi kao i u zapravo svim dosadašnjim raspravama vezanim za Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sudjeluju zapravo gotovo isključivo žene u ime svojih klubova, osim u replikama. To gledam i kao povjerenje koje su klubovi zastupnika iskazali kolegicama da mogu govoriti o ovoj vrlo osjetljivoj i vrlo važnoj temi. Jer zapravo u svemu o čemu govorimo, govorimo o Ustavu RH koji je naravno zakon svih zakona i gdje je ravnopravnost spolova jedna od vrednota koja je u Ustav RH ugrađena. I ja se nadam jednog dana da će i na čelu evo Ureda pravobranitelj biti muškarac jer mi ne govorimo danas samo o ženama. I to je nama koji raspravljamo apsolutno jasno. Nego govorimo o ravnopravnosti muškaraca i žena ili žena i muškaraca. Najveći problem koji ja ovdje vidim, a koji ste i vi također dotaknuli, jest vezan za položaj žena na tržištu rada, konkretno za plaće koje su vrlo često manje bez obzira na istu razinu obrazovanosti odnosno na istu razinu kvaliteta i sposobnosti, a to onda znači u konačnici manje mirovine. I to je ono što jest veliki problem s obzirom da ćemo mi kroz godine morati očito još produžavati vrijeme za odlazak u mirovinu i to jest problem da će mnoge žene imati nažalost od ovako malih mirovina još manje mirovine, odnosno manje mirovine od muškaraca. I to je prava tema za raspravu o ravnopravnosti i zašto se to događa uz sve naše dobre zakone, Zakon o radu, ravnopravnost spolova, suzbijanje diskriminacije itd. To je zapravo tema svih tema jer o tome život svakidašnji ovisi. Hvala.
Odgovor na repliku poštovana Gordana Sobol.
Zahvaljujem. Pa obzirom, kolegice Kosor da slažem se sa vama u ovom djelu gdje ste govorili oko plaća vezano oko toga ko raspravlja, ko ne raspravlja o problematici ravnopravnosti spolova. Ja uvijek kažem da i kad govorimo sa kolegama, dakle sa kolegama sa muškarcima onda kažem ja ne znam zašto vi mislite da je Zakon o ravnopravnosti spolova za žene? Pa jednog dana taj zakon očekujem i nadam se da će štiti upravo vas muškarce da vas bude minimalno 40% na svim razinama itd. itd. Tako da vjerujem da ćemo to jednog dana dočekati. Što se dakle tiče ovog problema, da jaz u plaćama je nešto s čime se, dakle rekla sam i u svojoj raspravi mene ne tješi to da je Hrvatska po jazu plaća među onim nižim dakle razinama i da ima ogromnih razlika, mislim čak na primjeru Njemačke da se može vidjeti ta razlika i do 35%. Što je ogromna jedna brojka. I jedino što očekujem da ako, da ćemo i kao država kroz nacionalno zakonodavstvo ali i kroz mjere koje se sada potiču na razini EU moći jednog dana taj jaz smanjiti na ono na što on treba biti a to je 0% jer će onda to itekako imati odreza što ste i sami rekli. Dakle i u svakodnevnom životu i u vrijednosti koja se daje i ženama i muškarcima ali i onda sutra i u mirovina što je bar kad se i Hrvatske tiče zbog inače niske razine mirovina jedan poseban problem.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovana kolegica Branka Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa evo nastavno na ove replike ja bi rekla da se može vidjeti da je daleko veći interes za ovu temu ravnopravnost spolova kod muških kolega upravo na ovoj strani u klubu HDZ-a nego na ovoj. Ne bi se ja složila. Ovo izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2014.godinu kao i ono za prethodnu godinu opsežno je i detaljno i opisuje sve aktivnosti pravobraniteljice. Može se zaključiti da je ured pravobraniteljice bio vrlo aktivan u rješavanju pritužbi, davanju prijedloga, preporuka i upozorenja na temu ravnopravnosti spolova. Brojke govore da se u 2014.radilo na 2 588 predmeta što je preko 21% više nego u prethodnoj godini kad je povećanje opet na ono iz prethodne bilo preko 40%. Kad usporedimo da je na tim predmetima radilo svega 11 zaposlenika znači da je to oko 235 predmeta po zaposleniku pa onda to usporedimo sa onim izvješćem od jučer pučke pravobraniteljice gdje je zaposleno 32 a imali su 3 800 predmeta to je znači upola manje nego ovo što imao u Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i to moramo priznati da pokazuje veliki rad i zaslužuje pohvalu. Veseli informacija da se u gotovo 95% slučajeva u potpunosti uvažavaju upozorenja, preporuke i prijedlozi pravobraniteljice i stoga bi vrlo rado mi posebno iz kluba HDZ-a da je po nekim pitanjima, temama i zakonima iz prethodne godine bila možda izričitija i veći borac možda bi u tim slučajevima većina u ovom Saboru donijela malo drugačije odluke. Iako pravobraniteljica navodi pozitivna kretanja na tržištu rada kao što je stopa radne aktivnosti žena, kada se malo dublje uđe u analizu ne možemo biti zadovoljni stanjem žena na tržištu rada na što ukazuje i pravobraniteljica. Naime, stopa zaposlenosti žena iznosila je 50%, prethodnu godinu 48%. Međutim paralelno s padom stope nezaposlenih kod muškaraca imao rast stope nezaposlenosti kod žene. Tijekom 2014.godine broj nezaposlenih žena sa visokim stupnjem obrazovanja povećao se za 4,4%, dok se broj nezaposlenih muškaraca istog stupnja obrazovanja povećao za svega 0,4%. Zapošljavanje žena u odnosu na muškarce bilo bi još drastičnije na štetu žena da nije bilo mjera stručnog osposobljavanja za rad bez zasnivanja radnog odnosa. Naime, žene su se u odnosu na muškarce zapošljavale u omjeru 3:1. Nadalje, pitamo se zašto Vlada Republike Hrvatske još nije pokrenula postupak ratifikacije konvencije koja je još u svibnju 2011.u Istambulu usvojena? Konvencija Vijeća europe o sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i obiteljskog nasilja kojom je potvrđeno da je nasilje nad ženama ozbiljno kršenje ljudskih prava i oblik diskriminacije žena RH još uvijek kao jedna od rijetkih zemalja u okruženju nije ratificirala a to su učinile čak Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Srbija i Slovenija. I dobro bi bilo da Vlada uvaži ovu primjedbu pravobraniteljice. Ma da bi nas trebao veseliti podatak da je došlo do pada broja prekršajnih djela obiteljskog nasilja za oko 10% kada znamo razlog i taj podatak veoma žalosti. Naime, u posljednje vrijeme praksa prekršajnih sudova je da odbacuje optužni prijedlog koji podnosi policija za partnersko nasilje. U 2014.porastao je broj kaznenih djela s elementima nasilja u obitelji kao i broj žrtava i to za 276, a imali smo i 3 ubojstva. To su poprilično alarmantni podaci koji zovu na hitno daljnje unapređenje sustava kažnjavanja, kampanju osvješćivanja javnosti o ovom problemu, edukaciju policije i pravosuđa. Dakle nadležni centri za socijalnu skrb, policije i pravosuđe nisu u određenom ključnom trenutku prepoznali opasnost i poduzeli djelotvorne korake. Čak i centri ne prepoznaju pojedine oblike obiteljskog nasilja nego to nazivaju pukim narušenim bračnim odnosima. Dok policija najčešće jednako tretira, prijavljuje i privodi oba partnera i žrtvu i počinitelja nasilja. Žene žrtve nasilja dodatno su traumatizirane i u sudnici i zato se teže odlučuju na prijavljivanja, a kada dolazi do procesuiranja najčešće su izrečene blage kazne i to i počiniteljima i žrtvama. Bilo bi dobro da se u velikoj mjeri posveti edukaciji stručnih osoba kada se radi o promicanju ravnopravnosti spolova na što također ukazuje pravobraniteljica u svom izvješću. U izvješću stoji, u Hrvatskoj još nedovoljno provode mjere koje omogućuju usklađivanje privatnih i profesionalnih obveza. Činjenica je da usluge brige o djeci nisu dostatno razvijene što predstavlja problem posebno zaposlenim roditeljima i to majkama. Javne usluge, jaslice i vrtići ponajprije su organizirani kao usluge na raspolaganju zaposlenim roditeljima i to ovisno o razvijenosti, a i o sluhu gradova i općina u kojoj žive. Kako je u 2014.izmijenjen Zakon o porezu na dohodak dodatno su smanjeni prihodi gradova i općina i to upravo onih iz kojih se financira rad predškolskih ustanova. Tim izmjenama smanjio se prihod lokalne samouprave za približno 1,8 milijardi kuna i zbog tih izmjena brojni gradovi morali su podići i cijene boravka djece u vrtiću i jaslicama. Bilo bi dobro da se pravobraniteljica i onda uključila i zaštitila djecu i njihove u prvom redu majke. Očekujemo veću aktivnost Vlade RH u strateškom određivanju prema zaštiti majčinstva i promicanju nataliteta i obiteljske politike, ali ne samo deklarativno već konkretnim mjerama od onih vidljivih u državnom proračunu do onih izmjenama zakona. Žene su i dalje podzastupljene u političkim strankama i na pozicijama političkog odlučivanja, međutim prvi pozitivni pomaci su vidljivi. U Europskom parlamentu od 11 izabranih članova 6 su žene, a posebno veseli što imamo prvu hrvatsku predsjednicu. Vezano za predsjedničku kampanju iako je pravobraniteljica pozvala sudionike da se suzdrže od seksizma ili uvrede temeljem spola, takva je retorika bila česta. Svjedočili smo u 2014.korištenju medijskog prostora za seksističko diskreditiranje političkih kandidata. To smo imali i ranije, ali ovaj puta s obzirom da je bila predsjednička kandidatkinja gospođa Kolinda Grabar Kitarović, čini mi se više nego inače. Manipuliralo se spolom kao poligonom za etiketiranje, prozivanje i kritiziranje. Kao što je jučer rekla naša predsjednica u Vatikanu, teško je biti žena. Trebaš se ponašati kao dama, izgledati kao djevojčica i raditi kao konj. Činjenica da je žena izabrana za predsjednicu trebala bi pridonijeti razbijanju tradicionalne predodžbe o pozicijama moći kao muškom području i potaknuti veće uključivanje žena u politici. Svi mi zajedno posebno žene morale bi dati veći doprinos u zaštiti i podršci žena. Žalosti činjenica da kada žena i to naša predsjednica RH pozove šefove parlamentarnih stranaka na razgovor da se bar sve žene ne odazovu tom pozivu. U javnosti velike polemike, rasprave pa i podjele izazvalo je pravo žene na legalno inducirani pobačaj koji niti jednoj ženi zasigurno nije ugodno već traumatizirano iskustvo i vjerojatno izlaz iz krajnje nužde. Ono što kroz javnu diskusiju postaje jasno jesu postavljanje prava na pobačaj i pozivanje na priziv savjesti. Kako je pravobraniteljica neovisna, nestranačka i nepolitičko tijelo nedopustivo je pozivanje na sankcioniranje udruga vjernika i onih građana koji u javnosti iznose mišljenje da je pobačaj ubojstvo nevinog ljudskog bića. I naš Ustav jamči slobodu mišljenja izražavanja misli, slobodu govora i javnog istupa te se jamči sloboda savjesti i vjeroispovijesti i slobodno javno očitovanje vjere ili drugog uvjerenja. Sve ovo što danas radimo, ceste i trgove, vrtiće, škole, što će nam sve to ako ne bude djece, a činjenica je da nas je svaku godinu sve manje. U prošloj godini umrlo je 52.427, rodilo se 39.596. Manje nas je za 12.831. Godinu ranije bio je minus od 10.000, a sada preko 12.000. Svaku godinu nestane grad veličine Križevaca. Da li i vi i mi, a i vi poštovana pravobraniteljice dajemo svoj doprinos takvom stanju? Koliko ćemo novih života imati u istospolnim zajednicama? Kakvu poruku šaljemo djeci koju u najgorim godinama vole i žele eksperimentirati i kopirati one posebne? Žalosti činjenica da mi žene koje božjim blagoslovom nosimo i rađamo novi život, ne podržavamo one koji se bore za život svakog nevinog čak i nerođenog bića. Stoga apeliram na sve nas, posebno na vas drage kolegice, na vas poštovana pravobraniteljice, zastupajte sve spolove, posebno one slabije, one ranjivije i one nerođene.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike kojih je 7. Prvo poštovani Darko Milinović. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo u potpunosti se slažem sa raspravom dakle u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, tim više što na neki način, ponovno, evo čuli smo odavde, veli nemojte nas vi muški s desne strane braniti. Čuli smo to i to nije dobro. I to prijeti da se i ova tema politizira. Zato jer Hrvatska demokratska zajednica zauzima jedan prostor koji je do jučer bio rezerviran samo za SDP, jer su se samo oni borili za ravnopravnost spolova i u tom smislu podržavam ovu raspravu. I kada ja istaknem neke dobre detalje, kada sam napomenuo 20-ak žena koje su na čelu eminentnih firmi i organizacija u Ličko-senjskoj županji, to se minimizira. Veli nemaju moć odlučivanja kao župan, pa oni odlučuju, one upravo odlučuju. I kada god istaknemo mi s desne strane neke dobre primjere kao što sam ja htio istaknuti, kako što sam htio pobuditi u ovom Saboru da se istaknu i dobri detalji i dobri primjeri onda se nama sugerira da govorimo da nema kršenja ljudskih prava odnosno da nema problema u ravnopravnosti spolova. Ima i mi o tome govorimo ali želimo dodati jednu novu notu u ovu raspravu a to je da se govori i o dobrim stvarima a ne samo o lošim. Pa na čelu, rekli smo HDZ je iznjedrio i predsjednicu Države. HDZ je iznjedrio i prvu premijerku u Hrvatskoj. Na čelu kampanje HDZ-a je žena. Mi želimo isticati i dobre primjere. Međutim, gospođa Sobol je dobro iskoristila svoje vrijeme od 2 minute pa nije htjela ništa reći na ono budite pametnije, inteligentnije ili ne čestitati predsjednici, izabranoj predsjednici Hrvatske države.
Odgovor na repliku Branka Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa upravo ono što ste rekli kolega Milinoviću Hrvatska demokratska zajednica važi za jednu konzervativnu stranku a upravo muškarci, zastupnici, kolege su danas tu i sudjeluju aktivno u raspravi na izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Nadalje, upravo mi imali smo i sada imamo i našu predsjednicu a i u ranijim mandatima imali smo kandidatkinju za predsjednicu države što nikad nije imala Socijaldemokratska partija. Hvala.
Nova replika poštovana Gordana Sobol.
Poštovana kolegice, pa recite da ste imali i premijerku. Evo samo čisto onako mala digresija. No, dakle da, druga stvar što naravno ste se prema njoj ponijeli kako jeste, no dobro, to je vaš problem. E sada ovako, dvije stvari bih htjela se očitovati. Vi ste gradonačelnica, ja moram reći uz čast nekim izuzecima koji o tome nisu govorili, kada je došlo do smanjenja sredstava o kojima vi govorite svi redom, ali svi redom gradonačelnici i načelnici prvo na što su objavili, sazvali presice i rekli mi sada moramo srezati sredstva za dječje vrtiće i jaslice. A onda redom sve dalje što se odnosi na one nekakve socijalne potrebe, socijalnu problematiku unutar jedne općine ili grada. Mene sada to zanima zašto prvo na što, i to bez obzira desno ili lijevo, prvo na što vi kao gradonačelnici i načelnici idete to su ta davanja iz one razine socijalnih usluga. Mene interesira zašto, ja nisam nikada bila gradonačelnica ili načelnica, zašto se ne nače neki drugi način? Nitko, još nisam vidjela da je bilo koja općina išla vidjeti je li možda imamo previše zaposlenih. Je li tu možemo nekakvu racionalnizaciju? Je li možda trošimo novce previše za neki lokalni nogometni klub u kojem igraju samo muškarci, dječaci a ne i djevojčice? Dakle u tom smislu mi se, naprosto mi nije jasno. I drugo što želim reći, predsjednica Kolinda nas je zvala u ured svoj, jedan dio nas se odazvao, ja mislim da je to bilo stvar političke pristojnosti ali slika koja mi je ostala predsjednica Kolinda okružena sa 8 imenovanih savjetnika muškaraca. I promiče ravnopravnost spolova.
Odgovor na repliku Branka Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa poštovana kolegice Sobol, porez na dohodak je strogo namjenski prihod i zna se za šta se troši. Evo ja ću vam reći, na čelu sam grada, u gradu Vodicama, nakon ovih izmjena zakona nije došlo ni do povećanja cijena ni vrtića ni jaslica ni prireza nego smo išli na smanjenje davanja koje odvajamo za osobne dohotke djelatnika. Znači porez na dohodak je takav prihod koji se koristi za kao što ste rekli i vrtić i udruge i funkcioniranje jedinica lokalne samouprave. Nešto od toga posebno što se radi o velikom iznosu moralo se dogoditi. Primjerice u gradu Vodicama u prva tri mjeseca imamo preko 400 tisuća kuna manje prihoda u odnosu na prethodnu godinu. Kome to oduzeti? Ne financiramo toliko ni udruge niti imamo toliko visoka primanja ni toliki veliki broj zaposlenika da smo mogli ići na smanjenje plaća odnosno ukidanje određenih udruga. I zato najčešće su kolege pribjegavali, čak i oni koji su iz Socijaldemokratske partije na povećanje cijena vrtića. Ja znam da kolega evo s ove strane, gradonačelnik Bakra, on je smanjio osobne dohotke svojih djelatnika. Grad Vodice na sreću još uvijek nije i nastojati ćemo da to bude zadnja mjera da se odlučimo na povećanje cijene vrtića ili jaslica.
Nova replika, poštovana Đurđica Sumrak izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice, slažem se sa vašom raspravom u ime kluba i često puta smo već mi ovdje, kako nas nazivaju konzervativci, ukazivali na to kako se ovaj Zakon o ravnopravnosti spolova iskorištava i to na jedan ja bih rekla dvoličan način. Evo upravo sada vam je kolegica Sobol to zorno prikazala kako se to radi kad je spomenula da niste spomenuli bivšu premijerku koju su oni dok je ona bila premijerka drvljem i kamenjem napadali, ponižavali, od sadašnje ministrice, međutim sada ju hvale, sada ju štuju, sada ju uvažavaju. Sada bi htjeli valjda pokazati se kako su oni veliki cjenitelji, a jednako tako njima u zadnjem redu sjedi uvažena kolegica zastupnica Mirela Holy za koju nitko se nije usudio reći niti jednu riječ. To je jedno. Drugo kad ste govorili o toj podršci, to je najžalosnije. Oni koji se najviše prave da daju podršku oni ju najmanje daju. Obično se ta podrška svodi samo za sebe jer dobro ste spomenuli, jučer i danas naša predsjednica Kolinda, nju ne treba posebno branit, dovoljno je educirana, odlično govori engleski jezik da ju cijeli svijet razumije i kad govori o tome o sebi kao ženi onda ne trebamo ju mi ovdje u Saboru braniti, ali želimo ukazati ne neke stvari. Nije lijepo ako mi govorimo da trebamo žena ženu podržat, nije lijepo da se u medijima očitujemo u različitim mrežama od Facebooka do nadalje na najponižavajući način. Zašto, što je, o čemu se radi, o ljubomori, o čemu? Ne vas, pa gledam bilo koga tu, nije važno. O čemu se radi? … /Buka u dvorani./… Umjesto da govorimo o tome kako nam je obitelj osiromašena, kako mladi ljudi odlaze, kako ne mogu osnovati niti bračnu zajednicu, kako ne možemo imat niti se mogu ženiti niti imat djecu jer nemaju od čega živjet. Pa to je bit ovoga.
Vrijeme. Zahvaljujem. Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev izvolite.
Hvala lijepo. Pa gospođu Jadranku Kosor ne možemo zaobići kad se govori o ženama u politici i nisam je ni ja u svom izlaganju zaboravila. Naime govorila sam o instituciji predsjednice, mi jako dobro znamo da je ona bila i naša kandidatkinja za predsjednicu države. Znači HDZ ne živi samo uz ženu u stranci i u politici posljednjih godina nego to smo činili i ranijih godina.
Nova replika, poštovana Nadica Jelaš izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Juričev-Martinčev, citirali ste u svojoj raspravi predsjednicu države koja je sinoć u Vatikanu rekla dakle teško je danas biti žena, moraš misliti kao muškarac, biti dama i raditi kao konj. Ne znam jeste li namjerno prešutjeli odnosno zaboravili citirati ovaj prvi dio dakle moraš misliti kao muškarac. Mislim da je to loša poruka, dakle takve poruke ne treba slati ženama nikada, žene moraju misliti kao žene i obogaćivati politiku upravo ženskim načinom razmišljanja i donošenja odluka. Dakle budemo li razmišljale kao muškarci nećemo polučiti promjene o kojima govorimo i kojima toliko težimo. Dakle u tom slučaju politika će ostati primarno muški posao i ja ću u tom smislu citirati jednog svog kolegu koji je vrlo lijepo rekao da je više žena u politici politika bi bila časniji posao.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev izvolite.
Hvala lijepo. Pa predsjednica vjerojatno kad je rekla razmišljati kao muškarac mislila je na to da se uglavnom nalazimo u muškom svijetu. Moramo jako dobro znati što su oni htjeli u svojim nekim istupima reći, na koji način ono razmišljaju da bi mogli biti bliži njima. Ali se slažem da i na svim pozicijama kad biram rado ću birati ženu kao suradnika. Mislim da su žene odanije, pedantnije, dužno poštovanje muškim kolegama, tolerantnije i da će svaki dio posla kvalitetnije odradit nego što će muški kolege. Dužno vam poštovanje.
Replika, poštovana Sunčana Glavak izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice Juričev-Martinčev, trenutno je na Hrvatskom zavodu za zapošljavanje 277 443 nezaposlene osobe, od toga 160 000 žena. Otvoreni su natječaji i sada zamislite HZZ kaže da traže čistačicu, ne traži čistača nego čistačicu, ali traži vozača, a ne vozačicu. Dakle da odmah budemo na čisto s time kako se mi ponašamo u odnosu ravnopravnosti na tržištu rada. Jednom godišnje svi ovdje progovaramo o istoj temi, na kraju konstatiramo da već 10-ak godina pomaka nekih jasnijih nema i da ćemo učiniti sve kao politika koja može nešto promijeniti da takve stvari ne budu tako vidljive pa se nešto pokušava učiniti izmjenom Izbornog zakona. Ja bih upozorila na nešto drugo, a to su mediji koji su naš prozor u svijet, mediji koji mogu dati značajan doprinos unapređenju položaja podzastupljenog spola. Ovog trenutka mi govorimo o ženama. Kolegice Martinčev, nisam nikada vidjela da su mediji promatrali naše muške kolege na način da vidimo kakve imaju cipele, koliko te cipele koštaju i je li ova kravata Croata, ali zato jesu analizirali kolegice zastupnice kako su obučene, koliko to eventualno košta, kakvu torbu imaju. Dakle prvo će vas pogledati ako ste žena, a nakon toga će odlučiti hoće li vas čuti, hoće li vas slušati i hoće li vas smatrati kompetentnim za ono što vi govorite. Kada govorimo o medijima, samo zaključno, pogledajte samo strukturu gostiju u političkim emisijama, ozbiljnim ili gospodarskim, kakvim god hoćete, najviše se pozivaju muškarci kao relevantne osobe o tim temama, a vrlo malo žene i to je činjenica.
Vrijeme. Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolegice Sumrak, Glavak danas imamo naslovnice "Zgodna Ana Karamarku pegla imidž". Pitam se da li bi ikad tako stajalo za nekog muškarca? To je žalosno kako nas doživljavaju mediji i kako pišu o nama kao o barbikama, kao o nekom tko može imati zgodan stas a to koliko imamo nekih drugih kvaliteta, koliko smo sposobne, pametne to već dolazi u treći a možda i četvrti plan. Kad ste govorili o nezaposlenosti, pad stope nezaposlenih muškaraca uočavamo u 2014. Ali zato raste stopa nezaposlenosti kod žena. Nadalje, kad je u pitanju stručno osposobljavanje žene i muškarci se zapošljavaju u omjeru 3:1. Pitam se da nije te mjere zbog koje su brojni mladi odlučili se raditi najprije za 1600, a sad nešto više 2400. Koliko bi tek onda žena bilo na Zavodu za zapošljavanje? Hvala.
Slijedi replika Stjepana Milinkovića. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Juričev-Martinčev, motivirali ste me za repliku u onom uvodnom dijelu kad ste rekli da mi sa desne strane, nas žele prikazati kao konzervativne, ovakve, onakve. Ja ne želim to demantirati koliko sam manje ili više konzervativan, ali u prilog i one političke zastupljenosti u mojem vijeću ima onaj postotak za koji se zalažu kolegice sa lijeve strane. Ali nije bit, bit je onoga što ste vi u svojoj raspravi naglasili one prave probleme, gdje ste u odgovoru na repliku kolegici Sobol rekli vrlo jasno glede i onih dječjih vrtića i svih onih mogućnosti koje smo mi dužni osigurati, da žene, ja se uvijek zalažem u ruralnim područjima da mogu na normalni način živjeti i raditi. I ovo je točno, a nitko nije ni suzu pustio kada je bilo ono umanjenje po osnovi poreza na dohodak. Nitko nije. A druga stvar, ja ponovo naglašavam da u ruralnim područjima žene imaju velike probleme, rekao sam i glede onog nasilja u obitelji, glede stambenog zbrinjavanja, nije sustavno riješeno i mnoge žene nisu ni motivirane da one politički djeluju i rade, nego da žive određene vrijednosti. Mi u našoj županiji i u drugim dijelovima imamo onaj festival "Žene ruralnih područja" koje žele prikazati naše vrijednosti za koje, pa omogućimo im to. Jednostavno nemojmo ih dovoditi u jedan položaj gdje one to nisu u mogućnosti. Ovdje se ovako sa velikim riječima zalažemo evo ovako, ovaj postotak onako. Omogućimo mi njima socijalne prilike i mogućnosti brige za djecu i za sve ostale da mogu normalno živjeti jer one se mogu pokazati i dokazati na mnogim područjima o čemu smo čuli i danas. Hvala lijepo.
Branka Juričev-Martinčev, odgovor na repliku.
Pa hvala lijepo kolega. Evo još jedanput ste me vratili na temu vrtića, pa bih ja tu apelirala na našu pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova. Moguće da ni nema informaciju da se na primjer iz europskih fondova može financirati izgradnja prometnica dok se na primjer izgradnja vrtića ne može financirati u jednom naselju iznad 5000 stanovnika. Bilo bi jako dobro kad dobijamo već sredstva da i to naši pregovarači uspiju dobiti takvu jednu pomoć jer to bi značilo jako puno za budućnost i naše djece, a posebno roditelja.
Marija Lugarić, replika.
Poštovana kolegice, koliko god je loše o ovoj temi politizirati, pa i banalizirati jer onda nam iz vida zapravo izmaknu pravi problemi, toliko je loše, ako ne i lošije svoditi i pitanje žena na majke, svoditi žene na roditelje i svoditi žene, odnosno ženama govoriti iz pozicije njihove reproduktivne funkcije istovremeno odričući pravo svakoj ženi da o svojim reproduktivnim pravima sama odlučuje. To je nešto što je protiv žena neovisno o tome kakav je njihov stav. Svaka žena ima pravo odlučivati o sebi i posao žene nije da bude majka, posao žene nije da bude supruga, posao žene nije da brine o obitelji. Ona to naravno radi, ali to je podjednako posao i žene kao i muškarca. Zahvaljujem.
Branka Juričev-Martinčev, odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Pa poštovana kolegice, sigurno da svaka žena ima pravo na svoj život i njega odrediti u smjeru u kojem želi. Ali ja sam na kraju u završnoj svojoj riječi rekla da mi božjim blagoslovom nosimo i rađamo novi život i da smo mi te u prvom redu koje bi mogle i morale učiniti nešto više da zaštitimo sve, posebno one slabije, ranjivije, pa i one nerođene.
U ime Kluba zastupnika Jadranke Kosor i HGS-a kolegica Jadranka Kosor.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Važna rasprava, uvijek manje-više slična ili ista. Jer o čemu mi ovdje raspravljamo? Mi raspravljamo i zato mislim da bi se trebalo zapravo jako, jako precizno vratiti upravo na izvješće koje je podnijela pravobraniteljica jer mi raspravljamo zapravo o kao što sam rekla malo prije u replici o ustavnim vrednotama. Ravnopravnost spolova jedna jest od ustavnih vrednota Ustava Republike Hrvatske od njegovog donošenja, tako i danas. Na temelju ustavnih vrednota napisani su mnogi odlični zakoni i Zakon o suzbijanju diskriminacije i još prije Zakon o ravnopravnosti spolova. I mislim da je tu svaka Vlada i svaki saziv Hrvatskoga sabora što se toga tiče davao svoj doprinos. Uvijek se išlo i korak dalje. I mi možemo zaključiti da je zakonodavni okvir, ustavni okvir odličan, da tu imamo i neke zaista visoke standarde koji možda i nemaju druge zemlje. Ne možemo biti nezadovoljni ali osobito u tom području kad govorimo o ravnopravnosti odnosno o ispunjavanju odredbi i Ustava i zakona. Jedno je praksa, jedno je život, a drugo su zakoni i drugo je Ustav. Mislim da bi bilo dobro vratiti stvar na početak. Mi nikako u raspravi o ovome izvješću ne govorimo sad samo o ženama i ne govorimo isključivo i samo o ravnopravnosti žena, govorimo o ravnopravnosti spolova. Dakle, i muškaraca i žena. To što je naravno žena u Hrvatskoj više i što su podzastupljene i diskriminirane u mnogim područjima života to je dakako politička i svaka druga činjenica. I zato se vjerojatno i čini da više govorimo o ženama i o neravnopravnosti žena nego o muškarcima, ali upozoravam da jednog dana vjerojatno kad na čelu Ureda za ravnopravnost spolova bude pravobranitelj, dakle bude muškarac, da će onda to isto tako biti još jedan korak dalje. S tim da naravno ne bi bilo tko krivo shvatio iznimno cijenim rad pravobraniteljice i njezinoga tima i iznimno cijenim angažiranost ureda, kompetentnost. I ono što mi se čini osobito važnim inicijative koje često puta proizlaze iz rada Ureda za ravnopravnost spolova. Težište ravnopravnosti odnosno neravnopravnosti pa mislim da bi bilo dobro kad bi bilo nekakvo težište i u ovoj raspravi jest ravnopravnost u području rada, zapošljavanje, nezapošljavanje i podaci koje iznosi pravobraniteljica su vrlo jasni u tom smislu, dakle više je nezaposlenih žena. Ono što je činjenica o kojoj svatko od nas može svjedočiti da se žene i danas 2015. u 21. stoljeću u Hrvatskoj, zemlji članici EU, vrlo često javno ili tajno, najčešće tajno, diskriminiraju jer samo se žene još uvijek i danas u Hrvatskoj pita kad se pokušavaju zaposliti jesu li udane, imaju li djecu, žele li imati djecu. I to je činjenica apsolutna diskriminatorska i mi je ni na koji način do dana današnjeg nismo uspjeli riješiti. Kad govorim o području rada o zapošljavanju, odnosno kad govorim o činjenicama koje proizlaze iz tržišta rada onda se treba vratiti onom što je život svagdašnji, svakodnevnica. Pogledajte, ja u svom susjedstvu imam doslovce na par metara jedan centar također koji je mijenjao vlasnika ali je uvijek praksa ista, a tako i svugdje drugdje, dakle pogledajte tko je zaposlen u trgovačkim centrima, u trgovinama – većinom žene. Pogledajte kako to izgleda nedjeljom, pogledajte kako to izgleda blagdanima. Sve blagdane, one ustaju neke u 4 sata ujutro da bi došle na posao, tamo su do kasno i nedjeljom i praznicima i svaki dan. Žene, koje naravno rade izuzetno težak posao jer moraju i nositi i biti snažne, ali neću uopće spominjati da to rade za male plaće, a o tome bismo trebali posebno razgovarati, i nitko se posebno u tom smislu ne zabrinjava, odnosno većina stavimo ruku na srce većina ljudi koji će se zgražati nad ravnopravnošću ili neravnopravnošću će otići i nedjeljom i blagdanom kad bi ti dućani trebali biti zatvoreni, otići će kupiti sitnicu koju si mogao kupiti tri dana prije itd. A sve te žene, ili većina tih žena, su i majke i supruge i nose i taj teret obitelji. Čini mi se da bi možda jedno posebno izvješće pravobraniteljice trebalo biti posvećeno i posebno istraživanje tim ženama koje da bi preživjele i da bi na kraju osigurale egzistenciju svojim obiteljima rade u nemogućim uvjetima. Bez ikakve patetike i bez ijednog političkog prepucavanja. Što se tiče, evo to spominjem zbog toga što im pravobraniteljica ističe da najviše pritužbi koje je ona primila u izvještajnom razdoblju jest iz područja rada i zapošljavanja. Spomenula sam već manje plaće, to nije tako rijetka pojava za isto obrazovanje, za iste kompetencije pa čak i za veće manje plaće, a onda posljedično tome manje mirovine. Mislim da bi upravo u kontekstu ravnopravnosti spolova trebalo raspravljati osobito o starijim ljudima, osobito o onima koji žive sami. Teško je biti samac, teško je biti i sam muškarac koji živi sam, i žena koja živi sama. Samci su suočeni sa užasnim problemima, bez obzira rade li, jesu li u mirovini, teško žive, teško spajaju kraj s krajem i to je nešto što je ostalo, to se isto dame i gospodo zove ravnopravnost. Dakle, i oni jednako zaslužuju jednaki tretman i jednake uvjete. I vraćam se Ustavu, dakle jednako su vrijedne i žene i muškarci koji imaju obitelj i koji nemaju. Jednako su vrijedne žene koje su rodile i koje nisu rodile. Jednako su vrijedne žene među onima koje su rodile koje imaju djecu koje imaju jedno i koje imaju sedmero djece. Tako bi trebalo gledati na stvari, po mom mišljenju. A inače i muškarci i žene moraju poštivati i Ustav i zakone, dakle osobito kad su izabrani na visoke dužnosti moraju poštivati Ustav i moraju poštivati zakone. I ni muškarcima ni ženama ne smije se i ne može se tolerirati iskakanje iz Ustava ili zakona samo zato što su žene ili samo zato što su muškarci. Što se tiče obitelji i obiteljske potpore, ovdje se navode podaci o tome kako jako malo muškaraca koristi mogućnosti ostanka sa djetetom, evo 0,4% vezano za korištenje rodiljnog dopusta a roditeljski samo 4,88% Što se tiče rodiljnog dopusta čini se da to ipak nije tako nelogično, to je vrijeme kad je dijete tek rođeno, sasvim malo i naravno da je logično da se onda ta obiteljska populacijska politika određuje za to da s djetetom ostaje uglavnom majka. Kao ministrica obitelji evo nastojala sam sa svojim suradnicima učiniti neke korake naprijed, dakle u smislu delimitiranja rodiljnih naknada u prvih šest mjeseci. To je omogućilo i znam puno žene koje su se odlučile upravo za odlazak na posao zbog toga što je, odnosno na ostanak za majčinstvo a onda u kasnije i za odlazak na posao upravo zbog te mogućnosti kao što evo je tada vraćena mogućnost korištenja trogodišnjeg dopusta za majke blizanaca, troje i više djece. Mnoge žene su koristile takvu mogućnost od tri godine boravka kod kuće i za završetak magisterija, završetak doktorata i tako redom. Zato mislim da svaka Vlada zaista treba u tom smislu potpore obitelji, ali ne samo Vlada nego i lokalna zajednica učiniti više. Mislim da bi se lokalne zajednice trebale u tom smislu natjecati tko će omogućiti bolje uvjete, graditi više vrtića, omogućiti da vrtići imaju također delimitirano radno vrijeme, da se radno vrijeme uskladi sa obvezama mladih obitelji osobito i naravno sa radnim vremenom naročito žena. Jer činjenica jest da i dalje u hrvatskom društvu teret brige ili ne bi trebalo zvati teret nego odluka o brizi za obitelj se uglavnom odnosi na žene. I to je činjenica. Ja također smatram da bi trebalo učiniti sve da što prije ratificiramo konvenciju Vijeća europe o sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama. Evo u pritužbama pravobraniteljici 78% od svih prijava, 78% se odnosi na nasilje nad ženama, dakle žene su i žrtve nasilja, žene i djeca. Ta brojka uopće nije poznata do kraja javnosti, tu se susrećemo sa tradicionalizmom, najčešće su žrtve žene koje osobito trpe ekonomsko nasilje, dakle ekonomsko je jedno od najstrašnijih nasilja, vezanost žene kao žrtve za nasilnika, nemogućnost otvaranja novih mogućnosti i pokretanja bilo kakve nove perspektive zato što su vezane. I ta brojka je u sivoj zoni. Definitivno mi nikad nećemo saznati koliko žena stvarno trpi nasilje jer tradicionalno okruženje i dalje često puta kaže to je njihov osobni problem, oni će to riješiti. Što se tiče višestruke diskriminacije osobno bih osobito upozorila pa evo i u ime kluba dakako na žene s invaliditetom i na njihovu neravnopravnost koja se teško može mjeriti sa bilo kojom. Od pružanja zdravstvenih usluga, evo kad bismo sada potražili sve odnosno pretražili podatke o primjerice ginekološkim stolovima u ginekološkim ordinacijama diljem Hrvatske koji su prilagođeni ženama sa teškim invaliditetom. Dobili bismo porazne rezultate. A da ne kažem na područja rada i zapošljavanja, osobito žene koje su i onako često puta diskriminirane, žene s invaliditetom dodatno i diskriminirane. I dakako žene koje prođu određenu dob. Nakon 45 godine dame i gospodo vrlo teško žene koje ostanu, puno lakše muškarci, ali žene koje ostanu bez posla vrlo teško pronalaze posao. Do 30 su premlade, a od 35 su prestare. I na kraju, evo i ja bih rekla koju riječ o medijima. Jedan primjer ću vam istaknuti vezan je za rad pravobraniteljice, kad je Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova reagirao priopćenjem i to ću ponovno reći jer to je jako dobar primjer, na izjavu jednog uglednog liječnika, ginekologa dapače kako bi trebalo zabraniti proces pomognute oplodnje ženama koje žive same. Onda je pravobraniteljica napisala priopćenje u skladu sa zakonom i sa Ustavnom, dakle da to apsolutnu neprihvatljivo. Međutim, to priopćenje koliko sam ja uspjela pratiti nije objavio gotovo nitko. Dakle mediji su to priopćenje gdje pravobraniteljica ukazuje na eklatantan primjer kršenja Ustava i Zakona o ravnopravnosti spolova i suzbijanju diskriminacije zapravo nije objavio nitko. Medijima se to učinilo potpuno nevažnim i irelevantnim. I još jedan primjer koji se svakodnevno javlja koji pokazuje da mediji itekako imaju veliku ulogu i da itekako mogu puno napraviti. Pogledajte i analizirajte pogotovo one tzv. časopise za žene ali to se provlači i drugdje, kad su neke poznate osobe dobile dijete, bile u braku ili ne u braku, onda se u načelu piše ta i ta osoba poznata javnosti i svima koja je u braku ili u izvanbračnoj vezi sasvim svejedno sa nekom drugom poznatom osobom ta i ta žena rodila je sina tom muškarcu. E pa nije rodila sina i uvijek se ističe naravno osobito ako je to sin, nije ga rodila njemu, nego ga je rodila prije svega sebi, odnosno rodila je svojoj obitelji, rodila je zato što je to ona prije svega žena htjela. Dakle nije ona rodila svome mužu ili muškarcu nego je rodila to dijete kao svjesna osoba prije svega kojoj to pravo prije svega pripada. Tako da su to evo neki od primjera gdje mediji svjesno ili nesvjesno zapravo diktiraju vrlo često tempo. Evo zahvaljujem pravobraniteljici opet na još jednom vrlo opširnom i vrlo izbalansiranom izvješću sa puno podataka koje ćemo prihvatiti.
Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Kosor sa većim dijelom vaše rasprave se slažem. Ne mislimo isto, ja se ne zalažem za jedinstvo kao što se mnogi tu zalažu lažno jer jedinstvo ne postoji. Slažem se, mi smo konzervativno, patrijarhalno društvo, međutim iz toga izlazi jedna vrst diskriminacije u kojoj ste vi dobro … ali moramo znati da smo mi diskriminirajuće zakone donosili ovdje u Saboru. Najveća diskriminacija se prema jednoj skupini niti muškarcima ni ženama, nego prema muškarcima i ženama, a to su radnici, to je najveća diskriminacija, radnici. To je najveća diskriminacija. Međutim ovih danas sam pročitao jedan tekst o tome koliko su plaćene žene u Hrvatskoj, koliko zaostaju za plaćama muškaraca na istim poslovima pod VSS znači ista stručna sprema, koliko u Europi. Tu smo napredniji nego drugi. Zašto? to vam je ostavština onog crnog mraka. To je donešeno u socijalizmu. Diskriminacija je počela prema ženama u odnosu na posao i stručnu spremu nakon devedesete godine. To šutite o tome, vi koji ste donosili zakon. … [[Upadica se ne razumije.]] Prvo, ne shvaćate uopće o čemu drugom jer ne bi glupost izjavili, oprostite. Ja govorim da je pozitivno ono što je iz Jugoslavije došlo, da su tada žene bile ni manje diskriminirane u odnosu na. Točno je to. I još jedna diskriminacija koja se ovih dana … a to je kada se spominje manekenka koju su zlostavljali tri muškarca. Ona je na svim fotografijama sa punim imenom i prezimenom, tri muškarca koja su to učinila, a jedan je poznat niti jedan jedini medij, svi mediji znaju koji su to muškarci, niti jedan medij nije spomenuo to ime poznatog muškarca. To je čista diskriminacija i to bi trebali vrisnuti do nema. Treba osramotiti ženu koja je to bila, ali muškarce koji su napravili zlodjelo njih se niti ne spominje i raspravlja se samo o žrtvu u negativnom kontekstu.
Vrijeme. Jadranka Kosor, odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Što se tiče radnica i radnika ja mislim da su uvijek bili diskriminirani, da su žene uvijek bile u većini slučajeva diskriminirane bez obzira o kojoj državi govorimo. Ali on što je činjenica također tu se slažem, podaci za Hrvatsku su bolji kada se uspoređuju sa nekim zemljama stare demokracije pa i sa nekim starim članicama i osnivačicama EU, to je točno. Međutim to nas ne treba zadovoljiti, dakle mi moramo zaista težiti da svi naši ustavni okviri koji kažu da smo svi pred zakonom jednaki i da je ravnopravnost spolova jedna od vrednota hrvatskoga Ustava pa onda i društva, moramo težiti da to tako i bude jer inače u suprotnom će to sve biti mrtvo slovo na papiru, ako je to tako. Ne znam kako su baš drugdje upisali to u ustav, mislim da tako decidirane odredbe ne postoje baš svugdje. A što se tiče ove naslovnice, da sada bismo mi mogli nabrajati tisuće slučajeva. To je zaista sramotno i to se ponovo nije se prvi put dogodilo, može svesti na jedno. Kada se dogodi nešto što jeste intrigantno i što jest iz puno aspekata neprihvatljivo. Kada se tu uhvate muškarci i žene i kada to postane javna stvar onda su muškarci frajeri, a žene su ništarije. I to je nešto što je u ovom slučaju apsolutno nepodnošljivo. A što se tiče inače medija, privatnost svake osobe bi trebala zapravo biti zaštićena.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Marija Ilić.
Poštovana potpredsjednice Sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom. Pa institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova je svakako neophodan korektiv u bilo kojem društvu koje promiče vrijednosti demokracije i ljudskih prava. No naravno zbog nekih nesavršenosti je u mogućnosti predvidjeti postupka prakse i norme koji za svoj ishod imaju onda diskriminaciju na temelju spola. Pojačana aktivnost institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova zacijelo u određenoj mjeri izlazi iz činjenice da su žene danas daleko bolje informirane o svojim pravima i o oblicima mjera koje im stoje na raspolaganju kako bi svoja prava i zaštitile bez obzira na to radi li se o krugu obitelji, radnom mjestu ili medijskom prostoru. Pozitivan trend potkrepljuju statistički podaci koji pokazuju da se tijekom 2014.godine radilo na ukupno 2.588 predmeta što predstavlja povećanje za 21,3% u odnosu na 2013.godinu. Pritužbe se i dalje u pretežnom broju odnose na spolnu diskriminaciju i u najvećem broju radi se o ženama. Analiza pritužbi pokazuje također da dosta pritužbi dolazi u pogledu ostvarivanja prava na socijalne sigurnosti negdje oko 39%, a onda i radnih prava oko 30% što čini značajan udio od 69% i zatim javno informiranje i mediji negdje oko 6,5%, a naravno tu je i zdravstvena zaštita od 2,8%. U praksi se diskriminacija pojavljuje u raznim područjima javnog i privatnog života. Obiteljsko nasilje je jedan od najučestalijih oblika nasilja nad ženama gdje pritužbe i policijska statistika pokazuju da gotovo dvije trećine žrtava obiteljskog nasilja su žene. Kao jedan od najpozitivnijih primjera ističe se promjena u javnoj svijesti i građana Republike Hrvatske u percipiranju obiteljskog nasilja kao ozbiljnog društvenog problema za razliku od prijašnjih razdoblja kada se ono smatralo demonom privatnog života. Upravo je ta promjena paradigme omogućila ženama da zaštitu potraže od za to nadležnih institucija te im je pružena adekvatna pomoć koja nadilazi prikupljanje iskaza i materijalnih dokaza te im je pružena podrška kao i razumijevanje kroz pomoć psihologa, kroz pravnu pomoć i zaštitu od mogućnosti ponavljanja djela. U svom izvješću pravobraniteljica također utvrđuje da se u visokom postotku od 94,83% slučajeva u potpunosti uvažavaju upozorenja, preporuke i prijedlozi koje je uputila tijelima javne vlasti svih razina, tijelima sa javnim ovlastima i drugim pravnim i fizičkim osobama postupajući po primljenim pritužbama u predmetima u kojima je utvrdila diskriminaciju što je vrlo ohrabrujući podatak. Veliki problem i dalje predstavlja podzastupljenost žena na pozicijama gdje se donose važne društvene, gospodarske i političke odluke što je neophodno mijenjati. Žene su i dalje podzastupljene u političkim strankama i na pozicijama političkog odlučivanja. Međutim, pozitivni pomak vidljiv je u izborima za Europski parlament i izboru žene za prvu predsjednicu Republike Hrvatske. Te važan pomak je i izmjena Izbornog zakona o sastavu na izbornim listama gdje je kako vam je poznato 40% moraju biti podzastupljenog spola. Izvješće dakako ukazuje i na probleme s kojima se pravobraniteljica susreće u radu ali je objektivno ona kako navodi u nemogućnosti ista riješiti. Jednim od najvažnijeg problema po njenom mišljenju odnosi se na mjeru strategije trajnog i privremenog stambenog zbrinjavanja žrtava nasilja u obitelji sukladno raspoloživim stambenim prostorima na nacionalnoj razini a koje mjere se uopće gotovo ne provode s obzirom da se ne zna tko je glavni nositelj provedbe te mjere. A također upozorava i na slabo provođenje mjera poticanja zapošljavanja žrtava nasilja. Dakle ukazuje na konkretan problem kojeg ona ne može riješiti, sama ne može riješiti i samim tim ukazuje i Vladi i ministarstvima pa evo i nama zastupnicima da se uključimo i da se identificirani problem treba sustavno rješavati jer u suprotnom će se, naravno i u sljedećem izvješću ponovo naći kao jedan od gorućih. A onda smo skloni svi mi reći kako se nije ništa poduzelo i objedi na račun pravobraniteljice, ma tko god onda bila, opet će se čuti. Unatoč preprekama i teškoćama s kojima se susreće u svom radu prema svim pokazateljima izvješća pravobraniteljica je svojim radom, naravno uz pomoć i suradnju tima uspjela podići razinu svijesti o potrebi antidiskriminacijskog djelovanja o rodnoj ravnopravnosti i ljudski pravima žena. Nitko ne može reći da se ne ulažu napori od pravobraniteljice, udruga koje zastupaju ženska prava, javnih i političkih osoba kako bi se došlo do ravnopravnosti među spolovima. No i pored svega kako navodi pravobraniteljica velikih i povijesnih iskoraka nema. Moram još reći kada je riječ o ruralnom području u Republici Hrvatskoj apostrofirajući seoski prostor nekih pokazatelja općenito o životu i statusu i ženskoj ulozi nažalost je vrlo malo, ponegdje gotovo i nema. Mislim da se status i uloga žena u ruralnim područjima prvenstveno žena na selu kod nas nije dovoljno istraživalo, nije se dovoljno posvetilo pažnje pa stoga nema ni konkretnih podataka koji bi nam dali jednu predodžbu o društvenom i ekonomskom položaju žena i njihov angažman, dakle uključenost u obrazovanje, u sustav zdravstvenog i mirovinskog osiguranja, ali niti položaj seoskih žena u obitelji i gospodarstvima. Status i položaj žena u ruralnom području zanemaren je i medijski, a mediji, pogotovo državna televizija, držim da bi mogla na tom puno poraditi kako bi žene u ruralnom području, posebno u seoskom puno mogle se educirati o svojim pravima. Dakle na tom području treba više poraditi i pravobraniteljica i Ured pravobraniteljice i uključiti lokalne zajednice što smatram da je vrlo važna karika u pomoći, u komunikaciji sa pravobraniteljicom koje jako puno mogu doprinijeti poboljšanju statusa žena u ruralnim područjima. Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova je temeljito, čulo se u više rasprava. Razrađen je materijal koji pokazuje vrlo konkretne podatke o poduzetim mjerama kako bi se diskriminacija svela na što je moguće manju mjeru, kao i uključenost velikog broja pravnih i fizičkih osoba u svim segmentima našeg društva što je zavrijedilo pohvalu, priznanje za uložen trud, stoga će klub HSU-a ovo izvješće zdušno podržati. Hvala lijepo.
Gordana Sobol, replika.
Pa samo kratko, dakle kolegice Ilić ono što u dijelu u kojem ste govorili i vezano oko žena u ruralnim prostorima i svega ostalog, ono što mi se čini je dakle slažem se sa vašim ocjenama, ono što mi sa čini da mi u Hrvatskoj još ne uspijevamo dovoljno napraviti, a to je dakle za ostvarivanje potpune ravnopravnosti pa i onog dijela dakle posebno osjetljivih nazovimo tako skupina i kada su žene u pitanju, pa i kad su žene u ruralnim prostorima žene žrtve nasilja itd. Mi nekako se ne libimo odnosno ne uspijevamo na dobar način provoditi nešto što se zovu posebne mjere, dakle mjere koje se možda u prvi pogled čine diskriminatorne u odnosu na neke druge skupine i nažalost recimo i naš Ustavni sud je neke mjere koje jesu postojale u različitim segmentima nažalost svojim tumačenjima i odlukama proglasio neustavnima. Mi danas imamo recimo posebne mjere, jedna od njih je da kada se prijavljujete svoje projekte ulazak u poduzetništvo recimo kroz HAMAG, kroz Ministarstvo obrta i slično, da žene koje izlaze sa svojim dakle apliciraju za sredstva, dobivaju u startu 10 bodova više. Kada se radi o ženama u političkim strankama onda za svaku članicu podzastupljenost spola, prvenstveno te su žene … više sredstava. Dakle negdje te mjere postoje i tretiraju se kao dobre, a negdje nažalost se ne uspiju. Nekako mi se čini da nemamo dovoljno hrabrosti da tako kažem ići više sa tim posebnim mjerama jer prema Zakonu o ravnopravnosti spolova one su moguće, one su poželjne i ne smatraju se diskriminacijskim u odnosu na druge skupine. Tu mi se čini da bismo mogli svi skupa tražiti puno više prostora.
Vrijeme. Marija Ilić, odgovor na repliku.
Poštovana kolegice Sobol, slažem se s vama sa svim što ste rekli. Međutim, ja sam upravo zbog toga i bacila akcenat na provođenje akcijskih planova i programa baš u tim dijelovima, dakle u lokalnim zajednicama mogle bi mogle izuzetno puno doprinijeti na samom upućivanju i educiranju žena s ruralnog područja, a posebno to sa sela kao što sam spomenula i medije koji bi veliku ulogu mogli odigrati baš u tom segmentu.
U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Goran Beus Richembergh.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovana gospođo pravobraniteljice. U ime kluba HNS-a Liberalnih demokrata želim odmah na početku ovoga obraćanja reći da ćemo podržati izvješće kao što smo to činili ranijih godina jer visoko cijenimo napore Ureda pravobraniteljice i osoba koje rade u tom sustavu, osobito njihov proaktivni pristup u razmatranju i rješavanju problematike rodne neravnopravnosti u Republici Hrvatskoj. Ta proaktivnost je ono što nas posebno veseli jer toliko je još toga ostalo za učiniti da se čini da nekoliko generacija političara, uključujući i sazive Hrvatskoga sabora imaju što raditi i na prilagodbi propisa, ali ponajprije na uvođenju nove pozitivne prakse koja će dokinuti diskriminaciju, neovisno o tome prema kojemu spolu postojala. Ono što želimo posebno istaknuti i što se provlači kao jedan trajni problem, nažalost koji se uopće ne rješava nego čak se čini da se i svake godine pogoršava, to je uloga medija u osvješćivanju problema rodne neravnopravnosti i jedan poseban pristup, osobito kod tabloidnih medija koji podcrtavaj i one slučajeve koje bi valjalo prikazati kao negativne u svjetlu koje je zapravo senzacionalistički i koji gotovo u 100% slučajeva završava po štetu rodno neravnopravne strane u tim situacijama. Dakle senzacionalizam, prikazivanje osoba u svjetlu koje ne ističe njihovu osobnost, njihova prava, njihovu privatnost nego ih tretira kao robu nije samo posljedica općeg konzumerizma nego je i posljedica jedne sklonosti da se skandalima privlači pažnja, bez obzira na to koja šteta se čini i kako se vrijeđa dostojanstvo ljudske osobe. Još je uvijek jako mnogo prostora i u politici zapošljavanja i o tome su nešto govorili i drugi kolege u ime drugih klubova, očito je da se problem vidi, očito je da on postoji, očito da se ne rješava dovoljno brzo i da naprosto pred nekim problemima kao da zatvaramo oči i toleriramo situacije u kojima je neravnopravnost gotovo normalna u nekim sustavima neovisno o tome radi li se o poslovnima ili upravljačkima i valjalo bi tome pristupiti čini se i sa najniže razine društvene ljestvice utoliko spominjana uloga lokalne samouprave, regionalne samouprave, odnosno funkcioniranje ovoga pitanja na lokalnoj, regionalnoj razini nije za zanemariti i čini mi se da se upravo na tim razinama čini jako, jako malo. Kao da je izgubljen elan koji je postojao do prije nekoliko godina u aktivnostima i djelovanju posebnih povjerenstava pri županijama, pri velikim gradovima koji su monitorirali situaciji i koji su predlagali unapređenje situacije kroz različite oblike edukacije, radionica osobito onih koje su išle za ciljem osnaživanjem žena za rad i djelovanje i afirmaciju u lokalnoj zajednici. I s pravom netko reče, čini mi se kolegica Sobol u jednoj replici da je na žalost nedavno da smo bili svjedoci da mnogi čelnici lokalne samouprave kada govore o uštedama zapravo idu u meki trbuh ovoga problema, a to je onaj dio društvene skrbi za kojega su ponajprije najviše, dakle zainteresirane majke. I u tome smislu mnogo puta bilo i do sada slučajeva da se to tumači kao jedan najbenigniji mogući pristup u uštedama, a zapravo se gubi iz vidokruga da takav oblik štednje, odnosno restrikcija, odnosno novih opterećenja građanima zapravo bitno ugrožava društveni položaj žene. Pitanje rodne ravnopravnosti i borbe za nju nije nešto što ima malu ili kratku tradiciju u RH. Ali na žalost čini se da mnogi svijetli primjeri u mnogo čemu ostaju tek dokazi da se praksa generalno nije bitno mijenjala u mnogim sredinama. Mi doista živimo u društvu koje nosi teret patrijarhalnosti, to je činjenica i to kad je Anka Berus postala ministrica ili kad je netko postao predsjednica Republike na žalost u mnogo čemu ovdje ne igra veliku ulogu. Ima zemalja koje su u tom smislu možda i u goroj situaciji od nas, koje također mogu reći da imaju premijerku ili predsjednicu Vlade, ali da to bitno ne reflektira veliki napredak u rodnoj ravnopravnosti i u politici koja je svjesna, da se diskriminacija po spolu zapravo odražava na socijalni kapacitet i kapital čitavoga društva. I nedavno smo raspravljajući o izvješću ministra unutarnjih poslova na primjer mogli vidjeti da je broj kaznenih djela i prekršaja iz domene obiteljskoga nasilja još uvijek prevelik i da ne uspijevamo u tome smislu postići bitno bolje rezultate. Poznato je i to ne treba posebno dokazivati da su mete obiteljskoga zlostavljanja uglavnom žene, odmah nakon njih djeca, a tek na trećem mjestu supruzi, odnosno muškarci. Bilo je vremena kada su podaci o tome bili oskudni i kad se činilo da statistika govori da toga nema, ali mi znademo vrlo dobro da je to umjetna situacija i da je možda u ta doba bilo još i gore, jer se o tome nije puno ni pričalo, a i društvo je nametalo jedan sindrom u kojemu je bilo sramota govoriti o nasilju u obitelji. I zna se tko je nosio u tome smislu najveći križ, tko je najviše patio. Ali valja činiti sve i svakoga dana i tu je uloga pravobraniteljice iznimno važna da se ovaj problem osvješćuje i da se problem nasilja u obitelji koji ponavljam u ogromnome postotku pogađa žene prokazuje kao društveno zlo, kao neprihvatljiv oblik ponašanja, a posebice potpuno besmislen oblik rješavanja bilo kakvih konflikata u obitelji. Ističući važnost edukacije osobito u manjim sredinama, u ruralnim sredinama jednako tako i osnaživanja, dakle učenja o vještinama komunikaciji, prilikama i pružanjem što je moguće više prilika za afirmaciju žena počeo bi jedan proces koji bi sigurno i na nacionalnoj razini u dogledno vrijeme davao bolje rezultate. Ako već jesmo svjesni toga da lokalne zajednice pod egidom nedostatka sredstava bježe od ove vrste društvene odgovornosti, ne raspisuju natječaje na kojima bi oni koji su stvarno sposobni i kvalitetni mogli kreirati i provoditi takve programe onda valja učiniti dodatni napor da se ili propisom ili na neki drugi način regionalna samouprava obveže da o tome skrbi kroz posebne izvore financiranja, kroz posebne natječaje i kroz monitoriranje prilika. To se osobito odnosi naravno na županije koje imaju nižu razinu razvijenosti i gdje inače ovi problemi diskriminacije po prirodi na žalost takvih situacija dolaze do većega izražaja. Na kraju još ću jednom ponoviti klub Hrvatske narodne stranke – liberalnih demokrata podržat će ovo izvješće, pozdraviti proaktivne napore pravobraniteljice i poželjeti da u sljedećim godinama imamo još bolje rezultate i manju razinu zabrinutosti za opće stanje kad je ova tema u pitanju. Hvala lijepa.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sa suradnicom, kolegice i kolege. Podržavam ovo Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2014. godinu smatrajući, dakle ne samo i zbog izvješća koje je zaista detaljno opisano po svim onim situacijama u kojima je pravobraniteljica sa svojim suradnicima radila mukotrpno, ustrajno, na afirmaciji ženskih prava, na poboljšanju položaja žena u hrvatskom društvu. Dakle, raspravljati i danas o ovoj temi znači prije svega biti uvjeren da muškarci i žene i dan danas nisu ravnopravni. S tim se ne mirimo i pravobraniteljica predlaže čitav niz konkretnih mjera. Ja mislim ovdje mi kao zakonodavno tijelo koje smo učinili dosta na toj zakonodavnoj razini, netko je spomenuo i praksu, da to još uvijek nije onako kao što smo očekivali, kao što su naša zakonodavna rješenja, ali još uvijek postoje zamke u zakonodavstvu gdje ih treba prepoznavati kao prikrivene oblike seksizma, ali jednako tako raditi na unapređenju zakonodavstva koji će faktički dovesti žene i muškarce u ravnopravan položaj. Prije svega želim reći da neke rasprave, neću sada se osvrtati na današnje rasprave u Hrvatskom saboru, ali i općenito pa čak i od nekih koji javno nastupaju po ovom pitanju složila bih se s velikim našim piscem Krležom koji je ustanovio da nažalost iako je čovjek već gotovo 2 milijuna godina uspravno biće da su neki još u glavama četveronošci. I zaista u pitanju ravnopravnosti muškaraca govoriti na jedan banalni način pa i banalizirati nabrajajući koje položaje su određene žene su u određenim sredinama ili na nivou države postigle znači ustvari uljuljati i znači negirati činjenicu da su muškarci i žene još uvijek neravnopravni, a da trebaju biti ravnopravni. Kao da poručuju pa što bi žene i dalje htjele. Prvo, smatram da bi žena ostvarila sva ona politička prava koja su joj zagarantirana kao i uostalom svima, i muškarcima, prije svega znači, jer se to odnosi jednako i na muškarce, da trebaju postići ekonomsku emancipaciju. Naravno da u vremenu krize žene su te kao one koje su počesto ekonomski ovisne, i to najčešće o muškarcima, teško ostvaruju i svoja osnovna prava. Zato sva naša daljnja nastojanja moraju ići u pravcu ekonomskog osnaživanja žena s jedne strane, a s druge strane da muškarci i žene preuzmu na jednaki način obveze i prava iz obiteljskog života. Naš je zakon tu jasan, da su i muškarci i žene dužni odgajati svoju djecu. Vidimo da taj teret obiteljskog života uglavnom snose žene, i dan danas. To što je i u drugim zemljama tako ili slično nije opravdanje. Ali u mnogim zemljama, pogotovo u zemljama zapadne Europe više i nije tako. Prema tome, koji je izlaz iz svega toga, to je da muškarci postaju privatniji a žene javnije u smislu većeg angažmana i jednakih startnih pozicija kako bi se mogle baviti i svojom profesijom a uz to i javnim poslovima. Dakle, žene kako žive svoje privatne živote to ih često puta ograničava uz svu želju i volju da se prije svega posvete i svojoj profesiji, a onda i angažiraju u javnom političkom životu. U tom smislu što bi mi trebali učiniti? Napomenula sam nešto i ranije upravo odluku Ustavnog suda da će i muškarci i žene ići s jednakim uskoro morati ići s jednakim brojem godina u mirovinu. To je upravo pretpostavilo da će dotle praksa a očito da samo od sebe neće ići da su potrebne zakonodavne inicijative koje će jednostavno muškarce i žene dovesti u ravnopravniji položaj u okvir obiteljskog života. I muškarac i žena su biće prokreacije ali i biće kreacije. Nijedna žena ne može se ostvariti samo ukoliko boravi u kuhinji. Prije svega to je i dužnost upravo nas ovdje prije svega političarki, a o tome itekako vodi pravobraniteljica i cijeli njezin ured upravo u ovom smislu ekonomskog osnaženja žena i njezine neovisnosti kao osnovne pretpostavke ostvarenja i ostalih prava, prije svega političkih prava. Često se govori kakav je položaj žene, a ja bih dodala i muškarca, na tržištu rada. Mi smo upali u tu jednu zamku tržište rada. Dakle, gdje god je tržište tu su robe. A svaki kupac želi dobiti što kvalitetniju robu i platiti je što jeftinije. Pa kad se tu radi o ženama onda one dulje rade, a plaćene su manje. I to je sasvim razvidno iz objektivnih, mjerodavnih podataka koje nam je gospođa pravobraniteljica i podastrla. A jezik diskriminira i mi često i nesvjesno upadamo u to. Isto tako govorimo o ljudskim resursima. Dakle čovjek, a onda se to još u većoj mjeri odnosi na žene, sveden je na pridjev, dakle više niti nije subjekt ni objekt. Ljudski resurs je važan, a gdje god postoje resursi tu postoje i otpaci. Mi na to ne smijemo pristati, pogotovo mi u Hrvatskoj gdje je na vlasti socijaldemokratska vlada, ali vidim da se oko toga, postignut je konsenzus da se oko toga svi slažemo ovdje. Čovjek ne može biti roba. Nažalost sve to se najviše manifestira kod žena. Dramatično je, na što upozorava i pravobraniteljica, mnogi kolege su govorili o tome, pa i naša kolegica Gordana Sobol koja je govorila u ime kluba, koliko malo muškaraca koristi roditeljski dopust. To je porazno. I kao što smo vidjeli što možemo i moramo učiniti? Upravo, bio bi pogrešan put jednostavno prisiljavati očeve, partnere da na takav način, odnosno po slovu zakona prinudno moraju ići na roditeljski dopust. Tu bi trebale biti mjere proaktivne politike, možda evo prijedlog koji sam više puta iznosila i sada ovom prilikom ga ponavljam jednostavno ako se ponudi roditeljima oni će rado koristiti samo im treba to ponuditi. I vidimo da roditelj, da otac često koristi roditeljski dopust ukoliko je stabilnija ekonomska situacija. Dakle, bez obzira da li ga koristio muškarac ili žena, odnosno majka ili otac, ili skrbnici treba izjednačiti visinu takvog roditeljskog dopusta kako bi roditelji jednako kako majka, tako i otac bili prisutni u odgoju djeteta. Svi se kunu u obitelj, međutim to je za zdravlje prije sveg obitelji, a prije svega djeteta od krucijalne važnosti. Jer u odgoju ne samo što je to po našem slovu zakona, nego nitko to neće negirati da su djetetu potrebni i otac i majka. Šteta je naprosto, ja ću to ovom prilikom ponovno istaknuti da je Ustavni sud po prvi put bez ikakvog uporišta u Ustavnom zakonu o Ustavnom sudu suspendirao djelovanje Obiteljskog zakona. On je išao u tom pravcu prije svega da se afirmiraju prava djeteta a dužnosti roditelja što postojeći zakon nije apsolutno na tom tragu. Osim toga ono što mi promoviramo, što se vidi i iz izvješća i ja mislim oko toga također treba biti suglasnost partnerski odnos muškarca i žene. To je ne samo u smislu ekonomske emancipacije žena nego boljeg položaja žena a i zdravije obitelji. Osvrnut ću se nešto i na, nešto sam prije govorila o diskriminirajućem odnosu koji često ima jezik, naš Zakon o ravnopravnosti spolova a sudovi primjenjuju vidimo i u pogledu diskriminacije, prepoznavanja te diskriminacije, nasilja u obitelji još uvijek oprezno. Dakle mi danas imamo žene, sutkinje koje neće da se zovu sutkinje. Dakle mi to moramo inzistirati na primjeni zakon i profesija.
Hvala. Kolegice imate replike pa ćete nastaviti. Ada Damjanac replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Kolegice Ingrid u potpunosti se slažem s vašom raspravom ali htjela sam istaknuti i jedan drugačiji primjer, primjer moje općine koja je tipično ženska općina od samog naziva nadalje. Evo spomenuti ću da je četvrti mandat na čelu općine žena. Da smo mi ustvari morali štiti mušku kvotu jer od načelnice, pročelnice, direktorice komunalnog poduzeća, direktorice turističke zajednice, ravnateljice škole, vrtića itd. dakle na svim tim pozicijama su žene. Neću reći da su naši muškarci shvatili našu žensku vrijednost, nego ću reći da smo se mi zato izborile i danas mogu reći da uspješno surađujemo upravo iz toga razloga što smo postali partneri. I ja želim da u svim sredinama definitivno prevlada takav stav, takva ravnopravnost i stoga uvijek pozivam žene, djevojke da se uključe u sve sfere rekla bih društvenog rada, aktivnosti pa i politike upravo kako bismo izjednačili tu kvotu. I ponavljam, želim svima takvu ravnopravnost kao što je u mojoj ženskoj općini. Hvala.
Ingrid Antičević-Marinović odgovor na repliku.
U mnogim sredinama je slična situacija kao kod vas. Ja koja smatram kako dobna tako i spolna ravnopravnost, rodna ravnopravnost je svugdje poželjna. Mi imamo čitave profesije koje su se gotovo potpuno feminizirale. Da li možemo reći da je time ostvarena veća ravnopravnost muškaraca i žena? Možda naizgled ali u suštini krije se činjenica da muškarci bježe na bolja plaćena mjesta, a koja nisu tako mukotrpna kao što je recimo i težak rad u jedinici lokalne samouprave ili u nekim drugim profesijama. Nekada, recimo ekskluzivno zanimanje suca, odvjetnika, danas to više nisu nikakva ekskluzivna zanimanja, nisu ni plaće s obzirom, plaća je koliko država s obzirom na svoju ekonomsku moć može pružiti tu, sigurno jeste tome tako, ali u cjelini s obzirom na angažman koji takva profesija koja je u biti neprofesija nego način života nije još uvijek adekvatno plaćena. I zato muškarci bježe u multinacionalne kompanije, u upravljačke strukture velikih tvrtki, pa i stranih tvrtki jer su bolje, daleko, daleko bolje plaćeni za manje radnog vremena. Zato ja predlažem i ponovit ću to i ovom odgovarajući vama na repliku, mi moramo pokazati upravo kroz državne tvrtke da angažiramo više žena i da jednostavno upravljačke strukture prije svega i za početak u državnim tvrtkama moraju imati najmanje 40% upravljačkog kadra ili muškaraca i žena i na takav način u budućnosti ostvariti ono što mnoge već zapadne zemlje imaju da u upravljačkim strukturama i privatnih tvrtki imaju jednaki broj i muškaraca i žena.
Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice, govorili ste o tržištu rada i u tom segmentu se slažem s vama. Na tržištu rada su i ljudi, radnici i oni postaju roba. A kako se može robu smatrati slobodnom? Međutim što mene sada zanima u čitavoj toj priči? Tko to danas sriče itekako velike panegirike slobodnom tržištu ili tržištu pa onda ajmo reći tzv. slobodnom tržištu? Moja malenkost sasvim sigurno ne. Od britanskog Zakona o žitu kada započinje tzv. slobodno tržište uništeno je sve što je malo, progresivno bilo, a uostalom i mi smo ti mali koji smo nekad bili progresivno. Sve što je bilo malo i u samoj Hrvatskoj se uništava u korist korporacija, krupnoga kapitala, banaka i profita. A nažalost ti mali, a to smo mi, su prihvatili podvalu o slobodnom tržištu kao nečem velikom i nečem slobodarskom. Od Čikaške škole na ovamo napisano je stotina, a možda i tisuće knjiga za koje ja ne znam koje su napisane o toj podvali, ali nama to izgleda nije dovoljno, vjerojatno se slabo informiramo ili se informiramo samo od onih koji pjevaju ode tzv. slobodnom tržištu na kojemu je radnik roba. A radnik ne bi smio i ne bi trebao biti roba.
Ingrid Antičević-Marinović odgovor na repliku.
Slažem se s vama gotovo u potpunosti. Sve više se i u mnogim i puno razvijenijim kapitalističkim zemljama govori o socijalnom tržištu. Sama činjenica, o tome su opjevane već i mnoge knjige i to od autora koji su nekada bili stupovi i Međunarodnog monetarnog fonda i Svjetske banke uvidjevši da to reže i granu takav način gospodarenja reže granu i vlasnika kapitala, a kamoli ne rada. Smisao je upravo tome da svaki primi svoju plaću od koga on i njegova obitelj može živjeti. Ja mislim da ova Vlada, socijaldemokratska Vlada da je uvidjela to. Prije svega imamo nešto što bi trebalo svaki dan apostrofirati da je imala snage, na kraju krajeva iz osjećaja pravde i zaštite vlastitih građana, zbog toga i postoji država da ih zaštiti od onih, vi ste napomenuli banke koji jedini svoj smisao vide upravo u stjecanju isključivo u profitu. Dakle takav jedan način, a i čitav niz drugih mjere koje vjerujem i prepoznajete to su mali kotačići ali govore upravo o tome ako smo nasjeli da se ne mirimo s tom situacijom da imamo slobodno tržište ali da vrijednosti čovjeka, njegovog rada nisu roba, da jesmo za slobodno tržište ali ne i za tržište koje će sve čitave sveljudske vrijednosti podvrgnuti njegovom zakonu.
Goran Beus Richembergh, replika.
Kolegice Antičević s pravom ste podcrtali ono što je pravobraniteljica u svom izvješću navela, a to je ovaj kritično mali broj očeva koji se odlučuju na roditeljski dopust. Međutim moramo reći da pamtimo vremena očeva koji su išli na roditeljski dopust nije uopće bilo. Dakle smještajući to u kontekst možemo reći da je to prije svega mentalitetno pitanje koje na jednoj konzervativnoj matrici odgajalo zapravo ženu za majku kojoj onda to spada svakako i u obvezu, a oca za zaštitnika koji eto mora ići valjda po onom starom obrascu lovca i sakupljača hrane, dakle ići u lov odnosno skrbiti o socijalnoj sigurnosti obitelji. Sada imamo jednu drugu paradigmu, više možda nije na snazi ta konzervativna patrijarhalna priča, ali socio-ekonomski uvjeti svakako jesu. I činjenica da žene još uvijek rade prosječno gledano slabije plaćene poslove i da su nesigurnije u tom smislu, tjera mnoge obitelji na racionalni pristup gdje se međusobnim dogovorom odlučuje da otac ostaje na poslu do daljnjega jer je njegova plaća nerijetko i dvostruko veća. I da je to sada jedan trend koji iz ekonomskih razloga na neki način otežava emancipaciju. Hvala lijepo.
Ingrid Antičević-Marinović odgovor na repliku.
Da, to je začarani krug koji se može prekinuti na takav način da bez obzira da li muškarac ili žena koriste roditeljski dopust moraju ga mogu ga koristiti u istom odnosu u onom povećanom iznosu kojeg ima drugi partner, bilo da je to muškarac ili žena. Imamo jedan paradoks, ja se odavno borim protiv toga još uvijek sam usamljena u tome, da žene moraju ići na porodiljni dopust, dakle žene moraju ići. 28 dana prije i još moraju biti nakon toga. Dakle to je jedna obveza. Vidimo da za neke političarke to nije bila obveza. Prema tome ne samo da su žene tu neravnopravne sa muškarcem nego žena bi uvijek trebala imati mogućnost izbora. A ponovit ću ovo što vi govorite što se i vi zalažete, dakle nije to samo pitanje ravnopravnosti radi ravnopravnosti iako je to samo po sebi bitno i važno, nego je prije svega u interesu djeteta. Evo kolegica Sobol je napomenula i ja malo prije, dakle kada dođe do razvoda muškarac koji se uopće nije brinuo za vlastito dijete osim što je nešto novčano doprinosio, kada dođe do razvoda odjedanput s ravnopravnih pozicija želi imati dijete pa makar ono bilo još toliko malo. Mislim da sudovi vode računa o tome, ne samo da se radi o majci nego zato što se ona i inače brinula o tom djetetu pa najčešće otpire takvog samozvanog, odnosno muškarca sa iznenadnim nagonom za očinstvom.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora. Uvažena kolegice Antičević, evo, zaista 2015. godina je još negdje od Klare Cetkin, baš smo se borili za svoja prava i izborili smo se. A izborili smo se za takva prava da sada radimo 4 posla umjesto jednog posla. Danas govorite vi u svojoj raspravi da žena mora imati mogućnost izbora i da se ona ne može izraziti u kuhinji. Ja 2015. godine bih rekla da ne smijemo tako govoriti. Ako neka žena osjeća da je njoj u toj kuhinji i kuhanje nešto s čime će se ona izraziti i što može raditi, to ju raduje, dapače, neka to radi. Divim se svim majkama koje imaju više od, ja imam samo jedno dijete, i eto tako, divim se svima onima koji imaju više. I tko od nas ovdje ne bi, koja majka kada je osjetila to svoje dijete pod srcem ne bi za njega učinila sve kroz onaj odgoj i kroz taj odgoj svoga djeteta u smislu poštivanja prava svakoga, znači i svoje buduće žene ili svog budućeg muža. Mislim da bi trebalo biti mogućnosti da država, već smo duboko u 21. stoljeću osigura ta prava ženama da mogu, pa ja ću reći na jedan način, lagodnije živjeti. Znači vidjeli smo žene koje su majke djece sa invaliditetom, nažalost ovaj zakon koji je dio diskriminatoran što se tiče dječjeg doplatka mi smo donesli u Saboru. Zašto kolegice? Treba olakšati ženi, olakšati da može imati slobodan izbor. Ako ona želi biti majka, neka bude majka, ali neka u ekonomskoj situaciji može biti majka i 10-tero djece i da joj svi čestitaju i da joj se svi dive. Ne moramo tražiti da sve žene budu u politici, da sve žene budu menadžerice. Neke se žene izražavaju, upravo svoj, [[Upadica: Hvala lijepa.]] Evo jednu rečenicu, gotova sam, da. Upravo žene u poljoprivredi mogu se na svom imanju i to dokazati. A to da se žene više muče, je, jer radimo kao što sam rekla 4 posla a ne jedan.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku Ingrid Antičević-Marinović.
Pa ja kolegice ne govorim nešto suprotno što i vi govorite samo ja se zalažem i za to, mislim da ćete se složiti, da je muškarac kada sazna da će biti otac osjeti potrebu da bude u kući, da se brine za dijete dok njegova žena radi, isto tako. Zašto ne, zašto ne? Međutim ja govorim ovdje o položaju žena koje često ostaju same, napuštene od svog partnera, koji ne plaća niti ono što je dužan plaćati. Ne plaća uzdržavanje za vlastito dijete. To su teške sudbine majki, najčešće žena koje ostaju bez … [[Govornik se ne razumije.]] a vrijedno su radile, podizale djecu, odustale od svoje karijere. Što ćemo sa tim ženama? Mnoge zemlje tako izlaze iz te situacije da, društva su bogata, da priznaju ženi ili muškarcu rad u kući i to je također jedan od izlaza.
I Gordana Sobol replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolegice Ingrid Antičević-Marinović, dakle spomenuli ste u tijeku svoje rasprave i pitanje problema Obiteljskog zakona. Naime, mi smo donijeli novi Obiteljski zakon bili ovdje u Hrvatskom saboru i moram reći pravobraniteljica se tu, zajedno sa svojim suradnicima bila izuzetno angažirala posebno kada su bile u pitanju, dakle iz one domene djelokruga svog ureda ostvarivanje jednakog statusa bračnih i izvanbračnih zajednica. Nažalost, nakon što je Ustavni sud donio odluku kako je donio dakle o privremenoj obustavi dakle izvršenja svih akata i radnji koje se poduzimaju na osnovi obiteljskog zakona s pravom se ustvari i pravobraniteljica, jer mi pitamo što ustvari sada to, kakve to ima učinke na eventualne propise, eventualne povlastice koje su ostvarivali i izvanbračni partneri od dana donošenja Obiteljskog zakona dakle do odluke Ustavnog suda. Jer je ovo bilo po prvi puta da je kroz Obiteljski zakon, u potpunosti su izjednačene bračne i izvanbračne zajednice u ostvarivanju određenih povlastica kada govorimo npr. o poreznim zakonima ali i ono što je možda gotovo pa i najvažnije to je mogućnost posvajanja djece. Dakle ja očekujem, evo i želim da i u ovim postupcima i radnjama koje idu ka izradi novog Prijedloga Obiteljskog zakona ili izmjena i dopuna da se i pravobraniteljica zajedno sa svima nama ponovno založi dakle da se ti dijelovi Obiteljskog zakona nađu i u novom Obiteljskom zakonu.
Ingrid Antičević-Marinović, odgovor na repliku.
Hvala kolegice Sobol koja ste posebno apostrofirali ove probleme. Ali vidite kada se politika umiješa i ne znam tko je rekao da mu se često čini, netko od naših kolega ili netko sigurno iz javnog života da često Ustavni sud ponaša se kao politički sud. Potpuno odgovorno tvrdim da je ovakva odluka koja je bez presedana u ustavnom sudovanju, koja nema nikakvo uporište u Ustavu, odnosno Ustavnom zakonu o Ustavnom sudu, sama po sebi zabrinjavajuća. A još je zabrinjavajuće to kakve posljedice ovo o čemu vi kolegice Sobol govorite takva odluka izazvana. Dakle da su u pitanju, neću sada nagađati ili taštine, da je to prije svega dovelo do nazadovanja hrvatske obitelji i zaštite obitelji u Hrvatskoj, bez obzira ona bila bračna, vanbračna, bila s djecom ili bez djece. A najviše su stradala djeca, pogotovo ona koja toliko žele ući u obitelj.
Kolegica Nadica Jelaš, izvolite.
Hvala poštovana potpredsjednice. Poštovana pravobraniteljice, poštovane kolegice i kolege. Na početku pohvaljujem ovo izvješće jer je doista odraz i kvalitetnog i opsežnog i produktivnog rada Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a u svojoj raspravi ograničit ću se zapravo samo na jedan vrlo konkretan segment iz ovoga izvješća, dakle na provedbu protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji. Zašto upravo na taj segment, zato što mislim da je nasilje nad ženom i obiteljsko nasilje općenito zapravo onaj najdramatičniji, najteži oblik, manifestni oblik diskriminacije, rodne diskriminacije i zato što zapravo na tom području nema još nekakvih bitnijih pomaka odnosno oni još nisu dovoljni. Često volimo reći da imamo dobar zakonodavni okvir za obiteljsko nasilje i osobno se slažem sa takvom konstatacijom. štoviše, mislim da u svakom trenutku sve više napredujemo i kad to kažem prvenstveno mislim na poboljšanja u kaznenom zakonodavstvu. Mislim i da institucije i službe nadležne za provedbu protokola kao što je policija, kao što su centri za socijalnu skrb, kao što su zdravstvene i obrazovne ustanove, rade sve bolje. Nešto više problema ima u pravosuđu. Međutim, unatoč tom kvalitetnom zakonodavnom okviru mislim da nasilja doista još uvijek ima previše. Obiteljsko nasilje se događa svakodnevno tu pokraj nas i ono što je najveći problem je da očevici tog nasilja prerijetko reagiraju na njega. Dakle puno češće okrenu glavu jednostavno s izlikom ili pod izlikom da to nije njihov problem, da je to nešto što se tiče obitelji i života u 4 zida. Očito eto još nismo dovoljno senzibilizirani za taj problem u svojim životnim sredinama i mislim da se u tom smislu još puno toga mora napraviti da to postanemo. U tom smislu mislim da bi puno veći doprinos tome mogli dati koordinatori za ravnopravnost spolova i županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova kao svojevrsna produžena ruka vladinog ureda za ravnopravnost spolova na terenu. Mislim da bi njihov primarni zadatak upravo trebao biti senzibiliziranje dakle osvješćivanje građana o štetnosti i posljedicama obiteljskog nasilja i to kako za pojedinca tako i za društvo u cjelini. Dakle činjenica je da mi infrastrukturu imamo, ali ona nije funkcionalna. I još nešto što me u svemu tome posebno smeta, dakle nema nikakve povezanosti između vladinog već spomenutog vladinog ureda za ravnopravnost spolova i ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kao institucije koju je imenovao Hrvatski sabor. U najvećem broju županija koordinatori su potpuno neprepoznatljivi, nezamjetni i logično je pitanje kakvog značaja ima postojanje vladinog ureda za ravnopravnost spolova kada se na lokalnim razinama uopće ne prepoznaje njegov rad. Koga i što zapravo oni koordiniraju? Slično je i s povjerenstvima za ravnopravnost spolova koja svoje aktivnosti odrađuju na potpuno volonterskoj bazi, a vrlo često nemaju osigurana ni financijska sredstva u županijskim proračunima ili su ta sredstva u visini od 1000 kuna kao što se navodi u izvješću pravobraniteljice. Dakle njihov rad i rezultati stvar su čistog entuzijazma. Na prste jedne ruke mogu se izbrojiti lokalne sredine u kojima su povjerenstva temeljem nacionalne politike izradila akcijske planove koji su usvojeni na gradskim vijećima odnosno u županijskim skupštinama. Iz izvješća pravobraniteljice vidljivo je da u jednom broju županija nije održan niti jedan sastanak o provedbi protokola o postupanju u slučajevima obiteljskog nasilja. Štoviše, sastanci vezani uz problematiku pojedinačnih slučajeva obiteljskog nasilja nisu se održali niti u jednoj županiji i mislim da je to jedan ogroman propust. Dakle povjerenstva bi trebala raspraviti o svakom pojedinom slučaju obiteljskog nasilja, pogotovo onog s težim posljedicama. Dakle te bi slučajeve trebalo osuditi i tu osudu iznijeti u javnost. Šuteći o nasilju štitimo počinitelja. Dakle protiv obiteljskog nasilja bi trebali govoriti ono što sam uvjerena i muškarci jer su upravo oni češće od žena počinitelji obiteljskog nasilja. Trebali bi se ograđivati od tog nasilja i osuđivati počinitelje. Mislim da bi to zapravo bilo puno efikasnije od ove današnje šutnje. Isto tako mislim da bi općenito priča o rodnoj ravnopravnosti bila bitno dinamizirana, dakle da bi ostvarivala puno veće efekte u kraćem vremenu kada bi muškarci pokazivali više stvarne, a ne samo formalne podrške. Sada to čine sramežljivo, reći ću to tako, kao da se boje da će biti manje muškarci ako potpomažu odnosno ako podrže žene. Eto redovna je pojava da naši kolege dolaze na sastanke i tribine gdje se raspravlja o problemima rodne neravnopravnosti. Tamo nas kurtoazno pozdrave i odu. Dakle bez njihove prisutnosti raspravljaju o svojim ″ženskim″ problemima, po stoti put pričaju same sebi o onome što bi trebalo u tom smislu napraviti. Kako se uopće promjene mogu dogoditi kad muškarci ne žele ni slušati o problemima, a kamoli sudjelovati u njihovom rješavanju? Čak ni ovdje u Hrvatskom saboru, dakle jedinom mjestu gdje se promjene mogu i zakonski formalizirati. Svaka čast pojedincima, osviještenim kolegama koji su danas tu i slušaju ovu raspravu i aktivno u njoj učestvuju.
Sonja König, replika.
Hvala vam lijepa poštovana potpredsjednice našeg Sabora. Poštovana kolegice Jelaš s pravom ste nasilje u obitelji apostrofirali i nazvali ga najdramatičnijim oblikom diskriminacije, jer se u izvješću poštovane pravobraniteljice navodi da je tijekom 2014. godine 13 žena ubijeno od strane muškog člana obitelji, a ukupan broj žrtava nasilničkog ponašanja u obitelji bio je 15981. Taj broj a i sva svjetska istraživanja pokazuju da je obitelj najnasilnija društvena grupa modernog društva izuzev vojske, ali u ratnim vremenima. I taj broj pokazuje da ženama prijeti više nasilja od njihovog partnera, nego od bilo kojih drugih osoba. Preko 80% slučajeva nasilja u obitelji, a tu spadaju i najteži zločini ubojstva počinili su muškarci nad ženama, a zahtjev žena za pomoć ovisi o cijelom nizu faktora, između ostalog i o povjerenju u institucije. I tu država, tu mi, tu politika i cijelo društvo zapravo mora odigrati svoju ulogu, jer nasilje nad ženama nije osobni problem žrtve kao što smo danas to već ovdje više puta i čuli već društveni problem i temeljni uzrok, ali i posljedica neravnopravnosti žena. Treba jasno reći kao što ste i vi dijelom u svojoj raspravi napomenuli da je nasilje sramota počinitelja a ne žrtve jer se u nekim našim sredinama još uvijek na žalost često smatra da je nasilje nad ženom zapravo sramota žrtve, odnosno obitelji. Tu često nenamjerno i sami činimo određenu grešku. Primjerice prilikom obilježavanja Dana borbe protiv nasilja nad ženama kada se uobičajeno prikazuju žene, fotografije žena sa modricama [[Upadica Zgrebec: Vrijeme.]] E pa umjesto fotografija prebijenih žena trebali bi objavljivati nasilnike nek' se vide ti junaci. Hvala lijepo.
Nadica Jelaš, odgovor na repliku.
Zahvaljujem kolegice König na vašoj replici. Doista obitelj bi trebala biti ono najsigurnije mjesto na svijetu da tako slikovito kažem ne samo za žene, nego i naročito za djecu. Međutim, kako ste rekli i kako ste ilustrirali statističkim podacima obitelj je zapravo najnesigurnija grupa. Dakle, slažem se potpuno sa vama da je nasilje u obitelji rodno uvjetovano jer u najvećem broju slučajeva su počinitelji tog nasilja upravo muškarci i potpuno se slažem sa vama, ovo je zapravo jedna odlična ideja vezano za obilježavanje i nacionalnog i međunarodnog Dana borbe protiv nasilja nad ženama, dakle da se ne pokazuju fotografije prebijenih žena nego upravo suprotno, da se pokazuju fotografije zlostavljača, odnosno muškaraca koji su počinili to zlostavljanje.
Ili žena ako su to počinile. Đurđica Sumrak, replika.
Tako je. Potpredsjednice Hrvatskog sabora, ja bih i žene koje su to učinile, pa nek' one budu junakinje u cijeloj priči. Uvažena kolegice Jelaš, da dotaknuli ste zaista jednu od najosjetljivijih tema, a to je nasilje u obitelji. To je nešto što razara obitelj, to je nešto gdje svi pate, nitko nije sretan. To je nešto o čemu mi imamo dobro zakonodavstvo i protokol je relativno dobar, ali na žalost u svim segmentima se taj protokol ne može ni poštivat posebice u malim sredinama gdje policija mora doći na vrata, ali policija dolazi svom prvom susjedu. Šta će sada napraviti? Ne vjeruje nikome i kažnjava sve. Ono što ja smatram i govorila sam već prije o tome, jest to da je ta edukacija i mladih ljudi i mladih žena i mladih muškaraca i dječaka i djevojčica da kad te netko ošamari da to nije samo šamar, nego da je to nasilje. Kad te netko gurne, da te on nije gurnuo, nego da je to nasilje. Kad te netko pa pogrdnom riječju nazove da to nije samo pogrdna riječ pa nema veze, nego da je to nasilje. Ali ta edukacija čini mi se da se je već u Saboru tu govorilo treba biti i kod, kad već dođe i do suda i kod sutkinja i kod sudaca i kod svih što je nasilje. Što ćemo prihvatiti mi kao nasilje. Da li ćemo to nasilje samo sa plavim modricama prihvatit za nasilje ili ćemo reći ono što se ne vidi, a to su one neke duševne boli koje nosimo, to je psihičko nasilje, to je ekonomsko nasilje. Treba osnažiti tu obitelj, osnažiti muškarca i ženu. I muškarca da ima posao, da može dobro zaraditi, ali i ženu da ima mogućnost da radi, da zarađuje i da se osamostali i tada ćemo moći biti svjesni u stvarnosti da nije samo šljiva nasilje, nego [[Upadica Zgrebec: Hvala.]] i za to ćemo se moći boriti.
Hvala. Nadica Jelaš, odgovor na repliku.
Kolegice Sumrak, ja se potpuno slažem sa vama. Dakle, nasilja ima puno i doista u današnje vrijeme poprima najrazličitije oblike. Dakle, nije nasilje samo kada je evidentno po modricama. Ono je danas i psihološko. Ono je prije svega i ekonomsko pogotovo eto u današnjoj situaciji kada nezaposlenost raste, kada imamo tu jednu rezervnu armiju radne snage koja naprosto nije zapošljiva. Na žalost mi u Hrvatskoj imamo jedan ogroman broj ljudi koji nikada neće moći naći zaposlenje i nije dobro govoriti, ne znam, ova ili ona Vlada je kriva za toliko i toliko nezaposlenih. Jedna brojka među tim nezaposlenima naprosto su nezapošljivi. Dakle, u takvoj situaciji kada imamo tu jednu visoku razinu nezaposlenosti žene upravo su još više ovisne, obzirom da su upravo one te koje su u većoj mjeri nezaposlene nego muškarci, dakle u većoj mjeri i onda su ovisne o primanjima muškaraca i o njegovoj volji da dijeli zarađena sredstva sa ženom. Dakle, najteže je zaista kada žena mora moljakati za kunu da bi da tako kažem spojila kraj s krajem u svakodnevnim situacijama.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Drago mi je kolegice da zaista posebnu pozornost dajete obiteljskom nasilju. Dug je bio put od afirmacije da je obiteljsko nasilje veliki društveni i politički problem, od onoga kada samo prije 20-ak i nešto godina se smatralo još uvijek da je to privatna stvar između muškarca i žene. Pa i svoj politički angažman, započevši ga u gradskom vijeću i afirmirajući ovu problematiku dobivala sam od ondašnjih a i današnjih vlasti koje su srećom promijenile svoj stav prema tome ali u to vrijeme da Hrvati ne tuku žene i da su neprijatelji Hrvatske koji o tome govore. Dakle, to sam ja doživjela kao odgovor na to. Posebno mi je drago ovo što vi danas govorite, što mi svi o tome govorimo i što kolegica Sumrak govori o tome. Međutim nažalost, iako zakonska rješenja postoje još uvijek postoji za mnoge muškarce nasilnike tijelo žene je samo poligon za manifestaciju njihove moći. To treba osim zakona posebno inzistirajući na velikoj društvenoj osudi takvog ponašanja, ali jednako tako moramo biti svjesne da su na djelu određene konzervativne opcije koje javno daju do znanja kako će onemogućiti ženama da same odlučuju o vlastitom tijelu, odnosno o vlastitom reproduktivnom zdravlju i pravima. To ne smijemo dozvoliti, to neće proći. I to je nešto što ovdje treba biti apsolutna suglasnost svih političkih snaga.
Nadica Jelaš, odgovor na repliku.
Kolegice Ingrid Antičević-Marinović pa obiteljsko nasilje doista kao što ste rekli nije interna stvar već jedan veliki društveni problem i iskoristit ću ovu priliku da iskažem zapravo jedno divljenje i jednu zahvalnost pionirkama, pogotovo u politici, kao što ste eto vi, koje su počele sa raskrinkavanjem tih određenih negativnih pojava i koje su svojom stalnom političkom borbom i angažmanom doprinijele tome da se ipak stvari mijenjaju na bolje.
Vanja Posavac, replika.
Zahvaljujem. Kolegice Jelaš evo potaknuli ste me na repliku s obzirom da ste diskutirali o jednoj vrlo važnoj temi i vrlo velikom problemu, a to je nasilje u obitelji koje je još uvijek prisutno. Posebno me potaknulo na repliku kad ste spomenuli ulogu koordinatora povjerenstava za ravnopravnost spolova i odbora i tu još dajem svoj akcent i smatram da je njihova uloga u tom problemu izuzetno važna. Nažalost, jako puno odbora i povjerenstava na nivou gradova, županija zapravo ne dobiva pa gotovo nikakva novčana sredstva i uistinu te članice i predsjednice odbora često puta i cijelu pripremu i sve nose na svojim leđima pa i plaćaju iz svojih džepova, što naravno da nije dobro. Ja ovom prilikom apeliram i na sve nas i na našu pravobraniteljicu i na lokalnu upravu da se omoguće određena sredstva jer su te tribine i ti razgovori, ti okrugli stolovi o nasilju u obitelji izuzetno važni. Naime, spomenuli ste još jedan problem, a to je da ima malo ljudi koji prijavljuju odnosno okrenu glavu. To je činjenica. Ali imamo jedan drugi problem, a to je da se događaju situacije, pa evo ja znam konkretno i u Bjelovaru, da prva susjeda prijavi nasilje u obitelji, ali žena uslijed straha i svega naravno ne želi svjedočiti i da kasnije zapravo ta obitelj i taj nasilnik maltretira susjedu. Tu je ta psihološka pomoć, pravna pomoć jako, jako bitna. A što se tiče muškaraca, da, nažalost na većini tih tribina vrlo malo ih se pojavljuje i eventualno tapšaju, kažu bravo, da, evo imate podršku, palac gore. Pa ako gledamo i danas raspravu u Saboru zapravo evo opet najviše i raspravljamo i repliciramo mi žene saborske zastupnice. Hvala.
Nadica Jelaš, odgovor na repliku.
Poštovana kolegice Vanja dakle govorili ste o koordinatorima i povjerenstvima za ravnopravnost spolova na lokalnoj razini, dakle u općinama, gradovima i županijama. Ja sam istakla u svojoj raspravi da je njihov rad i njihovo funkcioniranje izuzetno važno. Zašto je važno? Zato što se oni upravo u tim lokalnim sredinama što djeluju neposredno u komunikaciji sa građanima. I doista bi bilo potrebno da im se osiguravaju sredstva za rad u općinskim, gradskim i županijskim proračunima što sada nije slučaj. I kao što sam u raspravi rekla ta povjerenstva mahom funkcioniraju na entuzijazmu pojedinki, reći ću pojedinki jer je vrlo malo muškaraca u tim povjerenstvima. Što se tiče muškaraca, ovo što ste rekli na kraju i složili ste se sa mnom u onom dijelu rasprave kada sam rekla da je njihova podrška promjenama vezano za rodnu ravnopravnost najčešće formalne prirode, a ne suštinske odnosno stvarne. Da, čak i kad je u pitanju nasilje nad ženama vrlo često muškarci percipiraju to kao ženski problem, a ne njihov problem.
Kolegice Đurđice Sumrak, izvolite.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Evo ga, kroz cijelu ovu raspravu razmišljala sam sada u pojedinačnoj što još reći, i onda sam se sjetila da sam gledala jednu divnu emisiju "Drugi format" i bio je filozof Rob Riemen, predivno je govorio u stvarnosti o osnovama slobode, a da je osnova slobode i osobna privatnost. A ta osobna privatnost svima nama daje za pravo da budemo slobodni u onome što želimo i na koji način se želimo izraziti i dokazati. Htjela sam progovoriti i o mladim ženama i o problemu starijih žena, o medijima i na koji način mediji i na koji način mi izazivamo medije da sami ulaze u našu privatnost i na koji način se onda nakon toga borimo da to ne bude tako, a u stvarnosti izazivamo. Jer i on isto dobro kaže da je naprosto u toj privatnosti smo dali da budemo na izvolite svima. Jer kako onda objasniti i u koga će se ugledati i mladi i dečki, i djevojčice, i mlade žene i mlade kada vide od nas kao političarki i političara koji vrlo često na različitim facebook, ne znam ovim mrežama twitterima objavljuju moram reći evo zaista gluposti. Pa koga zanima jel ja kuham danas sarmu, da li mi je zima, kome pišem pisma, koga želim poniziti kroz to sve skupa. I kad se to vidi i ko se najviše prijemči, pogledajte muškarci apsolutno na to nisu prijemčivi. Odgovaraju vrlo, onako ja bih rekla neutralno. A onda se mi žene izlažemo tome da kad se o nama govori na taj način da se jako čudimo i tražimo neku zaštitu. Mlade djevojke pa i mlade majke, mladi roditelji vrlo često objavljuju slike svoje djece i sebe konačno u nekim situacijama koje su apsolutno, ma ja neću biti moralista, ali neprimjerene oprostite. I onda kakva je to poruka, kakva je to poruka? Da li sami sebe dovodimo u situaciju da nam neko kaže pa dobro zaslužila si da te neko nazove kučkom. Pa jesi, pa pogledaj šta si napravila? Ili obrnuto, ili muškarca isto tako. Njega će rjeđe to zakačiti nego što će nas. Zaista će rjeđe zakačiti. A što se tiče i nasilja ono što je spomenuto, a bit će sigurno spomenuto i kod pravobraniteljice sa osobama sa invaliditetom jest to da zaista žene sa osobama sa invaliditetom su slabije obrazovanje, slabije obrazovane i puno češće su izložene tom nasilju. O tome se nikad javno ne govori, o tome se ne govori, niti o njihovim, o seksualnom nasilju, niti o psihičkom, niti o ekonomskom, općenito ne samo o ženama, nego i o muškarcima. Drago mi je da smo imali sad unazad dva dana i još uvijek traje mislim ovaj Festival jednakih mogućnosti, pa da kroz to se jednako tako može pokazati o čemu se radi. Ja vrlo često ovdje u Saboru kažem da ta terminologija ma kako se nekom čini, neki su mi zastupnici rekli to nije niti važno kako nekog, je važno je kako se netko naziva, da li netko osoba sa invaliditetom, jer biti invalid je sasvim nešto drugo od biti osobe. Da li je dijete s teškoćama u razvoju ili dijete s posebnim potrebama jer svi mi imamo neke posebne potrebe svoje. Ja bih rekla da smo svi sa nekim posebnim potrebama. Tako da bi o tome trebali progovoriti. I ono što je i kolegica Antičević, a mislim da ćemo se i mi boriti, bez obzira što mislite da mi u HDZ-u možda ponekad nema tako široka razmišljanja, vjerujte da imamo i da naši kolege izuzetno nas, ja moram reći poštuju. Ovo je politika, ovo nije, mi ne živimo s njima, mi njima ne kuhamo, ne pečemo im kolače, ne odgajamo njihovu djecu i oni nisu dužni prema nama se ponašati kako prema svojim ženama, nego kao prema ravnopravnim kolegicama. Kad je nešto politika, a znate to i sami, onda je to politika, onda se ne pita jesam li ja Đurđica Sumrak i hoće li mene netko zbog moje krive riječi ne znam ili nečega malo unazaditi u toj stranci ili ne. To je politika, ja sam to sama odabrala, ja trebam biti toliko svjesna da znam što mogu a što ne mogu. Ali moram reći da naši kolege su vrlo uviđavni. Mi niti u našem klubu, a moram vam reći nismo doživjele još nikada taj način jedan nekakvog ponižavajuće odnosa, nismo. I ja njih sad ne branim, danas je tu s nama dva, nema nas sve skupa puno u Saboru, ali jako puno govorimo uvijek o tome. I nadam se da doći vrijeme da će se i za to ćemo se mi zalagati, evo zaista zalagati u klubu HDZ-a da se taj posao žene kod kuće koja se želi izraziti da bude majka, da bude domaćica jer želi to jednostavno, želi kuhati, želi se brinuti o svojoj djeci, želi da oni imaju obrazovanje, da se njoj prizna status da ona može dobiti plaću. A to će moći dobiti onda kad će društvo to joj osigurati. Dakle, ta politika, društvo i Vlade moraju se brinuti da osnaže obitelj, kroz tu obitelj da osnaže i ne samo nas žene nego i muškarce da bi se mogli izboriti i oni za svoja prava jednako kao što smo se i mi već sam rekla jako dobro izborili, pa umjesto jednog hvala Bogu imamo pet, šest poslova. Jer dok mi tu sjedimo u Saboru dijete nas nazove i pita što će jesti, kada će jesti, jel da napravi ovo ili ono. Ako ima temperaturu nazvat će prije mamu nego će nazvati tatu. To je tako jer žene su, naprosto to naša djeca izašla, ja ne kažem sreće je za svaku koja je to doživjela, a izbor je na svakoj ženi da odredi što će.
Branka Juričev-Martinčev replika.
Hvala lijepo. Pa poštovana kolegice Sumrak, govorili ste o nasilju i danas jako puno govorimo o nasilju a mislim da moramo progovoriti o još jednoj vrsti nasilja nad ženama. Čini mi se da tu temu ionako i mi kao žene lagano preskačemo. U izvješću pravobraniteljice stoji "Žrtve kaznenih djela vezano za prostituciju isključivo su žene." I u ovoj vrsti nasilja pravobraniteljica je progovorila i moli i upućuje da bi bilo dobro da i korisnici seksualnih usluga iz prekršajne sfere se premjeste u kaznenu što bi bilo ujedno i njeno stajalište na što je Vlada odgovorila a ja evo i kao žena i sve mi žene bi trebale uputiti apel Vladi da zaista se dekriminalizira i pružatelja seksualnih usluga i da se dosljedno kazneno sankcionira korisnike tih usluga bez obzira na okolnosti u kojima je djelo počinjeno.
Đurđica Sumrak odgovor na repliku.
Slažem se sa vama uvažena kolegice. Naravno da bi trebalo, ne može biti samo kriva žena, a ne može biti samo kriv ni muškarac. Ali ako kažemo da je prostitucija neka vrsta krivnje, da je to prodavanje vlastitog tijela u svrhu preživljavanja, zapitajmo se gdje je naše društvo, zapitajmo se o čemu se tu zapravo radi kada jedna mlada žena ili žena starijih godina nažalost ne može živjeti drugačije nego odlazi tamo na onom uglu stoji i prodaje svoje tijelo. Da, ali treba vidjeti gdje je društvo, što čini društvo za te žene i što čini društvo konačno i za te muškarce. Iz kojeg su oni miljea došli? Ne radi se tu samo o prostituciji kao što ste rekli ali tu se radi i o drogi, tu se radi o mafiji, radi se o prodavanju, radi se o najtežim oblicima kriminaliteta. Ali gdje je društvo? Što čini društvo za te ljude, što čini i na koji način?
Kolegica Ljiljana Cvjetović. Izvolite kolegice.
Poštovana potpredsjednice, poštovana pravobraniteljice. Iz opsežnog izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova vidljivo je da se zadržao trend povećanja broja pritužbi od približno 11% koje se većinom odnose na spolnu diskriminaciju, a najviše se pritužuje žene njih je oko 73%. Žene i djevojke danas uživaju sva zakonska, običajna i moralna prava kao i muškarci, a sve češći primjeri žena koje se bave najtežim, najopasnijim i najzahtjevnijim poslovima na svijetu koji su nekada bili isključivo muški tjeraju nas da pomislimo kako doba istinske jednakosti samo što nije došlo. Ali situacija nije baš takva. Iako su po pravima potpuno jednake muškarcima u praksi pogotovo onoj društvenoj i poslovnoj situacija izgleda poprilično loše. Rezultati istraživanja provedeni u sklopu prve faze EU progres projekta pod nazivom Uklanjanje staklenog labirinta jednakost prilika u pristupu pozicijama ekonomskog odlučivanja pokazuju kako postoji velika razlika u zastupljenosti žena i muškaraca s obzirom na pravni oblik društva. Zastupljenost žena u upravama dioničkih društava u Hrvatskoj iznosi 17%, a muškaraca 83%. Promatraju li se nadzorni odbori situacija je nešto bolja. Udio dio u nadzornim odborima dioničkih društava iznosi 22%, dok su muškarci na 78%. Bolja je zastupljenost žena u društvima s ograničenom odgovornošću pa su tako u upravama tih društava žene zastupljene s 32%, a u nadzornim odborima 25. Zabrinjava to što u trgovačkim društvima zastupljenost žena naglo pada, što je društvo tržišno utjecajnije i njegova upravljačka struktura složenija. Rezultati pokazuju da je tek 9% žena uspjelo doseći poziciju predsjednice upravnih tijela, a za predsjednicu nadzornih odbora ta je brojka nešto veća. U zadnjem desetljeću postoji trend povećanja visokoobrazovanih žena na tržištu rada. I iako postoji puno žena sa potencijalom za upravljačke pozicije oni su na tim pozicijama značajno podzastupljene. Opsežna istraživanja utvrdila su kako gospodarstvo i društvo napreduju kada žene imaju jednake mogućnosti za aktivno sudjelovanje u društvu i politici kao i muškarci. Općenito, uravnoteženija zastupljenost žena u donošenju odluka pridonosi pozitivnim procesima preobrazbi društva kao što su promjene u zakonima, politikama, institucijama i društvenim normama. U ruralnom područjima žene su višestruko diskriminirane. Ne znamo čime se te žene bave, koje probleme imaju u lokalnoj zajednici i prepoznaje li lokalna zajednica dobrobit kojoj te žene svojim aktivizmom doprinose. Ne znamo ni koliko su proračuni tih zajednica rodno senzibilni odnosno kolika se sredstva izdvajaju za iniciranje razvoja položaja i aktivnosti žena. Kriza i mjere štednje teško su pogodile žene i dovodi ih do otkaza, smanjenja plaća, smanjenja javnih usluga i sve manje sredstava za neophodne službe za podršku ženama koje su žrtve nasilja. Važno je boriti se protiv diskriminacije žena na sistematičan i sveobuhvatan način kako bi se postigla postupna i stvarna ravnopravnost spolova. Hvala.
Romana Jerković, replika.
Hvala lijepo. Uvažena kolegice, problemi o kojima govorite ja vjerujem da korijene imaju kao što smo danas već mogli u nekoliko navrata čuti u predrasudama i stereotipima. 2015.godina ti su stereotipi i predrasude još uvijek iznimno snažni u hrvatskome društvu. Dozvolite mi da vas samo podsjetim jedne situacije koja se dogodila prošle godine, a vezana je za HRT i javnu ustanovu koja po Zakonu o medijima ima ulogu osim informativne, edukativne ima ulogu i da promiče ljudska prava i ravnopravnost spolova i sjetite se prošle godine kada je konačno na čelo Ureda za suzbijanja korupcije i organiziranog kriminala došla gospođa Tamara Laptoš kako je u Dnevniku 3 čini mi se bio prikazan taj događaj. Izrečeno je nešto što je apsolutno neprihvatljivo, što je diskriminatorno, što je neprimjereno, ne primjereno posebno za javnu ustanovu kao što je HRT. Dakle tada je bilo rečeno da je gospođa Laptoš Čakovčanka koja nema djece i koja nije udana i da je idealna za taj posao. Dakle doista jedna neprihvatljiva izjava koja implicira da za taj posao je na neki način uvjet da nema djece što je potpuno u suprotnosti sa člankom, čini mi se 6. Zakona o ravnopravnosti spolova koji kaže, koji zabranjuje diskriminaciju po osnovi bračnog i obiteljskog statusa. Dakle prilog na neki način direktno implicira da jedino žene koje nemaju djecu mogu uspješno raditi taj posao. Potpuno krivo. Trebali bi svi ići na edukaciju. Hvala lijepa.
I kolega Rajko Ostojić, izvolite.
Hvala vam lijepa poštovana gospođo potpredsjednice, gospođo pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za '14. godinu i ja ću se osvrnuti samo na dvije stvari, to je točka 3.3., problem rodno-disforičnih osoba i točka 9.2 priziv savjesti vezano uz pravo odlučivanja žena o svom reproduktivnom zdravlju. Uvodno naravno mislim da je povijesna razdjelnica jedne i druge Hrvatske i u Zakonu o medicinsko potpomognutoj oplodnji koji je donesen u lipnju, odnosno u srpnju 2012. godine i definitivno okrenuo jedan drugačiji smjer ženama, partnericama, muškarcima na izbor za drugačije stvaranje roditeljstva nego što je bilo do tada. Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji je definitivno bila povijesna razdjelnica. Gospođa pravobraniteljica sa svojim suradnicima je napravila nevjerojatno veliki napor proteklih nekoliko mjeseci uključivo i ovu godinu za problem rodno-disforičnih osoba. Dakle i tijekom '14.-te ali '15.-te barem u 3, 4 navrata je bila i u Ministarstvu zdravlja i sa Nacionalnim zdravstvenim vijećem u dva do tri navrata. Vrlo aktivno sudjelovala u kreiranju normativnih okvira, dakle i zakonskih ali i podzakonskih akata kako bi si rodno-disforične osobe mogle napokon riješiti svoj pravni i medicinski status. Kao što tu piše do zaključenja ovog izvješća lista stručnjakinja još nije objavljena, to je točno, ali je potpisano mislim prije 5 dana i možda je baš danas objavljeno u Narodnim novinama ili će zasigurno biti objavljeno sljedeći tjedan, nisam, do prije 2 dana nije bila ali znam da je otišlo u Narodne novine i da su oni to zaprimili. Tako da mislim da će se i taj problem vrlo brzo riješiti i na prošlom sastanku Nacionalnog zdravstvenog vijeća je predstavnik pravobraniteljice i predstavnica su izišli i sa daljnjim prijedlogom promjene pravilnika gdje bi se taj problem još možda bolje i jasnije, eksplicitnije riješio. Naravno da smo to radili sve zajedno sa udrugom između ostalom Trans Aid Croatia koja si je dala ogroman napor u rješavanju problema o kojem se kao jučer u Izvješću pučke pravobraniteljice sa osobama lišenim slobode koje trebaju forenzičku psihijatriju rješava već 25, 30, 40 godina. I drugo je naravno pravo na pobačaj ali i pravo na priziv savjesti. Dakle ja sam liječnik i kao liječnik naravno poštujem pravo na priziv savjesti. Oni ne smiju biti u koliziji, dapače, oni se moraju sagledati kroz prizmu pozicije u kojoj se nalazi i pacijent ili pacijentica i sam liječnik i naravno da će ova Vlada definitivno poštovati dosadašnji Zakon o abortusu i ni na kraju pameti joj nije da se isti mijenja. Hvala vam lijepa.
Završna riječ pravobraniteljice za ravnopravnost spolova gospođe Višnje Ljubičić, izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, uvažene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem se na plodonosnoj raspravi, posebice se zahvaljujem onim zastupnicama i zastupnicima koji su pročitali, iščitali sve dijelove našeg izvješća koje je zaista opsežno, koje ima svoje dodatke, koje ima cjelovita istraživanja a svako od tih istraživanja odnosi se na neke od naših diskriminacijskih osnova i neka od naših područja koja su nam dana u nadležnosti iz Zakona o ravnopravnosti spolova i Zakonu o suzbijanju diskriminacije. Danas smo imali prilike čuti zaista pitanja koja se vežu za diskriminaciju temeljem spola, diskriminaciju posebice ženskog spola koje nam se pritužuju i koje su žrtve u 70 do 80% slučajeva. Ne bih htjela da se stekne dojam da se ova institucija a tako sam rekla i prošle godine bavi isključivo ženama. Bavimo se i muškarcima, ovo je institucija za ravnopravnost spolova, stekli smo povjerenje i muške i ženske populacije ali dakako da u našim izvješćima osim uzorka kojeg dobivamo po pitanju diskriminatorne prakse prema ženama dobivamo i bavimo se pitanjima muškaraca prema kojima se provodi diskriminatorna praksa na tržištu rada ili kada se radi o roditeljskoj skrbi. Imali smo prilike čuti o pitanjima političke participacije o tome u kojoj mjeri žene nam danas sudjeluju na tržištu rada, u kojoj mjeri su podzastupljene i da li je istina da su podzastupljene kada ih eto imamo u nekakvim upravljačkim pozicijama kako na tržištu rada tako i na lokalnoj zajednici. Mene iznimno veseli a imala sam to prilike vidjeti i razgovarajući po županijama, općinama i gradovima da postoje svijetli primjeri gdje imamo žene na utjecajnim pozicijama gdje mogu donositi odluke i u gospodarskom i u političkom životu. Međutim, činjenica je statistika i pokazatelji na razini Republike Hrvatske su evidentni, transparentni i oni nam pokazuju da zaista situacija od tih svijetlih primjera koje smo danas imali prilike čuti nisu na nacionalnoj razini takvi. Ako govorimo o upravljačkoj strukturi, prema našim istraživanjima ima 24% žena na visokim pozicijama u 500 hrvatskih tvrtki. Moram reći da ako nastavimo takvim trendom porasta ujednačenu zastupljenost ćemo možda imati 2050 godine. O udjelu žena u političkoj participaciji, od izbora na lokalnoj razini od 2009. do 2013. godine imali smo zaista blagi trend pozitivnog pomaka. Imamo samo 6% načelnica, 7,5% gradonačelnica i više nemamo niti jednu županicu. Zastupljenost žena u predstavničkim tijelima na lokalnoj razini tvrdo je ukorijenjeno od 17 do 18%, dakle to nam je statistička nacionalna stvarnost. Danas se spomenulo i pitanje koje sam ja otvorila u svom uvodnom govoru vezano za stambeno zbrinjavanje žrtava nasilja, pogotovo kada se radi o žrtvama nasilja u obitelji koji su izvan PPDS-a. To je jedna mjera koja je uvedena u novu nacionalnu strategiju zaštite od nasilja u obitelji iz 2011., 2016. godine gdje Ministarstvo za regionalni razvoj i za fondove Europske unije je pitanje stambenog zbrinjavanja žrtava nasilja u obitelji riješilo samo u 2011. godini u 4 slučaja. Nakon 2011. godine nije bilo više nikakvog pomaka i postavilo se pitanje njihove nadležnosti za navedenu problematiku. Početkom ove godine to pitanje je ušlo u nadležnost ureda, središnjeg ili vladinog ureda za obnovu i stambeno zbrinjavanje gdje smo mi uključeni kao aktivni sudionici u kreiranju zakona izmjena o stambenom zbrinjavanju gdje se pokušava pronaći modalitet da pod takva stambena zbrinjavanja uđu i žrtve obiteljskog nasilja. Spomenut ću dobru praksu koju provodi posljednjih nekoliko godina Grad Zagreb kroz svoju županijsku zagrebačku strategiju zaštite od nasilja u obitelji gdje je samo u '14. godini bilo dodijeljeno ukupno 13 stanova osobama ili obiteljima koje su žrtve obiteljskog nasilja i to sklapanjem najma, dakle ugovora o najmu Grada Zagreba sa osobama koje su u takvoj potrebitoj situaciji. Dakle da se može, da se želi i da ako se želi pokazati volja taj primjer dobre prakse mogao bi se rasporediti i na sve ostale županije i sa malo većim rodnim senzibilitetom se povesti računa o tome da izlazak iz kruga obiteljskog nasilja, skloništa su samo privremena rješenja 6 mjeseci do godinu dana. Što dalje? U 2/3 slučajeva žrtve se vraćaju nasilnicima. U uvodnom izlaganju dotakli smo se pitanja roditeljskog i rodiljnog dopusta, posebice očeva gdje nam je statistika u jednom blagom porastu, ali još uvijek nedovoljna ako govorimo o rodiljnim dopustima do 6 mjeseci života djeteta koju su do sada u 2014. koristili očevi manje od 1%. Sve oblike roditeljskih naknada muškarci su primili samo u 2,2% slučajeva ili ako su koristili roditeljski dopust iznad 6 mjeseci do 900 dana tada je to manje od 5% koristilo očeva. Zapadne prakse, zapadnoeuropske prakse su pronašle određene pozitivne mjere na koji način se može potaknuti očeve da se više uključe u ravnopravno sudjelovanje i odgoj svoje djece. Zašto? Žene zbog same činjenice da su ostale trudne, da su koristile rodiljni dopust za samo jedno dijete, ukoliko se radi o blizancima, ukoliko se radi o drugom, trećem ili četvrtom djetetu teško da će se moći vratiti na tržište rada. Nama se događaju prepreke na tržištu rada mladim ženama koje ne mogu dobiti posao, koje kasno zasnivaju radni odnos upravo zbog tog fertilitetnog razdoblja od 25. do 29. godine kada žele ostvariti majčinstvo, kada ih se pita o privatnom životu, kada ih se pita o planiranju djece i obitelji i koje nažalost se vrlo često proglašavaju uvjetno rečeno stare zato što su prošle 40. godinu, 45. godinu nakon porođaja, nakon bolovanja, nakon čuvanja trudnoće, nakon ostvarivanja jednog ili više majčinstva jer se smatraju da su teret, uteg oko vrata poslodavca i da se više na njih ne može računati. To su pokazala naša recentna istraživanja. Slična istraživanja smo pratili, slična istraživanja pokazuju nam vrlo visokom uzorku preko tisuću i nešto žena u Velikoj Britaniji. Prva prepreka je prepreka dob, ženama je prva prepreka dob, a potom majčinstvo i ostvarivanje roditeljstva. Kako preuzeti dobre modele u naše nacionalno zakonodavstvo možda će biti prilike da Vlada u predstojećim izmjenama naknada i roditeljskih dopusta preuzmu modele koji govore o povećanju roditeljske naknade očevima za čak 80% njihove osnovice, dakle njihove plaće, naknade kako bi ih potaknuli da se uključe u život, u roditeljstvo, u odgoj svoje djece i svojim ženama, suprugama, partnericama omoguće da ravnopravno se otisnu na tržište rada bez straha da se više neće moći vratiti ukoliko ostave ili koriste blagodati roditeljskog ili rodiljnog dopusta. Propustila sam reći kod obiteljskog nasilja kada sam govorila o žrtvama obiteljskog nasilja je da ono za što se ova država izborila 2003. godine donošenjem Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, da pojedinačni slučajevi nasilja, zlostavljanja u obitelji ne bude privatna stvar i da se ne ponašamo kao državne institucije, kao građani, kao pojedinci, ne vidim, ne čujem i nije me briga. Založili smo se za to da nasilje i bilo koji oblik nasilja je javna stvar i kao takvim očekujemo veliku ulogu države i svih njenih institucija koji su ustanovljeni i koji moraju sinhronizirano postupati temeljem protokola o postupanju u slučaju obiteljskog nasilja zaista jasno zaštititi žrtvu i jasno kazniti, sankcionirati počinitelja. Zbog toga je važno i ja sam to napomenula i drago mi je da su pojedine zastupnice prepoznale potrebu ratifikacije Konvencije vijeća Europe o sprječavanju nasilja nad ženama i obiteljskog nasilja tzv. Istanbulske konvencije koje je RH potpisala. No, nejasno je zašto je nije ratificirala kada su to učinile države u našem okruženju koje kud i kamo imaju više problema i možda manju organiziranost, manju institucionalnu organiziranost od Republike Hrvatske. Crna Gora, Srbija, Bosna i Hercegovina, Slovenija su ratificirale konvenciju i usklađuju svoje nacionalno zakonodavstvo i institucionalne mehanizme prema takvoj obvezujućoj konvenciji koja po prvi puta govori da je nasilje nad ženama rodno uvjetovano, nasilje ozbiljno kršenje ljudskih prava i oblik diskriminacije žena. Nadovezujući se na obiteljsko nasilje ovdje je vrlo dobro prepoznato da se vide pomaci dionika koji sudjeluju u obiteljskom nasilju u sprječavanju, odnosno i zatvaranju tog kruga obiteljskog nasilja od strane policije, centara za socijalnu skrb. No i dalje imamo upitno djelovanje, nesenzibilizirano djelovanje pravosudnih djelatnika. Govorim ovdje najčešće o Prekršajnim sudovima gdje na žalost dobijamo presude, odluke koje smo imali prilike analizirati koji govore o dvostrukim uhićenjima počinitelja i žrtve, gdje se govori o nesrazmjernim kaznama, gdje se govori o nizu drugih elemenata koje bi državna tijela kao tijela progona znajući da je nasilje u obitelji ili kazneno ili prekršajno djelo trebalo nastaviti voditi po službenoj dužnosti. Često, a to se ovdje govorilo, prepoznalo. I ja ću ponovno naglasiti, žrtve nasilja kao i žrtve spolnog uznemiravanja na radnom mjestu i straha odustaju u samom sudskom procesu, odustaju u tijeku ispitnog postupka i institucije pravobraniteljice. Pozivaju se na blagodat nesvjedočenja što pravosudni sustav koristi kao oslobađanje počinitelja, odnosno neprocesuiranje počinitelja od takvog oblika nasilja. Svjedočimo i o tome da prekršajni postupci neprimjereno dugo traju. I ono što sam rekla jučer na saborskom Odboru za ravnopravnost spolova, dok policija predlaže i do 15000 zaštitnih mjera kojima sud može na neki način zaštititi žrtvu Prekršajni sudovi primjenjuju cirka 1500, određuju odnosno donose u svojim odlukama samo 1500 do 2000 takvih zaštitnih mjera što znači da usvajaju samo 10% prijedloga policijskih tijela. I dalje kao i svih ovih godina mi i dalje smatramo da treba provoditi sustavnu edukaciju sudaca, sutkinja Prekršajnih sudova u okviru kojeg bi se provodila neophodna senzibilizacija prema žrtvama nasilja u obitelji. Ja sam očekivala danas s obzirom na istraživanje koje smo imali, s obzirom na niz pritužbi građanki pa i njihovih partnera koji su se prituživali u njihovo ime, o pristupu zdravstvenim uslugama, o organizacijama civilnog društva koji su tražili našu intervenciju, našu pomoć, naše razumijevanje, za pitanje o kojima se posljednje vrijeme nije dovoljno govorilo u javnom diskursu barem ne na način, legalitaran način kako je to za očekivati za jednu uređenu državu. Radi se o pravu na priziv na pobačaj koji nije novo pravo u RH. Postoji od '52. godine, još u starom sustavu verificirano još kroz pravilnike '78. godine. Jedno novo pravo priziv na savjest koje se reguliralo nakon '97. godine u RH i govorimo o dva prava. Treće pravo, pravo pojedinca, čije pravo je najslabije jer govorimo o pacijentu, jer govorimo o osobi pojedincu, privatnoj osobi koja traži pomoć i koja traži uslugu, skrb državne javne institucije. Kako uskladiti sva prava, a da nitijedno ne bude zakinuto? Dakako ako se budemo pridržavali ono što je normativno određeno. Može postojati i mora se provoditi, i mora se učiniti dostupnim pravo na pobačaj. Pravo na priziv savjesti je pravo ograničenog dosega koje mora imati određenu obavezu, a to je da pravo pacijenta ili pacijentice osobe koja traži pomoć u javnoj instituciji da joj se omogući na bilo koji način da se njezino pravo ostvari da ne bude zakinuto i da ne treba tražiti pomoć u drugom gradu, u drugoj županiji ili u drugoj državi. Danas na samom početku se od strane pojedinih zastupnika govorilo upravo o pitanju i problemu uslijed koje je uslijedila hajka rekla bih i poziv na linč, pisanje peticije za djelovanje institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kada je reagirala vezano za jedan portal pod nazivom "Klinika za pobačaje", a koja to nije. Dakle, ja sam uspjela u kratkoj replici reći sadržaj koji se može vidjeti na toj stranici, a koji vrvi neobjektivnim i necjelovitim informacijama. Na portalu možete naći konstataciju da je legalno inducirani pobačaj naziva se državno ozakonjenim ubojstvom. Tvrdi se da upotreba bilo koje vrste kontracepcije potiče izvršavanja sve većeg broja pobačaja. Relativizira se čin silovanja navodeći da žena ima izbor suprotstaviti se silovatelju. Izravno se poziva na građanski neposluh, neizravno čak i na osvetu u slučaju pobačaja. I demokratsko uređenje RH proglašava se nevažećim. Ono što je sporno na ovakvom portalu je da se konstatacije koje se iznose, iznose od strane organizacija civilnog društva koje po svojoj organizaciji i po svom pravnom položaju nemaju status vjerske zajednice. To su organizacije civilnog društva i zbog toga trebamo pravno razlikovati organizacije vjernika od vjerskih zajednica jer samo vjerske zajednice imaju sklopljen ugovor, imaju poseban zakon, a imaju sklopljene međunarodne ugovore sa Vatikanom iz kojih osiguravaju određenu autonomiju djelovanja u okviru podučavanja vjerskog nauka crkve. Takve rigidne stavove i neistinite informacije ne možemo naći niti u udžbenicima koje smo analizirali gdje u vjeronaučnim sadržajima katoličke, pravoslavne ili muslimanske crkve oni izlaze iz okvira nauka crkve i na jedan način dovode u zabludu sve one svojim nedopuštenim oglašavanjem i lažnim predstavljanjem, svojim zavaravajućim prikrivenim i prijevarnim oglašavanjem ustvari dovode u zabludu ili će dovesti u zabludu osobu koja traži pravu informaciju vezanu za provođenje legaliziranog induciranog pobačaja. Reakcije su nastale zbog toga što sam dužna zbog pritužbi građana i građanki koji su nam ukazali na taj problem, zatražila nadležna ministarstva i nadležne institucije da provjere o čemu se radi. To je bio razlog današnjih prijepora i današnjih prigovora vezano za djelovanje institucije pravobraniteljice kada se radi o nazvani smo totalitarističkim pristupom prema djelovanju organizacija civilnog društva. U suprotnosti s time bi stajala onda suradnja sa ostvarenih 59 organizacija civilnih društava, udruga, instituta, sindikata s kojima smo radili proteklih godinu dana. Za kraj bih zaključno istaknula da pitanje ravnopravnosti spolova kao uvijek što kažem nije pitanje ljudskih prava žena, to je pitanje puno šireg značaja, a isključivanje žena iz bilo kojeg segmenta javnog, ekonomskog, političkog života znači da se jednog velikog društvenog potencijala odričemo, posebice ako vodimo računa o tome koliko nam je danas žena visoko obrazovano. Oni koji ne razumijevaju pitanje ravnopravnosti spolova smatraju da je pitanje ravnopravnosti da smo svi isti. Ne možemo biti svi isti, ne možemo biti svi jednoobrazni ali da možemo imati svi jednaka prava i jednake mogućnosti ostvariti jednaku korist od svojeg rada to bi ulazilo u načelo ravnopravnosti spolova za koju smo se odlučili kao načelo koje ćemo promicati i da bismo ušli uopće u EU, u Europsku zajednicu unijeli u Ustav 2000. godine. Želimo vjerovati i osigurati da smo svi jednaki po pravima i da jedino ono društvo koje tome teži i u tom pravcu se kreće je uistinu demokratsko društvo i da prava se zasigurno ne umanjuju ako ih dijelimo i ako zajedno i muškarci i žene kreiraju politike, zajedno odlučuju o obiteljskim, javnim, gospodarskim i političkim pravima. U gospodarstvu u razvijenim državama i u profitabilnim tvrtkama upravo takva kombinacija, ne samo kombinacija po pitanju ravnopravnosti spolova već po pitanju etničkog porijekla, pitanju obrazovanja, pitanju drugih kompetencija pokazala su se kao uspješna, opstala su na tržištu rada, nisu bankrotirala i dovode do toga da promiču svoje granice i profitabilnosti ali i zadovoljstva svojih potencijala. Ja vam se zahvaljujem još jednom.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Nastavit ćemo u 15 sati. Radit ćemo danas još točku pod brojem 4. Hvala lijepa. SJEDNICA ZAVRŠENA U 13,50 SATI.
Izvješće pučke pravobraniteljice o ljudskim pravima osoba sa duševnim smetnjama. Ne, to smo već riješili. Kako se automatski to čita. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2014. godinu. Rasprava je zaključena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2014. godinu. Molim glasujte o prijedlogu zaključka. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glas za, ništa suzdržanih, 1 glas protiv donesen predloženi zaključak.
Kolegice i kolege, nastavljamo sa raspravom. Na redu je: - Izvješće o provedbi Plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2014.godinu. Podnositelj izvješća je Vlada RH. Materijal ste primili. Raspravu je proveo Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbor za obranu. Izvješća ste primili na sjednici. S nama je u ime predlagatelja zamjenik ministra unutarnjih poslova gospodin Evelin Tonković. Izvolite zamjeniče.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Poštovane zastupnice i zastupnici. Dostavljeno Izvješće o provedbi Plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2014.godinu je detaljno. Ono je sa svim pokazateljima i prikazalo je sve aktivnosti i ciljeve koji su realizirani u području protuminskog djelovanja protekle godine. Stoga mi dopustite da u jednom zaista kratkom sažetku istaknem samo ono što je najbitnije. Na dan 1.siječnja 2014.godine ukupna veličina minski sumnjivog područja u RH iznosila je 613,6 km četvornih, prostirala se unutar 91 grada i općine u 12 županija i bila je obilježena sa 12.868 oznaka koje su ukazivale na minsku opasnost i moguć pronalazak neeksplodiranih ubojnih sredstava. Zaključno s tom godinom 31.prosinca 2014.godine poslovima razminiranja i općeg izvida smanjenja je veličina minski sumnjivog područja za 83,8 km četvornih na prostoru od 10 županija, znači 2 županije mane, 79 gradova i općina za razliku od 91 grada i općine koji je bio na početku godine, te na dan 31.prosinca 2014.godine iznosila 530,3 km kvadratna i bila je obilježena sa 12.071 oznakom koje su ukazivale na minsku opasnost i mogući pronalazak neeksplodiranih ubojnih sredstava. Nacionalnim programom protuminskog djelovanja RH za 2014.godinu utvrđena su bila potrebita financijska sredstva u iznosu od 57,2 milijuna kuna te smanjenje minski sumnjivog područja za 132,5 četvornih kilometara. U 2014.godini poslovi razminiranja su financirani sredstvima iz državnog proračuna, od strane investitora i donatora u ukupnom iznosu od 289 milijuna 903.328,04 kuna što je povećanje od 13% u odnosu na prethodnu 2013.godinu. Unatoč nedostatnim financijskim sredstvima ostvareni su značajni rezultati u sustavu protuminskog djelovanja u protekloj godini, a posljedica toga su ipak niz poduzetih aktivnosti od strane Hrvatskog centra za razminiranje kao i njihova suradnja i suradnja sa ostalim partnerima u sustavu protuminskog djelovanja. Najočitiji pokazatelj uspješnosti u 2014.godini je najveće smanjenje minski sumnjivog područja od donošenja Nacionalnog programa protuminskog djelovanja, tj. 2009.godine koje iznosi 83 milijuna 797.356 metara kvadratnih odnosno minski sumnjivo područje je smanjeno za 13,7% u odnosu na utvrđeno 1.siječnja 2014.godine. Također treba istaći kako je u 2014.godini plan u dijelu koji se odnosi na poslove humanitarnog razminiranja prebačen za 3,2% odnosno poslovi humanitarnog razminiranja realizirani su u obujmu koji je bio veći od planiranog. Nadalje, iz realizacije Nacionalnog programa zamjetan je i porast realizacije u odnosu na period 2012.-2014.na način da je u 2012.realizacija samog programa u postotku iznosila 49,9% dok je 2014.godine ona iznosila 63,3%. Posebno bi se istaklo rješavanje minskog problema u cijelosti u Dubrovačko-neretvanskoj, Virovitičko-podravskoj županiji svih poljoprivrednih površina znači poljoprivrednih površina Vukovarsko-srijemske županije većina je oranica u istočnoj Hrvatskoj te nastavak sustavnog razminiranja kotar šume gdje je minski sumnjivo područje smanjeno za 3,8 km kvadratnih. Smanjenje minski sumnjivog područja koje se odnosi na poljoprivredne površine isto tako izvršavalo se i u ostalim županijama. Za istaknuti kako je u 2014. godini planirano financiranje poslova razminiranja iz predpristupnih fondova EU IPA komponenta u iznosu od ukupno 49 milijuna kuna a ostvareno je 67888185,42 milijuna kuna. Sama iskoristivost sredstava koji su pristigli iz predpristupnih fondova EU korištenih za financiranje poslova razminiranja bila je veća od planirane za 2014. godinu i to za gotovo 40%. Realizacijom poslova razminiranja tijekom 2014. godine ukupno je pronađeno 3 tisuće 349 minsko eksplozivnih sredstava što predstavlja jedno pronađeno minsko eksplozivno sredstvo na svakih 11 tisuća 272 metra kvadratna te 5 tisuća 333 različitih neeksplodiranih ubojnih sredstava. Za izvršenje poslova razminiranja pri Hrvatskom centru za razminiranje početkom 2014. godine bilo je akreditirano 36 ovlaštenih pravnih osoba u kojima je bilo zaposleno 609 pirotehničara a posjedovali su 48 strojeva za razminiranje te 20 psa za otkrivanje minsko eksplozivnih sredstava i neeksplodiranih ubojnih sredstava. Krajem prosinca prošle godine bilo je akreditiranih 40 ovlaštenih pravnih osoba za obavljanje poslova pretraživanja i razminiranja, znači četiri više u kojima je bilo zaposleno 650 pirotehničara, znači 41 više u odnosu na početak godine koji su posjedovali 55 strojeva, 7 više za razminiranje i 30 pasa, 10 više. Iz samih podataka je znači vidljivo kako su u 2014. godini osjetno porasli kapaciteti humanitarnog razminiranja. U siječnju 2014. godine dovršena je i formalna reorganizacija Hrvatskog centra za razminiranje koja je započela tijekom 2013. godine sa ciljem da se uspostavi racionalniji i učinkovitiji model izvršavanja obveza iz nadležnosti samoga centra. Nastavljeno je i plansko smanjivanje broja zaposlenika što je zajedno sa promjenama u načinu rada rezultiralo uštedama financijskih sredstava namijenjenih za rad centra a koji iznos u cijelosti je bio preraspoređen za poslove razminiranja. Tijekom 2014. godine Hrvatski centar za razminiranje provodio je koordinirao niz aktivnosti vezanih uz edukaciju o opasnostima od mina te je ukupno educirano 16 tisuća 960 građana. Kao rezultat kvalitetnog obilježavanja minski sumnjivih područja i svih provedenih aktivnosti u području edukacije stanovništva u opasnostima od mina smanjen je i broj minskih nesreća u nekoliko proteklih godina uključujući i samu 2014. godinu. Nažalost, ipak se u … [[Govornik se ne razumije.]] , dana 14. veljače dogodila jedna minska nesreća u Općini Josipdol gdje su na prostoru bivšeg vojnog skladišta u Oštarijama koje je bilo obilježeno oznakama opasnosti dvojca civila prilikom prikupljanja sekundarnog metalnog otpada aktivirali neeksplodirano ubojno sredstvo, odnosno jednu topničku granatu od 130 mm te nažalost tom prilikom jedan od tih civila je poginuo a drugi je zadobio teške tjelesne ozljede. I na kraju treba kazati kako prošle godine se nije dogodilo niti jedno stradavanje naših pirotehničara. Evo ovo je bilo kratko, hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine Tonković, lijepo ste ovo predstavili, skraćeno, međutim, samo nekoliko detalja. Točno da je bilo nešto više razminirano od plana, međutim, moram odmah reći kako je to bilo zbog toga što je bilo riječ o manje zahtjevnih terenima. Ono što nam predstoji jesu zahtjevniji tereni i vidjeti ćemo nažalost u kojoj mjeri će se moći plan ispuniti. Što se tiče cijene razminiranja koju niste ovdje spomenuli, ja ću vam samo reći da jednostavno dovodi se u nemoguću situaciju ljude koji imaju tvrtke, koji rade na razminiranju jer je nažalost cijena razminiranja po četvornom metru u Republici Hrvatskoj negdje manja nego što je cijena košnje trave ili sadnje cvjetnih gredica u nekim gradovima. I to je istina i to možete točno provjeriti. Ono što jednako tako nikako da se riješi jest PDV na donacije. Vi i sami znate zbog stope PDV-a smanjenje su donacije i donatori nerijetko odustaju od planiranih sredstava upravo za ovu svrhu jer jednostavno svoja sredstva preusmjeravaju u zemlje gdje jednostavno poreza na donacije nema. I ja apeliram da se o tome vodi računa il da se to na neki način riješi. Jednako tako biti će problema ove godine zato jer tek u kolovozu ćemo moći koristiti sredstva, vi ste spominjali EU fondove za prošlu godinu, međutim ja ću vam reći da tvrtke koje se bave razminiranjem ovoga trenutka rade sa 60% svojega kapaciteta. Uglavnom opslužuju hladni pogon jer ljudi nemaju posla na terenu, jer kasne sredstva za koja smo aplicirali, naravno ne na vrijeme. Ono što smo možda propustili napraviti, a vjerujem da u budućnosti hoćemo, nažalost ratna stradanja, odnosno poratno vrijeme nama je stvorilo neku dodanu vrijednost a to je upravo ovaj vid industrije koji bismo morali snažnije promovirati na tržištima i biti konkurentniji jer za to imamo osposobljene ljude.
Hvala. Da li izvjestitelji odbora žele uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika nezavisnih ljevičara Mladen Novak. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi zamjeniče i gospodine ravnatelju Hrvatskog centra za razminiranje, kolegice i kolege. Pa vi znate da sam u pravilu ja bio najžešći kritičar upravo ovog djela, a sad ću malo za promjenu krenut drugačije. Iskazat ću svoju zahvalnost prvenstveno ravnatelju HCR-a na kooperativnosti i suradnji vezano uz razminiranje jednog područja u Sisačko-moslavačkoj županiji. Riječ je o kotar šumi i riječ je o području koje se sjećate po raspravama kroz koje nažalost su do prošle godine djeca kroz minsko polje praktički prolazila da bi došla do škole. Zahvaljujući razumijevanju i angažiranosti HCR-a taj problem je, barem u ovom dijelu riješen, nažalost nije bilo razumijevanja drugih struktura pa ta djeca nažalost i dan danas idu pješke, a valjda će se jednog dana i to promijenit. Podsjetit ću ovdje na svoje zastupničko pitanje koje je upućeno 29. listopada 2014. godine, a i poštovani zamjeniče i vi ste nešto govorili o tome u svom uvodnom izlaganju, smanjenje sredstava ili kako ste vi to rekli nedostatnim financijskim sredstvima se raspolaže. Ja sam upozorio na to da su u prvom rebalansu smanjenja sredstva za 5,3 milijuna kuna, da je upitno 30 milijuna kuna od strane, koja su predviđena planom od strane Ministarstva poljoprivrede. Odgovor koji sam dobio mi se reći ću prilično neuvjerljivo me se uvjerava da će to ipak bit dostatno, da će se to rješavat na ovaj ili onaj način, da će uglavnom problem razminiranja bit riješen i da neće se odustat od plana. No iščitavajući ovo izvješće ja moram priznat da sam naišao na neke barem dvojbene podatke. Recimo opći izvid realizirano u 2014.godini 310% više od planiranog. Ako je nešto 310% više od planiranog onda ili smo krivo planirali ili smo upotrijebili neku drugu metodu pa smo došli do ovog izračuna. E sad s obzirom da mi svi znamo odnosno ne znamo svi, ali ovdje je riječ o tome da smo upotrebljavali drugu metodu, ali ne matematičku nego drugu metodu na terenu, ja ću upozorit na onu raspravu svoju od prije nekog vremena, da li je taj opći izvid stvarno eliminacija minski sumnjivih područja ili ćemo jednog dana doći u situaciju da kroz nečiji ljudski život konstatiramo da je ipak napravljen propust. Ali je za državu da ne kažem financijski povoljnije, ma koliko to grubo zvučalo, žrtvovat nečiji ljudski život nego platit ovim firmama pirotehničara kompletno odrađen posao, odnosno da se razminiranje izvrši u punoj mjeri. Ja ne sumnjam u vas kao stručnjake, ali nažalost iskustvo pokazuje da i struka zna pogriješit i da su te štete onda nemjerljive, odnosno ljudski život ne možete s ničim vratit. I u ovom izvješću stoji da su za ovo analizirano razdoblje odnosno promatrano razdoblje nedostatna financijska sredstva. Ja ću sad spomenut jedno područje di sam bio prije par dana, područje Općine Sunja, konkretno riječ je o selu, mjestu Staza gdje su me ljudi upozorili da od željezničke pruge do Save su njihova poljoprivredna zemljišta. To je isključivo ruralna sredina gdje žive ljudi uglavnom od poljoprivrede i ako im ne omogućite da obrađuju svoju poljoprivrednu površinu praktično ste im uskratili mogućnost da žive od nje. Taj dio nažalost možemo samo konstatirat da je već 20 godina prošlo da ljudima ustvari ne date mogućnost da žive od svog rada. Ne krivim nikog, ne osuđujem nikog, ali činjenica je da smo postavili stvari možda malo nakaradno, isto kao i kad je bio povrat stanovništva pa smo onda sve divno i krasno uredili im kuće, ali gro tih ljudi živi od poljoprivrede, one prateće objekte, poljoprivredno zemljište im niste omogućili pristup i to onda ispada da smo uludo uložili novce jer se ljudi nisu vraćali na ta područja. Bojim se da ovaj problem se na neki način jednostavno prešućuje, gura se sa strane i ne daje mu se dovoljno na važnosti. Zbog toga ti ljudi nemaju mogućnosti da dođu do medija, da ukazuju na te svoje probleme. Nažalost, jedino kad imaju mogućnost doći do medija to je onda kad se nešto tragično desi. I ja se toplo nadam da ćete naći načina uvjerit Vladu kod izrade proračuna da ovo konstantno, a to imamo slučaj iz godine u godinu, bez obzira koja Vlada je u pitanju, konstantno smanjenje planiranih sredstava jednostavno ne može onda dat rezultat, ono što smo utvrdili da ćemo 2019. godine imat Hrvatsku bez mina. To je jedno s drugim u suprotnosti. Ako su za neki određeni rad potrebna određena sredstva da bi angažirali te ljude, onda ne možete uskratiti ta sredstva i reći je ali će to sve skupa ipak biti odrađeno. Neće biti odrađeno ili neće bit odrađeno ili će bit samo papirnatim putem otpisano što onda može u konačnosti dovest do tragičnih posljedica. Kolegica je u replici spomenula isto jedan problem koji sam mislio i sam vezano za PDV na donacije. Sad smo imali slučaj nema dugo da cijelu jednu medijsku raspravu oko toga vezano na hranu kojoj izlazi rok trajanja u ovim centrima da se mogu donirati ljudima i da se za taj dio oslobodi poreza. Ne vidim zbog čega ne bi vi sa vaše strane izvršili barem inicijativu uputili prema nadležnom ministarstvu, Ministarstvu financija da se i ovaj dio riješi jer vjerujem da bi onda bilo i pozitivnih pomaka. No, moram postaviti i nekoliko pitanja. U medijima smo imali prilike čitati slučaj stanje o zagađenosti prostora Nacionalnog parka Krk. Navodno je, pričam ono što je bilo u medijima, svečano uručena potvrda o razminiranosti tog područja. Međutim, na kraju se ispostavilo da to baš i nije tako kako je u toj potvrdi pisalo. Postavljam pitanje da li tamo postoji još tih minsko-eksplozivnih sredstava. Postavljam pitanje s obzirom da je bilo, barem po medijima riječi o sredstvima iz donacije da li se to odrazilo na odnose sa donatorom, a koliko se ja sjećam riječ je o SAD-u. Da li se to odrazilo i na prikupljanje sredstava u nekom narednom periodu, da li je i to možda, a ne samo ovaj PDV uzrok smanjenja sredstava iz donacija i da li je točno da to nije jedino područje na kojem je došlo do takvih previda. To upravo može bit posljedica onog što sam govorio da smo promijenili način, pa sad se masovno što smo vidjeli iz onog postotka masovno se ta područja otpisuju zbog izvida, a onda da li se može desit u praksi da nam se pokaže da stvarno izvid nije dovoljno pouzdan i da li će to onda imati za posljedicu izmjenu zakona, pa da priču na neki način vratimo na staro. Evo toliko od mene. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na replike. Josip Đakić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Novak, dobro ste konstatirali da su smanjena sredstva na poziciji državnog proračuna za protuminsko djelovanje kao i u Ministarstvu poljoprivrede. Naime, planom protuminskog djelovanja 2009./2019. kada bi trebala biti Hrvatska čista od mina u 2019. godini sigurno se ovakvim načinom i ovakvim tempom ne može dostići s obzirom da u samoj 2014. godini 68% je ostvareno čišćenja od mina ili minski sumnjivih područja. 68% je riješeno, međutim to nije ono što po planu protuminskog djelovanja koje je donio UNHCR i vladin Ured za razminiranje. I mislim da treba i taj plan korigirati, mijenjati s obzirom da nije ostvaren. Ne znam zašto se toga ne drži, zašto se nije reagiralo onda kada u državnom proračunu nisu osigurana dostatna sredstva, a planom su predviđena koliko će to kvadratnih kilometara ili je trebalo 625,9 km2 je ukupno trebalo u 2014. godini ostvariti u planu, a ostvareno je 426. Znači, 68% od plana. To nije sasvim zadovoljavajuće i ne može pratiti ono što treba. A trebalo je također u 2014. godini učiniti još jedno da ni jedna poljoprivredna površina ne bi trebala biti minski sumnjiva. To isto nije ostvareno.
Hvala. Odgovor, kolega Novak. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Đakić, iskreno rečeno ovo što vi tvrdite stoji. Ali meni je, ja sam stvarno u dilemi da li je pametnije ići sa kako ste vi rekli revizijom plana ili prilagoditi je nekom tempu koji je realan ili tražit načina za angažirat dodatna sredstva, pa konačno privest taj plan nekako ja se nadam da to ipak nije nerealna opcija ta 2019. ako bi se angažirala dodatna sredstva. Jer sad ova konstatnost svake godine smanjenja i smanjenja i po raznim osnovama sigurno da ne mogu dati za, u konačnosti imate efekat da će to područje stvarno bit očišćeno od mina. No međutim, ono što je iskreno rečeno kod mene izaziva skepsu je ova nova metodologija taj otpis područja. Ja vjerujem vama kao stručnjacima, međutim činjenica je da se u praksi evo dešavaju slučajevi poput ovoga iz medija koje sam pročitao. Da li je to, ne ja postavljam pitanje da li je to posljedica toga? Ako je, onda moramo konstatirati da nešto ne valja u samoj proceduri. I s druge strane, ono na što ukazujem ponovno, ukazujem na problem poljoprivrednog zemljišta tamo gdje su, gdje je stanovništvo isključivo orijentirano, to im je egzistencija. On živi od obrade te poljoprivredne zemlje. Bio sam konkretno kod ljudi koji kažu da imaju 10 rali zemlje na tom području. 10 rali zemlje, znate li vi koliko je to za jednog poljoprivrednika? To je njemu puno. I ako on do toga ne može, a ne može već 20 godina pa onda je to mislim strahovito veliki udarac i na financije tih ljudi. A na kraju krajeva ljudi nemaju jednostavno načina ostati živjeti na tom području. To ima posljedice i sa druge strane. Hvala.
Hvala i vama. Zlatko Tušak, replika.
Hvala potpredsjedniče. Pa kolega Novak vi ste potpuno opravdano se osvrnuli na krivo planiranje i ono što je realizirano. Jasno nitko nije protiv toga da ako je to područje sigurno da onda to je dobro, ali nešto što ste naznačili a što je vrlo bitno to je pitanje planiranja do 2019. godine gdje bi Hrvatska trebala biti očišćena od mina. I sad kad uzmemo 2015. godinu gdje je planirano 50 km očistiti i razminirati, 53 km očistiti općim izviđanjem to je negdje 25% više nego u 2014. godini, ono što je rekao zamjenik ministra jer se radilo o 83,8 km kvadratna i jasno da se tu postavlja pitanje vezano za određenu sigurnost da li će stvarno to područje biti sigurno ili eventualno ne daj Bože. I ovo je dobro što je zamjenik ministra rekao da se samo desila jedna nesreća, a kad su u pitanju pirotehničari da je bilo i pretprošla godina i prošla godina nije se desila nijedna tragedija. Jasno i tu je ovo drugo ovo pitanje o kojem ste govorili, a to je pitanje da li su realno planirana financijska sredstva. Jer koliko sam vidio iz ovih nekih podataka ukupna planirana sredstva za 2015. bi trebala biti 431 milijun kuna, što se postavlja pitanje da li je to stvarno realno i da li će se to ostvariti i da li će se onda planovi ovi koji su zacrtani ostvariti ili bi eventualno trebali biti planovi nešto realniji.
Hvala. Odgovor, kolega Novak. Izvolite.
Hvala. Pa postavlja se pitanje, kad smo već kod tih sredstava, postavlja se pitanje prioriteta. Kod nas su očito neki drugi prioriteti mada ja iskreno rečeno ne znam ni kako te firme preživljavaju ni kako HCR uopće misli da je to realno sa konstantnim smanjenjem planiranih sredstava po svakoj godini. Gledajte, možemo se mi zavaravati ali meni ovo stvarno dođe kao da lažemo sami sebe. Ne može biti da ćemo svake godine izdvajati manje sredstava i ostvarit ćemo nešto isto. Ne može to biti, mislim to je fizički neostvarivo. A s druge strane pogledajte na str. 11 ovog izvješća, veli realizirano u 2014. godini preko 310%. Sama činjenica da ako je neka realizacija 310% u odnosu na plan onda ili plan nije valjao ili je nešto drugo u pitanju. Ne može biti, mislim pazite da je 5% to je uspjeh, da je 20% to je savršenstvo, ali ovo je 300%! Pa tu nešto ne štima! Kako god okrenete nešto ne štima ako je 310% realizacije u odnosu na plan.
Hvala. Alen Prelec, replika. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Novak počeli ste dobro sa svojim izlaganjem i pohvalili ste HCR da ste zadovoljni pogotovo što se tiče vaše županije i vašega kraja. I mislim da je to dobro. Međutim, poslije ste rekli da niste zadovoljni ne znam susjedi tamo netko je bio nesretan zato što još uvijek ima poljoprivredne površine pod minama. Čini mi se da ako ste čitali ovaj izvještaj, a mislim da je i zamjenik govorio o tome, koliko se puno napravilo upravo na poljoprivrednom zemljištu i tu se daje naglasak. A koliko ja znam po izvještaju i o planovima za 2016. godinu koliko znam da Hrvatska u 2016. godini više neće imati poljoprivrednih površina pod minama. Ponovit ću, znači to je u planu 2016. godine više Hrvatska neće imati poljoprivrednih površina pod minama. I to je ono najbitnije i evo to moramo imati u mislima stalno. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolega Novak. Izvolite.
Pa kolega daj mi recite sad da netko vas 20 godina ostavi bez izvora primanja jel' bi to vama bilo normalno? Pa to je riječ o poljoprivrednom kraju, to je riječ o ljudima koji se isključivo bave poljoprivredom. Ma da je bilo jučer bilo bi kasno. Pazite, to područje je stradalo u ratu, pa sad nakon rata još 20 godina. 20 godina on ne može do nečega što njemu stvara egzistenciju za njegovu obitelj. Ma to ne ide kritika na ovu, to ide na sve dosada. Činjenica je da mi očito nismo znali odrediti prioritete. Ne može biti da je nekome, i onda se čudimo tamo na tom području iseljavanje što u Njemačku, što u Austriju, Kanadu ne znam ni ja kud sve ne. Pa valjda više nema ni što odseliti odande. Ali to je uzročno posljedična veza. I to nije sad ukazivanje, ne znam, ne prozivam ja ni ravnatelja ni zamjenika nego konstatiram da je situacija jednostavno nenormalna. Ne možete 20 godina nešto odlagati i reći gledajte ali iduće godine će biti bolje. Pa probajte 20 godina biti bez sredstava za život. Ne ide!
Hvala. Sunčana Glavak, replika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Novak svi se vrtimo zapravo oko iste stvari. Gospodin zamjenik nam je predočio stanje kakvo jest, nije dao svoje osobno mišljenje je li dobro ili nije, i bolje da nije jer nažalost brojke ukazuju na ono što i mi govorimo. Razumijem vašu zabrinutost jer godinama govorimo da je riječ o površinama koje treba staviti u gospodarsku funkciju, a vi ste ovdje progovorili o nečemu što možemo reći da je egzistencijalno pitanje za neke ljude koji ne mogu do svojih poljoprivrednih površina. Upravo o tome se i radi, dakle prema planu protuminskog djelovanja 2014.godina je trebala biti godina u kojoj bi se prema planu u cijelosti uklonila minska opasnost upravo sa poljoprivrednih površina. Dakle htjeli mi to priznati ili ne prema planu mi kasnimo, ne možemo dakle onda biti zadovoljni kad će to biti 2016.godina. Plan, još jednom ponavljam ili treba revidirati ili treba izraditi novi. Druga stvar koja se događa, prema izvješću, odnosno prema planu trebalo bi za ovakve kapacitet koji su predviđali ili za ovakvu dinamiku otprilike 1000 pirotehničara. Prema dostupnim podacima ovog trenutka u Hrvatskoj radi 45 tvrtki sa 647 pirotehničara. Dakle mi definitivno nemamo ni početnih ljudskih kapaciteta da bismo ostvarili zacrtani plan. Što se još dešava? 30% firmi se zatvorilo, dakle koje su radile na poslovima razminiranja, međutim otvorile su se nove, ali ne sa istim vlasnicima ali sa istim ljudima i negdje sa istim strojevima. Neću govoriti o psima zato jer njih ima manji broj postojećih tvrtki. Uglavnom sa istim ljudima i sa istim strojevima. Dakle, tvrtke koje su se zatvorile ostale su dužne državi, radnicima itd. Mislim da je to realnost, a na ovo upozoravaju i ljudi koji rade upravo na poslovima razminiranja.
Hvala. Hvala, vrijeme je isteklo kolegice. Odgovor kolega Novak. Izvolite.
Slažem se sa većinom ovog što ste rekli, ali možda bi ukazao na nešto što piše u planu. Planira se iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj u iznosu od 229,5 milijuna. Da li će to biti stvarno realizirano, da li ćemo opet imati nekakvu informaciju da je pao sustav, da nisu aplikacije adekvatne i prilagođene potrebama, da li ćemo opet imat činjenicu da će HCR i ostali koji su u toj branši morat se pomirit s tim da ovoga nema i da se prilagode nečem što je nemoguće a da pri tome dinamika ostane opet ista ili ovako planirana? Volio bi čut i očitovanje zamjenika baš po tom pitanju s obzirom na iskustva koja imamo a sjećamo se svi nema dugo da je bio, glavni problem su nam bile nekakve aplikacije informatičke koje nisu bile u funkciji pa zbog toga nismo povukli značajna sredstva ili smo kasnili, ali stignemo mi to.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a Boris Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče, gospodine direktore. RH se nakon Domovinskog rata suočila s problemom zaostalih mina i različitih neeksplodiranih sredstava na površini od oko 10% kopnenog djela. Od ukupno 21 županije, 14 županija minski je sumnjivo ili kontaminirano, a prema tome prometno i gospodarski bilo je i paralizirano. Poslove razminiranja vitalne infrastrukture najprije je obavljala civilna zaštita, pa specijalne postrojbe MUP-a i inženjerske postrojbe Hrvatske vojske. Bila je to privremena i složena situacija protuminskog djelovanja, ali bio je to ozbiljan izazov za djelovanje Vlade Republike Hrvatske i građana RH. S vremenom sustavno se omogućava zamah obnove razvoja te tako iskorištava teška nepogoda minske zagađenosti kao šansa razvoja ponajprije gospodarstva. Od 1996.godine zakonom se uređuje protuminsko djelovanje i osniva se državna tvrtka AKD MUNGOS u kojoj su stečena prva iskustva u organizaciji i provedbi humanitarnog razminiranja. S vremenom razminiranje postaje posao privatnika. Nakon 10 godina razminiranja na tržišnim osnovama očišćena je velika površina zemlje, otklonjeni su uzroci zastoja obnove gospodarstva, organizacijska, humanitarna, međunarodna, gospodarska i druge protuminske aktivnosti podignute su na znatno višu razinu. RH aktivna je sudionica i stranka svih glavnim međunarodnih sporazuma o kontroli naoružanja i razoružanja koju konvencija o zabrani uporabe, stvaranju zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju, odnosno konvencija o kazetnom streljivu čije odredbe između ostalog uređuju i suradnju u području pružanja pomoći žrtvama eksplozivnih sredstava i načine pružanja te pomoći. Plan je usklađen sa strateškim planom Ministarstva unutarnjih poslova i drugih institucija u funkciji zaštite i spašavanja za razdoblje 2014.-2016.godine, a odnosi se na smanjenje zagađenosti prostora minama i eksplozivnim sredstvima razmjerno s odobrenim i dodatno osiguranim financijskim sredstvima za 2014.godinu. Plan je izradio Hrvatski centar za razminiranje. Cilj je prvo potpuno uklanjanje minske opasnosti s područja RH do 2019.godine. I sad u fusnoti stoji još jedna vrlo važna opaska "U razdoblju trajanja programa 2009.-2019. godine u cilju potpunog uklanjanja minske opasnosti iz RH planirano je smanjenje minski sumnjivog područja veličine 954,5 kilometara kvadratnih. Za izvršenje tih poslova potrebno je osigurati iz svih izvora sufinanciranja 4 milijarde 187 milijuna kuna." U planu je drugi cilj, odražavanje obilježenosti minski sumnjivih područja u svim fazama rješavanja minskog problema. Treće, izrađivanje i provođenje programa edukacije cjelokupnog stanovništva koje živi ili radi u okruženju minski sumnjivog područja ili gravitira istom. Četvrto nastavljen je s pružanjem skrbi i rehabilitacije uključujući i psihosocijalnu rehabilitaciju, ekonomsku reintegraciju svih žrtava mina. Peto pozicioniranje i promoviranje hrvatskog sustava protuminskog djelovanja u međunarodnoj zajednici. U sustavu humanitarnog razminiranja uočeno je da se neracionalno koriste postojeći resursi, a veliki postotak isključenih površina iz minski sumnjive površine ponovno se uključuje u minsko sumnjivo područje što za posljedicu ima povećanje troškova i produžavanje vremena razminiranja kao i nedovoljnu sigurnost isključena površina iz minski sumnjivih područja za krajnje korisnike. Razvidno je odstupanje od planiranog do realiziranog područja razminiranja od 2009.-2014. Unatoč gore navedenog zahvaljujući aktivnosti i uštedama koje su provođene u sustavu iz godišnjeg izvješća o ostvarenju planova humanitarnog razminiranja bilježene su veće realizacije od planiranih na godišnjoj razini što je posebno vidljivo u zadnje dvije godine. Sukladno svemu analiziranom u promatranom razdoblju 2009.-2014.godine nedostatna financijska sredstva su temeljni razlog za neostvarenje programa u dijelu koje se odnosi na planirano smanjenje veličine čime se i dinamika provođenja prioriteta kao i planirano vrijeme provedbe istog prolongiraju. Ostali strateški ciljevi u potpunosti su izvršavani u okviru programa planiranog. Na dan 1.siječnja 2014.godine ukupna veličina minski sumnjivog područja u RH iznosila je 613,6 km kvadratnih, plasirala se unutar 91 grada i općine u 12 županija i bila obilježena sa 12.868 oznaka koje su ukazivale na minsku opasnost i moguć pronalazak neeksplodiranih ubojnih sredstava. Općim izvidom u cilju izrade projektne dokumentacije i ažuriranja minski sumnjivih područja, te po … tehničkih izvida kroz 120 izvida smanjeno je minski sumnjivog područja RH za 46 milijuna 48 tisuća 489 metara kvadratnih. Provedbom razminiranja i općeg izvida u 2014.godini ukupno je u RH uklonjena opasnost od minsko eksplozivnih sredstava i neeksplodiranih ubojnih sredstava s površine od 83 milijuna 797 tisuća 356 metara kvadratnih. Sukladno navedenom veličina minski sumnjivih područja u RH na dan 31.prosinca 2014.iznosi 530,2 kilometara kvadratnih. Plan humanitarnog razminiranja za 2014.godinu koji se odnosi na razminiranje, a sukladno odobrenim i osiguranim financijskim sredstvima je prebačen za 3,2%. U 2014.godini planirano je financiranje poslova razminiranja iz pretpristupnih fondova EU u iznosu od ukupno 49 milijuna kuna, a ostvareno je 67 milijuna 880 tisuća 185,42 kune iskoristivost sredstava pretpristupnih fondova EU korištenih za financiranje poslova razminiranja bila je veća od planiranog za 2014.godinu i to za gotovo 40% i to treba posebno naglasiti i posebno pozdraviti. U siječnju 2014.godine dovršena je formalna organizacija Hrvatskog centra za razminiranje koje je započelo tijekom 2013.godine s ciljem uspostavljanjem racionalnijeg i istovremeno i učinkovitijeg modela izvršavanja obaveza iz nadležnosti centra. Sukladno organizaciji ustrojstva koja je provedena u drugoj polovici 2013.godine 2014.godine redefinirana teritorijalna i stvarna nadležnost podružnica centra kao i način obavljanja opsega izvida i projektiranja tako da je formirano 7 područja s jasno utvrđenim nositeljima i odgovornostima za svako područje. Također od početka 2014.godine sustavno je korištena zakonska mogućnost obavljanja i tehničkog izvida što je u najvećoj mjeri rezultirano prebačajem plana u dijelu izvršenja opsega izvida te kvalitetnijim idejnim projektima pretraživanjima i razminiranjima. Svrha protuminskog djelovanja nije samo razminiranje zagađenog područja i otklanjanje utjecaja tog problema na ljude nego u konačnici iskorištenje krize u svoju korist tj. izlazak na svjetsko tržište specijalnih proizvoda na ovom području. Osim velikog smanjenja minski sumnjivog prostora smanjen je broj minskih incidenata i žrtava mina, te izlazak protuminskog klastera tvrtki na svjetsko tržište. Danas je RH zapažena u svijetu humanitarnog razminiranja po postignutim rezultatima i naprednoj tehnologiji razminiranja. Stečeno iskustvo, znanje, vještina i oprema ugrađuju se u globalni problem uklanjanja mina. Protuminska kriza treba biti iskorištena kao šansa za razvoj i postupnog vraćanja uloženih snaga i sredstava u razminiranje. Hrvatska je na 3.mjestu iz Kambodže, BiH po postavljenim minama po kvadratnom metru na ratom zahvaćenom području. Brojna su civilna stradanja posebice djece u cijelom svijetu od posljedica eksplodiranja zaostalih mina iz rasnih ratova. Ukupno je u RH od '91.godine do 31.prosinca 2014.godine u 1354 minskih incidenata i nesreća stradalo 1978 osoba od čega 511 osoba smrtno. Brojne su akcije na nivou zemalja pogođenih mina ali i globalno gdje se prikupljaju sredstva za uklanjanje zaostalih mina i gdje se ukazuje na strašne posljedice stradanja od eksplozije zaostalih mina. Svjetski je poznata inicijativa i preminule britanske princeze Diane vezane uz zabranu i upotrebu i uklanjanju protupješačkih mina. Svaki rat ostavlja razne ružne posljedice. Osim mrtvih, ranjenih te strašnog razaranja u Hrvatskoj su ostale i mnogobrojne mine. I uz pomoć međunarodne zajednice, donacije pojedinaca ali i cijele države Hrvatska se ipak sustavno rješava zaostalih ubojitih mina i zato s ove pozornice hvala svim pojedincima i tvrtkama donatorima, a posebno američkoj vladi, Kneževini MOnaco i EU na svim pomoćima koje su dali vezano uz razminiravanje Hrvatske. U nadi da će ovo izvješće pomoći u rješavanju problema miniranih područja u RH klub HNS-a, liberalnih demokrata će ga i prihvatiti. Hvala.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolega Blažeković, zbog dvije stvari sam vam želio replicirati. Prvo kada govorimo o dinamici humanitarnog razminiravanja u Republici Hrvatskoj posebno u periodu 2009.-2014. možda nije zgorega naglasiti da je najveći podbačaj glede same površine znači površine koja je deminirana, najveći podbačaj ostvaren 2009., 2010., 2011.. Tako da tek sada u zadnjih nekoliko godina zapravo pokušavamo uspostaviti neku normalnu dinamiku kojom je to trebalo teći. I druga stvar zbog koje sam vam odlučio replicirati i ono što ste vi spomenuli zapravo u nastavku svog izlaganja a to je da je izvrsna suradnja sa Središnjom agencijom za financiranje i ugovaranje programa i projekata Europske unije rezultiralo u tome da je s gotovo 40% više ugovorenih poslova razminiravanja financiranim sredstvima iz predpristupnog fonda ipak komponenta 1. u odnosu na ona koja su bila planirana. No ono što bih ja još dodatno istaknuo je da je upravo rad Ureda za razminiravanje Vlade Republike Hrvatske stvorio uvjete da se poslovi razminiravanja smatraju horizontalnom mjerom unutar operativnog programa za konkurentnost i koheziju što znači da su prihvatljivi trošak kao jedna od aktivnosti projekata koji će se odvijati na površinama koje su minski sumnjive a pripadaju zaštićenim područjima i područjima unutar mreže Natura 2000. na što se recimo, ima dosta površina prekrivenih šumom u Osječko-baranjskoj županiji ali i dalje. Dakle stvaramo i uvjete da iz alternativnih izvora, odnosno iz fondova Europske unije također financiramo i pomažemo rješavanju ovog teškog problema. Hvala.
Hvala. Odgovor kolega Blažeković, izvolite.
Hvala lijepo, pa složio bih se s vama kolega Hajduković. Radi se o tome da stvarno treba odati priznanje i Centru za razminiravanje a i ukupno svim naporima cijele Vlade iz svih ministarstva koja su uključena koja piše točno u samom izvješću koja su vezano uz taj stvarno ogroman problem koji je nesnosan ali je prisutan i kojeg treba rješavati i mislim da možemo u ovom kontekstu biti i zadovoljni da ova Vlada stvarno radi bolje nego što se radilo prije.
Hvala. Krešimir Bubalo, replika. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Blažekoviću nisam mislio replicirati ali nakon onoga što ste rekli, morao sam a posebno nakon što ste pročitali evo svoj referat. Naime, dobro je poznato da Hrvatska do nedavno nije bila u minskim kartama Europe, tj. nisu se mogla koristiti sredstva. I mi smo se tu doista fajtali u Briselu, upravo mi iz HDSSB-a da se Hrvatskoj pruži mogućnost korištenja europskih fondova i tu smo određena sredstva dobili. Posebno smo ponosni na ona u Baranji, onaj dio s Mađarskom granicom što smo razminirali i mislimo da je to jedan dobar primjer. Mislim da HCZR, no mislim da nema dovoljno sredstava i do 2019. nećemo razminirati Hrvatsku. No slušajući vas kako ova Vlada divno radi a ustvari kako nemamo novaca, pa gledajući donacije i koliko se troši na reprezentaciju i upravo danas pismo koje smo dobili od Zorana Milanovića što se je to potrošilo sve na karticama, što se je to potrošilo na reprezentaciju mislim da bi već Hrvatsku razminirali samo gledajući ovaj dopis koji je danas stigao kao odgovor gospodinu Jasenu Mesiću. Prema tome mislim da bi bilo puno korisnije da je hrvatska Vlada i resorna ministarstva manje trošilo na kartice, reprezentaciju a usmjerilo ta sredstva upravo za razminiranje, jer tu nam ljudi ginu, gubimo dosta ljudi. No isto tako naše površine, posebice u Slavoniji i Baranji slabo su iskorištene upravo zbog tih minski sumnjivih prostora. Prema tome, ključno je usmjeriti sredstva kako bi stigli do 2019. završiti. Možemo pohvaliti određene radnje koje su bile. Na ovaj dopis kada pogledamo možemo izraziti samo nezadovoljstvo.
Hvala. Odgovor kolega Blažeković, izvolite.
Hvala lijepo. Pa stvarno uvijek se može na svaku temu iskoristi mogućnost da se napadne ova Vlada, po bilo kojoj osnovi. Stvarno nema nikakve veze koliko Vlada je trošila na kartice a uvjeren sa, a vi ćete me sigurno razuvjeriti da je Vlada to što je trošila na te kartice i na reprezentaciju to radila sa određenom i opravdanom svrhom. A šta se tiče rada samog centra i cijelog procesa razminiravanja u Hrvatskoj i prikupljanja novaca iz Europskih fondova ponoviti ću činjenicu a to je stvarno provjerljivo jer su to brojke da je u 2014. godini iskoristivost sredstava iz predpristupnih fondova Europske unije veća za 40%. I to je jedna elementarna činjenica, dalje nemam šta govoriti. A šta se tiče rada ove Vlade, šta se tiče trošenja sredstava ako bi sada stvarno krenuli analizirati a analizirati ćemo onda je ova Vlada neusporedivo, apsolutno neusporedivo štedljivija nego bilo koja Vlada do sada, po svim mogućim parametrima i osnovama. Apsolutno po svim mogućim parametrima i osnovama. Hvala.
Hvala i vama. U ime Kluba zastupnika SDP-a Alen Prelec. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani zamjeniče ministra, ravnatelju. Pa evo ovo Izvješće pokazuje kako su unatoč nedostatnim financijskim sredstvima ostvareni značajni rezultati u sustavu protuminskog djelovanja u 2014. godini. Takvi rezultati posljedica su niza poduzetih aktivnosti od strane HCZR-a kao i suradnja svim partnerima u sustavu protuminskog djelovanja. Najočitiji pokazatelji uspješnosti je najveće smanjenje minsko sumnjivih područja a to je donošenje programa koji iznosi 83 milijuna metara kvadratnih, odnosno minski sumnjivih područja je smanjen za 13,7% u odnosu na utvrđen 1. siječnja 2014. godine. U 2014. godini je minsko sumnjivo područje smanjeno za 11 milijuna kvadratnih metara više nego u 2013. godini u kojoj je minsko sumnjivo područje smanjeno za 71 milijun m2. Na navedenu činjenicu nadovezuje se i podatak da je u 2014. godini plan u dijelu koji se odnosi na poslove humanitarnog razminiranja prebačen za 3,2% što znači da su poslovi humanitarnog razminiranja realizirani u obujmu većem od planiranog. Ako rezultate uspoređujemo s onim iz 2013. godine, oni pokazuju da je u 2014. godini 17% više površina razminirano, a općim izviđanjem minsko sumnjivih područja je smanjeno za 46 milijuna m2 što je 16% više od ostvarenog u 2013. godini. Uspješnost provođenja aktivnosti na realizaciji plana pokazuje i podatak da se minsko sumnjiva područja na dan 1. siječnja 2014. godine prostire unutar 12 županija i 91 grada i općine, a da taj broj zaključno sa 31. prosincem 2014. godine iznosi 10 županija, minska opasnost je potpuno uklonjena u Dubrovačko-neretvanskoj i Virovitičkoj županiji i 79 gradova i općina. Napomenut ću samo da u 2013. godini je bilo 12 županija sa minama. U 2014. godini je ono smanjeno za 2 županije, a koliko znam po planu za 2015. godinu bit će još 2 županije manje. Na taj način bitno se povećala sigurnost građana, njihovih života i imovine, ali su ostvareni preduvjeti za gospodarski razvoj područja koja su početkom 2014. godine bila označena kao minska sumnjiva. Kao rezultat kvalitetnog obilježavanja minsko sumnjivih područja, a i svih provedenih aktivnosti u području edukacije stanovništva od opasnosti od mina smanjen je broj minskih nesreća u nekoliko proteklih godina uključujući i 2014. godinu. Za napomenuti je samo da u 2014. godini smo imali znači dva minska incidenta sa jednom smrtnom posljedicom nažalost. U ovoj 2015. godini je bio samo jedan incident bez smrtnih posljedica. U 2014. godini nastavno na započeto u 2013. godini provođena je intenzivna suradnja sa svim županijama koje imaju minski problem i s velikim brojem jedinica lokalne samouprave. Na zajedničkim koordinacijama sa županijama razmotreni su svi aspekti protuminskog djelovanja i utvrđeni prioriteti za razminiranje. Tijekom godine uspostavljena je suradnja s Ministarstvom obrane na više poslova, od kojih posebice vrijedi istaknuti potpisivanje sporazuma o razmjeni podataka ili razminiranju vojnih objekata te zajednički nastup kod primopredaje vojnih objekata Državnom uredu za upravljanje državnom imovinom. Izvrsna suradnja sa središnjom agencijom za financiranje i ugovaranje programa i projekata Europske unije rezultira je s gotovo 40% više ugovorenih poslova razminiranja financiranih sredstvima iz pretpristupnog fonda IPA komponente i u odnosu na planirane. Tijekom 2014. godine u suradnji s Uredom za razminiranje Vlade Republike Hrvatske uspješno je započeto s pripremanjem više projekata koji se planiraju financirati sredstvima Europske unije iz financijske perspektive 2014.-2020. godina. Također, upravo rad Ureda za razminiranje Vlade Republike Hrvatske je stvorio uvjete da se poslovi razminiranja smatraju i horizontalnom mjerom unutar operativnog programa za konkurentnost i koheziju što znači da su prihvatljivi trošak kao jedna od aktivnosti projekata koji će se odvijati na površinama koje su minske sumnjive. U siječnju 2014. godine dovršena je i formalna reorganizacija Hrvatskog centra za razminiranje koje je započelo tijekom 2013. godine s ciljem uspostavljanja racionalnijeg, a istovremeno i učinkovitijeg modela izvršavanja obveza iz nadležnosti centra. Sukladno reorganizaciji ustrojstva koja je provedeno u drugoj polovici 2013. godine, 2014. godine je redefinirana teritorijalna i stvarna nadležnost podružnica centra, kao i način obavljanja općeg izvida i projektiranja tako da je formirano 7 područja s jasno utvrđenim nositeljima i odgovornostima za svako područje. Također, od početka 2014. godine sustavno je korištena zakonska mogućnost obavljanja i tehničkog izvida što je u najvećoj mjeri rezultiralo prebačajem plana u dijelu izvršenja općeg izvida te kvalitetnijim idejnim projektima pretraživanja i razminiranja. Nastavljeno na to je i plansko smanjivanje broja zaposlenih službenika i namještenika u Hrvatskom centru za razminiranje započeto još u 2013. godini. Naime, 1. siječnja 2013. godine bilo je zaposleno 150 djelatnika. 1. siječnja 2014. godine 135, a 31. prosinca 2014. godine 126 zaposlenika. Vezano uz to evo i nedugo sam pročitao u tiskovinama da je u ministarstvu i državnim upravama u proteklih tri godine smanjen broj zaposlenih za 2420 ljudi. Nema veze uz razminiravanje ali lijepo je čuti, a premalo čujemo o takvim stvarima. Dovršena reorganizacija, smanjen broj zaposlenika, kao i promjena u načinu rada Hrvatskog centra za razminiravanje rezultirale su znatnim uštedama financijskih sredstava namijenjenih za rad i funkcioniranje centra. Naime, od planiranih 39 milijuna 273 tisuće kuna na poziciji državnog proračuna, upravljanje i administracija, utrošeno je 31 milijuna 815 tisuća kuna tj. 7 milijuna i 421 tisuću kuna manje od planiranog, a taj je iznos u cijelosti preraspoređen za poslove razminiranja. Sve navedeno rezultiralo je činjenicom da je Hrvatski centar za razminiranje u 2014. godini s najmanjim brojem zaposlenih i najmanjim iznosom utrošenih za rad i funkcioniranje od donošenja programa, upravljao i provodio aktivnosti koje su dovele do najvećeg smanjenja minsko sumnjivih područja na godišnjoj razini od donošenja programa. Evo jasno, bravo za ravnatelja gospodina Jakopec Dražena, ali i njegove pomoćnike. Samo nešto u brojkama, evo ono što me zapanjilo kad sam pomnožio koliko novaca je potrošeno i koliko je mina pronađeno i koliko m2 je razminirano. Za 11272 m2 potrebno je 10000 eura, a tu je pronađena 1 mina, u prosjeku jasno govorim. Ja ću ovo ponoviti tako da svi stvarno možemo čuti, znači za 11272 m2 pronađena je u prosjeku 1 mina i to košta 10000 eura. A znamo koliko je potrebno da bi se jedna mina stavila u zemlju. Ne znam koliko ona košta tri, pet ili deset eura ili možda 50 eura, ja uopće ne znam. Evo na sreću da ne znamo te cijene. Jasno da je najskuplji život i ne bi trebali govoriti o tome da je to skupo, ali samo želim naznačiti koliko je doista u ovih, pa ja bih rekao jasno i 20 godina koliko se radi, a zahvaljujući i prijašnjoj Vladi i danas, a gospodin Novak, kolega Novak je rekao da nije zadovoljan sa dinamikom. Nismo mi svi sigurno zadovoljni sa dinamikom razminiravanja, ali mislim da se značajne stvari rade, evo u zadnjih 3 godine pod evo ravnateljstvom novog ravnatelja i da možemo biti zadovoljni. A ono što se dogodilo, dogodilo se. Ono što bih htio još naznačiti a to je da evo u zadnje vrijeme nemamo štrajka minera, odnosno znamo da je prije bilo, MUNOS-i su štrajkali, svi su štrajkali. Zašto se to događa? Ja vjerujem da je to zato što evo imamo stvarno prepoznatljivu politiku, plaća se na vrijeme. Znači, ljudi koji rade na poslovima razminiravanja su zadovoljni s poslom, vide svoju priliku u svemu tome skupa. I mislim da je to važan, važan razlog zašto u stvari nemamo nezadovoljnih minera. A u zadnje vrijeme jasno i nema na sreću niti ljudi koji stradavaju na tim poslovima. One pozitivne primjere evo treba stalno spominjati, a ja bih evo spomenuo i da je planom humanitarnog razminiravanja za 2015. godinu minsko sumnjivo područje Republike Hrvatske smanjit će se za 104 četvorna kilometra, odnosno 20% u odnosu na početno stanje od 1. siječnja 2015. godine kad je iznosio 530 kvadratnih kilometara. Evo i tim povodom je u Vukovarsko-srijemskoj županiji potpisan jedan ugovor za nastavak radova na sustavu razminiravanja di se radi o iznosu od 80 milijuna kuna. Većina tih sredstava osigurana je iz državnog proračuna, a riječ je o iznosu od 60 milijuna kuna iz hrvatskog proračuna, a 20 milijuna kuna iz sredstava Hrvatskih šuma. Evo pa da pohvalimo Hrvatske šume koje evo značajno sudjeluju u razminiravanju Hrvatske, s time da evo, to je znači govorimo za 2015. godinu. A u 2014. su oni sudjelovali sa 29 milijuna kuna. Mislim da treba spomenuti i sve one koji su stvarno sudjelovali u tome ne samo Hrvatske šume, a spomenut ću i još neke ako možemo pročitati to iz ovog izvještaja. Na strani 30 samo sekundu evo imamo, pa evo ne mogu naći točno stranu, ali u svakom slučaju znam da je tu sudjelovao i Hrvatski telekom, da je sudjelovao puni niz poduzeća u Hrvatskoj koji su značajno davali doprinos razminiravanju. Evo Hrvatske šume sa 29 milijuna kuna u 2014., HŽ Infrastruktura sa 3 milijuna i 577 tisuća kuna, Hrvatske vode sa 2 milijuna i 930 tisuća kuna i HOPS d.o.o. milijun i 497 tisuća kuna. To su znači investitori, a donatori HEP sa milijun i 990 tisuća kuna, Hrvatske lutrije sa milijun i 449 tisuća kuna itd. Ima ih puno. I još nešto što bih htio naznačiti, a to je hvale vrijedno, to je razminiravanje bez naknade. Naime, u 2014. godini realizirano je šest ugovora kojim su ovlaštene osobe za razminiranje preuzele obvezu razminirati ukupno 255 tisuća kvadratnih metara bez naknade. Posebno treba istaknuti razminiranje prema projektu naziva cjelokupni minsko sumnjiva područja na području općine Gunja tlocrtne površine 162000 m2 koji su nakon prošlogodišnjih poplava u istočnoj Slavoniji kao pomoć stradalim krajevima uključili 36 ovlaštenih osoba za razminiranje koje su odlučile cjelokupni projekat odraditi bez naknade. Evo pa bravo njima. I na kraju, evo govoreći danas o minskim problemima, o protuminskom djelovanju u RH možemo ustvrditi da je učinjen velik i vidan pomak u rješavanju ovog posebnog problema s kojim se suočila Republika Hrvatska u tijeku, a posebice nakon Domovinskog rata. Republika Hrvatska danas je sigurno od minske opasnosti na svim dijelovima promptno, pardon. Republika Hrvatska danas je sigurna od minske opasnosti na svim dijelovima prometne infrastrukture, turističkih destinacija, područjima obnove, okučnicama i na prostorima oko objekata društvene namjene, a čuli smo da će iduće godine u potpunosti poljoprivredne površine biti bez mina. Vlada Republike Hrvatske prepoznala je od samog početka minski problem kao sigurnosni, gospodarski i ekološki i potvrdila to u svim ključnim sastavnicima protuminskog djelovanja prvenstveno osiguranjem stabilnih izvora financiranja u državnom proračunu, zajmovima Svjetske banke i javnih poduzeća Republike Hrvatske, fondovima EU kao i dobrim i transparentnim odnosima s međunarodnom donatorskom zajednicom i donatorima u zemlji. Klub SDP-a će biti za prihvaćanje ovakvog izvještaja. Hvala.
Hvala i vama. Imamo tri replike. Boris Blažeković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Prelec, prvo bih se htio još jedanput osvrnut na donacije i zahvalit se svim onima izvan RH koji sudjeluju u tim donacijama i koji nam pomažu, pomažu Hrvatskoj da se oslobodi tog zla, tih mina. To su prvenstveno EU, odnosno građani EU. To je svakako Vlada SAD-a i to je Kneževina Monako. Jedna stvar koju nisam uspio odgovorit ni u replici, a koju nisam spomenuo u svojoj raspravi, a mislim da je izuzetno važna zato jer je spomenut broj poginulih od mina u zadnje vrijeme, najmanje ikad. Broj poginulih od mina u 2012. je 3, u 2013. 1, i 2014. 2 osobe. Puno je, svaki život je što stalno govorimo nenadoknadiv, puno je, ali najmanje ikad. A u 2013. i 2014. nijedan pirotehničar nije stradao od minskog incidenta.
Hvala. Sljedeća replika Domagoj Hajduković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega ja sam zapravo htio podcrtati samo nešto što ste rekli i ono što ću ja reći u svojoj pojedinačnoj raspravi. Naime, spominjali ste da je osim smanjivanja minsko sumnjivih područja Hrvatski centar za razminiravanje provodio i unutarnju reorganizaciju. I to je sve rezultiralo činjenicom da je HCR u predmetnoj godini, znači 2014., s najmanjim brojem zaposlenih i najmanjim iznosom utrošenim za funkcioniranje od donošenja nacionalnog programa upravljao i provodio aktivnosti koje su dovele do najvećeg smanjenja minsko sumnjivih područja na godišnjoj razini od donošenja programa. Po meni je to samo dokaz da se dobrom organizacijom rada i efikasnijom organizacijom rada rezultati mogu postići i svakako čestitke ravnatelju na tome.
Hvala. I posljednja replika, Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Prelec u nizu salvi pohvala i hvale zaobišli ste ono što je točno i činjenično, plan nije izvršen. Plan nije izvršen i plan koji je donesen sigurno je trebalo naći načina kako ga izvršiti. Prema ovom izvješću u promatranom razdoblju je minski sumnjivo područje smanjeno za 426 km kvadratnih, što je 68% u odnosu na programom planirano. Poslovi razminiranja realizirani su na površini od 197,9 km kvadratnih, što je 59% u odnosu na planirano. A opći izvid rezultirao je smanjivanjem površine od 227,9 km kvadratnih što je 70% u odnosu na planirano. Znači, plan koji je donesen i trebao biti realiziran nije imao materijalnu i financijsku potporu kako bi bio realiziran. Unatoč trudu i Hrvatskog centra i svih sudionika, svih firmi i njihovih mogućnosti bez novaca nemoguće je realizirati plan. Plan je nužno ili revidirati ili osigurati dodatna sredstva i to je jedina istina. Ono što pravi štetu RH također je 15,4% minski sumnjivog područja koje ne može biti u funkciji poljoprivrede. Poljoprivreda je grana koja sigurno osigurava hranu za hrvatsko tržište i ne treba nam uvoziti ukoliko što prije riješimo minski sumnjivo područje od 15,4%. Tako da uz sve hvale za rad plan ni po jednom segmentu koji je zadan nije realiziran. I s tim se morate složiti, to piše u izvješću i ne možete to izbjeći.
Hvala. Odgovor, kolega Prelec. Izvolite.
Možda je plan bio preambiciozan ali ako pogledate na strani 5., a ja govorim sad o činjenicama, na strani 5. grafikon u kojem se vidi od 2009. do 2015. godine realizacija plana i ono što se doista napravilo onda ćete vidjeti da jedino u 2014. i 2015. gotovo da se poklapa plan i realizacija. To je ono najbitnije u svemu tome skupa. Ja se slažem, ne, ne pogledajte kolega Đakiću pogledajte na strani 5. pa ćete vidjeti u 2015. da se poklapa plan i realizacija. To je ono najvažnije. Možda smo više htjeli razminirati nego smo doista mogli ali je činjenica da evo ga u 2015. će biti plan i realizacija isti. A da ne govorim o tome da evo u 2014. godini smo imali 83,8 km kvadratnih, a u 2009. godini 62. Znači, u svakom slučaju više se razminiralo u 2014. godini nego u bilo kojoj godini prije. To su činjenice, piše, evo možete pogledati grafikon.
Hvala. Klub Nezavisnih zastupnika, Damir Kajin? Nema ga. Gubi pravo na raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a Ivan Šantek, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra, poštovani ravnatelju, kolegice i kolege. Evo pred nama je redovito Izvješće o provedbi Plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2014. godinu koje je upućeno Saboru na raspravu i usvajanje. Jedan od ciljeva izvješća je potaknuti aktivnosti za stvaranje uvjeta da se sukladno potpisanim konvencijama do 1. ožujka 2019. godine RH u cijelosti riješi minskog problema. Osnova za izradu Izvješća o Planu humanitarnog razminiranja za 2014. godinu je donijela Vlada na svojoj sjednici održanoj u ožujku 2014. godine. Kao što znamo Nacionalni program protuminskog djelovanja je strateški dokument koji je donio Hrvatski sabor u rujnu 2009. godine po kojem bi sve nadležne državne institucije trebale postupati. U razdoblju realizacije od 2009. do 2014. godine bilo je planirano izvršenje najvećeg obima poslova u odnosu na ukupno planirano programom za što je bilo potrebno osigurati i najveći iznos financijskih sredstava u odnosu na ukupno planirano. Minski sumnjivo područje RH trebalo je smanjiti za 625,9 km kvadratnih što je dvije trećine ukupnog početnog minski sumnjivog područja iz 2009. godine za što je trebalo osigurati 2 milijarde i 746 milijuna kuna. U tom razdoblju koje je utvrđeno kao vršno planirano je cjelovito razminiranje okućnica naseljenih kuća, infrastrukturnih objekata i oranica te preko 60% gospodarski vrijednih šuma i više od polovice preostalih poljoprivrednih površina. Nažalost iz izvješća vidimo da se taj program nije u potpunosti realizirao. U promatranom razdoblju 2009.-2014.nacionalni program je utvrđeno smanjenje minski sumnjivog područja RH za 625, trebalo je biti 625,9 kilometara ali je realizirano odnosno smanjeno je za 426 kilometara odnosno za 68%. U navedenom razdoblju je ukupno osigurano samo 1 milijardu i 697 milijuna kuna odnosno 62%. Analizom ostvarenja programa u razdoblju 2009.-2014.jasno pokazuje da je u šestogodišnjem razdoblju jedino u prvoj godini godišnja realizacija smanjena, smanjenje minski sumnjivih područja bilo u skladu sa programom a sve ostale godišnje realizacije su bile smanjene u odnosu na navedeni program što je evo vidljivo iz ovih dijagrama koje smo dobili u ovom izvješću. Što se tiče nas izvješće je prilično dobro sastavljeno ali smo pokušali saznati i odgovore na neka pitanja koja smatramo da su bitna. Poznato je naime da je Hrvatska kao članica EU izrazila spremnost pristupanja Šengenskom režimu kontrole državne granice kao granice EU. Zanimalo nas je u klubu HDZ-a u kojoj mjeri je razminirano područje uz državnu granicu? Pa smo u izvješću pronašli nekoliko zanimljivih podataka. Tako npr. pronalazimo da je u Dubrovačko-neretvanskoj, Virovitičko-podravskoj županiji u cijelosti otklonjena opasnost od mina ali udjelu Sisačko-moslavačke županije nije. U tablici na strani 50 u točki 64.piše "Putevi uz granični pojas RH i Bosne i Hercegovine u općini Dvor izvor financiranja državni proračun. 0 metara kvadratnih pretraženo, 0 metara kvadratnih razminirano, 0". U tablici isto tako plan nije realiziran ni za područje općine Gvoz u kojoj bi trebala biti postaja granične policije što je isto tak vidljivo na strani 25 izvješća. Pa se postavlja logično pitanje nije li za sigurnost državne granice i pristup Šengenskom režimo, kontrole granica bitno da granični pojas bude razminiran? Kad smo već kod tablice, na stranici 50 pod točkom 71.piše da je na području Kotar šume treći dio na temelju doniranih sredstava razminirano 60 metara kvadratnih što je najmanja površina koja se spominje u cijelom izvješću. Evo zašto to pitam? Jer jednostavno nije mi jasno o čemu se radi? Inače se razminirane površine broje u tisućama četvornih metara, ovdje se radi o 60 metara. Pa me zanima zbog čega je to tako? Ako se radi o povećanju sigurnosti ljudi koji žive na tom području, a tu je bilo žrtava i među stanovništvom i među pirotehničarima onda je to svakako opravdano, ali svakako bi trebalo pojašnjenje zašto se cijeli postupak provodio za tako malu površinu? Pohvalno je da je u 2014.godini nije bilo žrtava među pirotehničarima ali su se dogodile žrtve među stanovništvo. Unatoč edukaciji koju je proveo HCR na tom području dogodila se jedno smrtno stradanje i jedno teško ranjavanje prilikom skupljanja sekundarnih sirovina na području općine Josipdol. Nažalost u veljači ove godine prilikom razminiranja teško je stradao pirotehničar tako da se 20 godina nakon rata i dalje broje žrtve. Dobro je da se u ovom izvješću spominje i cijena koju je RH platila ljudskim životima i teškim stradanjima ljudi od mina i drugih eksplozivnih sredstava, a time i značaj provođenja plana razminiranja za RH. Prema ovom izvješću od završetka Domovinskog rata odnosno od 30.6.1996.godine do kraja 2014.dogodilo se 347 incidenata i nesreća u kojima je ukupno stradalo 486 osoba. Smrtno su stradale 163 osobe, teške tjelesne ozljede dobilo je 220 osoba dok ih je 103 dobili lake tjelesne ozljede. Iz izvješća vidimo da se Hrvatski centar za razminiranje aktivno uključio u provedbu pomoći žrtvama mina kao i međunarodna suradnja i aktivnost plasmana hrvatskog znanja i tehnologije iz protuminskog djelovanja u inozemstvo su kontinuirano provođena. Za pozdraviti je što su Hrvatski centar za razminiranje i ostali subjekti u protuminskom djelovanju u cilju promocije hrvatskog sustava protuminskog djelovanja međunarodne zajednice provodili brojene aktivnosti prema međunarodnoj protuminskoj zajednici, diplomatskim predstavništvima RH i predstavnicima donatorskih zemalja. Vidimo da su brojne strane delegacije, veleposlanici i predstavnici stranih zemalja iskazali interes za protuminsko djelovanju u RH i njihove zemlje su donirale sredstava i hvala im na tome. Jer se njihovim donacijama prikupilo oko 9 milijuna kuna, ali je posve jasno da se ne možemo oslanjati na donacije nego na fondove EU. U izvješću je s pravom poseban naglasak stavljen na nedostatna financijska sredstava kao temeljni problem u realizaciji utvrđenog programa u djelu koji se odnosi na planirano smanjenje veličine minski sumnjivog područja čime bi se i dinamika provođenja prioriteta kako i planirano vrijeme provedbe istog prolongiraju. U 2014.godini poslove razminiranja su financirali sredstvima iz državnog proračuna, investitora i donatora. Ukupni iznos 280 milijuna kuna što je povećanje za 13% u odnosu na 2013. Ali kao što smo iz onih dijagrama vidjeli još uvijek je to daleko od onih planiranih sredstava koji su bili planirani. Isto tako ističe se i problem plaćanja PDV-a na donacije jer zbog te obaveze neki donatori osobito inozemni odustaju od doniranja za poslove razminiranja a evo vidjeli smo da je iz izvješća da je u nekim slučajevima i HCR je preuzeo obvezu plaćanja PDV-a za donacije. Iako su u izvješću detektirani problemi poput problema nedostatnih financijskih sredstava problema obveze plaćanja PDV-a na donacije, nepravilnosti i nekvalitetnog rada ovlaštenih pravnih osoba. Izvješće ne daje preporuke kako te probleme riješiti što izvješće čini po našem sudu manjkavim. Zbog toga izvješće ne nudi mogućnost stjecanja pune informacije o humanitarnom razminiranju što je nužno zbog donošenja odluke o daljnjem djelovanju kreiranja politike i pronalaženja rješenja za utvrđene probleme. Hvala.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku. Alen Prelec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Šantek, ja ću vas samo podsjetiti ako ste možda zaboravili vi i kolega Đakić da je ovakav plan donijela HDZ-ova vlada 2009.godine, a kad kažete da se odstupa od plana onda morate znati da evo mi smo 2014.godinu ova Vlada i ovaj ravnatelj Hrvatskog centra za razminiravanje u 2014.napravili razminiravanje područja sa 83 kvadratna km što nikad se nije od 2009.godine napravilo. Znači mi jesmo ostvarili svoje ciljeve, ali po vašem planu koji su bili daleko ambiciozniji nego doista novaca je bilo. S time da je u 2015.godini plan 104,5 kvadratnih km. Po svemu sudeći to ćemo realizirati kao što se nikada do sada nije realiziralo uz pomoć sredstava europskih fondova. to ja bi rekao i dosta izvjesno za ovu godinu. Znači nikada se nije ovako dogodila dobra situacija vezano uz razminiravanje što jasno moramo reći nismo sasvim zadovoljni ali to su činjenice. Vi ste donijeli ovakav ambiciozan plan, a mi ga ispunjavamo koliko je to moguće u financijskim sredstvima.
Hvala. Odgovor kolega Šantek. Izvolite.
Poštovani kolega pa normalno da planovi moraju biti ambiciozni i ako dođe do odstupanja nije to nešto tragično. Međutim pitanje u kojoj mjeri dolazi do odstupanja. Vi ste evo ovo je sada 4.godina i tek kada su počela pristizati sredstva iz EU tek tada su se ove crte počele poklapati. Do tada nije bilo dostatnih sredstava u proračunu za deminiranje, prema tome nije vam to bilo važno. Međutim evo sada je postalo važno dal zbog izborne godine ili zbog ovoga što su počela pristizati sredstva iz EU. a ako vam planovi nisu bili dobri pa što ih niste promijenili? Na kraju krajeva HCR je realizirao prema programu koji je donosila Vlada na svojoj sjednici. ona je donosila te ambiciozne planove. Ako su bili preambiciozni morali su korigirati, a nisu ih.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zamjeniče ministra, ravnatelju centra, kolegice i kolege. Pa evo ova rasprava prije mi je poslužila kao jedan dobar šlagvort i uvod u raspravu da je zanimljivo da planove koji su ambiciozni kritiziraju oni koji ih donose, a znali su da su ambiciozni kada su ih donijeli. Mislim da je pametnome dosta. Dakle koja je svrha uopće kada raspravljamo o ovom izvješću o humanitarnom razminiravanju, mislim da se to još od govornika nitko nije spomenuo, naime svrha je utvrditi aktivnosti i ciljeve koji su realizirani u predmetnoj godini, te da u skladu s time možemo planirati dalje odnosno vidjeti gdje smo, kako stojimo i što smo. Mislim da je ovo izvješće više nego pokazalo da HCR je dorastao tome poslu da se radi dobro iz više primjera koje su i kolege prije mene naveli, ali dozvolite mi da neke od njih navedem i ja. Dakle onaj konačni cilj bi nam bio potpuno riješiti minski problem na području RH do 1.ožujka 2019.godine. ako u tome i ne uspijemo ja bih bio sretan da ga riješimo i za godinu, dvije nakon toga ali da ga konačno riješimo. Ukupna veličina minsko sumnjivih područja na 1.1.2014.godine obuhvaćala je područje 12 županija i 91 grada i općina. Nakon 12 mjeseci dakle 31.12.2014.obuhvaćala je 10 županija i 79 gradova i općina. Ja mislim da je to podatak s kojim možemo biti izuzetno sretni. Općina po općina, županija po županija ta se površina smanjuje i to je svakako za svaku pohvalu. Kao što je i prije spomenuto potpuno je uklonjena minska opasnost u dvije županije Virovitičko-podravskoj, Dubrovačko-neretvanskoj i ja se nadam da ćemo već nagodinu moći ovdje konstatirati da su još neke županije potpuno slobodne od minske prijetnje. No kako je išao tijek odnosno kako je išao plan razminiravanja odnosno realizacija tijekom ovog predmeta znači 2014.godine? Kao što je već prije rečeno 2009.je donesen Nacionalni program protuminskog djelovanja, a cilj je bio smanjiti minsko sumnjiva područja za kao što je kolega Šantek rekao 625,9 km kvadratnih odnosno 2/3 početnog stanja sa sredstvima dakle procjena je tada bila da će to koštati 2 milijarde i 746 milijuna kuna. Nažalost u razdoblju od 2009.-2011.bilježili smo ozbiljan podbačaj ovoga plana. Dakle tek u 2012.se počinje ja bih se usudio reći, sada možda je to malo pregrub stav, ali tek se tada počelo raditi kako treba. i zapravo tek u ovoj godini 2014.pokušavamo nadoknaditi razliku onog što se nije uspjelo razminiravati prema planu kako je bilo predviđeno od 2009.-2011. Najveći obim poslova se odnosio na razminiravanje šumskog područja najviše u Osječko-baranjskoj županiji što osobito mogu pohvaliti, budući da u Osječko-baranjskoj županiji ima još dosta šuma koje spadaju u minsko sumnjiva područje gdje se može razvijati lovni turizam, ali također i druge gospodarske aktivnosti vezane za šume. Razminiravanje gospodarskih šuma to mi je posebno drago za konstatirati ide nešto brže od plana zbog dodatnog ulaganja Hrvatskih šuma. Ja mislim da je to kolega Prelec spomenuo da se radi o … od nešto manje od 20 milijuna kuna. Najviše minski sumnjivih područja je smanjeno na poljoprivrednim površinama prvog reda i to upravo na inzistiranje jedinice lokalne samouprave na čijim teritorijima se te površine i nalaze, a upravo zbog ove činjenice koje su kolege i prije spominjale, a to je što prije stavljanje tih površina u poljoprivredno iskorištavanje odnosno u gospodarsku aktivnost. U 2014.godini hvala Bogu nije zabilježen niti jedan minski incident, dakle nijedan pirotehničar nije stradao. Nažalost, civili jesu, imali smo jedan smrtni slučaj, jedan slučaj težih ozljeda, ali ja bih konstatirao što se zaštite mina tiče od završetka domovinskog rata pa do danas smrtno je stradalo kao što smo rekli 163 osobe. Iako je svaka nesreća velika, ja ne želim uopće umanjiti razmjer nesreće koja i ako jedan život odnese odnijela je previše. Mali broj nesreća ukazuje na dobru pripremljenost ovlaštenih osoba i korištenje kvalitetne tehnologije čija se praksa može predstaviti i izvan RH, a rezultat kvalitete provedenih aktivnosti na području edukacije stanovništva opasnosti od mina je smanjen upravo i zbog toga i smanjen broj minskih nesreća u nekoliko proteklih godina uključujući i prošlu. Naravno ja bih bio najsretniji da mogu konstatirati da nismo imali niti jedan smrtni slučaj od mina ali nažalost to nije tako. Što se tiče djelatnosti HCZR-a znači osim unutarnje reorganizacije koju još jedanput moram podcrtati i zbog činjenice da je sa nikad manjim sredstvima korištenim za funkcioniranje samog centra i sa nikad manjim brojem zaposlenika HRZR najviše odradio odnosno najviše prebacio. Radilo se i na jačanju suradnje sa ministarstvima što je izuzetno bitno, dakle sa resornim ministarstvima s kojima treba surađivati, koordinacija sa jedinicama lokalne samouprave. Jedan od rezultata toga je upravo da su velike poljoprivredne površine prve kategorije i razminirane, razvoj informacijskog sustava, edukacija stanovništva koja se očito isplati budući da bilježimo sve manji broj nesreća, pomoć žrtvama minama i plasman hrvatskog znanja i tehnologije iz protuminskog djelovanja u inozemstvu. Dakle od ove nesreće koja se zvala agresija na Hrvatsku mislim da Hrvatska sada može i barata sa 2 zapravo odlična izvozna proizvoda a to je naše znanje i operativnost u procesu razminiravanja ali isto tako i znanje i vještine u mirnoj reintegraciji u pomirenju naroda koji su živjeli, znači koji su obuhvaćeni procesom mirne reintegracije. Dakle to je u povijesti svijeta jedan od jedinstvenih primjera i svakako je jedan pozitivan primjer koji možemo isticati i što se tiče Hrvatske. Naravno traže i drugih financijskih … [[Govornik se ne razumije.]] prije svega onih iz Europske unije je itekako bitna. Kao što sam rekao upravo zalaganjem Vladinog ureda je dakle i prepoznat od strane Europske unije da barem dio operativnog programa, dakle da razminiravanje uđe kao dio operativnog programa za konkurentnost i koheziju. Mislim da je to izuzetno bitno budući da je Republika Hrvatska jedina zemlja članica Europske unije koja ima još uvijek problem sa minama od ne tako davnog vojnog sukoba. Dakle jedna Hrvatska posebnost ali koja svakako pridonosi tome da što se tiče operativnog programa za konkurentnost i koheziju dakle da moraju sredstva određena biti alocirana i za ove potrebe, odnosno da nam se pomogne da što prije sve svoje površine i poljoprivredne i šumske i ostale stavimo u funkciju gospodarstva i ostale funkcije. Također ono što je za istaknuti da je 40% više sredstava ugovoreno iz IPA-e iz komponente 1 nego što je planirano to ja mislim da je isto dokaz da se u centru radilo dobro, da je koordinacija sa resornim ministarstvima dobra i vjerujem da ćemo i na godinu čuti da su rezultati još bolji. I na kraju iako generalno ne možemo biti zadovoljni tijekom razminiravanja dok je još jedan pedalj hrvatske zemlje pod minama ono što mogu reći da mi je drago da iz godine u godinu bilježimo napredak, da se radi sve više i nadam se da ćemo do 2019. kako sam rekao ako ne i potpuno riješiti problem onda riješiti veliku većinu. I zbog toga ovo izvješće zaslužuje podršku. Hvala.
Hvala i vama. Alen Prelec, izvolite.
Predsjedniče. Evo u svom izlaganju sam govorio o izvještaju ali se nisam dotaknuo fondova Europske unije a htio bih nekoliko riječi reći vezano uz to. Naime evo tiče se fama u medijima i na televiziji kako Hrvatska ne koristi svoje mogućnosti za europske fondove. I kada čovjek 100 puta to kaže onda 101 puta stvarno misli da je istina. Međutim, činjenica je jedna druga, da Vlada Republike Hrvatske jako puno radi na privlačenju sredstava iz fondova Europske unije kao što je HCZR a tu su i jedne činjenice. Ali prije nego kažem o činjenicama htio bih nešto reći, evo nedugo sam bio u Poljskoj u posjetu jednom gradu koji je jedan od najjačih gradova što se tiče privlačenja sredstava europskih fondova. Poljaci su ustvari najviše koristili, jasno te fondove od svih europskih država ali to nisu napravili sigurno ni u prvoj ni u drugoj godini članstva nego su to radili kroz 10 godina. Činjenica da evo mi smo ušli u evo Europsku uniju, ja ću reći ne tako davno i da imamo stvarno dovoljno vremena da se značajno potrudimo i da izvučemo iz Europske unije najviše što možemo, u svakom slučaju više nego što budemo uplaćivali. I zato ću, evo navesti neke činjenice iz 2014. i koliko je HCZR i Vlada učinili sa europskim fondovima vezano uz razminiravanje. U 2014. godini planirano je financiranje poslova razminiravanja iz predpristupnih fondova EU IPA komponente jedan u iznosu od 49 milijuna kuna a ostvareno je 67 milijun kuna. Iskoristivo sredstava predpristupnih fondova Europske unije korištenih za financiranje poslova razminiranja je bila veća od planirane u 2014. i to je za gotovo 40%. Znači 40% više sredstava je dobiveno iz europskih fondova nego se planirano. I to evo po programu Osječko-baranjska županija je od ukupno planiranih 3 milijuna 38 tisuća eura vrijednosti dobila iz europskih fondova 2,5 milijuna eura. Zadarska županija od planiranih milijun i 856 tisuća eura ukupno dobilo je is pomoći od europskih fondova milijun 438 tisuća kuna. Ličko-senjska, Sisačko-moslavačka i Zadarska županija od 4 milijuna i 212 ukupno troškova milijuna eura govorimo dobila je iz pomoći od Europske unije od fondova 3 milijuna i 159 tisuća eura. Znači od ukupne vrijednosti 9 milijuna 107 tisuća eura, 7 milijuna i 0,97 se iskoristilo iz fondova Europske unije. U programu ruralnog razvoja unutar mjere M05 obnavljanje poljoprivrednog proizvodnog potencijala narušenog elementarnih nepogodama i katastrofalnim događajima te uvođenju odgovarajućih preventivnih aktivnosti utvrđena je podmjera 5.2 potpora za ulaganje u obnovu poljoprivrednog zemljišta i proizvodnog potencijala narušenog elementarnim nepogodama nepovoljnim klimatskim prilikama i katastrofalnim događanjima. Ciljevi i podmjere 5.2 su razminiranje cjelokupnog poljoprivrednog zemljišta Republike Hrvatske do kraja 2018. godine a iz ove rasprave smo vidjeli da će biti i ustvari i do kraja 2016. godine taj plan ostvaren. Obnova poljoprivrednog potencijala i socioekonomska revitalizacija. Županije su korisnici ovog tipa operacije odgovorne za javnu nabavu i odabir pružatelja usluga razminiranja, dok su poljoprivrednici krajnji korisnici koji će imati koristi od provedbe same operacije i obnove njihovog poljoprivrednog zemljišta te ponovnog pokretanja poljoprivredne proizvodnje na razminiranim zemljištima. To će pridonijeti sprečavanju rizika na poljoprivrednim gospodarstvima i poboljšati njihovu ekonomsku učinkovitost, osigurati održivost u proizvodnji i spriječiti propadanje poljoprivrednih gospodarstava u ratom pogođenim područjima. Žao mi je što nema kolege Novaka pa da čuje i dio …. Hrvatski centar za razminiranje kao jedino nadležno nacionalno tijelo javne vlasti za razminiranje prema Zakonu o humanitarnom razminiranju pruža svu potrebnu tehničku podršku za uspješnu provedbu ovog tipa operacija. Prvi natječaj za podnošenje zahtjeva za potporu iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj za dodjelu potpora za razminiranje poljoprivrednog zemljišta objavljen je u Narodnim novinama 15. travnja 2015. godine, završio je 15.5.2015. godine. Vrijednost prvog natječaja u 2015.godini iznosi 228 milijuna kuna ili 30 milijuna eura. Ukupna površina predviđena za pretraživanje i razminiranje iznosi 29 milijuna m2 i odnosi se na šest županija: Brodsko-posavska 1 projekt, Ličko-senjska 3 projekta, Osječko-baranjska 2 projekta, Požeško-Slavonska 1 projekt i Sisačko-moslavačka 4 projekta. To su činjenice. Predviđena vrijednost natječaja koji će se objavljivati u 2016. godini je 20 milijuna eura. Izvršenjem svih planiranih poslova u 2015. i 2016. godini u cijelosti će se razminirati cjelokupna minska sumnjiva poljoprivredna površina u Republici Hrvatskoj. I ukupna vrijednost potpore iznosi 50 milijuna eura. To su činjenice. I još nešto, napominjem kako su bespovratna sredstva Europske unije za poslove razminiranja u tekućoj godini planirana u iznosu od 5,64 milijuna kuna dok je HCR ostvario i dodatnih neplaniranih 4 milijuna eura alokacijom sredstava iz programa IPA 2011. godine. I evo na kraju samo jedna ispravka, pogriješio sam u svom izvješću i rekao sam da je jedan od donatora bio Hrvatski telekom u iznosu od milijun kuna. Nije Hrvatski telekom nego je to VIP. Evo moja isprika. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku. Ada Damjanac izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Prelec, drago mi je da ste spomenuli sredstva koja su dobivena iz Europske unije sa točnim podacima za razminiranje i trud naše Vlade što znači samo potvrdu da će se realizirati onaj ambiciozan plan koji je eto ona druga strana i pripremila, a koji je bio praktički bez pokrića u financijskom planu tako da će i rezultati razminiranja koje ćemo imati u sljedećem izvješću sigurno biti puno bolji i da ćemo našim poljoprivrednicima dati čisto poljoprivredno zemljište za proizvodnju naše zdrave hrane. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor, kolega Prelec.
Hvala kolegice … primijetili. Jasno, ambiciozan je plan bio razminiranja. Puno tih ambicioznih planova smo mi vidjeli s one strane, međutim malo toga se ostvarilo. Ja samo moram napomenuti, sve ono što se planiralo nastoji se i ostvariti, ali na čelu sa ravnateljem Hrvatskog centra za razminiranje i njegovim pomoćnicima mislim da možemo biti zadovoljni da se ide ovakvim tempom u razminiravanje. Puno smo tu govorili o tome, možemo biti zadovoljni što se učinilo u ovih ja bih rekao i 20-ak godina što se tiče mina u Hrvatskoj, ne možemo bit zadovoljni jer smo evo i kolega … je rekao treća država na svijetu po zagađenosti minama, ali uz ovakav plan, uz ovakvo korištenje europskih fondova mislim da možemo biti donekle sigurni da ćemo do 2019. godine u potpunosti osloboditi Hrvatsku od mina. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo naknadno. Za danas toliko. Sutra nastavljamo sa Godišnjim izvješćem o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2014. godinu. Zahvaljujem zamjeniku ministra i doviđenja do sutra. SJEDNICA PREKINUTA U 16,43 SATI.
Izvješće o provedbi Plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2014. godinu. Rasprava je zaključena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o provedbi Plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2014. godinu. Molim glasujte o predloženom zaključku. Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glas za, 2 suzdržana i ništa protiv donesen predloženi zaključak. Dobro jutro! Vidim dobro raspoloženje, nije loše, za raspravu. Poštovani zastupniče Branko Vukšić vidio sam ruku, polako, samo da kažem da je ovo početak rada plenarnog zasjedanja Hrvatskog sabora. Imamo na programu teme koje smo dogovorili, ali prije toga na zahtjev klubova pretpostavljam Branko Vukšić traži stanku.