Poštovani predsjedniče, hvala što ste mi dali riječ. Želim reći da je Hrvatska pred jednim ozbiljnim ustavnim problemom. Naime, danas sam imao prilike pročitati u Jutarnjem listu da vod kopnene vojske na vježbi u Minesoti. Naime, Hrvatska kopnena vojska šalje jedan pješački vod za časnike koji su završili itd. u Minesotu. Hrvatski će vojnici danas biti svečano otpraćeni. Znači, ako se to gospodine predsjedniče dogodi taj vod i taj vod tijekom dana napusti granice Republike Hrvatske to će biti "ozbiljan udar" na Ustav Republike Hrvatske bez odluke Sabora. Niti jedan vojnik ne može napustiti teritorij Republike Hrvatske. 2005. nije 1992. Pod rednim brojem 13. je odluka o održavanju vojnih vježbi pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske tijekom 2005. godine gdje se između ostalog spominje i ova vojna vježba u Minesoti. Jasno je da ova odluka stupa na snagu tek danom objave u Narodnim novinama. Jednom riječju, našli smo se u jednoj nemogućoj misiji ili situaciji. Držim da prije nego to bude objavljeno u Narodnim novinama Hrvatska mora odustati od slanja vojnika u Sjedinjene Američke Države, treba iznaći način, mehanizam da se Hrvatska ne blamira a predsjednik države mora intervenirati kao vrhovni zapovjednik kako bi izašli iz jedne nemoguće situacije.
Hvala lijepa. Kolega Kajin, novinske članke i nešto mi imamo proceduru Ustavom i zakonom propisanim na koji način i pod kojim okolnostima i pod čijim odobrenjem hrvatske oružane snage i Hrvatska vojska sudjeluje u mirovnim i drugim operacijama, sudjeluje izvan granica Hrvatske. Imat ćemo i raspravu o tome. Ako je netko prekršio Ustav ili zakon u pogledu toga to ćemo raspraviti pod ovom temom koju imamo o uporabu oružanih snaga Republike Hrvatske. Idemo na nastavak rasprave. Molim državnog tajnika Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Antuna Zvonimira Golema da dodatno obrazloži prijedlog zakona. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo! Već sama najava izmjene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti izazvala je već burne rasprave iako je potrebno reći da implementacija Zakona o zdravstvenoj zaštiti kojeg je ovaj Visoki dom donio još u srpnju 2003. godine radi uređenja načina provođenja organizacije zdravstvene zaštite u Republici Hrvatskoj iskazala je određene poteškoće koje nameću naprosto potrebu za izmjenama i dopunama zakonskih rješenja a prvenstveno u svrhu poboljšanja sustava zdravstvene zaštite kroz postupak racionalizacije sustava zdravstvene zaštite kao i sustava nadzora nad organizacijom provođenjem zdravstvene zaštite. Dozvolite mi da prikažem sljedeće. Objedinjavanje domova zdravlja sukladno važećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti rezultiralo je neujednačenošću u pogledu kvalitete i dostupnosti zdravstvene zaštite. Uz navedeno mora se naglasiti da do danas prema važećem zakonu nije provedeno objedinjavanje čak u osam županija. S druge strane, gledajući osnivač ustanove kao županija kroz decentralizirana sredstva imao je odgovornost investicijskog održavanja bez mogućnosti utjecaja na poslovnu sposobnost menanđmenta tih ustanova kojima je osnivač što je postao inicijator kreiranja i neodgovornost ponekad raspolaganja sredstvima u poslovanju zdravstvene ustanove. Stoga se ovim izmjenama i dopunama zakona predlaže rješenje zakonske obveze organiziranja domova zdravlja najmanje po jedan u svakoj županiji a tri na području Zagreba uz odgovornost osnivača nad poslovanjem zdravstvene ustanove. Isto tako, u institucionalnoj promjeni predviđa se i osnivanje najmanje jednog doma zdravlja po otocima sa više od deset tisuća stanovnika. Obavezno bi se osnovali na taj način na otocima Braču, Cresu, Hvaru, Korčuli, Krku, Lošinju, Rabu i Visu. S druge strane gledajući, u kliničkim ustanovama u kojima upravno vijeće kao predstavnik osnivača dakle Republike Hrvatske imalo je određene ovlasti koje je potrebno sada puno jasnije definirati. Upravno vijeće potrebno je ovlastiti za analizu financijskog poslovanja ustanove i zatražiti obvezu da to bude najmanje jedanput mjesečno kako bi osnivač ustanove na vrijeme bio upozoren o eventualnim nastalim problemima u prvom redu financijskim ali i stručnim radi pravodobnog djelovanja. Ovako jasno definiranje obveza omogućuje pravodobne intervencije sustava jer kako kliničke ustanove osim zdravstvene zaštite djeluju i na području znanstvenog i nastavnog rada u želji da se omogući kreiranje najkvalitetnijeg menanđmenta ustanove uz osiguranje kvalitete znanstveno-nastavnog usmjerenja ustanove predlaže se obavezu da ravnatelj a ako ne ravnatelj onda njegov zamjenik moraju imati znanstveno nastavno zvanje. S druge strane, šarolikost unutarnjeg ustroja zdravstvenih ustanova dovela je do neujednačenosti vrednovanja rada voditelja djelatnosti i poddjelatnosti koji se praktički ne mogu uskladiti niti sa važećom uredbom o koeficijentima što dovodi do raznolikosti u vrednovanju njihovog rada, iziskuje jasno definiranje unutarnjeg ustroja zdravstvene ustanove, postojeće podjele na kliničke i opće ustanove. Predložena podjela temelji se na djelatnostima i užim djelatnostima i omogućava kvalitetnije rukovođenjem ustanovom poštujući stručni rad ustanove. Na području stručnog rada u ovom prijedlogu izmjena i dopuna zakona pojačava se kontrola stručnog rada i to u dijelu što se tiče ispitivanja i primjene lijekova i medicinskih proizvoda jasnim definiranjem osnivanja povjerenstva za lijekove u zdravstvenim ustanovama uz obavezu tromjesečnih izvješća kao i jasno definiranje obaveze podnošenja tromjesečnih izvješća ne samo o broju u umrlih i uzrocima smrti u zdravstvenim ustanovama već o izvršenim obdukcijama i o kompletno svim okolnostima oko nastanka tog neželjenog događaja. U dijelu poboljšanja rješenja u odnosu na važeće odredbe u prijedlogu predlaže se ovom Domu da se omogući i u našem turističkom usmjerenju osigura osnivanje turističkih ambulanti. Turističke ambulante osnivale bi se u pravnim i fizičkim osobama koje obavljaju turističku djelatnost sa ugovorom između zdravstvenih ustanova ili trgovačkih društava koje obavljaju zdravstvenu djelatnost odnosno privatnog zdravstvenog radnika radi provođenja mjera zdravstvene zaštite koja se pruža turistima. Posebna kategorija odnosno članak odnosi se i na odgovornost osobe znači korisnika zdravstvene zaštite. Potrebno je ipak puno jasnije definirati da svaka poslovno sposobna osoba je suodgovorna za očuvanje i unapređenje svoga zdravlja te u tom cilju potrebno je poduzimati aktivnosti i izbjegavati sve poznate rizične čimbenike koji ugrožavaju život i zdravlje i taksativno potrebno navesti da se radi o opojnim drogama, alkoholu, duhanskim proizvodima, rizično spolnom ponašanju i prekomjernoj tjelesnoj težini. Posebne izmjene i dopune izazvale su jače diskusije u vezi dopunskog rada zdravstvenih djelatnika. Ono što je trenutno na snazi prema važećem zakonu omogućavalo je zdravstvenim djelatnicima rad u vlastitoj ustanovi. To je dovelo do određenih poteškoća te se prema izvješćima koji se već godinu i pol dana vode o radu djelatnika u zdravstvenim ustanovama, ustanovilo da dobar dio zdravstvenih djelatnika ne zadovoljava osnovne normative rada za vrijeme redovnog radnog vremena a s druge strane izvan radnog vremena zadovoljava itekako dobro normative rada u vlastitoj praksi. Iz tog razloga a i s druge strane zbog potrebe da se omogući vrhunskim hrvatskim stručnjacima odlazak na rad i u druge ustanove, pomoć drugim ustanovama gdje je ona potrebna ne zabranjuje se privatni rad u zdravstvenim ustanovama već se povećavaju kriteriji za dolazak u status rada gdje se poštuju načela da je potrebno apsolutno i mišljenje komore i odobrenje poslodavca koji je dužan voditi računa i evidentirati rad djelatnika u zdravstvenoj ustanovi te završno odobrenje ministra kojem bi se nekome omogućio ili ne i u kojem interesu dopunski rad izvan radnog vremena. I svakako ograničio se taj dopunski rad izvan radnog vremena na maksimalno 8 sati u tjednu. I dozvolite mi da zadnje prikažem gledište predlagatelja povodom teme ograničenja prava na štrajk. Jasno i glasno je razvidno da štrajk, odnosno obustava rada kao jedan od oblika štrajka u zdravstvenim ustanovama može dovesti do tragičnih posljedica. To je prepoznao i postojeći zakon te je jasno i glasno definirao da je zabranjen štrajk u ustanovama hitne medicinske pomoći i u hitnim pomoćima zdravstvenih ustanova. Nažalost, bili smo svjedoci protekla dva štrajka koja su potresala hrvatsko zdravstvo u kojima su dogovorom, odnosno sporazumom između ministara i predstavnika liječnika, odnosno štrajkaša su bile jasno definirane što pripada štrajku a što su obvezni poslovi radi očuvanja zdravlja i omogućavanja otklanjanja posljedica jednog takvog štrajka. Ti kriteriji su bili puno čvršći i puno jači nego ono što se predlaže u ovom Zakonu. A u ovom Zakonu se predlaže isključivo ograničavanje dijela poslova koji su u uskoj vezi sa dovođenjem života ili invalidnosti, znači opasnosti života ili mogućnosti nastanka invalidnosti pacijenta i kao takvim ne ograničava pravo na štrajk, već ograničava, odnosno omogućava pravo na zdravlje, pravo na život i pravo na izostanak invalidnosti kao rezultata neadekvatnog dijeljenja. Jer osim ustanova za hitnu medicinsku pomoć, osim hitnih medicinskih pomoći jasno je vrlo vjerojatno svima da štrajka ne može biti niti u jedinicama intenzivnog liječenja, da štrajka ne može biti niti u jedinicama koje svojim neposrednim radom omogućavaju doslovce onu granicu između života i smrti. Svi oni prijedlozi koji su na ovaj način prikazani, u prvom čitanju ovoga Prijedloga podložni su određenim promjenama koje očekujemo da će jednom konstruktivnom diskusijom donijeti ovaj Visoki dom. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad i socijalnu politiku, predsjednik Odbora, poštovani zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče, dame i gospodo zastupnici. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 30. sjednici Odbora održanoj 1. lipnja 2005. godine raspravio je Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 20. svibnja 2005. godine. Odbor je prijedlog raspravio, Zakon raspravio kao matično radno tijelo sukladno ovlastima Poslovnika Hrvatskoga sabora. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja obrazložio je razloge za izmjenu Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Primjena pojedinih odredbi važećeg zakona u praksi je pokazala određene poteškoće pa su u cilju poboljšanja rješenja predložene ove izmjene i dopune. Pri tome se prvenstveno vodilo računa o što potpunijem ostvarenju ciljeva zdravstvene politike a to je očuvanje i unaprjeđenje zdravlja i kvalitete života. U vrlo opširnoj raspravi uz članove Odbora svoje mišljenje i stavove iznijeli su i predstavnici Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo, Hrvatskog zavoda za medicinu rada, Hrvatskog liječničkog zbora, Hrvatske liječničke komore, Hrvatske ljekarničke komore, Hrvatske komore medicinskih sestara, Hrvatske stomatološke komore, Hrvatske komore medicinskih biokemičara, Hrvatske udruge laboratorijske medicine i udruge poslodavaca u zdravstvu. Znatan dio rasprave vodio se oko pitanja ograničenja prava na štrajk u zdravstvenim ustanovama. Gotovo svi sudionici u raspravi izjasnili su se protiv ovakvog mogućeg rješenja ali i protiv uvjeta koji izazivaju štrajk iako istovremeno niti ne odobravaju štrajk liječnika u zdravstvenim ustanovama. Istaknuto je kako su protekla dva štrajka liječnika za koje prema mišljenju pojedinih članova odbora odgovornost snosi prvenstveno sindikat liječnika. Liječnici pokazali odgovornost prema pacijentima te nije dokazana šteta niti za jednog korisnika zdravstvene usluge. Za vrijeme oba štrajka bili su osigurani poslovi koje je neophodno poduzimati da se ne bi narušilo zdravlje ili ugrozio život bolesnika. Poslovi za koje je ovim Prijedlogom zakona predviđena zabrana štrajka u službama zdravstvenih usluga preširoko su navedeni. Prisutni predstavnik Hrvatske udruge sindikata upozorio je da je i postojećim propisima dovoljno reguliran štrajk liječnika a i odredbe Zakona o radu daju mogućnost uređenja ove materije te se zalaže za brisanje ovih odredbi. Predstavnik Hrvatske liječničke komore ističe da je postignuto rješenje dobro prvenstveno zato što omogućava svakom građaninu ustavno pravo na štrajk u zaštiti svojih prava. Treba ga zadržati, te redefinirati radnu obavezu u jačanju odgovornosti liječnika koji su u štrajku. Svi članovi odbora su se složili da je potrebno odredbe u štrajku do drugog čitanja poboljšati u korist i zdravstvene svrhe i pacijenata te uskladiti sa stavom Gospodarskog socijalnog vijeća. Promjene koje se odnose na dopunski rad zdravstvenih radnika u raspravi su različito ocijenjene. Iako postojeće stanje nije zadovoljavajuće po mišljenju člana Odbora niti predloženo rješenje neće bitnije poboljšati stanje. Naprotiv, većina članova Odbora je mišljenja da je ponuđeno rješenje dobro pogotovo stoga što je izbjegnuta mogućnost sukoba interesa, propisivanjem da se dopunski rad može obavljati isključivo u drugoj zdravstvenoj ustanovi a ne u onoj u kojem je liječnik u radnom odnosu. Također, obveza dostave rješenja o odobrenju za obavljanje posla poreznoj upravi ocjenjena je kao jedna od mjera koja će uvesti red u postojeće stanje. Na ovaj način mišljenje je članova odbora moraju se ispunjavati radne obveze u redovnom radnom vremenu a uz to se uvodi financijska kontrola za rad izvan radnog vremena. Iako dopunski rad nije dopušten u zdravstvenoj ustanovi u kojoj je liječnik u radnom odnosu bilo bi korisno dopuniti odredbu i utvrditi da ravnatelj koji daje odobrenje izričito u njemu navede zabranu konkuriranja vlastitoj zdravstvenoj ustanovi. Odredbu kojom se propisuje da županije i gradovi osiguravaju sredstvo za pokriće gubitaka zdravstvenih ustanova čiji su osnivači većina članova Odbora ocijenila je korisnom. Stanje u kojem je financiranje zdravstvenih ustanova centralizirano, a upravljanje decentralizirano nije se pokazalo dobrim. Na poslovanje bolnica u vlasništvu županija i na kontrolu troškova Ministarstvo zdravstva nema utjecaja pa je nužno utvrditi da osnivači snose i odgovornost poslovanja. Međutim treba voditi računa i o tome da su pojedine zdravstvene ustanove ukidanjem domova zdravlja na svom području dobile i dugove koje prelaze iznos jednogodišnjeg županijskog proračuna te teško da ga osnivač može sanirati. Međutim iskazano je i mišljenje članova Odbora da je utvrđivanje pojačane odgovornosti županija za gubitke njihovih zdravstvenih ustanova dobro rješenje. Prebacivanje odgovornosti bez bitnih izmjena u sustavu javnog financiranja je neprihvatljivo. Mogućnost da županije osnivaju i više od jednog doma zdravlja ovisno o broju stanovnika ocjenjeno je korisnim, a uz to potrebno je i dovršiti privatizaciju domova zdravlja koja se do sada pokazala uspješnom. U daljnjom raspravi podržano je osnivanje kriznog stožera u cilju upravljanja i koordiniranja rada zdravstvenog sustava u većim kriznim odnosno incidentnim situacijama. Upravo je prije par godina slučaj «Bekster» pokazao potrebu za postojanje takvog organiziranja. Glede odredbe članka 11. i uvjeta za izbor ravnatelja većina članova Odbora drži da su nepotrebno pooštreni te sužavaju mogućnost izbora dobrog rukovodećeg kadra ograničavajući ga samo na zdravstvenu struku. Odredba bi se eventualno mogla primjeniti za ravnatelje kliničkih bolnica, kliničkih bolnica, centara i klinika. Mišljenje je članova Odbora. Skrenuta je pozornost na odredbe članka 37. koje bi trebalo ponovno razmotriti. Potrebno je uvoditi dodatnu kontrolu u obavljanju privatne prakse fizioterapeuta i medicinskih sestara, medicinskih tehničara kad tu funkciju već obavlja Komora medicinskih sestara. Osnovana je zaklada sa Zakonom o sestrinstvu kojim je jasno utvrđen njihov status i odgovornost. Vezano uz članak 30. i obvezu Zavoda za javno zdravstvo jedinice područne, regionalne samouprave u svezi zaštite zdravstvenog stanja hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata članovi Odbora su predložili da se dopuni obzirom da se radi o posebnoj skupini koja ima i specifične potrebe te ih treba zaštititi kao posebnu kategoriju o zdravstvenoj zaštiti. Zavodima za javno zdravstvo treba staviti u nadležnost i planiranje mjera zdravstvene zaštite ove skupine osiguranika. Nakon opširne rasprave članovi Odbora su većinom glasova uz dva glasa suzdržana odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje sljedeći zaključak: Prvo, prihvača se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske i Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izražena u raspravi dostavit će se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Za ravnopravnost spolova? Predsjednica Odbora, poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora je na 22. sjednici održanoj 7. lipnja raspravio Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja upoznala je Odbor s razlozima za donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, a kao jedan od najvažnijih razloga istaknula je nemogućnost provedebe velikog dijela važećih odredbi u praksi. U raspravi su članovi i članice Odbora iznjeli sljedeće primjedbe i prijedloge. Na članak 2. dvojbenim se ocjenjuje propisivanje obveza županijama i gradovima za pokriće gubitaka zdravstvene ustanove čiji su osnivači. Naime uz velike gubitke u poslovanju bolnica te malu financijsku snagu jedinica područne, regionalne samouprave gotovo je izvjesno da osnivači zdravstvenih ustanova županije neće moći izvršavati obveze propisane člankom 2. ovog Prijedloga zakona. Na članak 6. U članku 6. su nabrojani rizični čimbenici koji ugrožavaju zdravlje i to redom: uporaba opojnih droga, alkohola, duhanskih proizvoda, rizično spolno ponašanje, prekomjerna tjelesna težina. Članovi i članice Odbora postavljaju pitanje da li su samo to rizični čimbenici te utječu li negativno na zdravlje na primjer prekomjerna konzumacija kave, izgladnjivanje raznim dijetama, nedovoljno kretanje, stres te čimbenici koji narušavaju oralno zdravlje i drugo za koje danas medicinska znanost tvrdi da su u uskoj vezi s raznim bolestima. Neprijeporno je, ističemo da je svaka osoba dužna brinuti se o svome zdravlju, ali je dužnost i države da mjerama gospodarske i socijalne politike stvara uvjete za provođenje zdravstvene zaštite kao i uvjete za zaštitu, očuvanje te poboljšanje zdravlja stanovništva. Na članak 14. lošim se ocjenjuje rješenje s kojim se izrijekom propisuje da ravnatelj kliničko bolničkog centra mora imati VSS zdravstvenog usmjerenja i znanstveno-nastavno zvanje. A potom slijedi iznimka od pravila. A ostaje i nejasno i nije dovoljno jasno naglašeno može li ravnatelj biti osoba sa recimo višom stručnom spremom ukoliko njegov zamjenik ispuni kumulativan uvjet. Većina članova i članica Odbora smatra prijepornim propisivanje zdravstvene struke kao jedine jer ravnatelj mora biti i dobar menadžer kojih nesumnjivo ima i u drugim strukama. Na članak 17. predloženo rješenje sastava stručnog vijeća kao i djelokruga rada većina članova Odbora smatra boljim rješenjem od postojećeg. Također smatraju da je Povjerenstvo za lijekove unutar zdravstvene ustanove da će pridonijeti boljem radu same ustanove i većoj kontroli potrošnje lijekova. Na članak 37. Članovi i članice Odbora podržavaju izmjenu članka 141. postojećeg Zakona u onom dijelu u kojem se uz medicinske sestre izrijekom navode medicinski tehničari kao fizičke osobe koje mogu obavljati privatnu praksu iz svoje stručne spreme. Međutim na ostale promjene u tom članku imaju primjedbi. Naime predloženim člankom 37. mijenja se članak 141. na način da zdravstveni radnici srednje stručne spreme ne mogu više obavljati privatnu praksu iz svoje stručne spreme samostalno već po uputama i pod stručnim nadzorom doktora medicine ili specijalista fizikalne medicine i rehabilitacije. Iz obrazloženja predlagatelja nije vidljivo jesu li ta rješenja preuzeta iz zakonodavstva zemalja Europske unije i jesu li razlozi u nestručnom radu medicinskih sestara ili u nečem trećem? Djelatnost medicinskih sestara uređena je Zakonom o sestrinstvu na način da obuhvaća sve postupke, znanja i vještine zdravstvene njege, a odobrenje za samostalan rad, licencu medicinskoj sestri daje Hrvatska komora medicinskih sestara koja svakih 6 godina licencu produljuje ili oduzima. S obzirom da je Hrvatska komora medicinskih sestara strukovna samostalna organizacija medicinskih sestara kojoj je dužnost obavljati stručni nadzor nad radom medicinskih sestara Odbor smatra da bi predloženo rješenje u članku 37. Prijedloga zakona narušilo integritet i same Hrvatske komore medicinskih sestara, a dovelo bi u koliziju ovaj prijedlog zakona sa Zakonom o sestrinstvu. Obavljanje stručnog nadzora nad rad medicinskih sestara izrijekom je stavljeno u nadležnost Hrvatske komore medicinskih sestara, članak 27. Zakona o sestrinstvu. U raspravi je također istaknuto da je djelatnost medicinskih sestara potcijenjena u društvu. Struka je izrazito feminizirana te se često zaboravlja njihova važnost u sustavu zdravstvene zaštite. Na članak 39. on na novi način uređuje privatan rad liječnika u javnim zdravstvenim ustanovama. Kada i pod kojim uvjetima, koji specijalisti, po kojoj cijeni će vršiti usluge, kako će se mjeriti rad liječnika, tko će to raditi, je li riječ o nelojalnoj konkurenciji na tržištu, sukobu interesa, te kakve će u konačnici posljedice imati za korisnike pacijente, hoće li to dovesti do skraćivanja rokova čekanja ili listi čekanja za pojedine preglede? Sve su to pitanja članova odbora koja su ostala otvorena. Ukidanje samostalnog rada u istoj ustanovi, odnosno rad u svoje ime i za svoj račun u drugoj zdravstvenoj ustanovi ne mora nužno značiti i da se sprječava sukob interesa. Iz obrazloženja ovog članka zakona koje doslovce glasi: Uređuje se dopunski rad zdravstvenih djelatnika zaposlenih u zdravstvenim ustanovama. To nije jasno jer je dopunski rad uređen i važećim zakonom. I inače je generalna primjedba članova i članica odbora vezana uz predložene izmjene ovog Prijedloga zakona da su obrazloženja uz svaku promjenu izrazito štura i nejasna. Članovi i članice odbora smatraju da osnivanje kriznog stožera kao stalnog tijela Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi je nužno i dobro rješenje. A što se tiče članka 32. smatraju neprihvatljivim ograničenje prava na štrajk za cijeli niz službi u zdravstvenim ustanovama. Prema mišljenju članova i članica odbora svi nabrojeni poslovi nisu nužni, tj. takvi da bi se prekidom njihova rada mogao ugroziti život ili zdravlje ljudi. Pravo na štrajk je legitimno pravo, a zabrana štrajka u zdravstvenoj djelatnosti dovodi do kršenja zajamčenog ustavnog prava. Nakon rasprave članovi i članice odbora jednoglasno predlažu Hrvatskom saboru da donese slijedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti u prvom čitanju. A sva mišljenja, primjedbe i prijedlozi dostaviti će se predlagatelju. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prvo želim reći da naš klub neće podržati ovaj Prijedlog zakona. A obrazloženje ću dati u toku rasprave. Na početku želim izraziti vjerovanje da se s ovim Prijedlogom zakona s nama netko šali. Ako nije šala onda s bojim da se radi o pokušaju podvaljivanja, a ako čak nije ni to onda je to protuustavni prijedlog. I zato pitam gospodina državnog tajnika ima li ovlast u ime Vlade povući ovaj prijedlog iz procedure za prvo čitanje, jer smatram da bi to u ovom trenutku bilo jedino razumno rješenje. Ako Vlada nije dala ovlast državnom tajniku da povuče taj Prijedlog onda sam dužan obrazložiti svoju ocjenu o protuustavnosti i izuzetnoj štetnosti ovog zakonskog Prijedloga. U članku 9. zakona i do sad, što ostaje nepromijenjeno piše da županije i gradovi, s time da u realizaciji ustavnog određenja da lokalna samouprava brine o primarnoj zdravstvenoj zaštiti ovo ministarstvo kroz ovaj Prijedlog zakona ne realizira. Pa ovaj Prijedlog zakona sprječava ovlast jedinica lokalne samouprave da provodi poslove primarne zdravstvene zaštite što je izrekom u Ustavu upisano. Dakle taj članak 9. obavezuje županije na ulaganje, u investicijsko ulaganje, investicijsko i tekuće održavanje prostora, medicinske i ne medicinske opreme, prijevoznih sredstava i informatizaciju sustava. Kako? Sukladno planu i programu mjera zdravstvene zaštite i temeljem mreže zdravstvene djelatnosti. Na koga se ova obaveza odnosi? Na opće bolnice, domove zdravlja, županijske ljekarne i zavode za javno zdravstvo. Tko donosi plani i program mjera zdravstvene zaštite? Tko donosi mrežu zdravstvene djelatnosti? Kad čitate zakon vidjeti ćete da je to ovlast ministra, ministarstva i Vlade. A u što mora po tom zakonu ulagati država? To je propisano u članku 8. Samo tamo gdje je ona osnivač. Dakle država je u poziciji da sama sebi donosi plan i program mjera zdravstvene zaštite, sama sebi utvrđuje mrežu zdravstvene ustanove i sama sebi osigurava novac. Ali kada je regionalna samouprava u pitanju onda se njoj ne dozvoljava da sama utvrđuje primjerice mrežu zdravstvenih ustanova na svom teritoriju, tek je ministarstvu dužno dati na mišljenje koje ministarstvo prilikom utvrđivanja mreže nikada do sad ni jedno mišljenje regionalne samouprave nije uvažilo, nikad ni jedno. Ali županije moraju dakle izvršavati i planove i programe i poštivati mrežu i otvarati ambulante i u onim mjestima gdje ih nitko ne traži i gdje nisu potrebne. Čak i u onim mjestima gdje nema dovoljni broj osiguranika Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje jer je broj preostalih pacijenata recimo za 300 veći od limita kojega je ta ista država, državna vlast zdravstvena utvrdila. Pa smo svjedoci da svake godine u dnevnom tisku HZZO raspisuje natječaj za otvaranje ambulanata primarne zdravstvene zaštite i stomatoloških ambulanata i za one općine u kojim opće nema ni prostornih uvjeta niti interesa da se ambulante otvaraju. Ali tako je to zapisano u nekakvoj mreži zdravstvene zaštite. Ali to nije sve, to nije bilo dovoljno, pa u odluci o decentraliziranim funkcijama za ovu godinu kada je u pitanju, dakle decentralizirana sredstva za investicijsko ulaganje i investicijsko tekuće održavanje država rekla, e nećete vi nama muljati sa tim sredstvima, mi ćemo centralizirati nabavu, mi ćemo vama odlučiti što vama treba i s vašim novcem mi vama kupujemo ono što mi mislimo da vi trebate. Pod firmom da se radi velika ušteda. Pa primjerice ako neka ustanova mora uzeti šest novih uređaja za dijalizu a ima 22 ispravna, nema to veze, mora imati šest novih jer je tako netko u centraliziranom planu nabave za ovu godinu odlučio. I što sad Vlada predlaže? Županije odgovaraju i za pokriće gubitaka zdravstvenih ustanova. Općih bolnica, domova zdravlja, zavoda za javno zdravstvo i ljekarni. Kojih gubitaka? Onih iz prošle godine, onih od ove godine ili možda onih koji su počeli nastajati u drugoj polovici 1996. godine kada je sadašnji model utvrđivanja bolničkog limita ustrojen i počeo se primjenjivati. Međutim 2001. 1.7. kada su županije preuzimale opće bolnice jesu li one preuzele konsolidirane dugove? Da li su tad, poslovanje općih bolnica bilo svedeno na nulu, pa su ih županije preuzele sa nulom ili gubicima, ili pozitivom? To danas nitko ne pita nego veli: Izvolite preuzeti dugove općih bolnica, domova zdravlja, zavoda za javno zdravstvo i ljekarni. Od 1.7.1996. limit bolnicama se utvrđuje na način da se uzeo iznos fakturirane realizacije iz prvog dijela 1996. iz prvih 6 mjeseci 1996. i on je ostao do današnjeg dana osnov mjesečnih proračuna bolnica uz blage, male sitne korekcije koje nisu se radile ni na temelju jednog argumenata ni kriterija. Da li je recimo kriterij broj kuna po krevetu u bolnici? Nije. Jer jedna opća bolnica ima mjesečni iznos 26 tisuća kuna po krevetu, a druga 22 tisuće kuna. Broj stanovnika? Nije. Broj osiguranika HZZO-a na teritoriju? Nije se uzimao ni taj kriterij. Da se uzimao recimo broj kreveta po stanovniku ili osiguraniku. Pretpostavljam da bi one županije i bolnice koje imaju tri i pol kreveta na tisuću osiguranika imale jedan limit, one koje imaju 2,7 kreveta bi bile vjerojatno stimulirane i nagrađene, a one koje imaju iznad 3,5 destimulirane dok ne smanje broj kreveta na 3,5 što je nekakav hrvatski standard koji vrijedi u ovom trenutku. Ili možda broj zaposlenih po krevetu pa one bolnice koje imaju 2,02 zaposlenih po jednom krevetu bi bile na hrvatskom prosjeku, one koje su to smanjile na 1,95 bi bile nagrađene, a one koje imaju 3,5 zaposlene po krevetu vjerojatno financijski destimulirane tako dugo dok to ne usuglase. Ili možda odnos medicinskog i nemedicinskog osoblja, pa tamo gdje je odnos 30:70 u korist medicinske struke bi bili na hrvatskom standardu, a tamo gdje je 60:40 na štetu medicine bi bile vjerojatno financijski stimulirane da to čim prije riješe. Ili možda postotak zbrinjavajućih pacijenata iz svoje regije koja bolnica u toj regiji pokriva. Pa one koje rješavaju 87% gravitirajućih pacijenata koje su u samom vrhu hrvatskog standarda ne bi imale manji proračun po krevetu nego one koje zbrinjavaju svega 60% gravitirajućih pacijenata. Tko potpisuje kolektivni ugovor za plaće zaposlenih u zdravstvu? Troškovi zaposlenih, rashodi zaposlenih u općim bolnicama kreću se između 75 do 85% mjesečnog budžeta proračuna općih bolnica. Tko utvrđuje zdravstveni standard? Tko utvrđuje listu lijekova pa i one bolničke liste lijekova? Ministarstvo, ministar i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Kada pridodate rashode zaposlenih sa troškovima zdravstva, standarda zdravstva onda je to 95% rashoda bolničkog proračuna. O kojim rashodima odlučuje osnivač? Županija putem upravnog vijeća. O količini rola toalet papira u bolnici, količini kupnje krumpira i tjestenine, salate, mesa, čaja, bijele kave i košnje trave u bolničkom krugu. To su ovlasti osnivača po ovom zakonu koji se sada predlaže. Zašto u zdravstvo ne primijenimo model iz prosvjete da plaće po kolektivnom ugovoru i materijalni rashodi zaposlenih nisu stavka decentraliziranih proračuna zdravstvenih ustanova nego idu direktno iz riznice i pod stalnim su nadzorom središnje državne vlasti i onda bi bolnički proračuni iznosili milijun kuna pa bi osnivač i upravno vijeće i nesposobni ravnatelji odgovarali za tih milijun kuna. Jer tako i tako kolektivni ugovor nije u nadležnosti ni uprava bolnica ni upravnih vijeća ni osnivača. Koliki su gubici zdravstvenih ustanova koje prenosimo na regionalnu samoupravu danas? 100 milijuna, 700 milijuna, milijardu. Prema nekim podacima koje ja imam, oni u ovom trenutku iznose 640 milijuna kuna. U ovom trenutku obaveze općih bolnica su 3 milijarde 186 tisuća kuna, a već dospjele a neplaćene obaveze milijardu 555 milijuna kuna. Od ovih milijardu i pol do kraja kalendarske godine u stavku gubitka bit će ukupno milijardu kuna. Milijardu kuna na teret županijskih proračuna hrvatske koji u ovom trenutku u zbiru iznose oko dvije do dvije i pol milijarde najviše. Ako netko smatra da županije postoje samo za saniranje gubitaka općih bolnica ajmo to tako onda nazvati i ukinuti regionalnu samoupravu. U Ustavu Republike Hrvatske u članku 137. stavku 2. piše: «Prihodi jedinica lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave moraju biti razmjerni njihovim ovlastima predviđeni Ustavom i zakonom.» Prijedlog zakona u ovom trenutku regionalnoj samoupravi nameće obaveze od 640 milijuna kuna. Da li su te obaveze primjerene njihovim rashodima? Nisu. I dok god ne stvorimo uvjete da im prihodi budu razmjerni obavezama ovaj zakon se ne smije usvojiti. U Ustavu u članku 134. stavak 1. i piše da je primarna zdravstvena zaštita u nadležnosti lokalne samouprave, ne regionalne nego lokalne. Ovo ministarstvo tu odredbu Ustava već godinama ne želi provesti kroz svoje zakone i uvijek primarnu zdravstvenu zaštitu zadržava samo na nivou regija, odnosno županija. Jedino kad od gradova traži novac da pomaže bolnicama i jedino što grad može osnovati je specijalna bolnica i to je sve. Što ćemo sad nakon usvajanja ovog zakona? Mijenjati Ustav, izbrisati ovaj članak 137.? Mijenjati financiranje regionalne samouprave? Kada? Ili ukinuti županije? Što je sa Europskom povelji o lokalnoj samoupravi koja vlast obavezuje da ne vrši ni jednu promjenu u sustavu obaveza i organiziranja lokalne (regionalne) samouprave, a da prethodno nije provedena rasprava s njom, što su izbori što su bili na terenu izgovor što Vlada nije mogla tu raspravu provesti ili ministarstvo. Pa ako je to tako, ajmo o tome raspravljati u jesen, ne sada, da čujemo što i županije o tome misle. Početkom studenoga prošle godine mediji su prenijeli izjavu od tadašnjeg ministra zdravstva da 40% lijekova završava u kućnim apotekama i smeću, a 20% dijagnostičkih nalaza ostaju nepodignuti čime zdravstveni fondovi gube oko 3 milijarde kuna godišnje. Ja se s tom izjavom slažem i mislim da je čak i procjena od 3 milijarde otprilike točna. Ali čiji je to problem? Župana? Županijske skupštine? Gradskog poglavarstva? Što struka ne funkcionira, što u našem zdravstvenom sustavu nemamo odgovornost liječnika koji od pacijenta ne traži povrat nalaza? Što kontrolori Hrvatskog zavoda ne kontroliraju nepodignute nalaze? Čiji su to pacijenti koji konstantno ne podižu nalaze i gdje oni završavaju, kome se oni fakturiraju i zašto se to dešava? Tri milijarde kuna lijekova u smeću i nepodignutih dijagnostičkih nalaza. Ako samo taj problem riješimo ne 100% nego ga prepolovimo, to je milijardu i pol kuna godišnje sredstava zdravstva više bez i jednog novog opterećenja i bez i jednog novog smanjenja prava osiguranika i pacijenata. Ali ovo je problem struke, ne politike, ne osnivača nego upravljača. Pa apeliram da umjesto ovim prijedlozima koji graniče i po mom sudu jesu protuustavni, zamolio bih eksperte i stručnjake u Ministarstvu zdravstva da se pozabave strukom i vrate ovih 3 milijarde kuna u isplativost investiranja u zdravstvo umjesto da svi konstatiraju kako 3 milijarde kuna godišnje bacamo u smeće. Hvala.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Puno je toga rečeno što bi se moglo osporavat, a počevši od ovog protuustavnog čina, ali ja bih se samo vratio na jedan ispravak netočnog navoda kada je kolega rekao da je centralna nabava ograničava lokalnu samoupravu da odredi šta treba nabaviti. Upravo suprotno, lokalna samouprava određuje šta treba nabaviti, dakle ona određuje šta treba, a centralna nabava ima za svrhu da se postigne jeftinija cijena i to je prošle godine upravo potvrđeno da je predviđena sredstva od 100 milijuna kuna za određenu opremu zahvaljujući centralnoj nabavi ušparano je 25 milijuna. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Klub HSP pozdravlja pojavljivanje ovoga Zakonskoga prijedloga ali samo u cilju otvaranja rasprave o stanju u Hrvatskome zdravstvu i pitanje vezano za dugove u Hrvatskome zdravstvu a jedino što možemo podržati bez zadrške u ovom zakonskom prijedlogu a to je osnivanje Domova zdravlja na otocima. To je jedino što možemo odmah na početku podržati. Što se drugih situacija tiče to su tri bitna pitanja, pitanja domova zdravlja, pitanje dopunskog rada liječnika i pitanje štrajka. Prvo što moramo kazati je to da je problem velikih dugova u okviru zdravstva i posljedica što nam je primarna zdravstvena zaštita potpuno zapuštena. Znamo i sami kakvu smo imali nekad primarnu zdravstvenu zaštitu, kakve smo imali domove zdravlja. Naime, u okviru domova zdravlja obavljale su se i osnovne dijagnostike, bili su i specijalisti, znači i ortopedi i kirurzi i internisti, i ginekolozi i to je bilo daleko jeftinije nego koji je sadašnji sustav zbog činjenice što nam se sada događa jer nam je potpuno zapuštena primarna zdravstvena zaštita da to sve onda na kraju padne za sekundarnu zdravstvenu zaštitu a zapuštene pacijente je daleko teže liječiti nego da imamo učinkovitu primarnu zdravstvenu zaštitu. Sadašnja situacija isto vam govori o tome da liječnici opće prakse prema našima saznanjima uopće se ne bave osnovama dijagnostike, nego u svim varijantama šalju uputnice i šalju pacijente na dodatne specijalističke preglede, pa imate čak i paradoksalne situacije gdje vam se normalno samo stvaraju troškovi da za obični ultrazvuk ili neki drugi dijagnostički specijalistički pregled čovjek mora ići, govorit ću u području svoje izborne jedinice, iz Garešnice mora ići u bolnicu u Bjelovar a i sami znamo da se sve to mora platiti i sve to ide na trošak fonda odnosno zdravstva, i kada samo zbrojite koliko takvih slučajeva dnevno ima a to je sve posljedica zbog toga što smo ukinuli bivše domove zdravlja koje su imale funkciju i to pravu funkciju prave primarne zdravstvene zaštite kada vam se sve to skupi onda vam se događa to da čovjek, pacijent čeka na dijagnozu do 6 mjeseci a znamo i sami koliko je čekanje u okviru bolnica gdje se mogu obavljati ti specijalistički pregledi oni traju do 4, 5 mjeseci a opet tu dolazi ona igra oko novaca. Dolazi igra oko novaca zbog toga jer kada liječnik opće prakse uputi sa uputnicom na obavljanje pojedinih specijalističkih pregleda, onda to ide na trošak i tu su igre, to ide na trošak te zdravstvene ustanove, odnosno bolnice gdje se to obavlja, jer nema liječenja nema ništa, pa onda opet kada se vrati nakon 4 mjeseca, ako Bog da pa je obavio taj pregled onda treba obaviti neki dodatni specijalistički pregled i sve to još traje u fazi dijagnosticiranja a liječenje još nije ni počelo i događa nam se ta situacija da nam pacijenti dolaze u bolnice kao hitni slučajevi zbog činjenice što nije primarna zdravstvena zaštita na vrijeme reagirala a nije ni mogla reagirati na vrijeme zbog toga što smo bivše domove zdravlja totalno razvlastili, ukinuli, imamo na razini županija jedan dom zdravlja, postoji mogućnost prema ovome da se osnuje i više, i to je temeljni problem i zbog toga u većem dijelu su nastali sva ova dugovanja, svi ovi troškovi što se javljaju u okviru zdravstva a sa ovim načinom znači djelovanja liječnika opće prakse koji se moraju vratiti onaj dio da moraju utvrđivati osnove dijagnostike, te troškove ćemo daleko smanjiti i neće nam se dogoditi nova varijanta to je što smo dobili jučer jedan od ultimatuma Svjetske banke kako dalje ići u kresanje prava pacijenata u okviru zdravstva prema tome, sve će ići na teret pacijenata. A postoji, znači imamo mogućnost da reagiramo sada u sadašnjoj situaciji vezano da primarnu zdravstvenu zaštitu stavimo u funkciju jer to je daleko jeftinije i po zdravlje hrvatskih građana i daleko je jeftinije i po troškove, bilo da je to riječ iz državnog proračuna, bilo da je to riječ iz proračuna županija, jer ovakvim načinom mi samo stvaramo dugove umjesto da reagiramo na pravi način i vratimo u mnogim mjestima domove zdravlja u funkciju kakvi su bili, u pružanju prave primarne zdravstvene zaštite znači sa onima osnovama utvrđivanja dijagnostike, i ultrazvuk, i ginekološki pregledi i interna, i kirurški dio, znači što se može napraviti jer sadašnja situacija nam samo iz dana u dan stvara sve veće troškove. I sada drugi je problem ovoga pitanja dopunskog rada, dok s druge strane zbog ovakvog ustrojstva primarne zdravstvene zaštite sve spada u biti na sekundarnu u okviru bolnica, događaju nam se te varijante da su čekaonice u bolnicama pune, a dok s druge strane kod istih tih bolnica ni 100 metara dalje, recimo primjer bolnice u Bjelovaru na području moje izborne jedinice, obavlja se privatna zdravstvena praksa i to obavljaju isti liječnici koji rade u toj bolnici. Pazite, to obavljaju isti liječnici onda kažu odite dođite kod mene popodne, a to opet nitko ne kontrolira, niti jedna inspekcija to ne kontrolira, niti zdravstvena niti porezna niti druge stvari. I prema tome, tu se sada stvara taj dodatni problem, i stoga je naše stajalište da znači a to je riječ u našem Odboru gdje su eminentni stručnjaci liječnici, naše je stajalište da bi trebalo dopustiti dopunski rad ali u okviru iste zdravstvene ustanove, znači ne u okviru druge zdravstvene ustanove nego iste zdravstvene ustanove, to znači da će taj liječnik onda raditi u dopunskome radu u okviru te zdravstvene ustanove, a to znači da će i sredstva ostati toj zdravstvenoj ustanovi i toj bolnici a neće se prilijevati negdje drugdje. I Onda to treba normalno strogo kontrolirati i poduzimati sve zakonske mjere i sa strane inspekcije i svega drugoga da se ne bi događalo ovo što se događa a mi sada u ovome području imamo rad na crno, gdje ti isti liječnici kojima su pune čekaonice upućuju ljude da dođu kod njih, u njihovu privatnu ustanovu gdje oni to njima naplaćuju ali od toga niti ima koristi niti županija, niti ima državni proračun u biti je riječ o jednome od oblika rada na crno. Znači to vam je situacija na području druge izborne jedince, nije samo područje Bjelovarsko-bilogorske županije, nego vam je to i područje Koprivničko-križevačke županije a vjerojatno je takva situacija na drugim područjima u Hrvatskoj, jer nema odgovarajućega i učinkovitoga sustava, ukoliko se ne vratimo na to da nam primarna zdravstvena zaštita bude na razini, takvoj razini u kojem će pravovremeno spriječiti i smanjiti te troškove. Jer ovaj sustav sadašnji samo povećava troškove i sa ovima pregledima dodatnima, utvrđivanja dijagnoze, jer vi sada više ništa ne možete obaviti u okviru, bivšega nekoga doma zdravlja, nego morate ići i to se sve plaća. E sada, drugi bitan dio oko svega ovoga odnosi se i na ovo pitanje štrajka. Normalno da je ovo područje, štrajk je dopušten, to je Ustavom kazano ali uz određena ograničenja, po nama je najvažnije u svemu tome takve odredbe napraviti gdje će se štititi zdravlje pacijenata, znači i poduzimati sve one mjere koje su nužne da ne bi došlo u pitanje život i zdravlje ljudi. I tu treba dobro odvagnuti sve ove prijedloge koji su do sada kazani pogotovo na Odboru za rad i zdravstvo, ali pametnije bi bilo i primjerenije bi bilo napraviti sljedeće, riješiti pitanje statusnih i drugih zdravstvenih djelatnika, od liječnika i svih drugih, uporedo sa vraćanjem u funkciju primarne zdravstvene zaštite, onda nećemo dolaziti u situaciju da ćemo morati rješavati posljedice, riješimo uzrok pa onda će i situacija biti drugačije, jer neće biti tolikih dugovanja, pa će biti i mogućnosti popravljanja materijalnog položaja kako liječnika tako i svih zdravstvenih radnika. Prema tome, Klub HSP-a ne može podržati u ovom obliku ovakav zakonski prijedlog te očekujemo da će se do drugog čitanja napraviti odgovarajuće izmjene i dopune koje će ići u cilju jačanja primarne zdravstvene zaštite, koje će ići u cilju omogućavanja dopunskog rada ali u okviru iste zdravstvene ustanove i sa točno utvrđenim pravilima igre i koje će riješiti ovo pitanje kad i kojim uvjetima što se smatra da je pitanje štrajka ali u svakom smislu u punom smislu riječi zaštititi prava pacijenta. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolega Kovačević je rekao, citiram, liječnici u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ne bave se osnovama dijagnostike već davanjem recepata i uputnica. To naprosto nije točno jer od svih onih bolesnika koji se obrate liječnicima u primarnoj zaštiti negdje do 20% ide na specijalističke preglede. Prema tome, ovo govorim radi zaštite kolega i digniteta struke i svih onih koji pošteno i predano svakih šest godina obavljaju svoju licencu i itekako sudjeluju u dijagnostici i liječenju. Hvala.
Poštovana zastupnica Ljubica Lalić Klub zastupnika HSS-a. Izvolite!
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Danas kada nam novine svakodnevno donose poneku aferu ili afericu iz područja zdravstvene zaštite i pružanja zdravstvenih usluga, kada se najavljuje povećanje participacija kako na usluge tako na lijekove i bolnički smještaj logično je da hrvatska javnost s posebnim zanimanjem prati svaku intervenciju u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Nama u Klubu Hrvatske seljačke stranke bilo je potpuno jasno da do intervencija mora doći nakon što je ovaj Sabor donio Zakon o pravima pacijenata. Tom prilikom smo rekli da pozdravljamo preuzimanje načela i normi utvrđenih u Amsterdamskoj konvenciji iz 1994. godine ali našim građanima utvrđena prava ništa neće značiti ako se zakon ne bude u praksi provodio a za to je potrebna intervencija kako u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti tako i u ostale zakone i podzakonske akte koji uređuju sustav zdravstvene zaštite. Ukazivali smo da ćemo još dugo imati paralelizam, s jedne strane zakonom utvrđena prava i s druge strane nemogućnost konzumiranja tih prava jer nam se sustav nalazi u krizi. Tako smo na primjer prihvatili da članak 2. Zakona o pravima pacijenata jamči svakom građaninu opće i jednako pravo na kvalitetnu i kontinuiranu zdravstvenu zaštitu primjerenu njegovom zdravstvenom stanju i ta je odredba dobra ali u praksi neprovediva u sustavu u kojem postoje ogromne i nesagledive razlike u tehničkoj, kadrovskoj opremljenosti zdravstvenih ustanova. Predlagatelj nas uvjerava da se ovim izmjenama usaglašava zdravstvena zaštite sa Zakonom o pravima pacijenata. Čini se da baš nije potpuno točno, čak štoviše postoje razlike. Za razliku od ranije citiranog članka koji jamči opće i jednako pravo na kvalitetnu uslugu u članku 5. izmjena se kaže "U ostvarivanju zdravstvene zaštite svaka osoba ima pravo na zdravstvenu uslugu standardizirane kvalitete", dakle ne jednaku i opću. Dakle, jedan zakon jamči svim građanima jednaku zdravstvenu uslugu a drugi koji treba stvoriti uvjete za mogućnost konzumacije toga prava sužava ga na uslugu standardizirane kvalitete. U vremenima ogromne različitosti tehničke i kadrovske opremljenosti zdravstvenih ustanova u novinama čitamo da MMF od Hrvatske zahtijeva racionalizaciju zdravstvenog sustava koji kod nas godišnje troši 14 milijardi kuna ili 9% državnog proračuna. Kažu da možemo birati način kojim ćemo doći do racionalizacije, ili otpuštanjem 60 tisuća zaposlenih u zdravstvu ili uvođenjem participacije za sve građane ili zatvaranjem županijskih bolnica. Što će učiniti Vlada Republike Hrvatske ne znamo ali pouzdano znamo da će biti na štetu građana koji ponekad na određenu zdravstvenu uslugu čekaju mjesecima a neki ju i ne dočekaju koji nemaju dovoljno sredstava niti za prehranu a kamoli za participaciju. To se posebice odnosi na građane starije životne dobi. Nadalje, ovim se izmjenama omogućava osnivanje više domova zdravlja na području jedne županije. Predlagatelj kaže da je spajanje domova zdravlja u jedinicama područne samouprave u jedinstveni dom zdravlja u praksi imalo za posljedicu poteškoće koje su rezultirale neujednačenostima u pogledu dostupnosti i kvalitete pružanja zdravstvene zaštite stanovništvu. Na Odboru za zdravstvo ova izmjena ocijenjena je korisnom te kažu, potrebno je dovršiti privatizaciju domova zdravlja koja se do sada pokazala uspješnom. Neoboriva je činjenica da su nakon privatizacije mnogim građanima zdravstvene usluge postale sve teže dostupne. To se prvenstveno odnosi na seosko stanovništvo starije životne dobi. Do nedavno im je liječnik dolazio barem dva ili tri puta u njihovo selo tjedno. Nakon privatizacije liječnika više nema niti jednom tjedno. Koji je o tome razlog? Objedinjavanje u jedinstveni dom zdravlja ili privatizaciju u ovom trenutku ne znamo ali znamo da u općinskim mjestima sjede po dva, tri ili više liječnika u isto toliko ambulanti poredanih jedna do druge ali zato nema niti jednoga u ambulantama ostalih naselja u općini. Pokušajmo zamisliti stare, bolesne i onemoćale kojima je liječnik potreban ali do njega ne mogu doći jer javnog prijevoza nema a njihovi potomci su diljem bijelog svijeta otišli trbuhom za kruhom. Ti ljudi ne smiju biti ostavljeni na milost i nemilost susjeda i ostalih dobrih ljudi. Liječnici jako u privatiziranim ambulantama moraju biti obvezatni, ordinirati barem dva puta tjedno i u mjestima izvan općinskog sjedišta. Dakako da je za takovu organizaciju rada preduvjet određeni broj pacijenata iz toga sela. Opće gledano, čini se da je uopće u Hrvatskoj organizacija rada slaba točka. Upravo zbog toga stanovnici primjerice Okučana po noći za lijek protiv bolova ili za skidanje temperature djetetu moraju ići u Slavonski Brod a to je 85 kilometara u jednom smjeru a usporedbe radi do Zagreba imaju 92 kilometra. Daljnje izmjene odnose se na dopunski rad zdravstvenih radnika. Prema važećem zakonu zdravstvenici radnici mogu obavljati dopunski rad samo u zdravstvenoj ustanovi u kojoj su u radnom odnosu. Izmjenama se predviđa mogućnost dopunskog rada i u drugim zdravstvenim ustanovama, trgovačkim društvima koja obavljaju zdravstvenu djelatnost tek od zdravstvenog radnika koji obavlja privatnu praksu. Predlagatelj kaže, bitno je naglasiti da zdravstveni radnici mogu obavljati dopunski rad uz dokaz o ispunjavanju radnih obveza tijekom radnog vremena od 40 sati tjedno i uz odobrenje poslodavca. Pokušajmo ovo pretočiti u realnu stvarnost. Svaki zdravstveni radnik zaposlen s punim radnim vremenom donijet će traženi dokaz a koliko stvarno radi u ustanovi u kojoj je zaposlen znat će samo dragi Bog i pacijenti koji će satima, danima pa i mjesecima čekati na red. I nadalje će se suočavati s činjenicom da je lista čekanja u toj ustanovi preduga ali ako želi istu tu uslugu negdje drugdje gdje je taj liječnik na dopunskom radu onda ju može dobiti odmah, naravno uz punu cijenu. Suzbijanje takovih pojava bio je razlog za sada važeće rješenje. Promišljalo se da zdravstveni radnik svojoj ustanovi plati korištenje opreme i materijala za rad izvan radnog vremena ili za dopunski rad. Uvjeravani smo da će se strogo nadzirati kada će se obavljati dopunski rad. Od nadziranja ništa a zdravstveni radnici su za vrijeme dežurstva pa čak i redovnog radnog vremena sa opremom i materijalom ustanove u kojoj i rade i to bez naknade a za vlastiti račun pružali zdravstvene usluge. Postojeće rješenje nije dobro ali ponuđeno je i još gore. Nasuprot mišljenju Odbora, naše je mišljenje da nije izbjegnut sukob interesa. Zdravstveni radnici konkuriraju zdravstvenoj ustanovi u kojoj su u radnom odnosu. Njihov je neposredni interes da pacijenta iz ustanove u kojoj su zaposleni upute u ustanovu u kojoj dopunski rade. Nadalje, uredbe koje se odnose, odnosno odredbe koje se odnose na štrajk zapravo su protivne Ustavu Republike Hrvatske koji jamči pravo na štrajk. Ova problematika zahtjeva studioznija rješenje jer kao zakonodavno tijelo ne smijemo uskratiti ustavno pravo ali ne smijemo niti dopustiti da se konzumacijom prava ograničava i onemogućava pravo pacijenta a njihovo je pravo na pravodobnu i kvalitetnu zdravstvenu uslugu. S obzirom na materiju koja je predviđena ovim izmjenama i dopunama Zakona i na način kako je to regulirano Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke biti će suzdržan. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak, gospođa zastupnica Ruža Lelić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, pa evo kolegica Lalić je izrekla niz tvrdnji na račun zdravstvene zaštite i zdravstveni sustav da je primjereno organiziran, da redovito funkcionira i da se ne nalazi u krizi. A što se tiče čekanja, ja evo samo mogu iznijeti jedan podatak da je Blair kod svojih predizbornih obećanja za ove zadnje izbore rekao obećaje kako će se čekati 16 do 18 tjedana na specijalistički pregled, kod nas je ovaj termin ipak znatno manji a čeka se uglavnom tamo gdje pacijeni hoće određenog liječnika. Pa zato da je nakon privatizacije, da jeprimarna zdravstvena zaštita isto tako znatno se pogoršala, da u podređenim mjestima nema liječnika što ja evo na svom području mogu reći da apsolutno takao nije.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik van Bagarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U Zakonu o zdravstvenom osiguranju, Zakon o zdravstvenoj zaštiti je temeljni Zakon kojim se regulira zdravstveni sustav. Od načela i mjera zdravstvene zaštite, načina provođenja, organizacije i sadržaja donositelja zdravstvene zaštite kao i načina obavljanja i nadzora zdravstvenih djelatnosti kao i regulativa svake druge djelatnosti i postojeći Zakona o zdravstvenoj zaštiti traži dopune, preinake, jednom riječju poboljšanja a sa ciljem zdravstvene skrbi visoke kakvoće u skladu sa zacrtanom i prihvaćenom zdravstvenom politikom. Klub HDZ-a stoji iza svih nastojanja očuvanja i unaprjeđenja zdravlja te produljenja života stanovništva sa težištem na kvaliteti života. Što duži život ali sa što manje godina invaliditeta. Pravo na kontinuiranu zdravstvenu zaštitu i zdravstvenu uslugu standardizirane kvalitete i sukladno prihvaćenim stručnim standardima i etičnim načelima je pravo svakog hrvatskoga čovjeka. Podržavamo izmjenu članka 9. postojećeg Zakona. Naime, praksa poznaje prednosti i mane centraliziranog i decentraliziranog oblika financiranja i upravljanje zdravstvenim sustavom, ali kombinacija centraliziranog financiranja i decentraliziranog upravljanja svakako nije dobro rješenje. Stoga zastupamo da se odgovornost upravljanja proširi i na područje poslovanja u osnovi ne samo kao instrument pokrivanja dugova zdravstvenih ustanova sa lokalne razine vlasti nego radi preuzimanja odgovornosti uprave i spomenutih ustanova i vlasnika za učinkovito poslovanje. Također, za Hrvatsku kao turističku zemlju od osobite je važnosti reguliranje pitanja organizacije i financiranja tj. plaćanja zdravstvene zaštite turizma što će se postići dopunom postojećeg članka 9. na način da je predviđena mogućnost sklapanja ugovora između subjekata koji se bave turističkom djelatnošću i davatelja zdravstvenih usluga. Kada su u pitanju mjere zdravstvene zaštite onda Izmjena članka 17. postojećeg Zakona daje mogućnost ali i obvezuje i ostale zdravstvene zavode, ne samo zavod za javno zdravstvo da predlažu ministru plan i program mjera zdravstvene zaštite i svoje nadležnosti. Izmjena članka 20. postojećeg Zakona osigurava provođenje specifične zdravstvene zaštite radnika ne temelju ugovora poslodavca i zdravstvene ustanove. U svezi sa pravima i dužnostima osoba u ostvarenju, u ostvarivanju zdravstvene zaštite Klub HDZ-a podržava Izmjene članka 21. postojećeg Zakona kojima osiguravaju se prava svake osobe na ostvarenje zdravstvene zaštite te usklađivanje sa pravima iz Zakona o pravima pacijenata. Klub HDZ-a drži kako se ovisnosti, rizična ponašanja i općenito ne preuzimanje brige o vlastitom zdravlju trebaju zakonski regulirati, na svoj način sankcionirati a na dobro dotičnog pojedinca, obitelji i cijelog društva. Stoga je neophodno napraviti poveznicu sve dopune članka 22. postojećeg zakona sa Zakonom o zdravstvenom osiguranju. Izmjene i dopune koje se odnose na ljekarničku službu povlači dopunu članka 25. postojećeg zakona prema kome zdravstvena zaštita na primarnoj razini obuhvaća opskrbu te izradu lijekova i medicinskih proizvoda. Ovo je vezano sa dopunom članka 69. prema kojem se domovima zdravlja daje mogućnost uvođenja ljekarničke službe sa ciljem ispravaka, recimo ne idealne pokrivenosti postojeće mreže ljekarničke djelatnost. Dopunom članka 40. postojećeg zakona omogućava se županiji i drugim pravnim i fizičkim osobama osnivanje ustanove za palijativnu njegu da se tako ispravlja propust dosadašnjeg zakona. Također dopuna članka 51. postojećeg zakona omogućava zdravstvenoj ustanovi ostvariti dodatna sredstva na osnovu osiguranja tzv. višeg standarda. Smatramo neophodnim da se osnivač zdravstvene ustanove ima pravovremenu informaciju o njenom poslovanju. Stoga je dobro došla dopuna članka 54 prema kojoj upravno vijeće zdravstvene ustanove mora razmatrati financijsko poslovanje jednomjesečno i izvijestiti osnivača o gubicima. A predložena dopuna članka 55. postojećeg Zakona prema kojem ravnatelj kliničke bolnice, Kliničkog bolničkog centra, kliničke bolnice i klinike mora imati i znanstveno nastavno zvanje je opravdana jer se u spomenutim zdravstvenim ustanovama istodobno odvija i znanstvena i nastavna djelatnost iako smo svjesni da će ova odredba suziti izbor budućih ravnatelja, odnosno voditelja. Izmjena i dopuna članka 60, 62. i 65. naglašava se značaj stručnog vijeća, određuje se njegov sastav te ga se zadužuje za izradu dijagnostičkih i terapeutskih postupaka kao i usklađivanje potreba sa financijskim mogućnostima. Sve ovo je sa ciljem poboljšanja vrsnoće zdravstvene skrbi. S novim člankom 65.a planira se ostvarivanje povjerenja u zdravstvenim ustanovama za lijekove koje će osigurati provedbu svih aktivnosti vezanih uz ispitivanje i rpimjenu lijekova i medicinskih proizvoda, te racionalizirati potrošnju. Unutarnja organizacija i ustroj zdravstvenih ustanova su od iznimnog značenja. Za osiguranje procesa koji će polučiti najbolje zdravstvene ishode. Stoga mislimo da su učinjena poboljšanja postojećeg Zakona novim člancima 67.a i 67.b u svezi s tim. Na razini primarne zdravstvene zaštite neophodno je zdravstvenu službu medicinsko osoblje ali i dijagnostiku učiniti maksimalno raspoloživom tj. dostupnom u skladu s potrebama, ali i preporukama Svjetske zdrasvtvene organizacije čiji je jedan od temeljnih postulata upravo dostupnost. Zato Klub HDZ-a podržava predviđenu mogućnost osnivanja više od jednog doma zdravlja na razini županije i više od tri na razini grada Zagreba. Organizacija zdravstvene zaštite na otocima je od prioritetne važnosti za Hrvatsku. Stoga Klub HDZ-a se raduje najavljenom osnivanju domova zdravlja na otocima Brač, Cres, Hvar, Korčula, Lošinj, Rab i Vis. S istim ciljem je predviđeno člankom 69. osnivanje ljekarničke djelatnosti u sklopu domova zdravlja radi dodatnog osiguranja pokrivenosti mreže. Dopunom članka 79. postojećeg Zakona omogućava se da ustanova za zdravstvenu njegu uz nadzor liječnika može privremeno stacionarno zbrinjavati bolesnike kojima je potrebna njega i rehabilitacija. Ovo je u skladu s politikom rehabilitacije u zajednici što dovodi do pozitivnih učinaka kao što su rasterećenje bolnica i smanjenje troškova. Kad govorimo o zdravstvenim ustanovama na tercijarnom razini zdravstvenih djelatnosti onda podržavamo predložene izmjene i dopune članka 92. i 94. kojima se uređuje davanje naziva kliničkih ustanova te se preciznije uređuje kumulativni radni odnos zdravstvenog nastavnog osoblja. Klub HDZ-a osobito pozdravlja izmjene i dopune ovog Zakona koje upotpunjuju brigu tj. nadziru nadzor zdravlja hrvatskih branitelja Domovinskog rata što će biti postignuto dopunama članka 98., 100. i 106. Organiziranje rada i radno vrijeme. Kad je u pitanju ovaj dio onda uz odobrenje poslodavaca i uz uvjet ispunjenja radne obveze u trajanju od 40 sati tjedno. Ovim se prijedlogom izmjena i dopuna uređuje dopunski rad zdravstvenih djelatnika zaposlenih u zdravstvenim ustanovama člankom 158. Klub HDZ-a podržava predložene izmjene i dopune zakona kojima se regulira ova materija. Naime s jedne strane potreba zajednice, a s druge mala primanja, uvjeti rada i slično mogu biti uzrok određenih nezadovoljstava davatelja i koriniska zdravstvenih usluga. Naglašavamo ovo je vrlo osjetljivo polje na kojem se pravila igre između davatelja usluga s jedne strane, zdravstvenih ustanova, javnih i privatnih te zdravstvenih djelatnika i pacijenata s druge strane moraju do u potankosti regulirati i zasnivati na partnerstvu kako bi se spriječilo svaki sukob interesa, nejednakost usluge i pad kvaliteta. Klub HDZ-a osobito pozdravlja osnivanje kriznog stožera pri Ministarstvu zdravstva kao tijela koje će koordinirati zdravstvenu djelatnost javnih i privatnih zdravstvenih ustanova i institucija kao i svih zdravstvenih djelatnika u slučajevima izvanrednih tj. kriznih stanja bez obzira na oblik i uzrok moguće ugroze. Osnivanje kriznog stožera iako on zapravo postoji i kao tekovina Domovinskog rata i njegovo stavljanje u funkciju u skladu je s preporukama Svjetske zdravstvene organizacije i njenim uputama za slučaj postupanja u izvanrednim stanjima. Kad je u pitanju štrajk Klub HDZ-a podupire pravo na štrajk kao posljednje sredstvo koje udruge radnika koriste za ostvarivanje svojih zahtjeva. Ali naglašavam kako je u slučajevima prekida rada koji bi mogao ugroziti živote osobnu sigurnost ili zdravlje jednog dijela ili svih stanovnika dopušteno štrajk ograničiti što je u skladu i sa stavovima Međunarodne organizacije rada. Prema tome poznato je da postojećim Zakonom štrajk posve, da je štrajk posve zabranjen u zdravstvenim ustanovama Hitne medicinske pomoći i u službama hitne medicinske pomoći zdravstvenih ustanova. Zakonsko reguliranje drugih poslova vezanih za preglede, dijagnostičke postupke vezane za isključivanje hitnog stanja te terapijske postupke u istim situacijama i moguća rješenja u svezi s tim Klub HDZ-a drži važnim pitanjem. Očekujemo da će provedena rasprava sa svim zainteresiranim stranama u i oko zdravstvenog sektora te konačno razmatranje u ovom visokom domu dati najbolji odgovor na ovo važno pitanje, a koje će biti na zadovoljstvo zdravstvenih djelatnika, ali i pacijenata. Na koncu podržavamo sve izmjene i dopune koje se odnose na nadzor u zdravstvenim ustanovama i utvrđivanje uzroka smrti tj. obdukciju. Konačno Klub HDZ-a podržava ovaj Prijedlog izmjena i dopuna zakona kao instrument osiguranja još učinkovitije zdravstvene zaštite te očekuje bolje ishode zdravstvenog sustava, mjerene pokazateljima zdravstvenog stanja stanovništva, zadovoljstva davatelja i korisnika zdravstvenih usluga te financijskim pokazateljima. Zahvaljujem gospodine dopredsjedniče.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Željka Antunović. Izvolite. ... [[Upadica se ne razumije.]] Tko zna? Više se ne usuđujemo ništa govoriti kad će biti gotovo i šta će biti.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. U okviru rasprave o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti bilo bi neodgovorno ne osvrnuti se u okviru ove opće rasprave o stanju u zdravstvenom sektoru danas. Mislim da to stanje iziskuje i jednu posebnu raspravu o ovom, u ovom Saboru i nadam se još uvijek iako znam da vladajuća većina izbjegava ove skliske teme nadam se da će se zbog ozbiljnosti stanja u zdravstvenom sektoru ta rasprava ipak u nekom primjerenom roku i održati. Kakvo je danas stanje u zdravstvenom sektoru? Pa jedni će reći dobro, pretpostavljam kolege s ove strane. A drugi će reći loše. Neki će reći jako loše. Mislim da bi bilo najodgovornije priupitati o tome pacijente pa i one koji predstavljaju te pacijente okupljeni u okviru udruga, ali isto tako i one koji predstavljaju zdravstvene djelatnike koji čini mi se ovog trenutka najteže nose teret nesređenog stanja u zdravstvenom sustavu. Nedavno je predsjednik Upravnog vijeća, naš kolega zastupnik, Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje izjavio da zdravstvenom sustavu nedostaje 4 milijarde kuna. 4 milijarde kuna je značajan iznos. Ja se prisjećam početka 2000. kad je upravo taj iznos od 4 milijarde kuna bio nedostatan iznos u zdravstvenom sustavu, a odnosio se na izvršene usluge, nabavljene robe i neplaćene račune. Toliko je početkom 2000. bilo neplaćenih računa u zdravstvenom, u zdravstvenom sustavu. Krajem 2003., pred nepunih godinu i po dana u zdravstvenom sustavu je bilo otprilike milijardu i 200 milijuna takvih dospjelih, a neplaćenih obaveza. U roku godinu dana zdravstveni je sustav predvođen aktualnom zdravstvenom administracijom ponovo uspio vratiti sustav zdravstva kad govorimo o neplaćenim obvezama na onih 4 milijarde kuna. Normalno između toga pričalo se o nekakvih 7 milijardi, ubrajalo se tu nekakvih namjeravanih investicija planiranih za 7 do 10 godina, ali pravo stanje, prava istina odnosi se upravo na milijardu i 200 milijuna kuna od pred godinu dana i nadam se točnoj informaciji budući da je izgovorena od predsjednika Upravnog vijeća kolege Bačića o 4 milijarde nedostatnih kuna danas. Da je ovaj podatak od 4 milijarde točan upućuje nas i stanje sa neplaćanjem lijekova. Naime danas se lijekovi ne plaćaju između 260 i 300 dana odnosno veledrogerije, jedna jedina koja je spremna prihvatiti onaj jedan čudan aranžman sa Ministarstvom, bankama i veledrogerijama svest će svoje, svoja potraživanja na 260 dana, a oni ostali koji ne mogu prihvatiti da preuzmu na sebe trošak plaćanja kamata danas čekaju 300 dana odnosno gotovo punu godinu. Podsjetiti ću vas da je 2003. taj rok plaćanja se kretao između 120 i 154 dana. Znači da smo poduplali rokove u kojima se plaćaju odnosno ne plaćaju računi. Isto je tako nepobitna činjenica da su usporene a ponegdje i zaustavljene investicije u zdravstvenom sustavu. To nije dobro, to nije dobro jer svako usporavanje obnavljanja zdravstvenih ustanova prouzročiti će dodatne probleme i rast troškova koje nećemo biti u stanju pokriti sa sredstvima koja se za zdravstvenu zaštitu prikupljaju. Govori se o velikim efektima centralizirane nabave, međutim ja se s tim ne mogu složiti kao i neki moji prethodni kolege. Centralizirana nabava osigurala je da se nešto snize cijene onoga što je nabavljeno. Ali nažalost nabavljeno je ono što bi zdravstvene ustanove htjele, nego ono što je netko u zdravstvenoj administraciji, odnosno u ministarstvu, HZZO-u ili nekakvom centralnom povjerenstvu htio. Često puta se radi o neodgovarajućoj opremi, često puta se radi o lošoj opremi, a najčešće se radi o opremi koja pojedinoj zdravstvenoj ustanovi ne treba. Tu je problem najveći upravo kod županijskih bolnica kojima su decentralizirana sredstva ponovno centralizirana i po nalogu središnje administracije nabavljana oprema koju oni nisu htjeli. Ali su bili prisiljeni, gotovo ucijenjeni pristati na takve uvjete. Projekti informatizacije u zdravstvu koji su bili pripremljeni i završeni početkom 2004. godine do dana današnjeg nisu implementirani. Ne samo da nisu implementirani nego o tome Vlada nije još uvijek donijela konačnu odluku. Još uvijek sve stoji i čeka, a nadzor nad troškovima u zdravstvenom sustavu pokušava se uvesti nekakvim nadzornicima, ili ne znam ni ja kakvim vrstama nadzora koji apsolutno ne može zadovoljiti jer se radi o velikom sustavu, velikom broju ustanova i 15, 16 ili 17 milijardi koje se u tom sustavu troše. Liste čekanja rastu. Ma kako mi o tome govorili, o tome mogu svjedočiti i pacijenti. Zbog toga su ne samo nezadovoljni pacijenti nego i zdravstveni radnici jer su oni ti koji su prvi sukobljeni, uvjetno rečeno sukobljeni, sučeljeni sa pacijentima koje treba vratiti, koje treba odgoditi, kojima treba reći da dijagnostički pregled ili neku drugu zdravstvenu uslugu trebaju čekati tri mjeseca ili u nekim slučajevima čak i tri godine. Zbog čega dolazi do tih povećanih lista čekanja i zbog čega se pacijenti vraćaju? Zbog jednog jedinog razloga. Zbog neprihvatljivog i lošeg sustava financiranja, onih poznatih limita koji se određuju zdravstvenim ustanovama a da se pri tom uopće ne uzima u obzir koliko koja ustanova radi, koliko pacijenata zbrinjava ili ne zbrinjava. Naprotiv, nagrađeni i stimulirani su oni koji ne liječe pacijente i koji zbog toga ne prekoračuju svoje limite, a kažnjeni su oni koji liječe pacijente, oni, one bolnice, one ustanove i oni liječnici koje pacijenti traže. O tome bi mogli svjedočiti kad bi iskreno govorili i neki od ravnatelja zdravstvenih ustanova koji sjede ovdje u Saboru, kao npr. kolega iz Gospića. Gospićka bolnica nema problema s gubicima ali zato ne riješi ni 50% pacijenata od onoga za što je dobila limite. S druge strane neke druge bolnice i ustanove prekoračuju limite, ali ne zato što su rastrošni, nego zato što liječe više pacijenata. Skuplje zahvate se izbjegava. U ovoj sabornici se puno govorilo o uspjesima, pozitivnim iskoracima u jednom skupom zahvatu koji se odnosi na transplantaciju. Ja ću danas ovdje reći jer baratam tim podacima, pratim redovno što se događa u zdravstvu. U zadnja dva mjeseca nije se dogodila ni jedna transplantacija i to zbog toga što se destimulira davatelje, što se oni koji obavljaju ove skupe zahvate transplantacije ne plaća, iako smo o tome i postigli konsenzus i dogovorili se da će se to raditi. A zašto? Zato što ustanova troši puno na neke druge stvari, nema dobru upravu i zbog toga ima nedostatak sredstava u okviru odobrenih limita. I konačno da stanje u zdravstvu nije dobro pokazuju i današnji napisi u novinama kojima se najavljuju izmjene Zakona o zdravstvenom osiguranju po kojem se namjerava pacijentima naplatiti dodatnih tri milijarde kuna. Tri milijarde kuna iz džepa pacijenata kojima bi trebalo pokriti i namiriti ne samo stvarno nedostatna sredstva u zdravstvenom sustavu nego često puta čitav niz neracionalnosti i neorganiziranosti koja vlada, a na koju se uopće niti pokušava djelovati. Niti smo dobili pred sebe prijedlog bilo kojih mjera koje bi u organizacijskom smislu ili u smislu poboljšanog objektivnijeg financiranja ili nadzora trošenja sredstava mogle osigurati i racionalizacije tog sustava i preusmjeravanje raspoloživih sredstava u korist pacijenata. I ono što nas u SDP-u najviše smeta. Naslućujemo da će se vrlo brzo srušiti razina solidarnosti u okviru zdravstvenog sustava. Kad govorimo o razini solidarnosti onda govorimo o onome da oni koji imaju više, izdvajaju više iako možda njihove zdravstvene potrebe nisu takve da bi se iz toga financirali oni koji zarađuju najmanje. A to nisu samo umirovljenici, to su svakako i radnici koji danas rade za tisuću i po, dvije ili tri tisuće kuna što je ispod hrvatskog prosjeka. U takvom sustavu, u takvom stanju u zdravstvenom sustavu u Hrvatskoj susrećemo se sa ovim Prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti i mi se ne možemo u Klubu SDP-a oteti dojmu da se radi u stvari o jednoj, o jednom pokušaju zdravstvene administracije da nemoćna i u neznanju rješavati ove stvarne probleme koji nisu jednostavni i mi im ne zavidimo na položaju u kojem se nalaze, da pokušavaju ovim izmjenama zakona evo nešto kak’ ti malo, bar kad je forma u pitanju popraviti. Naime slažem se i sa onim što sam malo prije čula od kolege Bagarića da i ovaj zakon treba dorađivati i da ga treba dorađivati u pravcu poboljšanja organizacije zdravstvenog sustava kako bi i zdravstveni djelatnici i pacijenti imali što je moguće i bolje uvjete rada i bolju zdravstvenu uslugu. Ali nažalost ovo što nam je ovdje predloženo daleko je od toga što bi mi očekivali i što možemo u Hrvatskoj napraviti. I dozvolite da zato se osvrnem kratko na nekoliko grupa izmjena u ovom zakonu za koje držimo da nisu dobre i da ih treba mijenjati. Jedna od važnih stvari je i dosad spominjana promjena odgovornosti županija za županijske bolnice koja se proširuje i za pokriće gubitaka. Mi doista nemamo ništa protiv toga da vlasnici osnivači pa i županije preuzmu odgovornost. Ali ne možemo zanemariti da županije koje su vlasnici i osnivači županijskih bolnica nemaju nikakav utjecaj na ovaj katastrofalni sustav financiranja koji proizvodi gubitke županijskih bolnica između ostalog, ne svih ali nekih. I to mora negdje biti ugrađeno. Ne može se samo formalno pravno prebaciti na njih odgovornost a da im se ne prebacuju ni sredstva i da im se uskraćuje mogućnost da utječu na elementarnu ili osnovnu raspodjelu centralno prikupljenih i centralno raspoređivanih sredstava za zdravstvenu zaštitu. To je neprihvatljivo i mislimo da ne samo da je neprihvatljivo u jednom političkom smislu nego neće donijeti nikakav stvaran iskorak, jer mi možemo napisati u zakonu, prebaciti tu odgovornost na županije. Županije tih sredstava nemaju, to danas znamo i ovakva je jedna izmjena zakona samo nešto što bi mi mogli nazvati prelijevanje iz šupljeg u prazno. Jedna grupa izmjena odnosi se i na smanjenje opsega zdravstvene zaštite u ovom Zakonu o zdravstvenom osiguranju. Istina to smanjenje pravda se i obrazlaže da su ta neka prava pacijenata pobrojena u Zakonu o zaštiti prava pacijenata kojeg smo nedavno donijeli u Hrvatskom saboru. Međutim ja se jako dobro sjećam, a podsjetiti ću i vas, kada smo tražili da se u Zakon o pravima pacijenata unesu neka od prava onda se je to odbijalo i obrazlagalo da to već stoji upisano u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Danas u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti brišemo opseg prava i ustvari u cjelini smanjujemo opseg prava pacijenata. Ja ću se osvrnuti još kratko i na to da je nama neprihvatljivo da se rigidnim odredbama ograničava izbor ravnatelja, odnosno svodi se na medicinsku i znanstveno-nastavno zvanje kao što ću se isto tako osvrnuti na to da odredbe koje govore o štrajku da su neprihvatljive i da u cjelini znače zabranu štrajka. Zbog svega ovoga pa i još nekih stvari o kojima nisam stigla detaljnije govoriti, iznijeli smo ih u raspravi na odboru i molimo da ih ministarstvo razmotri. Klub SDP-a neće podržati ovaj prijedlog nego ćemo biti suzdržani i u nadi da će sve ovo što je loše u ovom zakonu do drugog čitanja biti uklonjeno.
Hvala lijepa. Izvještavam da je u 11,02 isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta po ovoj temi. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi, poštovani zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa ja bih ispravio jedan netočan navod koji u sebi sadrži jednu cifru koja je točna, a u globalu nije točna. Kolegica je rekla da su dospjele obveze 4 milijarde. To nije točno. Ukupne obaveze su 4 milijarde, a preuzimanjem vlasti mi smo naslijedili ukupne obaveze 7,5 milijardi. Od toga je dospjelih bilo 3 milijarde koje su uredno vraćene. Prema tome razina ukupnih obaveza u prošloj godini, odnosno koncem prošle godine je ostala na razini zatečenog stanja kojeg smo praktički imali. Mi smo zahvaljujući kontroli, strogoj kontroli potrošnje uspjeli zaustaviti trend rasta zaduživanja u zdravstvu koji je bio u početku godine prošle 24% na svega 2%. Prema tome da smo nastavili istim tempom kako smo naslijedili onda bi nam obveze bile za milijardu i 200 do milijardu i 500 veće. Ovako smo praktički sustavu ušparali preko jednu milijardu i rekao bih da cifra stoji da 4 milijarde su ukupne obveze, ali dospjele obveze su milijardu i pol. One su takve i bile kad smo naslijedili. Drugo, …
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ruža Lelić, ispravak netočnog navoda.
… [[Govornica naknadno uključena.]] je pokušala u svojoj raspravi reći kako je stanje zdravstvene zaštite sada toliko ozbiljno i nesređeno za vrijeme ove vlasti, a kako je to sve bilo sasvim drugačije do 2003. godine. Ja mogu sasvim odgovorno reći kao liječnik sa iskustvom i kao rukovoditelj jedne zdravstvene ustanove, primjerene zdravstvene ustanove, da stanje uopće nije tako i da recimo samo bod u primarnoj zdravstvenoj zaštiti tek sada smo ga uspjeli vratiti na nivo kakav je bio prije 2000. godine. Također se napominje ovdje da je bolnice financiraju se neprihvatljivo i katastrofalno, a limiti su ustvari ove godine povećani i dva i više milijuna kuna za ove opće bolnice, a sigurno … [[Ne razumije se, zvono za predsjedničkim stolom.]] daleko i veće. Prema tome ovako iznesene tvrdnje doista ne stoje.
I treći ispravak poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče. Kolegica Antuntović je kao netočan navod iznijela cijelo svoje izlaganje. To je politizacija zdravstvom. Ja ću sada koliko mi vrijeme dozvoli, ispraviti samo nekoliko. Točno je da je ukupni dug bio 7,5 milijardi, sada je 4 milijarde. Točno je da je HZZO imao 2,5 milijarde dospjelih obveza u obliku bankovnog kredita koji smo vratili. Točno je da je milijardu i 600 milijuna u HZZO-u neprikazano u zaključnom računu što je utvrdila i državna revizija. Nije postojala centralizirana nego decentralizirana nabava samo one županije koje su tražile ministarstvo da objedinimo i pojeftinimo nabavu su ušle u takav oblik koordinacije. Informatizacija nije napravljena zbog toga što je Državna revizija napisala da je sadržaj ugovora neprimjeren i da ga treba mijenjati i mijenja se upravo već godinu dana. Naime ugovor je potpisan zadnju noć prije izbora u vrijednosti od preko 70 milijuna kuna, ali sadržaj njegov ne omogućava implementaciju što je utvrdila Državna revizija za prošlu godinu. Isto tako je netočan navod da su nagrađene ustanove koje odbijaju pacijente. Naime u protekloj godini je broj usluga u zdravstvenim ustanovama za 10 do 11% manju cijenu povećan broj usluga za 1,02%. Dakle nagrađene su ustanove koje su povećavale broj pacijenta.
Hvala lijepa.
Molim lijepo.
Klub IDS-a, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Klub IDS-a ne može podržati ovaj prijedlog zakona, a iz obrazloženja ćete čuti i zašto. Svaki put kada sam za ovom govornicom, a na dnevnom redu je zdravstvo, situacija je sve gora i gora, bilo da se govori o primarnoj, specijalističkoj zdravstvenoj zaštiti ili pak o bolničkom liječenju, a sve gore i gore je zato što prijedlozi i zakonska rješenja donose isključivo u cilju rezanja troškova, a ne volje za kvalitetnijom zdravstvenom zaštitom. Umjesto sustavne reforme zdravstvene zaštite mi svakih par mjeseci dobivamo na klupe nekakva parcijalna rješenja. Donesemo zakon mogu reći s priličnom lakoćom, ukidamo domove zdravlja, naknadnom pameću ustanovimo da to nije bilo dobro pa natrag sve vraćamo na staro. Mene samo zanima da li će ikada netko ozbiljno se pozabaviti zakonskim rješenjima koja će biti napravljena na temelju široke rasprave ili nekog ozbiljnog istraživanja, a isto tako je moguće preuzeti nekakva dobra rješenja u inozemstvu i nekih drugih zemalja gdje je zdravstvena zaštita dobro organizirana. Na takav jedan način pokazala bi se istinska ozbiljnost da se zaista uhvatimo u koštac sa svim problemima koje muče naše zdravstvo. Ovaj prijedlog zakona ide za tim da se na teret jedinica lokalne samouprave, odnosno na teret gradova, općina i županija prebace obveze za saniranje gubitaka zdravstvenih ustanova čiji su oni osnivači, a isto tako znamo da županijske bolnice imaju tolike dugove da ni jedan županijski proračun ne može pokriti takva dugovanja. Ja mogu konstatirati da nam je potrebna zaista decentralizacija, ali ne ovakva decentralizacija problema i dugova, sve bitne odluke i nadalje ostaju u Ministarstvu i HZZO-u, znači dok ne bude prave decentralizacije novaca i ovlasti, dok ne budemo imali regionalne zavode za zdravstveno osiguranje kao što smo ih imali nekada od prave decentralizacije zdravstva neće biti ništa a samim time niti poboljšanja zdravstvene zaštite. Ja sam iz županije iz koje dolazim dobila isto tako primjedbe na ovaj Zakon i mogu vam pročitati par stvari koje muče županije pretpostavljam i druge u Hrvatskoj. O čemu se radi? Znamo i sami da smo o ukidanju domova zdravstva, odnosno objedinjavanju domova zdravlja donijeli 17. srpnja 2003. godine kada je donesen Zakon o zdravstvenoj zaštiti, znači nakon nepune dvije godine ovaj Zakon o zdravstvenoj zaštiti se mijenja i ponovno se uvodi više domova zdravlja na prostor jedne županije. Na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina kada sam pitala kako to koji su razlozi zašto se to vraća, i da su županije imale troškove kada su morale registrirati jedan dom zdravlja koji ih je recimo u Primorsko-goranskoj županiji bilo 8 i da se sada napravi jedan i sada se ponovno vraćamo na staro, da to nešto i košta, pa odgovor iz Ministarstva je bio pa niste trebali poštivati Zakon mogli ste se ponašati kao Dubrovačko-neretvanska županija gdje je bivši ministar, oni nisu to napravili sada neće imati troškove. Mislim da takvo jedno obrazloženje nije primjereno da dolazi iz Ministarstva. Mogu samo reći da Primorsko-goranska županija je temeljem tog zakona od 8 domova zdravlja osnovala jedan dom zdravlja i upravo je na tragu bila racionalizacije doma zdravlja i ujednačavanja kvalitete i dostupnosti u pružanju zdravstvene zaštite. Prema ovim predloženim izmjenama sada bi se morala osnovati četiri doma zdravlja na otocima bez da je prethodno kao osnivač dom zdravlja iznijela svoje stajalište o opravdanim potrebama osnivanja otočkih domova zdravlja. Dakle, kao osnivač nije imala nikakav utjecaj na donošenje prijedloga zakona. Osim toga ovim Zakonom nisu utvrđeni kriteriji temeljem kojih bi se utvrdila potrebna osnivanja domova zdravlja, znači broj stanovnika na otocima, površina, udaljenost otoka od kopna itd. Tako se desilo da je otok Cres predviđen kao otok koji će imati samostalan dom zdravlja iako do sada nije imao dom zdravlja, sve zajedno povećava naravno troškove poslovanja domovima zdravlja u obavljanju djelatnosti tako i povećanju troškova upravljanja. Što se tiče primjedbi ja sam možda na neki način tri generalne primjedbe imala na ovaj Prijedlog zakona, dakle prva je ta koja sve dovodi u restrikciju i prebacivanje odgovornosti odnosno dugovanja na jedinice lokalne samouprave. Što se tiče onog dijela koji se bavi dopunskim radom liječnika ja moram reći da je to samo legalizacija postojećeg stanja jer neka mi netko objasni kako može netko odraditi puno radno vrijeme ajmo reći "u državnoj službi" a nakon toga još jedno radno vrijeme odraditi kod privatnika. Po našem mišljenju to nije moguće, negdje se ti ljudi ipak moraju odmoriti a pitam se gdje će to biti, da li u državnoj službi ili kod privatnika. Mislim isto tako da je to možda mogućnost liječnicima da ipak zarade kakvu takvu pristojnu plaću a da to državu ne košta ništa, jer inače bi morala naravno povećati plaće. PO našem mišljenju potrebna je zaista sustavna racionalizacija i da se napravi sustavna reforma a ne na štetu pacijenata i njihove zdravstvene zaštite. Tu mislim zaista da se treba, ajde kao naši susjedi Slovenci gdje su napravili reformu da se bolničko liječenje plaća po dijagnozi a ne po krevetu. Ostale primjedbe a ima ih dosta, dati ćemo u formi amandmana i nadam se da će Ministarstvo zaista vidjeti problematiku i da će se upustiti i započeti sa reformom zdravstvenog sustava jer je to ozbiljan i dugotrajan proces kako bi počeli sa poboljšanjem zdravstvene zaštite. MI se sjećamo da smo imali bolju zdravstvenu zaštitu i mislim da su građani Hrvatske zaslužili bolju zdravstvenu zaštitu. Jedino pozitivno što vidimo u ovom zakonu je formiranje kriznog stožera, tako da Klub IDS-a neće podržati ovaj Prijedlog zakona.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Ivaniš, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Želio bih ispraviti jednu tvrdnju koja možda za raspravu o samom Zakonu i nije najvažnija. Tvrdnja da je jedinstveni dom zdravlja županije racionalizirao i pojeftinio poslovanja povećao dostupnost zdravstvene zaštite stanovništvu jednostavno i objektivno ne stoji, zbog toga što prvi pokazatelja o funkcioniranju jedinstvenog doma zdravlja govore da on posluje čak i skuplje nego što je poslovalo se ranije, a dostupnost zdravstvene zaštite se uvjetima jedinstvenog doma zdravlja u odnosu na 8 ranijih čak i smanjila.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu, poštovani zastupnik Drago Prgomet izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dakle, nekoliko odredbi u ovome Zakonu sigurno zavređuju kraći osvrt, dosta je toga rečeno pa ću pokušati izbjeći ponavljati o onome o čemu je bilo govora. Svakako među najzanimljivijim odredbama su one odredbe koje se odnose na štrajk, a koje su kako je i u uvodu rečeno donešene s namjerom da se ne naruši ovo osnovno temeljno pravo radnika, pa prema tome i liječnika s jedne strane, a s druge strane da se osigura kontinuirana zdravstvena zaštita i time zaštite temeljna prava pacijenata. Doista meni je teško reći da li će ovako ponuđeno rješenje imati u konačnici za rezultat ovo što je predlagatelj imao na umu, no htio bih podsjetiti nešto što je ovdje možda pogrešno registrirano a za mene je kao liječnika izuzetno bitno, to je zaključak Odbora za zdravstvo koji je govoreći o prethodna dva štrajka koja smo imali u zadnje tri godine naveo da su liječnici tijekom ova dva štrajka pokazali odgovornost prema pacijentima te nije dokazana šteta niti za jednog korisnika zdravstvenih usluga. Ovo naglašavam zato što je u prvom štrajku bilo dosta medijskih natpisa pa čak i vrlo ozbiljnih pritužbi o tome ja mislim da se radilo čak oko 10-tak smrtnih slučajeva koji su se dogodili za vrijeme štrajka indirektno optuživali liječnici, a nikada nismo dobili konkretan odgovor Ministarstva zdravstva te stoga mi je ovaj zaključak odbora prihvatljiviji i na koncu potvrđuje ono o čemu su liječnici i znali a to je da su svoj dio posla za vrijeme štrajka odradili profesionalno i korektno. Naravno ostaje dvojbeno da li sve ovako precizno nabrajana ograničenja za štrajk trebaju biti u ovom Zakonu. Kada ih pročitate onda svi oni koji su sudjeluju u štrajku jako dobro znaju da su sve od tih odredbi koje su navedene bile i poštivane, tako da doista ostaje pitanje da li ih treba posebno nabrajati obzirom da i drugi zakoni reguliraju ovo pravo. Osobno nisam protiv štrajka. Kao liječnik nisam bio protiv niti jednoga od ova zadnja dva koja su se dogodila u Republici Hrvatskoj i to ne iz razloga što je primarni cilj ili razlog ovog štrajka bio plaća nego prije svega poboljšanje uvjeta i standarda rada, ukazivanje na jednu tešku državnu situaciju gdje je u sve jačoj društvenoj marginalizaciji i potcijenjenosti liječničke profesije od istih se traži vrhunski rezultat, kvalitet, ljubaznost, dobra usluga a kroz povećalo gleda svaka greška i traže sankcije. Ja se slažem da svatko treba odgovarati za svoje greške ali da parafraziram onu poznatu. Nemojmo se dovesti u situaciju da je dobar liječnik samo otpušteni liječnik. Tako da u konačnici vezano za ove dijelove zakona smatram da bi trebalo uzeti u obzir i mišljenje Gospodarsko-socijalnog vijeća radi konačnog formuliranja ovih odredbi vezanih uz štrajk. Kad je riječ o privatnom radu doista mislim da je vrlo teško naći rješenje, zakonsko rješenje koje bi zadovoljilo s jedne strane one koji bi htjeli privatno raditi izvan radnog vremena, dakle liječnici kao i korisnike usluga. Osobno ću podržati mogućnost da i liječnici izvan radnog vremena rade u privatnim ambulantama jer mislim da prigovor o državnim bolnicama koje su postojale tek kao mjesta za dogovaranje poslova u privatnoj praksi, takav prigovor ne bi stajao kada bi se ispunjavao glavni kriterij rada u državnom sektoru a to je da se u tijeku redovnog vremena obavi onaj posao za koji se i plaćao. Mislim da mogućnost obavljanja privatne prakse izvan zdravstvenih ustanova i izvan radnog vremena može biti doista ne samo za liječnike kao mogućnost dodatne zarade nego i za pacijente koji su u stanju svojim primanjima si priuštiti privatnog liječnika i platiti i time skratiti duljinu čekanja na eventualno nekakav pregled. S druge strane ne treba zaboraviti da opremanje takvih liječničkih ordinacija traži određena sredstva a opet iz tog proizlazi plaćanje poreza državi. S druge strane, kriteriji koji se postave za liječnike koji mogu obavljati privatnu praksu izvan radnog vremena mogu biti stimulirajući u smislu daljnjeg nastojanja u stjecanju stručnih i znanstvenih kvalifikacija. Ostaje jedno pitanje koje meni moram priznati iz ovog zakona nije jasno a odnosi se na one liječnike koji su prvim izmjenama zakona od prije nekakvih šest do sedam godina kada je omogućen rad izvan radnog vremena izvanrednim, redovitim profesorima te primarijusima sa doktoratima znanosti u svojim privatnim praksama. Dakle, nije mi jasno iz ovog zakona da li će oni moći obavljati tu praksu i dalje u svojim ordinacijama. To pitam iz razloga što su ti ljudi osigurali određena financijska sredstva, kredite itd., opremili vlastite ambulante, tako da bojim se da ove izmjene zakona o privatnoj praksi kao što je bio i onaj od prije tri godine tu skupinu liječnika ne dovede u podređen položaj a osobno mislim da se i ne radi o tako velikoj grupi liječnika, možda nekakvih 30 do 40. Dakle, što s njima i kako im omogućiti normalan rad u tim prostorima a da opet ne izigravamo zakon prebacivanjem privatnih takvih ambulanti na druge osobe, sklapanje ugovora itd. što sigurno ne bi smjela biti intencija ovih zakonskih rješenja. U svezi s ustrojem zdravstvenih ustanova potpuno je razumljivo da su kriteriji za priznavanje statusa kliničkih zavoda treba biti broj zaposlenih sa specijalizacijom odnosno užom specijalizacijom te broj osoba koje imaju kumulativno radno vrijeme odnosno ugovor o radu sa visokim učilištima odnosno medicinskim fakultetima a i smatram da takva formulacija u svezi sa ustrojem odjela ne može biti jer da su to previše visoki kriteriji koje jednostavno je gotovo nemoguće zadovoljiti, pogotovo što odjel kao organizacijska jedinica mora biti prije svega zasnovana na stručnom radu i na stručnim preferencama a ne na znanstvenim. Vezano uz članak 30. i obavezu Zavoda za javno zdravstvo jedinica područne samouprave u svezi zaštite zdravstvenog stanja hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata mislim da bi trebalo dopuniti i mislim da je takav stav i našega odbora obzirom da se radi o posebnoj skupini koja ima i specifične potrebe da ih treba doista zaštititi kao posebnu kategoriju u zdravstvenoj zaštiti, te bi u svakom slučaju dobro bilo staviti u nadležnost zavodima za javno zdravstvo i planiranje mjera zdravstvene zaštite ove skupine osiguranika. Također podržavam osnivanje kriznog stožera u cilju upravljanja i koordiniranja rada zdravstvenog sustava u većim kriznim odnosno incidentnim situacijama. Tu doista smatram da ne bi smjelo biti lutanja ne samo zbog afere Bahter koju je netko spomenuo nego iz prostog razloga što ako je itko zaslužio sve pohvale za rad tijekom Domovinskog rata onda je to krizni stožer zdravstva i tu su nam dovoljna vlastita iskustva za ponovnu revitalizaciju takvoga tijela čije bi aktivnosti bile vezane isključivo uz incidentalne situacije. Dakle, uz ove napomene i primjedbe ću podržati ponuđeni zakon odnosno izmjene zakona. Vjerujem da će do drugog čitanja ne samo primjedbe nego i primjedbe mojih kolega saborskih zastupnika biti ozbiljno razmatrane i uvrštene u konačni prijedlog ovog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite!
Hvala, gospodine predsjedniče. Evo, ja ću odmah na početku reći da u svakom slučaju podržavam ove promjene Zakona o zdravstvenoj zaštiti. U dosadašnjoj raspravi puno je toga rečeno pa i izvan samog ovog prijedloga zakona, govorilo se općenito o sustavu zdravstva ali ja bih rekao da što je i predlagatelj u uvodu rekao da su se pokazale nekakvi problemi u provedbi postojećeg zakona i da su ovi prijedlozi promjena u cilju poboljšanja. I ja bih rekao šta je to dobro, to je već rečeno u nekoliko dosadašnjih rasprava ali ja bih ponovio. Dobro je što je u zakonu predviđeno da svaki pojedinac mora voditi brigu o vlastitom zdravlju, dakle živjeti zdravo. To je sada posebno naglašeno. Dobro je što je već spomenuto da je ponovno uspostavljen Krizni stožer Ministarstva zdravstva koji treba kontinuirano raditi i na sve incidentne situacije normalno pravovremeno reagirati i organizirati ono što treba. Dobro je u zakonu što su upravna vijeća naznačena njihova odgovornost da moraju voditi striktno računa i jedanput mjesečno izvještavati vlasnika o poslovanju bolnice a poglavito o financijskom poslovanju. Isto tako, i uloga stručnog vijeća je tu posebno istaknuta da ono mora usklađivati stručni rad ustanove sa financijskim mogućnostima, bolnice ali i tako predlagati i mjere koje moraju ići na to da struka ne bude oštećena odnosno da se radi sa pacijentima u okviru tih financijskih mogućnosti na najbolji mogući način, da se posluju algoritmi, da se posluju postupnici koji normalno primjedba da još nisu svi ni izrađeni ali mnogi jesu. I ono što je važno da se kontrola kvalitete u bolnici povećava naročito uvođenjem i na neki način normiranjem unutarnje kontrole bolnice, što ona sve mora raditi a to poglavito vezano na analizu uzroka smrtni, dakle, stručni kolegij svake, svakog odjela, svake klinike moraju jedanput mjesečno analizirati uzroke smrti, o tome mora biti obaviješteno stručno vijeće a isto tako unutarnja kontrola. U tom smislu je i uloga Povjerenstva za lijekove posebno naznačena i Povjerenstvo za lijekove osim što koordinira sa Povjerenstvom za lijekove na nivou Ministarstva zdravstva i Agencijom za lijekove gdje prijavljuje sve nuspojave ono isto tako vodi strožju kontrolu o kliničkim ispitivanjima koja se rade u ustanovi, ali isto tako i kontrolira potrošnju lijekova. Ono što je dobro po meni je da je i obveza županijskih bolnica, odnosno upravnih vijeća i vlasnika županijskih bolnica da sada isto tako na neki način snose odgovornost za potrošnju, da kontroliraju potrošnju i da imaju mogućnost i sanirati mogućnost ne samo, dakle, kontrolirati investicije nego da mogu iz tih sredstava i sanirati gubitke u poslovanju što do sada nije bilo moguće. Ono što je dobro, po meni, da je ipak bolje riješen ovaj honorarni rad kako bi ga popularno nazvali i to iz više razloga. U prvom redu, sada se taj rad omogućava izvan ustanove u kojoj zaposlenik radi i na taj način je upravo ona primjedba o sukobu interesa da je ona sada ipak umanjena. Važno je da o tome daje mišljenje komora. Prema tome, komora mora voditi računa da se time honorarnim radom ne ugrožavaju pravi privatnici koji žive na tržištu. Dobro je da je sa one jedne trećine radnog vremena taj fond sati smanjen na 8 sati, dakle, prije je bila mogućnost 7 sati tjedno, sada je to 8 sati. I ono što je po meni jako važno da je sada obveza svakog tog zaposlenika koji radi honorarno prijaviti poreznoj upravi. Prema tome, to uozbiljuje cijeli taj proces i na neki način i država ima kontrolu direktniju nad tim. Ono što po meni možda manjka u tome to je pitanje konkuriranja u vlastitoj ustanovi, rješenje izdaje ravnatelj i ja smatram da tu treba i u samom Prijedlogu zakona u jednom stavku naznačiti da ravnatelj obvezno u tom svom odobrenju za taj rad mora naznačiti to da zaposlenik ne smije konkurirati vlastitoj ustanovi. To su dobre stvari, ima ih još ali vratiti ću se na ono što je po meni malo dvojbeno. To je već spomenuto normiranje uvjeta za status odjela unutar klinike, ono je prezahtjevno jer je iznad onog uvjeta koji se postavlja da bi netko postao klinika. Mislim da i uvjeti za ravnatelja svih kliničkih bolnica da moraju biti u znanstveno nastavnom zvanju nije dobro, možda samo klinički bolnički centri, mislim da je to još do drugog čitanja se može o tome raspraviti. Štrajk već je spomenuto da je možda preopširno detaljizirano što se sve zapravo mora raditi za vrijeme štrajka, mislim da se o tome još do drugog čitanja može razmisliti. Ova odredba u Zakonu ima za cilj zaštitu pacijenata što je apsolutno za pozdraviti ali se mora ostaviti mogućost da i ove primjedbe na pravu svakog na štrajk ne budu potpuno izbrisane. Mislim da tu još ima mjesta za korekcije. Dvojbeno je i vraćanje ljekarni u domove zdravlja. A ja smatram da je to iz razloga što se sada daje mogućnost da se osnuju i neki novi domovi zdravlja naročito na otocima pa se možda daje na taj način i podloga zakonska da se mogu osnovati ako se pokaže da je mreža nedostatna da se osnuju domovi zdravlja. Ono što je dobro kod domova zdravlja to je da je sada rečeno da svaka županija može organizirati najmanje 1. Prema tome to nije nikakva obaveza da domovi zdravlja moraju sada sve vratiti na staro kao što je sada u raspravi rečeno nego daje mogućnost da može, ako procijeni da je organizacija defektna da osnuje jedan ili više. Prema tome to je mogućnost a ne obveza. Dobro je što je na otocima obveza, naročito na otocima koji imaju veći broj stanovnika da postoje domovi zdravlja jer se to pokazalo i do sada mnogo, mnogo problema se može izbjeći ako postoji dobro ustrojen dom zdravlja i hitna pomoć u okviru toga doma zdravlja. Ono što je po meni, smatram da bi trebalo iskoristiti kada se sada već mijenja zakon, i to se može još i u amandmanima riješiti. Mislim da Zavod za toksikologiju koji je sada u okviru Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo ima svoje značenje ali po meni je rješenje prije po starom Zakonu kada je on bio potpuno odvojen i državni zavod da je to bolje rješenje, pogotovo što će puno posla biti sada ulaskom u Europsku zajednicu, kontrolu kemikalija, toksičnih stvari, itd., mislim to mora biti jedna zasebna institucija i to bi bilo za razmisliti da se Zavod za toksikologiju izdvoji kao samostalan. I još jedna stvar, mislim da je vrijeme da se razmisli da trgovačko društvo ne može biti osnivač dijela ustanove. To je kod nas konzumirano samo u čuvenom odvajanju analize u "Svetom Duhu" i ništa više, mislim da to nije dobro. Trgovačka društva mogu osnovati cijelu ustanovu, mogu osnovati i bilo koju instituciju zdravstvenu ali da osnivaju samo dio ustanove, mislim da to nije dobro, da je to krivo i da je to upravo miješanje u državnoj ustanovi i ne može biti privatna ustanova. Evo, uz te primjedbe ja se nadam da će predlagač ovaj Zakon još do drugog čitanja doraditi u ovim dvojbenim stvarima i da je u načelu on prihvatljiv i ja ću ga podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Kao naročitu prednost ovog Zakona gospodin Bačić ističe da će jedinice lokalne samouprave, citiram sada dakle, gospodina Bačića, da jedinice lokalne samouprave sada dobivaju mogućnost sanirati dugove bolnica kojih su osnivač što do sada nisu imali mogućnosti, reče gospodin Bačić i ostade živ. Upravo suprotno! Nisu imali mogućnost, nemaju mogućnosti neće imati mogućnost zato što nemaju novaca jednostavno. I ovim što s ovim Zakonom radi to je da država svoju obavezu prebacuje na njih, a oni nemaju novaca. I što će se dogoditi kada to ne budu uspjeli sanirati, kako će proći pacijenti u tim županijskim bolnicama? Kako će proći liječnici? Pacijenti neće moći štrajkati, liječnici bi možda i mogli, da se to ne bi dogodilo … [[Govornik se ne razumije.]] se štrajk i zabranjuj.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Ispravljam navod kolege Bačića, citiram: "Dobro je da ovim Prijedlogom zakona vlasnici imaju mogućnost sanirati gubitke bolnica.". Ako čitamo isti Zakon i ako smo dobili iste prijedloge zakona onda kolegu Bačića moram ispraviti i reći da članak Zakona koji se dopunjuje 9. stavak 2. glasi: "Županije i gradovi osiguravaju sredstva između ostalog i za pokriće gubitaka.", napominjem, županije i gradovi osnivači i vlasnici bolnica su županije a pokriće gubitaka proteže se i na gradove. Prema tome, navod nije točan da daje mogućnost nego se utvrđuje obaveza što je jako velika razlika pod uvjetom dakle, da čitamo isti tekst zakona i da smo dobili iste prijedloge zakona. Hvala.
Hvala. Replike. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodin Bačić je govoreći upravo o tome, o obvezi županija i gradova da moraju sanirati gubitak rekao da je to dobra stvar. Ja moram reći da u isto vrijeme kada županije kao koje imaju vlasnička prava ne mogu utjecati na određene troškove vezane za rad svojih zdravstvenih ustanova primjerice bolnica, sjetimo se samo kako je Vlada ili u ime Vlade netko sklopio kolektivni ugovor o povećanju plaća zdravstvenih radnika. Ali ... [[Govornik se ne razumije.]] su ostali na istoj razini ili su nešto malo viši nego što su bili u prethodnom razdoblju prošle godine, zavisi kako se gleda. Ne možete reći da mogu županije i gradovi ujtecati na visinu cijene energenata, komunalnih ili do kraja komunalnih usluga prehrane. Prema tome očito je da će zdravstvene ustanove otići u gubitak. Druga je stvar u Varaždinskoj županiji imate osim opće bolnice i tri specijalne bolnice. U tim specijalnim bolnicama se liječi samo 20 do 30% bolesnika ili pacijenata iz Varaždinske županije. Županija koja ima 30% nižu prosječnu plaću nego ostale hrvatske županije mora snositi znači siromašna županija mora plaćati troškove i za one bogate primjerice grada Zagreba ili ostalih lokacija u Hrvatskoj. Znači li to da treba ... [[Govornik se ne razumije.]] da opća bolnica Varaždin, a ona je tipa regionalne bolnice neće više primati pacijente iz nekih drugih županija. To niti je etički niti je moralno niti ja mislim da nitko normalan u ovoj državi to može prihvatiti. Prema tome kako to može biti dobro rješenje, a ne osiguravaju li se novci u proračunima županija, čuli smo i gradova za saniranje takvih stvari. Netko drugi odlučuje o troškovima, a vi političari iz županija ste nesposobni jer ne možete osigurati pozitivno funkcioniranje ustanova što je nemoguće u ovim okolnostima. Ja bih volio čuti, gradovi su bogatiji za razliku od županija jer primjerice grad Varaždin čini mi se ima sedamdesetak milijuna viši proračun od županije međutim kako to napraviti. Pa koji to magioničari u ovoj državi moraju biti da to mogu napraviti. Prema tome rješenje ne može biti dobro nego je nasuprot tome nakaradno. Onda neka županije određuju i visine plaća i sve ostale troškove. A to se nažalost ne daje da to netko drugi u njihovo ime radi.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Pa evo hvala lijepo na mogučnosti replike. Ja bih podsjetio na stari Zakon prije ovoga od 2003. Zakon je omogučavao Ministarstvu zdravstva da utiče na ravnatelja županijske bolnice da ga je, on ga je potvrđivao ili ne potvrđivao. Upravo zbog toga ako je procijenio da ne vodi dobro poslovanje bolnice. Ovim novim Zakonom ministar na to više nije mogao utjecati. Decentralizirala su se sredstva. Županija je praktički odlučivala o svemu, ali nije imao nikakvu obavezu korigirati poslovanje i sanirati poslovanje. Prema tome osigurana su sredstva za investicije i to samo za investicije i ja kažem zašto je dobra ova promjena zakona? Zato što ta sredstva do sada nisu mogli koristiti za pokriće troškova jer su bili zakonski ograničeni. Dakle morali su ih samo u kapitalna ulaganja izdvajati. Sada se daje mogućnost županiji i mnoge su to izrazile želju da će jedan dio gubitaka u svojim bolnicama i iz tih sredstava. Ne sva sredstva, ali dio sredstava. To je jedina mogućnost da se pomakne stvar sa mrtve točke. Dakle daje im se zakonska mogućnost da mogu intervenirati i u poslovanju. Prema tome ne može se imati samo ovlasti, a ne imati i nikakvu odgovornost za poslovanje. I zato ja mislim da je to dobro. ... [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne, ne.
Hvala. Druga replika poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Pa repliku bih prvenstveno htjela posvetiti i dijelu o kojem je gospodin Bačić govorio ali isto tako i mnogi prije njega. Riječ je o dopunskom radu liječnika koji se sada ovdje otvara kao mogučnost da liječnici ne rade samo u svojim zdravstvenim ustanovama nego i u privatnim zdravstvenim ustanovama. Sve se naime jutros svelo na to da ovaj Zakon otvaranjem te mogućnosti rješava ustvari sukob interesa. To je potpuno netočno. Sukob interesa će jednako ostati neovisno o tome rade li lijčenici u svojoj bolnici poslije podne ili radili u nekoj drugoj zdravstvenoj privatnoj ustanovi. Čak štoviše mislim da na ovaj način, a i vi ste to rekli će puno više biti dakle konkurencija vlastitim zdravstvenim ustanovama u kojima rade. S druge strane ja mislim da je ova odredba ustvari kupovanje socijalnog mira u zdravstvu na teret hrvatskih pacijenata jer mislim da se u dosadašnjoj situaciji koja isto tako nije bila idealno regulirana gdje su liječnici u poslijepodnevnim dakle satima mogli raditi, dakle na ovaj način su se ipak kakva takva kontrola imala nad njihovim radom. Vi ste rekli da naprosto nisu svoju normu ispunjavali u prijepodnevnim satima, ali jesu poslijepodnevnim. Mene zanima kako će se vršiti kontrola sada njihovoga rada i kvalitete ispunjavanja norme kada oni budu radili u drugim zdravstvenim ustanovama dakle potpuno izmaknuti iz bolničkih ustanova kada ne bude nikakvog nadzora? A što se tiče njihove koristi, naime do sada je ovakav način rada ipak donosio svojevrsnu korist i bolnicama i pacijentima ali i određenom dakle zdravstvenom osoblju koje je radilo u bolnicama. Ovoga trenutka kada se dopusti ovakva zakonska mogućnost koristi će imati samo liječnici i privatne zdravstvene ustanove.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepo. Pa ja sam rekao da i dalje neke dvojbe ostaju po pitanju sukoba interesa. Međutim smatram da je ovo ipak umanjena ta dvojba odnosno taj sukob interesa manje. Zašto? Svjetska zdravstvena govori da u istom prostoru ne može biti i državno i privatno. Dakle ovim se prijedlogom da, da liječnici rade izvan svoje ustanove upravo to poštuje. Ne može se u istom prostoru raditi državno i privatno. I to je sad izbjegnuto. Sigurno da postoji problem kontrole. Međutim problem kontrole ostaje na šefovima odjela i na ravnatelju bolnice. On konačno daje odobrenje. Svačiji rad se može vrednovati. Postoji plava knjiga koliko svaki lijčenik mora napraviti bodova. Prema tome tek kad to izvrši on može ostvariti pravo da radi honorarno. Ja smatram da je ovim zakonom praktički i liječničkom staležu data mogučnost, mogučnost da radi tko hoće honorarno. Jer to svi mogu. Zašto to ne bi mogli liječnici jel'? Prema tome ja ne vidim tu neki veliki problem, a da se stvar malo pooštrila je upravo u fondu sati. Dakle nije jedna trećina radnog vremena nego je samo osam sati i ono što je po meni najvažnije da se mora prijaviti poreznoj upravi dakle da je potpuno kontrolirano. Ja ne kažem da je to idealno, ali to je jedna od mogućnosti koja ipak na neki način uozbiljuje taj problem i taj sukob interesa ipak sužuje. To je moje mišljenje.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivo Josipović, replika.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Rasprava kolege Bačića me potakla. Kolega je rekao da je ili nije suglasan s tim da se dio ustanove privatno osniva. To je jedno od rješenja koje je opet izvan sustava. Naime ne postoji osnivanje dijela ustanove i to nije vama zapravo replika nego zakonopiscu jer se zna po Zakonu o ustanovama kako se ustanove osnivaju i da se može imati udio u osnivačkim pravima. Isto tako i sa odgovornošću za financije. Isto je tu, opći propisi su vrlo jasni. Tko odgovara i kako za ustanovu? Solidarno i neograničeno odgovara osnivač i mislim da bi trebalo izbjegavati i inače u zakonima ona rješenja koja idu izvan sustava koji je već izgrađen i u kojemu se pojmovi znaju. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor na repliku. Poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Zapravo kolega Josipović je rekao suštinu. Ja u biti nemam tu parirati nego samo potvrditi to da smatram da zakon mora biti vrlo jasan i precizan u nadležnostima. Prema tome ovo po meni, ta trgovačka društva da osnivaju dio ustanove mislim da to nije dobro. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo ja podržavam izmjene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti i neke njegove dijelove osobito podržavam, a na druge koje budem imala primjedbu ću istaknuti u svom izlaganju. Pa evo rekla bih na početku da cilj svake zdravstvene politike da je sigurno očuvanje i unapređenje zdravlja i da smo mi u tom pogledu i postigli određene napretke. Također i u našoj reformi zdravstvenog sustava smo zacrtali da ćemo dodavati godine života, znači produljivati radni vijek i životni vijek i da ćemo isto tako poboljšati kvalitetu života u tom pogledu u tim kasnim godinama. Htjela bih samo reći evo da očekivano trajanje života pri rođenju kod nas je 74,85 godina. Prosjek u Europi je 73,97. Znači da smo evo ovu tvrdnju da ćemo dodati godine života već dijelom i ostvarili. A kada se govori o poboljšanju kvalitete života u tim dodanim godinama, tu su evo i izmjene Zakona o socijalnoj skrbi i ovih svih drugih aktivnosti koje se dešavaju, ali mislim da su više zastupljeni u većim sredinama pa me uvijek žalosti kada takvih aktivnosti nema i u manjim sredinama kao što je i moja, ali se nadam u budućnosti da će biti i tako. Ovdje bi htjela i kada raspravljamo o zdravstvenoj zaštiti i vidimo i ovdje u ovoj raspravi onda se prvenstveno postavlja pitanje i odnosno nameće zaključak da su za zdravstvene pokazatelje i odgovorna zdravstvena zaštita gotovo odgovorna u potpunosti. Međutim to baš i nije tako. Evo po pokazateljima Svjetske zdravstvene organizacije, zdravstveni sustav za zdravstvene pokazatelje odgovoran je 10 do 20%, okoliš 10%, genetika 10%, a očekivali bi jel’ da je više. Ali način života i prehrana 20 do 30% i životni standard 30 do 50%. Pa kada raspravljamo o zdravstvenoj zaštiti onda bi sve ovo morali uzeti u obzir. Zato je dobro da se u članku 6. predlaže da je svatko zaista suodgovoran za svoje zdravlje i da treba izbjegavati svaka rizična ponašanja. Ono što bi osobito podržala u izmjeni ovog zakona a to je da se sada pruža mogućnost znači da na nivou županije se osniva najmanje jedan dom zdravlja i na otocima kako je predloženo. Ovdje je istaknuto u nekim raspravama da to baš i nije dobro. Ja bih se podsjetila na to vrijeme jer sam bila i sama sudionik toga da se zaista to sjedinjavanje provodilo ja bih rekla dosta na prisilu, da se ministar zaista koristio svim mogućim metodama da prisili županije da provedu takvo sjedinjavanje, mada je ukazivano da to neće dovesti do pozitivnog pomaka. Dapače sjedinjavanje domova zdravlja dovelo je znači do jednog i organizacijskih problema ali i u financiranju a i u provođenju zdravstvene zaštite. Zato znači podržavam, osobito podržavam ovaj članak gdje se županijama pruža mogućnost da na svojem teritoriju osnuju dom zdravlja onakav kakav smatraju da trebaju obzirom na svoj prostor, obzirom na dobnu strukturu, na gustinu naseljenosti i svega drugoga. Ako su županije osnivači domova zdravlja onda sigurno trebaju imati mogućnosti i ovog. I ovdje bi isto tako podsjetila, podsjetila bi ovdje da, na primarnu zdravstvenu zaštitu koja nažalost u sustavu često zna biti zapostavljena, ali primarna zdravstvena zaštita ipak je osnovna zdravstvena zaštita koja evo čuli smo i ranije od kolega, bi trebala da zbrine 70 do 80% potreba pučanstva. Prema tome to je zdravstvena zaštita koja je temeljna zdravstvena zaštita i predstavlja jedan čuvar ulaza i štednju u ostalim sustavima zdravstvene zaštite. I ne bih se nikako mogla složiti sa mišljenjem pojedinačnih klubova da je, primarna zdravstvena zaštita ne vrši svoju dužnost, da ne obavlja pretrage koje su im dostupne nego da sve to upućuje u specijalističku zdravstvenu zaštitu. Dapače bih istakla da ove godine, prvi puta ove godine imamo mogućnosti da imamo dodatne pretrage koje se plaćaju u primarnoj zdravstvenoj zaštiti kao što su mali kirurški zahvati, snimanje EKG-a što do sada nije bilo. I mislim da je to jedan dobar pomak. Ovdje bih se htjela osvrnuti na članak 24. da znači domovi zdravlja mogu u svom sastavu imati ljekarničku djelatnost, odnosno ljekarničke jedinice. Ja osobito pozdravljam ove izmjene i mislim da se to uklonila jedna nelogičnost koja je do sada postojala, gdje recimo u članku 25. govori se što sve je primarna zdravstvena zaštita i tu je navedeno da je to i ljekarnička djelatnost. U članku 68. govori se što provodi Dom zdravlja. Provodi primarnu zdravstvenu zaštitu. Znači do sada je bilo da Dom zdravlja koji provodi primarnu zdravstvenu zaštitu ne može imati svoju djelatnost, dok sve druge fizičke i pravne osobe mogu tu djelatnost osnivati. Ta odredba nikoga neće ugrožavati jer postoji pravilnik koji regulira gdje se može osnovati ljekarna, da mora udovoljavati i broj stanovnika i udaljenost i sve. Znači Dom zdravlja će biti samo jedna ustanova koja će biti ravnopravna sa svim ostalim fizičkim i pravnim osobama. Ono što bi se osvrnula ovdje, što bi iznijela još svoje mišljenje na članak 4. kada se radi o specifičnoj zdravstvenoj zaštiti, koji me osobito interesira obzirom da sam i sama specijalista medicine rada i tu sam zaista upućena i ponajviše kada se radi o zdravstvenoj zaštiti. Ovdje se sada briše jedan dio koji se, da troškove zdravstvene zaštite snosi i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje sukladno posebnim propisima. Ja bih zamolila predlagatelja. Gospodine državni tajniče, predlagatelja da još jednom razmisli o ovom članku 4. Ja mislim da bi ova odredba, da postoji mogućnost da i HZZO bar iz dopunskog osiguranja da snosi dio troškova specifične zdravstvene zaštite jer nije logički da djelatnik koji treba da ide na dokazivanje profesionalne bolesti, na ocjenu radne sposobnosti to ne može obaviti jer ide na svoj teret, a postoji i ovaj fond već koji se uplaćuje od 0,5% bruto plaće koji se isplaćuje za nesreću na radu i profesionalne bolesti. Iz tog fonda mogao bi se financirati i jedan dio specifične zdravstvene zaštite. A pogotovo kada sada govorimo o zaštiti radnika onda su sve više izražene bolesti vezane uz rad koje znatno opterećuju onda i osnovno zdravstveno osiguranje. Ja bih iznijela evo i svoje mišljenje o dopunskom radu. Ja apsolutno podržavam mogućnost liječnika da rade u dopunskom radu. Mi smo imali odredbu da su to mogli raditi samo profesori, pa smo vidjeli da je to ustavno osporeno, da je, na kraju Zakon o radu omogućava radnicima da rade dopunski 40 sati. A ovdje evo vidimo taj je dio fonda sati i smanjen. Mislim da nije nikakav problem ako se hoće kontrolirati koliko pojedini djelatnik radi u zdravstvenoj ustanovi. I mislim da ne vidim u tome ništa sporno, niti je to kakva konkurencija da radi u privatnim ordinacijama ili drugim zdravstvenim ustanovama. No ja evo izričem svoje mišljenje da i ova odredba koja je bila da može raditi i u zdravstvenoj ustanovi u kojoj je zaposlena, mislim da i to možda bi se moglo ostaviti i to kao mogućnost. Mislim da dosadašnjim radom zato što je bilo to mogućnost samo u zdravstvenoj ustanovi i da zdravstvene ustanove baš nisu neke velike koristi od toga svega imale. Dobro je da će to ministar kada izda rješenje za taj dopunski rad, da će to biti i prijavljeno i poreznoj upravi, mislim da zaista tu treba uvesti reda, da takav rad bude legaliziran i da se plaćaju sve druge obveze koje pripadaju. Kada je u pitanju štrajk, ja nikad nisam bila baš zagovornik štrajka, jer i u bivšem sustavu i to smatrala sam si ponižavajućim da liječnik koji toliko truda uloži i radi takav odgovorni posao štrajkom mora tražiti svoja prava. Međutim, treba ipak razmisliti ovdje koliko vidim mogućnosti za štrajk su bitno sužena pa to treba još dogovoriti sa socijalnim partnerima. A kada je u pitanju, kada su u pitanju ovo pokrivanje gubitaka za županije, pa ja moram evo pročitati članak 52. važećeg Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ako u obavljanju djelatnosti zdravstvene ustanove nastane gubitak taj gubitak pokriva osnivač sukladno Zakonu o zdravstvenim ustanovama. A evo i u članku 58. samo ću ovaj dio kada se radi o ravnatelju, kaže: Gubitak koji pokriva osnivač sukladno članku 52. ovoga zakona. Znači i do sada je to bilo u zakonu. Međutim istina da nisu na ovrhu sjedali županiji kada se radilo o saniranju gubitaka bolnice. Ali svakako treba uvesti i tu zaista reda. Mi kad smo imali savjetovanje Udruge poslodavaca u zdravstvu onda su isticani pozitivni primjeri bolnica koje su sasvim dobro mogle da funkcioniraju i da rade, dok druge koje su stalno stvarale gubitak. I treba vidjeti što je uzrok da jedne bolnice uspješno posluju, da ulažu u prostor, opremu, da ulažu u kadrove, da pacijenti rado odlaze tamo dok druge to ne uspijevaju. Zato smatram da ova odluka u a priori ne treba izazivati jedno neslaganje. I još bih samo rekla, vidim da mi vrijeme istječe, da ovdje je bilo govora da je ovaj članak 37. da fizioterapeuti i medicinske sestre obavljaju kućnu njegu i druge usluge pod nadzorom fizijatra, odnosno liječnika. Mislim da to apsolutno treba tako stajati, kao liječnik to u potpunosti podržavam jer se radi o timskom radu i ne možemo svatko od nas raditi samostalno i odvojeno i mislim da ova formulacija koja je sada iznešena da u potpunosti je podržavam. Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Potpuno je netočno ono što tvrdi kolegica, da ovim zakonom jedinice lokalne samouprave dobivaju mogućnost osnivanja zdravstvenih ustanova na svom području prema svojim potrebama. To ovaj zakon ne donosi. To već u zakonu postoji. Ovaj zakon njima ne donosi nikakvo pravo nego im donosi obvezu. Obvezu saniranja gubitaka, a da ne kaže na koji će način oni tu odluku, tu obavezu moći ispoštivati. Osnivaju se obavezno nekakve zdravstvene ustanove npr. i na otocima i u drugim jedinicama lokalne samouprave i gubitke, eventualne gubitke rada tih ustanova morat će snositi jedinice lokalne samouprave, a da zakonodavac nam ne kaže na koji način. Nikakvo pravo, nova obaveza.
I drugi ispravak, poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Ispravljam netočan navod kolegice Lelić koja je rekla da bolnice od dopunskog rada nisu imale nikakve koristi. To je apsolutno netočno. Naime, na taj način stvoreni su dodatni prihodi za bolnicu i drugo, u takvom radu bili su zaposleni i plaćeni ne samo liječnici nego i ostalo osoblje koje radi u bolnicama i koje je dakle radilo u tim trenucima sa liječnicima.
Replika, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Pa u ovoj replici željela sam se osvrnuti na onaj dio rasprave kolegice koji se odnosi na funkcioniranje, ulogu i korist od domova zdravlja. Zašto želim nešto reći? Zato što već godinama ustvari izbjegavamo otvoreno progovoriti o tom problemu koji je nastao u trenutku kada je na jedan potpuno krivi način krenula privatizacija primarne zdravstvene zaštite koja je činila suštinu i osnov funkcioniranja domova zdravlja. Domovi zdravlja ovako kako je sada uređeno zakonom, ali isto tako i ovako kako se predlaže urediti ovim novim zakonom neće ispuniti onu funkciju koju bi željeli i koju su imali. Naime domovi zdravlja nastali su po Štamparovom modelu i bili su baza koja je činila zdravstvo u Hrvatskoj dostupno pacijentima i to dostupno ne samo teritorijalno nego i u kvaliteti i širini usluge koje su dobivali. Na žalost danas to više nije slučaj i ovo je samo ja bih rekla kozmetički pokušaj da se nešto riješi. Prošle izmjene zakona imale su za cilj smanjiti administraciju i smanjiti troškove, ali objektivno domovi zdravlja ne postoje i ako se ozbiljno ne suočimo sa tim problemom i dalje ćemo kumulirati i širiti problem koji imamo. I drugo što sam htjela reći. Rješenje u zakonu koje se odnosi na medicinske sestre, omalovažavanje medicinskih sestara i njihovih strukovnih udruga na korist liječničke struke. Nesporno je da liječnici i sestre moraju surađivati i surađuju, ali je isto tako nesporno da medicinske sestre koje u njezi bolesnika u kući imaju jedinu mogućnost, priznatu mogućnost rada da njih može nadzirati njihova strukovna udruga kao što je to u liječničkoj ili bilo kojoj drugoj struci.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ja bih rekla za dom zdravlja svakako da smo mi podržavali i da imam, ovo se u mišljenju slažem da je to, svi znamo da je to Štamparev modele, da je bilo dostupnosti i svemu. Međutim proces privatizacije se, na kraju krajeva to znamo da se moralo okrenuti i da je u većini europskih zemalja da se radi o privatnoj praksi u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. To treba, mislim da to se nije pokazalo nekih osobitih nedostataka u tome. Ja evo mogu govoriti mjerodavno za svoj dom zdravlja, ali imam i šire vidike od toga i da mi i sada ako se radi o zakupcu da dom zdravlja, ravnatelj ustanove odgovara za pravilnosti u radu i tako. Međutim ne bih se mogla ni u kakvom slučaju složiti da dom zdravlja ne postoji. Dom zdravlja postoji i u drugim sredinama. Istina mogao je doživjeti određene statusne promjene, jer nije potrebno u nekim sredinama ili u nekim županijama imamo sedam ili osam domova zdravlja, ali nikako nije dobro da se nameće da ima samo jednoga. Neka to odluči županija prema svojim potrebama. I ja, evo kako može biti da dom zdravlja ne postoji. Recimo mi imamo 145 zaposlenika, imamo druge službe koje, jer sada dolazi mogućnost da dom zdravlja ima i palijativnu skrb, centar za mentalno zdravlje i niz drugih službi koji će znači jednom biti koordinator ove zdravstvene zaštite na svom području. Prema tome ulogu domova zdravlja i dalje vidim u dobromu i u budućnosti, a proces privatiazcije sigurno da mora teći i dalje ali nije prisilan. ATko hoće da ide u zakup može ići a tko neće ne mora, pa mislim da u tome ne bi trebalo biti dvojbe.
Hvala. Druga replika poštovani zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Ja bih rekao nekoliko riječi zapravo o županijskim bolnicama jer ovdje gotovo svaki govornik ističe problem financiranja lokalna uprava itd. Mi moramo poći od činjenice da Hrvatska država iam 4,5 milijuna ljudi, da od toga ima 22 bolnice na razini županija, da ima 27 specijalnih bolnica, da ima 14 kliničkih klinika itd. E sada ostavljam svima vama na razmišljanje je li to puno, malo. Da su geografski raspoređene doduše tamo gdje je stanovništvo najviše, ali 20 kilometara vi ne možete naći a da nemaju dvije bolnice. Čakovec, Varaždin npr. 17 kilometara,. da ne idem dalje. Prema tome ovdje se sada postavlja pitanje lako to, ali ima nešto drugo što svaka lokalna vlast mislim ovdje konkretno na župana, svi oni žele da u svojoj županiji imaju jednu reprezentativnu bolnicu, bolnicu koja će opsluživati svoje osiguranike, svoje stanovništvo, ali da sve specijalističke službe budu ukomponirane ovdje. Tako imamo svugdje okulistike, otolinoralingologije, ortopedije i još malo kardiokirurgije. To je veliko pitanje da li nama to treba ili ne. Ili će 4, a kada imamo Bog dao da sada imamo prometnu povezanost da nema, sat vremena do dva maksimum da se ne može u 4 velika centra Split, Rijeka, Zagreba i Osijek bilo kakav bolesnik dovesti i onda je liječen po najboljim kautelama struke i što je dobro za njega. u konačnici svaki takav bolesnik je onda liječen u najboljim ustanovama. Vidimo ovdje nešto što nitko o tome govori. Ja znam da to nje popularno, kakav bi to župan bio koji bi pristao da mu se nešto od bolnice učini. Veselim se jednoj stvari, a to je akreditacija i kategorizacija bolnica koje je ovo ministarstvo najavilo pa će malo možda u tom smislu dovesti u red i onda financijski pomoći pri rješavanju ovih stvari. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Evo ja mogu reći da se u potpunosti slažem sa iznesenim mišljenjem uvaženog kolege Turića, ali pitanje bolnice je izuzetno osjetljivo pitanje i znam u prošlosti kada je bio u pitanju i broj kreveta i broj odjela da je to uvijek bilo tako da svima sve treba i da zaista mora doći vrijeme kada ćemo postaviti realne mogućnsoti. Ali bih htjela još jednom istaknuti, da će ovo poboljšati jednu financijsku disciplinu u bolnicama, jer zaista neke bolnice uspijevaju ipak sa ovoliko sredstava koji sigurno nisu dostatna, uspješno funkcionirati dok druge ne. Evo, ja imam ovdje od 2002. godine recimo Pulska bolnica nije plaćala niti doprinos za zapošljavanje, doprinos za zdravstveno, mirovinsko osiguranje i stvorila je gubitke oko 35 milijuna kuna koje je država sanirala. Postavlja se pitanje a vidimo kasnije slušamo da je bolnica opet bila u poteškoćama, zašto pojedine bolnice to imaju ili nemaju mislim da će ove odredbe u svakom slučaju pomoći na uspostavljanju bolje financijske discipline u bolnicama a sigurno da će se opet naći neko rješenje kao i do sada da se opravdani gubitci ukoliko nastanu podmire ali do sada je zaista bilo u praksi da onaj koji dobro radi i koji dobro posluje može dobiti i limit manji sljedeće godine, a onaj koji stalno stvara gubitke i te njegove gubitke podmirimo i onda na taj način ustvari mi takvim donošenjem odluka podržavamo one koji neodgovorno obavljaju svoje dužnosti.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivo JOsipović replika.
Poštovani gospodine predsjedniče ja bih malo polemizirao sa zadovoljstvom koje je kolegica izrazila vezano za dopunski rad. Naime, ja s tim imam dva problema, prvo je pitanje konkurencije vlastitoj firmi, ja znam da je ta mjera supstitut mogućnostima države da razumno i pristojno plate liječnike, međutim, vjerojatno će se i koncept našeg zdravstva micati, pomicati prema tržišnim uvjetima, sve govori o tome i to da netko ujutro radi u Vinogradskoj a popodne na Rebru ili obratno, isto kao da ujutro radi u Sony Ericssonu a popodne u Panasonicu na primjer i mislim da će to vrlo brzo postati nemoguće. Drugo sa stanovišta pacijenta, mi je stvar vrlo nesimpatična jer mislim da malo tko nije okusio da se vrlo često dešava da se faktično, a neki puta i jasnim konkludentnim radnjama pacijenti sile da iz sustava zdravstvene zaštite koju imaju idu poslije podne ili neko drugo vrijeme na privatni tretman i da je to jedan neprincipijelni odnos prema pacijentima i ako već postoji takav dopunski rad mislim da bi rigorozne mjere trebalo imati u vezi kontrole da li se pacijenti na ovaj ili onaj način sele prisilno iz režima socijalne zaštite u režim privatnog ordiniranja. Zahvaljujem.
Hvala lijepa, odgovor na repliku poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ja još jednom mora istaći kao liječnik zaista ja podržavam dopunski rad, ali podržavam ga kao i pacijent. Ja mislim da to dopunski rad ne bi smio biti uskraćen liječnicima ako svi ostali radnici imaju pravo da rade u prekovremenom radu zašto to ne bi imali pravo i liječnici. Normalno uz sve ove mjere kontrole. Mislim da sada, ne možemo se u šire objašnjenje upuštati, to da je rad liječnika u bolnici obzirom na broj usluga limitiran itd., da zbog toga se stvaraju liste čekanja, ne zato što možda nešto se ne bi stiglo napraviti i mislim da je pružiti mogućnost da se radi u dopunskom radu da je sasvim opravdano, da to nikoga neće oštetiti a da onima koji su spremni i žele da plate uslugu, žele da prije dođu na red, da ne čekaju da im se to omogući i u tome ne vidim ništa loše. Mislim da ovih 8 sati tjedno kojim se pruža mogućnost da se radi van punog radnog vremena da to nije puno i da to sigurno ne bi utoliko opteretilo liječnika onoga koji radi u jednoj zdravstvenoj ustanovi da to ne bi mogao izdržati, na kraju krajeva svi znamo da mnogi od nas rade mnoge poslove još uporedo i kada se radi o sveučilišnim profesorima, i bilo kome drugome da na taj način svoje usluge plasiramo onima kojima je to potrebno, tako da u ovome ja zaista ne vidim ništa loše dapače vidim dobro. Kažem jedino još bih pružila i mogućnost po mom osobnom mišljenju da to mogu raditi i oni koji se odluče da to rade u zdravstvenoj ustanovi u kojoj rade. A uz sve moguće mjere kontrole i veći je pomak ovo što će se odmah obavještavati i porezna uprava znači sve će to na neki način postati više legalno i više pravila u tome svemu.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Zvonimir Mršić izvolite.
Poštovani predsjedniče. Ja bih s kolegicom želio polemizirati oko ove odredbe o podmirenju dugova bolnica. Ona je otprilike rekla, evo šta se mi imamo sada čuditi kada je to pisalo u zakonu iz 2003. Ja se tome ne čudim to je doista pisalo u Zakonu od 2003. ali to je pisalo u Zakonu 97. i piše ne samo u ovom Zakonu nego piše i u Zakonu o ustanovama, gdje se kaže da upravno vijeće, odnosno ravnatelj, odnosno osnivač snosi odgovornost za poslovanje ustanove pa samim tim i za pokrivanjem eventualnih gubitaka, ali ja sada postavljam pitanje da li je netko od 97. ili od 93. do danas od ravnatelja smijenjen zato što je radio gubitke, ne država ga je sanirala do sada i uvijek su isti radili gubitke, uvijek su iste bolnice, isti ravnatelji radili gubitke, a iste bolnice i isti ravnatelji su uvijek poslovali u skladu sa onim što im je upravno vijeće donosilo i tko je bio kažnjen, bili su kažnjeni pacijenti i ravnatelji koji su radili u skladu sa poslovnim planom, zato jer nisu kupovali uređaje koje su drugi kupovali zato što nisu zapošljavali nepotrebne radnike u bolnici, zato što možda nisu mogli pružati usluge koje su neki drugi pružali. A sada još čujemo tezu ne samo da to treba raditi, nego sada će netko još pored toga odlučiti da ta bolnica eto tamo ne treba raditi neke usluge, jer država određuje koje usluge neka bolnica može raditi, pa naravno da županijska bolnica neće moći raditi profitabilne projekte, odnosno neće moći raditi skupe operacije, nego će raditi preglede koji uglavnom manje koštaju i manje bodova vrijede. U konačnici netko drugi će donositi vrijednost boda, ali će osnivač koji ni na koji način na to ne može utjecat snositi odgovornost ako će biti u nesuglasju prihodi i rashodi.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Pa evo uvaženi kolega Mršić je rekao ono što sam i ja istakla da iste bolnice stvaraju gubitak često puta ne mora biti strogo pravilo da i isti ravnatelji to rade i da nitko do sada nije za to odgovarao. Pa ja mislim da je baš intencija ovoga da se takvi slučajevi smanje. Da se pogrešno ne protumači da sam ja sada zagovornik da županije strogo trebaju odgovarati, to će prvo moja županija teško podnijeti jer ima dvije bolnice koje su stradale ratom dobro Vinkovačka je najvećim dijelom obnovljena, Vukovarska je imala zastoj u protekle 4 godine, pa sada ove godine intenzivno se obnavlja pa nije mogla pružati usluge i svakako da ti gubitci to županija ne može podnijeti, ali će se tendencije da se uvede više reda za čega ja jesam i moguće je sigurno da onaj limit koji se dobiva predviđeni za normalno funkcioniranje bolnice i normalni razvoj i jer su se ti limiti i formirali na toj osnovi, prema broju zaposlenih i prema uslugama koje se mogu napraviti. I mogu vam reći da neke bolnice imaju i problema da taj broj usluga i naprave, neke sigurno i nemaju. Ali ti limiti nisu izmišljeni napamet nego su predviđeni za normalno funkcioniranje bolnice i na kraju ti limiti se i mijenjaju. Ti limiti se i mijenjaju i povećavaju u odnosu na stvarne potrebe bolnice i na metode koje oni uvode kod svoga liječenja. Tako da to sve treba imati u vidu.
Hvala. Poštovani zastupnik Pero KOvačević, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, u ime Kluba Hrvatske stranke prava umoljavam vas da se žurno stvarno razriješi dvojba je li istina da danas Pješački vod Oružanih snaga Republike Hrvatske odlazi u Sjedinjene Američke države na vojnu vježbu sa postrojbama Nacionalne garde MInessote. Prema našima saznanjima to je gospodin Kajin ujutro pitao ta vojna vježba počinje 10. lipnja ove godine, a i sami znamo da prema Zakonu i prema Ustavu i prema Zakonu o obrani oružane snage i dijelovi ne mogu izlaziti van bez odluke Hrvatskog sabora. Ja sam i pitao ministra Rončevića da li je to istina, on kaže da ide prethodnica ali i dalje imamo saznanja da je cijeli vod spreman, da cijeli vod danas putuje u sjedinjene Američke države prema tome mi ne bi smjeli dopustiti, tolerirati nezakonito postupanje ako je to istina. Hvala lijepa. Znači punu informaciju molim.
Hvala lijepa. Ja ću dati jedno objašnjenje jer sam prikupljao određene informacije i nakon što je na početku današnjeg zasjedanja poštovani zastupnik Kajin se pozvao na novinsko izvješće. Pozvao sam prije sat vremena ministra obrane gospodina Rončevića i dobio slijedeće objašnjenje. Danas ne. Danas taj dio pješačkog voda ne ide, ne putuje u Minesotu na vojnu vježbu zajedno sa Nacionalnom gardom Minesote nego tek u petak. U novinama je bilo objavljeno danas da je danas svečani ispraćaj. Je ispraćaj ali ne i put. Tako da ćemo mi to danas nastojati raspravit jer je u prijedlogu ove odluke o održavanju vojnih vježbi i bileteralna vojna vježba krajem rujna 2005. godine na području zračne luke Pula, Minesota lipanj, na području Albanije tijekom srpnja, multilateralna vojna vježba rujan 2005. na području Gruzije i multilateralna vojna vježba listopad 2005. na području Ukrajine. Mi trebamo razriješiti još jednu dilemu u vezi toga, da li se tu radi o primjeni članka 7. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske prema kojem ako se radi o tome onda Hrvatski sabor mora donijeti prethodnu odluku prema kojoj oružane snage Republike Hrvatske mogu prijeći njezine granice ili prijeći preko njezinih granica ili se radi o a za što je potrebno onda prema članku 82. stavak 3. Ustava dvotrećinska većina za odobrenje Sabora za primjenu članka 7. stavaak 2. ili se radi o članku 7. stavak 3. Ustava kada oružane snage mogu prijeći u sklopu vježbi granice Hrvatske u okviru međunarodnih obrambenih organizacija kojima je RH pristupila ili pristupa na temelju međunarodnih ugovora i radi pružanja humanitarne pomoći gdje nije prema Ustavu predviđena prethodna odluka Hrvatskoga sabora. Evo, to je objašnjenje. Predlažem da mi danas tu nakon ove točke raspravimo prijedlog ove odluke i da klubovi vode računa prilikom, da danas pokušamo ići na glasovanje. Potrebno je 102 glasa, da je to jedan kontinuitet, jedan nastavak multilateralnih vježbi u multilateralnim odnosima sudjelovanja hrvatskih oružanih snaga u vojnim vježbama izvan granica Hrvatske. Idemo sada dalje na raspravu. Poštovani zastupnik Kajo Bučan. Izvolite!
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Dopustite evo da bez ikakvog političkog uvoda iznesem po člancima svoje mišljenje o ovom prijedlogu zakona. U svezi često spominjanog članka 2. u svezi s člankom 9. postojećeg zakona gdje se govori o pokriću gubitaka zapravo ovo je i tu se slažem s kolegom Mršićem to je samo naglašena obveza osnivača koja je postojala i prije kao obveza utvrđena odlukom o osnivanju ustanove jer se u toj odluci govori da osnivač solidarno i neograničeno odgovara za obveze itd., itd. završen citat. Dakle, u vezi ovog članka mišljenja su podijeljena jer ona mogu biti pozitivna jer se naglašava odgovornost županije u upravljanju ustanovom uz istovremenu odgovornost svih onih koji sudjeluju u imenovanju članova upravnih vijeća ali može naravno biti i negativno jer je tu najveći problem saniranja utvrđenih dugovanja. Zašto? Zato jer se fuziranjem domova zdravlja u jedan jedinstveni županijski dom zdravlja došlo do toga da su mnogi dugovi nisu bili prikazani u procesu kada se formirao županijski dom zdravlja, da je došlo do enormnog viška djelatnika a da jedinstveni dom zdravlja nije dobio sredstva za otpremnine za to riješiti, da su naslijeđeni mnogi sudski sporovi koji su opterećivali poslovanje te ustanove. I ne slažem se s onim što je izneseno da nije točno da nikad nitko nije smijenjen do toga zbog toga. Jest, smijenjen je, ako želite na kraju ove rasprave dat ću vam i podatak. Mislim da bi trebalo iza članka 2. dodati i članak 3. u svezi sa člankom 18. postojećeg zakona gdje bi iza riječi: "profesionalnih bolesti" trebalo stajati "i bolesti vezanih uz rad". Zašto? Zato jer su to najčešći uzrok pobola, bolovanja i prijevremenog odlaska u mirovinu u zemljama Europske unije i na njih se u tim zemljama direktno, indirektno troši približno 2,8 bruto društvenog proizvoda. Ove bolesti vezane uz rad čine gotovo 99% svih bolesti a za njihov su nastanak preranu pojavu ili pogoršanje radni uvjeti jedan od kofaktora. Ove su bolesti uvijek preventabilne i primarna prevencija ovih bolesti je trenutno osnovni cilj u zaštiti zdravlja radnika u zemljama Europske unije. Dalje, članak 4. u svezi s člankom 20. postojećeg zakona osim definiranja tko snosi troškove specifične zdravstvene zaštite trebalo bi stajati da ona mora biti osigurana svakom radniku i da za radnika ona mora biti besplatna. Naime, trebalo bi ga nadopuniti i rečenicom da je specifična zdravstvena zaštita radnici da je ostvaruju i kroz obvezno zdravstveno osiguranje za slučaj profesionalnih bolesti, ozljeda na radu i ostalih bolesti u svezi s radom. U članku 6. u svezi s člankom 22. postojećeg zakona naglašava se odgovornost bolesnika za vlastito ponašanje i mislim da je to dobro zbog izbjegavanja svih čimbenika rizika za očuvanje vlastitog zdravlja. Članak 7. u svezi s člankom 25. postojećeg zakona u podstavku 11. potkrala se jedna greška gdje piše medicina rada, trebalo bi pisati zdravstvena zaštita radnika jer je medicina rada struka a ne oblik zdravstvene zaštite. U članku 13. u svezi s člankom 54. postojećeg zakona ukazuje se na pooštravanje kontrole i obvezu financijskog izvješća. Mislim da je to dobro jer su to jedini pokazatelj financijskog stanja u ustanovi. Članak 14. koji govori o članku 55. postojećeg zakona ravnatelj i nužno znanstveno nastavno zvanje mislim da to nam nužno nije potrebno jer mnogi oni koji imaju organizacijske i menađerske sposobnosti a nemaju znanstveno nastavno zvanje a bi bili ravnatelji bolnica mislim da to možemo gledati sa puno aspekata ali mislim da to baš i nije nužno. Članak 21. u svezi sa člankom 67. a. i b. postojećeg Zakona, dobro je što se utvrđuje veličina ustrojstvenih ustrojbenih jedinica jer su one značajne utvrđivanju koeficijenata za plaće, ali je ovdje u ovom Prijedlogu zakona došlo do hipernormiranosti gdje su kriteriji za pojedine odjele iznad skoro kriterija za formiranje klinika. U članku 22. u svezi sa člankom 68. to je za primarnu zdravstvenu zaštitu najznačajnija novina. Sklon sam je podržati jer znam sve što se događalo kod fuziranja domova zdravlja u županijski dom zdravlja Splitsko-dalmatinske županije. Ali vas evo sada državni tajniče pitam, jeste li promišljali što će biti sa domovima zdravlja na otocima gdje se oni obvezno osnivanju, što će biti sa djelatnošću hitne medicinske pomoći na tim istim otocima? Hoće li se to rješavati kroz odredbe statuta, odnosno akta o osnivanju doma zdravlja jer u tim sredinama oni su nužno vezani i upućeni jedni na druge. A navedeno je to i u skladu je sa stavkom 2. istog članka, dakle, to treba ili brisati ili podržati moje ponuđeno rješenje. Članak 23. i 24. u svezi sa člankom 69. mislim da je to dobra novina jer je ljekarnička djelatnost bila jedini izvor prihoda posebno u malim domovima zdravlja a istovremeno izbjegavaju se mogućnost da one budu, tj. ljekarne sastavnim dijelom ili produljena ruka velikih proizvođača ili distributera lijekova. Članak 39. u svezi članka 158 ja se slažem sa onim dijelom kojim se ukida dopunski rad u vlastitoj ustanovi. Ali vjerujte svi vi koji govorite o tome, zapitajte se u koliko kuća, a posebno kuća izvan Zagreba, bolničkih ustanova je takvo nešto zaživjelo. A u onima kojima jest donio je više problema i nesuglasica nego koristi i podržavam sadašnji prijedlog rada, dopunskog rada kao onaj koji će ipak donijeti manje problema i manje sukoba interesa. Ograničavanje prava na štrajk, mislim i ja da se radi o prevelikim ograničenjima ali istovremeno u ponuđenom prijedlogu došlo je i do brkanja pojmova vlasništva i poslodavca. Jer poslodavac nije ministarstvo i županija, oni su osnivači vlasnici a poslodavci su domovi zdravlja, bolnice i klinički bolnički centri. Evo, pokušao sam točno ukazati možda taksativno navesti ove članke, moglo bi se možda još općenito govoriti o ovomu svemu, ali vjerujem da će mnoge od ovih primjedbi biti prihvaćene, te da će predlagatelji prihvatiti sugestije i za drugo čitanje pripremiti prijedlog zakona prihvatljiv svima u skupom lancu zdravstvenih usluga, prvenstveno korisnicima, tj., našim bolesnicima gdje će i nadalje ostati problem kojeg ćemo svi morati zajedno rješavati. A to je kako se snaći i odgovoriti svim izazovima koji uvjetuje centralizirano financiranje zdravstvenog sustava nasuprot decentraliziranom upravljanju ustanovama. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa. Pa moram ispraviti netočan navod kolege Bučana kada je spominjao članak 9. koji se predlaže, dopuniti stavak 2. i pozivajući se na članak 52. postojećeg Zakona. Naime, u članku 52. regulirane su obaveze osnivača zdravstvenih ustanova a ne jedinice regionalne i lokalne samouprave, dok članak 9. stavak 2. izrijekom govori u županijama i gradovima. Prema tome osnivač općih bolnica, domova zdravlja, zavoda za javno zdravstvo i ljekarna ne mogu biti gradovi. To su potpuno dva različita prazna instrumenta, dva različita osnivača i dvije različite obaveze. I ako vaš navod stoji da je i po sadašnjem Zakonu to bilo da osnivači pokrivaju gubitke, ali piše u skladu sa Zakonom o ustanovama, zašto onda mijenjati zakon, zašto dopunjujete zakon onda? Hvala.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika.
Pozivam se na članak 209. kolega Lesar, evo vam moja pisana diskusija, ni u jednom trenutku, ni na bilo koji način nisam spomenuo članak 52. Vi ste očigledno krivo čuli. A ja vam mogu dati diskusiju, govorio sam o članku 2. u svezi sa člankom 9. postojećeg zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem, uvaženi zastupnik je u pravu. Replika. Koji se javio za povredu Poslovnika, ja sam mu prekršio Poslovnik, ali morao sam saslušati do kraja i niste ispravili netočan navod. Replika Zvonimir Mršić.
Pa ja bih htio se nadovezati na ovo što je kolega Lesar sa opravdanjem upozorio i mislim da nije pri tome prekršio Poslovnik jer kolega Kajo je govorio o člancima ali suština toga je dakle da se, ne samo odgovornost za stvorene gubitke postojeće, za neracionalnosti u zdravstvu županijskih bolnica, za ono što netko nije, a taj netko je bila država od 90.-te do 2001. održavao te županijske bolnice jer se nije ni amortizacija uplaćivala, sada se želi prebaciti na gradove i općine. Međutim, ako tako već ekstenzivno tumačite odgovornost, onda ajmo tako tumačiti i pravo jer članak 42. kaže da osnivač zdravstvene ustanove u statutu kaže da odredba o sredstvima koji su ustanovi potrebna za osnivanje i početak rada te način njihovog pribavljanja i osiguravanja. Prema tome, ajmo onda dozvoliti da osnivači utvrde koja to sredstva su potrebna da ta ustanova funkcionira. Pa neka onda osnivač županija kaže da treba više prihoda iz Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje temeljem uplaćenih obaveznih doprinosa. Hajmo onda definirati to tako da županije koje više uplaćuju u Zavod za zdravstveno osiguranje i više dobivaju iz tog Zavoda za zdravstveno osiguranje a ne … [[Govornik se ne razumije.]] Tko će odgovarati za to što 10 godina bolnice koje su mahom sagradili građani samodoprinosom, država nije održavala nego je niti amortizacija nije uplaćivana. A danas imate situaciju da se čak i nabava centralizira. Da osnivač neće moći odlučiti što mu je potrebno od aparata u toj županijskoj bolnici nego će o tome odlučivati neka komisija u ministarstvu. Ali odgovornost za to što taj aparat neće proizvoditi željene učinke će snositi ravnatelji i u konačnici porezni obveznici jedne županije ponovno zato jer jedanput snose odgovornost uplaćujući obavezni doprinos Zavodu za zdravstveno osiguranje. O tome se radi u ovome Zakonu.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Bučan.
Pa nema što reći, mislim da mnoge stvari koje ste rekli, da ne drže vodu. Da ne drže vodu iz prostog razloga što je onaj dio ugovora jedne zdravstvene ustanove sa HZZO-om samo jedan dio sredstava s kojima oni raspolažu. E to ostavljam vama, ne da mene pitate, ovdje ste se vi javili za repliku meni na moje izlaganje. Da. Treba pročitati zakon, akte o osnivanju ustanova i onda se sjetiti koji je drugi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Mario Zubović.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Veliki napredak u znanosti na području medicine otvara mogućnost za cijeli niz novih i medicinskih postupaka na dobrobit čovjeka pojedinca i čovječanstva u cjelini, ali istodobno u sebi krije i moguću opasnost od posljedica pojedinih dostignuća. Uzimajući u obzir i potencijalne i stvarne rizike shvatilo se da je nužno zakonodavnim oblicima tj. zakonima osigurati i zaštiti prava pojedinaca a i društva pri korištenju zdravstvene zaštite. Deklaracija o promicanju prava pacijenata u Europi uređuje ljudska prava i vrijednosti u zdravstvu. Prema navedenoj deklaraciji svatko ima pravo da ga se poštuje kao ljudsko biće, svatko ima pravo na čuvanje fizičkog i mentalnog integriteta i zaštitu svoje osobnosti. Svatko ima pravo na poštivanje svojih moralnih i kulturnih vrijednosti te vjerskih i filozofskih uvjerenja jednaka kao i na najveću moguću zaštitu svog zdravlja. Upravo radi usklađivanja s odrednicama iste Konvencije uređenja zaštite i promicanje prava pacijenata Republika Hrvatska donijela je i Zakon o zaštiti prava pacijenata. U Republici Hrvatskoj pravo na zdravlje je ustavna kategorija za sve njezine građane. A prava građana u ostvarivanju zdravstvene zaštite regulirana su i Zakonom o zdravstvenoj zaštiti čijim izmjenama i dopunama nastoji se poboljšati ostvarivanje tih prava. Kao potpisnici Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primjene medicinskih dostignuća obvezali smo se na uređenje našeg zakonodavstva u smislu omogućavanja primjene odredbi navedene konvencije. Zakonom o zdravstvenoj zaštiti utvrđene su visoke moralne, etičke i građanske norme, ponašanje i korisnika i davatelja zdravstvenih usluga. U već priznata prava građana u ostvarivanju zdravstvene zaštite utemeljene na odredbama navedenog zakona u implementaciji istih u praksi iskrsle su poteškoće te je Vlada Republike Hrvatske u cilju rješavanja tih poteškoća i poboljšanja prava građana u zdravstvenoj zaštiti uputila je ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Što se ovim izmjenama i dopunama zakonskog prijedloga poboljšava? Kao prvo u cilju provođenja zdravstvene politike u kojoj je naglasak stavljen na očuvanje i unapređenje zdravlja te dulji i kvalitetniji život i pojedinca i cijele populacije ovim zakonskim Prijedlogom posebno se utvrđuju prava i dužnosti osoba u ostvarivanju zdravstvene zaštite, komplementarno s odredbama Zakona o zaštiti prava pacijenata. Predloženim zakonskim prijedlogom posebno je normirano da svaka poslovno sposobna osoba suodgovorna za očuvanje i unapređenje vlastitog zdravlja i da u tom cilju mora poduzimati aktivnosti oko izbjegavanja rizičnih čimbenika koji ugrožavaju život i zdravlje ljudi. Što znači utemeljuje se veća odgovornost za vlastito zdravlje. Kao drugo, predloženim zakonskim izmjenama i dopunama omogućava se na razini primarne zdravstvene djelatnosti osnivanje domova zdravlja u jedinicama područne, regionalne samouprave, čime se uklanjaju poteškoće koje su rezultirale neujednačenostima u pogledu kvalitete i dostupnosti pružanja zdravstvene zaštite pučanstva. Tako je i u ovom zakonskom prijedlogu predviđeno obvezno osnivanje domova zdravlja na našim otocima što će značiti posebno puno za naše otoke. Treće, ovim zakonskim prijedlogom omogućava se zdravstvenim djelatnicima koji su u radnom odnosu u zdravstvenoj ustanovi dopunski rad i u drugim zdravstvenim ustanovama koje obavljaju zdravstvenu djelatnost kao i kod zdravstvenog radnika koji obavlja privatnu praksu. Ovo pitanje dopunskog rada vrlo je upitno i slažem se sa mnogima koji su ovdje iskazali rezervu prema dopunskom radu. Moje mišljenje bi bilo da bi trebalo strogo odvojiti privatno od društvenog. Četvrto, ovim zakonskim prijedlogom omogućava se da svaka zdravstvena ustanova organizira povjerenstvo za lijekove kao tijelo koje osigurava provedbu svih aktivnosti vezanih uz ispitivanje i primjenu lijekova i medicinskih proizvoda u zdravstvenoj ustanovi. A što prema Zakonu o lijekovima i medicinskim proizvodima taj posao sada obavlja Središnje etičko povjerenstvo. I na kraju predloženim zakonskim izmjenama i dopunama uz postojeću zabranu štrajka u zdravstvenim ustanovama, hitne medicinske pomoći i u službama hitne medicinske pomoći uvodi se zabrana štrajka i u ostalim službama zdravstvenih ustanova za određene poslove, a koji su taksativno nabrojeni u predloženim izmjenama i dopunama zakona, a što ustvari predstavlja ograničenje prava na štrajk. Osobno smatram da su navedena ograničenja nužna i u cilju zaštite zdravlja i zaštite čovjeka kao pacijenta, tako i zdravstvenih djelatnika. Sukladno svemu iznijetom uvjeren sam da će predložena rješenja u ovom zakonskom prijedlogu donijeti veću zaštitu građana u ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu te unapređenje djelotvornosti i učinkovitosti zdravstvenog sustava uz poboljšanje dostupnosti i kvalitete zdravstvenih usluga. Pa stoga predlažem da, donošenje ovog predloženog zakona, s time da mislim da zdravstvu treba jedna sustavna reforma i da će jedino takva jedna reforma donijeti boljitak. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Jagoda Martić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Promijene uvedene važećim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti koje su na razini primarne zdravstvene djelatnosti rezultirale statusnim promjenama u obliku spajanja domova zdravlja i u jedinicama područne regionalne samouprave u jedinstveni Dom zdravlja u praksi su imale za posljedicu poteškoće koje su rezultirale neujednačenostima u pogledu kvalitete i dostupnosti pružanja zdravstvene zaštite stanovništva. Člankom 22. ovog Prijedloga zakona predviđa se na području županija mogućnost osnivanja najmanje jednog Doma zdravlja, a na području grada Zagreba najmanje tri doma zdravlja. Nadalje, otoci zbog svoje specifičnosti su posebna priča i uočavajući probleme s kojima se stanovništvo otoka susreće, člankom 22. se nadalje predviđa obavezno osnivanje domova zdravlja na otoku Braču, Cresu, Hvaru, Korčuli, Krku, Lošinju, Rabu i Visu. Ova promjena zakona je u svakom slučaju dobrodošla. Ne znam kakva je situacija u ostalim županijama koje su provele spajanje domova zdravlja. Ali u Splitsko-dalmatinskoj županiji nastali su brojni problemi. Kao prvo, smatram da se u proces spajanja domova zdravlja u mojoj županiji išlo ishitreno bez da se cijela procedura temeljito pripremila kako bi se sagledali svi problemi koji mogu ovim procesom nastati. Dom zdravlja Splitsko-dalmatinske županije, veliki mastodont sa otprilike 720 zaposlenih. Teritorij koji pokriva je među najvećim u Hrvatskoj. Pojedine ispostave su udaljene i do 100 kilometara. Nadalje područje Splitsko-dalmatinske županije je neujednačeno. Obuhvaća obalu, otoke, Zagoru, zagorski dio. Izražene su i turističke potrebe. Tako važnu odluku nije donijela županijska skupština već županijsko poglavarstvo i to bez prethodne suglasnosti predstavničkih tijela onih jedinica na čijim područjima se nalazi Dom zdravlja koji će biti obuhvaćen objedinjavanjem, što je u suprotnosti sa člankom 35. točkom 6. Zakona o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi. I sada se javljaju brojni problemi. Iznijeti ću samo neke. Uprava Doma zdravlja je slabo ekipirana. Nema šefa računovodstva, pomoćnik ravnatelj je razriješen zbog sukoba interesa, komunikacija između voditelja ispostava i uprave Doma zdravlja je slaba. Do sada je održan samo jedan sastanak. Statut ustanove je manjkav i treba ga hitno dopuniti. Pravilnici u potpunosti nisu prihvaćeni ili su doneseni nakon godinu dana. Program viška radnika je gorući problem, a ne rješava se. Financijsko poslovanje je loše, dugovi su veliki. Sve u svemu cilj koji se želio postići ili jedan od ciljeva, a to su organizacijska poboljšanja, nije postignut, dapače stanje je sve lošije. Svi se slažemo za, zalažemo za decentralizaciju i za prebacivanje što više ovlasti jedinicama područne (regionalne) samouprave, jer tko bolje zna koji su to prioriteti i problemi koje u nekoj sredini treba rješavati ako ne lokalna zajednica. Ali što se u slučaju domova zdravlja desilo? Decentralizirana sredstva stižu u županiju, ali vrlo malo tih sredstava stiže krajnjim korisnicima. Makarski dom zdravlja je većim dijelom izgrađen samodoprinosom građana. Građani Makarske su se odricali dijela svojih prihoda kako bi imali što kvalitetniju zdravstvenu zaštitu i taj dom zdravlja je po uslugama i vrstama pregleda koje je pružao pacijentima uvijek izlazio izvan uobičajenih standarda domova zdravlja. Zbog toga je i postao suradna ustanova Medicinskog fakulteta u Splitu. Što je danas ostalo od takvog doma zdravlja? Dovoljno je pogledati u kakvom je derutnom stanju danas sama zgrada, a nekad je bila vrlo lijepo zdanje kojim smo se svi u Makarskoj ponosili. Na području od Šibenika do Dubrovnika imamo samo jedan klinički bolnički centar. Već sam taj podatak govori o tome kakva je dostupnost zdravstvene zaštite na području Splitsko-dalmatinske županije. Upravo iz tog razloga, a sa ciljem rasterećenja pritisaka na KBC Split i pogoršavanja dostupnosti zdravstvene zaštite trebalo bi težiti jačanju uloge pojedinih domova zdravlja koji imaju mogućnost i uvjete da postignu razinu medicinske usluge na viši nivo kao što su domovi zdravlja u Sinju, Makarskoj i Imotskom. Na taj način bi se postigla kvalitetnija mreža zdravstvenih ustanova pa i sama dostupnost zdravstvenih usluga, za svakog pojedinca bila bi puno bolja i to je onda prava decentralizacija. Treba omogućiti aktivno sudjelovanje jedinica lokalne i područne samouprave u kreiranju, a i financiranju povećanog standarda zdravstvene zaštite, a sve u duhu članka 134. Ustava Republike Hrvatske. Isto tako uz ovlasti treba prebaciti i odgovornost za upravljanje tim ustanovama, a ne da se gomilaju silni gubici i nitko ne odgovara za loše poslovanje. Člankom 18. određuje se da stručno vijeće treba usklađivati stručni rad zdravstvene ustanove s financijskim mogućnostima te izrađivati i nadzirati provođenje dijagnostičkih i terapijskih postupaka. Smatram da bi itekako trebalo voditi računa o sastavu stručnog vijeća u kojem bi politika trebala biti daleko u drugom planu, a prvenstveno bi trebala biti zastupljena struka, obavezno predstavnik HZZO-a, znači netko tko je vješt u poslovima ugovaranja i ostalim poslovima vezanim za financijsko poslovanje ustanove. Isto tako treba uvesti obaveznu praksu da se jednom godišnje u gradskom vijeću grada na čijem se području nalazi dom zdravlja provede tematska rasprava o stanju i problemima zdravstvene zaštite na tom području. Na taj način bi se na vrijeme locirali problemi i tražio način njihovog rješavanja, a ne kao do sada da se problemi gomilaju i stavljaju pod tepih umjesto da se na vrijeme rješavaju. Iz prijedloga zakona koji je pred nama nije mi jasno tko će biti vlasnik domova zdravlja. Na primjer predviđa se da će otok Brač imati svoj dom zdravlja. Osnivač tog doma zdravlja je grad Supetar pa me zanima da li će grad Supetar biti vlasnik tog novog doma zdravlja ili će to biti županija. Također me zanima da li Vlada predviđa i vraćanje hitne medicinske pomoći u sastav samostalnih domova zdravlja što smatram da bi bilo nužno za cjelovito funkcioniranje sustava, a naročito u turističkim područjima pa bi molila državnog tajnika u svom obraćanju da mi odgovori na ova pitanja. Članak 55. kaže da su domovi zdravlja obvezni organizirati ljekarničku djelatnost što je u svakom slučaju za pozdraviti, a dalje članak 56. kaže da će zdravstveni radnici magistri farmacije kojima je do dana stupanja na snagu ovog zakona dana u zakup ljekarna doma zdravlja, nastaviti s radom. Sad mi nije jasno u kojim prostorima će onda dom zdravlja organizirati svoju ljekarnu ako zakupac i dalje ostaje u prostoru ljekarne doma zdravlja. Ovim prijedlogom zakona ponovo se zdravstvenim radnicima omogućava obavljanje dopunskog rata i u drugim zdravstvenim ustanovama. Liječnici će s ovom promjenom zasigurno biti zadovoljni, ali ja se pitam da li će s tim i pacijenti biti zadovoljni. Mislim da predlagatelj nije vodio dovoljno računa o mogućem sukobu interesa kada je riječ o dopunskom radu zdravstvenih radnika, odnosno o obavljanju poslova u struci izvan radnog vremena. Čini mi se da ne postoji kriterij kojeg bi se poslodavac bio dužan pridržavati pri izdavanju dozvole zdravstvenim radnicima za dopunski rad izvan zdravstvene ustanove u kojoj su zaposleni na neodređeno vrijeme. Tko garantira da će zdravstveni radnik svoje redovno radno vrijeme zaista u potpunosti iskoristiti i da pri tome neće namjerno odbijati pacijente kako bi ih mogao naručivati u svoju privatnu ambulantu. Smatram da su zaštitni mehanizmi koji bi spriječili da se ovakve stvari u praksi dešavaju, vrlo slabi i nedorečeni. Također se postavlja pitanje što je u tom slučaju sa mladim liječnicima koji su tek završili fakultet i koji vrlo teško dobivaju specijalizacije, jer njihovi stari kolege pokrivaju dio potreba zdravstvene zaštite dopunskim radom. Mislim da je predlagatelj ovih izmjena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti i o ovom problemu trebao razmišljati. Činjenica je da je zdravstveni sustav u velikim financijskim problemima, ali ti problemi neće se znatnije riješiti mjerama poput uvođenja participacije na svaki recept kao što to Vlada planira. To je mjera koja će prvenstveno za posljedicu imati dodatan udar na standard građana naročito onih lošijeg imovinskog stanja, a velika ušteda se neće postići. Smatram da bi se znatnija ušteda mogla postići kontrolom propisivanja lijekova, odnosno da li liječnik za terapiju propisuje najskuplje lijekove, a na raspolaganju ima i one jeftinije, a jednako učinkovite. Pretpostavljam da bi upravo to trebala biti jedna od zadaća povjerenstva za lijekove čije osnivanje propisuje članak 20. ovog prijedloga zakona. Znači to bi trebala biti interna kontrola, tijelo koje bi vodilo računa da liječnici ne pribjegavaju onim najskupljim lijekovima. I na samom kraju ako već pričamo o potrebi štednje u zdravstvu onda treba naglasiti da primarna zdravstvena zaštita ima velik utjecaj na ukupnu zdravstvenu potrošnju jer se preko te osnovne zaštite rješava glavnina zdravstvenih potreba pučanstva. Način i rješavanje tih potreba neminovno se odražava na zdravstvenu potrošnju cjelokupnog zdravstvenog sustava. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa mislim da je kolegica Martić jednim dijelom svoje rasprave malo zakasnila, naročito one koje se odnose na kako kaže ishitreno spajanje domova zdravlja, više domova zdravlja u jedan dom zdravlja. Upravo ove promjene zakona omogućuju regionalnoj i lokalnoj samoupravi da odabere jedan ili više domova zdravlja. Bila sam sudionik domova zdravlja i spajanja domova zdravlja u našoj županiji kao i u svim drugim županijama kada je ministar Vlahušić, dakle u prošloj Vladi odnio ovakvu odluku pa mogu vam reći čak i uredbu koju smo i mi proživjeli i naredbu da će one županije, dakle one regionalne i područne samouprave koje ne donesu u određeno vrijeme odluku o spajanju domova zdravlja u jedan biti zakinute za financiranje. Žao mi je tu uredbu i tu odredbu Vlade nemam ovdje, ali je ona postojala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Martić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Najprije ne znam zbog čega kolegica tvrdi da sam zakasnila sa ovom raspravom. Naime, činjenica je da je to o čemu ste vi sada govorili bilo u prijedlogu zakona koji je još uvijek važeći, znači odluka o spajanju domova zdravlja. Ja uopće ne kažem i ne tvrdim da je ta ideja o spajanju domova zdravlja u jedinstveni dom zdravlja bila loša ideja. Njome se prvenstveno htjelo poboljšati organizaciju odnosno htjelo se na neki način ići na smanjenje administrativnog osoblja u domovima zdravlja. Međutim tu odluku kad se provodila onda je trebalo temeljito pripremiti, temeljito sagledati sve posljedice i svi problemi koji će nastati ovakvom jednim prilično opsežnim postupkom i procesom, a to su u pojedinim županijama. Ovdje sam govorila isključivo o Splitsko-Dalmatinskoj županiji, a ne znam kakva je situacija u drugim županijama? Da li ovakve probleme imaju? Mislim da se išlo doslovce preko noći u donošenje ovakve jedne odluke, a da se nikakvi, donesena je odluka bez da se uopće donio i statut. Dom zdravlja Splitsko-Dalmatinske županije registriran je na Trgovačkom sudu bez statuta. Statut je donesen naknadno. Mislim da je prošla više od godina, više od godinu dana da su se donjeli ostali akti kao na primjer sistematizacija radnih mjesta ne znam da li je još uopće od dana današnja donesena. Prema tome provedba ovakve jedne odluke u praksi je bila loše izvedena i zato i kažem da je dobro da se ponovo ide u preispitivanje odnosno da li neka županija treba imati samo jedan. U nekim županijama će jedan dom zdravlja biti dovoljan, ali za Splitsko-Dalmatinsku sigurno jedan Dom zdravlja nije dovoljan.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Štovani gospodine dopredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Pred nama su izmjene i dopune Zakona koje podržavam jer one predstavljaju poboljšanje u čitavom nizu elemenata sadašnjih odredbi zakona. Posebice ispravlja pogreške iz prošlog četverogodišnjeg mandata kada je Zakon donesen 1993. godine donio čitav niz nelogičnosti. Pozdravljam ovaj Zakon i zbog toga što je on most do velike rekonstrukcije sustava zdravstva koja nam neminovno slijedi u skoroj budućnosti ne zbog pritisaka MMF-a, ne zbog običaja Europske unije nego jednostavno zbog toga da zdravstveni sustav u Hrvatskoj državi ostane i opstane. U ovakvom kakav je sada financijski se apsolutno održati ne može. I ta rekonstrukcija koja će slijediti, a za koju smatram da su ovo izmjene i dopune samo jedno premoštenje i olakšanje funkcioniranja sustava do tada. Dakle ta rekonstrukcija je ona koja slijedi i druge rekonstrukcije na primjer u sustavu mirovinskog, u sustavu obrazovanja gdje smo svagdje morali uvesti nažalost suplaćanja jer su ih uvele i druge zemlje. I to je u mirovinskom sustavu, svi oni skupovi gdje osiguranik sam uplaćuje pa u sustavu obrazovanja gdje sam plaća ako nije postigao dovoljan broj bodova gdje sam plaća različite, različita usavršavanja nakon diplome i tako dalje, prošli su manje više bez veće rasprave. Siguran sam da će suplaćanje u sustavu zdravstva izazvati velike rasprave jer je zdravstvo ne samo u Hrvatskoj, u svim zemljama svijeta najbolji predmet politizacije. Zbog toga mislim da u ovom, u ovim izmjenama i dopunama treba do tog razdoblja podržati nekoliko ključnih stvari. Prije svega odredbu da osnivač pokriva gubitak. To je odredba koju smo zatekli kada smo došli 2004. godine u zakonu, a donesena je 2003. u čuvenom članku 52. koji kaže da ako u obavljanju djelatnosti zdravstvene ustanove nastane gubitak taj gubitak pokriva osnivač sukladno Zakonu o ustanovama. Nas je iznenadila takva formulacija ali smo ju naslijedili i poštujemo ju. To je formulacija koja se sada apsolutno ne mijenja u ničemu osim što se dozvoljava osnivaču, ustanovi županijske razine da decentralizirana sredstva koja dobiva i koja je dobila paralelno sa izmjenom ovog Zakona 2003. može upotrijebiti i za djelomično pokrivanje onih troškove koje nije mogla pokriti iz sredstava HDZ-ova i ostalih. Tu kao što vidim ima puno kontradiktornih mišljenja jer je to zapravo suštinsko pitanje centralizacije ili decentralizacije zdravstvenog sustava. Ova izmjena zakona ne, to ne rješava niti joj je to cilj. To će se riješiti u tim velikim zakonima posebice Zakonu o zdravstvenom osiguranju koji slijedi. Tamo će biti prilike o tome raspraviti. No rekao bih nekoliko iskustava iz proteklih 15 godina hrvatskog zdravstvenog osiguranja. Svaka decentralizacija zadovoljava lokalnu upravu, ali državnoj blagajni nosi 20 do 30% novaca više. Primjere smo imali 1990. kad smo naslijedili 113 SIZ-ova, 113 decentraliziranih institucija koje su samostalno odlučivale o trošenju pa je onda došao rat pa smo u jednoj godini smanjili bruto nacionalni dohodak za 50% pa je ulaz novca u sustav zdravstva smanjen za 50%. Što smo učinili? Centralizaciju. I održali sustav. Centralizacija koju smo tada proveli sigurno da se u budućnosti mora olabaviti međutim ona je ušla u europski sustav zdravstva kao hrvatski model ili «croatian model» za sve situacije i za sva krizna financijska stanja. Imali smo prilike zbog toga i dobiti predsjedavajuće mjesto na sastanku 50 ministara zdravstva, 50 zemalja gdje je taj model apsolutno prihvaćen i preporučen za krizna stanja. Kada krizno stanje u hrvatskom gospodarstvu prolazi o tome će odlučiti naravno ovaj Dom i onda možemo decentralizirati. Međutim upozoravam da je decentralizacija do koje će kada tada doći vrlo opasna jer ona ukida još jedan, još jednu instituciju koja je temelj zdravstvenog osiguranja jedne socijalno svjesne države. To je solidarnost. Kada bi ovog trenutka dali županijama primjerice osiguranje onda bi bila velika razlika u razini zdravstvene zaštite između Istre i Zagreba s jedne strane i recimo Ličko-Senjske županije i Vukovarsko-Srijemske s druge strane. Zato usporedba koju smo danas čuli, nema sad ovdje nažalost gospođe Antunović i primjedbe koja je išla na gospičku bolnicu pokazuje totalno nerazumijevanje tog problemqa. Gospička bolnica ne može ostati i opstati na samofinanciranju županije niti može još za sada izdržati decentralizaciju visokog stupnja. Zašto? Jer je 1991. godine tijekom srpske agresije ostala sa samo 3 liječnika. Kad uništite kadrovsku strukturu ustanove onda od njezine funkcije sljedećih petnaestak godina dok ne obnovite kadrove nema ništa. I ta bolnica, moram još i to reći, koja je imala 1996. godine 630 hospitaliziranih bolesnika sada ih ima 2000 godišnje. Ta bolnica koja je obnovila liječnički kadar, koja ima nekoliko desetaka mladih ljudi na usavršavanju, ta bolnica koja je samo prošle godine uvela 30-tak novih metoda nije negativan primjer nego izrazito pozitivan primjer brzog oporavka nakon devastacije 1991. godine. Zbog toga mislim da je ovakav sustava decentralizacije sa odgovornošću županijske razine za sada jedino rješenje. Oni koji kažu, a bilo je i takvih primjedbi da lokalno se može odlučivati samo o kupovini toaletnog papira znači da ne znaju ništa o upravljanju zdravstvenom ustanovom. Što može osnivač ili županija? Prvo može utjecati na 10 do 15% prihoda koliko prosječno hrvatske bolnice imaju izvan HZZO-a. To su prihodi kao što je rekao kolega Bučan, to su prihodi koji se moraju uprihoditi na dopunskim tržištima, a ne na državnom proračunu. I kvaliteta ravnatelja se upravo očituje u tome koliko je tih prihoda još ubrao iznad ugovora sa HZZO-om. No puno veći uticaj je osnivača jer on određuje i Upravno vijeće ravnatelja na rashodovnoj strani. I tu treba uvesti odgovornost osnivača jer on bira i upravno vijeće i imenuje ravnatelja. A što mogu upravno vijeće i ravnatelj? Mogu dovesti do sadašnje apsurdne situacije da dvije županijske bolnice iste razine, istog kapaciteta ili sličnog, iste stručne razine imaju razlike u rashodu do 30% mjesečno. Zašto? Zato jer jednu vodi ravnatelj kojeg je osnivač imenovao koji ništa ne zna o menadžmentu bolnice, a drugu vodi onaj koji zna. Samo da spomenem na primjer utjecaj na broj zaposlenih. Dvije ravnopravne županijske bolnice se u broju uposlenih po krevetu razlikuju do 20%. To je posao ravnatelja, odnosno indirektno osnivača. Ili naprimjer rashodi u hrani, rashodi u lijekovima, rashodi u medicinskom materijalu se razlikuju do 30%, kao kuriozitet podsjećam na jednu ustanovu koju smo u kontrolu pronašli da troši po pacijentu za hranu 4 puta više od druge susjedne županijske bolnice, na kraju se ispostavilo da financira nečiji snack bar ili sličnu instituciju u istoj ustanovi. Znači ovaj način decentralizacije moramo shvatiti kao prijelazni i ja ga tako i shvaćam i mislim da je najmanje zlo u ovom trenutku. Drugo što podržavam u ovom zakonu je članak 13. koji se vrlo rijetko spominjao a jako je značajan. U njemu se kaže da upravno vijeće ustanove mora jedanput mjesečno analizirati financijsko poslovanje ustanove. Kroz ovo osnivač upravlja ustanovom, ako se analitika ne vrši mjesečno nego kao sada kvartalno, polugodišnje, godišnje onda od takvog stabilnosti poslovanja neće biti ništa. Što se tiče dopunskog rada rekao bih samo da sadašnja odredba uvedena od prošle Vlade da se radi u vlastitoj ustanovi u dopunskom radu je osuđena od Svjetske zdravstvene organizacije jer je direktni sukob interesa i da je ona protivna zahtjevima našim udruga pacijenata, sve udruge pacijenata traže od nas da to ukinemo i kao što vidim zakonodavac je to poslušao i to pozdravljam. Kontrola rada izvan vlastite ustanove je garantirana Zakonom o radu, dakle ravnatelj će dati samo onome tko ne ugrožava i ne pravi konkurenciju vlastitoj ustanovi, u principu u praksi to je bilo onda kada radi u dopunskom radu na nekoj usluzi koju ne pruža njegova ustanova, tako da su sukoba interesa sigurno neće biti. I na kraju štrajk. Predlažem zakonodavcu da uskladi ove stroge odredbe sa GSV-om ili bolje reći sa središnjicama sindikalnim jer te sindikalne središnjice su indirektno uzrokovale štrajk liječnika. MI smo naime liječnicima našli izvore i osigurali u proračunu za povećanje plaće od 10%, sindikalne središnjice su prijetile povlačenju iz GSV-a pa je zato vlada povukla, sada su liječnici dobili i 10% i ne moraju više štrajkati prema tome, mislim da bi to trebalo također usuglasiti. Zaključno, jer nemam vremena za daljnje analize, ovo je vrlo kvalitetan dokument koji će sigurno premostiti čitav niz nelogičnosti sadašnjeg sustava. Hvala.
Zahvaljujem. Evo prije dozvolite mi ja sam zakasnio reagirati kada je uvažena zastupnica Antunović spomenula Gospićku bolnicu, profesor Hebrang je sada spomenuo pa dozvolite 96., 7. istina bilo 630 pacijenata na godišnjoj razini, sada je preko 4000, profesoru se omaknulo 2000, preko 4000 evo tek toliko da se zna. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa ja bih želio ispraviti kolegu Hebranga, decentralizirana sredstva su strogo namjenska sredstva i ne mogu se koristiti za pokrivanje gubitaka ustanove. To bi bio prekršaj koji bi revizija prigovora i gdje bi sasvim sigurno bilo problema u reviziji, dakle ona se koriste za investicije, investicijsko održavanje i kupovinu opreme i ne mogu se koristiti za pokrivanje gubitaka.
Zahvaljujem. To je bio ispravak netočnog navoda pa nemate pravo na repliku, a uvaženi zastupnik Mršić se javio i za repliku. Kasnije replika imam još jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Lesar.
Želio bih ispraviti navod poštovanog kolege Hebranga, da u decentraliziranom modelu, u zdravstvu konkretno nestaje solidarnost što naprosto nije točno, jer je decentralizirani model iz zdravstvenog osiguranja, plaćanja doprinosa i trošenje tih sredstava ima u sebi, odnosno može imati a to smo svjedoci toga da je i bilo, element se solidarnosti minimalnih standarda na nacionalnom nivou. Prema tome, ova tvrdnja da decentralizirani sustav zdravstva bi doveo u različiti položaj dijelove države samo zbog toga što u njemu nema elementa solidarnosti naprosto nije točan. Hvala.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Mršić.
E, pa nastavit ću tamo gdje sam stao. Doista kolega Hebrang možda jest točno da je centralizacija, ja ću je nazvat etatizacija 90. godine dovela do određenih ušteda, ali znate na čemu ste štedjeli, štedjeli ste na održavanju objekata, štedjeli ste na kupovini opreme, jer ono što su građani recimo Koprivnice sagradili bolnicu 10 godina nije došao niti jedan medicinski uređaj u tu bolnicu izuzev onoga što su ponovno građani i poduzeća skupili novac kako bi mogli iz humanitarnih akcija kupiti tu opremu. Vratili ste, vratila je država 2001. godine neodržavane bolnice, neodržavane škole, i na tome ste štedjeli, a uštedjeli ste tako da sada kada mi smo održavali objekte moramo duplo više uložiti u njih da bi ih sanirali i da bi u investicijskom održavanju ih doveli do onoga stanja gdje su trebali biti da su ti objekti bili održavani. DA se razmišljalo o tome onda bi se i 90. godine ostavila decentralizirana sredstva, uostalom država danas ne daje više decentraliziranih sredstava nego što ih je bilo u onome trenutku kada je bilo sve centralizirano, ali se pokazuje da se sada puno efikasnije na lokalnom nivou sa tim decentraliziranim sredstvima upravlja i da se puno više može iz tih decentraliziranih sredstava napraviti, a što se tiče solidarnosti ja moram reći da dolazim iz županije koja uz Zagreb i Istru jedina ima veće uplate u Zavod za zdravstveno osiguranje nego što je povrat i doista ne tražimo da sve ostane nama. Mora biti fond solidarnosti za bolnicu u Gospiću, Vukovaru, Vinkovcima i možda još negdje ali ne može se onda dogoditi da najmanje po krevetu dobija Koprivnička bolnica iako najviše građani Koprivnice uplaćuju u Fond za zdravstveno osiguranje. To nije dobro, moraju svi dobivati jednako a onda o nekima država treba malo bolje skrbiti jer sami ne mogu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepa. Dakle, nikako ne stoji izjava gospodina Mršića da decentralizirana sredstva ne mogu služiti za pokrivanje gubitaka, jer upravo ovaj Prijedlog zakona to utvrđuje. Što je loše sa decentraliziranim sredstva, ništa dobro nismo vidjeli, u ovih godinu dana iskustva. Loše je to što se decentralizirano odlučuje o nabavci nepotrebne opreme, nemojte da spominjem 16-slojni CT u jednoj od bolnica koje su nedavno spomenuti jer sada ne znaju što bi s njim. Drugo, cijena pojedinačne nabave 20 do 30% je veća i upravo decentralizirana nabava je ono što je Ministarstvo na zahtjev lokalne uprave objedinilo jer su sami vidjeli da s tim novcem to ne mogu kupiti, dakle nitko ih nije prisilio da idu na centralizaciju. I napokon što se tiče održavanja objekata i na čemu smo 91. i sljedećih godina srpske agresije uštedjeli, gospodin Mršić nije gledao televiziju pa ne zna da je bio rat u to vrijeme. U to vrijeme je,…
Ja vas molim dopustite da.
U to vrijeme je naime srpski agresor uništio 6 hrvatskih bolnica, 4 od njih 90%, jednu čak 100% tko je bio u Vinkovcima za vrijem rata vidio je. MI smo sljedećih godina sa sredstvima za investiciju gradili te bolnice, samo da ih spomenem Vinkovci, Osijek, Gospić, Slavonski brod, Vukovar itd. Obnovili smo 42 doma zdravlja, djelomično ili potpuno itd., tu su otišla sredstva za investiciju zato se nije to vrijeme gradilo ni u Zagrebu ni u Čakovcu, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima. Povreda Poslovnika uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Kolega Hebrang je povrijedio od 89. do 214. članke jer je uvrijedio zastupnika Mršića i ja vas molim da me u tome zaštitite ja nisam mogao gledati domovinski rat na televiziji ja sam u njemu sudjelovao kolega Hebrang.
Zahvaljujem. Ne smatram da je bilo povrede poslovnika. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče! Ovaj zakon odnosno Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti predočili ste ovdje nama saborskim zastupnicima kao jedan korak u zdravstvenoj reformi. Također, u obrazloženju ovog prijedloga zakona navodi se kao bitno da se žele postići standardi upravo u pružanju zdravstvene zaštite. Jednako tako, da se želi očuvati i unaprijediti zdravlje, naravno bolesnih. Da tomu nije tako u jednom velikom trenutku istine upravo je rekao kolega Hebrang kad je rekao i sam ocijenio ovaj zakon da je to ustvari možda najmanje zlo koje je još i prijetilo. Međutim, ja ga ocjenjujem kao jednim nezdravim prijedlogom za zdravstvo. Zašto? Zbog toga što upravo Vlada kompletna u svom djelovanju pa jednako tako predlažući ovaj prijedlog zakona nalazi se u pomanjkanju reformskih ambicija i odlučnosti i onda želi upravo reagirati ovim prijedlogom zakona upravo na jedan deficitni način financiranja. Koga i što i o čemu se ustvari radi? Ovim prijedlogom zakona, sve ostalo su manje bitne izmjene u biti one i o njima ste najviše vi i govorili da bi se prikrila u biti suština a to je da se želi pogodovati liječnicima i to na štetu i na teret bolesnika. Kako i zašto? Još dok je bivši ministar ali u ovoj Vladi zaključio kako je Vlada kasnije sama komentirala strukovni ugovor i poslije se Vlada samo ogradila odnosno ne želi ispuniti strukovni ugovor zaključen sa liječnicima, tako da i dan nas Vlada nemušto odgovara i ne zna se u biti kakva je pravna sudbina i što ona o tome misli što je na kraju krajeva bilo s tim ugovorom. Ali posljedice upravo takvog jednog neodgovornog ponašanja bilo pojedinca u Vladi ili čitave Vlade rezultiralo je ovakvim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti jer se pošto poto želi smiriti i nadomiriti upravo liječnička struka. A upravo je to izazvala svojim neodgovornim ponašanjem Vlada koja ne može ispuniti ona obećanja, ne obećanja nego potpisani sporazum, ugovor koji je zaključila sa liječnicima a oni stalno prijete štrajkom. Dakle, posve je jasno da se Hrvatska nalazi i da je u biti već duboko zagazila u razdoblje socijalnih napetosti, da prijete štrajkom liječnici, na ovaj način ih se želi smiriti, da prijete štrajkom srednjo-školski profesori, mnogi drugi radnici koje evo sada spremate ukloniti sa ovog malog trga. [[Upadica se ne čuje.]] Zato mali radnici ne mogu na njega, valjda zato vam je to logika. [[Upadica se ne čuje.]]
Uvažena zastupnice, dat ću vam opomenu.
Dakle, što želi sada Vlada učiniti? Ponovo se vratiti na ono rješenje koje je bilo prije 2000. godine. Prema tome, ne radi se o nikakvom reformskom zahvatu. Dapače, stvari se ponovo postavljaju onako kako su bile prije 2000. godine a to je upravo da zdravstveni radnici mogu obavljati dopunski rad ne samo u zdravstvenoj ustanovi u kojoj su u radnom odnosu jer to ostaje i po ovom prijedlogu a to je bilo jedno, tako bar u ovome obrazloženju i piše. Ovim zakonskim prijedlogom predviđa se i mogućnost da zdravstveni radnici rade u drugim zdravstvenim ustanovama bilo trgovačkim društvima itd. I upravo je to nešto što je za najveću osudu, ta simbioza javnog i privatnog. Naravno, na štetu javnog i na ovakav način vi ćete u biti devastirati javno zdravstvo. Na kraju krajeva, postavlja se pitanje tko je to i do sada kontrolirao i kako ćete kontrolirati radno vrijeme tjedno od 40 sati. Tko je to kontrolirao? Da bi nakon toga mogla takva osoba, takav liječnik uz odobrenje poslodavca i dalje raditi u privatnim praksama. Dakle, taj sukob javnog i privatnog je nešto što čak nadilazi sukob interesa. Zato predlagač se i posebno trudi ovdje navesti primjere paralelnog zakonodavstva u nekoliko zemalja, međutim svugdje je riječ gdje takav liječnik daje javnoj ustanovi u kojoj je zaposlen i pozamašnu naknadu. A ovdje smo danas čuli da eto će taj liječnik čak i plaćati porez za tako obavljenu djelatnost koju učini u privatnoj praksi. Pa zar to nije imao obvezu do sada po Općem poreznom zakonu? Nije? Krasno. Valjda liječnici misle da za njih samo vrijede ovi zakoni koji su strogo u ovim koji se tiču Zakona o zdravstvenoj zaštiti a da drugi opći koji vrijede za sve ostalo svekoliko pučanstvo, kako se to nekada govorilo, i ne vrijede. Prema tome, u svim zakonima kako u Njemačkoj tako u zakonodavstvima u Francuskoj koji se ovdje također navode Danskoj, svugdje takav liječnik daje pozamašnu naknadu zdravstvenoj ustanovi u kojoj je zaposlen. A o čemu se ovdje u biti radi? Dakle, na širom otvorena vrata omogućava se liječnicima dakle da ostvaruju takav dodatni posao kako bi se na neki način zadovoljili, kako bi se suzbili štrajkovi, kako bi se eliminirao onaj u javnosti također i osuđen sporazum odnosno ugovor, strukovni ugovor sa liječnicima ali osnovni smisao i sukob između javnog i privatnog jeste da je inače logika i da mi imamo velikih problema općenito u javnom sektoru jer svatko otklanja posao od sebe. Dok je sasvim suprotna logika kod privatnika, on se bori za posao, on se bori za klijenta, on se bori ovdje u konkretnom slučaju za pacijenta dok ovdje u jednoj izvanrednoj simbiozi koju ste im omogućili dolazi do svojih sasvim elegantno dolazi do pacijenata koje će onda kasnije ondje gdje bude obavljao tu svoju dodatnu praksu naravno i upućivati. I u tome jeste izvorište jedne nespojivosti a na ovakav način kako je do sada bilo ograničenje ali ipak jedna i mogućnost to očito liječnicima nije bilo dovoljno zato što su tu ipak bile određene tarife za takve popodnevne usluge odnosno u dopunskom radu a osim toga sudjelovalo je kompletno dodatno osoblje te ustanove. Dakle, to je nešto što se liječnicima čini sasvim nedostatnim pa na ovakav način im se podilazi. A što je to što se nudi i što je to što je blagodat za pacijente? Pa na kraju krajeva evo i iz rasprave kolega Hebrang je izrijekom to rekao da je ovo smisao financijski opstati, financijski jer se ne zna kako. Jer pritišće MMF, jer je došlo na naplatu i ono što je potajno prošle godine u osmom mjesecu bilo potpisano i sada je sasvim jasno dakle da od sadašnjih 7,2% bruto društvenog proizvoda izdvajanja više neće biti. Da će ono pasti na 6,5%, dakle, da će se ta jedna milijarda prevaliti na račun, odnosno na teret bolesnih. Sve u svemu, sve zakonske prijedloge koje smo imali, one siromašne čine još siromašniji, a ovim Prijedlogom zakona bolesne čine još bolesnijim. Jer to nije sve, još 10 kuna za uputnicu za recept, 10 do 15 kuna za svaki dan u bolnici. Dakle, ovaj model je krajnje nepravedan, ugrožava direktno i isključivo bolesne, bolesnike, napušta se princip solidarnosti između zdravih i bolesnih, svi istina možemo oboliti ali siromašni gotovo da nemaju nade. Za njih je Vlada pripremila tzv. standardiziranu kvalitetu, čitaj u biti, smanjenje prava. Dakle, ovaj Prijedlog jeste jedna nezdrava terapija za naše zdravstvo, za naše bolesnike, jedino naglašavam liječi nezadovoljstvo liječnika koje je ova Vlada sama izazvala. Ponovno naglašavam na teret ga sada sanira, na teret bolesnika. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Evo, svekoliko pučanstvo je čulo vašu raspravu, nije li se to nekada govorilo tako, neki govore i sada kao neki. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Bačić.
Hvala lijepa. Pa ispravljam netočan navod koji je kolegica Antičević rekla u početku da je svrha ovoga Prijedloga promjena zakona pogodovanje liječnicima na štetu bolesnika. To je naprosto netočno, mislim da je dosadašnja rasprava i to debelo demantirala. Pozivati se na strukovni ugovor sa liječnicima kao uzrok svega zla, ja mislim da vi jako dobro znate zašto se uopće taj strukovni ugovor povukao, da je to čisto bilo upletanje politike baš zbog onoga da se nema mir u sustavu kada je on već postignut, to vi jako dobro znate, ali ja to vam sada ne bi trebao u detalje tu ulaziti. Prema tome, vaša tvrdnja da ovo sve ide na štetu pacijenta, to nije točno. Ovo je rad izvan ustanove, ja sam to i u svojoj raspravi rekao, ima nekoliko prednosti u odnosu na onaj prije toga. Konačno komora liječnička određuje cjenik usluga, sve je jasno a porezna uprava sada ima evidenciju od svih onih koji rade, odnosno imati će evidenciju od svih onih koji rade honorarno, što do sada nije bilo, sada će to biti. Registrirani će svi biti.
Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Hebrang.
Hvala lijepo. Štovana zastupnica je rekla doslovno, Vlada se ogradila od strukovnog ugovora. Vlada Republike Hrvatske ne može platiti ono što je u strukovnom ugovoru potpisano i nezadovoljstvo liječnika uzrokovala je Vlada. Vlada je nakon godinu dana štrajka sa liječnicima postigla aneks ugovora koji se naziva strukovni na prijedlog GSV-a na njegovoj 65. sjednici, dakle, GSV se je sa time složio. Nakon toga je Vlada osigurala novac, i ako vidite, kolegice štovana, ovogodišnji proračun vidjeti ćete 500 milijuna kuna i u njemu više za plaće, od čega 250 milijuna za liječnike, 250 milijuna za sestre, dakle, Vlada je osigurala novac. Onda se događa po prvi puta u povijesti sindikalnog pokreta da jedna skupina sindikata sestrinskih zabranjuje provođenje liječničkih ugovora, dakle, za onaj ugovor za koje je osigurano sredstvo. Da bi se Vlada prisilila da to prihvati, središnjice sindikalne se povlače iz GSV-a i na taj način stavljaju omču na vrat, Vladi pod vrat. Dakle, Vlada je bila prisiljena odustati od toga ali je izvanredno reagirala jer je svejedno liječnicima dala njihovih 10% i oni su zato sada zadovoljni. Tih 10% postoji u proračunu za razliku od prijašnjih proračuna i to postoji kao povećanje proračuna u odnosu na prošlu godinu. 500 milijuna za plaće, 500 milijuna za materijalne rashode. Hvala.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Bagarić.
Ne onda, ako ćete ići, onda neću, odustajem od replike, ne stvarno odustajem od replike. Poštovana kolegice, govorite cijelo vrijeme kako se ide na ruku liječnicima itd., dakle, kao da govorite o nekim strancima nepoželjnim u ovoj zemlji koje treba otjerati, pa treba ih upravo ovim stimulirati da ostanu na ovom prostoru i da rade na korist, na korist i pacijenata i svih drugih. S druge strane cijelo vrijeme govorite kako je sustav zdravstvene zaštite u Hrvatskoj loš itd., ja vas uvjeravam da je on s obzirom na izdvajanja za zdravstvenu zaštitu izuzetan i ako ga se usporedi sa drugima ja bih kazao puno bolji od drugih u svijetu s obzirom na izdvajanja. U protivnom kako zapravo objašnjavate takve tvrdnje i ako ste nezadovoljni sa sustavom da sve ove promjene koje mi hoćemo napraviti odbijate? Ako se čak sa njima ne slažete, što ne predložite druge? Ovo je tek prvo čitanje zakona i imate vremena da ako imate rješenja da unaprijedite sustav da priložite svoje prijedloge i stvarno ćemo mi usvojiti sve ono što ide u prilog. Zašto bi bili protiv toga? Mi mislimo da je ovo što smo predložili da ide u prilog i da će poboljšati zdravstveni sustav. I stoga to predlažemo.
Zahvaljujem. Evo je opet. Upotrijebiti ću članak 214. Zastupniku se izriče opomena ako govori a nije dobio od predsjedatelja dozvolu. Ja sam predsjedatelj. Ali pauza je sada pa onda. Nastavak u 15 sati. STANKA U 13,30 SATI … popodnevnim radom ove sjednice. Na redu je uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Evo, dakle negdje čitavo jutro smo proveli u raspravi o ovim izmjenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i ja mislim kao što su to rekle i moje kolege u pojedinačnoj raspravi ali i gospođa Antunović u ime kluba da je riječ o zakonu koji ne možemo podržati zbog toga što je po našem mišljenju loš, što ima dosta nelogičnosti i po nama potpuno nepotrebnih izmjena. I na kraju mi se čini da su neke odredbe, ono što sam već rekla u jednoj raspravi a to je da su isključivo kupovina socijalnog mira na teret hrvatskih pacijenata. Dosta se jutros vodila rasprava o jednom članku u kojem se dugovi za poslovanje zdravstvenih ustanova prebacuje na njihove osnivače. Dakle, prvenstveno je riječ o županijskim i gradskim bolnicama gdje će se teret poslovanja odnosno eventualnih dugova bolnica prebaciti na jedinice lokalne samouprave. Po našem mišljenju odnosno po mom mišljenju u ovom trenutku je to nekorektno prema jedinicama lokalne samouprave. Mislim da je čak i protivno Zakonu o pravima jedinica lokalne samouprave zbog toga što one ne mogu odlučivati niti intervenirati na način financiranja dakle, zdravstvenog sustava u ovom slučaju županijskih i gradskih bolnica, a morale bi snositi dakle, financijske troškove za određene bolnice. Na taj način bi možda moglo doći i do situacije da u trenutku kada su nedostatna sredstva da će možda neki pacijenti biti poslani u neke druge bolnice i da im se neće pružiti prava zdravstvena zaštita u sredinama koje su im najdostupnije. Treba reći isto tako da ni sve mjere u proteklih godinu i pol dana koje je Vlada HDZ-a donijela, nisu dale pozitivnih efekata kada je u pitanju poslovanje u zdravstvu da i dalje imamo vrlo velike gubitke, da je HZZO došao u situaciju da ne može plaćati lijekove veledrogerijama i da je sa jednog stanja koje je ostavila bivša koalicijska Vlada gdje su se lijekovi plaćali u periodu od 120 do 154 dana da smo sada došli u jedan, jednu situaciju gdje se čeka čak i do 300 dana na plaćanje lijekova, da ne govorimo da se situacija gubitaka pokušala riješiti i jednim famoznim kreditiranjem za kojeg je ministar u javnosti na pitanje tko će vratiti taj kredit rekao da još uvijek ne zna. Ja moram priznati da znam odgovor tko će vratiti kredit, svi mi, dakle, građani Republike Hrvatske vratiti će taj kredit. Za nas u SDP-u je prvenstveno zdravstvo i zdravstveni sustav mjesto razvoja a ne rashoda. I čini mi se da je tu negdje problem u našem pogledu na stanje u zdravstvu i na to što bi u zdravstvu trebalo razvijati. Pa je tako naša orjenatacija kada smo bili na vlasti bila prvenstveno usmjerena na to da se razvijaju one djelatnosti u zdravstvu koje spadaju u reklo bi se visoko razvijeno zdravstvo. Prvenstveno bih ovdje htjela naglasiti veliki iskorak hrvatskog zdravstva kada su u pitanju trasnplatacije, nažalost u zadnjih godinu i pol dana i tu se vidi znatan pad zbog toga što je očigledno puno važnije ići u neke investicije koje su ostale nerealizirane određenim pojedincima, a zbog druge strane je zbog toga pretrpio dakle, određeni projekt transplatacije, pa evo na primjer prvih 6 mjeseci imamo samo 13 transplatacija u odnosu na proteklu godinu kada smo imali negdje oko 40-ak. Što se tiče jednog članka u kojem se naglašava da bi, odnosno uređuje se sada da bi ravnatelji bolnica trebali imati znanstveno nastavno zvanje, ja moram priznati da je taj članak po meni potpuno suvišan, doista ne vidim koja je to kvalifikacija znanstveno nastavnog zvanja tako presudna za dobro obavljanje ravnateljske pozicije, mislim da je tu prvenstveno bitno da onaj tko bude na toj poziciji ima, rekla bih menađerskih sposobnosti zbog toga što je jako bitno u tom trenutku dobro voditi poslovanje bolnice a to da li ima znanstveno nastavno zvanje, mislim da je puno važnije za neku drugu, za neku drugu instituciju, dakle, za fakultete, za jedan drugi segment dakle, zdravstva, a u ovom konkretnom slučaju kada su u pitanju ravnatelji mislim da je ovo nešto potpuno suvišno i da bi naprosto ovaj članak u tom dijelu trebalo micati. Ja doista ne mislim da netko tko ima znanstveno nastavno zvanje da je kvalificiraniji obavljati tu poziciju. Npr. evo kolega Bačić, je predsjednik Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, koliko znam nema zdravstveno nastavno zvanje i ne mislim da bi zbog toga bio puno kvalificiraniji da obavlja tu funkciju kada bi dakle, imao i znanstveno nastavno znanje. Prema tome, mislim da je ovo potpuno jedna nepotrebna izmjena i mislim da bi ju trebalo micati. Isto tako jutros je bilo dosta riječi o dopunskom radu, ja doista mislim da je ovo nešto što je bilo do sada riješeno, ne na najsretniji način, ali mislim da je i ovo rješenje koje se sada nudi, u kojem će liječnici moći obavljati, dakle i dodatnu, dodatni rad u privatnim zdravstvenim ustanovama, da je ustvari još gore rješenje od onoga što smo ga imali u zadnje tri i pol godine. Naime, do sada se ipak na neki način u bolnicama ta vrsta rada u posljepodnevnim satima mogla kontrolirati. Ono što je možda puno važnije da su bolnice imale koristi financijskih od takve vrste rada, da su od tog dopunskog rada u bolnicama u posljepodnevnim satima imali koristi i pacijenti ali i ljudi koji su zaposleni u bolnicama kao što su medicinske sestre, tehničari, čistačice, dakle sve ono osoblje koje funkcionira u zdravstvenoj ustanovi. Sada ukoliko se sve to izmjesti u privatne zdravstvene ustanove naprosto nema, nema koristi za sve one koji su do sada imali koristi imati će koristi samo dakle, privatne zdravstvene ustanove. Vrlo će se teško kontrolirati i nadzirati liječnici koji će možda ponovno biti u poziciji da u svom normalnom radnom vremenu ne ispunjavaju svoje normative, da isto tako veliki broj pacijenata dobije, odnosno ne dobije određenu zdravstvenu zaštitu i da ih se šalje onda poslijepodne u privatne zdravstvene ustanove gdje će određeni liječnik raditi. Prema tome, ovo mi se čini da se se prvenstveno opet prelomiti preko leđa pacijenata, a već sada imamo situaciju da pacijenti vrlo dugo čekaju na neke pretrage i dakle, da su poprilično nezadovoljni razinom i dostupnošću zdravstvene usluge. I mislim da će ovo ponovno otvoriti još jedan dodatni prostor da će ljudi morati dodatno izdvajati za svoje zdravlje i da neće dobiti zdravstvenu zaštitu tamo gdje bi ju trebali dobiti. Što se tiče odredbi koje uređuju štrajk meni se čini da su te odredbe isto tako potpuno nepotrebne i suvišne, prvenstveno zbog toga što su liječnici kao struka pokazali u protekla dva štrajka bez obzira na to slagao se netko sa tim štrajkom ili ne da su bili jedna vrlo odgovorna dakle, struka. Ti ljudi su paralelno znali se boriti za svoja prava, koristiti pravo na štrajk ali isto tako nitko dakle, nije ostao zakinut za, zaštitu dakle, svoga zdravlja. I mislim da upravo zbog toga što su liječnici pokazali da su jedna vrlo moralna i vrlo odgovorna struka, da je ovo na neki način potpuno nepotrebno da im se na ovaj način ograničava i zabranjuje štrajk u zdravstvenim ustanovama. Prema tome, bilo bi dobro kada bi se ove odredbe o zabrani štrajka ukinule i kada bi se i dalje ostavila mogućnost dakle, da se odredi u slučaju štrajka koji dijelovi zdravstva moraju dakle, funkcionirati i da se ovo drugo ostavi onako kao što je bilo i do sada uređeno. Još jedanput kažem, to više što su zdravstveni djelatnici doista pokazali da mogu se paralelno boriti za svoja prava ali isto tako da mogu brinuti i o zdravlju pacijenata i biti vrlo odgovorni u za svoja prava, ali isto tako da mogu brinuti i o zdravlju pacijenata i biti vrlo odgovorni u slučaju kada se dakle nalaze u štrajku. Evo nadam se da će do drugog čitanja ovaj zakon ipak doživjeti neke izmjene i da će ove stvari koje su po meni potpuno nepotrebne i suvišne u ovom zakonu do drugog čitanja biti izostavljene. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Vidite, svaki put kada neki zakonski prijedlog koji dolazi iz Vlade ne brani ministar nego pošalje državnog tajnika da ga brani u Saboru onda to meni govori o tome da se zapravo ministar ne ponosi svojim uratkom. Ovo mislim da je klasičan primjer takve jedne situacije. Kolega Hebrang je za ovaj zakonski prijedlog rekao da je on nekakav most prema reformi. On nije most ni prema čemu a najmanje prema reformi koja nikakve mostove ni ne treba. Zdravstvo treba reformu. E sad, hoće li Vlada imati snage, imati odlučnosti i imati znanja da uđe u tu reformu ili neće to je drugo pitanje. Ali umjesto reforme nikakvi mostovi ovdje ne trebaju. A da ovaj zakonski prijedlog da ga se ministar s pravom stidi pokazuju … članci ovoga zakona, već drugi. Članak 2. koji kaže da će se ugovorom između pravne ili fizičke osobe koja obavlja turističku djelatnost i zdravstvene ustanove trgovačkog društva koje obavlja zdravstvenu djelatnost, odnosno privatnog zdravstvenog radnika uređuje se organiziranje i financiranje provođenja mjera zdravstvene zaštite koji se pružaju turistima. Molim vas, tko su fizičke osobe koje se bave turističkom djelatnošću? To su npr. privatni iznajmljivači soba. I sad će oni sklapati nekakve ugovore sa zdravstvenim ustanovama. Čovjek izdaje četiri kreveta i on će sad sklapati ugovor. S kim će on sklapati ugovor? Najprije ima li tamo zdravstvene ustanove u tom mjestu, mjestašcu gdje on iznajmljuje sobe. Onda po kojim pravilima će on sklapati taj ugovor, onda na koju svotu, onda kako će on to naplatiti ovom turistu? To je jedna papazijanija, to ne znači apsolutno ništa. To je potpuno neprovedivo. Onda na koncu, ja ne znam da li vi znate, ali mi s nekim zemljama imamo potpisane međudržavne ugovore o zdravstvenoj zaštiti. S Austrijom npr., sa Slovenijom. To se dakako Vladu ne tiče, to je tako lijevom rukom pisano. I to bi trebalo biti most prema reformi. Pa kako će izgledati reforma, ako je ovo most prema reformi? Članak 2., taj prvi stavak koji je puno više analiziran od ovog drugog a to je obaveza županija i gradovima za pokriće gubitaka zdravstvenih ustanova čiji su oni osnivač. Gledajte, ne kaže se opet kako, kako će sad županije pokrivati te gubitke. Pa županijski proračuni su mnogi manji od gubitaka nekih zdravstvenih ustanova. Drugo, ovaj isti zakon ih tjera, jedinice lokalne samouprave na osnivanje zdravstvenih ustanova. I kaže se, u svakoj županiji mora biti barem jedan, pa na otocima tim i tim obavezno mora biti. Pa kad ih se osnuje, pa kad ne budu mogli poslovati onda će te iste županije morati snositi trošak. To ta priča koju smo ovdje čuli da je to zapravo pravo da se iz sredstva poravnanja pokriju ti gubici. Gdje to piše u zakonu? Gdje to u zakonu piše? To ne piše apsolutno nigdje. Tu se ne daje nikakvo pravo jedinicama lokalne samouprave, tu se njima nameće obaveza koju oni neće moći ispuniti. Tko će trpiti? Pacijenti, tko drugi, pacijenti. Dakle umjesto jedne reforme koja bi trebala tu se nudi koješta. A da li se moglo ići malo smijelije? Da li se moglo reformski misliti? Moglo se. Moglo se da se htjelo i da se zna. Npr. članak 6. govori, o tome on dopunjava jedan članak 22. koji kaže: "Svaka poslovno sposobna osoba suodgovorna je za očuvanje i unapređenje svoga zdravlja." A sada predlagatelj mudro dodaje: "Te u tom cilju treba poduzimati aktivnosti", molim vas taj policijski riječnik treba poduzimati aktivnosti, koje aktivnosti da poduzima, veli : "Izbjegavati sve rizične čimbenike koji ugrožavaju život i zdravlje. Uporaba opojnih droga, alkohola, duhanskih proizvoda, rizično spolno ponašanje, prekomjerna tjelesna težina." A što ako čovjek ne poduzima te aktivnosti i radnje kao što ste napisali? Što, što ako on i dalje npr. konzumira duhan, ili što ako ima prekomjernu tjelesnu težinu? Ja sam tražio u ovim kaznenim odredbama jeste predvidjeli kaznu kakvu za nepoštivanje ovog dodatka u zakonski tekst? Nije predviđena kazna, neće se globiti ljudi s prekomjernom težinom. To je dobro, to je dobro da niste još i kaznenu odredbu stavili. Ali neobično je mudro da ste stavili zakonsku obavezu da ljudi ne smiju imati prekomjernu tjelesnu težinu. A da ste mislili malo dublje o tome, mogli ste iskoristiti rizično ponašanje ljudi da unaprijedite zdravstvo i da mu pomognete i financijski. Što država radi sa npr. duhanskim proizvodima? Propisuje trošarine i ubire trošarine na te duhanske proizvode kao i na alkohol. I kamo idu te trošarine? Idu u državni proračun. Ne zna se gdje se one poslije raspoređuju u državnom proračunu, idu li one za vojsku, za policiju, za plaće državnih službenika ili, ne zna se. Pa zašto niste domislili to da se te trošarine preusmjere kao prihod HZZO-a. Tada svako rizično ponašanje svakog čovjeka znači da on prihoduje i da snosi troškove svoga mogućeg liječenja zbog svog rizičnog ponašanja. Tada će mu biti i jasno zašto te trošarine plaća. Ne moraju to biti samo trošarine. Gledajte, kad netko krši prometne propise on se rizično ponaša. Kad dođe, kad izazove saobraćajnu nesreću pa kad strada, pa gdje će doći? U bolnicu. Liječiti će se o državnom trošku. Pa molim vas pa onda napravite u toj svojoj budućoj, ako ikad do nje dođe, reformi, osmislite način dopunskog financiranja HZZO-a iz rizičnog ponašanja građana. Ali nemojte u zakonu pisati da su građani dužni se ponašati nerizično, jer je to naprosto smiješno. Znači sve je to manje-više nepromišljeno, neostvarivo, površno. Govorite o domovima zdravlja na otocima pa sad predviđate dakle stvarate zakonsku obavezu na Braču, na Cresu, na Hvaru, Korčuli, Krku, Lošinju, Rabu i Visu. A zašto ne npr. na Pagu? Šta Pag nije hrvatski otok? Zašto nema obaveza da postoji i dom zdravlja i u Pagu? Pag ima između 7 i 8 tisuća stanovnika cijeli otok. A pazite, u vrijeme turističke sezone bude 80 tisuća ljudi na Pagu. Po kojoj logici ste se vi sad to vodili da ovako neke otoke nabrojite, neke ne nabrojite. Što se tiče ovog rada iza radnog vremena u privatnim ambulantama. Gledajte, to smo mi već imali, to je već postojalo. I tu uopće nije sporno što će se događati. To je posve jasno jer to se već i događalo. Doći će pacijent prije podne na pregled a onda će mu liječnik reći: Da, da gledajte ja vas moram, moram vam napraviti rendgenski snimak ili CT ili već šta vam treba, to možete doći za 8 mjeseci na red, ali gledajte ja vam radim u jednoj privatnoj praksi fenomenalnoj, fenomenalnoj danas po podne mogu vas slikati i nije skupo, svega tisuću kuna. … [[Upadica se ne razumije.]] Da. I to se već događalo. Pazite, i to će se događati. I ministar Hebrang dok je bio ministar se reklamirao u jednoj takvoj ustanovi privatnoj. Reklamirao se. Reklamirat će se opet kada ovo napravite. Opet će se reklamirati. I zašto se ne bi reklamirao jer mu to baš zakonski sada omogućavate? Sada kada su liječnici imali pravo dopunskog rada u vlastitoj ustanovi, da to je bilo pod kontrolom. Pa najprije ga njegov šef gledao da li je odradio svoje puno radno vrijeme da bi mogao poslije podne raditi, osim toga je morao plaćati najam bolnici za opremu pa je i bolnica nešto prihodovala. Ne, sada to sve na stranu. Što bi bolnice prihodovale, pa važnije je da privatna praksa prihoduje i da zakonodavac, predlagatelj zakona pogoduje onima, onim svojim kolegama koji će to raditi i koji su to već radili. Tu kolega Hebrang kaže da su to udruge pacijenata zahtijevale. Ja takav stav udruge pacijenata nisam vidio i dopustite mi, duboko sumnjam da bi pacijenti htjeli proživljavati ponovno ono što su već proživljavali, a to je da ih prije podne u bolnicama naprosto preusmjeravaju u privatne ambulante. Puno bi se još toga moglo reći o ovom zakonskom prijedlogu, vrijeme na žalost ne dopušta. Hvala.
Zahvaljujem se. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja se naprosto divim znanju nekih među nama koji doista znamo sve o svemu, ali dopustite da vam ispravim ipak jedan netočan navod koji ste kazali kada ste kazali da je neprovedivo da se regulira odnos između davatelja turističkih usluga i zdravstvenih ustanova. Zašto bi to bilo neprovedivo? To je apsolutno provedivo u svakoj organiziranoj državi, a za svakog turistu koji dođe u Hrvatsku njemu je dobro došlo da ima osiguranu zdravstvenu zaštitu a da ne … na prostoru na kojem se odmara, gdje će primiti zdravstvenu zaštitu. S druge strane dovesti u vezu da se ministar stidi zbog toga jer je poslao državnog tajnika ovdje svoga zakona, ja bih kazao da je to potpuno nerazumno i netočno i između ostaloga zbog čega bi se stidio gospodina koji je vrlo obrazovan, mlad i raspolaže informacijama i znanjem i vrlo dostojan objašnjavati u ovome Saboru ovu materiju. Prema tome to držim apsolutno netočnim. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. Riječ ima uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, cijenjene kolegice i kolege. U svojoj raspravi oko iznesenog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti osvrnula bih se na dva aspekta koja su predložena ovim izmjenama. Određene promjene koje se odnose na dopunski rad zdravstvenih radnika koji su prema dosadašnjem zakonu mogli taj dopunski rad obavljati samo u zdravstvenoj ustanovi u kojoj su u radnom odnosu, novim prijedlogom predviđa se mogućnost da zdravstveni radnici dopunski rad ostvaruju u drugim zdravstvenim ustanovama, trgovačkim društvima koja obavljaju zdravstvenu djelatnost kao i u privatnim praksama. Osobno bih podržala ovaj prijedlog kada bi stajao i u drugim zdravstvenim organizacijama, jer ne vidim nikakvu prednost niti za pacijenta a niti za liječnike u dosadašnjem ograničavanju da se dopunski rad može obavljati samo u zdravstvenoj ustanovi u kojoj su liječnici u radnom odnosu. Međutim dragi kolega ja bih vas upozorila na jednu stvar koja ne znam da li je nastala omaškom ili je nastala namjerno. U obrazloženju, dakle u zakonskom članku 39. navodi se da se može obavljati u drugoj zdravstvenoj ustanovi. Međutim u obrazloženju zakona kaže da se može obavljati i u drugoj. Dakle nije mi jasno ta dvojnost, ja bih vas molila da mi na to odgovorite neposredno nakon moje rasprave, jer mislim da to stvara jednu različitost u tumačenju i to vrlo bitno. Dakle u obrazloženju piše na stranici 4 u stavku 2. kaže: «rade i u drugim zdravstvenim ustanovama» to piše u obrazloženju, a u članku 39. stavak 2. kažu: «obavljati koristeći prostor i medicinsko-tehničku opremu druge zdravstvene ustanove». Dakle nedostatak rječice: «i» u potpunosti mijenja ovaj sadržaj i dovodi u nekakvu sumnju ustvari vaše namjere. Pravilnik se može, polemika oko ovog mogla bi se voditi na razini načelne odluke da li mi kao zemlja u tranziciji sa nizom neriješenih problema, sa velikim brojem umirovljenika, više nego slabog materijalnog položaja, sa brojnim naročito osjetljivim skupinama npr. branitelja, sa slabim natalitetom, zemlja niskog standarda i slabog gospodarskog rasta da li si mi vodeći računa o socijalnoj osjetljivosti možemo dopustiti da praktički na mala vrata dopustimo privatizaciju, odnosno tržište odnose u zdravstvu. No i u kritikama MMF-a koje su se ovih dana mogle zapaziti svakako je i značajna potrošnja u zdravstvu. ako k tome pridodamo i činjenicu da se i u zdravstvu posebno moramo prilagođavati Europskoj uniji svakako jedno od rješenja bit će i dopunski rad zdravstvenih radnika kao što je to riješeno u Engleskoj, Francuskoj ili danskoj. Osobno smatram da je dopuštanje obavljanja dopunskog rada u drugim zdravstvenim subjektima kao proširenje, a ne samo kao ograničavanje čak ispravnije i korektnije, jer obavljanje dopunskog rada u prostorima i sa opremom koja je investirana i postavljena iz nekadašnjih društvenih sredstava, samodoprinosa ili izdvajanja poreznih obveznika danas ma koliko god to liječnički tim plaćao za potrebe obavljanja dopunskog rada za korisnike nas građane to ostaje i dalje netransparentno, a za liječnike preskupo. K tome u prilog upravo govori činjenica da je ovu dosadašnju zakonsku mogućnost u Hrvatskoj koristio relativno mali broj liječnika. Isto tako bi se htjela osvrnuti na još jedan aspekt. … u prvim godinama neposredno nakon 2. svjetskog rata s obzirom da u novonastaloj tada socijalističkoj državi nije bilo moguće organizirati kvalitetnu zdravstvenu zaštitu, dopuštalo se liječnicima da uz obavezni rad u javnom zdravstvu obavljaju kroz dopunski rad i privatnu praksu. To je bilo nekoliko godina, tamo negdje 50-tih početka 60-tih godina prošlog stoljeća. Obavljanje privatne prakse izvan punog radnog vremena dopušteno je gotovo u svim europskim državama. Razlozi za to su različiti. Jedan od razloga koji je do toga doveo npr. u Francuskoj je činjenica da privatne klinike liječnicima pružaju puno bolje i primamljivije ponude od onoga što im se može pružiti u javnoj zdravstvenoj ustanovi. To je dovelo do odlijevanja kvalitetnih i vrhunskih liječnika upravo u privatne klinike čime je kvalitetno osiromašilo javno zdravstvo. Da bi to preveniralo, država je otvorila mogućnost dopunskog rada kroz privatnu praksu. Dakako i naša Vlada donosi ovu odluku potaknuta nezadovoljstvom liječnika i traženjem sindikata o povećanju plaća. Ovo je svakako jedno od rješenja koje ne pada na teret državnog proračuna, a postiže se cilj i kupuje određeni socijalni mir. Svakako bilo bi bolje da je ovakav prijedlog došao kao smišljeno dugoročno strateško određenje jer bi tada to bilo bolje promišljeno, jer bi se uredbe i pravilnici već bili priređeni i ono što je najvažnije, garantiralo bi neku dugoročnost primjene. Naime htjela bih podsjetiti da je slična zakonska odredba već u Hrvatskoj postojala krajem 90-tih. Istina za volju, odnosila se samo za privilegirani sloj profesora i primariusa sa doktoratom dok je za ostale doktore to tek bio krimen pa su tako oni taj posao u privatnoj praksi radili na crno u strahu da ostanu bez posla u svojim klinikama. I za kraj meni ostaje ovdje ipak još dosta otvorenih pitanja i nejasnoća pa bi ih pročitala kako biste mi ih mogli kasnije odgovoriti. Kako je to usklađeno sa Zakonom o radu? Da li je liječnik koji radi u javnom zdravstvu kad po podne obavlja privatnu praksu u sukobu interesa. Što je sa radnim vremenom nastavnika, profesora u zdravstvu, koji osim na visokom učilištu istodobno imaju radni odnos sa jednom zdravstvenom ustanovom, a ujedno rade dopunski u privatnoj praksi, koliko ustvari sati oni odrađuju. Koliko ustvari oni vremena rade. U dosadašnjem zakonu govorilo se o njihovom kumulativnom punom radnom vremenu koje je iznosilo najviše 40 sati tjedno, što je ovim izmjenama pretpostavljam namjerno ispušteno. Što je s liječnicima koji uz redovno radno vrijeme od 40 sati moraju s obzirom na organizaciju posla obavljati dežurstva, ponekad 4, 5, 6 puta mjesečno a i više u doba godišnjih odmora. Što je to dokaz o ispunjavanju radnih obaveza da li je to nešto što poslodavac potpisuje svaki dan ili je to nešto drugo. Zašto i od kuda proizlazi ovlast da odobrenju za obavljanje posla izvan radnog vremena odlučuje ministar. Da li je u pitanju neki numerus clausus ili je važnost teritorijalne raspodijeljenosti onih koji rade u privatnoj praksi. I naposljetku ono što ostaje u sferi moralnosti, koja je garancija da liječnici neće svojim arogantnim načinom i indirektno prisiljavati pacijente da čekaonice bolničke ambulante zamijene privatnom praksom a u bolnicama pružati pacijentima aljkavu uslugu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sljedeći je na redu kolega Tonči Tadić, izvolite gospodin Tadić.
Štovana gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Ovaj Zakon je plod očite spoznaje da zdravstveni sustav Republike Hrvatske zahtijeva sustavnu reformu i veće poštivanje prava pacijenata. To je poznato svima u ovoj sabornici, svima u hrvatskoj javnosti, međutim, je pitanje da li to doista ovim zakonom postižemo. Ove izmjene i dopune zakona o zdravstvenoj zaštiti su nepovoljne za većinu zdravstvenih radnika koji svoj rad odgovorno i savjesno obavljaju kao svoju redovnu djelatnost i ne upuštaju se u dodatni privatni posao. Ovakve izmjene Zakona su nepovoljne za one liječnike koji savjesno obavljaju svoj posao u svojoj bolnici, u svom domu zdravlja i ne upuštaju se u dopunski privatni posao. Umjesto da se takvim zdravstvenim djelatnicima osigura pristojna plaća nudi im se mogućnost dodatne zarade radom kao tzv. bussiness liječnika i to je doista za nas čudno i neprihvatljivo. Ta mogućnost dodatnog rada koja će u praksi rezultirati sukobom interesa, stvarno će postojati samo za jedan mali dio liječnika koji ionako dobro materijalno stoje. Držimo da primjere koji su izvučeni iz zapadnih država, nisu adekvatni i da bi bilo daleko bolje da su navedeni oni primjeri iz onih zemalja koji imaju zdravstveni sustav kompatibilan sa našim da možemo uspoređivati. Ovako iz ovih primjera koje su dani ovdje ni po načinu financiranja, ni po kvaliteti pružene usluge, ni po statusnim i ustrojbenim svojstvima zdravstvenog sustava se ne mogu izvući prave usporedbe i na pravi način raspravljati o ovome. Nameće se pitanje položaja ostalih djelatnika u javnim službama odnosno javnim ustanovama. Dakle, ako je liječnicima dopušteno da u svoje slobodno vrijeme dopunjavaju svoj dohodak u javnim prostorijama izvan radnog vremena, zašto ne bi na primjer djelatnici u mirovinskom zavodu rješavali pitanja mirovine i privatno nakon radnog vremena u istom tom prostoru, zašto ne bi nastavnik u školi izvan radnog vremena u tom istom javnom prostoru održavao instrukcije ili popravljao ocijene i tome slično. Naravno to je kao koncept besmisleno ali samo pokazuje do kojeg je besmisla doveden zdravstveni sustav ovakvim izmjenama zakona. Odredbe koje se odnose na štrajk u ovom zakonu su pooštrene, pravo na štrajk liječnika je ograničeno, dakle poruka koju ovaj Zakon šalje je sljedeća: Ako hoćete zaraditi više zaradite na račun građana, poslije radnog vremena u javnim prostorima i od njih izvucite novac, ali ne smijete štrajkati da biste zaradili zasluženi novac od države. To je poruka koju ovaj Zakon daje. Dakle, ovo nije niti na korist građana, niti na korist zdravstvenih djelatnika. Također smatram da se krajnje nepotrebno i na posve krivi način poziva na Europsku socijalnu povelju kao opravdanje pooštrenja odredbi o štrajku. Dakle, upravo Europska socijalne povelja je člankom 5. koja govori o pravu na organiziranje i člankom 6. koji govori o pravu na kolektivno pregovaranje, zahtjeva od država članica da što manje ograničavaju pravo na štrajk a osobito se to odnosi na štrajk javnih službi. Ja podsjećam da Republika Hrvatska do 30. lipnja ove godine mora podnijeti prvo izvješće o poštivanju Europske socijalne povelje a to Izvješće će biti lijepo garnirano sa ovakvim zakonom u kojem vi ograničavate pravo na štrajk djelatnika javnih službi dakle u ovom slučaju liječnika. Držimo da je to promašaj, da je ovakav pristup zakona što se tiče štrajka i dopunskog rada liječnika postavljen potpuno krivo. Jedino što ovdje u ovom Prijedlogu zakona mogu podržati jest konačno osnivanje domova zdravlja na nekim otocima, ja sam se osobno protivio i godinama vodio svoj osobni sukob sa ministrima koji su bili na dužnosti ministra zdravstva protiv koncepta koji je zagovarao ukidanje domova zdravlja na otocima. Smatram da su domovi zdravlja na otocima potrebni i da se njih ne može nadomjestiti nikakvim brodovima ambulantama. Svojedobno jedan od županijskih tajnika za zdravstvo predlagao osnivanje nekakvog broda ambulante koji bi valjda kao brod na … u Africi putova od Buđumbure do Kigome sa usputnim postajama u Mpali i Nundi. Onda bi tamo neki urođenici na otocima iščekivali brod sa liječnicima, pa ako ti pukne čir ili slijepo crijevo na Hvaru a brod je kod Mljeta ti brate lijepo čekaj dok brod ne dođe, pa tko preživi preživi. To tako ne ide i kristalno je jasno da to tako ne može ići. Ovo što je za nas kao Hrvatsku sretna okolnost jest to da na otocima već postoje liječnici koji su voljni živjeti na otocima, već postoje specijalisti koji žive na otocima i koji samo očekuju da im ova država omogući da se bave svojom specijalističkoj praksom na otocima. I ono što je za Hrvatsku potrebno učiniti jest to izboriti se da od Europskih fondova dobijemo novac za osnivanje Međuotočnog zdravstvenog centra, tako da ili pacijenti, ili specijalisti putuju s otoka na otok. I to se može učiniti ja vjerujem u okviru buduće jadranske regije da se takvi novci osiguraju od fondova Europske unije, odnosno da se već sada dio sredstava pokuša dobiti od Svjetske banke ili od Svjetske zdravstvene organizacije. Sve to skupa međutim, ne rješava ključni problem a to je problem zdravstva u sezoni na Jadranu. Reći ću nešto što je mnogima kada sam to izgovorio prije dvije godine bio šok ali je činjenica, žalosna činjenica, da mnogi koji ljetuju na našoj obali, a posebno na otocima ljetuju na vlastiti rizik. Ako im se bilo šta dogodi u nekom od zabačenih zaljeva gotovi su, do njih ne može doći nitko, mi smo tek sada počeli nabavljati brze glisere za spašavanje, helikoptere možete nabrojiti na prste jedne ruke a kad ih treba njih najčešće nema. Toliko o hitnoj pomoći. Pitam se hoće li ova hitna pomoć koju je do sada nekoliko ministara nastojalo, pazite, centralizirati na razini županije pa se hitna pomoć na Braču i na Hvaru usmjerava iz Splita što je potpuno besmisleno umjesto da se usmjerava sa samog otoka, hoće li gospodine državni tajniče osnivanje domova zdravlja na otocima uključivati i osnivanje lokalne uprave za hitnu pomoć. To je jednako bitno, a pogotovo je bitno da ta hitna pomoć na otocima nema samo jedno vozilo nego da ih ima više jer ako ta hitna pomoć ode u Hvar a dogodi se istovremeno nesreća u Jelsi ovi u Jelsi nemaju šanse. Dakle, o tome se radi. Još prije dvije godine u ime HSP-a predložio sam da se jedna kuna po noćenju iz boravišne pristojbe izdvaja za potrebe pojačane zdravstvene zaštite u sezonu. Po otoku to iznosi otprilike, računali smo ja i moji prijatelji iz domova zdravlja bivših na otocima, da to iznosi po otoku oko 400 tisuća kuna. Dakle, to su sredstva koja se mogu naći iz prihoda turističke zajednice, iz donacija hotelskih kuća i naravno i same boravišne pristojbe. Za taj novac moramo moći osigurati našim turistima adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Nema gore pljuske za hrvatski turizam i Hrvatsku kao državu i turističku destinaciju nego kada stranac kao pacijent doživi katastrofalno lošu zdravstvenu uslugu u Hrvatskoj. To se najčešće ne događa ali neka se dogodi par puta to će imati vrlo negativne reperkusije po Republiku Hrvatsku i po naš turizam. Dakle, kvalitetno zdravstvo sa motiviranim liječnicima, sa klimatiziranim ambulantama, sa dobrom zdravstvenom opremom, sa specijalistima na otocima je jednako bitno za turistički image Hrvatske kao turističke zemlje, kao i hoteli, trajekti, avioni, aerodromi i uređene autoceste. Nemojmo to zaboraviti. A radi se samo o jednoj kuni po noćenju. Hvala.
Zahvaljujem zastupniku Tadiću. Replika na ovo izlaganje gospodin zastupnik Bagarić. Izvolite!
Zahvaljujem, gospođo potpredsjednice. Kolega Tadiću, stvarno me čudi zašto bi bilo neprihvatljivo omogućiti jednom uglednom liječniku, jednom uglednom profesoru raditi i izvan radnog vremena i na to naplatiti porez a zašto bi bilo neprihvatljivo da oni koji imaju novac i hoće brzu uslugu da za to i plate. Zar nije veći problem od toga u ovoj zemlji što mnogi a sve se to, ponavljam, događa izvan radnog vremena. Zar nije veći problem u ovoj državi da mnogi rade svoj posao na način da ga zapravo za vrijeme radnog vremena ne obavljaju, i zar bi bila garancija da ako to ne omogućimo liječnicima da će oni baš obavljati svoj posao na najbolji mogući način u granicama radnog vremena i na korist svih. S druge strane, kad govorite potpuno vas razumijem, čovjek ste s mora i zalažete se za more odnosno za ljude na moru i za turizam itd. Ali zar ovaj zakon upravo ne omogućava da svaki turist koji dođe na hrvatsku obalu kod svog hotelijera ili kod nekoga tko mu nudi pansion ne nađe još jednu zvjezdicu više a to je osiguranu zdravstvenu zaštitu. A upravo ovim zakonom se nudi mogućnost da se ona osigura. Prema tome, opet pozivam i ponavljam. Pa ako smo nezadovoljni s ovim rješenjem onda dajmo drugo bolje. Ali nemojmo odbacivati ovaj prijedlog zakona. Ovo je jedan pokušaj da upravo to preduprijedi, da upravo ispravi pogreške sustava kakav je do sada. Ja vas potpuno razumijem da Austrijanac treba znati točno.
Gospodine Bagarić, molim vas.
Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku gospodin zastupnik Tadić.
Dakle, što se tiče prijedloga koji se daju ja sam svoj prijedlog dao prije dvije godine. Na njega naravno nije reagirano. Toliko o prijedlozima. Znate i sami koji je mehanizam u Saboru da moraš imati najgenijalniji prijedlog ako vladajuća većina ga ne prihvati kao da ga nisi dao. Što se pak tiče rada problem je isti je li riječ o meni na Ruđeru ili liječniku u bolnici. Ako radi svoj privatni posao javnom opremom izvan radnog vremena to mora biti zasebno regulirano i zasebno plaćeno. Radi se o Zakonu o radu. Razumijete? Zakon o radu zabranjuje da radi svoj privatni posao konkurirajući vlastitoj firmi. To je ono planetarno zabranjeno. I ja se samo to pitam da li mi sa time ulazimo u problem o kojem još nismo bili ni svjesni odnosno nisu bili svjesni oni koji su ga pisali. Ja ne branim čovjeku da radi privatnu praksu ali postavljam pitanje zakonskog reguliranja toga i postavljam pitanje eventualnog sukoba interesa. A ako se to njima dopusti onda to možemo dopustiti i ostalima. Mislim da je državni tajnik zapisao cijelu našu raspravu i da će temeljem toga biti napravljen kvalitetniji prijedlog zakona u drugom čitanju. Ako ne bude mi ćemo davati amandmane pa ćemo se valjda naći na nekom kvalitetnom rješenju. Ali ponavljam još jednom, što se tiče zdravstva u sezoni. Hrvatska je vrlo osjetljiva po tom pitanju. Svaka epidemija u sezoni, svaki loše tretirani slučaj pacijenta u sezoni je katastrofalan po naš image u svijetu. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Tadiću. U ime predlagatelja gospodin državni tajnik Antun Zvonimir Golem. Izvolite!
Dozvolite mi da odgovorim na pitanje uvažene zastupnice koje je bilo postavljeno direktno. Dakle, točno je i provjerio sam još jedanputa. Može smatrati točnim članak 39., znači prijedloga zakona bez onoga "i". Što je namjea? Namjera je bila upravo omogućiti ajmo reći na ovaj način da vrhunski stručnjaci mogu raditi u drugim ustanovama. Ne samo u privatnoj praksi. Ono što se danas kroz cijelu ovu diskusiju navodi je rad u privatnoj praksi, nešto što je postalo očigledno crvena krpa. U ovom trenutku negdje oko pet stotina liječnika radi u vlastitim ustanovama u privatnoj praksi. Prema nekim evidencijama pritužba je isključivo na doslovce par liječnika. Da li zbog toga, zbog sustava znači par liječnika s kojima bi se trebali pozabaviti druge institucije treba rušiti cijelu instituciju sustava dopunskog rada, to je pitanje koje ostavljam ovdje pred vas. Ali ponavljam, treba vidjeti i druge aspekte dopunskog rada liječnika, ono na što ću se osvrnuti u završnoj riječi. To bi bilo za sada. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda zastupnik gospodin Lesar. Izvolite, gospodine Lesar.
Poštovani gospodine državni tajniče, obrazloženje teksta zakona i članci zakona nisu identični a vi ste danas sada ovog trenutka dali treće tumačenje. U obrazloženju zakona piše da se ovim prijedlogom dozvoljava rad izvan radnog vremena i u drugim zdravstvenim ustanovama u tekstu zakona govori "u drugim zdravstvenim ustanovama". Što je točno a što je krivo, decidirano recite molim vas.
Izvolite! U ime predlagatelja državni tajnik gospodin Golem.
Dakle, ponovit ću, decidirano sam odgovorio. Pogreška je u ovome "i". Znači, točan nije obrazloženje nego točan je članak, prijedlog članka 39. bez toga, znači veznika "i".
Zahvaljujem, sljedeći na redu za raspravu gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite gospodine Linić.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Razmatrajući Prijedlog zakona pokušava si čovjek uvijek dati odgovor koji su razlozi za prijedlog izmjena i dopuna. U toj dilemi u kojoj sam se našao, uvijek sam pitao da li je važnije ovdje pred nama raspravljati o izmjenama zakona vezano za štrajk ili je ipak pitanje daljnje decentralizacije i promjene u dijelu decentralizacije zdravstva. I ocijenio sam da ipak želja predlagača u ovom trenutku je bilo regulirati pitanje štrajka. Ocjenjujem da kada promatramo Hrvatsku u 2005. godini predlagati zakonom reguliranje štrajka mislim da to nama u ovom trenutku ne treba. I da je to razlog zbog čega zaista bi predlagač trebao odustati od toga da definira način štrajka, mogućnosti štrajka. Moram reći da sam ostao malo iznenađen i obrazloženjima predlagača ali i samim raspravama jer govoriti o tome da rješavanjem nekakvih prava liječnika na 10%-tno povećanje riješili smo taj problem pa više neće biti štrajka. Ispada da ovaj Zakon pišemo samo za narednu godinu a ne shvaćamo da je to zakon koji je dugotrajan i da tko zna što će biti u kolektivnom pregovaranju u narednih godinu, dvije, tri ili četiri jer valjda pišemo zakon za daleko, daleko duži period godina. Prema tome ako ocjenjujemo da je štrajk jučer bio potreban onda moramo biti svjesni i da je sutra potreban i da je na neki način nepotrebno sastajalište zakonodavca regulirati ove odredbe i da ipak ostavimo tu slobodu, ja bih rekao, pregovaračkim sposobnostima Vlada i sindikata da pokušaju naći pravi način a ne štetu za pacijenta. I mislim da prošlost koja je pokazala je na neki način ipak pokazala da se nastoji štititi interes pacijenta i od strane Vlade i od strane liječnika a u isto vrijeme da se daje pravo nezadovoljnim udrugama građanima, sindikatima da pokazuju to svoje nezadovoljstvo. I ja bih rekao, daleko bi manje problema sa štrajkom bilo da se političke stranke aktivno ne uključuju u vođenje i sugestije koje su evidentno bile prisutne. I to je ono gdje ja smatram da javnost je također ta koja će utjecati na svaki onaj organizirani oblik štrajka [[Upadica: Kolegice i kolegice ja vas molim samo malo.]] koji nema, koji nema osnova u zahtjevima radnika na njihova prava u dijelu pregovora sa poslodavcima. Zato mislim da bi zaista kao zakonodavci morali još jednaput razmisliti, odustati od ovih odredbi jer mislim da zaista nisu potrebni i da ipak ostavimo izvršnoj vlasti određenu snagu, mogućnost, ja bih rekao sposobnost da pronađe u pregovorima svoja rješenja. A sada bih ipak par riječi i decentralizaciji, ja moram reći da je filozofija što je bilo prije četiri godine ili prije godinu i pol dana stalno vraćanje u prošlost ovo je nešto bolje, jučer nije valjalo ništa, samo dokaz izražavanja nemoći predlagača da pokuša naći kvalitetnije obrazloženje za promjene koje imamo. I upravo u nedostatku argumenata mi se stalno služimo sa nekakvih usporedbama a da u isto vrijeme ne dajemo kvalitetne dokumente koji će pokušati ocrtati praksu, ne politiku, ne odluke, ne vladavinu nekih stranaka nego pokušati praksu ocrtati koja je ja bih rekao dokument ili podloga, baza na kojoj ćemo mi donositi odluke o nekakvim promjenama. I kada bi manje političkih stavova, manje, ja bih rekao političkih ponašanja unosili u obrazloženja a daleko više argumenata, sama naša rasprava bi bila daleko lakša i ne bi pokušavali dokazivati jedni drugima tko je bio uspješniji ili neuspješniji. I to je ja bih rekao jedan od velikih minusa i ovog prijedloga gdje mi zaista ne znamo čisto stvarno stanje gdje je problem u zdravstvu, kada govorimo o ja bih rekao onom nižem, znači bolnicama, s domovima zdravlja, ambulantama, znači govorimo o onom državnom zdravstvu, kliničkim bolničkim centrima. Možda, dovoljno spomenuti članak 2. gdje se pokušava posebno naglasiti jedna iritantna ja bih rekao stavka a to je da osnivači moraju pokrivati gubitak. Pitam da li nam je to potrebno i da li smo svjesni koliko je to pravnički loš prijedlog jer to je čista taltologija. Iz razloga što Zakonom o ustanovama imamo definirano da gubitka mora pokriti osnivači i to u ukupnom iznosu i da vjerovnici ustanova nikada nisu ugroženi jer osnivač isplaćuje svaku kunu dubioza, dugova, minusa. Ali mi moramo pitati se zašto ta praksa osnivača nije u dnevnoj provedbi? Zašto osnivač misli da treba postaviti ravnatelja a ne misli da treba odgovarati za financijske dubioze. Probajmo se pitati, nećemo to riješiti zakonima, moramo riješiti promjenom ponašanja, jačom komunikacijom, pokušaj da probamo jasno i nedvosmisleno reći tko je taj neodgovorni osnivač i pokušati ukazati na te ja bih rekao anomalije u našem ponašanju u provedbi a ne gurajući nekakve odredbe koje nemaju zbilja nikakve svrhe. Zašto? Jer su već jednom napisane u temeljnim zakonima. U isto vrijeme što se nama događa? U isto vrijeme nam se događa da ne želimo ući u čistu analizu financijskog stanja gdje moramo utvrditi da li je moć regionalnih samouprava tolika da mogu nositi teret nekakvih propisa u zdravstvu koje definiraju razinu zdravstvene zaštite. I ako bismo tu napravili analizu a ne pokušali reći mi smo jučer ovo, vi ste danas ovo. Tog trenutka ćemo vidjeti da nema dovoljno sredstava za održavanje određene razine. I dapače, da postoji, ja bih rekao i neodgovorno ponašanje osnivača i ljudi koje su oni postavili da vode upravne funkcije, to je točno ali postoji jasna činjenica da nemamo dovoljno sredstava, nemamo i da treba razgovarati uvijek o preraspodjeli i da se time pozabavimo vjerujemo da bi kvaliteta zakona bila daleko, daleko bolja i ne bi bilo ovih dilema i razmomilaženja među nama. Nažalost, mi nemamo tih političkih podataka. A dio nas koji radi o izvršnoj vlasti jasno zna da u periodu i prije 2000. i iza 2000. pokrivale su se dubioze, u ja bih rekao rashodima zdravstva koji su bili na razinama ispod državne jer jednostavno nije bilo dovoljno sredstava. Također najveći problem kada u obrazloženju zakona ističemo dvije stvari a to je nesposobni ravnatelji, loši ravnatelji pa u biti zakon prilagođujemo ne razvoju nego sankacijama onih koji su neuspješni. Isto tako ocjenjujemo da mnoge jedinice ne mogu i zakon pokušajmo prilagoditi onom najsporijem vagonu u jednoj kompoziciji jer se bojimo da ćemo imati određenih zapreka ako idemo malo modernije i kvalitetnije rješavati način zdravstva. I ako priđemo sa stanovišta da zdravstvo ipak treba biti razvojna funkcija Hrvatske, da imamo enormni kadar kvalitete koja sigurno može liječiti ne samo građane Hrvatske, nego mnoge, mnoge ja bih rekao građane Europe, tog trenutka sam Prijedlog zakona bi bio jednostavniji i lakši. Dao bi mogućnost da formiramo zdravstvo koje će osim obveze standarda zadovoljavanja i potreba građana Hrvatske ponuditi i uslugu koja može biti komercijalna. Ovaj zakon to neće omogućiti. I to je ono što dio nas i ne smatra da su promjene koje su predložene kvalitetne da bi mogli prihvatiti ovakav Prijedlog zakona.
Zahvaljujem zastupniku Liniću. Slijedeći je na redu za raspravu gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite kolega Dorić.
Gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kolega Lesar je iznio cijeli niz razloga zbog kojih Klub HNS, PGS neće podržati Prijedlog izmjene i dopune zakona u obliku kojeg smo dobili. On je naveo i konkretne razloge zbog kojih mi podržati nećemo taj Prijedlog izmjene i dopune zakona. Ja ne bih ponavljao ono što je on rekao a i ono što ste veliki dio vas već u prethodnom dijelu rasprave spomenuli, ali sam dužan kao zastupnik iz 8. izborne jedinice ovdje izreći i prenijeti sve ono što moji građani, otočani prije svega poručuju Hrvatskom saboru. Doduše razgovarao sam i sa dijelom ljudi iz lokalne samouprave kao i županijske samouprave i mislim da sam dužan upravo iznijeti njihova razmišljanja. Prije svega svi se slažu da otočanima treba dati više, treba pomoći u raznim područjima života pa i u području zdravstva. Međutim, ono čime su pomalo razočarani posebno što su jutros i na radiju čuli da je kriterij da bi se na otoku dobio dom zdravlja 10 tisuća i više stanovnika. Oni mole da se u biti tu mora napraviti i da tu treba napraviti veliki, veliki zaokret, da ti kriteriji moraju biti puno složeniji i puno korektniji, ne da se ispravkama krivih navoda preko naših otočana prepiremo koji otok ima a koji nema 10 tisuća stanovnika jer vi svi znate kolegice i kolege da Cres, Vis i drugi otoci nemaju ni 3 tisuće stanovnika u prosincu. Ali zato je trebalo onda u ovom prijedlogu reći da ljeti ti otoci imaju 5 pa i 10 puta više žitelja i da ti specifični razlozi su sigurno temeljem kojeg treba razmišljati u pravcu u kojem i zakon ide. Nadalje tu su zimski dani kada su nam otoci odsječeni, kada treba također razmišljati o tome kako jasno prevazići i te specifične nevolje naših otočana. Tu je i demografska politika. Kroz nekakvu pozitivnu politiku i određene prednosti koje trebamo dati otocima i otočanima sigurno su to razlozi koji drže vodu, koji vrijede danas, koji će vrijediti za dvije godine ili za pet godina. A ne sa svakom promjenom vlasti da se onda pozivamo na to da brojke i nekakvi netočni kazatelji su bili razlogom da smo donijeli onda i nepotrebne odluke. Drugo, postojeći zakon jasno govori o tome da su domovi zdravlja, da su osnivačka i vlasnička prava domova zdravlja na županijama. Ovaj Prijedlog zakona dakako predlaže da ovi upravo otočki domovi zdravlja koje ćemo i predlažemo osnovati, da će njihova osnivačka prava biti prenijeta na jedinice lokalne samouprave. U situaciji kada znamo da je sukno i škare da su u rukama državnih institucija, HZZO-a prije svega ali i ministarstva. Da su osnivačka prava u županijama a sutra da su osnivačka prava nekih domova zdravlja u jedinicama lokalne samouprave na otocima pitanje koordinacije je vrlo ozbiljno pitanje, vrlo ozbiljno pitanje o kome nismo puno razgovarali, gdje nitko nije praktično ništa rekao. A danas barem znamo da možemo otići kod pročelnika za zdravstvo za županiju, kod člana poglavarstva zaduženog za zdravstvo, pa jasno uložiti određene primjedbe, prigovore itd. Sutra u mojoj županiji jedan dio posla obavljati će upravo ta gospoda, ako se prenesu osnivačka prava na Lošinj, na Cres, na Rab, a Krk je poseban slučaj, Krk je poseban slučaj jer na otoku Krku imamo 7 jedinica lokalne samouprave pa je pitanje da li će taj dom zdravlja biti u funkciji grada Krka ili svih jedinica lokalne samouprave na otoku Krku. Tu vas također molim da zbog građana na otocima budite jasni da znamo što nas sutra čeka. Ako se bude nadalje inzistiralo na ovom Prijedlogu zakona i ako većina u petak jasno podrži ovaj tekst nakon prvog čitanja i ako već sa drugim čitanjem idemo na slijedeću sjednicu i prije ljeta, onda svakako morate razmisliti i da riješite još jedan problem. A to je ovaj rok od tri mjeseca unutar kojeg predlažete da županije donesu odluke o osnivanju otočkih domova zdravlja, jer se tad može dogoditi da se silom zakona osnuju negdje na jesen pa da ostane jedan zrakoprazni prostor glede financiranja, jer ste i sami naveli da su sredstva predviđena za domove zdravlja na otocima predviđena od početka 2006. godine pa nadalje za rad uprava, upravnih vijeća itd., itd. Nadalje stav je mnogih građana u Primorsko-goranskoj županiji a i mnogih ljudi unutar zdravstvene struke kada se radi o dopunskom radu da sugerirana rješenja uistinu nisu najbolja. Shvaća se intencija, shvaća se da se nešto želi napraviti međutim zašto ta rješenja smatraju moji sugrađani nisu najbolja, pa i moji kolege iz zdravstva. Naime, teško je ili čak nemoguće spriječiti konkuriranje vlastitoj ustanovi ako se na ovaj način riješi pitanje dopunskog rada. Gotovo nemoguće. Dapače to je direktno konkuriranje vlastitoj ustanovi. Ovdje smo čuli u tijeku jutrošnje rasprave da tržište zahtijeva takvo ponašanje da stručnjak može po podne otići u drugu tvrtku i pružiti svoje usluge. Čak su navedeni i neki primjeri. Ja vam međutim kolege kažem da je to možda prihvatljivo u nekakvoj ranoj fazi tržišne utrke, nekakvoj embrijalnoj fazi. U jednoj razvijenoj fazi ili sustavu to nije moguće. Nitko iz Sony-a neće dozvoliti nekome od svojih djelatnika da ode popodne u Nokia-u raditi i prodavati svoje znanje, umijeće i sposobnosti. Nitko. Ako je pitanje tržišne utrke korektno postavljeno onda ta ista pravila, softifiscirana pravila moraju vrijediti i za zdravstvo. Ako je moja ustanova mene poslala na specijalizaciju, omogućila mi stručno usavršavanje, slala me na kongrese, na simpozije, na seminare a ja popodne prodajem to svoje znanje u drugoj ustanovi. To je sve samo ne korektno. To je sve samo ne bih mogao reći da nije konkuriranje, to je direktno konkuriranje vlastitoj ustanovi. Čuli smo bezbroj modela. U Francuskoj, čini mi se da je model dosta jasan i relativno korektan. Tamo idu tako daleko da bi spriječili odlazak najkvalitetnijeg kadra i upravo to konkuriranje, profesor tamo smije imati nekoliko kreveta na odjelu u državnoj bolnici gdje su njegovi privatni pacijenti da ne bi slučajno odlazio u drugu ustanovu i tamo prodavao i tamo jasno upravo konkurirao svojoj ustanovi već obrnuto. Sve se čini da se zadrži to znanje unutar iste kuće. Jako je upitna i ispravnost prijedloga koji želi prenijeti kompletnu financijsku odgovornost na rad županiju glede funkcioniranja županijskih ustanova kada znamo, kolega Lesar je rekao, da je i sukno i škare u državnim institucijama. Tamo se odlučuje o broju kreveta, o cijeni usluga, o svim mogućim parametrima, a županija bi trebala odgovarati. To u ovim uvjetima sigurno nije moguće, to apsolutno ne može tako biti realizirano. Konačno kolegice i kolege ja sam to već bezbroj puta rekao, bilo bi lijepo kada bi na naše klupe dobili očitovanje onih na koje se odnose izmjene i dopune ovakvih zakona. Gdje su nam ovdje stavovi Cresa, Lošinja, Primorsko-goranske županije i drugih. Bilo bi lijepo da vidimo što oni misle. Ja se ne bih ni javio kada bi oni rekli da se slažu s tim tekstom, da je to idealan model, da je to ono što oni traže. Ja sam onda zadovoljan. Ja sam ovako posrednik između dva sustava i želim jasno svojim građanima omogućiti najbolje, a nisam siguran da to mogu na ovaj način realizirati. Evo, osim toga slažem se i sa onim kolegama koji su rekli da smo možda trebali ići i na neki drugi način u ovu raspravu, da smo možda najprije napravili jednu analizu, kvalitetnu analizu stanja u zdravstvu na tim područjima pa da smo onda iz toga izvukli zaključke da li treba reformirati ako ovo možemo nazvati mini reformom, sustav na ovaj način. Hvala lijepo, jer vidim da se upalilo ovo crveno svjetlo.
Zahvaljujem zastupniku gospodinu Doriću. Ja vas molim da malo obratite pažnju na ono što ljudi govore i malo stišate žamor, jer je zbilja teško pratiti šta se događa za govornicom. Sljedeći je na redu potpredsjednik Doma, gospodin zastupnik Darko Milinović. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, poštovane kolegice i kolege. Pa ja zapravo nisam mislio učestvovati u ovoj raspravi, no međutim ponukan sam nekim raspravama i uistinu želim ovdje reći kao liječnik da sam uvijek i gotovo uvijek nesretan kada se zdravstvo želi upotrijebiti u dnevnopolitičke svrhe i na osnovu jednog rekli bi teškog stanja u zdravstvenom sustavu skupljati nekakve jeftine političke poene. Da je to uistinu tako, ja to mogu i svojim primjerom dokazati kada je u vrijeme bivše koalicijske vlasti bio organiziran štrajk u zdravstvenim ustanovama pa i onda kada su mnogi očekivali da će u nekakvoj jakoj utvrdi HDZ-a u Ličko-senjskoj županiji biti itekako razmjeran taj štrajk liječnika i zdravstvenih djelatnika, na iznenađenje nekih, a u prilog mojoj konstataciji da sam nesretan kada se zdravstvo upotrebljava u dnevnopolitičke svrhe u mojoj županiji u domovima zdravlja Ličko-senjske županije, u županijskoj bolnici u Gospiću nije bilo toga štrajka jer sam, a kako je rekao i gospodin Linić spomenuvši štrajk liječnika, sam jedan od onih koji smatra da uistinu štrajkom u zdravstvenom sektoru se ne bi trebali rješavati problemi koji su nagomilani itekako u zdravstvenom sustavu. No međutim što se tiče zakona i novog prijedloga izmjene ovoga zakona ja ću reći samo nekoliko riječi u prilog mogućnosti, odnosno potrebe promjene ovoga zakona. Ja sam bio jedan od ravnatelja koji se susreo sa tzv. decentralizacijom u zdravstvenom sustavu. Bio sam jedan od ravnatelja koji je išao kod ministrice Stavljenić, koji je išao kod ministra iz Dubrovnika, …
Vlahušića.
Vlahušića da. Ministra Vlahušića, ukazujući na nekakve probleme koje je ta tzv. decentralizacija dovedena. Pa jednim razumljivim rječnikom onih koji nisu u zdravstvenom sustavu, nama se tom decentralizacijom ravnateljima zdravstvenih ustanova smo dolazili u takovu situaciju rečimo da smo dobivali određena sredstva iz županijskog proračuna ili gradskog proračuna ili državnog proračuna i ta sredstva smo morali jednostavno usmjeravati tamo gdje je to zakonom bilo dozvoljeno. Drugim riječima rečemo ja se sjećam u mojoj bolnici da sam molio ministra da je taj zakon toliko neprovediv i toliko nelogičan koji govori rečemo da vi imate sanitetsko vozilo 10 godina staro i možete na njemu promijeniti sve četiri gume, možete promijeniti mašinu, možete promijeniti lim, ali ne možete tim zakonom, on vam onemogućava da kupite novo sanitetsko vozilo. Dakle to je jedna nelogičnost. Ili možete urediti potpuno operacijsku dvoranu, staviti je u mramor, u zlatne ploče, ali ne možete kupiti ne znam anesteziološki uređaj koji je star 30-tak godina. Pa i na nagovor nekih iz tadašnje Vlade koji su priznali nelogičnost tog zakona i koji su nam poručivali, ne samo meni već i ostalim ravnateljima zdravstvenih ustanova da ipak prekršimo zakon, da uzmemo novo sanitetsko vozilo jer da će Vlada Republike Hrvatske imati razumijevanja za te poteze i neće inzistirati na nekakvim revizijama poslovanja bolnica, onih bolnica koja su eto upotrijebila ta decentralizirana sredstva za reći ćemo obnovu sanitetskog, voznog parka. Dakle to je jedna nelogičnost i postojećeg zakona koji u mnogome govori i da je ovaj postojeći zakon itekako podložan promjenama, odnosno itekako je potrebno napraviti određene promjene u ovom zakonu. Dakako da netko je ovdje govorio danas i zašto se ne bi decentralizirana sredstva upotrebljavala i za sanaciju određenih zdravstvenih županijskih ustanova, domova zdravlja ili županijskih bolnica ako provodimo pravu decentralizaciju onda moramo omogućiti i poglavarstvima županijskim i gradskim i skupštinama da ih raspodjeljuje, odnosno da ta sredstva usmjere tamo uistinu gdje ljudi koji vode zdravstvene ustanove, koji vode županije, koji vode gradove, uistinu misle da bi ta sredstva mogla pridonesti i povećanju nivoa zdravstvene usluge na određenim područjima i dostupnosti te iste ustanove onima kojima je najpotrebnije. U tom zakonu isto tako je bilo govora da se svi županijski, svi domovi zdravlja u županijama, u mojoj županiji je bilo četiri doma zdravlja i mi nismo pristali na uvjet tadašnjeg ministra da će biti ukinuto financiranje određenih domova zdravlja ukoliko županijska skupština ne donese takvu odluku. Mi nismo prihvatili odluku da se četiri doma zdravlja na području Ličko-senjske županije udruže, odnosno da se ukine i da se napravi jedan županijski dom zdravlja jer smo držali i to je i u ovom novom zakonu prijedlog, da poglavarstvo Ličko-senjske županije može sagledati situaciju prostora najveće županije gdje smo u sastavu te županije i otoci i primorje i da bi uistinu bilo suvišno četiri doma zdravlja na području Ličko-senjske županije, ali ne bi bila previše ni dva doma zdravlja, jedan za onaj kontinentalni dio, a naravno jedan za ovaj otočni dio, jer dio otoka Paga, Novalja i pola otoka Paga pripada i Ličko-senjskoj županiji i mi smo donesli otprilike takvu odluku i na poglavarstvu Ličko-senjske županije. U to vrijeme sam i ja bio dožupan Ličko-senjske županije. Dakako tu nije kolega Mršić, ali dakako slažem se sa dijelom njegove rasprave gdje, a kroz to ću odgovoriti, danas je spominjana gospićka bolnica i gospođi Antunović. Kolega Mršić je rekao da naravno ne može Županija ličko-senjska sa 60 tisuća stanovnika jednako uplaćivati u zdravstveni fond kao neke županije koje imaju 200, 300 tisuća stanovnika. Ali isto držimo da je dobra osjetljivost ove Vlade za područje posebne državne skrbi. Ja sam uvijek naglašavao i sada naglašavam, mi, kada ja govorim o gospićkoj bolnici ja smatram u tom sklopu i kninsku i vukovarsku i vinkovačku bolnicu ja smatram u tom sklopu i Kninsku i Vukovarsku i Vinkovačku bolnicu, bolnice koje posluju sa istim poteškoćama kao i bolnica u Gospiću ali mora se staviti u "ravnopravan" položaj da bi kroz 10-tak godina pravilnim ulaganjem i u opremu i u infrastrukturu i poglavito u kadar, pa i moja bolnica Vukovarska i Kninska za 10 godina mogla biti ne samo u rangu pružanja zdravstvene zaštite već poslovati u istim uvjetima kao recimo opća bolnica Sveti Duh ovdje u Zagrebu. U ovome trenutku stavljati bolnicu Sveti Duh u Zagrebu i Gospićku bolnicu u iste uvjete poslovanja bi značilo stavljati ključ u bravu bolnici u Kninu, Vukovaru, Gospiću ili na takvim područjima, ali ja ću napomenuti nije, ja opet kažem ne želim politizirati i ne želim to stavljati u dnevno političke svrhe, ali u zadnje dvije godine mi smo upravo u Gospićkoj bolnici, dopustite mi takav izraz, iskoristili osjetljivost ove vlade prema područjima od posebne državne skrbi i kada je gospođa Antunović rekla da Gospićka bolnica nema financijskih poteškoća, ima, ima isto kao sve ostale bolnice i ona nije stavljena u nekakav povlašten položaj da bolnica u Kninu ima financijskih problema, moja, "moja" bolnica nema, ima financijskih problema s kojima se borimo i koje smo u ovih dvije godine uspjeli smanjiti taj dug Gospićke bolnice, ali opet ne zaboravljamo ono što je profesor Hebrang govorio 91. smo ostali bez 101 … sa tri liječnika smo ostali, 95. smo dobili priznanju za dobro organiziranu zdravstvenu zaštitu za vrijeme "Oluje". 96. smo imali 1000 pacijenata godišnje, na godišnjoj razini u mojoj bolnici i zanimljivo 2002. godine za vrijeme bivše koalicijske vlasti u anonimnoj anketi Gospićka bolnica je ocijenjena kao najbolja bolnica u tom rangu na području Republike Hrvatske. I zato me smeta ali apsolutno kada se svaki put ili Županija Ličko-senjska koja je, a priznat ćete mi to jednom mnogo europskija od nekih drugih, ali valjda imamo taj … prošlosti pa nas neki drugačije shvaćaju, pa 2002. godine smo eto u vrijeme koalicijske vlasti u anonimnoj anketi koje je tadašnje Ministarstvo provodilo proglašeni kao najbolja, ne jedna od najboljih nego najbolja bolnica ali prema odnosu ono što je često bitno u bolnicu kada dođete, u odnosu medicinskog osoblja, medicinskih sestara, liječnika, medicinskih tehničara prema pacijentima. I danas 2004. godine smo iskoristili osjetljivost ove Vlade, prema području od posebne državne skrbi.
Kolega MIlinović, molim vas prema kraju.
Je li već kraj? Još sekundu, samo da rečem dvije stvari. Slažem se s onima koji govore da ravnatelj zdravstvenih ustanova nemaju i ne bi trebali biti jedan od uvjeta da imaju znanstveno-nastavno znanje i opet ću vam reći, koliko ja govorim istinu. Ja sam postao predsjednik Upravnog vijeća KBC-a Rijeka i mnogi su se, zna gospodin Linić, digli na noge, nije smijenjen ravnatelj i promijenio sam to u Statutu KBC-a Rijeka i isto smatram da jedan uspješan menager u zdravstvu bio on ekonomista ili pravnik ili liječnik može jednako uspješno ako ne i uspješnije voditi zdravstvenu ustanovu od onih koji imaju znanstveno-nastavno zvanje i zadnja rečenica. Dopunski rad smatram se pozvanim i ovdje reći ne samo da uvaženi profesori mogu imati tu mogućnost ali moramo spriječiti da taj dopunski rad ne generira liste čekanja, a to je vrlo često.
Hvala lijepa kolega MIlinović. Prelazimo na završnih 5 minuta po klubovima. Prvi je na redu Klub HNS PGS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite kolega.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege, u ovom svom završnom izlaganju dati ću drugi razlog zašto ne možemo i ne smijemo podržati ovaj Prijedlog zakona, odnosi se na članak 39. predloženih izmjena i dopuna kojim se mijenja postojeći članak 158. a kojim se regulira pravo zdravstvenog radnika koji radi u javnoj zdravstvenoj ustanovi pravo na dopunski rad u drugoj javnoj ustanovi, kao što smo sada čuli nakon ispravke dokumenata, ili u privatnoj ili kod privatnika. Praktički se radi o svojevrsnoj legalizaciji fuša i ništa drugo. To znači da nakon 40 sati rada u javnoj ustanovi tamo gdje se prima plaća, može se raditi u drugoj javnoj ustanovi i to 8 sati tjedno. U prostoru i na opremi u vlasništvu te iste javne ustanove ili privatne ustanove, a kada su u pitanju javne ustanove to su dakle one iste opće bolnice čije gubitke preuzimaju županije po ovom Prijedlogu zakona i moraju je sanirati. Bez ijedne kune plaćanja naknade za korištenje prostora i bez jedne kune naknade za korištenje opreme. I na kraju dozvolu ili suglasnost za takvu vrst dopunskog rada daje ministar. Dakle osnivača vlasnika te zdravstvene ustanove na čijoj će se opremi raditi i stvarati dopunski troškovi te iste ustanove nitko ništa ne pita. Zar ne bi bilo logičnije da onda umjesto ministra suglasnosti daje vlasnik odnosno osnivač koji će morati pokriti gubitke, koji će biti djelomično i zbog toga stvoreni. U obrazloženju predlagatelj se poziva na iskustva Velike Britanije, Francuske i Danske, međutim, zaboravili su da u Britaniji jedan od uvjeta da se spriječi sukob interesa u kvaliteti usluga, drugi da ne smije biti na štetu interesa pacijenata, dakle ne smije biti lista čekanja, da u Francuskoj onaj tko radi u opremi i u prostoru javne ustanove mora platiti naknadu toj javnoj ustanovi, a u Danskoj je pak to ograničenje na 3 sata tjedno, 500 tisuća kuna godišnje uz plaćanje naknade. U ovom Prijedlogu zakona ni jedan od ovih 3, 5, 6 kriterija kočnica ili osigurača nisu predviđene, dakle samo je bilo potrebno reći da to i Danci imaju, ali ta pozitivna Danska iskustva u smislu osiguranja vlasnika nismo prenijeli i u naš Prijedlog zakona. Tko su ti liječnici koji rade, dosta su to koristili i koliko ih je. Najčešće se radi o profesorima koji već rade na jednom radnom mjestu i predaju rade 40 sati u javnoj ustanovi, i sada će moći još raditi 8 sati kod privatnika ili drugoj javnoj ustanovi. Istovremeno na listama čekanja osiguranici čekaju na ultrazvuk, CT, MR, EKG, RTG, kardiologija, kirurgije 2, 3, 6 mjeseci. I ovaj Sabor donio je Zakon o radu čijim smo člankom 99. propisali zabranu utakmice zaposleni sa poslodavcem, ako to radi ilegalno poslodavac ima pravo naknade tako stečene zarade ili dobiti, a privatnim poslodavcima čak dali pravo da zaposleniku ponudi ugovor zabrane utakmice i dvije godine nakon prestanka rada kod tog istog poslodavaca. Zašto onda u istoj ovoj državi ne omogućimo dopunski rad vrhunskim informatičarima, sveučilišnim nastavnicima, istraživačima na institutima, pa i državnim službenicima koji bi vjerojatno isto pravo mogli koristiti a samo u jednom cehu jednoj struci to dozvoljavamo. Ovo nije u interesu pacijenata, neće liste čekanja biti manje, neće biti kvaliteta usluge veća ako pak je razlog da ima građana koji to mogu platiti i žele platiti tu uslugu, ajmo onda to ostaviti u toj javnoj ustanovi kod koje je taj stručnjak zaposlen. Ne seliti tu spremnost građana da svojim novcem zbrinjavaju svoje zdravlje seliti u privatne kase i budžete. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Lesaru. Posljednja raspravu ime Kluba, u ime Kluba HSU-a gospodin zastupnik Silvano Hrelja, izvolite kolega.
Poštovana potpredsjednice, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege! Hrvatska stranka umirovljenika je sa posebnom pažnjom proučila Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Opća je konstatacija da je ovo jedan i samo jedan u nizu pokušaja da se nešto u sustavu zdravstvene zaštite popravi ili izbjegne bez volje i želje da se uspostavi održivi sustav zdravstvene zaštite, efikasan i funkcionalan te pristupačan svakom građaninu Hrvatske neovisno o socijalnom statusu a na temelju općeg političkog konsenzusa. Uz nekoliko rješenja manje bitnih za funkcioniranje sustava zdravstvene zaštite moglo bi se podržati osnivanje domova zdravlja iako bi zlobnici slobodno mogli pitati a zašto smo ih ukidali. Naravno da i sada kao i kod ukidanja nedostaju jasni kriteriji. Smatramo da kozmetička izmjena članka 9. važećeg zakona u smislu određivanja županija i gradova da planiraju sredstva za pokriće gubitaka za ustanove za koje su osnivači neće ništa bitno promijeniti u odnosu na današnje stanje i da će dalje gubitaši biti gubitaši a jedino rješenje jeste stvarna decentralizacija sredstava u sustavu zdravstvene zaštite a time i odgovornost i za razvoj i uspješnost poslovanja zdravstvenih ustanova. Odredbe o dopunskom radu liječnika nedovoljno jasno određuju sustav javno-privatne zdravstvene zaštite u dijelu obveza i odgovornosti a naročito nedostaje obrazloženje cilja koji se ovime želi postići. Ovakva formulacija ostavlja previše dvojbi da li predloženi model legalizira rad u sukobu interesa ili pak je to kompenzacija za zabranu prava na štrajk. Ili će pak sada biti zdravstvena zaštita kvalitetnija i žurnija za one koji mogu platiti zdravstvenu zaštitu a da će oni koji su do sada dugo čekali zdravstvenu uslugu istu i dalje dugo dugo čekati. Smatramo da su promjene članka 20. dobre u smislu da se izrijekom utvrdi tko snosi troškove specifične zdravstvene zaštite ali nedovoljne jer se u praksi specifična zdravstvena zaštita provodi isključivo prema pravilniku o poslovima s posebnim uvjetima rada koji već godinama nije revidiran a u međuvremenu se popis štetnosti i opasnosti na radnim mjestima višestruko povećao kao što se i promijenio način utvrđivanja i sama lista profesionalnih bolesti u svijetu ali i u Hrvatskoj. Žalosna je činjenica da u ovom trenutku radnik o svom trošku mora pokrivati zdravstvenu uslugu utvrđivanja profesionalne bolesti ili oštećenja zdravlja a ne poslodavaca za kojega je radnik obavljao rad i ugrožavanjem svog zdravlja doprinosio poslovnom uspjehu poslodavca. Što se tiče predloženih odredbi o ograničenju prava na štrajk Hrvatska stranka umirovljenika smatra ih potpuno nepotrebnim i štetnim po razvoj socijalnog partnerstva i socijalnog dijaloga u Hrvatskoj. To je korak nazad u odnosu na dostignutu civilizacijsku razinu hrvatskog društva u komunikaciji socijalnih partnera. Hrvatski sabor nema prava ni potrebe miješati se u procese koji proizvode učinke većih prava i obveza a primjenjuju se neposredno i iznad su zakona. Iz razloga uočljivih ambicija da se na neprimjeren način a bez potrebe umanjuju ljudska prava kao i zbog proizvoljnih komentara konvencija i davanja stručnih mišljenja bez navođenja izvora podataka kao i nedostatka izjave o neusklađenosti ovog prijedloga zakona sa zakonodavstvom Europske unije naročito vezano uz odredbe o dopunskom radu liječnika i štrajku Hrvatska stranka umirovljenika ne može dati glas za ovaj zakon a o predlagaču ovisi koliko će promjena unijeti u ovaj prijedlog i o tome će ovisiti nova ocjena Hrvatske stranke umirovljenika. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. S ovim zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Državni tajnik. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo! Dozvolite mi da se na kraju u ime predlagača još jedan put obratim i da pokušam ipak neke stvari razjasniti na kraju cjelodnevne rasprave. Naime, iz evo ove rasprave danas cijeli dan koju slušamo ono što meni kao prvenstveno liječniku kliničaru a nakon toga i državnom tajniku zaduženom za zdravstvo postaje sve više i više jasnije da postoji veliko nerazumijevanje i o funkcioniranju zdravstvenog sustava i o uopće stvarnom stanju na terenu. U samom uvodu prijedloga istakli smo namjerno da je namjera predlagača izmjena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti isključivo na poboljšanju djelova zakona zbog racionalizacije i bolji pristup zdravstvenoj zaštiti građana. Ali, isto tako dovesti u situaciju da budu manje stresni uvjeti rukovođenja zdravstvenim ustanovama i da očekujemo slijedeće efekte. U postupku decentralizacije o kojem se jako puno danas govorilo krenulo se znači unazad nekoliko godina u prvu decentralizaciju sredstava za investicije. Sada je došlo vrijeme da se napravi slijedeći iskorak i da se omogući da se iz decentraliziranih sredstava može raditi i osnovno poslovanje zdravstvenih ustanova i ne vidim razloga zašto postoji toliko velika bojazan da bi se sada moglo dogoditi da će kolabirati sustav na nivou lokalne i regionalne samouprave samo zato što se upravo obratno predlagač smatra da ovim rješenjem će omogućiti ono što je maloprije spomenuto od strane dvojice zastupnika a to je da se koriste decentralizirana sredstva na način upotpunjavanja gubitaka u zdravstvenoj zaštiti i da se to radi zakonski a ne na prijedlog da se to napravi protuzakonito. Isto tako, svi se slažemo da je potrebna racionalizacija. Očigledno izvješća ona koja su bila prikazana već ranije nisu naišla na plodno tlo jer upravo u proteklih godinu i pol dana od dolaska ove Vlade pokazalo se na mnogim ustanovama u Hrvatskoj da se racionalizacijom može postići poslovanje unutar tih, nazovimo limita, možda bolje rečeno budžeta zdravstvenih ustanova a da je tek manji broj zdravstvenih ustanova koje to ne mogu, da li zbog manjka sredstava ili zbog nesposobne uprave to je upravo stvar upravnog vijeća takve ustanove da utvrdi i da se onda obveže i upravno vijeće i ravnatelji za financijsku odgovornost i za obavezno obavješćivanje osnivača, da li se radi o kliničkim ustanovama države ili na lokalnoj razini kako bi se moglo pravodobno pristupiti sanaciji tog dijela. Meni malo osobno smatram žalosnim da se redovni rad izvan radnog vremena cijelo vrijeme koristi kroz način da se prikaže liječnička profesija kao nešto što se ovim zakonom omogućuje kriminal, nepotizam. Ne znam naprosto koje bi sve riječi tu nabrojio. Naime, u zdravstvu za sada između zdravstvenih ustanova, možda za deset, petnaest godina bude ali sada ne postoji tržišna utakmica jer su potrebe zdravstva i zdravstvene ustanove su uvijek u situaciji manjka kapaciteta što dokazuju svakodnevne liste čekanja, liste čekanja o kojima se u više navrata govorilo. I nije istina da dopunski rad liječnika ne utječe na liste čekanja. Utječe itekako jer svi oni bolesnici koji su obavili pregled, pretragu, zahvat ili bilo šta drugo u dopunskom radu tih liječnika nisu više na listama čekanja zdravstvenih ustanova, znači smanjuju se. Da ima nekakvih malformacija, da ima nekakvih odstupanja, sigurno ima ali za to postoje institucije vlasti. I nije istina da nema načina kako to kontrolirati. Način je uspostavljen prije godinu i pol dana. Dolaskom ove Vlade gospodin ministar Hebrang uveo je svakodnevno praćenje rada liječnika u zdravstvenim ustanovama i svako mjesečno se izvješćuje a svakodnevno se vodi u zdravstvenoj ustanovi koliko je dotični liječnik napravio pretraga, koliko je napravio zahvata. Prema tome, više se ne prate djelatnosti koliko je ambulanta ta i ta imala bolesnika nego koliko je taj i taj liječnik imao bolesnika. I upravo će ravnatelj zdravstvene ustanove prvi davati suglasnost po našem prijedlogu da li neki liječnik može ili ne može ići u dopunski rad. Uz tu suglasnost tražila bi se i suglasnost komore neka i struka kaže da li smatra na nekom području da je potreban dopunski rad tog liječnika ili ne, i nakon toga ministar će potpisati ili neće potpisati, odbiti popisati prema mreži zdravstvene ustanove da li netko može ići u dopunski rad ili ne. Slažem se da sve manipulacije treba spriječiti ali ja iščitavam iz ovog Prijedloga i onu drugu situaciju. Situaciju da recimo liječnik, specijalist, internist iz Kliničnog bolničkog centra Split može imati dopunsku ambulantu recimo subotom od 8 sati na Hvaru, na Braču. To se omogućava. Ja ne znam koliko ste upoznati sa činjenicom da Hrvatska u ovom trenutku ima 570 kirurga od kojih je samo 120 profesorskih ili docent titula, ostalo su sve doktori medicine. Na ovoliki broj stanovnika izlazi da praktički jedan kirurg ide na 11 tisuća stanovnika. Gospodo gdje je taj broj liječnika koji može raditi i privatno a da zdravstvene ustanove ne ostanu bez liječnika. I upravo taj francuski model o kojem se više puta slušalo danas je taj model koji je spriječio da se iz zdravstvenih ustanova odlaze vrhunski stručnjaci u privatnike radi rješavanja materijalnog statusa nego da im se omogući da mogu raditi svoj rad uz redovni rad u zdravstvenoj ustanovi. Posebno pitanje, stalno se tu provodilo oko uvjeta za ravnatelje. Mislim da se nije dobro pročitao stavak zakona, naime, ne kaže se za ravnatelje svih zdravstvenih ustanova nego isključivo za kliničke zavode, radi se o klinikama, dakle, o zdravstveno nastavnim ustanovama i zdravstvenim ustanovama. I ne kaže se da ravnatelj mora biti, ne mora ali onda mora biti njegov zamjenik, a ravnatelj onda neka bude ekonomist, biolog, menadžer, što god hoće ali sigurno da u takvoj ustanovi kao što su klinički bolnički centri, kao što su klinike i kliničke bolnice je potrebno voditi jako računa o znanstvenoj i nastavnoj djelatnosti koja se redovito odvija u tim ustanovama. Medicinski fakultet, stomatološki fakultet, farmaceutski fakultet ne može odvijati, on ima samo pola nastavne ustanove unutar fakulteta, ostali dio se nastavne djelatnosti odvija upravo u tim ustanovama zašto se zovu klinike i kliničke ustanove. Mogao bih puno toga obrazlagati, s obzirom da se radi o prvom čitanju smatram da je tijekom današnjeg dana izrečeno dosta konstruktivnih prijedloga koje će Vlada apsolutno uzeti u razmatranje i pripremiti za sljedeći postupak. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, zahvaljujem državnom tajniku. E sada smo zaključili raspravu. Prelazimo na drugu točku. Ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Dobro. Poštovani gospodine potpredsjedniče, sva je sreća da je riječ o prvom čitanju i nije da državni tajnik ne razumije već jednostavno ne želi prihvatiti činjenicu da naše županije …
Što, što ispravljate?
Kompletan tekst.
Ne, ne, nema institut ispravka točnog navoda. Može, može ispravite netočan navod!
Nije da ne razumijem, već ne želim prihvatiti činjenicu da županije raspolažu sa znatno manjim proračunom no što su proračuni općih bolnica i to je zapravo bit. Županija istarska ima proračun 200 milijuna kuna, Opća bolnica u Puli preko 200 milijuna kuna. I sada kako razriješite te gubitke u zdravstvu sa proračunima naših županija. To jednostavno nije moguće [[Upadica: Ne možete, ne možete,. …]] Prema tome, kako je Vlada …
Ne možete, raspravljati pod institutom ispravke netočnog navoda, sukladno članku 214. Nemojte, uvaženi zastupniče ja vas molim da sjednete. Zahvaljujem, Zahvaljujem! Nadam se da smo sa ovim zaključili raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Prelazimo na, zahvaljujem državnom tajniku.
[[Početak nije snimljen.]] trebali bi prvo glasovati za odluku gdje je potrebna dvotrećinska većina za one vojne vježbe. Molim vas koji ste izvan dvorane da što prije dođete da bi imali potrebnu većinu. Molim uključimo se da utvrdimo kvorum. Ajmo se identificirajmo ima 90 i nešto ali izgleda da ima i više pa dajte još oni koji nisu. Ima 97 zastupnika i još nemamo onaj kvorum koji je potreban za onu odluku, pa ćemo prijeći na drugu i molim one zastupnike koji su dostupni i čujni da se pojave. Idemo onda na glasovanje drugih stvari. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama o zdravstvenoj zaštiti, prvo čitanje, prijedlog zakona broj 300. Rasprava je zaključena, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zdravstvenoj zaštiti, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenje uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakon. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. 67 za, 7 suzdržanih, 21 protiv, s tom većinom je prihvaćen ovaj prijedlog zaključka.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 299; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenje ovoga Zakona. Prijedlog akte primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje Zakona. Što je? [[Upadica: Pa gospodine predsjedniče.]] Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave … [[Govornik se ne razumije.]]
Pa gospodine predsjedniče, sada je na redu Prijedlog odluke o održavanju vojnih vježbi je li tako? Predsjednik Šeks …
Nisam vam dao, nisam vam dopustio da govorite!
Oprostite!
Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za lokalnu i područnu, regionalnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Dopustite da u nekoliko riječi obrazložim ove Izmjene i dopune Zakona o osnovnom školstvu. Prije svega reći da su one za nas tehničke izmjene koje omogućavaju efikasno funkcioniranje sustava obrazovanja u osnovnoj školi jer posljednje promjene Zakona iz 2001. godine nisu uspjele efikasno razriješiti niz pitanja koja su vezana uz način zapošljavanja učitelja, stručnih suradnika i drugih radnika u osnovnoj školi kao i uvjete za učitelje, stručne suradnike i tajnike škole kao i upravljanje u osnovnoj školi. Recimo imenovanje i razrješenje ravnatelja osnovne škole prema prijašnjim odredbama ravnatelja je imenovao i razriješio resorni ministar, dakle, prije onih promjena iz 2001. a izmjenama je ta ovlast prenesena sada na školski odbor. U primjeni navedenih odredba Zakona uočene su nedorečenosti i nepotpunosti koje u pojedinim slučajevima kao posljedicu imaju pojavu nezakonitih radnji u postupku imenovanja ravnatelja pa je potrebno propisati učinkovit način nadzora nad zakonitošću rada školskih odbora u svezi imenovanje i razrješenje ravnatelja što ove Izmjene i dopune čine. Isto tako dodatni problem prouzročen je Izmjenom članka 73. Zakona jer je primijenjen dotadašnji uvjet za učitelje, promijenjen dotadašnji uvjet za učitelje razredne nastave u pogledu stupnja stručne spreme. Dotadašnja viša stručna sprema zamijenjena je visokom stručnom spremom što je potrebno, posebno bitno utjecalo na uvjete koje mora zadovoljiti kandidat za ravnatelja osnovne škole. Osobe sa odgovarajućom višom stručnom spremom zaštićene su odredbom članka 40. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu ali isključivo vezano uz obavljanje poslova učitelja. Dok se na ravnatelje te odredbe mogu primijeniti što potvrđuje sudska praksa. Tu smo imali i određene odluke Vrhovnog suda koje su izazvale dodatne poteškoće. A oko 48% sadašnjih ravnatelja ima višu stručnu spremu, također je dvojbeno jesu li osobe iz navedenog članka 40. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu ravnopravne pri zapošljavanju na radno mjesta učitelja razredne nastave, odnosno predmetne nastave. Dakle, ovdje nije samo riječ, pitanje više stručne spreme gdje ravnatelja, ovdje je riječ o položaju oko 10 tisuća ljudi koji imaju takvu spremu. I to se uređuje sada ovim Izmjenama i dopunama. Gospođe i gospodo dosadašnje Izmjene i dopune zakona nije riješen problem zamjene ravnatelja u slučaju za njegova izbivanja ili spriječenosti. To je potpuno predviđeno, nije uzeto u obzir što izaziva probleme u radu osnovno školskih ustanova. Ograničena ovlast koju ravnatelj može prenijeti opunomoćenošću druge osobe na temelju Zakona o ustanovama i Zakona o radu, dostatna je za potpuno funkcioniranje škole a česti su slučajevi kada ravnatelj nije u mogućnosti dati punomoć recimo zbog takve bolesti. Isto tako odredbom članka 103. stavak 1. točka 3. Zakon o radu propisano je da, Zakona o radu da ugovor o radu prestaje kada radnik navrši 65 godina života i najmanje 20 godina staža osiguranja. Ako se poslodavac i radnik drugčije ne dogovore. Primjena navedenih odredbi omogućila je da učitelj radi s djecom i nakon navršene 65 godine života što nije primjereno zahtjevima odgojno-obrazovnog rada s djecom osnovnoškolske dobi, stoga se predlaže propisivanje obveznog prestanka ugovora o radu s navršenih 65 godina života i najmanje 20 godina staža osiguranja. Dalje. Izmjena članka 89. zakona utvrđeno je da tri člana školskog odbora iz redova vanjskih članova bira predstavničko tijelo jedinica lokalne samouprave na način, na čijem je području sjedište škole. S obzirom na to da je većini osnovnih škola osnivač jedinica područne i regionalne samouprave razvidno je da je takva odredba ukinula jedno od temeljnih prava osnivača i nužno izazvala negativne reakcije i ovo je bilo nužno popraviti jer smo imali vrlo nelogičnih situacija koje su na terenu izazivale prave poteškoće. I ovim izmjenama i dopunama ojačava se osnivač, a time se gospođe i gospodo provodi daljnja decentralizacija sustava školstva jer moramo se složiti kao što roditelji imaju izniman interes, kao što imaju učitelji tako da ima i lokalna samouprava tamo gdje škola živi i radi. Postojeći zakon nije dosljedno nadalje riješio problem raspuštanja školskog odbora i razrješenja ravnatelja u slučajevima evidentnog kršenja propisa te omogućio zlouporabu i samovolju ponašanja tijela upravljanja u školama. Doista moram reći da na temelju postojećeg zakona imamo evidentno puno takvih slučajeva koje je trebalo prekinuti. Nadalje radni odnos učitelja, odnosno stručnih suradnika koji su specifični za školski sustav nisu riješeni na primjereni način. Zbog navedenog razloga potrebno je doista izmijeniti i dopuniti ovaj zakon. Mi to činimo promjenama glava 5. i 7. A držimo da donošenje ovog zakona osigurati će primjereno funkcioniranje sustava, a s obzirom da se nalazimo u ovom trenutku kada završava jedna nastavna godina i vrše se sve pripreme za početak nove nastavne godine, a to se obično radi tijekom lipnja, srpnja i kolovoza. A da bi nova školska godina počela sa ovim efikasnim promjenama predložili smo hitni postupak pa vas molimo da i to uvažite. Evo zahvaljujem to u ime predlagača.
Zahvaljujem državnom tajniku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? … [[Upadica se ne razumije.]] Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvolite. Uvaženi zastupnik Selem. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu razmotrio je na dvije sjednice, odnosno dva nastavka 15. sjednice Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu s Konačnim prijedlogom zakona, P.Z. br. 299. Odbor je ta pitanja razmotrio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. Diskusija, rasprava je bila vrlo široka, opsežna. Ovdje je nazočan samo jedan mali rezime rasprave, možda ne sasvim kompletan, on će biti jasno nazočan u zapisniku. Međutim u svakom slučaju tijekom rasprave došla su do izražaja stajališta da je potrebita temeljitija reforma na području osnovnog školstva te da bi se promjene trebale ostvariti prvenstveno donošenjem novog zakona. Međutim ta potreba ne smije dovesti u pitanje izmijene i dopune organizacijske naravi koje se predlažu izmjenama i dopunama o kojima je riječ. Članovi odbora i drugi sudionici rasprave svjesni su činjenice da u ovoj prigodi opravdanog donošenja većeg broja izmjena i dopuna Zakona o osnovnom školstvu nije moguće pristupiti još većim zahvatima, pa se odbor ograničava na podnošenje manjeg broja amandmana koji odgovaraju naravi i razini predloženih izmjena i dopuna te ih po mišljenju odbora na stanovit način poboljšavaju. Odbor je jednoglasan bio u stajalištu da predlagatelj treba nastaviti s pojačanim radom na ovoj materiji kako bi se u primjerenom ali ne predugom roku mogao postupak uputiti novi cjeloviti prijedlog zakona koji bi ne samo odgovorio na sve ostale prigodom rasprave iznesene zahtjeve, već koji bi u prvom redu u temelje osnovnog obvezatnog školstva ugradio provjerena najbolja svjetska i domaća rješenja. Nakon provedene rasprave donesen je većinom glasova zaključak: Predlaže se Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu po hitnom postupku i u obliku pripremljenog od strane predlagatelja uz slijedeće amandmane što ih odbor podnosi temeljem člana 163. stavak 2. Poslovnika Hrvatskog sabora. Amandman 1. u članku 5. stavak 5. mijenja se i glasi: "Tjedne radne obveze učitelja i stručnih suradnika propisuje ministar u skladu s količinom neposrednog odgojno-obrazovnog rada ugovorenog kolektivnim ugovorom." Napominjem ovo kolektivnim ugovorom. Obrazloženje. Kolektivnim ugovorom za zaposlenike u osnovno školskim ustanovama ugovorena je količina odgojno-obrazovnih poslova kojom može biti opterećen učitelj, odnosno stručni suradnik. Budući da se radi o poslovnima neposrednog odgojno-obrazovnog rada s učenicima, količina kojih izravno utječe na radnu opterećenost učitelja odnosno stručnih suradnika i određuje broj izvršitelja na poslovima učitelja i stručnih suradnika te da je riječ o interesnom pitanju koje sindikati smatraju bitnim predmetom pregovaranja ne bi bilo uputno da se ta količina može utvrđivati izvan kolektivnog ugovaranja. Iz tih razloga predlaže se navedena dopuna stavka 5. Amandman 2. u članku 7. stavak 1. i izmjenom članka 72. mijenja se stavak 1. i glasi: Rad u osnovnoj školi ne može obavljati osoba koja je pravomoćno osuđena za neko od kaznenih dijela protiv Republike Hrvatske, kazneno djelo primanja mita, kazneno djelo nasilničkog ponašanja, kazneno djelo zlouporabe opojnih droga, neko od kaznenih dijela protiv spolne slobode i spolnog čudoređa te neka od kaznenih dijela protiv braka, obitelji i mladeži. Ovim se zapravo sve ovo što je kazano proteže ne samo na nastavno osoblje, nego na sve zaposlenike u osnovnim školama. Jer jasno nije nebitno kakav je portir, kakav je neki drugi službenik koji se u školi nalazi. Amandman 3. u članku 20. mijenja se stavak 5. i glasi: "Odluke Školskog odbora pravovaljane su ako za njih glasuje većina od ukupnog broja članova Školskog odbora." Ovo ukupnog je taj element koji nastoji spriječiti da se odluke donesu običnom većinom, tj. da se eventualno donesu sa samo tri glasa za u slučaju kad nema veći broj nazočnih a predstavlja kvalificiranu, odnosno stvarnu većinu. Amandman 4. članak 92.b mijenja se i glasi: "Učitelju, stručnom suradniku i ravnatelju ugovor o radu prestaje najkasnije na kraju školske godine" na koncu bi trebalo, "u kojoj je navršio 65 godina života i 20 godina staža osiguranja." Obrazloženje. Izmjena u ovom članku u dijelu koji se odnosi na članak 92.b predlaže se s razloga što su godine starosti bitne za obavljanje odgojno-obrazovnih poslova i poslova stručnog voditelja škole ali ne i za obavljanje drugih poslova u osnovnoj školi. Vezano uz izmjenu članka 29. predlaže se. Iza članka 33. dodaje se članak 34. koji glasi: "Učiteljima, stručnim suradnicima i ravnateljima koji su navršili 65 godina života i 20 godina staža osiguranja prije stupanja na snagu ovog zakona a nalaze se u radnom odnosu ugovor o radu prestaje na kraju školske godine 2004/2005. Članci 34., 35. i 36. postaju 35., 36. i 37. Obrazloženje je vrlo kratko. Budući da pojedini učitelji, stručni suradnici i ravnatelji uvjeti iz članka ovog zakona su ispunili prije stupanja na snagu ovog zakona, ovom prijelaznom odredbom nužno je propisati da se odredbe tog članka odnose i na te osobe. Konačno amandman 5. članak 33. mijenja se i glasi: Stavak 1. «Osnovna škola dužna je uskladiti statut te utemeljiti vijeća roditelja i školski odbor prema odredbama ovog zakona najkasnije do 30. rujna 2005. godine.» Drugo, ravnatelji osnovni škola imenovani na tu dužnost u skladu sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu «Narodne novine», br. 59/01, to je onaj zakon iz 2001. koji se na dan stupanja na snagu ovog zakona zateknu u obnašanju dužnosti ravnatelja nastaviti će obnašati tu dužnost do isteka mandata. Tri, iznimno od stavka 2. ovog članka na dan stupanja na snagu ovog zakona prestaju važiti odluke o imenovanju ravnatelja donesene nakon stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu, to je opet onaj zakon iz 2001. kojim su za ravnatelje imenovane osobe sa višom stručnom spremom, a mandat im je na dan stupanja na dan stupanja na snagu ovog zakona u tijeku. Školski odbori osnovnih škola u tom su slučaju dužni započeti natječajni postupak za imenovanje ravnatelja po odredbama ovog zakona najkasnije 15 dana nakon isteka roka iz stavka 1. ovog članka. Od dana stupanja na snagu ovog zakona do dovršetka natječajnog postupka poslove vršioca dužnosti ravnatelja obnašat će dotadašnji ravnatelj ako školski odbor u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona ne odluči drukčije. I četvrto, natječajni postupak za imenovanje ravnatelja koji je na dan stupanja na snagu ovog zakona u tijeku poništit će se, te će se raspisati novi natječaj po odredbama ovog zakona najkasnije 15 dana nakon isteka roka iz stavka 1. ovog članka. Ako u tom razdoblju ravnatelju istekne mandat do dovršetka natječajnog postupka, poslove vršioca dužnosti, vršitelja dužnosti ravnatelja obnavljat će dosadašnji ravnatelj. S obrazloženjem ne bih duljio, riječ je o onome o čemu je govorio i državni tajnik, tj. o pitanjima osoba koje imaju višu stručnu spremu a bile su sve jedno birane na funkcije i na dužnosti koje zapravo po zakonu od 2001. pretpostavlja samo visoku stručnu spremu. Time se zapravo jedna situacija koja je bila takva via facti ovdje legalizira. Dalje, odbor jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru da donese zaključak. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od šest mjeseci izradi i u postupak donošenja zakon uputi Prijedlog zakona o osnovnom školstvu.
Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvažena zastupnica Ivanka Roksandić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo kolege zastupnici. Pa u cilju gospodarskog razvoja i općenito razvoja društva, a uzimajući u obzir i procese koji se događaju, nameću se normalno i novi pogledi na proces obrazovanja. Hrvatska je prateći pravce razvoja sustava odgoja i obrazovanja započela prilagodbu svog sustava. Započele su već donošenjem plana razvoja sustava odgoja i obrazovanja od 2005. do 2010. godine, a sukladno novim promjenama zbog potrebe pokrenut je i čitav niz projekata a prvi korak evo je već rekao je i sam državni tajnik, promjena nekih zakonskih odredbi Zakona o osnovnom školstvu u svrhu poboljšanja u području upravljanja školom i pravima i obvezama učitelja, stručnih suradnika i drugih djelatnika zaposlenih u školama. Jedan od najznačajnijih ciljeva u 2005. godini je donošenje hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda ili skraćeno i popularno kako ga nazivamo HNOS za osnovnu školu koji će uz ove zakonske promjene biti ipak ishodište svih promjena u sustavu obrazovanja. HNOS je prošlu srijedu danas pred osam dana bio i predstavljen javnosti. Svakako da je učiteljski posao jedan od najznačajnijih, najhumanijih i najodgovornijih. Učitelji su oni koji nesebično daju sebe za buduće generacije. Zbog odgovornosti koje imaju treba im dati i posebno mjesto u društvu. Zakon o osnovnom školstvu doživio je čitav niz promjena od 90-tih godina. Da se samo sjetimo 93. pa 94., 96., 2001. a napokon i pročišćen tekst je objavljen 2003. godine i sada su pred nama neke značajne promjene koje će donijeti upravo u ovom području veliko poboljšanje. Odnose se na status učitelja, stručnih suradnika i drugih djelatnika u školi, način zapošljavanja, uvjete koje trebaju ispuniti, način upravljanja školom, uvjete koje treba ispuniti za ravnatelja, izbor i ovlast školskog odbora. Prestanak ugovora o radu, djelatnika osnovne škole s navršenih 65 godina života i najmanje 20 godina staža osiguranja. Osim ovih promjena koje su vezane uz upravljanje školom, uvjete i status učitelja, u ovim dopunama i izmjenama zakona utvrđene su i obveze učitelja i stručnih suradnika koji se odnose i na zaštitu prava djece. Člankom 1. su i preciznije utvrđeni sadržaji i planovi programa rada škole, a zbog veće kontrole nad provođenjem izleta, ekskurzija, terenske nastave i drugih aktivnosti ministar donosi uvjete i način izvođenja istih što je dobro, jer se u praksi vrlo često događa da ovi izleti nemaju odgovarajući cilj ili su nametnuti od strane turističkih agencija. Isto tako u članku 3. preciznije je utvrđeno i dana je ovlast ministru da propisuje početak i završetak školske godine kao i trajanje obrazovnih razdoblja i trajanje učeničkih odmora, a ovakvim načinom propisivanja početka i trajanje učeničkih odmora normalno da je fleksibilniji i može prema određenim situacijama ministar utvrditi njihov početak i kraj. Promjene zakona koje se odnose na učitelje i stručne suradnike utvrđeni su člankom 71. gdje se točno definira tko su to nositelji odgojno-obrazovnog rada u školama. Predviđene su i situacije u kojima se osigurava zaštita stečenih prava učiteljima razredne i predmetne nastave s višom stručnom spremom, a njih je kao što je rekao državni tajnik danas u sustavu 43%. To su oni učitelji koji su do 92. završili visoke učiteljske škole u dvogodišnjem trajanju. Uvodi se i mogućnost zapošljavanja na mjestu učitelja i stručnih suradnika osobama koje nemaju odgovarajuću vrstu stručne spreme, a obavljale su te poslove najmanje pet godina i to u školi koja na tim poslovima nije tek pet godina uspjela zaposliti osobu s propisanom stručnom spremom. Takva osoba može se zaposliti na temelju prijedloga ravnatelja škole, mišljenja Zavoda za školstvo i temeljem rješenja ministra. Ova novina svakako će pomoći onim sredinama i onim školama na otocima u manjim sredinama tamo gdje je nedostatak stručnog kadra godinama prisutan. Odnosi se prije svega na učitelje stranih jezika poglavito engleskog jezika, informatike, što se tiče stručnih suradnika psihologa i sl. U članku 7. mijenja se članak 72. postojećeg zakona u kojem se točno definiraju zapreke za obavljanje poslova učitelja i stručnih suradnika. Novina je što se učitelji stručni suradnici protiv kojeg je pokrenut kazneni postupak za kazneno djelo citiram: «protiv spolne slobode, spolnog ćudoređa, nasilničkog ponašanja, zloupotrebe opojnih droga, kršenja obiteljskih obveza, zapuštanje i zlostavljanje djeteta ili maloljetne osobe, protiv tjelesne slobode djeteta ili maloljetne osobe udaljavaju od obavljanja poslova u školi do pravomoćnosti presude, obustave postupka ili odustanka, za to vrijeme on prima naknadu plaće. Po preporuci pravobraniteljice i čuli smo danas Odbor za obrazovanje i znanost, Klub Hrvatske demokratske zajednice će svakako podržati prijedlog da se ovo odnosi na sve djelatnike koji su zaposleni u školama, a ne samo na stručne suradnike, i učitelje i nastavnike. Promjene su uočene i kod zapošljavanja učitelja i stručnih suradnika i to što se ponovno vraća institut javnog natječaja, u dnevnom tisku, prijave potrebe uredima državne uprave u županiji i propisivanje najkraćeg mogućeg roka u kojem se mogu primiti ponude za određeno radno mjesto. Isto tako vraća se institut rješavanja tzv. tehnološkog viška, tj. zapošljavanje bez natječaja kada zbog potrebe posla treba žurno djelovati, tj. zaposliti stručnu osobu jer nastavni proces je proces koji ne trpi čekanje. Ograničavanje prava takvog zapošljavanja predviđeno je na pet mjeseci ako se na natječaj ne javi stručna osoba što je svakako dobro jer obvezuje školu da ponovi natječaj i tako dobije stručnu osobu. U novom Prijedlogu ured državne uprave predviđa posredovanje kod zapošljavanja bez natječaja. Ukidanjem ovakve mogućnosti u sadašnjem važećem zakonu stvorio se niz problema u praksi. Učitelji koji nisu imali puno radno vrijeme morali su se javljati na natječaje koji su se možda raspisivali ili samo objavljivali na oglasnim pločama Zavoda za zapošljavanje, školskim novinama ili najčešće samo kroz nekakve, ja bih rekla obavijesti i nisu bili u mogućnosti jednostavno uvidjeti gdje mogu ostvariti pravo na drugi dio, odnosno na puno radno vrijeme, bili su dakle u istom statusu kao i svi oni koji se javljaju na natječaj iako je njima zbog nekih određenih situacija nedostajalo sati. Da li zbog toga što je bio upisan manji broj djece ili zbog nekih tehničkih ili organizacijskih problema u školama. Novina vezano uz ovo isto rješavanje je mogućnost dobivanja otpremnine ako se učiteljima smanji radno vrijeme za najmanje polovicu punog radnog vremena. Novim prijedlogom koji je danas u proceduri riješeni su problemi zapošljavanja pripravnika i osoba koja imaju odgovarajuću stručnu spremu i radno iskustvo u struci dulje od trajanja pripravničkog staža ali nemaju potrebnu psihološko-pedagošku i metodičku naobrazbu kao i rokovi za stjecanje te naobrazbe i polaganje stručnog ispita. Ovo je važno opet ponavljam u nekim sredinama, manjima sredinama gdje na primjer takvu nastavu izvode, nastavu iz tehničke kulture izvodi inženjeri ili elektrotehnike ili nekih ostalih zanimanja. Riješeno je i pitanje rada učitelja u dopunskoj nastavi za djecu Hrvatskih građana u inozemstvu s pravom povratka na posao ili na mjesto koje odgovara njihovoj stručnoj spremi nakon njihovog obavljenog posla u inozemstvu, do sada oni nisu imali osiguran ovaj povratak. Velike novine uvode se upravo na upravljanje školom. Prvi puta sada na prijedlog statuta osnivač, status se donosi uz suglasnost osnivača, škole su do sada bile jedine ustanove u kojima osnivač nije davao suglasnost na statut nego ga je donosio samo školski odbor. Isto tako predlaže se smanjenje broja članova školskog odbora sa 9 na 7, što je vrlo značajno, do sada da se ipak taj školski odbor imenuje osnivač jer osnivač nije imao nikakvih utjecaja na rad u školi. O 2001. godine decentralizacijom prenesena su osnivačka prava uglavnom u većini osnovnih škola u Republici Hrvatskoj na županije ili regionalne područne samouprave, jednim manjim dijelom i to u većim gradovima na gradove. Veća je odgovornost škole prema osnivaču ali i obrnuto, kada osnivač može i mora sudjelovati u donošenju značajnih odluka između ostalog i planova i programa škole. Definirano je i raspuštanje istog školskog odbora kada se utvrdi da ne obavlja svoje obveze, važna je promjena i kod imenovanja ravnatelja, što se odnosi na onu promjenu da ovaj put ravnatelj može biti i ravnopravno osoba sa višom stručnom spremom. Sada je u sustavu 48% takvih ravnatelja, mogu vam reći da su vrlo različito naši sudovi koji su najčešće donosili odluke na žalbe ljudi koji nisu bili izabrani na mjesto ravnatelja sa visokom stručnom spremom, različito donosili svoje presude u korist ljudi. Dakle bilo je različito tumačenje sadašnjeg članka 86. i članka 104. važećeg Zakona. Isto tako dobro je što je u praksi pokazano da treba definirati zamjenu ravnatelja zbog duže odsutnosti, jer do sada je ravnatelj sam imenovao osobu najčešće osobu koja ga je zamjenjivala u školi, ali tada ta osoba nije imala punu odgovornost i ovlasti koju je imao važeći ravnatelj. Isto tako moram ovdje napomenuti da se zaštićuju tajnici koji nemaju propisanu vrstu stručne spreme ovim prijedlogom zakona, ali isto tako je i dobro što je Zakon, ovaj Prijedlog predvidio da se zakonom utvrdi da za tajnika mora biti ili može biti osoba koja dolazi iz pravničke ili upravno-pravničke struke jer se do sada rješavalo to odredbama statuta pojedinih škola, pa su vrlo često taj posao, vrlo odgovoran posao u školama obavljali ili ljudi kojima je jednostavno za njihovim radnim mjestom prestala potrebe, ili druge struke koje zaista ne mogu dobro obavljati ove propisane poslove. I na kraju moram reći da svakako podržavamo i ovo da ljudi koji su navršili, mislim ovdje na učitelje, stručne suradnike pa i ravnatelje, 65 godina života i 20 godina staža osiguranja da odu u mirovinu po kraju isteku nastavne godine jer zaista ovo je specifičan posao koji se radi u osnovnim školama. Uvažavajući specifičnosti poslova u odgojno-obrazovnom sustavu ovim Prijedlogom izmjena i dopuna zakona o osnovnom školstvu osigurat će se bolje funkcioniranje škola i upravljanje ali i kvalitetniji nadzor nad zakonitošću i radom u školama od strane osnivača i Ministarstva. Dobro je da se ove promjene donose na kraju jedne i u pripremi sljedeće školske godine zbog zapošljavanja kadrova, rješavanja tehnoloških viškova, pripreme na organizaciji rada u školi, plana i programa rada škole kao i ovlasti i odgovornosti prema osnivačima tj. definiranjem uloga osnivača u funkcioniranju škole i zadovoljavanju javnih potreba u školstvu. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu s Konačnim prijedlogom zakona i pridružit će se preporuci Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu o tome da se uskoro sukladno novim promjenama i onim što se dešava u sustavu školstva donese potpuno novi Prijedlog zakona o osnovnom školstvu.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvažena zastupnica Marija LUgarić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a neće podržati donošenje ovog zakona, a posebno ne može podržati donošenje ovog Zakona u hitnom postupku. Zato postoji i za taj stav postoji više razloga, nama se čini istaknuti važnim tri grupe najvažnijih razloga. Prvo, parcijalne izmjene zakona koji funkcionira u praksi, a koji želimo li drugačiju i moderniju školu treba mijenjati u cijelosti dozvoljive su i opravdane samo ako se tim parcijalnim izmjenama ostvaruje jedan od sljedeća tri cilja: Osiguranje bolje kvalitete učenja ili poučavanja, demokratizacije škole i ostvarivanje boljeg položaja učenika. To nažalost s ovim izmjenama nije slučaj i ponešto argumenata za tu tezu kasnije. Drugo, ako pažljivo, nepristrano i stručno čitamo prijedlog ovih izmjena i dopuna lako se i posve jednoznačno utvrđuje da se unatoč proklamaciji suprotnog predznaka ovim zakonom na jednoj određenoj školskoj razini uvodi centralizacija, autokracija u liku i djelu ravnatelja i smanjenje transparentnosti brojnih upravnih postupaka u školi. I to nisu kao što reče državni tajnik tehnička pitanja. Kolegice i kolege, demokratski vjetrovi u osnovnu školu upuhuju tako polako i svaki pa i najmanji korak nije usmjeren afirmiranju već dosegnutih demokratskih standarda i njihovu osnaživanju znači veliki korak unazad. To je nažalost slučaj sa brojnim primjerima iz ovog prijedloga zakona. Nadalje, izmjenama i dopunama zakona se mijenjaju brojne druge marginalne ali ne stoga i manje važne situacije iz svakodnevnog školskog života koje imaju u najmanju ruku dvojbeno stručno opravdanje. Na neke od tih detalja upozorit ću u nastavku rasprave. Treće ali ne i najmanje važno procedura donošenja ovog zakona je posve zbrzana i netransparentna. Posve je neprihvatljivo zakonska rješenja koja na veći ili na manji način imaju utjecaj na školski život donositi, dozvolite mi taj izraz, na prepad kroz hitni postupak i bez prethodne javne rasprave. Kod ovog prijedloga zakona kao i kod nažalost većine drugih prijedloga zakona tekst nacrta suprotno odredbama Zakona o dostupnosti informacijama nije bio predočen ni na koji način javnosti i zainteresiranim stranama što posebno čudi znamo li koliko je barem deklarativno ovoj postavi u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta stalo do prezentacije svoga rada stalo do transparentnosti u radu i koja se voli hvaliti navodno uvedenim principom komunikacije s učiteljima, učenicima i roditeljima. Takva procedura svakako ne pridonosi kvaliteti zakonskih rješenja što dokazuje i već do sada podnesen veliki broj amandmana ne samo od odbora, pojedinačnih zastupnika već jedan dio amandmana Vlade odnosno ministarstva koji su formalno provedeni kao amandmani matičnog odbora. Nama je u SDP-u stalo da donesemo posebno u školstvu kvalitetna i što je važnije održiva zakonska rješenja. Stoga predlažemo i donošenje zaključka koji bi ovaj zakon vratilo u normalnu redovitu proceduru i kako bi bogatiji za iskustvo i prijedloge iz ove rasprave ljudi iz Ministarstva obrazovanja imali za drugo čitanje i mogli pripremiti za drugo čitanje kvalitetniji i stručno utemeljeniji tekst. Nekoliko konkretnih primjedbi na pojedine članke. Prijedlogom ministarstva je predviđeno da tjedne radne obveze učitelja propisuje ministar. Mi naprosto ne možemo vjerovati da se ministar ma koliko god ovaj koji je sada aktualan bio ambiciozan da si želi na leđa natovariti posao da svakom pojedinom učitelju za svaku pojedinu školsku godinu izdaje i potpisuje rješenja. Ujedno, škola nije nekakav fiksni organizam. Svaka nova školska godina je nova aktivnost neke konkretne škole i nekakva nova odgojna i obrazovna i društvena situacija. Do sada je u zakonu bilo rješenje da se tjedne radne obveze utvrđuju u skladu s godišnjim planom rada škole, to je svakako bilo bolje rješenje. Ministar može i treba propisati normu neposrednog odgojno-obrazovnog rada sukladno kolektivnom ugovoru ali ministar stvarno da je najbolji na svijetu ne može znati koliko je dopunske i dodatne nastave potrebne u kojoj školi, tko će izvoditi, s kolikom satnicom, koje slobodne aktivnosti postoje, u kojoj školi, u kojem obimu. Mislim, radi se tu još i o produženom boravku, o satničarskim poslovima, o dežurstvu itd. U svakom slučaju, bolje rješenje da se utvrđivanje konkretne tjedne satnice i zaduženja ostave fleksibilnije i da bude stvarno odgovara potrebama i škole i društvene zajednice u kojoj se ta škola nalazi. Nadalje, za nas u SDP-u je posve neprihvatljiva odredba članka 6. prijedloga zakona kojom se zapravo legalizira nestručna nastava. Mislim da ne postoji niti jedan valjani argument, niti jedno valjano opravdanje kojim bi se nestručnjaku moglo i smjelo dozvoliti da na neodređeno vrijeme predaje u školi. Nestručno zastupljenu nastavu treba sprječavati a ne legalizirati. Mislim da treba donositi i poduzimati druge i drugačije mjere da nam ljudi ne bježe iz prosvjete i kako bi se moglo i u najmanjim sredinama i otocima i ruralnim krajevima mogla osigurati stručna nastava. To se ne rješava na način da se legalizira nestručna nastava. To ne čini dobroj toj djeci u manjim sredinama i tim manjim sredinama. Nadalje, jedan prilično jednostavan primjer kako se ovim prijedlogom zapravo autokratizira škola u liku i dijelu ravnatelja. To vam je primjer članka 8. zakona. Mi smo se godinama i kroz godine rasprave dugo se lomilo dok se nije postiglo da se odluka o zasnivanju radnog odnosa s učiteljem donosi školski odbor. Takvo rješenje je bilo smanjilo i manipulacije i sve ono s manipulacijom loše povezano. Sada nam Vlada predlaže da se vratimo na manje demokratično rješenje, da odluku o tome s kime će se sklopiti radni odnos donosi ravnatelj sam samcat. Za nas u SDP-u takvo rješenje nije prihvatljivo. Vrlo se zanimljive promjene dešavaju sa školskim odborom i možda se na tom primjeru najbolje nalazi argument za smanjenje autonomije škole. U konkretnoj toj promjeni oko školskih odbora najmanje je važno što se smanjuje broj članova školskog odbora ali je izuzetno važno istaknuti da se dosegnuti standard biranja članova školskog odbora zamjenjuje manje demokratskog procedurom imenovanja članova školskog odbora. Čak se prijedlogom Vlade predlaže da sve, dakle i predstavnike učitelja i predstavnike roditelja u školskom odboru imenuje osnivač. Takvo rješenje s kojim se mi ne možemo složiti predstavlja izravnu degradaciju već postignutog demokratskog standarda. Pritom, mislim da posebno mi ovdje kao zastupnice i zastupnici u Hrvatskom saboru ne smijemo zaboraviti na jednu činjenicu. Demokratizacija društva u dobroj mjeri ovisi o demokratizaciji škole na svim razinama i mislim stoga sa osobitom pažnjom treba odvagnuti i ne baš olako dići ruku za svaki ovakav samo na oko banalan prijedlog ili kao što bi rekao naš državni tajnik tehnički prijedlog. I zadnje ali ne i najmanje važno. Prijedlogom ovog zakona ako ga prihvatimo ovakvim kakvim je predložen mi u školama ukidamo razrednike, ukidamo razrednike kao stručno tijelo u školi. Mi smo svi išli u školu i mi svi jako dobro znamo da je razredništvo ozbiljan i odgovoran stručan posao. Razrednik je ta stručna osoba koja je odgovorna za vođenje pedagoške dokumentacije. Razrednik je ta osoba koja potpisuje svjedodžbe, koja vodi matične knjige. Razrednik je ta osoba koja je dužna organizirati kontakte s roditeljima, sa socijalnom službom, sa zdravstvenom službom. Razrednik je ta osoba koja brine o učenicima i radi još mnogo drugih poslova. Pa sada ako to nije stručan posao ja onda stvarno ne znam što bi to stručan posao u školi trebao biti. To svakako nije dobar prijedlog ministarstva i mislim da takvu odredbu u glasanju i kroz amandmane bi stvarno trebalo promijeniti. Jedna načelna primjedba. Nama se u SDP-u čini da se ovim prijedlogom zakona uvode neke ovlasti za prosvjetne inspektore koje oni po Zakonu o prosvjetnoj inspekciji nemaju. Ujedno se definiraju i redefiniraju neke procedure i postupci prosvjetnih inspektora u ovom zakonu drugačije nego što je to regulirano Zakonom o prosvjetnoj inspekciji pa stoga upozoravao predlagatelja da takva rješenja mogu unijeti još više nereda u onako već neuredan sustav. Pa možda ukoliko se odlučite zaista da idemo u drugo čitanje ovog zakona pripremimo paralelno izmjene Zakona o prosvjetnoj inspekciji. Povodom rasprave i donošenja ovog zakona nama su se u klubu obratile brojne jedinice lokalne odnosno regionalne samouprave ističući brojne primjedbe vezane uz pravo osnivača kao i brojne primjedbe koje vrlo objektivno pokazuju da će biti vrlo teško ispoštovati rokove iz prijelaznih odredbi zakona obzirom na to da se predstavnička tijela tek konstituiraju ili će to učiniti u vrlo kratkom roku kroz kolovoz kada niti ne zasjedaju predstavnička tijela kada nema nastave da će trebati donijeti i usuglasiti nove statute i formirati nove školske odbore i nakon svega ostaje dojam da će se čak i ako se uspiju izpoštovati ti rokovi kvaliteta tako obavljenog posla biti ne na baš najvišoj razini a to nažalost u svojim primjedbama primjećuje i naš Odbor za lokalnu i regionalnu samoupravu. I na samom kraju poštovani gospodine državni tajniče, mi smo zadnjih dana bombardirani vrlo jakom medijskom kampanjom koja ima za cilj promociju tzv. uvođenja hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda u hrvatske osnovne škole. Kao zastupnici u Hrvatskom saboru mislim da moramo znati da HNOS naprosto ne postoji u pravnom sustavu koji regulira osnovno školstvo. Zakon o osnovnom školstvu o čijoj izmjeni, dopuni upravo sada raspravljamo poznaje samo nastavni plan i program i učitelji su kao javni službenici dužni, ne žele li kršiti zakon u školi raditi samo, isključivo, jedino po nastavnom planu i programu. Kada je ministru Primorcu oko Nove godine upućeno zastupničko pitanje iste tematike, ministar je odgovorio da tada katalozi znanja koji su u međuvremenu preimenovani u HNOS neće imati obvezujuću primjenu u nastavi tj. da se HNOS ne može ukoliko želimo poštivati Zakon, primjenjivati u nastavi. Također je ministar tada ustvrdio da će se u skorim Izmjenama Zakona o osnovnom školstvu, to su valjda ove izmjene zakona uvesti HNOS. I eto nama zakona a HNOS-a nigdje. Mi u SDPU ne znamo da li da to tumačimo isto onako kako što to tumači i većina hrvatskih građana koja misli da se uvođenjem HNOS-a neće ništa bitno promijeniti u hrvatskoj školi, da se radi zapravo samo o jednoj promotivnoj akciji. Nažalost, ne uvođenjem HNOS-a u ovaj Zakon Ministarstvo ne demantira taj stav. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-PGS, uvaženi zastupnik Jozo Radoš.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici i zastupnice. Najprije nekoliko općih primjedbi koji se tiču ovoga Zakona. Hrvatska narodna stranka liberalni demokrati se zauzima naravno za obrazovanje kao temelj razvoja društva, jednako tako onda se zauzima za snažne reformske zahvate u svim segmentima obrazovanja, dakle i u osnovnom školstvu ali i ostalim segmentima obrazovanja i znanosti. I stoga imamo projekt nova škola, dakle, projekt koji se zauzima za cjelodnevnu školu, što je moguće prije, to treba biti prioritet ove zemlje, to naravno košta ali cjelodnevna je projekt koji će omogućiti učenicima da bolje uče, da mirnije uče, da budu sigurniji a jednako tako roditeljima da bolje rade i mirnije rade svoj posao. I naravno niz drugih pogodnosti koje taj projekt uključuje. Ne smeta nas što ministarstvo ima promociju hrvatske nove škole, dapače, ali nas smeta to što zapravo niti jednim stvarnim projektom Ministarstvo ne uvodi nikakovu novu školu. Ministarstvo prosvjete Republike Hrvatske je zapravo već vođeno ministrom Primorcem već godinu i pol dana, stalno najavljuje nekakove projekte ali zapravo stvarnih dubinskih pokušaja uvođenja novosti reforme u sustav obrazovanja nema i nažalost to nije niti ovaj Zakon. Prema tome, ne smeta nas promocija hrvatske nove škole, smeta nas to što zapravo u svemu tome nema nove škole, nema cjelodnevne škole, škole od 9 do 15 sati. Škole u kojoj bi učenici uz svoje školske programe mogli učiti i nešto drugo, razne druge vještine koje danas roditelji moraju velike napore ulagati i voziti djecu s jednoga kraja na drugi, dakle, taj projekt osigurava poseban tretman nadarene djece i poseban tretman djece i sa posebnim potrebama. Naravno sigurnost, sprječavanje nasilja u školi itd.. Nažalost taj projekt koji je zapravo suštinski i koji ćemo morati prihvatiti kad-tad nije u naznakama ovoga rješenja. Ovo rješenje nije na tome tragu i zato je ono loše, a međutim, loše je i zbog toga što zapravo ne samo da ne ide ni mali korak naprijed, po nizu svojih rješenja nažalost ovaj Zakon ide korak nazad. I ovakove suštinske zakone doista ne bi trebali donositi po žurnom postupku. Na to smo upozoravali kada je Zakon uopće uvršten u dnevni red. Ministarstvo kaže da je Zakon potrebno donijeti ovoga mjeseca dakle u lipnju da bi se mogla pripremiti nova školska godina, to mi razumijemo, ali ako je tomu tako onda je taj zakon trebalo predložiti najkasnije u ožujku ove godine da bi se Zakon mogao donijeti u dva čitanja. Dakle, to je nešto što je apsolutno nerazumljivo. I ja se nadam da ćemo skoro doći u vrijeme kada se ovakovi zakoni kojima se doista dubinski dira u najvitalnije sustave države da se dakle ti zakoni ne donose po žurnome postupku. Još jedna metodička napomena, ovaj Zakon se poziva na zakone koji su doneseni od 91. godine zajedno sa čini mi se pet izmjena i dopuna, a ne referira se na pročišćeni tekst zakona koji je donesen, koji je izrađen 2003. godine. Tako da je gotovo nemoguće pratiti ovaj Zakon. Ako hoćete pratiti šta ovaj Zakon zapravo koje promjene on unosi morate imati pred sobom svih šest zakonskih tekstova. Dakle, temeljni zakon plus pet njegovih izmjena i dopuna što je, nije naravno, što ne bi bio problem ili ne bi bila bar krivnja ministarstva da ne postoji pročišćeni tekst zakona. Tako se ovaj Zakon poziva na neke članke koji uopće nemaju veze sa onim što zakon regulira jer je u međuvremenu došlo do promjene tih zakonskih članaka pa taj Zakon, članak 36. uopće više ne regulira tu materiju jer je proteklih 15-ak godina su brisani neki članci itd.. Prema tome, to je jedna potpuno nerazumljiva nomotehnička aktivnost, odnosno pristup ministarstva u uvjetima kada postoji dakle, zakonu. Inače kada bi se uz ove ocjene ovoga Zakona željelo oslikati način rada ministarstva na ovom segmentu posebice osnovnoga i srednjega školstva onda bi se to moglo označiti kao velike najave pa onda promjene koje su posljedica tih najava, koje su najavljivane, onda ponovo velike najave i onda povratak na staro. To se dogodilo primjerice sa katalogom, sa kalendarom. Najprije je najavljena jedna varijanta, onda se je vidjelo da to nije baš najbolji način, onda se opet najavljuje povratak na staro prema tome, puno galame, puno buke, a zapravo se uz gubitak energije, nepotreban gubitak energije u konačnici zapravo vraćamo na staro rješenje i to zapravo nije ništa drugo nego manipulacija. To je manipulacija javnošću. Iz ovoga Ministarstva su u proteklih nekoliko, u proteklih dakle, godinu i pol dana izišle i takove najave da ćemo imati ocjene od jedan do 100, da će ocjene biti u postocima a ne ocjene od jedan do pet, od toga naravno ništa nije bilo, da će radno vrijeme biti do 22 sata, da će svi bit na raspolaganju bez posebnih naknada i nastavnici i školsko osoblje itd., da će biti na raspolaganju široj zajednici, dakle, građanima do 22 sata, pa kada se vidjelo da to ipak iziskuje nekakove sredstva, da to zadire u nekakve radno pravne odnose, onda se od toga odustalo kao što se bombastično najavljivalo uvođenje blok sati kao temeljne forme rada, međutim, ništa od toga nije bilo i na sreću da nije bilo ništa od toga jer to su sve rješenja koja, pitanje je šta nose sa sobom. Svakako ne nose nešto posebno pitanje je šta nose sa sobom, svakako ne nose nešto posebno novo i posebno dobro, a neka od njih kao što je najava da će škole biti otvorene do 22 sata su i zapravo i vrlo, vrlo komplicirana. Iziskivala bi zapravo nepotrebno trošenje državnih, odnosno javnih sredstava. To je dakle opća ocjena rada ovoga ministarstva i ovaj zakon nije nekakav zakon koji unosi, osim što dira u vrlo osjetljivo područje, ne unosi neke velike promijene. Ali taj zakon radi ipak jedan ili dva koraka nazad. U pogledu autonomije škole, stručne autonomije škole i u pogledu decentralizacije u sustavu školstva ovaj zakon donosi korak nazad. A vidjeti ćemo zapravo s obzirom na ovo što je predložio odbor, ako to Sabor usvoji, taj korak nazad koji će opet biti promijenjen vrlo brzo čini mi se ako prihvatimo prijedlog odbora odnosno ako se po tom odboru bude postupalo. Onda čemu se vraćati, čemu unositi promjene. Toj, tom sustavu treba pola godine ili godinu dana da uopće prihvati neke promjene, a mi ćemo onda nakon tih, koje su usput budi rečeno loše, ali i sve da su dobre ne bi imalo smisla unositi parcijalne promjene a onda nakon toga ići u nekakvu cjelovitu sustavnu promjenu. Ti sustavi su vrlo osjetljivi. Njima treba neko vrijeme da uopće uhvate nove odredbe, da počnu funkcionirati po njima a onda nakon pola godine sprema se već uvođenje novoga zakona. Ja podržavam taj zaključak odbora, jer treba novi cjeloviti zakon. Ali u tim okolnostima nam onda doista ne treba ovaj zakon, pogotovo naravno kao što rekoh se uopće ne slažemo sa temeljnom intencijom zakona. Dakle ovaj će zakon svakako dovesti do stručne autonomije osnovne škole i upravljačke autonomije jednako tako. A bilo bi dobro znati da li je prilikom donošenja, odnosno prilikom pisanja ovoga zakona u tom smislu konzultirane one institucije koje se moraju konzultirati već i po nekim prihvaćenim konvencijama. Tako smo mi nedavno, hrvatska Vlada je osnovala Povjerenstvo za decentralizaciju. Ovo je put nazad. Ovo je jedan mali doduše, ali korak nazad. To je dodatna centralizacija u osnovnom školstvu. Da li je povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske koje ima zadaću decentralizirati pa onda naravno i decentralizirati osnovno školstvo da li je ono o ovom bilo konzultirano? Da li su jedinice lokalne samouprave koje ovdje gube neke svoje nadležnosti za račun više razine, negdje i državne razine, a negdje se prebacuje sa jedinice lokalne samouprave na jedinicu regionalne samouprave, a negdje se ovlasti prebacuju sa jedinice regionalne samouprave i županije na državnu razinu. Prema tome radi se o nekoliko koraka centralizacije, nove centralizacije. Da li su te jedinice lokalne samouprave temeljem Konvencije o lokalnoj samoupravi bile konzultirane? Svaki zahvat u stečena prava, odnosno ovlasti jedinica lokalne samouprave u bilo kojem segmentu, pa tako i u segmentu školstva se mora pokušati dogovoriti i konzultirati sa tim jedinicama lokalne samouprave. Ovdje naravno nemamo naznaka da je uopće bilo razgovora sa savezom gradova i općina koji bi o tome svako trebao nešto reći. A vrlo je jasno kakav bi bio njihov stav. Hrvatska je ionako previše centralizirana zemlja u svim segmentima i mi taj vrlo mali korak koji smo učinili u proteklih 5 godina decentralizacije u sustavu školstva danas jednim dijelom, odnosno ovim zakonom jednim dijelom vraćamo nazad. A ništa nećemo puno dobiti. I mi ćemo se svakako, ići putem decentralizacije samo što bez potrebe ovim rješenjem gubimo nekoliko godina i naravno gubimo značajnu energiju. Da je tomu tako pokazuju ove odredbe zakona, izbor članova školskoga odbora. Prije su ga birala vijeća i jedinica lokalne samouprave. Sada ga oni samo predlažu, jedinica lokalne samouprave niti to. A bira ga osnivač, što je najčešće županija. Dakle jednu izvornu ovlast vijeća, školskoga vijeća,odnosno vijeća roditelja mi prenosimo na osnivača, na županiju. Prema tome to je nešto što je apsolutno nerazumljivo. A jedinicu lokalne samouprave dakle grad, odnosno općinu, mali grad i općinu koja o tome najviše zna što treba i tko treba biti u tim odborima ovdje potpuno isključujemo. Ostavljamo županiji mogućnost da ona eventualno se konzultira unutar jedinice lokalne samouprave ali ona nema tu obvezu. Niti jedinica lokalne samouprave ima pravo po ovom zakonu predlagati svoje članove školskoga odbora. I to ne može biti dobro rješenje. Raspuštanje školskog odbora i imenovanje povjerenstva koje će onda upravljati školom u jednom dijelu. Prije je to radio osnivač, dakle opet jedinica regionalne samouprave županija ili veliki grad. Sada po ovom Prijedlogu to radi ured državne uprave, dakle državno tijelo, središnje državno tijelo koje samo provodi središnju državnu politiku. Prema tome to je isto jedan značajan oblik nove centralizacije u tome sustavu. A ono što je tu osobito važno, povjerenstvo koje se imenuje tom prigodom vjerojatno zbog nekih poteškoća, po novom rješenju može smijeniti ravnatelja. Po dosadašnjim rješenjima to povjerenstvo nije imalo ovlasti smjene ravnatelja, to je bilo, to je još uvijek izričito navedeno u zakonu. Po ovome dakle to povjerenstvo koje je inzistirano radom organa središnje vlasti može smijeniti ravnatelja, to znači posredno središnja vlast može smijeniti ravnatelja kojega je izabrala jedinica lokalne samouprave, odnosno osnivač po ovome rješenju. Prema tome to također nije dobro rješenje. Prilikom donošenja ovoga zakona koliko ja znam nije konzultirano Vijeće ravnatelja stručno tijelo na razini države koje predstavlja svaku županiju i koji je plod ravnateljskih odnosa odnosno njihove stručne ekspertize, to tijelo prilikom donošenja ovoga zakona u formalnom obliku nije bilo konzultirano, a jednako tako inspekcija nije u Zavodu za školstvo. Prema tome tu stoji onda ona formulacija odnosno ocjena koju sam rekao da će na ovakav način osnovne škole dodatno izgubiti i stručnu i upravljačku autonomiju. I još jedna napomena. Naše će škole morati po ovom zakonu u toku ljeta kada su godišnji odmori i kada se konstituiraju skupštine županija morati će donijeti statut i morati će imenovati školske odbore. To je jedan vrlo naporan i vrlo zahtjevan proces u vrijeme kada su škole u smanjenim pogonima a kada županijske skupštine odnosno županijske uprave imaju puno važnijih poslova nego što je imenovanje školskih odbora. To će se sve morati događati u tom razdoblju. A da stvar bude još gora, nakon pola godine po prijedlogu odbora koji naravno u ime kluba podržavam, ponovno ćemo pristupiti izradi novoga zakona. Prema tome sve nam ovo nije potrebno. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSS-a uvaženi zastupnik Željko Ledinski.
Štovani gospodine potpredsjedniče. Štovani gospodine državni tajniče. Kolegice i kolege. Evo dozvolite nekoliko riječi o Konačnom prijedlogu zakona … koji su ovdje danas pred nama u ime Kluba HSS-a. Najava, … najava resornog ministarstva prije gotovo godinu dana da će uskoro Zakon o osnovnom školstvu biti izmijenjen, evo danas dobivamo sa dosta zakašnjenja Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu. Te su najave bile osobito izražene u vrijeme izbora ravnatelja osnovnih i srednjih škola kada je čak gospodin ministar najavljivao da će on imenovati ravnatelje. S tog stajališta dobro je da se ovaj prijedlog nije pojavio sa tim rješenjem jer bi to bio veliki korak u natrag i sputavanje autonomije škole. Načelno možemo reći da je dobro što se zakon mijenja jer u nekim dijelovima odgovara na potrebe školske prakse kao što je pitanje tehnološkog viška, mogućnost zapošljavanja bez natječaja itd. Međutim to nije prva izmjena izvornog teksta pa ga ove izmjene i dopune čine još nepreglednijim i nejasnijim, a u nekim dijelovima je opterećen odredbama koje su u drugim zakonima. Svakako bi bilo dobro da je donijet novi Zakon o osnovnom školstvu, a bilo bi važno ispuniti jedan uvjet, a to je utvrditi i strukturu nove škole sukladno prevladavajućim europskim modelima. Ovim ovako ozakonjujemo po ne znam koji puta školu za koju volimo reći da nije suvremena, da s njom nitko nije zadovoljan. Evo i nekoliko konkretnih opservacija o predloženim rješenjima. U članku 2. tako utvrđuje se ovlast ministra da propisuje uvjete i načine izvođenja izleta i ekskurzija. To je jedan restriktivan pristup koji umanjuje autonomiju škole i roditelja kao odgojne zajednice. Određuje nešto za što država ne osigurava sredstva. Time ne sporimo potrebu donošenja određenih pedagoških preporuka koje je mogao pripremiti Zavod za školstvo. Obrazloženje članka 3. obrazlaže se da izmjenama se omogućuje, citiram: «fleksibilnije utvrđivanje učeničkih odmora tijekom školske godine». Moram priznati da mi to baš nije jasno što u zakonskom smislu znači fleksibilnije. To znači da će biti ne znam 5, 7, 15, 17 minuta ili kako drugačije jel'. U članku 8. utvrđuje se ovlast da ravnatelj odlučuje o zasnivanju i prestanku radnog odnosa. Čini nam se da tako široke ovlasti ravnatelju nisu nužne. To bi ipak valjalo prepustiti školskom odboru, a ravnatelj može predložiti jel' i treba predložiti. U članku 9. utvrđuje se pravo na otpremninu. Nije naznačeno koji će se propisi pri tome primjenjivati. U članku 18. brišu se prava radnika na materijalnu i socijalnu sigurnost koji su nesposobni za rad. To je isto tako jedan restriktivan pristup. Drugi je problem što ravnatelj samostalno ocjenjuje sposobnost radnika. Pitamo se ima li potrebna stručna znanja da ocijeni brojne specifične slučajeve. Ravnatelju svakako moraju pri određivanju sposobnosti pomagati stručnjaci. U članku 20. određuje se između ostalog i broj članova školskog odbora. Dobro je što se nastoji dati veće ovlasti osnivaču škole, ali je to pravo trebalo tražiti u postojećem rješenjem, dakle u sklopu 9, a ne 7 članova. Zašto? Ovako neće biti zadovoljni ni škole, učitelji u školama, oni koji su nositelji odgojno-obrazovnog procesa, oni od kojih se traži da školu … [[Ne razumije se.]] kao prepoznatljivu, osjeća se u jednom podređenom položaju. Ne odričemo pravo potrebu izmjena i dopuna zakona o školstvu zalažeći se za donošenje novog zakona željeli bi naglasiti sljedeće. Izmjene i dopune na žalost ne odgovaraju na pitanje što će biti sa ravnateljem nakon isteka mandata, odnosno ako nije ponovno imenovan, a nije čuvao, a ne može čuvati radno mjesto. To stvara veliku nesigurnost, stoga se za ravnateljsku funkciju rjeđe odlučuju mlađi radnici. Ne može nam biti sve jedno što će biti sa osobama koje su časno obavljale vrlo složene zadaće. Također iz ovog prijedloga se briše razrednik u članku 91. Ako ga već ne želimo spomenuti kao jedno od stručnih tijela, njegovo je mjesto u zakonu kao nastavnika koji je preuzeo i druge zadaće, pedagoške i administrativno uprave koje ima posebna prava i obaveze. Zar razrednik nije ključan primjerice u organizaciji izleta, ekskurzija, područjima koja će ministar posebno propisati, a netko će ih jasno drugi provoditi a mi mu ne dajemo mogućnost da uopće bude spomenut. Sljedeće, izmjene i dopune ne mijenjaju rješenja o decentralizaciji financiranja. To je dobro i samo potvrđuje kako su rješenja iz 2001. godine bila dobra. Međutim ništa se nije učinilo u daljnjem procesu decentralizacije financiranja što bi trebalo ojačati autonomiju škole. Školu ne možemo ostaviti izvan pozitivnih društvenih procesa. Napokon, na kraju ovih je dana javno predstavljen hrvatski nacionalni obrazovni standard na temelju kojeg će raditi prvo eksperimentalne škole, a potom kaže se i sve osnovne škole. Zamjenjuje li taj hrvatski nacionalni standard nastavni program koji se spominje u postojećem zakonu? Ako zamjenjuje nastavni program za što držimo da nema stručnog opravdanja, zašto to nije ugrađeno u ove izmjene i dopune zakona. Ako se možda planiraju vrlo brzo nove izmjene i dopune što je bilo rečeno kroz par mjeseci, a i prijedlog je odbora domicijelnoga da se kroz šest mjeseci napravi novi prijedlog, ako taj nacionalni obrazovni standard ne zamjenjuje nastavni program što onda on ustvari jest, kako ga škole mogu primjenjivati bez zakonske osnove. Nadamo se u klubu HSS-a da će ministarstvo odgovoriti na sva ova pitanja koja sam spomenuo. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba DC, HSLS, LS, uvaženi zastupnik Frano Piplović.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub DC-a, HSLS-a i LS-a uvažava razloge koji su ovdje iznijeti da se ide u hitni postupak budući je riječ o izmjenama i dopunama zakona kojim se popravljaju uočeni nedostaci kako bi se u školsku godinu ušlo pripremljenije i organiziranije bez jasno ovih nedostataka. Našoj osnovnoj školi u Hrvatskoj potreban je jedan hrvatski standard, međutim od toga hrvatskoga nacionalnoga standarda se nije moglo doći tako lako i od jednom budući da su nas u proteklih 15-tak godina morile mnoge nedaće i mnogi problemi. Ja vjerujem da se postupno stiču uvjeti za ostvarivanje, odnosno definiranje tog hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda u osnovnim školama, jasno i u drugim područjima. Ovdje smo čuli od predsjednika odbora zaključak kojim se traži od Vlade Republike Hrvatske da u roku od šest mjeseci napravi jedan cjeloviti prijedlog zakona o osnovnom školstvu i ja vjerujem da će to tako biti i s tim mi kao klub se slažemo i dat ćemo svoju potporu ovim izmjenama i dopunama. Ja sam mogao govoriti ovdje i o svojim prijedlozima na pojedine članke zakona, a evo ja ću dati, biti slobodan pa reći dvije primjedbe. Mislim da bi bilo dobro u ovom članku 4. razmotriti posebno ove mjere zaštite prava učenika osobito kada dolazi do kršenja prava učenika od strane samih učenika i njihovih vršnjaka. To je jedna posebna pošast u društvu, mislim da bi to trebalo posebno definirati i svi oni koji su u ovom obrazovnom odgojnom procesu da imaju svoje mjesto da se ne događa da djeca kada idu u školu zapravo da idu na jedno mjesto gdje će se plašiti i gdje će vući zapravo mnoge traume koje će se poslije kroz društvo i kroz njihov život prenositi. I još recimo jednu primjedbu usput. U članku 7. u stavu 3. se ovdje navodi da osoba koja je isključena iz obrazovnog odgojnog procesa da za vrijeme udaljenja ima pravo na naknadu mjesečne plaće u visini polovice prosječne plaće isplaćene tom radniku u prethodna tri mjeseca. Mislim da bi ovdje trebalo definirati, odnosno točno odrediti koliko može trajati to vrijeme udaljenja, jer recimo može se dogoditi da osoba koja je napravila krivično djelo protiv spolne slobode ili spolnog ćudoređa i neka druga od krivičnih djela može uz pomoć različitih administrativnih smicalica otežući taj proces biti udaljena duže vrijeme i cijelo to vrijeme primati tu nadoknadu. Mislim da bi onda trebalo ovaj rok udaljenja skratiti i točno definirati do kojeg roka bi se taj postupak trebao završiti. Eto toliko za sada. Mi ćemo dati svoju potporu ovome prijedlogu zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSP-a, uvaženi zastupnik Rožić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, gospodine državni tajniče. Nekoliko opaski koje su na izvjestan način, jer upravo će ova moja rasprava se nastaviti na ovo što je govorio kolega Piplović samo u jednom posve drugom tonu iz posve razumljivog razloga što on pripada vladajućoj većini, a mi u HSP-u u oporbenoj manjini, ali govoriti ćemo o istim stvarima, istim tonom iz istih razloga ne možemo podržati ovakav Prijedlog zakona. Ja ću to sada ukratko obrazložiti. Naime, predloženim izmjenama i dopunom Zakona o osnovnom školstvu po našem sudu u Klubu HSP-a ne rješavaju se bitni i stvarni problemi školstva koje su mnogi kolege ovdje već iznijeli i kojih smo svi svjesni svi koji smo roditelji još učenika koji eventualno idu u osnovnu školu pogotovo. Po našem sudu ovim se predloženim izmjenama zapravo samo relativizira i ovako loše stanje u školstvu kojega imamo i oko kojega se svi slažemo nada se da je prilično loše pa čak i gospodin državni tajnik, inače vjerujem ne bi išli u ove izmjene. NO, one u sebi ne nose ništa bitnog što bi moglo zapravo izmijeniti to prilično loše stanje. Ono što je osobito iznenađujuće za mene osobno, kao čovjeka koji sam zapravo cijeli svoj život radio u prosvjeti prije nego sam postao saborski zastupnik, i to od osnovnog školstva pa do fakulteta, iznenađuje me jedno obezvrjeđivanje i relativiziranje akademskih stupnjeva obrazovanja i to upravo od strane Ministarstva znanosti koje bi se po definiciji zapravo moralo zauzimati ne samo za dostojanstvo nego upravo i za podizanje razine ugleda akademski obrazovanih građana u našem društvu. I drugo je jedna upitna uvjerljivost zapravo stvarne brige za zaštitu prava djece koja se nastoji poboljšati odnosno osigurati nekim odredbama ovoga prijedloga izmjena. Navest ću za ove dvije stvari nekoliko primjera. Članak 7. ovoga Prijedloga zakona kojim se zapravo predlaže promjena članka 72. zakona nije po našem sudu odgovarajuće riješio pitanje niti kruga osoba niti vrstu kaznenih djela zbog kojih je isključen rad u osnovnoj školi. Evo primjera. Naime, iz predložene stipulacije o kojoj je govorio kolega Piplović, proizlazi da zbog počinjenja kaznenih djela ne mogu u osnovnoj školi raditi djelatnici koji obavljaju odgojno-obrazovni rad i samo oni. Prema ovom prijedlog to se ne odnosi na druge zaposlene u osnovnoj školi, dakle na pomoćno osoblje, tehničko osoblje itd. Naime, predmetna kaznena djela su nadalje u tom istom članku taksativno navedena i ja ću citirati ta taksativno navedena djela, to su: kazneno djelo protiv Republike Hrvatske, kazneno djelo protiv spolne slobode i ćudoređa, kazneno djelo nasilničkog ponašanja, kazneno djelo zlouporabe opojnih droga, kazneno djelo kršenja obiteljskih obveza, kazneno djelo zapuštanja i zlostavljanja djeteta i maloljetne osobe ili koje drugo kazneno djelo protiv tjelesne zlouporabe djeteta ili maloljetne osobe. Iz toga proizlazi da naprimjer kazneno djelo bilo kojeg oblika ubojstva nanošenja teške tjelesne povrede, povrede ravnopravnosti građana, otmice, međunarodnog terorizma, teške krađe razbojništva, prijevare ili ako hoćete lihvarskog ugovora itd. Iz tih kaznenih djela, nije razlog isključenja rada nekoga kao učitelja, odnosno profesora u osnovnoj školi što je za mene, dozvolite, posve neprihvatljivo. Nadalje, očito je da predloženu odredbu treba urediti cjelovito a ne na ovaj način nabrajati o kojim se kaznenim djelima radi koji bi isključivali mogućnost da netko bude učitelj nego to treba ipak učiniti na puno promišljeniji način. Naime, na ovaj način predložena odredba djeluje zapravo samo kao pokušaj sankcioniranja nekih loših oblika ponašanja koji se svakodnevno navode u nekoj crnoj kronici nekog dnevnog lista, a ova sva ostala kaznena djela ne bi bila ta koja bi isključivala da netko bude učitelj ili profesor u osnovnoj školi. A posebna je priča o tome da nikakva kaznena djela ne bi isključivala da netko bude pomoćno tehničko osoblje, ili bilo šta druga, podvornik u osnovnoj školi i sve ono što još osim odgojno-obrazovnih funkcija u osnovnoj školi postoji. U članku 4. Prijedloga zakona kojem se dodaje članak 70. postojećem zakonu odnosno novi stavak u članku 70. postojećeg Zakona propisuje se dužnost učitelja i stručnih suradnika o izvješćivanju ravnatelja o kršenju prava učenika i dužnost ravnatelja da o tome izvještava tijela socijalne skrbi ili druga nadležna tijela. Postavlja se posve logično pitanje čemu takvo zaobilaženje odgovornosti za prijavljivanje zapravo kršenja prava učenika. Naime, pojedina a ja bih čak rekao i većina onih koja se u praksi događaju kršenja prava djeteta koja su navedena osim toga ovim stavkom, zapravo predstavljaju kazneno djelo i dužnost je svakog građanina pa i svakog dakako učitelja da to odmah prijavi državnom odvjetništvu ili MUP-u. Čemu treba učitelj tako nešto prijaviti prvo ravnatelju, onda ravnatelj tijelima socijalne skrbi a ta tijela socijalne skrbi MUP-u. Čemu taj postupak. Dakako da se apsolutno slažem sa svima onima koji su ovdje spomenuli da posebno moraju biti regulirana kršenja prava učenika od strane drugih učenika. Apsolutno to mora ući u izmjenu ovoga zakona barem u ovom dijelu u kojem se to mijenja. Člankom 22. Prijedloga zakona propisano je da ravnatelj osnovne škole više ne mora imati visoku stručnu spremu već da je dovoljno da ima i višu. Pa se postavlja pitanje pored toliko osoba sa fakultetskim stupnjem, VII. Stupnjem koji rade u prosvjeti da polovicom takvih ustanova rukovode ljudi sa višom školskom spremom. Što se nama zapravo događa. Dakle, događa se zapravo jedno relativiziranje stupnja stručne spreme koje je prisutno i kod tajnika škole. Naime, u članku 28. Prijedloga zakona predviđeno je da za tajnika osnovne škole može biti izabrana osoba koja ima visoku ili višu stručnu spremu pravne odnosno upravno-pravne struke, a člankom 34. se pak navodi, da tajnici škole koji su na dan stupanja na snagu ovog zakona zatečeni u radnom odnosu na neodređeno vrijeme a nemaju stručnu spremu propisanu ovim Zakonom, mogu nastavljati obavljati poslove tajnika. IZ takve odredbe je posve razvidno da je dakle riječ o administrativnim poslovima koje očito po mišljenju Ministarstva mogu obavljati i djelatnici sa primjerice srednjom školom, pa je onda posve besmisleno propisivanje više a kamoli visoke pravne struke. Međutim, s druge strane člankom 14. ovog Prijedloga zakona propisuje se uvjet osobama koje imaju odgovarajuću stručnu spremu a nemaju posebnu pedagoško-psihološku i metodičku naobrazbu, stjecanje te naobrazbe u roku od dvije godine, od dana zasnivanja radnog odnosa i to pod prijetnjom prestanka radnog odnosa ako se takva obveza ne ispuni i takvu obvezu treba propisati dakle po našem sudu i ravnateljima, a ne da se događa situacija ili da se ovim zakonom zapravo omogućava da manje obrazovani ljudi rukovode onima koji su više obrazovani. Ako dozvolimo takav princip onda tako mogu biti predsjednici sudova mogu postati, dakle ne moraju biti diplomirani pravnici nego mogu imati recimo višu upravnu školu. Ravnatelji bolnica bi mogli imati višu zdravstvenu školu itd., itd., kako god hoćete. Dakle, ovakav prijedlog ide zapravo na obezvređivanje akademskog stupnja visoke stručne spreme a zanimljivo je da on dolazi upravo od ministarstva koje direktno u svojoj nadležnosti ima za zadaću brigu za znanost i visoko obrazovanje. Dakle, kao minimum ustupka zatečenom stanju po našem sudu trebalo bi ravnateljima odrediti rok u kojem moraju steći visoku stručnu spremu ako žele biti ravnatelji a tajnicima odrediti rok u kojem moraju steći višu stručnu spremu ako imaju srednju stručnu spremu. Naprosto, nemoguće je da se to određuje za pedagoško-psihološku i metodičku naobrazbu za jedne a za druge mogu u zatečenom stanju nastaviti raditi posao tajnika a za ravnatelje čak štoviše mogu sada po novom imati i samo višu školu, ne više visoku. Prema tome, taj princip koji se nažalost možda i nehotice uvodi ovim prijedlogom zakona za nas je potpuno neprihvatljiv a to je taj princip da manje obrazovani ljudi rukovode onima koji su više obrazovani i to još da takav prijedlog dođe iz ministarstva koje treba brinuti o znanosti i visokom školstvu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Stazić.
Netočna je tvrdnja uvaženog kolege Rožića da klub u čije ime je govorio gospodin Piplović pripada parlamentarnoj većini. Naime, to je klub koji čine tri stranke DC, HSLS i LS. Prema tome, dvije trećine toga kluba pripadaju parlamentarnoj većini a jedna trećina toga kluba pripada parlamentarnoj manjini što je vjerojatno jedinstvena praksa i primjer u parlamentarnom životu svih demokratskih zemalja. Hvala.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. u 17,58 isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od deset minuta. U ime Kluba IDS-a uvažena zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani tajniče, štovane kolegice i kolege! Evo, pred nama je jedna vrlo važna materija koja je opet došla po hitnom postupku. Mi u Klubu IDS-a smatramo da ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu nije trebalo ići u hitni postupak a pogotovo ne na kraju školske godine. S druge strane, pod formom decentralizacije čini mi se da na neki način se ponovo uvodi centralizacija i upliv centralne vlasti je veći u osnovno školstvo. Evo, ja ću proći samo malo kroz članke na način kako mi u Klubu IDS-a vidimo ovaj prijedlog zakona. U članku 7. vidimo stavak 2. gdje se kaže da učitelj odnosno stručni suradnik protiv kojeg je pokrenut tek kazneni postupak za kazneno djelo da se udaljava sa svog posla. Znači da i u školi ravnatelj očito preuzima poslove suca i da se prije pravomoćne presude nekoga udaljava s posla. A u članku 3. toga koga se udaljilo bez pravomoćne presude daje mu se pola plaće dok ne bude donesena pravomoćna presuda. Mislim da to nije dobro i da to možda na mala vrata uvodi nekakvu lošu praksu. U članku 20. gdje se donosi prijedlog da se izmjenjuje sastav i način imenovanja školskih odbora umjesto sadašnjih devet članova školski odbori će imati sedam članova, tri iz reda učitelja i stručnih suradnika koje predlaže učiteljsko vijeće, dva iz reda roditelja koje predlaže vijeće roditelja i dva iz reda osnivača. Svih sedam članova će imenovati osnivač, to je istina. Samo je pitanje u čemu su prava veća osnivača kada je osnivač pri imenovanju pet članova školskog odbora vezan prijedlozima učiteljskog vijeća i vijeća roditelja. To što osnivač imenuje svih sedam članova a pri tom imenovanju pet članova nije samostalan već je vezan tuđim prijedlozima ni u kom slučaju ne daje mu veća prava. Utjecaj osnivača ni u buduće neće biti ostvaren kroz rad školskih odbora te ni nadalje neće imati mogućnosti utjecaja na izbor ravnatelja. U članku 21. smatramo da se daju prevelike ovlasti prosvjetnom inspektoru, odnosno da jedino osnivač može utvrđivati da neki član školskog odbora ne ispunjava svoje obaveze jer smatramo da onaj tko imenuje ima nadležnosti i u utvrđenju razloga za razrješenje. Zašto se uopće upliće nadležnost prosvjetnog inspektora? Osim toga, zašto je nadležnost za raspuštanje školskog odbora dana Uredu državne uprave u županiji a ne osnivaču? Što se tiče nadležnosti smatramo da zaista treba osnivač imati i s tim predlažemo da članak 21. glasi: "Osnivač je dužan razriješiti člana školskog odbora i prije isteka mandata ako utvrdi da ne ispunjava obaveze člana školskog odbora utvrđene zakonom, aktom o osnivanju ili statutom škole." Ako školski odbor ne obavlja poslove iz svog djelokruga u skladu sa zakonom ili te poslove obavlja na način koji ne omogućava redovno poslovanje i djelatnost škole. Osnivač škole može raspustiti školski odbor i imenovati povjerenstvo od tri člana od kojih je najmanje jedan iz reda članova učiteljskog vijeća. Povjerenstvo ima ovlasti školskog odbora osim ovlasti odlučivanja o stjecanju, opterećivanju ili otuđivanju nekretnina. Povjerenstvo upravlja školom do konstituiranja školskog odbora. Povjerenstvo se imenuje i u slučaju kada se školski odbor ne može konstituirati. Osnivač je dužan pokrenuti postupak imenovanja člana školskog odbora najkasnije u roku od šezdeset dana od imenovanja povjerenstva. Evo, zato smatramo da je osnivač taj koji i predlažemo to kao bolje rješenje. U članku 22. predlažemo da se u stavku 6. zadnja rečenica umjesto "na prijedlog prosvjetnog inspektora" stoji "na prijedlog osnivača" a da se riječi: "koji o prijedlogu za razrješenje izvješćuje ministra" brišu. Stavak 7. ako školski odbor ne razriješi ravnatelja na prijedlog osnivača u roku od 15 dana od dana dostave prijedloga osnivač je s prijedlogom za razrješenje dužan izvijestiti ministra. Ukoliko ministar procijeni da je prijedlog opravdan osnivač je ovlašten raspustiti školski odbor i imenovati povjerenstvo. Povjerenstvo je dužno razriješiti ravnatelja najkasnije u roku od 15 dana od kada je imenovano. Smatramo da bi se ovakvom regulativom osnivaču dale barem neke ovlasti te mogućnost utjecaja na razrješenje ravnatelja za kojeg ocijeni da svoje funkcije ne obavlja sukladno zakonu i statutu. Što se tiče tajnika iz članka 28. predlažemo da se briše stavak 3. jer ne vidimo razlog da poslovi tajnika budu utvrđeni statutom. Niti kod drugih ustanova tipu iz kulture, zdravstva, socijalne skrbi nije praksa da se poslovni, poslovi tajnika utvrđuju statutom. Članak 29. zato predlažemo da se ovaj članak briše u cijelosti jer se odnosi na tajnika a ne sadrži nikakve razlike u odnosu na zasnivanje radnog odnosa kao drugih djelatnika škole. U članku 33. vidi se i pokazuje se nepoznavanje rada jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave. Kako je moguće izvršiti usklađenje sa odredbama zakona u roku od 60 dana. Za pretpostaviti je da će ovaj Zakon biti tijekom lipnja usvojen do objave u "Narodnim novinama" proći će još 8 dana, znači ovaj Zakon će stupiti sredinom srpnja. Zanima nas tko će izvršiti usklađivanje, postojeći školski odbori što je pravno upitno jer će izmjenom zakona biti utvrđen drugačiji sastav školskih odbora kao i način njihovog imenovanja ili novi školski odbori što je opet pravno upitno jer najprije treba izmijeniti statute škola da bi se temeljem izmijenjenim statuta mogli imenovati školski odbori. Zato smatramo da je to pitanje trebalo riješiti prijelaznim i završnim odredbama zakona jer ovako predstavlja još jednu pravnu prazninu i nedoumicu. Bez obzira na ovu opravdanu nedorečnost postoji još jedan problem. Očito je da u postupku usklađivanja sa zakonom skupštine županija i gradska vijeća gradova osnivača moraju odlučivati dva puta, jednom davanjem suglasnosti na izmjene dopune statuta škole, drugi puta o imenovanju članova školskih odbora ili obratno, što je kako smo prije naveli vrlo upitno. Ako Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu stupi na snagu početkom srpnja kako je moguće do početka školske godine znači 9 mjesec sve ovo obaviti time više što se radi o ljetnom periodu kada u pravilu predstavnička tijela ne zasjedaju, barem ne u kolovozu a škole ne rade. Činjenica je da prije početka školske godine školski odbori utvrđuju nastavni plan i program i program ostalih aktivnosti u funkciji odgojno obrazovnog rada škole. Do početka školske godine odbori neće biti imenovani. Prema tome neće imati tko donijeti akte škole koji su neophodni za početak školske godine. I za kraj predlažemo da se u Zakon unese i članak kojim se omogućuje daljnji proces osnivačkih prava, prijenos osnivačkih prava na jedinice lokalne samouprave, te da se utvrdi postupak prijenosa ili rok u kojem će ministar donijeti podzakonski akt koji će taj postupak biti utvrđen. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Na redu je uvažena zastupnica Vesna Škulić.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Čitajući Nacrt prijedloga izmjene Zakona o školstvu čini mi se da se dogodio propust. Naime, radi se o tome da prema prijedlogu mjesta stručnih suradnika u školama nema logopeda. Zašto naglašavam baš ulogu logopeda? Vjerujem da se radi o slučajnoj pogrešci jer imajući na umu da preko 10% djece osnovnoškolske dobi ima neki od oblik teškoća i jezično govorno glasovne komunikacije te da u čak 20% te populacije dolazi do teškoća u svladavanju školskog gradiva zbog teškoća čitanja i pisanja te nedovoljno usvojenog jezičnog sustava i teškoća u obradi jezičnih informacija sasvim je jasno da je profesor logoped kao stručni suradnik u osnovnoj školi nezamjenjiv te itekako potreban. Populacija djece koja zahtijevaju stručnu pomoć logopeda u osnovnoj školi je najbrojnija populacija unutar populacije djece koja zahtijevaju neki oblik dodatne stručno, edukacijsko rehabilitacijske pomoći i upravo stoga njihovo je prava a obveza ovog zakonskog prijedloga da im tu stručnu pomoć osigura i time omogući njihovo nesmetano školovanje. To će biti u mogućnosti samo onda ako njima ali i učiteljima osiguramo stručnu i back ground koju u ovom slučaju može dati isključivo logoped. Potpuno je jasno da broj djece i normativi određuju zapošljavanje jednog takvog stručnog suradnika pri školi no smatram izuzetno važnim stvoriti mrežu stručnih suradnika prema stvarnim potrebama djece. Do sada nažalost, o tome vodilo vrlo malo računa i različiti stručni suradnici zapošljavali su se pri školama prema volji rukovodstva škole. Uz vrlo često nedovoljno poznavanje uže specijalnosti pojedine struke a ne prema stvarnim potrebama. Stoga je krajnji rezultat uglavnom bio neučinkovitost. Upravo iz navedenih razloga potrebno je u Nacrtu prijedloga izmjena Zakona o školstvu uz ostale stručne suradnike u školi decidirano navesti i profesor-logoped. Slijedom svega ovoga mislim da je potrebno razjasniti neke pojmove što se tiče uvođenja stručnih suradnika u nastavi. Na edukacijskom rehabilitacijskom fakultetu postoje tri studijska smjera, studij logopedije osposobljava studente za rad na prevenciji, … [[Govornik se ne razumije.]] otkrivanju, procjeni, dijagnostici, savjetovanju i rehabilitaciji, odnosno tretmanu poremećaja humane komunikacije pod kojima se podrazumijevaju poremećaji jezika, govora i glasa, poremećaji čitanja i pisanja, poremećaji verbalne i neverbalne komunikacije u djece s poteškoćama u razvoju, to su djeca sa metalnom retardacijom, cerebralnom paralizom i oštećenjem sluha. A završetkom studija stječe se stručni naziv profesor-logoped. Studij poremećaja u ponašanju osposobljava studente za rad na primarnoj prevenciji, otkrivanju, dijagnosticiranju, ranim intervencijama i tretmanu, procesuiranju i naknadnom … [[Govornik se ne razumije.]] za djecu, mladeži i odrasle osobe sa rizikom na poremećaje ili sa poremećajima u ponašanju, te njihovom socijalnom okruženju u funkciji odgoja, socijalizacije, rehabilitacije i socijalne rehabilitacije a završetkom studija stječe se naziv profesor-socijalni pedagog. Studij rehabilitacije osposobljava studente za edukacijski rad sa djecom i odraslima, profesionalno savjetovanje, rehabilitaciju, art terapiju i supurativne terapije a obuhvaća sadržaj iz područja mentalne retardacije, autizma, oštećenja vida, motoričkih poremećaja i kroničnih bolesti a završetkom studija stječe se stručni naziv profesor-rehabilitator. Svi navedeni studijski smjerovi su ravnopravni no svaki ima svoju užu specijalnost što je posebno važno imati na umu pri donošenju izmjena Zakona o školstvu kako bi se već s time dokumentom jasno razgraničile mogućnosti rada stručnjaka koji završe edukacijsko rehabilitacijski fakultet te omogućilo zapošljavanje stručnjaka po školama prema iskazanim potrebama. Stoga predlažem da se u Nacrtu prijedloga izmjena zakona o školstvu izričito i ravnopravno navedu sve tri profila stručnjaka jer je njihovo postojanje kao stručnih suradnika u školama neupitno. Obveza je predlagatelja Zakona da uzme u obzir sve navedeno i na taj način djeci sa teškoćama u razvoju omogući ravnopravno sudjelovanje u nastavi, na taj način poštujuću Konvenciju o pravima djeteta po kojoj sva djeca imaju pravo na obrazovanje. Ne mogu nažalost podržati Prijedlog zakona koji ima samo tehničke izmjene jer ne prepoznaje specifične različitosti navedenih stručnih suradnika u nastavi. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Franjo Arapović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolege i kolegice zastupnici. Proteklih dana imali smo priliku slušati izvješće o raspravi pravobraniteljice za djecu. Svi smo bili jedinstveni u jednoj ocjeni da su djeca prva i osnovna briga našega društva. Evo par dana, par dana poslije imamo priliku opet govoriti, rekao bih o najvažnijoj populaciji našega društva a to su osnovnoškolci. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu sa konačnim prijedlogom zakona. Logično je da bilo kakve izmjene zakona kada je u pitanju obrazovanje djece izaziva veliki interes nas roditelja a i cjelokupne javnosti. Čitajući ovaj Prijedlog zakona htio bih čestitati resornom ministarstvu i svim suradnicima rekao bih na jednome hrabrom pokušaju da se u osnovno školstvo uvede još više reda. Do donošenja novog Zakona o osnovnom školstvu koji bi trebao zaživjeti kako smo danas čuli u roku od 6 mjeseci. Svi dobro znamo kako teško prihvaćamo izmijene nekih navika u načinu svoga rada. Pa tako i slobodno mogu ustvrditi da donošenje ovog zakona neke nepravilnosti ili ti ga navike u radu osnovnih škola ljudi koji rade u njima svesti će se na minimum. Osnovno školstvo u Republici Hrvatskoj uređeno je Zakonom o osnovnom školstvu u prosincu 1990. Bilo je tu mnogo izmjena pa u travnju 1993., pa u siječnju 1996., u lipnju i prosincu 2001. godine da bi na kraju 2003. godine došao Konačni tekst, pročišćeni tekst koji je objavljen u "Narodnim novinama". Unatoč izmjenama i dopunama zakona i danas u provedbi pokazuje niz nedostataka od koji su neki vrlo negativno utječu na učinkovito funkcioniranje sustava školstva. U primjeni navedenih izmjena i dopuna odredaba zakona uočene su nedorečenosti, nepotpunosti koje u pojedinim slučajevima kao posljedicu imaju pojavu nezakonitih radnji. U postupku imenovanja ravnatelja potrebno je propisati i učinkoviti način nadzora nad zakonošću rada školskih odbora a u svezi sa imenovanjem i razrješenjem ravnatelja. O razlozima donošenja ovoga zakona mislim da nije potrebno ništa više reći od toga da bi se osigurala primjedba novih odredbi do početka školske 2005. i 2006. godine. Mada smo čuli da će to biti jako teško, ali ja ima veliko povjerenje u ovo ministarstvo. U ove izmjene i dopune bolje će vrijediti postupke zapošljavanja i otkazivanja ugovora o radu a i pitanje uvjeta za zasnivanje radnog odnosa. Sve to da bi izbjegli problemi koji su bili evidentni proteklih školskih godina. Posebno se moram osvrnuti na postojeći zakon gdje se kaže da osoba sa višom stručnom smjenom ne može biti imenovan za ravnatelja. Ako malo bolje pogledamo statistiku vidjeti ćemo da 43% učitelja, a više čak od 47% ravnatelja ima višu stručnu spremu. Upravo su u tijeku natječajni postupci za imenovanje ravnatelja pa je znanom broju učitelja onemogućeno ravnopravno natjecanje. Svjedoci smo neprimjerenih postupaka odgovornih osoba i upravnih tijela u školama koje zbog nedostatka važećih zakonskih odredba nije moguće učinkovito sankcionirati. Mišljenja sam da je ovo dovoljan razlog za donošenje izmjena i dopuna zakona po hitnom postupku. Moram pohvaliti vraćanje instituta javnog natječaja u Zakon o osnovnom školstvu. To će sigurno ublažiti posljedice nepromišljenosti koja je učinjena izmjenom i dopunom Zakon iz 2001. godine zbog prigovora na način na koje su škole oglašavale potrebe i provodile postupak izbora kandidata. Argument da je javni natječaj nepotreban i opterećuje financijski izdatak za školu nije opravdan jer se potreba transparentnosti i pristupnosti javnoj službi ne može pobijati ili suspendirati isključivo financijskim razlozima. Još bi na kraju rekao da se u potpunosti slažem i pohvalio bih rad Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu na čelu kojega je uvaženi kolega zastupnik profesor Selem. I mislim da bi, ne mislim nego sam uvjeren da će resorno ministarstvo sve amandmane koji su predloženi iz ovoga, od ovoga odbora dobro razmotriti jer su jako konstruktivni za razliku od nekih koji su samo tako napisani da bi bili amandmani ili su što je još gore, prepisani. I na kraju ću samo reći još par stvari na izlaganje uvažene zastupnice Marije Lugarić. Ona je ustvrdila da će ministar propisivati, izdavati rješenja učiteljima. Ne neće, ministar neće pojedinim učiteljima izdavati rješenja. Ministar propisuje samo opis poslova učitelja, a to su i poslovi razrednika. Razrednik nije maknut kako što ste rekli jer on se spominje u članku 50. a taj članak je ostao i u sadašnjem zakonu i on nije diran. I rekli ste još jednu stvar po pitanju ravnatelja. Školski odbor donosi odluku na prijedlog ravnatelja. To je bilo do sada. Znači ravnatelj bi predložio i ne bi odgovarao. E ne, sad će on izabrati i on će odgovarati za svoje postupke, neće samo predložiti školskom odboru pa reći ja sam to predložio ali eto. Sad će biti odgovoran i odgovarati će školskom odboru a školski odbor će odgovarati osnivaču, a osnivač odgovara državi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika. Uvažena zastupnica Lugarić.
Poštovani gospodine predsjedniče ne želeći ulaziti u dublju stručnu raspravu sa kolegom zastupnikom obzirom da nismo iste struke i ne možemo razgovarati na istoj adekvatnoj stručnoj razini, ja samo želim upozoriti da tjedne radne obveze učitelja uključuju ako radi u punom radnom vremenu 40 satni radni tjedan, od kojih ministar može sukladno kolektivnim ugovorom propisati i dogovoriti sa sindikatom onaj dio koji se odnosi na neposredni odgojno-obrazovni rad. A ostalo to je uglavnom oko 20-tak sati ovisno o nastavnom predmetu i na neki način uštimavanje do punog 40 satnog radnog tjedna. Do sada je bila odredba u zakonu da se taj, tjedne radne obveze učitelja utvrđuju rješenjem koje se donosi temeljem plana, Godišnjeg plana rada škole. To se sad posve ukida i briše. Ja vas molim da pročitate članak 5. zakona, stavak 5., tjedne radne obveze učitelja i stručnih suradnika propisuje ministar. Tjedne radne obveze svih 40 radnih sati.
Odgovor na repliku. Uvaženi zastupnik Arapović.
Pa ja sam mislio da u ovome Saboru možemo razgovarati svi ravnopravni jer smo svi jednako zastupnici u Saboru. A to sam vidio od većine vaših kolega tu koji se javljaju za svaku točku. … [[Upadica se ne razumije.]] Kao i vi pa i ne samo vi nego pogotovo neki zastupnici koji, a ja mislim da mogu o svemu raspravljati čak i o svemirskim brodovima. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Gospodine državni tajniče. Kolegice i kolege zastupnici. Pa evo ja ću samo malo prokomentirati ove izmjene. Naime izmjene unatoč danas nekim tvrdnjama koje smo čuli rađene su i na prijedlog brojnih ravnatelja, ravnatelji bar tako tvrde, ja sam s mnogima razgovarao jer prijedloge su davali i na stručnim seminarima i mislim da su poprilično zadovoljni. Ima još nekih dilema, imam i ja nekih dilema pa ću i te dileme iznijeti. Evo recimo u članku 2. dobro je ovo: "Uvjete i način izvođenja izleta i ekskurzija te poduzimanja drugih aktivnosti iz stavka 4. itd. propisuje ministar." U redu je da budu uvjeti jednaki za cijelu zemlju. Ali ja mislim da bi trebala gotovo cijela rasprava, da li su i pod kojim uvjetima ekskurzije i izleti uopće potrebni. Sjetimo se prije par dana ovog slučaja, on nije prvi, znamo da je niz djece koje je poginulo na izletima koji su teško stradali, da dolazi do opijanja, da dolazi, ljudi koji prate učenike po cijele noći ne spavaju. Dakle pitanje je svrsishodnosti. Jedno je dobro što znamo da više neće kao do 1990. biti propisano ono putevima revolucije Kozara, Petrova Gora, ne znam Kumrovec i slično. Dalje, dobro je da se izjednačilo po stručnoj spremi visoka i viša škola, ne zato što mi nismo za više školovanje i konačno ono je sad obavezno i dobro je da je obavezno, nego baš zato što je ogroman broj ljudi sa višom stručnom spremom i među ravnateljima evo čuli smo, 48% ravnatelja, 43% učitelja ili 10 tisuća učitelja pa mislim da bi trebali imati jednaka prava jer u vrijeme kad su oni završavali te škole bilo je upravo su te škole i propisane. Međutim evo u članku 5., članak 6. zapravo stavak 5. govori se da ministar može rješenjem utvrditi pravo obavljanja poslova učitelja odnosno stručnog suradnika itd. ako je proveo najmanje pet godina u školi. Evo škola Sveta Nedjelja ima 1350 učenika, 55 odjeljenja, graniči sa Zagrebom, ne može dobiti informatičare. Informatičar jedna učiteljica matematike i jedan inženjer elektrotehnike smjer strojarstva, oboje izvrsni informatičari i djeca na državnoj razini postižu odlične rezultate, ali po ovom treba raspisati natječaj svaki pet mjeseci da bi dočekali pet godina, a za neke prije njih koji su otišli dalje i vratili se nazad u struku i sl. znači da bi dočekali treba deset natječaja provesti. I kad smo već kod natječaja da odmah kažem po ovom prijedlogu natječaji moraju biti objavljeni u dnevnom tisku. Pogledajmo na ovako velikoj školi gdje je izmjene, fluktuacija je jako velika gdje svaki čas netko dolazi i odlazi, koliko će ti natječaji godišnje koštati. Znamo da škola ima problema u materijalnim troškovima bez obzira na osnivače, da je svaka kuna potrebna, da jedan natječaj u «Večernjem» ili «Jutarnjem listu» ili ne znam «Vjesniku» košta 2 i više tisuće kuna, da čitav niz tih natječaja godišnje stoje ogromnu sumu. Podržavam transparentnost natječaja u svakom slučaju, ali onda tražimo da se školama dodijele i veća sredstva upravo za te natječaje. Do sada je bilo preko biroa, ovdje je biro za zapošljavanje potpuno ispušten. Bilo je i tamo muljanja koje-kakovih. Slali su koga su htjeli i sl. i potpuno sam za to da bude to sve skupa transparentno, ali tvrdim da su troškovi, uvećani troškovi da će biti poprilična stavka za školu. Dalje, ovdje napomenuto u članku 8. da ravnatelj može zaposliti jasno zbog kontinuiteta rada, do 60 dana. Mislim da bi bilo bolje do 90 dana. Naime škola ima svoj specifičan ritam i bolje je da zapravo ne mijenjaju ni učenici svaki čas, mislim da to ne bi trebalo dirati. Onda u članku 11., 13. i 14. govori se mahom o pripravnicima, a ukoliko u roku godinu dana ne polože pripravnički, odnosno državni ispit da, stručni ispit, da prestaje im dan nakon tog prestaje im radni odnos. Opet tvrdim škola je vrlo specifična. Ako mi ljude maknemo te koji iz ne znam kojih razloga nisu mogli ili nešto drugo položiti stručni ispit u 5 mjesecu, 4 mjesecu ili ne znam negdje u 11, 12 mjesecu, mislim da bi to bilo dosta loše. Možda bi se na neki način moglo to zamijeniti na kraju obrazovnog razdoblja. Dakle na kraju polugodišta ili na kraju godine mislim da bi to izazvalo puno manje komplikacija. U članku 16. govorimo o tome da svi oni koji rade u našim školama vani itd. se mogu vratiti na radno mjesto, pa postavljam pitanje što je sa ravnateljima. Ravnatelji koji se prihvate tog posla, kuda se oni vraćaju. Da li mogu poluilegalno čuvati radna mjesta, ne znam raspisivanje ovakvog i onakvog natječaja, šta je s ravnateljima, jasno govorim o ravnateljima koji su došli sa škole na kojoj su ravnatelji. Što ako su dobri pa budu dva ili tri mandata ravnatelji a na kraju ih dočeka burza. Dakle mislim da bi to trebalo isto tako odlučiti da tima ravnateljima bude osigurano radno mjesto i mislim da bi tu bilo daleko manje problema. Što se tiče školskih odbora vidim da se prebacuju prava na osnivače. Nisam siguran da je to dobro. Do sada su bile jedinice lokalne samouprave koje misle da imaju znatno bolji uvid. O financiranju možemo govoriti ovako i onako, tko koliko daje, mislim da lokalna samouprava daje jako puno školama od izgradnje škola, igrališta, obnova dvorana, prehrane i sl. dakle puno novaca. A o županija, Županija zagrebačka ima 8 gradova, 26 općina i sada me zanima tko će tamo iz nekakvog centra iz županije raspoređivati ljude u školske odbore. Mislim da treba imati povjerenje u lokalnu samoupravu i da treba ljude iz lokalne samouprave ovdje sigurno i dalje zadržati. Jasno bit će uvijek nekih manipulacija, moći će se, ravnatelji će nastojati da budu im skloni ljudi, ali ponekad je to i dobro zapravo školski odbor to bolje i napravi, bolje radi u ovom slučaju. Dalje imamo zamjena ravnatelja u slučaju ako ne može obaviti svoju dužnost, jasno zamjenik je škole, ovdje je sada pitanje koliko radnog vremena, da li će ostati i u razredu i ovdje. To bi trebalo možda malo bolje definirati šta je sa plaćom. U članku 26. roditelji učenika svakog razrednog odjeljenja bira u vijeće roditelja jednog predstavnika. Evo govorim o ovoj velikoj školi, ima 55 odjeljenja, kakvo će to biti tijelo i koliko će moći raditi dobro sa 55 ljudi i to mi nije baš sasvim jasno. Pa evo ovako nekoliko stvari da ne ponavljam ono što su rekli kolege, pa ukoliko se nešto može ovdje još u hodu napraviti možda uz neke amandmane bit će dobro. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Lugarić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Podržavajući odredbu kojom se legalizira zapravo nestručno zastupljena nastava, kolega Markovinović je upotrijebio argumentaciju jedan konkretni primjer osobe koliko sam shvatila iz škole koja dugo godina radi u školi i ima dobre rezultate. Mislim da moramo biti vrlo oprezni kod takvih govora, kod takvih argumentacija i kod zalaganja za takve legalizacije nestručno zastupljene nastave, ne činimo dobro školi. Jel' bi se vi dali operirati kirurgu ili osobi koja nije kirurg a radi pet godina u bolnici? Govorimo da je školstvo važno, da ima puno utjecaja, a istovremeno afirmiramo i dozvoljavamo nestručnost. To nije dobro i nije za školu korisno na takav način raspravljati.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Markovinović.
Mislim da, mislim trebalo bi to reći i možda objasniti situaciju zbog čega sam rekao. Rekao sam zbog toga jer od kada je uvedena informatika škola koja je vezana uz Zagreb, gotovo kao dio Zagreba ne može dobiti ni jednog stručnjaka za informatiku i sada vrijeme, to se događa ne samo ovdje, neću govoriti o otocima znate i ne znam udaljeniji, ali evo ovdje par kilometara od Zagreba nitko se ne javlja, dakle nitko stručan. I sada opet se vraćam, znači ponavljamo natječaj za natječajem. Biti će jako puno novaca potrošeno na natječaje, a zapravo opet će se ponavljati priča da neće biti nitko. Ovdje možda treba samo spomenuti da je problem i s našim fakultetima, da izuzetno malo stručnjaka posebno sa PMF-a izlazi van, da bi profesori ipak trebali imati više razumijevanja pa bi možda na europskoj ljestvici visoko obrazovnih bolje stajali. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Uživam kada čujem koliko ljudi kaže da nam je školstvo izuzetno važno, jako važno i najvažnije. Međutim to je trebalo reći kod donašanja državnog proračuna, onda je pravi trenutak kada bi to u praksi pokazali. Ovako kada sredstva za školstvo rastu par indeksnih poena ispod generalnog porasta proračuna to jasno i glasno govori što ova vlast misli o obrazovanju. Tu dileme nema. Brojke su egzaktne, one sasvim jasno govore. Kada sredstva za sprječavanje nasilja ili zlouporabe droge u školama padaju na jednu trećinu prošlogodišnjih, to jasno govori koliko su nam te stvari važne. Nemojmo se varati, to nema nikakvog smisla i potrebe. Brojke govore same za sebe. Shodno tome ne vidim nikakve potrebe zašto bi ovaj zakon trebao ići u hitnu proceduru posebice stoga što će ga biti nemoguće provesti tokom ljeta. Napraviti će se nekakva ad hoc rješenja, rješenja koja će se onda popravljati tokom jeseni, koja će biti felerična i tome slično. Primjedba ima dovoljno da bi zakon ušao u normalnu proceduru. Primjerice, nije mi uopće jasno kako je nekom palo na pamet da predloži da tjednu normu odnosno godišnju normu nastavnike, dakle normu neposrednog rada sa djecom određuje ministar. Dakle, čitav sustav kolektivnog dogovaranja koji se godinama razvijao u Hrvatskoj koji je ipak došao do određene razine demokratskog funkcioniranja stavlja se van snage, sada ćemo to vjerojatno amandmanom riješiti i popravit ćemo to, zašto je to uopće nekome palo na pamet nije mi sasvim jasno. Što bi, kada ne bi to popravili, takav sustav donio. Donio bi arbitrarnost u određivanju nastavničke norme što onda znači i arbitrarnost u određivanju broja potrebnih nastavnika u školama pa naravno arbitrarnost u određivanju potrebne kvalitete rada. S druge strane povećanjem norme naravno moglo bi se uštedjeti lijepo jedna pristojna svotica novaca. Toliko povodom članka 5. U članku 6. to je već rečeno par puta legalizira se nekvalificiranost, možda se čuva radno mjesto ponegdje ponekom, svakakvih manipulacija je bilo, svi smo toga svjesni, ali to ne spada u zakon definitivno. Legalizira se situacija da čovjek radi u školi pet godina, nema potrebnu kvalifikaciju i u tih 5 godina nije ništa poduzeo da ju stekne nego mi sada legaliziramo činjenicu njegovog boravka tako da mu dajemo status kvalificiranog nastavnika putem Zakona. Ne vidim da se to u ikakvom skladu sa temeljnom funkcijom škole kao takve, da se to događa, da nikoga ne uvrijedim sada u veterinarskoj stanici, to bi bilo grozno, ali da se to događa u školi to mi jednostavno odudara od ideje obrazovne institucije. U članku 8. govori se o natječaju i dobro da je natječaj javan, predložio bih a i amandman sam napisao da natječaj ide na Internet ako škola nema stranicu ima je osnivač dakle lokalna samouprava, možda čak i da ako su to tako veliki troškovi da elektronski objavljen natječaj bude onaj koji je zapravo legalno prihvatljiv na kojeg se može javiti. Najzanimljivije odredbe su mi one koje se tiču imenovanja školskog odbora. Do sada je školski odbor imenovan sa tri strane, svaka je grupacija imenovala svoj dio, sada iz tri grupacije sve članove školskog odbora imenuje osnivač. Gledajte radi se o osnovnim školama koje rade u malim sredinama, većim dijelom i gdje članstvo u školskom odboru jedna od političkih funkcija u toj općini, činjenično, htjeli mi to priznati ili ne, ali stranka na vlasti će određivati članove školskog odbora, kako. Pa zato što će odbiti ovaj prijedlog vijeća učitelja prihvatit će drugi gdje će biti onaj podobni. Zašto tu ingerenciju ne bismo stavili samom Učiteljskom vijeću samom roditeljskom vijeću, naravno uz pravo osnivača da ih smijeni kada ne rade dobro, to nitko ne postavlja, uopće ne dovodi u pitanje to pravo, to pravo je samo po sebi, ali ovaj postupak imenovanja uvjeren sam dovest će opet do moralno političke sposobnosti zasjedanja u školskom odboru, mislim da to zapravo nikom ne treba. U članku 22. govori se o ravnatelju imenovanju ravnatelja i mogućnosti da se ravnatelj imenuje sa višom stručnom spremom. Čini mi se da to direktno udara na dva temeljna principa, jedan je da u obrazovanju kompletnom trebaju raditi ljudi sa visokom stručnom spremom, što je neupitnom i to da je škola obrazovna ustanova. Ukoliko se u školi kao obrazovnoj ustanovi kriterij formalne kvalificiranosti i formalnog obrazovanja neće poštivati pa gdje će se onda poštivati. Ako škola za svog rukovoditelja ne odabire najviše obrazovanog čovjeka, najviše potrebno obrazovanog čovjeka koja će druga institucija to raditi i zašto bi to netko radio i koja je onda zapravo svrha škole u društvu. Mislim da bi najracionalnije bilo i jasno mi je isto tako da postoje mjesta gdje je nemoguće naći čovjeka sa visokom stručnom spremom koji bi bio ravnatelj. Mislim da bi bilo najracionalnije da ravnatelj, kandidat za ravnatelja sa visokom stručnom spremom ima prednost nad onim sa visokim. Dakle, da je moguće izabrati ravnatelja sa višom stručnom spremom ali onda kada nema kandidata sa visokom stručnom spremom koji ispunjava uvjete. Time bi pokrili situaciju gdje 48% ravnatelja sa višom spremom ali bi s druge strane udovoljili drugom načelu da mladi ljudi trebaju doći u prosvjetu, stalno se tužimo kako nitko neće u prosvjetu, mladi ljudi neće u prosvjetu, neda im se da napreduje, računajte da su ovi ljudi koji sa višom spremom rade u obrazovanju upisali to zadnji 92. Dakle, više nisu baš jako mladi, u međuvremenu sindikat i Ministarstvo su organizirali dodatno obrazovanje upravo za te učitelje na više mjesta u Hrvatskoj, ljudi su mogli steći visoku stručnu spremu, nisu se odlučili ali su se odlučili kandidirati za ravnatelja mislim da je to neprihvatljivo. Sve u svemu mislim da bi hitnost trebalo skinuti sa ovog Prijedloga zakona, da bi ga trebalo dati u normalnu proceduru i naći pogodna rješenja za ove probleme koje sam naveo i za niz drugih problema koji su drugi govornici naveli. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Markovinović.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Naime, ispravljam netočnu tvrdnju da mladi ljudi neće u prosvjetu, to nije točno, čak je kvalitet izuzetno dobar dolaze nam vrhunski mladi učitelji, hoće ali ih puno i treba tako da to nije točno.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Svi se slažemo da je obrazovanje ljudsko pravo i ključni čimbenik u smanjenju siromaštva, u promicanju demokracije, mira, tolerancije i razvoja svake zemlje. Očekivali smo dakle, slušajući nastupe Vlade a na vlastito resornog ministra u ovom Prijedlogu zakona neke značajne izmjene, neke sadržajne, nešto što ministar stalno i govori pa i stalno to potencira, komunikacija, demokracija, otvorenost, komunikacija ne samo sa starijim učenicima nego čak sa onim najmlađim. Međutim, što dobivamo ovim konačnim prijedlogom zakona. Već je rečeno ovdje kada je gospođa Lugarić govorila u ime Kluba SDP-a da škola treba biti ujedno i škola demokracije, tu se stvaraju temelji, za uopće poimanje i ozračje kasnije jednog tolerancije jednog svjetonazora duha tolerancije, mira, stvarati zajedno s djecom okružje za učenje naklonjeno djeci u kojem će se ona osjećati sigurnim, zdravim, zaštićenim od zlostavljanja, od nasilja, od diskriminacije koja će biti zdrava, koja će biti stimulirana za učenje i pobrinuti se da obrazovni programi i materijali u cijelosti upravo odražavaju promicanje i zaštitu ljudskih prava te vrijednosti mira, tolerancije, jednakosti spolova koristeći upravo svaku prigodu pa onda i ovu jer i ovaj prijedlog zakona donosimo u toj jednoj značajnoj velikoj dekadi Ujedinjenih naroda. Upravo je ovo desetljeće kulture mira, nenasilja i obrazovanja za djecu. A što imamo u ovom konačnom prijedlogu zakona? Imamo jedan veliki i značajan korak natrag. Dakle, ponovo se mi uporno dakle Vlada najavljuje kada priča za javnost sasvim nešto drugo, reformske značajne iskorake. A što u praksi radi? Malim ali takvim izmjenama zakona u kojima se postojeće stanje destabilizira i u kojima ono faktički djeluje na nekim pozicijama koje smo mislili da smo napustili. Tako evo u ovim izmjenama koje su možda i kako su ponekad i okarakterizirane tehničke naravi ali u biti njima se stvara jedna autokratska škola. Ovdje nema jednog povjerenja ministra naspram školi, naspram ravnatelja škole kao ni ravnatelja škole naspram djelatnika tj. učitelja i nastavnika. Dapače, sve one ovlasti koje su bile u ministarstvu sada eto isključivo padaju na samog ministra. Pa zar se ministar kojekakvim, istina je nekad se mora baviti i pravilnicima i nekakvim izdavanjem uvjeta i načina upravo radi standardizacije i zajedničkog djelovanja. Ali molim vas, pa zar ovakva jedna značajna izmjena koliko je najavljivana počinje time da ministar određuje uvjete i način izvođenja izleta i ekskurzija, kako će jedna učiteljica odvesti djecu na jednodnevni izlet. Dakle, imamo jedno veliko nepovjerenje ministra osobno naspram ravnatelja škole, naspram djelatnika a onda se hijerarhijski takav sustav nameće i ravnateljima naspram ne samo roditelja nego i vlastitih kolega tj. učitelja i nastavnika. Ovdje je čak bilo istaknuto eto radi nekakvog smisla odnosno principa efikasnosti, ekonomičnosti postupanja. Što će nama javni natječaj, to puno košta. Pa demokracija košta kao i sve dobre stvari. A kako bi to trebalo biti imenovati ravnatelja? In camera op scuro. I tko bi to činio? Ja uopće ovo ne razumijem kakve su to inače rasprave koje se vode povodom ovakvih stvari kod mnogobrojnih izmjena zakona. Pa to je obveza da se najmanje u tri dnevne novine objavljuje oglas jer ovdje samo objaviti oglas za imenovanje ravnatelja u dnevnom tisku, što to znači ako je slobodno mjesto za ravnatelja osnovne škole u Splitu na Spinutu onda će se objaviti u Slavonskom glasniku i obrnuto, kada je u Slavonskom Brodu onda ćemo u Slobodnoj Dalmaciji ili u Zadarskom listu i time smo ispunili obvezu. I toga je bilo nažalost. Mi smo ranije imali tu obvezu i u školskim novinama. Pa što je prirodnije? Pa na kraju krajeva i najjeftinije. Dakle, vide se već jasno putovi što se želi. Što god se može zakamuflirati, što god treba biti netransparentno neka bude još netransparentnije ali eto imamo tu jednu formulu, jedan princip ekonomičnosti. Demokracija je dugotrajan i trnovit put. Naravno da to i košta. Ali to je eto jedna sitnica iz koje se u biti razaznaje i raspoznaje duh svih ovih izmjene. I nema izmjena koja je gotovo na bolje. Školski odbor kaže ime sedam članova imenuje osnivač tri iz reda učitelja i stručnih suradnika. Sedam ih bira na prijedlog učiteljskog vijeća. Dakle, ponovo imamo kao što je ovdje i kolega Vuljanić bio istaknuo, ponovo imamo jednu intenciju ipak na neka mala vrata da osnivač tj. i sama politika na to utječe. To nije potrebno. Prošli smo ja mislim to više jedno razdoblje. I ako je potrebno ponovo imenovati ravnatelje onda sigurno da ovo nije jedan put da bi se kroz izmjene zakona nastupila jedna smjena ravnatelja jer ovi koji su imenovani zaista moraju odslužiti, odraditi svoj mandat ukoliko ispunjavaju sve zakonske norme odnosno ako se ponašaju sukladno kako to od njih postojeći a i ovaj kako će naložiti zakon ponašanje. Dakle, poljuljan je taj jedan odnos povjerenja i to je nešto što jednostavno ne znam čime se može objasniti jer najave, ponavljam, i Vlade i ministra u javnosti slove sasvim drugačije se prikazuje. Možda eto mi već unaprijed saborski zastupnici znamo ako se ne pojavi ministar dakle ni on sam nije ocijenio da je zakonski prijedlog na tragu onoga što je govorio u javnosti. To smo već imali nebrojeno puta se osvjedočiti da je tomu upravo tako. I nekoliko opservacija na konkretne odredbe. Ako učitelj, stručni suradnik primijeti dakle upravo da su narušena prava učenika bilo kakve vrste kaže da je dužan u članku 4. o tome izvijestiti tijela socijalne skrbi. Ali time nisu prestale njegove obveze da on čisto kao i svaki nezainteresirani susjed eto javi da je nekakvo nasilje ili da se nešto čudno nad učenikom ili djetetom zbiva. U članku 7. mislim da bi ga trebalo preraditi na način da bi se sveobuhvatnije obuhvatila sva ona kaznena djela iz određenih glava koja takvu osobu koja je osuđena za takvo kazneno djelo apsolutno čine nepodobnom za odgojno-obrazovni rad u osnovnoj školi. Teško je uopće zamisliti koja bi to bila kaznena djela koja bi omogućavala. Ovdje su nabrojena samo neka koja bi omogućavala nastavniku ili učitelju da uopće radi s djecom. Ni sam naš Kazneni zakon nije tako koncipiran da težište stavlja upravo na kaznenim djelima protiv Republike Hrvatske. To je bila odlika socijalističkog kaznenog zakonodavstva pa to naše više niti ne poznaje, ali eto za predlagatelja, za Vladu je najnepodobnija ona osoba koja je osuđena za kazneno djelo protiv Republike Hrvatske pa tek onda kasnije protiv spolne slobode … [[Govornik se ne razumije.]] da bi čitav taj redoslijed trebalo promijeniti bar onako kako ga je predvidio i Kazneni zakonik. Kazneno djelo kršenja obiteljskih obveza mislim da bi to trebalo formulirati za čitavu glavu, ne samo za to kazneno djelo nego a sva kaznena djela protiv braka, obitelji i mladeži ali neizostavno treba svakako nadopuniti da je apsolutno nesposobna ona osoba koja je osuđena za kaznena djela protiv života i tijela. To su dakle koja su u većini slučajeva teža od samog nasilničkog ponašanja za koje je zapriječena samo kazna od godine odnosno tri godine zatvora. Dakle, nepojmljivo bi bilo da ostane profesor koji je osuđen za tešku tjelesnu povredu ili za ubojstvo da radi u školi. Dakle, priklanjam se svim onim zastupnicima koji su istaknuli kako nema zaista razloga da bi ovaj prijedlog zakona bio konačni prijedlog odnosno da se on uputi u prvo čitanje jer ovako je zaista neprihvatljiv. Ali šteta je, jer se ovaj postojeći zakon zaista u onom smislu kako je u biti ministar i govorio može unaprijediti ali dobili smo nešto sasvim, sasvim drugačije. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Markovinović.
Hvala. Naime evo krivi navod kolegice je bio, "što manje transparentno to bolje". Pa mislim da ne bi trebalo upravo tako ići jer upravo ovaj zakon predlaže objavu zasnivanja radnog odnosa putem javnog natječaja. I ja kad sam govorio, slažem se za ravnatelje u svako slučaju neka ostane javni natječaj, to neće osiromašiti školu, ali tridesetak natječaja godišnje što ponovljenih što direktnih puta dvije do tri tisuće kuna školi će sigurno odnijeti puno novaca od materijalnih troškova. Hvala.
Zahvaljujem. Dame i gospodo ostalo je još sedam, osam prijavljenih. S ovim bi zaključili današnji rad ove sjednice. Sutra je nastavak u 9 i 30 i na redu je uvaženi zastupnik Jene Adam. SJEDNICA PREKINUTA U 18,55 SATI
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu. Poštovani zastupnik Jene Adam, izvolite.
Štovani predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zakon o osnovnom školstvu i nakon niza izmjena i dopuna pokazuje niz nedostataka i za nesmetano funkcioniranje osnovno školskog sustava, nužne su promjene radi usklađivanja sa stvarnim potrebama. Nasilje među djecom i mladima u školama jedan je od osnovnih težih problema s kojima se osnovno školstvo kod nas danas susreće. Radi toga uvjeren sam da se sankcije kao što je zabrana rada u osnovnoj školi treba se odnositi na sve zaposlene u osnovnoj školi bez obzira da li obavljaju odgojno obrazovni rad ili bilo koji drugi posao u školi. Osnovno pitanje koje se uređuje ovim Zakonom svakako valja pozdraviti kao i posljedice koje će donošenjem ovoga Zakona proisteći. Također smatram vrlo bitnim činjenicu što za provedbu ovoga Zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz državnog proračuna Republike Hrvatske. Mislim da donošenjem ovoga Zakona osigurati će se učinkovito funkcioniranje osnovno školskog sustava a neka rješenja je nametnula i sama praksa. Nakon dublje analize na prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu s Konačnim prijedlogom zakona ne bi se mogao složiti sljedeći: novi članak 71.a. u stavku 5. uvodi ovlast ministra da u određenim slučajevima utvrdi pravo obavljanja poslova učitelja, odnosno stručnog suradnika osobi koja nema odgovarajuću stručnu spremu. Doduše u članku 71.a. članak kaže: "Iznimno na temelju prijedloga ravnatelja, škole i mišljenja Zavoda za školstvo Republike Hrvatske ministar može rješenjem utvrditi pravo obavljanja poslova učitelja, odnosno stručnog suradnika osobi koja nema odgovarajuću vrstu stručne spreme, a obavljala je te poslove u osnovnoj školi najmanje pet godina i to isključivo za rad u školi koja najmanje pet godina nije uspjela na tim poslovima zaposliti osobu koja ima propisanu vrstu stručne spreme.". Mišljenja sam da osoba mora imati stručnu spremu koja je propisana Zakonom o školstvu jer u suprotnom se može dogoditi npr. da zemljopis predaje učiteljica sa srednjom stručnom spremom, odnosno da poslove tajnika odrađuje učitelj. Siguran sam da bez odgovarajuće stručne spreme nitko nema pravo u 21. stoljeću ulaziti u razred. Moja sljedeća primjedba odnosi se na članak 8. ovoga Zakona gdje je došlo do izmjena načina zasnivanja radnog odnosa učitelja, odnosno stručnog suradnika. Točnije stavak 6. kaže: "O zasnivanju i prestanku radnog odnosa odlučuje ravnatelj. Temeljem mojih saznanja, odnosno niz godina provedenog radnog staža u prosvjeti, mišljenja sam da o zasnivanju i prestanku radnog odnosa na neodređeno radno vrijeme i dalje treba odlučivati školski odbor na prijedlog ravnatelja. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Slušajući rasprave kolega jučer, očito je da su zastupnici očekivali neku veliku reformsku inicijativu. Međutim, ja ovo zaista prepoznajem kao jedan rekli bismo pokušaj tehničkog unaprjeđenja zakona i ono što mi se dopada jest pokušaj da se alociraju odgovornosti tamo gdje odgovornosti trebaju ići i da se postojeća pomalo difuzna struktura upravljanja školama struktuira na jedan primjereniji način. Međutim, nažalost izvedba nije najbolja, to smo i čuli jučer da ima jako puno primjedbi, ja ih ne bih ponavljao, predsjednik voli reći … [[Govornik se ne razumije.]] pa ću se ja držati tog načela. Predložio sam neke amandmane, iako kažem volio bih da se predlagatelj malo možda i zamisli da ovo sve skupa shvati kao prvo čitanje i da ove brojne, brojne tehničke nedostatke otkloni. Moji se amandmani i primjedbe odnose na, odnose se na u prvom redu usklađivanje između pojedinih odredbi. Međutim, evo vidite ako vam ovi amandmani budu nešto značili vidi se da svi griješimo pa sam i ja u ovom prvom amandmanu umjesto obrazovnih razdoblja napisao obrazovnih razvoja, nadam se da ćete to prepoznati, uvažiti. Moje primjedbe se odnose dakle na članak 72. koji se mijenja i u kojemu niste poštivali, niste poštivali terminologiju ZKP-a i KZ-a, pa predlažem da se ta terminologija promijeni. Predlažem nadalje da se uvede fakultativno i obligatorno udaljavanje jer mislim da se ne može na jednaki način tretirati netko protiv koga se već vodi istraga za neko kazneno djelo i onaj protiv kojeg postoje te sumnje, dakle, protiv kojega postupak nije započeo. Nadalje, mislim da su u pravu svi oni koji prigovaraju na način objavljivanja natječaja, natječaja, u množini kažem za učitelje i za tajnika. Nadalje nije jasno, nije jasno ona socijalna klauzula iz članka 73.a. je ubačena izvan konteksta, predlažem da se ona, ona uredi tako da je jasno da je riječ o onim slučajevima kada prestaje radni odnos zaposleniku. I zapravo isto tako mislim da ovo što se tiče alokacije, odgovornosti da isto tako nije dobro da se kod predlaganja razrješenja ravnatelja, da, zaista je teško govoriti kada pola kolega priča, dakle, mislim da kada je riječ o razrješenju ravnatelja da onda treba koristiti onaj termin koji se koristi i kod imenovanja, dakle, da osnivač a ne tijelo državne uprave u članku 88. raspušta odbor, odnosno razrješuje ravnatelja. Jednom riječju da ne duljim i ne ponavljam sve ono što se jučer govorilo, prepoznajem tu osnovnu ideju dakle, da se alocira odgovornost i da se urede neki problemi koji jesu u postojećem tekstu, međutim, kažem, čini mi se da što se tiče tehnike nije bilo jako uspješno. I mislim da ideja da se ide u drugo čitanje, da se popravi tekst nije loše. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
… [[Govornik naknadno uključen.]] osvrnuti na promjenu već, prijedloga promjene naslovljenoga Zakona a vezano uz izvođenje dopunske nastave u inozemstvu. Sa malim uvodom, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa organizira i financira hrvatsku nastavu potpuno ili djelomično 19 zemalja svijeta, negdje oko 7 tisuća djece, a nastavu izvode 94 učitelja. Ministarstvo odabire i financira učitelje koji se upućuju na rad temeljem Pravilnika o uvjetima i postupku izbora učitelja na rad u dopunskoj nastavi sa djecom hrvatskih državljana, odnosno hrvatskih građana u inozemstvu. I posebno se izvodi dopunska nastava za hrvatske nacionalne manjine, nastava na hrvatskom jeziku, organizirana je najčešće u okviru redovnog školskog sustava. Vezano za ovaj uvod osvrnuti ću se na članak predloženi 16.: "Osoba izabrana na rad u dopunskoj nastavi za djecu hrvatskih građana u inozemstvu koja ima radni odnos zasnovan na poslovima učitelja ili stručnog suradnika na neodređeno vrijeme ima pravo povratka na poslove na kojima je prethodno radila ili na druge poslove za koje ispunjava uvjete ako se vrati u roku od 30 dana od dana prestanka obavljanja poslova na dopunskoj nastavi za djecu hrvatskih građana u inozemstvu.". Gospodine državni tajniče ovaj članak me posebno veseli i u nadi da se neće dogoditi ono što se često događa posljednjih nekoliko godina, nakon raspisanoga natječaja ili se javio mali broj zainteresiranih učitelja, odnosno nastavnika ili onih stručnih sa iskustvom, jer nisu, jer njihov odlazak četiri godine, odnosno dva puta po dvije godine u inozemstvo nije garantiralo da se mogu vratiti na njihovo staro radno mjesto. Sada je konačno regulirano pa mislim da će i odabir učitelja biti puno bolji, godinama se kvalitetni, iskusni učitelji nisu javljali za rad jer su se bojali ostaviti svoje radno mjesto i nastavka egzistencije kao nezaposlenih kad se vrate u domovinu. Pravilnik članka 6. gospodine državni tajniče je sada dobro pripremljen i u očekivanju kompletnog Zakona o osnovnom školstvu se nadam da će obuhvatiti cjelovito izvođenje hrvatske dopunske nastave u inozemstvu i to je vrlo važno za Hrvatsku kao matičnu državu i posebno za onu djecu kojima je omogućila Hrvatska kao matična država učenje hrvatskog materinskog jezika u nadi da im je to materinski jezik i da se neće dogoditi u jednom dokumentu koji imam pred sobom jedan naziv koji me strašno, za mene je strašno upitan. Hrvatska nastava u inozemstvu, nastava hrvatskog jezika i kulture namijenjena je djeci hrvatskih državljana koji privremeno ili stalno žive u drugim zemljama odnosno djeci u inozemstvu kojima je hrvatski jezik obiteljski jezik. Ova riječ obiteljski jezik je neprihvatljiva jer naša djeca koja dolaze na hrvatsku dopunsku nastavu je upitno da li je to materinski jezik ili jezik oca ili majke, ali prvi put čujem i pročitala sam iz ovoga dokumenta hrvatski jezik, obiteljski jezik kao glavni odnosno kao jezik koji uče naša djeca u inozemstvu. Da li, ponavljam još jedanput, da li je našoj djeci druge, treće ili možda četvrte i pete generacije hrvatski jezik materinski jezik nažalost sigurno nije, ali ne može se nazvati niti obiteljski jezik jer u hrvatsku dopunsku nastavu mogu pohađati i ona djeca koja nisu hrvatski državljani, a žele učiti hrvatski jezik. Pa ne možemo zbog manjine koji to čine i neka se to događa nazivati hrvatski jezik obiteljskim jezikom. U nadi da s novim zakonom za 6 mjeseci kako i rekoh da će biti cjelovito obuhvaćena hrvatska dopunska nastava prihvačam ovaj Prijedlog zakona i pratit ću ono što će se dogoditi novim promjenama odnosno novim zakonom. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, državni tajniče. Pa ovo je očito priča o jednom velikom zakonu koji je tokom vremena postao mali. Naime prije godinu dana ministar Primorac obavještava saborski Odbor i njegova predsjednika gospodina Petra Selema da priprema izmjene i dopune Zakona o osnovnom školstvu. I na prvom mjestu u tim predviđenim izmjenama trebalo bi se propisivati vračanje kapitalne izgradnje školskog prostora na državnu razinu. To je ono što je trebalo pisati u tom zakonu. Tako ministar Primorac piše gospodinu Selemu. Kad je za to čuo ministar Šuker onda je vjerojatno rekao da tako nešto ne dolazi u obzir. Da bi se sad kapitalna izgradnja škola njemu na teret stavila. Pa se onda od toga dakako odustalo, pa se onda godinu dana po tom zakonu nešto čačkalo i čeprkalo pa se dodavalo i oduzimalo, krojilo i prekrajalo i onda je to poslano ovamo u Sabor. U tome što je poslano nema ni jedne od bitnih stvari. A koje su to bitne stvari koje u ovom zakonu trebaju biti? Utvrđivanje pedagoškog standarda. Ni riječi o tome. Uređivanje sustava napredovanja. Ni riječi o tome. Podizanje materijalnog standarda škola. Ne da se podiže materijalni standard škola nego svaljivanje na lokalnu samoupravu on će se unazadi ili neće imati novaca za to. Podizanje materijalnog položaja nastavnika koji je očajan. Ni riječi o tome. Prosječna plaća nastavnika je 4 tisuće kuna, a recimo u pravosuđu je 9 tisuća kuna. Razvoj programa nasilja u školama. Borbe protiv nasilja u školama. I to u odnosu nastavnika prema učeniku, odnosa učenik učenik i odnosa učenik ili roditelj prema nastavniku. Eto čitamo u novinama da je Tomislav Merčep prijetio nastavnici ako njegovu sinu ne zaključi pozitivnu ocjenu. Pa mu je sirota učiteljica zaključila 5. Što će, boji se žena. Nijedna od bitnih stvari, nijedna od bitnih stvari u ovom zakonu nema. Ali ima nešto drugo. Ta čega ima? Ajde da vidimo što ima? Ima naprimjer članak 6. kojim se kaže da se iza članka 71. dodaju članci 71.a i 71.b. A što piše u 71.b? Piše da u školama koje izvode nastavu na stranom jeziku učitelji i stručni suradnici moraju vladati tim stranim jezikom. To je neobično mudro i neobično korisno zapažanje. To je jedna odredba koja je spasila ovaj zakon. Ja se pitam što da ministar nije propisao ovako nešto dubokoumno? Što bi radili nastavnici, što bi radili ravnatelji tih škola koji izvode nastavu na stranim jezicima. Oni bi zapošljavali učitelje dakako koji ne znaju te strane jezike. E pa da se to ne bi dogodilo onda je ministar smislio ovakvu pametnu odredbu. To je otprilike kao da ste napisali da, da spasilac na bazenu mora znati plivati. Ali time se ovaj zakon po svojoj kvaliteti opasno približava onoj čuvenoj uredbi ministra Primorca o ponašanju na plažama gdje je propisao oblik i boju kupaćih kostima, to potpisao a onda zbog svog potpisa smijenio svoju pomočnicu. Jer to je otprilike razina kvalitete ista. Šta dalje piše u tom zakonu? Piše u članku 8. molim vas, članak 8. govori o natječajima. O tome kako se izabiru učitelji i stručni suradnici. I onda kaže: «Ako se na natječaj ne javi osoba koja ispunjava uvjete natječaj će se ponoviti u roku od 5 mjeseci. A do zasnivanja radnog odnosa na osnovi ponovljenog natječaja radni se odnos može zasnovati s osobom koja ne ispunjava uvjete.» To opet da vam dam jedan primjer. To otprilike može izgledati ovako da bolnica neka treba liječnika neurokirurga. Pa raspiše natječaj za liječnika neurokirurga pa se ne javi neurokirurg, a onda oni 5 mjeseci mogu zaposliti nekoga tko je nestručan na poslovima neurokirurga pa će zaposliti, ne bih htio nikoga vrijeđati ali javi se vodoinstalater, nema veze. Pa će on operirati ljudima glavu i leđnu moždinu 5 mjeseci do ponovljenog natječaja. To dolazi iz Ministarstva školstva, obrazovanja, znanosti. Mogučnost da s djecom radi netko tko, tko je nestručan. I to još napišete u zakonu. Može se zaposliti nestručan. Jer može se zaposliti onaj koji ne ispunjava uvjete. To bi ovaj Parlament trebao prihvatiti. U članku 7. kažete da odgojno-obrazovni rad u osnovnoj školi ne može obavljati osoba koja je pravomoćna osuđena za kazneno djelo. Pa onda se tu nabraja: protiv Republike Hrvatske, protiv spolne slobode i spolnog čudoređa, kazneno djelo nasilničkog ponašanja, zlouporabe opojnih droga, kršenja obiteljskih obveza, zapuštanja i zlostavljanja djeteta ili drugo neko kazneno djelo protiv tjelesne zloporabe djeteta i maloljetne osobe. Znači ne može odgajati, obavljati odgojno-obrazovni rad. Ali može netko tko je suđen za takvo kazneno djelo može na primjer biti tajnik škole. Ne obavlja odgojno-obrazovni rad. Može biti i ravnatelj. Može biti domar. To vama ne predstavlja opasnost. Da na primjer domar škole bude netko tko je pravomoćno osuđen za kazneno djelo nasilja nad djetetom. Nema veze. Prema tome sve u svemu to je jedan uradak koji nije podoban da se ozbiljno raspravlja ovdje u Saboru, naročito ne po hitnom postupku i da on kao takav bude ovdje pa čak i uz amandmane, brojne amandmane koji su ovdje dani da ovdje bude prihvaćen. Ja vam državni tajniče predlažem da prihvatite nekakav zaključak ovoga Doma da ovo bude prvo čitanje ovoga zakona, da sjednete i napišete ozbiljan zakon gdje biste riješili bitne stvari, bitne stvari koje u sustavu treba riješiti a da nas oslobodite ovih umotvorina da nastavu na stranom jeziku mora obavljati netko tko taj strani jezik pozna. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče. Kolegice i kolege. Kao i većina osoba koje su, i zastupnica i zastupnika koji su sudjelovali u raspravi ja ne mogu podržati donošenje ovoga zakona. Posebno ne donošenje u hitnom postupku. Evo rasprava još nije niti gotova, Prijedlog izmjena i dopuna zakona ima sveukupno 36 članaka uključivo i one uvodne i zaključne. Do sada je podneseno 33 amandmana. Na 36 članaka prije kraja rasprave podnesena su 33 amandmana. I ako ništa drugo mislim da to kvalificira ovaj zakon za drugo čitanje. Drugo, zakon kojim se uvodi centralizacija, zakon kojim se uvodi autokracija u liku i dijelu ravnatelja u osnovnoj školi, zakon koji nudi prilično zamagljene upravne procedure u školi, zakon koji u tim upravnim procedurama omogućava i otvara prostor manipulacijama svakako nije nešto što mogu podržati. Ne slažem se sa tezom koju je iznio državni tajnik u uvodnom izlaganju da se radi o tehničkim pitanjima. To su sve samo ne tehnička pitanja. U našem ovom Prijedlogu zakona previše je promjena koje se odnose da nešto što je do sada činio školski odbor dakle grupa, dakle odbor tijelo koje je sastavljeno od tri grupacije to sad sve čini sam samcat ravnatelj. Previše izraza u zakonu i fraza ministar donosi, ministar odlučuje što je donekle još prihvatljivo no međutim na dva mjesta u ova 33., 36. članka imamo ako ministar procijeni da onda će se desiti to i to. Zakon koji želi spriječiti manipulacije, zakon koji želi biti transparentan ne može dozvoljavati situaciju da u nekim spornim situacijama zavisi od procjene ministra, posebno ne u školstvu koje je prilično važno i koje se tiče svakog građanina ove zemlje. Osim ovih stvari koje su navedene o kojima se ovdje dosta raspravljalo u ovoj raspravi i koje su navedene u obrazloženju Prijedloga zakona da se mijenjaju, mi Prijedlogom izmjena i dopuna zakona mijenjamo i neke marginalne ali ne time i manje važne stvari, primjerice koje su također stručno vrlo, vrlo upitne, primjerice u članku 3. utvrđeno je u 1. stavku postojećeg članka 41. trajanje školske godine. Onda se iz meni posve nepoznatih razloga stavak 2. mijenja koji kaže "početak i završetak nastavne godine to je jednako školska godina, trajanje obrazovnih razdoblja, trajanje odmora itd. propisuje ministar." Pa zaboga početak i kraj nastave, ne nastavne godine jer se nastavna godina sastoji od nastave i odmora učenika. Pokazuje određenu, ispričavam se na možda teškoj riječi ali šlampavost kod pripreme ovog Prijedloga zakona. Nadalje jedna promjena koja mi također nije shvatljiva članak 26. mijenja se definicija vijeća roditelja i uvodi se da se vijeće roditelja osniva radi organiziranog ostvarivanja interesa roditelja. Kad smo mi uvodili vijeće roditelja kao tijelo u školu 2001. godine glavna ideja je bila da se osigurava pravo učenika, pravo djeteta. Roditelj nesumnjivo ima svoje roditeljsko pravo vezano uz obrazovanje vlastitog djeteta no međutim njegovo je roditeljsko pravo ograničeno pravom djeteta. I mislim da je ova definicija lošija, odnosno ona koja je prije bila da se to vijeće roditelja osniva radi suradnje sa širom društvenom zajednicom i boljih ostvarivanja odgojne funkcije škole mislim da je bilo puno bolje. Nadalje još jednom bi htjela istaknuti moje veliko neslaganje sa odredbom koja mi se čini da je prilično neshvaćena a to je da tjedne radne obveze učitelja propisuje ministar. Tjedna radna obveza učitelja ako radi u punom radnom vremenu je 40 radnih sati i osim neposrednog rada on, svaki učitelj u školi vodi nekakvu dopunsku, dodatnu nastavu, izvannastavne aktivnosti, u određenim je stručnim tijelima pa čak i povjerenstvima ministarstava, priprema se za nastavu, ima obvezu stručnog usavršavanja, neki rade u produženom boravku, dežurstvo, satničarstvo i sve ono što je u svakodnevnom životu škole mislim da je posve neprihvatljivo. Ja zapravo ne mogu shvatiti ministra koji bi si htio natovariti na leđa da za svaku školsku godinu, za svakog pojedinog učitelja propisuje kako će se ispuniti od 1 do 40 radnih sati u njegovome tjednu. To je inače izazivalo dosta problema i u školama, to se do sad utvrđivalo godišnjim planom rada škole i to je dosta veliki posao bio i za samu školu. Ja stvarno ne znam kako će to činiti ministarstvo. U članku 5. između ostalog definirani su tko su to stručni suradnici u školi. Malo smo do sad razgovarali o tome da je ovdje definiran kao stručni suradnik jedna struka koje zapravo više nema. Radi se o defektolozima. Pojam stručnjaka koji radi s djecom s posebnim potrebama koji se nekoć zvao defektolog je napušten nakon jedne konvencije UN-a gdje je kazano ta djeca nisu defektna i s njima rade profesori specijalni pedagozi itd., itd., logopedi ovisno o vrsti oštećenja. Mi i dalje ovdje promoviramo te napuštene i zastarjele koncepte koji definiraju određene stručne suradnike prema oštećenju djeteta. Drugo, nije mi prihvatljivo da u stručnim suradnicima u školi kad se već u školi nalazi socijalni radnik koji u školu ne spada, socijalni radnik treba raditi negdje drugdje, da u stručnim suradnicima nema logopeda. Mi dosta problema u školama imamo sa govorom sa pogotovo u nižim razredima. I ako već imamo socijalnog radnika kojeg ponavljam, ne spada u školu, onda moramo u stručne suradnike uvrstiti i logopede. Ako prihvatimo ovaj koncept sa socijalnim radnicima ja pitam zašto niste uvrstili onda i policijskog službenika da bude u školi kad već ima toliko nasilja. Onda bi to imalo nekakvog smisla makar je posve besmisleno. Oko nestručno zastupljene nastave već je bilo ovdje puno riječi. Pridružujem se svim onim kolegicama i kolegama koji su govorili da je u najmanju ruku čudno od Ministarstva znanosti i obrazovanja očekivati da Hrvatskom saboru predloži legalizaciju nestručnjaka. Mislim tu dalje komentara mislim da ne treba biti. Oko sklapanja radnih odnosa sa učiteljem i stručnim suradnicima ne mislim da je dobar prijedlog da se radni odnos sklapa odlukom ravnatelja, da je ravnatelj taj koji sam samcijat odlučuje s kojom će se osobom sklopiti radni odnos i mislim da trebamo prihvatiti rješenje koje je i do sada bilo da odluku o sklapanju radnog odnosa donosi školski odbor na prijedlog ravnatelja. To naravno ne negira odgovornost ravnatelja kao između ostalog i poslovodnog tijela u školi, no međutim zakonom su i to je dobar dio uvedeni brojni mehanizmi kojim se može smijeniti odnosno modificirati sastav školskog odbora. Nadalje nešto ćemo, nismo razgovarali, to je prijedlog članka 18. zakona u kojoj se govori o jednoj rubnoj situaciji kada je učitelju, odnosno stručnom suradniku narušeno psihofizičko zdravlje i šta se tada dešava. Nažalost imamo sve više slučajeva da učitelji i stručni suradnici imaju zaista ugroženo zdravlje zbog prirode posla i nije mislim dobro rješenje koje se ovdje predlaže da ako ravnatelj ocjeni da je učitelju ili stručnom suradniku narušeno zdravlje onda će se nešto, mislim da to mora biti puno, puno objektivnija ocjena narušenosti zdravlja nego što je to procjena, odnosno ocjena ravnatelja. I na samom kraju htjela bih pa možda kod nekih ljudi demistificirati i razbiti možebitne iluzije koje su se stvorile velikim očekivanjima od novog Zakona o osnovnom školstvu. Svi ovdje pričamo ovo je samo parcijalno, za šest mjeseci će ministarstvo uputiti novi zakon. Naš zakon u osnovi dobro funkcionira, to što nemamo pedagoškog standarda je problem ministarstva koje nam je obećalo prije godinu dana da će nam predložiti pedagoški standard, još uvijek ga nemamo. Problem stručnog usavršavanja učitelja je u zakonu relativno dobro riješen. Problem je ministarstva koje u prošloj godini od 10 milijuna kuna jedne jedine lipe nije utrošilo za stručno usavršavanje učitelja. Problem materijalne opremljenosti škola didaktičkom i metodičkom opremom nije problem zakona nego problem ministarstva koje u prošloj školskoj godini od 20 milijuna kuna niti jedne jedine lipe nije utrošilo za opremanje škola didaktičkom i metodičkom opremom. Stoga ako zaista želimo iskorak nije dobro da usvojimo zaključak kojim bi se dalo donošenje novog Zakona o osnovnom obrazovanju, jer u osnovi će biti perpetuacija postojećeg već trebamo se opredijeliti za koncept da donesemo novi Zakon o obveznom obrazovanju i na taj način priključiti se Europi i svim onim državama i društvima koja povećavaju dužinu obveznog obrazovanja i razliku osnovno i obvezno obrazovanje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HNS-a PGS-a, poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Danas bi Vlada trebala prihvatiti, takve su medijske najave, Plan razvoja odgoja i obrazovanja do 2010. godine. Nije jasno da li će to Vlada učiniti, jučer je to na Užem kabinetu po radijskim izvješćima, ali to bi se dakle moglo dogoditi. Dakle vrlo važne stvari, strateški razvoj odgoja i osnovnog obrazovanja se usvaja na Vladi, Sabor niti njegova tijela o tome nemaju apsolutno nikakovog pojma i taj sam čin dolazi prekasno. Ozbiljna Vlada je trebala najkasnije pola godina nakon što je stupila na vlast, donijeti takav jedan plan. Taj plan je naravno tek plan Vlade, pretpostavljam da će doći u Sabor nakon nekoliko mjeseci i bit će možda usvojen nakon pola godine. Prema tome i tu se gube nepotrebne godine u tako važnom segmentu kao što je odgoj i obrazovanje. Hrvatski nacionalni obrazovni standard se bombastično najavljuje u javnosti o tom dijelu školskoga sustava koji je jednako važan ili još važniji nego što je upravno administrativni dio, Hrvatski sabor niti njegova tijela nam pojma. To je glavni događaj u tom segmentu, ali o tome Hrvatski sabor ne sudjeluje, ne raspravlja, a naravno da je hrvatski nacionalni obrazovni standard vrlo važan segment u nekakvoj reformi obrazovanja koja se tako dugo sprema, a nikako da počme. Ovaj zakon je u tom kontekstu zapravo nebitan, on je samo potvrda da se na bitnim pravcima reforme obrazovanja ništa ne događa. Ovaj zakon je korak nazad, nekoliko malih koraka nazad. U tom smislu je on nepotreban i štetan. On će ako će biti privremen, a intencija odbora je da bude privremen, unijeti više nereda u škole nego što će unijeti nekakvih pozitivnih pomaka, a da ne govorimo o tome da njegova glavna intencija je centralizacija sustava i gubitak upravljačke i stručne autonomije osnovnih škola i to će trajati pola godine jer po ovome što je Odbor za obrazovanje, znanost i šport predložio Hrvatskom saboru, za pola godine se pred nama mora naći novi prijedlog zakona pa prema tome čemu te promjene, čemu iscrpljivanje nastavnika, školskih vijeća, županijskih skupština ako će to tako kratko trajati. Ukratko, Klub zastupnika HNS-a i PGS-a neće podržati ovaj zakon. Mi se zauzimamo za koncept nove škole, cjelodnevne škole od 9 do 13 sati, od 9 do 17 sati. Nakon ozbiljne rasprave to treba biti strategija razvoja hrvatskog školstva koja naravno treba dobiti svoju potvrdu ovdje u Hrvatskom saboru i to je jedini put. Što prije to učinimo to ćemo naravno prije imati onakvo obrazovanje koje svaka moderna zemlja koja se želi razvijati treba imati. Ovi parcijalni pomaci pogotovo ako su pomaci unazad, doista nam nisu potrebni. Mi ćemo naravno glasovati za onaj zaključak odbora o tome da se za pola godine ovdje nađe cjeloviti zakon, ali ni to neće biti rješenje ako se ne suglasimo oko toga što je to cjelovita strategija razvoja kompletnog obrazovnog sustava onda uključujući i osnovno školstvo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Završni osvrt, državni tajnik Ministarstva znanosti i obrazovanja i športa, Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospođe zastupnici, gospodo zastupnici, prije svega želim vam zahvaliti na konstruktivnoj raspravi, na niz prijedloga pa veseli me i ova rasprava koja je izvan konteksta samoga zakona jer smo svjedoci da je obrazovanje doista interes svake obitelji i ulazi u svaku kuću i strateški pogledi koji su i ovih 15 godina rađeni, su uvijek dobro došli. Posebno me veseli da se Odbor za obrazovanje vrlo kreativno uključio u ovaj zakon i moram priznati da osobito jedna odredba jako nam puno znači, a ta se odnosi na rješavanja niza problema koje je donio zakon iz 2001. godine gdje je bilo i niz sudskih tužbi koje će se ovim izmjenama i dopunama riješiti jer će se i te situacije pravno razriješiti, a to jedan amandman odbora rješava. Isto tako vaše razmišljanje da je potreban cjeloviti zakon uvažavamo i na tome smo radili i zato kada neke primjedbe koje su od zastupnika dolazili kako HNOS nema hrvatski nacionalni obrazovni standard uporišta u zakonu, mi kao upozorenje uvažavamo ali vas uvjeravamo da se ni jedna promjena, ni jedna izmjena koja bitno zadire u sustav neće desiti bez Hrvatskog sabora, bez zakonskog okvira. A ja želim ukazati da hrvatski nacionalni obrazovni standard kao jedna polazna osnova za jednu modernu hrvatsku školu nakon svih naših iskustava, a u čijoj izradi gospođe i gospodo sudjeluju stručnjaci iz svih političkih opcija u Hrvatskoj, ima svoju budućnost, ima svoja uporišta. O tome možda malo kasnije, sada bih se više htio osvrnuti na vaše konkretne primjedbe, na vaša razmišljanja, na ono što ove izmjene i dopune zakona čine. Doista oni koji su prepoznali da je ovo poboljšanje postojećeg zakona iz 2001. i da se ovim izmjenama i dopunama rješavaju neke nedoumice neke poteškoće koje su u funkcioniranju sustava su točne. Prije svega oko funkcioniranja izbora ravnatelja, oko usklađivanja više i visoke stručne spreme, oko problema zamjene ravnatelja kada ga nema, oko toga da osnivač bude ojačan i da škola bude u daljnjem smjeru decentralizirana, a ne kao što su neki rekli centralizirana, držim vrlo korisnim i na taj način će sustav bolje funkcionirati. Evo konkretno. Na primjedbu oko nastavne godine, odnosno oko uređivanja želim reći da nastavna godina nije isto što i školska godina i započinje recimo prvo školska godina počinje 1. 9 i završava 31. 8. dok nastavna godina primjerice može započeti 5. 9. i završiti 18.6. je li tako. Znači, te primjedbe nisu nam prihvatljive. Oko stručne zastupljenosti kakvih je ovdje primjedba bilo želim ukazati da prema Zakonu iz 2001. godine, nestručna se osoba mogla zaposliti i bilo kada bez uvjeta i do godinu dana dok traje školska godina, ali u ovom Visokom domu gospodine predsjedniče želim reći da hrvatsko školstvo određenih problema u tome ima, oko 5% nastave u Hrvatskoj je stručno nezastupljena, ali to je jedan problem koji je zatečen i koji nastoji se iskorijeniti, i upravo ovom mjerom koju smo mi unijeli omogućili smo minimalno funkcioniranje ovakve nastave, sada nestručna se osoba može zaposliti samo ističem samo ako se na natječaj nije javila stručna osoba i to samo do 5 mjeseci kako bi upravo iskorijenili ove poteškoće koje u sustavu imamo. Na primjedbe da nismo surađivali sa ravnateljskim udrugama, želim to otkloniti ima ovdje pismo gdje upravo ravnateljske udruge nas poguravaju da riješimo ova goruća pitanja koja su nastala donošenjem Zakona 2001. i poteškoća u funkcioniranju sustava, a osobito ako hoćete oko ovog instituta visoke i više stručne spreme. Isto tako želim reći da smo glede propisivanja radne obveze učitelja, dobili od sindikata hrvatskih učitelja njihovo mišljenje i oni drže da radne obveze učitelja treba propisati ministar u jednom dijelu jer odredbe članka 75a. zakona o osnovnom školstvu određeno je da se obveze učitelja i stručnih suradnika u osnovnoj školi određuju rješenjem o rasporedu radnih obveza u skladu s godišnjim planom i programom rada škole tako da obuhvate rad s učenicima u nastavi te ostale poslove u sklopu ugovorenog radnog vremena u skladu sa Zakonom i Kolektivnim ugovorom. Kolektivni ugovor za zaposlenike osnovnoškolskih ustanova koji je potpisan 10. lipnja 2002. godine a primjenjuje se od 1. srpnja 2002. godine utvrđene su glave 7. u člancima 37. do 65. obveze učitelja i stručnih suradnika u osnovnoj školi člankom 75a. zakona neprimjereno je riješeno pitanje radnih obveza učitelja i stručnih suradnika. Osim što prema odredbama toga članka proizlazi da stručni suradnici rade u nastavi pa čak i u izvannastavnim aktivnostima pitanje radnih obveza prepušteno je granskom kolektivnom ugovoru. Nije sporna utemeljenost pregovora sa sindikatima o normi neposrednog odgojno-obrazovnog rada učitelja i stručnih suradnika ali pitanje radnih obveza tj. sadržaja norme, nije pitanje kolektivnog pregovaranja učitelji u osnovnoj školi izvode nastavu i druge oblike neposrednog odgojno-obrazovnog rada s učenicima, vode razredništvo, te obavljaju ostale poslove koje proizlaze iz naravi i količine odgojno-obrazovnog rada s učenicima. A pojedini posebni poslovi koji proizlaze iz ustroja rada škole ili odredba zakona, drugih propisa ili kolektivnih ugovora. Podzakonskim je aktom potrebno propisati odnos između navedenih poslova kao i opis poslova koje je učitelj dužan raditi tijekom radnog tjedna a radi ujednačenog zaduživanja učitelja u svim osnovnim školama. Evo, to je ono što je bitno i ono što će podzakonskim aktom učiniti ministar. Nadalje, ovdje posebno želim reći da treba i ove izmjene i dopune zakona to čine, ispraviti nepravdu koja je učinjena, osobama, učiteljima koji imaju višu i visoku stručnu spremu. Zašto? Gospodo ne odnosi se samo to na ravnatelje kojih ima recimo 400 u Hrvatskoj, oko 48%, odnosi se to na 10 tisuća učitelja koji također imaju takvu stručnu spremu i još nešto čini mi se da u filozofiji nove Hrvatske škole gdje svi vrlo ubrzano se razvijamo i način kako je zamišljena budućnost uloge ravnatelja i uloge učitelja, sustavno edukacija da treba popraviti ovo pitanje jer je to u jednoj velikoj dimenziji i stečeno pravo i jedno etičko pitanje, jer ja vas pitam gospodo, da li mi možemo prihvatiti da je netko dobar učitelj, a ne može biti ravnatelj, mi smo mu odrezali jednu životnu šansu. Evo, još malo oko toga pitanje, do 2001. godine za ravnatelja osnovne škole ravnopravno su se mogle natjecati osobe s visokom i višom stručnom spremom u uvjet ispunjavanja uvjeta propisanih za učitelja odnosno stručne suradnike. Problem ravnatelja sa višom stručnom spremom uzrokovan je izmjenama članka 73. Zakona o osnovnom školstvu, izmjenama navedenog članka promijenjen je dotadašnji uvjet za učitelja razredne nastave u pogledu stupnja stručne spreme. Dotadašnja viša, zamijenjena je visokom stručnom spremom, što je posebno bitno utjecalo na uvjete koje mora zadovoljiti kandidat za ravnatelja osnovne škole. Osobe s odgovarajućom višom stručnom spremom zaštićene su odredbama članka 40. Zakona o izmjenama i dopunama zakona o osnovnom školstvu ali samo kada je riječ o obavljanju poslova učitelje. Na ravnatelje se te odredbe na žalost ne mogu primijeniti, što potvrđuje sudska praksa upozoravam vas da presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj da sada ne nabrajam iz 2003. godine gospodo, unijele su veliki nered, i svi oni koji su 2001. godine bili za takav Zakon, moraju shvatiti da je načinjen nered kojega treba otkloniti zato jesu ove izmjene i dopune. Sam članak 40. je problematičan jer je riječ o prijelaznim odredbama, kako se prava iz spornih prijelaznih odredba trajno primjenjuju njima je mjesto u samom tekstu zakona kojim se regulira potrebna stručna sprema, riječ je o stečenom pravu i te će osobe konzumirati to pravo dokle god su fizički prisutne u sustavu. Predloženim zakonom o izmjenama i dopunama zakona o osnovnom školstvu rješava se problem stečenog prava. Osoba s višom stručnom spremom kojih u sustavu u osnovnom školstvu ima više od 40%, što je ogroman broj, te se posebno rješava problem ravnatelja sa višom stručnom spremom, jer više od 47% sadašnjih ravnatelja ima višu stručnu spremu. Ujedno se omogućuje ravnopravno zapošljavanje tih osoba, pa i ravnopravno kandidiranje za radno mjesto ravnatelja, uostalom gospodo to je samo mogućnost a to nije garancija da će biti sa višom svaki izabran koji se bude natjecao je li tako, što ovim izmjenama zakona iz 2001. godine bilo uskraćeno jer su prijelaznim odredbama bili zaštićeni samo na postojećim radnim mjestima. Vezivanjem uvjeta za ravnatelja uz uvjet za učitelja nije iznimka u pravnim sustavima Europe. Prema tome, ako je jedna od uvjeta za ravnatelja škole taj da kandidat ispunjava uvjete za učitelja, s kojim bi obrazloženjem smjeli diskriminirati osobe s višom stručnom spremom koje ispunjavaju uvjete za učitelja pogotovo kada je riječ o stupnju koji je bio najviši stupanj u struci kada su te osobe školovale. Recimo razredna nastava do 1992. godine. Riječ je o stečenom pravu, gotovo polovice učitelja u sustavu osnovnog školstva. I nešto sasvim osobno kao državni tajnik koji se ovih godina bavim tim pitanjima. Ja mislim da mi moramo biti svjesni da nemamo previše suvišnih ljudi u obrazovanju. Trebamo biti vrlo mudri prema tim ljudima koji svoj život posvećuju djeci, i organizirati a to Ministarstvo čini u svojim strateškim planovima, organizirati sustavnu edukaciju, sustavno obrazovanje jer vi znate da u pet godina se znanje udvostručuje koje treba znati, i to je ono bitno, a na ovaj način ćemo i te ljude zadržati uz nas i učiniti ih korisnim a ovako kada bi ovo sačuvali odrezali bi puno životnih šansi. A naravno da će konkurencija proraditi i da u konačnom izboru ravnatelja vjerojatno će školski odbori odlučivati prema najboljim koji ti ponuđači budu. Evo, to je ono što doista smo smatrali da je potrebno učiniti glede izjednačavanja više i visoke stručne spreme. Želim još ovdje nešto reći zbog čega, imali smo primjedbu na članak 4., zbog čega prijave za kršenje prava djeteta idu preko ravnatelja. To želim posebno obrazložiti. U svezi sa stavkom 2. članka 70. Zakona o osnovnom školstvu sada članak 4. nacrta ovoga razvidno je da je navedena odredba propisana i u članku 108. stavka 1. Obiteljskog zakona kao mjera zaštite prava i dobrobiti djeteta, s time da se u Zakonu o osnovnom školstvu naglašava obveza učitelja i stručnih suradnika da poduzimaju navedene mjere ali ne neposredno kako je to sada stajalo u zakonu već posredstvom ravnatelja koji je poslovodni i stručni voditelj škole kao javne ustanove. Člankom 70. zakona utvrđena je obveza škole da surađuje s tijelima socijalne skrbi te je odgovorna osoba za učinkovitu suradnju upravo ravnatelj škole. Gospodo, još na one primjedbe da je ovo korak nazad, da je ovo daljnja centralizacija škole. Baš suprotno dragi prijatelji. Ovdje je upravo ono što je 2001. godine doneseno ide u produbljivanje. Vidite položaj osnivača. Mi ojačavamo položaj osnivača. Pa osnivač je toliko važna karika u funkcioniranju i decentralizaciji školskog sustava. Na koji način? Pa na taj način da će sada osnivač imenovati sve članove školskog odbora ali na način da će osnivač dati dva izravna člana školskog odbora i time, ja sam razgovarao s puno predstavnika osnivača na terenu, oni su iznimno zadovoljni tim rješenjem i time sve one odgovornosti koje prihvaćaju na terenu. Pa sjetite se samo koliko se škola, športskih dvorana i svega drugoga gradi, koliko su involvirani gradovi iz kojih vi dolazite i županija u škole. I gospodo, ono što je strategija našeg ministarstva je činjenica da škola mora živjeti u zajednici gdje jeste. Prema tome, u toj školi svoje interese moraju imati i roditelji koji šalju djecu i učitelji koji rade, i osnivač koji izdvaja novac od 2001. godine, znate koliko, na decentralizirana sredstva. Ta filozofija škole, tu se sravnjavaju interesi. Ne može biti iz nekih drugih centara. Prema tome, svi oni koji misle kako će biti preglašavanja, kako će biti zlouporaba ovaj zakon upravo želi amputirati one koji izađu van konteksta zakona, oni koji ne žele poštivati zakon a osnivači će dobiti veću brigu i moći će imati veći izravni utjecaj. I doista bih volio da imamo koncenzus na ovom rješenju jer je to dobro za Hrvatsku, jer je to daljnja implementacija škole u zajednicu u kojoj živi. Evo, možda još nekoliko razmišljanja ali ne želim vas previše oko stručne spreme, oko logopeda. Gospođe i gospodo, tu imamo dosta problema oko stručnih naziva i nije moguće zakonom riješiti sve te nazive. Zašto? Jer se vrlo brzo mijenjaju i mi podzakonskim aktom, pravilnikom imamo nabrojene sve vrste stručnih sprema tako da i ove koje rehabilitacijski fakultet proizvodi i proglašava tako i defektologe i logopede. Iznad svega logopede. Zašto? Jer logopede negdje imamo jednoga koji radi na dvije škole ili u nekoliko škola. Zašto? Jer neke škole i neke sredine imaju potrebu jako veliku za takvim profilom a negdje nema. Znamo da su to specifične tegobe koje određena djeca imaju, ali vas uvjerava zakonom se, evo ja bih vam mogao sve ovo pročitati. Zakonom se ne može sve to urediti ali podzakonskim aktom u pravilu se može i to smo mi učinili. Tako budite bez brige da logopedi tamo gdje trebaju u hrvatskom školskom sustavu će biti. I još nešto za hrvatsku javnost. U zadnju godinu dana osigurali smo, omogućili smo oko tisuću radnih mjesta, stručnih mjesta u školama zato jer ranije Vlade, ne znam zašto, naprosto nisu otvarala takva radna mjesta a to su logopedi, to su knjižničari, to su pedagozi, to su psiholozi i možete mi vjerovati jer je to sve provjerljivo što govorim. I na kraju, gospodine predsjedniče, htio bih reći s obzirom da je ova rasprava bila vrlo široka i strateška htio bih nešto reći o hrvatskom nacionalno obrazovnom standardu na kojem smo uključili oko 600 hrvatskih stručnjaka iz svih političkih opcija. Pa to ste imali prigodu vidjeti nedavno i na otvorenom. I zašto smo to tako učinili. Jer ovo gdje želim reći a to je Vlada Hrvatske demokratske zajednice odlučila. Oko obrazovanja treba biti visoki stručni koncenzus jer nemamo drugoga izbora. Tako da smo zahvalni svima onima i onima kritičarima koji su ocjenjivali hrvatski nacionalni obrazovni standard, da su se uključili u stručnu izradu. Mogu vam reći da Njemačka, Slovenija, neke druge zemlje tek sada isto ovih godina rade taj standard. Ali što je u konačnici naš cilj? Naš cilj je gospodo doći do jednog modernog hrvatskog nacionalnog kurikuluma, doći u konačnici do lokalnih školskih kurikuluma a hrvatski nacionalni obrazovni standard je temelj da bismo došli u osnovnoj školi do modernog nacionalnog kurikuluma, da bi došli do lokalnih školskih kurikuluma. Prema tome, to je jedan put, to je jedan proces. Uvjeravam vas, hrvatski nacionalni obrazovni standard ima oko tri tisuće stranica za osnovu školu. U konačnici kada bude involviran u škole a sljedeće školske godine 5% hrvatskih škola će pilot projekt imati onda ćemo imati jedan proces, jedno iskustvo još veće. Ali već sada sve ocjene govore da je on rasteretio učenika, da je stvorio korisnija znanja, integrirana znanja, povezana znanja, harmonizirana znanja, trajnija znanja jer smo te sadržaje rasteretili i faktografskih podataka što su nepotrebni, i enciklopedijskog znanja i raznih drugih netočnosti koje su naprosto nestaju a cilj je dati učeniku trajno znanje koje će mu biti korisno u rješavanju životnih problema a u konačnici stvoriti konkurentnog čovjeka za vrijeme u kojem živimo. Evo, to je naš cilj i naravno da ove izmjene i dopune koje su doista male, tu se slažem, ali učinkovite da bi hrvatski školski sustav u osnovnoj školi funkcionirao. Još jednom zahvaljujem svima na raspravi. Uvažit ćemo vaše amandmane a očitovat ćemo se o svima. Još jednom hvala svima.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Kaže gospodin državni tajnik da se niti jedna bitna promjena neće dogoditi bez Hrvatskog sabora. HNOS se dogodio bez Hrvatskog sabora ali ono što je važnije bez hrvatske javnosti. Naime, HNOS nije ali nigdje javno objavljen. Hvala.
I drugi ispravak poštovani zastupnik Jozo Radoš.
Gospodin državni tajnik kaže kako ovaj korak koji ovaj zakon čini da je to korak u smjeru decentralizacije. Najosnovnije elementarne činjenice govore da to nije točno i ja taj navod ispravljam. Naime, dosadašnjim rješenjima izbor članova školskog odbora činilo je vijeće roditelja i nastavno vijeće a sada čini osnivač. Dakle, ovlast se diže za jednu razinu prema gore a ne prema dolje. Hod prema gore je centralizacija. Raspuštanje školskog odbora i imenovanje povjerenstva do sada je činio osnivač, dakle županija ili veliki rad a sada čini ured državne uprave. To je baš prava decentralizacija. Sa razine jedinica regionalne samouprave se diže na razinu središnje države. Da stvar bude još teža, to povjerenstvo koje sada imenuje ured državne uprave, dakle tijelo središnje vlasti može smijeniti ravnatelja što do sada nije bio slučaj. Prema tome, to je stvarna centralizacija gospodine državni tajniče. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu, hitni postupak, prijedlog zakona broj 299. Rasprava o tekstu Zakona je zaključena, prvo imamo prijedlog zaključka Kluba zastupnika SDP-a koji glasi: O Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama dopunama zakona o osnovnom školstvu provedena je rasprava u prvom čitanju, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi priprema Konačnog prijedloga zakona. Molim uključite se. Molim glasovati o ovom prijedlogu zaključka. Rezultat. Za zaključak 33, suzdržana 4, 58 protiv zaključak nije prihvaćen.
Poštovani gospodine predsjedniče, predlažem s obzirom da ima 35 amandmana, zbog učinkovitosti da prema članku 238.a Poslovnika glasamo ručno.
Ovo je brže, prijedlog je kakav je, Poslovnik je kakav je, ja ga moram prihvatiti. Ja molim državnog tajnika Nevia Šetića da se očituje o pojedinim amandmanima. Amandman 1. zastupnice Marije Lugarić.
Vlada ne prihvaća amandman.
Malo glasnije državni tajniče.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Amandman ne prihvaćamo. Naime, u članku 3. stavku 2. riječi "nastavne godine" zamjenjuju se rječju "nastave" kao što bi gospođa zastupnica htjela. Pojam nastavne godine već postoji u članku 41. Zakona o osnovnom školstvu i podrazumijeva razdoblje od početka nastave do završetka nastave za razliku od razdoblja školske godine koja prema odredbama stavka 1. istog članka počinje 1. rujna, završava 31. kolovoza sljedeće godine. Izmjenama i dopunama zakona predlaže se samo kraćenje postojeće odredbe koja stoji u formulacijama, nastavna godina odnosno početak i završetak nastave.
Poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Poštovani gospodine državni tajniče, iako ste vi u uvodnom izlaganju kada smo raspravljali o zakonu kao sinonime upotrijebili sintagme nastavna godina i školska godina što daje za pravo ovom mom amandmanu još nekim istima koji su o tu temu bili raspravljani, ja neću dalje ovo argumentirati obzirom da iz vašeg Ministarstva imate vrlo kreativna rješenja vezana uz kalendar rada škole pa stoga molim samo glasanje.
Molim. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 2. zastupnika Ive Josipovića.
Amandman je sličan iz istih razloga Vlada ne prihvaća ovaj amandman.
Poštovani zastupnik Josipović. Povlači se? Amandman povučen. Amandman 3. Odbora za obrazovanje, znanosti i kulturu.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 4 zastupnika Nikole Vuljanića.
Vlada ne prihvaća.
Malo neko obrazloženje dajte.
Oprostite. Podzakonskim aktom potrebno propisati odnose između navedenih poslova kao i opis poslova koje je učitelj dužan raditi tijekom radnoga tjedna radi ujednačenog zaduživanja učitelja u svim osnovnim školama.
Hvala gospodine predsjedniče. Državni tajniče, ministar propisuje koliko će i što nastavnici u osnovnoj školi raditi to je u direktnoj suprotnosti sa 10 godina uspješnog sindikalnog dogovaranja i dostignutih sindikalnih prava. Molim glasovanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Ponovo pozivam zastupnice i zastupnike koji su u zgradi Sabora da dođu u sabornicu, i oni koji su na trgu. Amandman broj 5.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman iz istih razloga kao i amandman pod brojem 4., s tim da napominjem da stručni suradnici ne izvode nastavu već rade stručne poslove u skladu sa svojom strukom.
Poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite!
Ja smatram da je neprihvatljivo a očito nisam u tome usamljena jer to je mišljenje i sindikata i još nekih zastupnika ovdje u Hrvatskom saboru. Dakle, smatram neprihvatljivim da ministar propisuje tjedne radne obveze učitelja i stručnih suradnika. Ministar može propisati u skladu naravno s kolektivnim ugovorom normu neposrednog odgojno-obrazovnog rada i poslove koji direktno iz toga proizlaze. Sve ono ostalo što je do popune ugovorenog radnog vremena koje je 40 sati proizlazi iz godišnjeg plana rada škole koji se mijenja iz godine u godinu i zaista je neprihvatljivo da ministar donosi rješenje za svakog pojedinog učitelja, za svaku pojedinu školsku godinu šta će i koliko raditi i u onom dijelu stvarno i autonomije škole. Pa stoga molim glasanje.
Molim, tko je za amandman broj 5.? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 6. također zastupnice Marije Lugarić.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer je riječ o pokušaju da se riješi problem u malim seoskim planinskim i otočnim školama u kojima pojedini učitelji rade na poslovima za koje nemaju odgovarajuću vrstu stručne spreme i više od desetljeća na određeno vrijeme jer škola ne može doći do odgovarajuće osobe. Kao što smo i u raspravi vidjeli oko 5% imamo takvih problema na razini cijele države. Ako se pažljivo prouče odredbe članka 8. Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu kojim se mijenja članak 73. zakona može se uočiti da je škola dužna provesti deset javnih natječaja svakih pet mjeseci kako bi pronašla osobu odgovarajuće stručne spreme. Tek se nakon toga može primijeniti predloženi stavak 5. članka 71a. a i onda uz prethodno pribavljanje stručnog mišljenja i to samo za osobe koje nemaju odgovarajuću vrstu a ima propisano stupanj stručne spreme.
Zastupnica Marija Lugarić. Izvolite!
Poštovani gospodine državni tajniče, dvije su stvari ovdje neprihvatljive. Prvo, neprihvatljivo je da se legalizira nestručna nastava. Drugo, neprihvatljivo je da na taj način nakon pet godina apsolutno dižete ruke od toga da na otocima i u manjim sredinama zaposlite stručnu osobu. Ja stoga molim glasanje.
Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Time je konzumiran i amandman broj 7. poštovanog zastupnika Nikole Vuljanića.
Tako je.
8. amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio zakona. 9. Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Amandman je konzumiran amandmanom broj 8.
Hvala. Postaje sastavni dio. 10. amandman zastupnika Ive Josipovića.
Vlada ne prihvaća amandman. Naime, stavak 1. predloženog amandmana … [[Govornik se ne razumije zbog buke.]] konzumiran amandmanom broj 8. a stavak 2. nije prihvatljiv jer je bitno udaljiti osobu od neposrednog kontakta sa učenicima a ne od obavljanja svih poslova. Stavak 3. nije prihvatljiv jer bi omogućio udaljenje svakog zaposlenika prije no što je protiv njega pokrenut kazneni postupak a nakon pokretanja kaznenog postupka udaljenje omogućuje stavak 2. konačnog prijedloga zakona.
Zastupnik Ivo Josipović.
Gospodine predsjedniče, predlagatelju nisu jasni pojmovi vezani za kazneni postupak i vođenje kaznenog postupka. Naime, očito ne zna kada započinje kazneni postupak i koje su posljedice prije a koje poslije. Molim da se glasa.
Molim, tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 11. zastupnice Marije Lugarić.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer uzevši u obzir karakter javne službe kao ustavnu odredbu da svaki građanin ima pravo pod jednakim uvjetima biti primljen u javnu službu nameće se javni natječaj kao jedini postupak koji prethodi sklapanju ugovora o radu a osigurava transparentnost i pristupnost javnoj službi svih zainteresiranih koji ispunjavaju propisane potvrđene uvjete. Objava oglasa putem mjesno nadležnog zavoda za zapošljavanje kako je sada propisano Zakonom o osnovnom školstvu nije samo ograničenje dostupnosti svim zainteresiranim subjektima već je ujedno i sporan postupak pogotovo nakon izmjene Zakona o zapošljavanju kojima je brisana obveza poslodavca da potrebe za radnicima prijavljuje zavodu te ne postoji niti konzistentan način objavljivanja potreba putem zavoda, bilten, oglasna ploča u zavodu i drugo. Školske novine nisu pristupne širom krugu zainteresiranih subjekata a internetom se u Republici Hrvatskoj nažalost koristi tek 17 do 18% pučanstva.
Zastupnica Lugarić. Izvolite!
Ja mislila gospodine državni tajniče da oko ovog amandmana neće biti ali apsolutno nikakvoga spora. Obzirom da ste vi jedno od ministarstva koje baš inzistira na transparentnosti i na tome da se sve svugdje objavljuje. Dakle, Vlada je predložila svojim amandmanom da se natječaj za objavljivanje kojim se poziva i oglašava slobodno radno mjesto objavljuje u dnevnom tisku. Ja samo predlažem da se iza tog dnevnog tiska doda zarez i ta mogućnost gdje se objavljuje natječaj proširi. Dakle, natječaj osim u dnevnom tisku da bi se trebao objavljivati i u školskim novinama, Internet stranicama škole i ili osnivača i preko Zavoda za zapošljavanje. Ja procjenjujem da bi time veći krug potencijalnih zaposlenika bio obaviješten da je mogućnost zaposlenja u određenoj školi. Ja zaista ne vidim zašto ste sada vi protiv toga da se naprosto na više mjesta oglasi potreba za radnim mjestom osim ako ne ono što su neki kolege istakli u raspravi što smo već slučajeve imali ranije da ako je recimo natječaj u Zagorju da je taj dnevni tisak u kojem će se objaviti natječaj primjerice Slobodna Dalmacija i obrnuto. Ja zaista ne vidim zašto odbiti ovo jer se zapravo povećava samo transparentnost i smanjuju manipulacije. Molim glasovanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 12. zastupnika Ive Josipovića.
Amandman ne prihvaćamo. A obrazloženje je isto kao pod amandmanom broj 11. iz istih razloga.
Konzumiran je u biti, pa povučen. Isto je i sa 13. poštovanog zastupnika Nikole Vuljanića. 14. zastupnice Marije Lugarić.
Amandman Vlada ne prihvaća. Amandmanom se predlaže zadržavanje postojeće odredbe koja je u praksi počesto izazivala probleme, blokade kod zapošljavanja a s obzirom na to da se nije mogla definirati odgovornost za provedeni postupak zapošljavanja ravnatelja i školski odbor predloženo je rješenje koje se već nalazi u Zakonu o srednjem školstvu i koje jasno, precizno odgovornu osobu. U slučaju nezakonitog postupanja prilikom zapošljavanja odgovorna osoba snosi sankciju u smislu odredaba članka 10. konačnog prijedloga zakona.
Zastupnica Marija Lugarić. Izvolite!
Vidite, gospodine državni tajniče, ovo što vi nazivate problemima ja mislim da je manja manipulacija što je pokazala i praksa u zadnjih nekoliko godina jer u svakom slučaju rješenje po kojem odluku o tome koju osobu u školi zaposliti donosi ili samo ravnatelj ili pod b) školski odbor na prijedlog ravnatelja. Ja mislim da ova varijanta da donosi odluku školski odbor na prijedlog ravnatelja svakako ona koja sprječava manipulacije. Meni nije jasno kako opet iz ministarstva koje se jako zalaže za transparentnost možete podržavati ili na neki način zagovarati rješenje koji omogućava da odluku o tome koja će se osoba zaposliti u školi bude na čisto diskrecionom pravu samo isključivo i jedino ravnatelja. Molim glasanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 15. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada amandman prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 16. amandman zastupnika Ive Josipovića.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Naime, u članku 9. konačnog prijedloga zakona riječ je o slučajevima otkaza ugovora o radu s ponudom izmijenjenog ugovora o radu u kojem se puno radno vrijeme smanjuje za pola ili više od pola radnog vremena, te prema odredbama općeg propisa takva osoba ne bi imala pravo na otpremninu a takvi su slučajevi nažalost izrazito prisutni u sustavu osnovnog školstva.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Pardon, zastupnik Josipović.
Čini mi se da je stvar dosta nejasna. Naime, ako ostaje kako vi kažete u radnom odnosu. Dakle, ugovor ostaje na snazi, koja je onda otpremnina. Dakle, meni nije suvislo, naprosto rješenje je kontradiktorno samom sebi ovo koje vi imate u prijedlogu. Molim da se glasuje.
Molim glasovati. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 17. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 18. zastupnice Marije Lugarić.
Vlada ne prihvaća jer ovim člankom mijenjaju se odredbe članka 80. zakona na način da su postojeće odredbe usklađene s odredbama Zakona o radu i da je izbačena obveza škole da radniku profesionalno nesposobnom za rad mora osigurati materijalnu i socijalnu sigurnost jer je to nemoguće a s obzirom na važnost sadržaja navedeni je članak nužno zadržati u zakonu.
Zastupnica Marija Lugarić.
Mijenja se članak 82. a ne 80. Dvije su stvari sporne. U staroj odredbi, starom članku 82. je odluka na tome da je nekom učitelju ili stručnom suradniku narušeno zdravlje je do sada bila na školskom odboru. Sada po vašem prijedlogu je to ako ravnatelj ocijeni da je itd., mislim da je to neprihvatljivo, da to radi samo isključivo i jedino ravnatelj. A drugo, ovaj drugi dio koji ste upravo rekli mislim da je bilo bolje rješenje i za radnike koji su u školi i socijalno osjetljivije da je škola dužna osigurati materijalnu i socijalnu sigurnost radnika jer dobar dio povreda u zdravstvenoj i radnoj sposobnosti proizlazi i iz naravi posla koje učitelji imaju koji je prilično težak i zahtjevan, posebno psihički posao. Stoga molim glasanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 19. Kluba zastupnika IDS-a.
Vlada ne prihvaća jer glede formiranja školskog odbora nije razvidno na koji će način osnivač doći do imena osoba koje treba imenovati iz reda učitelja, iz reda roditelja. Ne bi bilo prihvatljivo da mu imena predlaže ravnatelj škole koji je odgovoran upravo tom školskom odboru. Nadalje, smatra se da stručni suradnici nemaju pravo biti članovi školskog odbora.
Hvala. Amandman je povučen. 20. zastupnice Marije Lugarić.
Vlada ne prihvaća jer tekstom članka 20. stavka 3. konačnog prijedloga zakona željela se naglasiti važnost osnivača u donošenju konačne odluke o imenovanju članova školskog odbora kako bi članovi školskog odbora bili izravno odgovorni osnivaču a ne interesnim skupinama koje ih predlažu. Kako osnivač imenovanje provodi na prijedlog učiteljskog vijeća i prijedlog vijeća roditelja u praksi će se imenovanje članova školskog odbora u znatnoj većini slučajeva provesti u skladu s prijedlogom. No, u slučajevima kad iz stanovitih razloga prijedlog ne bude prihvatljiv osnivač će moći izvršiti nužne korekcije odnosno zatražiti novi prijedlog.
Hvala. Zastupnica Marija Lugarić.
Gospodine državni tajniče, ovo što vi zovete da je važno zbog osnivača vam se zove da se smanjuje autonomija škole. Jučer ste na Vladi usvojili program prioritetnih mjera za 2005. do 2010. u skladu s Europom gdje kao jedan od ciljeva imate povećanje autonomije škole. Ovo je mjera koja direktno udara na autonomiju škole obzirom da sve članove školskog odbora imenuje predstavnik osnivača, s time da se ni tu niste jasno odredili čini li to predstavničko tijelo osnivača ili tamo netko za sada neimenovan. Drugi razlog zbog kojeg predlažem ovu promjenu je upravo se krije u ovome što ste sami rekli da ako iz stanovitih razloga osnivaču se ne sviđa koga su predložili učitelji i roditelji da ćete onda moći modificirati. E, upravo ti stanoviti razlozi su vrlo često bili poligon i za političke manipulacije koje mislim da treba u školstvu sprječavati. I stoga onda molim glasanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 21.
Vlada ne prihvaća s istim obrazloženjem kao prethodni amandman.
Kolega Vuljanić.
[[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] obrazloženje praktično isto. Prema tome.
Glasovanje ili?
Ne.
Hvala. 21. je povučen. 22. Odbor za obrazovanje, kulturu i znanost.
Vlada prihvaća ovaj amandman.
Postaje sastavni dio zakona. 23. Kluba zastupnika IDS-a.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer odredbama članka 21. kao i članka 22. konačnog prijedloga zakona nastoji se osigurati učinkovita zaštita općeg interesa. Nesporno je da je osnovna škola javna ustanova i to takva čije su usluge obvezne i čije je korištenje stvar uživaoca. Dakle, riječ je o naglašenom općem javnom interesu. Također je nesporno pravo središnje države da intervenira u situacijama učestalih težih povreda zakona a sukladno odredbama člana 66. Zakona o ustanovama. Želja je predlagatelja učinkovit način sankcioniranja nezakonitog ponašanja tijela upravljanja u školama i neodgovornosti osnivača koji nadzire to tijelo i ima mogućnost poduzimanja određenih radnji prije no što bude nužno uplitanje središnje države. Kada je riječ o osnovnom školstvu ne može se prihvatiti kao jedina mjera ona iz već navedenog članka 66. Zakona o ustanovama jer sudsko ukidanje škole zasigurno nije u interesu učenika i općeg interesa društva. Ovlast inspekcije je nesporna i proizlazi iz posebnog zakona.
Povlačim.
Hvala. Amandman 23. povučen. 24. zastupnika Nikole Vuljanića.
Vlada ne prihvaća. Predloženim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o osnovnom školstvu rješava se problem stečenog prava osoba s višom stručnom spremom kojih u sustavu osnovnog školstva ima više od 43% te se posebno rješavaju problem ravnatelja sa višom stručnom spremom jer je više od 47% sadašnjih ravnatelja ima višu stručnu spremu. Ujedno se omogućuje ravnopravno zapošljavanje tih osoba, pa je ravnopravno kandidiranje za radno mjesto ravnatelja što je izmjena zakona iz 2001. godine bilo uskraćeno jer su prijelaznim odredbama bili zaštićeni samo na postojećim radnim mjestima. Prema tome, ako je jedan do uvjeta za ravnatelja škole taj da kandidat ispunjava uvjete za učitelja s kojim bismo obrazloženjem smjeli diskriminirati osobe sa višom stručnom spremom koji ispunjavaju uvjete za učitelja pogotovo kada je riječ o stupnju koji je bio najviši stupanj u struci kada su te osobe školovane, razredna nastava od 1992. godine. Riječ je o stečenom pravu. Gotovo polovice učitelja u sustavu osnovno školstva.
Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Ideja amandmana nije bila da se iz mogućnosti izbora za ravnatelja osnovne škole maknu ljudi sa višom stručnom nego da ljudi sa visokom stručnom spremom dobiju prednost. Ako u školi obrazovanje nije prednost, a gdje će drugdje biti. Između ostaloga ti ljudi koji zapošljavali sa višom stručnom spremom imali su priliku u tri navrata do školavanjem koje je ovo isto ministarstvo organiziralo doduše po drugom upravom steći visoku stručnu spremu. To nisu napravili a imaju se vremena kandidirati za direktora škole. Ne vidim razloga, molim glasovanje.
Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 25. Kluba zastupnika IDS-a.
Amandman ne prihvaćamo, a obrazloženje je jednako amandmanu broj 23.
Povlačimo. Sve povlačimo.
Amandman povućen. 25., 26. zastupnika Ive Josipovića.
Vlada amandman ne prihvaća. Obrazloženje isto dano u amandmanu broj 23.
Amandman povućen 27. 26., amandman 27. Marije Lugarić
Ovaj amandman uvažene zastupnice prihvaćamo.
Amandman 27. zastupnice Marije Lugarić prihvaćen, postaje sastavni dio zakona. 28. amandman također zastupnice Marije Lugarić.
Ovaj amandman Vlada ne može prihvatiti jer sukladno odredbama stavka 1. članka 49. Zakona o ustanovama može imati stručno vijeće i drugo kolegijalno stručno tijelo. Sukladno tome, člankom 27. utvrđuju se stručna kolegijalna tijela u osnovnoj školi a razrednik to nije. Poslovi razrednika specifični su, poslovi učitelja koje valja propisati podzakonskim aktom kojim se utvrđuju radne obaveze učitelja i stručnih suradnika.
Kolegice Lugarić, izvolite.
Meni je žao, gospodine državni tajniče obzirom da se radi o stvarno stručnom pitanju a ne političkom da niste isto ovo prihvatili kao i prethodni amandman. Mislim da smo već o tome dosta razgovarali i da je svima jasno. Pa molim zastupnike da podupru amandman. Da je posve neprihvatljivo ukinuti razrednika kao stručno tijelu u školi. Razredništvo je stvarno stručan i odgovoran posao. Razrednik je osoba koja potpisuje svjedodžbe, vodi matične knjige itd., itd.. I mislim stvarno je glupo, doslovce je glupo ukinuti razrednika kao stručno tijelo u školi. Pa stoga molim glasanje. Ispričavam se radi ovog izraza ako je netko smatrao ne primjerenim.
Glasovati. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 29. Klub zastupnika IDS-a.
Vlada ne prihvaća jer s obzirom na to da je radno mjesto tajnika važno za funkcioniranje osnovne škole a poslovi tajnika nigdje nisu propisani dopustivo je sukladno članku 53. Zakona o ustanovama koji se supsidijarno primjenjuju da se posebnim zakonom propišu obveze uređivanja ovoga pitanja statutom.
Povlaćim.
Hvala. Amandman 29. povućen. 3. zastupnika Ive Josipovića.
Ovaj amandman ne prihvaćamo. A obrazloženje vezano uz amandman broj 11. Ako treba ponoviti.
Hvala. Amandman povućen. Hvala. 31. Kluba zastupnika IDS-a.
Amandman ne prihvaćamo a obrazloženje dano u amandmanu broj 11. i 29.
Amandman 31. povućen. 32. Odbora za obrazovanje, kulturu i znanost.
Ovaj amandman prihvaćamo u cijelosti.
Postaje sastavni dio zakona. 33. istoga Odbora.
Vlada prihvaća amandman u cijelosti.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. 34. Kluba zastupnika IDS-a.
Amandmane konzumiram amandmanom 33.
Znao sam da će nešto prihvatiti.
Kada konzumira onda je prihvaćen.
Da prihvaćen.
U konzumiranom dijelu. Hvala. 35. i zadnji Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu.
Vlada prihvaća ovaj amandman u cijelosti.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Idemo sada na glasovanje o Zakonu. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat. Sa 72 glasa za, 5 suzdržanih i 18 protiv donesen ovaj Zakon u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno Prijedlogu Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Obvezuje se Vlada RH da u roku od 6 mjeseci i u postupak donošenja uputi Prijedlog zakona o osnovnom školstvu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 89 glasova za i 4 suzdržana donesen predloženi Zaključak.