Kada got krene rasprava o državnoj službi i državnim službenicima uvijek se ona odvija u okviru jednoga genralnog negativnog mišljenja hrvatskih građana o državnoj službi jer građani nikada nisu u potpunosti zadovoljni sa uslugama koje im družavna služba pruža-. I očekuju da ona bude bolja , učinkovitija, i efikasnija. Ja moram ustati u obranu državne službe protiv tako jednog generalnog općeg stava. Tvrdim da hrvatska državna uprava nije ni bolja ni gora od državnih uprava u okolnim zemljama. Misilm da je sadašnje stanje rezultat i jedne tradicije i jedne inercije o kojima se u ovom pitanju raspravljalo. Međutim, naša državna uprava odigrala je veliku ulogu u izgradnji države do sada, u stvaranju njezinizh institucija u rješavanju posljedica rata, a u nekim segmentima pokazala se učinkovitija i od mnogih zemalja s kojima se uspoređujemo. Nedavno smo imali primjer čitati izjavu jednogai nvestitora koji je reako da je brže odradila posao hrvatska državan uprava kod podizanja jedne tvornice nego što bi to u svojoj zemlju u Njemačkoj uspio napraviti. NO, ne znači da se moramo miriti sa ovakvim stanjem. Hrvatska državna uprava ima veliku zadaću to je pripremiti hrvatsku državu, prillagodti ije eurposkim standardima, u svim segmentima. A isto tako i sama se mora prilagoditi najvišim stanardima europske unije. Jer je to cilj kojem težimo kako bi u konačnici dobili efikasnu učinkovitu uslužnu državnu upravi. ali isto tako i državnu upravu koja će manje trošiti u postotku u bruto društvenom proizvodu zemlje. Međutim prije okončanja reforme državne uprave mi predlažemo izmjene postojećeg zakona o državnim službenicima i namještenicima, kako bi osigurali nekoliko c iljeva koji čekaju Vladu i državnu upravu ovim vremenima koja dolaze. Prva stvar mi želimo ovim Zakonom olaksšati prijem u državnu službu na način da ukidamo nekoliko zakonskih berijera koji su postupak prijema u državnu službu znatno usporavali. tako da ukidamo dosadašnju normu kojom se tražilo suglasnost odo Ministarstva financija da potvrdi sa su osigurana sredstva za zapošljavanje novih službenika, a isto tako i iukidao obvezu tijelima dražvne uprave da od središnjeg tijela državne uprave nadležnog za samu državnu uparvu dakle sada je to središnjeg državnog ureda za upravu. Traži podatke o osobama koje su stavljene na raspolaganje. Čelnik tijela je odgovorna osoba i on ni u kom slučaju ne može raspisati natječaj i tražiti popunjavanje radnih mjesta ukoliko za ta radne mjesta nisu osigurana sredstva. I nije potrebno ga prisiljvaati da o tome prethodno traži potvrdu ministarstva financija. kako bi ubrzali sam postupak predlažemo da se skrati vrijeme za podnošenje prigovora kandidata koji nisu u zabrani u državni službu, sa 15 na 8 dana. Ovim Zakonom mi želimo stimulirati mlade ljude da se školuju, stoga predviđamo mogućnost da netko tko je sa srednjom školskom spremom ili sa višom školskom spremom uz rad u tijelima državne vlasti završio viši stupanj školske spreme, da ne mora pon ovno prelaziti vježbenički staž, da ne mora ponovno se naći na poziciji da putem natječaja traži posao u tijelu u kojem radi. Već će takva osoba kada završi višu školu nego što je ima, nego što je zahtjevalo radno mjesto na kojem radi, moći će biti raspoređena na poslove školske spreme za koju se koju je ostvarila. Mi predviđamo i mogućnost da vježbenici mladi ljudi koji su počeli svoju radnu karijeru u tijelu državne vlasti nakon okončanaj vježbeničke prakse i naravno ukoliko njihov rad i njihovo usavršavanje bude pozitivno ocjenjeno mogu biti raspoređeni na slobodna radna mjesta u tijelima u kojima su obavili vježbeničku praksu. Vrlo često se u t ijelima državne vlasti pojavljuje potreba za izvanrednim poslovima koji kratko traju, do sada smo to vrlo teško rješavali jer je za popunu radnog mjesta bilo potrebna sistematizacija i čak i za poslove koji su se povremeno ili privremeno pojavljivali mi želimo dati višu slobodu čelnicima tijela u tom smislu tako da ukoliko se pojave poslov ikoji će trajati kraće vrijeme, koji nisu trajnog karaktera dopuštamo da se zaposli državni službenik na određeno vrijeme. Pa kada posao bude završen ili kada rješenje o prijavu u državnu službu nar ok kojim je određeno, kada taj rok istekne da prestane državna služba tako primljenom državnom službeniku. Mi se nalazimo na tržištu radne snage i nama s događa jedna negativna selecija kadrova, između ostaloga iz razloga što su uvijeti za viša službenička mjesta teški i puno teži nego što su to u gospodarstvu, nego što su to u banakarskom sektkoru, nego što su to pa mogu reći čak i na sudovima. Jer mi za sada imamo propisno da netko može biti izabran za savjetnika kada navrši 5 godina radnog staža u struci, a za višeg savjetnika tek nakon 10 godina radnog staža u struci. A da bi netko postao načelnik on mora imati uvjete kao viši savjetnik, dakle nitko ne može postati načelnik ukoliko nema 10 godiona radnog staža u struci i kada gledamo da ljudi završavaju fakultete sa 22, 23 godine. DAkle prije 33, 34 godine ne može doći na niža rukovodna mjesta. Što nije dobro jer mislimo da postoje ljudi koji i sa manje godina staža su pokazali u svom radu sposobnosti da mogu preuzeti ta niža rukovodna mjesta. I predlažemo da se ovim Zakonom smanje uvjeti za savjetnika, sa 5 na 3 godine, a za višeg savjetnika sa 10 na 5 godina. I vjerujeme o da ćemo na taj način privuči mlade ljude ili mlađe ljude u državnoj službu. DA ćemo je učiniti atraktivnijom. Sve ovo govorim i u kontekstu zaključenog kolektivnog ugovora koje Vlada za sindikatima državnih službenika zaključila prošli tjedan. Čime su i djelomično popravljena materijalna prava državnih službenika i uvedna nagrada za vjernost državi i državnoj službi. Ali polazeći od toga da državna, da ogroman broj hrvatskih državnih službenika časno i odgovorno radi svoj posao ne možemo zatvarati oči pred negativnim pojavama koje se događaju. U državnoj službi su se zatekli ljudi kojima tamo nije mjesto, koji nisu na pravi način shvatili svoju ulogu i svoje dužnosti i stoga mi želimo identificirati te ljude, želimo da se nepravilnosti, ljudi koji rade nepravilnosti da dobiju ime i prezime i da se putem postojećih mehanizma službeničkih sudova takvi ljudi kažnjavaju i udaljavaju iz državne službe kako bi kaznili počinitelje, ali i jačim radom službeničkih sudova doveli ih do generalne prevencije i dali primjer drugima da nezakonit i nemaran rad ne ostaje nezabilježen već da se kažnjava i time bi stimulirali ljude da se drže zakona i da budu uslužni prema građanima jer je njihova svrha zapravo da budu između ostalog i servis građana. Zbog toga predlažemo noveliranje ovog zakona koji se odnosi na postupak pred službeničkim sudom, jer se često događa da optuženi državni službenik manipulira procesom, ne dolazi na rasprave, utječe na svjedoke tako da ni svjedoci ne dolaze i službenički sud se nalazi u situaciji da mu predmeti zastarijevaju. Mi želimo ubrzati taj postupak i to na način da se u postupku zbog teške povrede službene dužnosti kao dokaz mogu koristiti pisane izjave svjedoka ukoliko naravno vijeće ocijeni, koje sudi, da nije potrebno još jedanput saslušavat. Ako je jedanput dana izjava svjedoka ona može biti dokaz u postupku. Predlažemo da se predvidi mogućnost da se glavna rasprava održi i bez nazočnosti službenika protiv kojeg se vodi postupak ako je uredno pozvan i ako je izložio svoju obranu. Želimo izbjeći ono što sam već rekao, da se nedolaskom na službenički sud dovode predmeti do zastare. Predlažemo i mogućnost da se održi rasprava i bez okrivljenog, odnosno službenika protiv kojeg se vodi postupak, ako je tri puta uzastopce pozvan, ali se pozivu nije odazvao neovisno o tome da li je izložio svoju obranu. Jasno da će službenički sud o tome voditi računa kakav je značaj djela koje je počinjeno i kakav bi mogao biti značaj obrane, ali mi želimo ovim zakonom spriječiti zloupotreba procesnih prava kako bi se dovelo do zastare i želimo kažnjavanjem pojedinaca čistiti državnu službu od onih kojima tamo nije mjesto. U zakonu imamo brojne nomotehničke i stručne izmjene koje su rezultat primjene zakona za ovaj duži niz godina koje su se pojavile u praksi s obzirom da su manjeg značaja ne bi ih posebno naglašavao. Mi želim oda se ovaj zakon temeljito raspravi zato smo ga poslali u dva čitanja i sve primjedbe i prijedloge koje budemo čuli razmotrit ćemo pažljivo i do drugog čitanja zakona na njih se očitovati. Hvala vam lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora? Predsjednik Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav na 16. sjednici održanoj 6. srpnja raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i namještenicima. Odbor je u raspravi podržao rješenja iz prijedloga zakona koja će pridonijeti efikasnijem i kvalitetnijem radu tijela državne uprave. Odbor je također podržao izraženu želju predlagatelja za cjelovitim provođenjem reforme sustava državne uprave u skladu s europskim standardima. Na prijedlog teksta zakona imali smo određene primjedbe i u članku 6. stavku 1. ne bi trebalo po našem mišljenju produžavati rok za donošenje rješenja o prijamu u državnu službu već bi trebalo zadržati rok propisan važećim zakonom i odredbama Zakona o općem upravnom postupku. Članak 7. smatramo da treba brisati i zadržati rok od 15 dana za podnošenje prigovora protiv rješenja o prijamu u državnu službu. U članku 11. ne bi trebalo mijenjati stavak 4. važećeg Zakona. U članku 16. treba brisati odredbu kojom se propisuje izuzimanje odgovarajuće primjene odredbi Zakona o kaznenom postupku na odredbe ovoga zakona o istrazi i istražnim radnjama jer se time onemogućuje službeničkom sudu provođenje postupka vještačenja. U novom stavku 5. treba propisati korištenje pismene izjave i svjedoka samo kao iznimku uz navođenje slučajeva u kojima se takva pisana izjava može koristiti. Novi stavak 6. treba preformulirati tako da glasi: "U postupku zbog teške povrede službene dužnosti glavna rasprava može se održati i bez nazočnosti službenika protiv kojeg se vodi postupak ako za to postoje važni razlozi, a službenik je uredno pozvan i izložio svoju obranu." Ako se u članku 44. predlaže brisanje odredbe članka 111. važećeg zakona kojim je propisano da se prigodom utvrđivanja natprosječnih rezultata mora uzeti u obzir ocjena o radu službenika, odnosno namještenika s tom odredbom potrebno je uskladiti i odredbe članka 93. U članku 48. treba zadržati odredbu iz važećeg zakona kojom je propisano da službeniku prestaje državna služba po sili zakona kad navrši 65 godina života i najmanje 15 godina mirovinskog staža. U istom članku treba ugraditi odredbu da službeniku prestaje državna služba po sili zakona ako ne ispunjava utvrđenu normu. Odbor je također izrazio stajalište da se u okviru cjelovite reforme sustav državne uprave razmotri mogućnost izdvajanja Stručne službe Hrvatskog sabora i Stručne službe Ustavnog suda Republike Hrvatske u skladu s Poslovnikom Hrvatskog sabora i Poslovnikom Ustavnog suda Republike Hrvatske, jer službenici u tim tijelima ne vode upravni postupak. Nakon rasprave jednoglasno sa 9 glasova za, predlažemo Hrvatskom saboru da se prihvati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i molimo da se sve ove naše primjedbe, prijedlozi i mišljenja rasprave i eventualno uvrste u konačan prijedlog. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HNS-a PGS-a poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite. Molim? Promijenili ste se? Dakle promjena Dragutin Lesar, poštovani zastupnik.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolegica Alenka i ja samo redoslijed smo zamijenili. Poštovane kolegice i kolege kada sam čitao ovaj Prijedlog izmjena Zakona o državnim službenicima i namještenicima cijelo vrijeme bila mi je dvojba koji su ciljevi postavljeni prije no što se s ovim zakonom prišlo u proceduru i u Vladi i u Saboru i moram reći da mi je cijelo vrijeme bio dosta nejasan cilj promjena, ali pažljivo slušajući uvodno obrazloženje gospodina državnog tajnika razumio sam da su postavljena tri cilja. Prvo da na ovim izmjenama državnu upravu želimo osposobiti da Hrvatsku pripremi za Europske integracije, drugo da se djeluje preventivno u smislu discipline i treće da se sankcionira ili kažnjava nerad ili stručni nerad. U tom obrazlaganju gospodin državni tajnik je spomenuo i kolektivni ugovor nedavno potpisan za to područje i rekao da je tim kolektivnim ugovorom uvedena nagrada za vjernost državi i državnoj službi. Mislim da ovaj izraz nagrada za vjernost državi nije primjerena jer bi ispalo da svi mi koji ne radimo u državnoj upravi ili oni građani Hrvatske koji ne rade u državnoj upravi nisu vjerni državi i za to ne mogu biti nagrađivani. NO, ni u obrazloženju prijedloga zakona ni iz uvodnog obrazloženja nije rečeno da li je o ovom Prijedlogu zakona bila provedena rasprava ili konzultacije ili možda postignut dogovor socijalnih partnera u sklopu gospodarsko-socijalnog vijeća. Naime ono što je Zakon o radu za radništvo Hrvatske, ovaj Zakon je za državne službenike i namještenike i čini mi se da dolaskom s ovim izmjenama i dopunama i bez ikakve naznake kakav je stav gospodarsko-socijalnog vijeća mi saborski zastupnici stavljeni smo u funkciju arbitra koji u cijelom području ima u ovom trenutku najmanje informacija. Gospodarsko-socijalno vijeće i postoji za to da se svi mogući nesporazumi, dileme, različiti prijedlozi i stavovi razrješavaju prije no što se od Parlamenta zatraži da arbitrira u dva potpuno suprostavljena na prvi pogled interesa ili veliki broj primjedbi jednog, drugog ili trećeg socijalnog partnera. Ako je dakle cilj ovih izmjena pripreme državne službe za Europske integracije onda moram reći da zasigurno ovim promjenama to nećemo dobiti, jer da bi državnu upravu u Hrvatskoj i pripremili i omogućili joj da Hrvatsku priprema za Europske inegracije onda je zasigurno prije i važnije da državnu službu organiziramo na uslužnom pristupu i da znamo koja služba, koji posao, za koga obavlja, da konačno u Hrvastskoj u redovnom sustavu školovanja obrazujemo ljude buduće službenike i namještenike kako bi dobili kompetentno osoblje, počevši od sistema regrutiranja mladih potencijalnih kadrova i da u taj sektor mogu ulaziti samo najsposobniji, tansparentnost podataka državne službe, otpornost prema političkim pritiscima i kompletna informatizacija državnog sustava. Onda bi možda šesti na redu mogao biti prevencija i kažnjavanje. Ono što se ovim Zakonom ukida je potreba provjera čelnika da li su osigurana sredstva, da li postoji slobodno radno mjesto u sistematizaciji, da li negdje drugdje u državnoj službi na raspolaganju stoji slobodni službenik i namještenik, ukida se čuveno raspolaganje koje su ostavljani po različitim kriterijima, ne uvijek po kvaliteti i sposobnosti službenici, a sve uz opravdanje da mladi kadar odlazi jer ne mogu napredovati zbog onih godina 5 ili 10 koje moraju zadovoljiti da bi bili imenovani savjetnikom ili višim savjetnikom. Uvodi se i mogućnost zapošljavanja na određeno vrijeme privremenih poslova uz uvjete i kriterije koji su dosta elastični i čini mi se da će biti najveći kamet smutnje posebice zbog ukidanja raspolaganja. Ja sam ovaj koncept sebi zapisao da se radi o pokušaju ili želji provjetravanja službeničkog i namješteničkog kadra. Građani se s državom susreću u svakom uredu ili kancelariji državne lokalne ili regionalne uprave ili samouprave i zaista stav o efikasnosti države grade na temelju toga kakav je taj prvi susret sa službenikom, namještenikom. Međutim, gospodin državni tajnik je rekao da će ove izmjene pomoći očistiti službenički kadar kako bi se otvorio prostor novim ili mladim. Ako je dakle cilj Zakona očistiti i stvarati prostor za nove, posljedica ili sredstvo čišćenja su čistke, ne vjerujem da je to zaista bio cilj Vlade kada je ovaj Zakon predlagala, dakle ne želim vjerovati da je to bio cilj. I na koncu, promjene u Zakonu koje bi trebalo omogućiti brže napredovanje mladih, sposobnih i stručnih, baziraju se na birokratskim kriterijima godina ili formalnih uvjeta, nisam našao ni jednu odredbu koja bi govorila o izvrsnosti pojedinca, o njegovim sposobnostima i znanjima kao kriteriji ne samo zapošljavanja nego napredovanja i zaštite od onoga da bi trebalo očistiti. Hvala lijepa.
U ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Jeste podijelili vrijeme? Stalno ste stavili promjene, u redu. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine tajniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Propuhivanje, provjetravanje, čišćenje ili kako sve nazivali sve dosadašnje pokušaje uređivanja zakonske regulative koja regulira radne odnose zaposlenih u državnoj službi činjenica je da još uvijek nije donesen jedan cjeloviti i nužno potreban Zakon o državnim službenicima koji će na ozbiljan i razumljiv način konačno dati pravu definiciju državnog službenika, njegov položaj u državnoj upravi, prava njegova i njegove obaveze. Potrebno je to prije svega zato da se spriječi praksa po kojoj svaka nova vlast regulira radne odnose u državnoj službi onako kako je njoj najprimjerenije. Potrebno je i stoga što je postojeći Zakon previše opširan, konfuzan i ne odgovara sadašnjem trenutku, dinamici promjena u društvu, i gospodarstvu. A kako je državni službenik zapravo servis građanima ta potreba za prilagođavanje onima koji služi to je i značajnija. Uzimajući u obzir da se u neke od odredbi u predloženom Prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o državnim službenicima i namještenicima pisane u najboljoj namjeri i u skladu sa zahtjevima službe ne možemo a ne upitati se ipak zašto se nije pričekalo da radna skupina unutar Ministarstva pravosuđa koja je formirana početkom 2003. godine u kojoj su predstavnici svih ministarstava, stručnjaci sa pravnom fakulteta i konzultanti iz Europske komisije završe svoj posao. Naime, unutar cards programa dodijeljena su značajna sredstva, radi se o nekoliko milijuna eura za izradu Prijedlogu zakona o državnim službenicima po uzoru na slične zakone u zemljama Europske unije, onima u zapadnoj Europi ali i onima u srednjoj Europi ali tako da se u obzir uzmu sve specifičnosti naše zemlje, tradicije i običaj državne službe na ovim prostorima. Jedna od glavnih postavki i temeljno polazište tog programa unutar cards projekta jest postojanje središnjeg ureda. Napominjem središnjeg ureda, koji vodi politiku kadroviranja u državnoj službi dakle bavi se ljudskim resursima, brine o stalnom usavršavanju i treninzima državnih službenika, prati i omogućava njihovo napredovanje i koordinira zapošljavanja u državnoj službi. Također taj prijedlog polazi od toga da nužno dati pravu definiciju državnog službenika kako bi se istom konačno vratio izgubljeni dignitet i autoritet. Primjerice u sadašnjem Zakonu o državnim službenicima i namještenicima, državni službenici su osobe visoke, više ili srednje stručne spreme. Po čemu se onda državni službenici razlikuju od osoba istih takvih kvalifikacija koje rade izvan državne službe? Nužno je nadalje, a to je intencija radne skupine koju sam spomenula točno definirati kriterije za ulazak u državnu službu pri čemu se odabir kadrova ne smije prepustiti diskrecionom pravu jedne osobe bio to načelnik kadrovske službenik, tajnik ministarstva ili ministar da odlučuje čiji je životopis bolji i tko je prikladniji za koje radno mjesto u državnoj službi. Naprotiv, radna skupina predlaže metode testiranja i provjeravanja kakve su uobičajene danas, u svakoj malo boljoj tvrtci kao i polaganje državnog ispita naravno kvalitetnijeg nego do sada prije, a ne poslije ulaska u državnu službu. Ne treba previše razmišljati da bi se zaključilo kako bi se na taj način državna uprava dobila kvalitetniji i stručniji kadar, nego što je do sad. Čast izuzecima. Ono što je svakako vrlo važno za svaki budući Zakon o državnim službenicima jest jasne odredbe o ocijenjivanju njihova rada i mogućnostima napredovanja. To postojećem zakonu ali ne i u prijedlogu nije dovoljno jasno izrečeno. Što se tiče konkretnih primjedbi na zakon krenimo redom. Koja osnovna intencija prijedloga koji je pred nama? Pod jedan, prebaciti odgovornost primanja novih službenika na leđa ministra. Oni tako postaju glavni kadrovici. Je li to doista njihov posao kad eto imamo ustrojen središnji ured. i do sad su ministri odlučivali o zapošljavanju u ministarstvima, neki su to pravo zloupotrebljavali, pa nema razloga da to ne učine i ovaj put. S tom razlikom što bi na temelju ovog prijedloga se trebali brinuti o sredstvima koja su im na raspolaganju za zapošljavanje novih ljudi. Kao da do sada nije trebalo brinuti o tome da se primaju novi ljudi u državnu službu samo ako za to ima osiguranih sredstava. Pod dva, riješiti se "viškova" stavljenim na liste ovaj put za otkaz, a ne na raspolaganje i to one koji su nusprodukt famoznog fizičkog spajanja ministarstava. Ni krive ni dužne uz naravno pokoji stvarni višak čega treba priznati ima u državnoj službi. Činjenica, da je postupak stavljanja na raspolaganje dugotrajan i neučinkovit i da treba drugačije regulirati otkazivanje službe državnim službenicima za čijim poslovima više ne postoje potrebe. Tako prijedlog zakona o kojem raspravljamo ukida institut raspolaganja i uvodi otkaz za one službenike koji nisu raspoređeni na slobodna radna mjesta za koje imaju uvjete. Pa zna se da se može donijeti takva sistematizacija u kojoj više nema mjesta. Držimo stoga sa ciljem spriječavanja nanošenja nepravde ljudima koji su zaposleni u državnoj službi, da je članak 12. izmjena preoštar kad kaže, da prigovor se ne zadržava izvršenje riješenja o otkazu. Jer smatramo da su službenicima u tom slučaju mora osigurati dvostupanjsko postupanje u slučaju prigovora na riješenje radi zaštite njihovih prava. Isto se odnosi i na članak 49. Zahvaljujem.
Nisam kolegice vama, ja sam samo mir molio. Hvala. U ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ovo je zakon unatoč većem broju članaka koji očito nije reformski i koji očito nema nekakav veliki doseg djelovanja, nego se uglavnom zapravo njime poboljšavaju i kvalitetnije reguliraju određeni instituti koji već postoje. Njime se vrši određeni ispravci nomotehničke korekcije, i mislim da je daleko od onoga da bi taj zakon imao namjeru provesti bilo kakve čistke, jer niti jedan institut koji njime se regulira zapravo nema te namjere i ne može imati za posljedicu nikakve čistke. Što reći o stanju uopće državne uprave kod nas, svi smo zapravo u svojim programima svaka stranka se zalaže za efikasnu, brzu, učinkovitu upravu, upravu koja servis građanima upravo pred kojom će građani vrlo brzo i efikasno zaštitit svoj interes i ostvarit svoja prava. I uvijek smo skloni reći kako smo daleko od toga, iako državni tajnik je ovdje iznio i jedan vrlo pozitivan primjer stranog ulaganja u Republici Hrvatskoj, gdje je strani investitor rekao da je sve potrebne dozvole i sve potrebne dokumente dobio u vrlo kratkom roku i zapravo je to lijepo za čuti i smatramo i nadamo se da to nije samo iznimka, nego da ima još dosta takvih slučajeva. Ono što zapravo obilježava je, mislim vrlo loša opremljenost naše uprave, upravu svakako treba pothitno u cijelosti informatizirati, napraviti jedne baze podataka koje će omogućiti doista da kad građani u postupcima ostvaruju svoja prava i interese da ih se ne šeta od institucije do institucije, od šaltera do šaltera, nego da onaj službenik koji vodi postupak da su mu iz baze podataka sve relevantne činjenice dostupne i da može vrlo kvalificirano donijet odluke. Također jedna loša stvar koja obilježava, ja mislim i loše plaće u našoj upravi, jer sve ovo što smo sada čuli da postoje namjere, mogućnosti čistki, ja mislim da ne treba strahovati od toga, jer zaposlenje u upravi danas nije atraktivno. Mislim da vrlo lako možemo provjerit podatak da vam u upravi porezni inspektor ima plaću između 3,5 i nešto više od četiri tisuće kuna ovisi o godinama staža, a moramo ipak vidjeti i sagledati da je to jedan i od državu značajan posao i vrlo stručan i kvalificiran posao, tako da nekakva navala na državne službe danas kod nas ne postoji. Dapače, možemo reći da postoji jedan obrnuti trend, a to je da stručni i kvalificirani ljudi prihvaćaju poslove u drugim sektorima i mislim da ćemo to sasvim sigurno morati promijeniti. Također vidimo i da nam je upravni sud zatrpan, to znači da ima i dosta žalbi, dosta tužbi na riješenja u upravnom postupku. i mislim da tu treba koristiti određene institute koje nam sadašnji zakoni o upravnom postupku i upravnom sporu omogućavaju, a to je u svakom slučaju da postoji ona kasatorna ovlaštenja da se riješenje po žalbi ne mora slati na drugostupanjski postupak, nego tijelo koje ga je donijelo može ga i promijeniti. Također i kada se podnese tužba upravnom sudu, ne treba čekati godinama, jer upravni sud znači obzirom na veliki broj predmeta, te stvari riješava i po nekoliko godina. Upravno tijelo koje je donijelo akt poznavajući već i sagledavajući praksu upravnog suda ima ovlasti i prije zapravo okončanja i prije odluke promijeniti takav akt. Mislim da bi to bilo vrlo dobre mjere koje bi trebalo preporučit u svim ministarstvima. Naravno kada sve to sagledamo u jednom općem kontekstu naše želje za brzom i efikasnom upravom jasno nam je u kojem smjeru trebamo djelovati. Klub HDZ-a podržat će ovaj zakon i posebno nam je drago da je državni tajnik najavio da se priprema jedan cijeloviti novi zakon koji će biti na temeljima iskustava Europske unije, i nadamo se da će to vrlo brzo doći. Iz svega ovoga što je rečeno, vidimo da je jedini put kako bismo došli do onih ciljeva, znači one brže efikasne uprave da što prije u nju zapravo i uložimo određena sredstva da je informatiziramo, da je opremimo, da taj naš inspektor kada dođe u upravni nadzor da on dođe sa laptopom, ne samo radi šminke, nego radi efikasnosti da može zapravo vrlo kvalitetno i brzo svoj posao obaviti. I očito je da pred nama još dosta posla, dosta zadaća koje moramo ovdje riješiti kako bismo do toga došli. Ovaj zakon koji se ovdje predlaže donosi manja poboljšanja i mislim da u njemu nema nekih spornih detalja i ja vjerujem i drago mi je da je on, da će biti u dva čitanja i mislim da ove prijedloge koje je Odbor za Ustav podnio u pismenoj formi mislim da zaslužuju da ih se raspravi a sasvim sigurno i veći dio njih da bude uvršten u konačni prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Dobro je da ovaj tekst zakona imamo u fazi prijedloga, dakle da će ići u dva čitanja da bi se zapravo rasprava u prvom, drugom a možda i u trećem čitanju iskoristila da se otvori čitav niz pitanja u vezi sa državnom upravom jer ona to jednostavno zaslužuje s jedne strane. I s druge strane to se postavlja kao imperativ danas u organizaciji funkcioniranja državne vlasti kao takve i funkcioniranja države kao pravne države posebice. Točno je da je ovo Zakon o izmjenama i dopunama zakona koji u biti nešto malo popravlja postojeće stanje, reklo bi se krpa rupe a ne otvara reformu državne uprave ali u isto vrijeme on je i prva stepenica ka reformi državne uprave. I mi moramo biti potpuno svjesni da je pred nama jedan ogroman zadatak, izvršiti reformu državne uprave jer svi mi želimo da državna uprava bude stručna, dobro organizirana, efikasna, da zakonito djeluje, da bude profesionalna, brza, da bude kvalitetan servis građana u kojem građani brzo i kvalitetno u skladu sa zakonom žele i uspijevaju ostvariti svoja prava. Moramo reći i to da takav cilj koji se želi postići danas nije moguće samo izmjenom i dopunom postići zakona nego je sasvim sigurno nužno potrebno donijeti zakone koji će osigurati i reorganizaciju i racionalizaciju, profesionalizaciju, stručnost, efikasnost pa i pitanje plaćanja te permanentno educiranje položaja upravnih službenika i namještenika te pitanja upravne kontrole, nadzora zakonitosti postupanja i zakonitosti rada upravnih tijela. Nažalost, zašto je to potrebno učiniti? Iz prostog razloga što se često puta nismo mogli i u novoj samostalnoj suverenoj Republici Hrvatskoj othrvati potrebi da se uprava koristi i kao rješavanje socijalnih pa i političkih pitanja i točno je da je zapravo tijekom Domovinskog a i nakon Domovinskog rata često puta uprava korištenja i kao sredstvo za rješavanje socijalnih problema građana kroz povećano zapošljavanje i rješavanje čitavog niza pitanja i njihovih ... [[Govornik se ne razumije.]] a i između ostaloga da bi bila s jedne strane podložna ostvarivanju ciljeva, političkih ciljeva vlasti zapravo se često puta koristile i u političke svrhe. Isto tako se što je posebice bilo karakteristično u prošlom sazivu Vlade što se baš ne možemo posebice pohvaliti oko tog pitanja državna uprava koristila je i kao sredstvo rješavanja teških gospodarskih pitanja u Republici Hrvatskoj kroz smanjenje ionako malih plaća i primanja u državnoj upravi da bi se praktički zemlja koja je došla u situaciju teške gospodarske pa i financijske krize u svojoj biti izvukla iz te krize i u tom pogledu treba odati javno priznanje svim namještenicima i službenicima u državnoj upravi koji su se odrekli puno toga a da u isto vrijeme su ipak obavljali svoj posao u skladu sa svim onim što činimo. Zbog toga bi trebalo i kod ove izmjene i dopune zakona otvoreno progovoriti o nekim pitanjima. Prvo, činjenica je da je državna uprava loše plaćena. Drugo, da ona nažalost još uvijek često puta ovisi i o političkim odlukama pa reklo bi se i o političkoj ovisnosti spram nositelja, političkih nositelja vlasti, ne zakonitih institucija sada. Jer nemojmo zaboraviti, jučer smo imali raspravu o Saboru između ostaloga da će uprava postupati i po napucima ministra umjesto da zapravo se radi o tome da državna uprava mora postupati zakonito u skladu sa onim što zakon njoj nalaže i zapravo postupa ne političkom voljom bilo koga pa i samog ministra kao šefa, na kraju krajeva i tog resora kojem pripada. Ona je loše opremljena. Ima relativno loš status i mi danas bez dvojbe da izađemo razgovarati sa građanima kad se spomene mito i korupcija onda će svi reći e između ostaloga to je uprava, često puta i nekritički što ne znači da u upravi nema mita i korupcije. Ima ali ne treba generalizirati, ne treba to pojednostavljivati jer često puta se nanosi velika nepravda pa reklo bi se i teži oblik može bi se reklo uvrede ili prema toj profesiji na kraju krajeva koja je kod nas prisutna. Naravno, u upravi je prisutna strahovito velika fluktuacija i to prije svega iz uprave a ne unutar uprave i to iz razloga jer su niske plaće, iz svega ovoga što smo maloprije rekli neopremljenost, neefikasnost, nema mogućnosti obrazovanja itd., ili dovoljne mogućnosti obrazovanja, ne može se brzo pratiti i funkcionirati promjene zakonodavnog sustava kojeg mi moramo ubrzano donositi i rješavati iz prostog razloga da bi se približili i po tom segmentu Europskoj uniji i zbog toga sve ovo upućuje da zapravo svaku raspravu o bilo kojem prijedlogu zakona o upravi pa i o službenicima i namještenicima treba iskoristiti da se o ovim pitanjima progovori i istodobno da se napravi mali makar pomak ka naprijed. Činjenica da u tom kontekstu mi u Klubu SDP-a moramo reći da ima još jedna stvar koja je isto važna za napomenuti a to je da se nažalost upravu često puta trpa i puno toga što po prirodi stvari ne spada u upravu i upravu u tom pogledu treba očistiti i u tom pogledu odmah stavljamo jednu načelnu primjedbu. Po prirodi stvari samo po sebi jer primjerice ne vodi upravni postupak uprava nije i ne može biti stručna služba Sabora. To nismo ni mi u prošloj kao koalicijska Vlada uspjeli riješiti odnosno koalicijska vlast. Trebalo bi sada vidjeti da se otvori do drugog čitanja mogućnost da se to riješi i isto tako niti stručna služba Ustavnog suda. Ne samo da ona nije nego smo mi to u Saboru i prepoznali. Mi smo primjerice kad je Stručna služba Sabora u pitanju jasno rekli da između ostaloga Predsjedništvo Sabora utvrđuje a Sabor donosi odluku o Stručnoj službi Sabora. Isto tako da Pravilnik o unutarnjem redu Stručne službe donosi tajnik itd. Prema tome, to jednostavno treba izvući van iz državne uprave i razriješiti na jednostavan način da se zapravo urede posebice odnosi itd. Slična situacija je i sa Ustavnim sudom, ne samo da ona po prirodi stvari nije Stručna služba Ustavnog suda uprava u klasičnom smislu te riječi državna uprava nego ne može ni biti jer ne bavi upravnim postupkom a osim toga Ustavni zakon o Ustavnom sudu u članku 2. stavku 2. jasno kaže da je Ustavni sud neovisan o svim tijelima državne vlasti te samostalno raspoređuje sredstva utvrđena u državnom proračunu u skladu sa svojim godišnjim proračunom i zakonom radi funkcioniranja djelatnosti Ustavnog suda te da se unutarnje ustrojstvo stavak 3. Ustavnog suda uređuje Poslovnikom Ustavnog suda. Prema tome, ta pitanja bi trebalo jednostavno izvući i na kraju krajeva riješiti. Drugu našu načelnu primjedbu koju želimo također reći da unatoč pomacima koje mi pozdravljamo iz ovog prijedloga zakona ipak želimo primijetiti da se čitav niz pitanja naravno čine pozitivnim ali ocjena stanja se navodi potreba između ostaloga smanjenje potrebnih uvjeta za raspored na radna mjesta savjetnika i viših savjetnika što mi prihvaćamo kako bi se privukli mladi stručni kadrovi u državnu upravu pa se tu i provodi izmjenama odgovarajućih članaka. Međutim, istovremeno se ukida institut raspolaganja a kod ukidanja državnog tijela neraspoređenim službenicima otkazuje se državna služba pa se postavlja pitanje u kojoj se mjeri time anuliraju pozitivni efekti prethodno navedenih zakonskih izmjena koje smo do sada imali. Ili se zapravo otvara nešto što nije dobro. Da se političkim odlukama vrši zapravo čišćenje državne uprave a ne na osnovu stručnih pitanja, rješenja. I u tom pogledu mi podržavamo kolege iz HNS-a da treba uvesti instrumentarij i ozakoniti ga o vrednovanju načina rada i kvaliteti da dođe do izražaja stručnost i kvaliteta i da se praktički u državnoj upravi ne primaju ljudi po političkim kriterijima ili koliko je ovdje moguće da se to apsolutno izbjegne nego po stručnim sposobnostima i radnim kvalitetama koje imaju. Drugo, mi imamo čitav niz pojedinačnih pitanja u primjedbi koje bi htjeli reći da se do drugog čitanja razmotri. Nama je neprihvatljivo rješenje kojim se s jedne strane želi pogodovati namještenicima i službenicima što je dobro a s druge strane im se istodobno želi u nekim pitanjima neopravdano po nama otežati pozicija u kojoj se nalaze. Primjerice u članku 6 a i u nekim drugima produljuju se rokovi za donošenje Odluke o natječaju sa 60 na 90 dana, istodobno se produljuje rok za poništenje natječaja sa 60 na 90 dana, čime se pogoduje tijelima državne uprave kao organima kao tijelima da zapravo imaju veći stupanj komoditeta po nama potpuno nepotrebno jer po samom upravnom postupku predmet treba riješiti u puno, puno složenijim slučajevima, državni namještenik ili službenik u poslu mora riješiti u roku od 60 dana a sada čitavo tijelo trba 30 dana više. E, ali sada kada se sa tog aspekta posmatra, to onda imate sasvim drugu situaciju da u slučaju primjerice kada se radi o žalbama i prigovorima radnika u upravi vezano za njegova povrijeđena prava se rok od 15 dana skraćuje na 8 dana čime se njemu zapravo teže ili otežava proučavanje njegove vlastite situacije da bi mogao kvalitetno uložiti žalbu, progovor itd. Prema tome, treba ostaviti one rokove koje važe za sve druge radnike u sustavu, pa zašto bi bio taj rok pomican sa 15 dana za državne činovnike odnosno namještenike i službenike u, na štetu njih. Drugu našu primjedbu koju također želimo reći jeste pitanje recimo u članku 11 gdje se briše tekst kojim se određuje objavljivanje oglasa za prijem na određeno vrijeme putem nadležne službe za zapošljavanje. Radi se prije svega o onim natječajima i oglasima u službi za zapošljavanje. Mi smatramo da to nije dobro, prvo iz razloga što sami po sebi trebamo otvoriti svaki puta mogućnost da se ostvari svaka ustavna norma a osobito ona ustavna norma koja omogućuje svim građanim Republike Hrvatskog dostupnost javnoj upravi i odnosno javnoj službi u insittucijama koje imaju javne ovlasti. To je jednostavno imperativna norma. Prema tome, samo iz tog razloga je nužno potrebno imati na Zavodu za zapošljavanje raspisan matičan, odnosno oglasi da se može tko god želi javiti i pristupiti pod jednakim uvjetima da bude biran. Drugo, sa aspekta kvalitete i funkcioniranja pa i reorganiziranja državne uprave sasvim je jasno da što više kandidata se javi, što je mogućnost izbora kvalitetnija i veća da se dođe do što kvalitetnijeg rješenja u pravilu koji će biti od interesa zapravo za funkcioniranje državne uprave i da ona bude efikasna, učinkovita i brza, naravno i da zakonito posluje. Imamo također primjedbu gdje se predlaže izmjena za ukidanje odredbe o ocjenjivanju ali nije predložena izmjena u samom zakonu. Sada, mi u izmjeni i dopuni predlažemo da se ukine ocjenjivanje a odredbe kojie govore o ocjenjjivanju članak 93. do 95. je ostao, nije se mijenjao, i taj dio treba raščistiti do drugog čitanja da se kvalitetno riješi. Sličnu našu primjedbu vezanu za zaštitu položaja zaposlenika u državnoj upravi namještenika i službenika jeste vezana i uz ovo novo rješenje koje se nudi u članku 48. a vezano uz izmjenu i dopunu članka 118 po kojem se predlaže da praktički zaposlenici u državnoj upravi da im se uvjeti za odlazak u mirovinu pored dobne granice, jel' da im se poveća i mirovinski saž sa 15 na 20 godina po, i da se u isto vrijeme poziva da je tim zapravo to povoljnije za državne činovnike i namještenike. Ja mislim da to nije i da bi trebalo o tome dobro razmotriti, na kraju krajeva položaj službenika i namjerštenika u državnoj upravi je vrlo specifičan i trebalo bi ostaviti tu mogućnost da ostane gustoća mirovinskog staža 15 godina a dobna granica od 65 godina a naravno da će se otvoriti mogućnost da se vodi računa o tome dalje. I u završnom dijelu želimo posebice naglasiti da mi smatramo ovu Izmjenu dopuna zakona jednu malu međufazu koja tek trba zparavo stvoriti pristup i podlogu da se pristupi reformi državn euprave a u toj reformi treba itekako voditi računa da se postignu naravno ciljevi koji su važni da državna uprava ponavljamo bude i stručna i dobro organizirana, efikasna, da zakonito radi u poslu, da bude profesionalna, brza, da bude kvalitetan servis građana, sve je to tono ali u isto vrijeme ne smije se dogoditi da se reforma i reorganizacija državne uprave provede kako bi se to reklo pojednostavljeno narodnim jezikom "preko leđa namještenika i službenika" i da se ne kritiči dogode, dovedu u poziciju ljudi da ostanu bez posla, odnosno bez svoje egzistencije itd. I u tom pogledu mi smatramo da je potrebno kvalitetno razmatrati ovo pitanje, pa čak razmotriti mogućnost da ako je to potrebno s obzirom da smo svi svjesni da u pojedinim segmentima osobito državne uprave se dogodilo da je prezaposlenost, da je preveliki broj zaposlenih osoba u odnosu na stvarne potrebe tih tijela državne uprave da se zapravo dobro razmotri tak takva mogućnost i da se ne isključi mogućnost donošenja i posebnog zakona o tzv. administrativnom umirovljenju, naravno pod određenim uvjetima i u određenim kriterijima a da ti ljudi ne bi došli u situaciju da budu ne samo teret socijalne skrbi nego da dođu u situaciju da nakon što su odradili veliki i značajni dio svog životnog i radnog vijeka da praktički ostaju u teškoj situaciji, gotovo nemoguće da se ponovo zaposle, da im egzistencija bude upitna i da, i njih i njihovih obitelji. Mi ćemo ovaj Prijedlog izmjene i dopune zakona u prvom čitanju podrupjeti. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege, poznata je stvar da nema funkcioniranja pravne države ukoliko državna uprava ne funkcionira na način da štiti prava građana i na taj način ako funkcionira državna uprava automatski se stječu uvjeti da će funkcionirati i pravosuđe. Jer državna uprava i pravosuđe su kao zakon spojenih posuda. Jer sve ono što ne odradi državna uprava završiti će na pravosuđu. I zbog toga nama je ovakva situacija u kojoj se sada nalazimo. Svi, svaka vlasti i prije izbora i poslje izbora obećava dvije stvari, funkcioniranje pravne države, reforma državne uprave na način da će ta državna uprava biti mala i učinkovita i ono najvažnije da će uprava biti u funkciji građana. To se kod nas govori od 90.-te do dan danas ali nažalost osim tih riječi ništa se drugo nije postiglo. Državna uprava nam je u sve gorem stanju i sve lošijem stanju nego što je bila. Da je to me tako mi zastupnici to najbolje vidimo kakve mi propise, nacrte, odnosno prijedloge zakona dobivamo. Mi dobivamo prijedloge zakona u koje se brka pojam pravni odbacivanje i odbijanje a na svakom pravnom fakultetu pada ko kruška kada ne razlikuje pojam odbacivanja i odbijanja zahtjeva, kada ne razlikuje pojam tiskanice i obrasca. Ili dobivali samo baš od Središnjeg ureda zakona u kjoima se kaže da se osnivaju i ustrojavaju se nova tijela a kada će ona početi sa radom ne zna se. Prema tome sve to govori u kakvoj je situaciji državna uprava i reforma je nužna ali da bi se krenulo u reformu mora se vidjeti što se hoće, mora se sagledati kakva je situacija znamo i sami da imamo ogroman broj službenika i namještenika u razno raznim ministarstvima, središnjim tijelima državne uprave a da ne govorimo o uredima državne uprave na razini županija jer to je jedna ogromna birokracija koja je postala svrha županija i to je jedna ogromna birokracija koja je postala svrha sama sebi. Nije tako sposobna kako je to u drugima zemljama kao što kaže i Marx Weber jer sposobna birokracija upravlja. To je nama sreća. Sposobna birokracija upravlja i ljudima i ministrima i vladom i vodstvom. To je, možete gledati onu seriju “Da, premijeru”, ali imamo i kod nas takvih slučajeva. Recimo dva slučaja su bila do sad takva. Prvo je da smo mi na naš Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o obrani dobili isti odgovor predsjednika Vlade Sanadera kao što je za mandata isto i Račan potpisao. Samo je razlika bila u tko predstavlja Vladu. Drugi primjer je takav da se birokracija može upravljati je, da je govor predsjednika Vlade na otvaranju ove dionice 30. lipnja, autoceste, bio isti ko govor bivšeg predsjednika Račana kad je isto otvarao. To je onaj dio da sposobna birokracija manipulira i ona u biti odlučuje. Ono “Da, premijeru”. I sad smo mi ovdje za početak ove velike rasprave čuli dvije vrlo jake izjave državnog tajnika. Veli: “Državna uprava u Hrvatskoj nije ni bolja ni gora od drugih.” Pa kažite na koga ste mislili? Da li ste, da li ste to uspoređivali sa Zanzibarom, Albanijom, a znamo i sami kakva je državna uprava, kakvo je stajalište građana. I veli: jedan od ciljeva je da su se, zatekli se ljudi u državnoj upravi kojima tamo nije mjesto. To je uvijek problem promjene vlasti. Uvijek se zateknu ljudi koji tamo nije mjesto. Ali onda uredimo po načelu profesionalnosti. Po načelu stručnosti državnu upravu pa na taj način uredimo sustav ocjenjivanja pa ćemo na taj način doći do pravih pokazatalja. Tako iz ovoga Prijedloga u biti su vidljiva samo dva cilja, a to je kad je god promjena vlasti u pitanju rješavanje, rješava se državna uprava nepodobnih i upošljavaju se novi, novi kadrovi. Sami smo vidjeli i u medijima recimo da Ministarstvo vanjskih poslova i bez natječaja upošljava nove kadrove pa su tu i obitelji samih dužnosnika i onda je to u onoj skupini da su to poslovi takve naravi sigurnosni i tako važni da se obavlja zapošljavanje mimo natječaja. Takve stvari i takvu praksu mi trebamo ukinuti na način da bi stvarno stvorili državnu upravu koja će biti u funkciji građana. Mi nikako da dođemo do toga dijela da točno utvrdimo pravila. Naime za državnu upravu je prvo najbitnije točno određenje nadležnosti. Da se zna tko, šta i kako radi precizno. To je znači taj djelokrug rada organa državne uprave. Na temelju toga se radi uredba o unutarnjem ustrojstvu odnosno pravilnik o unutarnjem redu gdje se određuje sistematizacija. Ide se onda poslovi znači grupiraju i određuje se broj izvršitelja i svega ostalog. Znači to je jedna moderna i suvremena državna uprava. U takvoj upravi, ja ne znam, ova rješenja vezano, mislim da je to članak 11. povećanje opsega poslova da će se upošljavati novi djelatnici. Kako ćete vi to provesti u djelo? Kad je poznat ključ da Ministarstvo financija odobrava sredstva znači za rad djelatnika prema broju djelatnika odnosno prema broju sistematiziranih od kojih će se jedan dio povećati. A uvijek je praksa da se ide prema broju djelatnika plus oni materijalni troškovi. To je jedan uvjet koji je bio temeljnih kriterija Ministarstva financija kod odobravanja proračunskih sredstava za rad, taj dio. A ta sama činjenica da se govori da se pojavljuju poslovi veli u okviru radnog mjesta, znači da već sama dobra nije sistematizacija napravljena. A mi imamo jedan isto također veliki problem što je bilo i ranije, što je i dan danas da se za izradu zakona, a to je riječ o državnoj upravi koriste isti ljudi iz drugih ministarstava ili stručnjaci i oni to rade normalno za novac. A imamo državnu upravu koja bi za to trebala biti plaćena. Ovaj zakon također ima i veliki broj bisera pa ću vam samo neke napomenuti. Evo recimo u članku 38. kojim se mijenja članak 103. veli: “Kad se ukine državno tijelo, a poslove i službenike ukinutog državnog tijela ne preuzme neko drugo državno tijelo”, pa zar je to moguće? Da smo imali državno tijelo koje je imalo propisane poslove i onda smo ga ukinuli i te poslove nitko ne preuzme. To je malo čudna i teorijska situacija. Kako može biti, znači da to državno tijelo prvo nije trebalo ni postojati, je li tako? Ako znači nije ništa radilo. Jer ako, ovdje se kaže: “ako se to ukine, a nitko ne preuzme poslove” pa tko će odgovarati što je osnovano takvo državno tijelo. Znači obavljalo je te poslove. Takvih bisera ima mali milijun. Evo u članku 36. govori se: “Službenik se može po potrebi službe privremeno premjestiti na poslove radnog mjesta u istom ili drugom državnom tijelu, u istom ili drugom mjestu rada, ali samo” veli “ako su propisani uvjeti toga radnog mjesta isti kao uvjeti radnog mjesta”. Znači mora točno stajati. Moguće je u sistematizaciji da stoji recimo za savjetnika upravnoga smjera ili recimo nekog drugog politološkoga, ali ako tamo u drugom ne piše tako onda on ne bi mogao biti, a treba pravni smjer. Mislim takvih ima situacija da je očito ovo, niti je iz simulirano niti se zna što se želi reći. E sad ajmo se vratiti na onaj dio položenih zvanja. Tu se dugo vremena stalno govori o jednome te istome. Imali su prvu stvar da se recimo za stručnoga suradnika je potrebno visoka stručna sprema i, i može biti raspoređen čovjek ako položi državni stručni ispit. Onda za savjetnika smo imali 5 godina staža nakon položenog državnog stručnog ispita, a za višeg savjetnika smo imali 5 godina staža nakon položenog državnog stručnog ispita s tim da je bilo još jedan dodatak koji je sama Vlada znači utvrđivala da li netko ispunjava uvjete za položeno zvanje višeg savjetnika, da ima samostalno objavljene ili obrađene stručne radove. I to je bio kriterij. Mi znamo sami da se čelnici u tijelima državne uprave imenuju na način da nemaju uopće godina radnoga staža na tima poslovima pogotovo. I sad opet idemo na onu staru ideju, znači smanjujemo broj godina za savjetnika, radnoga staža, smanjujemo broj godina radnog staža za višeg savjetnika i to pod okriljem da na taj način ćemo uposliti stručne ljude mlade. Tko je radio u državnoj upravi to je zanat. Najbolji je bio austro-ugarski sustav, to je zanat i treba se učiti. Postoje svakako nekakva mjesta posebno u gospodarstvu i drugima, ali dajmo to onda riješimo po sustavu magisterija, doktorata i nekih već ranije pokazanih rezultata na tome području da bi kao stručnjak mogao doći na posebna radna mjesta. Ali kod nas ti je uvijek to sve vezano i sa sustavom plaćanja. Plaće u državnoj upravi su niske. I onda se u sistematizacijama kad se rade sistematizacije i nastoji u sistematizaciji staviti što veći broj viših savjetnika da bi se zadržalo ljude, da bi dobili višu plaću, što veći broj načelnika i na taj način mi dobivamo sustav koji ne funkcionira. Ili će se ići u osnivanje odjela sa dva ili tri čovjeka koja će ubiti djelovati u tome odjelu iako će biti sistematizirano 5 ljudi. Nije to radi poslova ni radi učinkovitosti uprave, to se čisto radi kod nas radi plaće. I takvih mi problema imamo veliki broj i zbog toga da bi mi napravili državnu upravu koja bi bila po mjeri hrvatskoga čovjeka, da bi funkcionirala ajmo prvo napraviti pravu ocjenu stanja kakvo je stanje, ajmo vidjeti koliko nam treba tijela državnih uprave jer mi nažalost i sad smo krenuli u taj dio, kao smanjili smo broj početno ministarstava i državnih upravnih organizacija ... [[Govornik se ne razumije]] tijela i nakon toga ide drugi val povećanja. Povećanja i opet se vraćamo na ono gdje smo bili, gdje smo bili da su, nisu točno određene nadležnosti poslovi između ministarstava, preklapa se djelokrug rada i dolazimo isto u situaciju koju smo i prije bili znači puno toga nam ne funkcionira. Mislim da bi u svemu tome Ministarstvo odnosno trebali pogledati i program sigme koja reuglira kako i na koji način ustrojiti suvremenu državnu upravu. Prema tome u tome djelu klub HSPa stoji na raspolaganju, ovo nema karakter nikakve suštinske promjene, ni poboljšanjka stanja u kom se nalazimo. Ovo ima za cilj samo rješiti neke stvari privremeno ali ne dugotrajno. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Gospodine predsjedniče, uvaženi kolega zastupnik je kazato da je cilj zakona dase uprava riješi nepodobnih državnih službenika i namještenika. To je jednostavno nije točno, radi javnosti to treba kazati a o razlozima i intenciji da se donese ovakav Zakon govorit ću više u pojedinačnoj raspravi. Hvala.
Povreda Poslovnika poštovani zastupnik Pero KOvačević.
Gospodine predsjedniče, riječ je o potvrdi članka 209. Ja sam citirao stavak 1. i 2. što je rekao uvaženi državni tajnik Palarić, da su se zatekli su se ljudi kojima tamo nije mjesto.
Kolega Kovačević, zastupnik Tomljanović je držeći da je netočna vaša tvrdnja da je jedan od ciljeva ovoga prijedloga zakona rješavanje političkih nepodobnih. Držići da je to netočna činjenična tvrdnja se usprotivio tome i naveo da smatraju netočnim. Vi ne možete ispravljati navod na navod. Ne. /Govornici govore u glas/ Vrlo je precizno i jasno ja pratim, vrlo je precizno i jasno, jeli vaša tvrdnja činjenično točna ili je točna ono što je bio ispravak netočnog navoda to je druga stvar. Ali ne možete pod firmom povrede Poslovnika ispravljati po vašem mišljenju odgovor na netočni navod drugoga zastupnika. Ja vas molim na ovom prijmjeri da se kolege toga drže, jer poslovnik nameće obvezu predsjedatelju da u sluačju javljanja za povredu Poslovnika a ne radi se o povredi Poslovnika izrekne oopmenu zastupniku, Ja to neću sada učiniti, ali molim zastupnike da se toga u buduće drže.
To nije točno.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Branimir Pasecki.
Gospodine predsjedniče, moram demantirati prijatelja Kovačevića. Neprimjereno je usporedba i nije točno da je kada govori o birokraciji da je predsjednik Vlade govorio isto što je govorio i bivši predsjednik Vlade. Prije svega njemu taj govor nije mogla raditi nikakva birokracija jer je govorio iz glave. a i neprimjereno je da danas sto godina kasnij egovorio kao o uzoru austrijskoj regulativi.
Tu isto imamo primjer, zastupnicio se javljaju za ispravak netočnih navoda, i onda jednim dijelom isprave netočni navod, ali imaju u pravilu neki dodatak. Imaju u pravilu neki dodatak, i taj dodatak ne znači ispravak netočnog navoda, nego znači određeni komentar. Ja, samo kažem da će se svaki predsjedatelj morati biti rigorozan, da. KOlegica Ingrid Antičević Marinović ispravlja, povreda Poslovnika.
Gospodine predsjedniče, dobrim dijelom ste i sami rekli, ali samo u onom djelu što ste rekli na dodatak. A odnosi se na čitavu izlaganje. Jer ne radi se, povrijeđen je član 209. Poslovnika jer dakle već ne znam koliko puta ponavljam umjesto dase replicra to je stvar za repliku koriste se dakle suprotno Poslovniku zloupotrebljavajući poslovnik …/govornica se isključila/ … i zato molim vas predsjedniče sigurno je to i to je očito sada već da je klub SDPa izgubio ovu pločicu žutu pa ja molim da je nabavite ako je misle upotrebljavati.
Što da vam nabavim? Idemo dalje. Državni tajnik Antun Palarić izvolite.
Gospdoine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, u ime Vlade odbijan bilo kakvu insinuaciju daje smisao ovoga Zakona rjeašvanje politički nepodobnih državnih službenika. DApače Vlada je i u Zakonu o prijenosu vlasti, postupku primopredaje vlasti izričito navela da službenici ne dolazi, njihov položaj ne dolazi u pitanje kod promjene vlasti. Ja sam naglasio da u ne možemo dražvnu upravu generalno optuživati za mito, korupciju, nerad, nego da to rade pojedinci. I da je svrha ovoga zakona između ostaloga jačati efikasne instrumente službeničkih sudova. I neće po političkim podobnostima netko otići iz državne službe, da bi to odlučivao ministar ili čelnik tijela, nego službenički sudovi kojim predsjedaju suci profesionalci. Suci redovnih sudova, sjede u tim sudovima odlučuju o discilinskoj odgovornosti za najteže povrede službene dužnosti prema ovom Zakonu i uz primjenu Zakona o kaznenom postupku. Hvala lijepa.
Ispravak netočno navoda poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Gospodine predsjedniče, državni tajnik Palarić je reako u državnoj upravi su se zatekli ljudi kojima tamo nije mjesto. Znači trebao je reći da su zatekli ljudi kojima tako po stručnoj liniji mjesto, a ovako kada se kaže takva može se tumačiti kao politička kvalifikacija.
Pozdravimo vijećnike općinskog vijeća općine Sveta Marija koji nas malo prate jedan dio rada Sabora sa galerije. [[Pljesak]] I molim poštovanog zastupnika Zdenka Haramiju u ime kluba HSSa.
Štovani gospodine predsjeedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Premda je Zakon o državnim službenicima i namještenicima stupio na snagu krajem ožjuka 2001. godine, dakle radi se o novijem zakonu, mi u klubu HSSa pozravljamo svaku izmjenu i dopunu zakona ukoliko ona ide u svrhu poboljšanja stanja. Ove izmjene i dopune zakona o državnim službenicima i namještenicima su upravo na tom tragu pa smatramo da će doprinjeti boljem i svrsihodnijem radu državne uprave. Naime glavni promjene ide za tim da se olakša primanje u državnu službu te da se komplicirani postupak što je moguće više pojednostavi, a zatim za ukidanjem insituta raspolaganja te konačno za ublažavanjem uvjeta za raspored na radna mjesta savjetnika i inspektora. Što se tiče izmjene službenog postupka primanja u državnu službu, napušta se dosadašnji sustsav provjere kod čak dva ministarstva i to Ministarstva financija, te onoga nadležnog za psolove opće uprave. O postojanju uvjeta za primanja i to u pogledu osiguranih novčanih sredstava za plaće službenika, te o postojanju slobodnog radnog mjesta. O apsurdnosti odredbe da bi ministarstvo nadležno za poslove opće uprave moglo znati postoji li slobodno mjesto ne treba ni govoriti. Jer naravno o potrebi popunjavanja te o slboodnom mjestu bilo upražnjenom ili novom može odlučivati samo državna institucija ili ustanova koja ima potrebu za primanje novog službenika. Smatramo da će ukidanje insituta raspolaganja državnih službenika dovesto do lakšeg rješavanja viška zaposlenika u državnoj upravi. Te na taj način osloboditi dio financijskih sredstva koja bi se usmjerila na poboljšanje uvjeta rada državnih službenika i namještenika. A što bi rezultiralo njihovom većom djelotvornošću. Valja napomenuti da se ukidanjem toga institituta državni službenici i namještenici izjednačavaju u svojim radnim pravima sa svima onima koji su u radnom odnosu temeljem Zakona o radu. Najvažnijom izmjenom smatramo onu koja se tiče ublažavanja uvjeta za raspored na radna mjesta savjetnika i inspektora, jer se skraćuju godine potrebnog radnog staža za popunu određenih radnih mjesta pa tako za upravne savjetnike, inspektore druge vrste, stručne savjetnike, informatičke savjetnike sa 5 na 3 godine, a za više upravne savjetnike, više inspektore, više stručne savjetnike i više informatičke savjetnike sa 10 na 5 godina. Također pozdravljamo i izmjenu propisa koji se odnose na službenike koji tijekom vršenja službe steknu stručnu spremu koja je viša od stručne spreme potrebne za poslove radnog mjesta na kojem rade, budući ih se u istom državnom tijelu kada steknu određenu stručnu spremu može premjestiti, odnosno rasporediti na radno mjesto za koje je službenik stekao stručnu spremu, ali jedino na radno mjesto najniže složenosti poslova te pod uvjetom da je najmanje dvije godine radnoga staža ostvario u tom državnom tijelu. Ova izmjena stimulirajuće će djelovati na zaposlene u državnoj upravi, da se usavršavaju, dodatno kvalificiraju i stiču višu stručnu spremu od one koje su imali. Što se tiče vježbenika novina je ta da nakon polaganja državnog stručnog ispita mogu biti raspoređeni i bez provođenja natječaja u onom državnom tijelu u kojem su obavljali vježbenički staž ukoliko postoji slobodno mjesto za koje ispunjavaju uvjete. Ocjenjujemo da će to djelovati stimulirajuće kako bi prvenstveno mladi školovani kadrovi ostajali u državnoj upravi, naravno to će također ocjenjujemo doprinijeti poboljšanju kvaliteti rada državne uprve. Klub HSS-a podržati će ovaj zakon u prvom čitanju. Hvala najljepša.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Vilim Herman u ime kluba zastupnika LIBRE.
Gospodine predsjedniče, potpredsjedniče, gospodine Palarić, kolegice i kolege. Možda prvo nekoliko uvodnih napomena o onomu što je zapravo izostalo i kod izlaganja gospodina Palarića, odnosno o tomu hoćemo li imati uskoro reformu, koliko je u vezi ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o službenicima i namještenicima upravo s tom reformom itd. Dakle u najširem smislu državna uprava je servis i mora biti u službi dakako svojih korisnika. Rad uprave mora biti takav da se prilagodi potrebama korisnika ne da se od njih očekuje da se prilagode upravi. Uprava mora pripremiti informacije i općenito stvoriti uvjete kako bi politički dužnosnici mogli donijeti najbolje odluke u određenom trenutku, a politika nakon toga mora omogućiti upravi da ih na zakonit i učinkovit način provede. Uprava svake zemlje bez obzira na njenu veličinu i broj stanovnika mora poštujući specifičnosti određene zemlje obavljati iste poslove i biti na usluzi svojim korisnicima. Hrvatska uprava s obzirom na broj stanovnika, veličinu i geografski oblik zemlje pod dodatnim je opterećenjem. Tomu treba dodati i potrebu sveobuhvatnih promjena koje donosi proces europske integracije u relativno kratkom roku. Nadalje državna uprava svake zemlje jedan je od bitnih čimbenika konkurentnosti zemlje u odnosu na druge države. Zbog svojih zadaća, broja ljudi koje zapošljava, sredstava kojima raspolaže i uloge koju ima u društvu, državna uprava može biti i mora biti generator promjena u cjelokupnom društvu. Evo samo jedan primjer. Upotreba informatike u upravi potiče veću informatizaciju društva u cjelini. Jedini način da se odgovori na ove pritiske o kojima je riječ i izazove je stvaranje uprave koja je fleksibilna, dobro komunicira i koordinirana je unutar sebe i sposobna je sve svoje potencijale usmjeriti na rješavanje konkretnih problema. Maloj zemlji poput Hrvatske koja mora biti otvorena čime je podložna utjecaju tzv. vanjskih zbivanja, potrebna je mogućnost koncentracije djelovanja, a ne raspršenosti. Potreba za povratom povjerenja građana, a na tomu valjda treba inzistirati, ali jednako tako i državnih službenika u državnu upravu kao i njen preustroj kako bi se mogli ostvariti dugoročni ciljevi u općem nacionalnom interesu. Ovo malo dociranje ima jedino za svrhu da se pokaže da postoje određena načela kojima se treba rukovoditi kada se pristupa ogromnom poslu koji se zove reforma državne uprave. Ovdje na ovom slučaju, na ovom primjeru izmjene i dopune Zakona o službenicima i namještenicima mi se zapravo suočavamo tek sa ispitkavanjem, tek sa blagim dodirivanjem onoga što je suština problema. Ali evo o samome zakonu sljedeće. Ove predložene izmjene i dopune Zakona o državnim službenicima i namještenicima mogu se smatrati po našem sudu pokušajem otklanjanja problema koji su uočeni u svakodnevnoj praksi i to na određenome segmentu. Vrijednost reći ćemo da jest tako, je otvaranje mogućnost bržeg napredovanja mladog, stručnog i obrazovnog kadra, odnosno sprječavanje odlijeva istoga zbog malih ili dugotrajnih mogućnosti napredovanja u sustavu državne uprave. Propisivanje jednostavnijeg načina primanja u državnu službu kako je učinjeno prijedlogom isto tako može se smatrati njenim otvaranjem. Budući isti taj sustav iskazuje čitav niz nečega što se definira kao zatvorenost, kao hermetiziranost državne uprave i to je u redu. No uz ovo navedeno postoji izričita opasnost da predložene izmjene rezultiraju ne samo mogućim nego gotovo pa izvjesnim zlouporabama unutar sustava zbog čega je nužno poraditi na odgovornosti osoba koje odlučuju u predmetnim postupcima primanja u službu ili napredovanja u službu i ovdje se nalazi naša osnovna primjedba uz onu generalnu primjedbu da se tek evo malo zagrebalo po površini, a da se u cjelinu pitanja u ono što jest doista reforma po definiciji nije zapravo niti ušlo. Zato jest pitanje koje se postavlja gospodinu Palariću kao predstavniku predlagatelja i voljeli bismo čuti odgovor, koliko se uopće uklapa ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službenicima i namještenicima u zamišljenu reformu, gdje je to, je li to dio mozaika ili je to naprosto jedna palijativna kako se veli mjera koja će onda omogućiti da se riješi ono što je goruće a pri tomu odgađamo nešto što je zapravo i ovo izazvalo kao gorući problem. A što je to? Zapravo tromost i nefunkcionalnost u cijelosti naše državne uprave. Drugo, naslušali smo se ovih mjeseci pa i prije 23. studenoga o jednoj sintagmi koja se otprilike izriče ovako, a ona je vrlo ozbiljna: "one stop shoop" kada se prevede, a u hrvatskom postoji sasvim jedna normalna, postoji sasvim normalna sintagma ili prijevod to je znači jednim korakom u trgovinu ili u kupovinu. Dakle one stop shoop izrečeno toliko puta trebalo je predstavljati nešto što je čarobni štapić kojim se onda kada se to uvede najedanput rješavaju sva čudesa, svi nedostaci, dapače prazni hodovi i ono što je najvažnije nekonkurentnost hrvatske državne uprave. Pa što je onda kolega i gospodine predstavniče predlagatelja, gospodine Palarić sa one stop shoopom? To naravno isto nije samo jedna od mogućnosti, ali je jedna od ključnih mogućnosti složili bismo, ali u reformskom zahvatu. Gdje je to, govori se da se bude potpuno razumljiv, zapravo o nepotrebnom obilasku ureda da svekoliko pučanstvo razumije o nepotrebno obilasku ureda, dakle ulazak u jedan ured a onda uprava rješava ono što je vaša građanska potreba zbog različitih statusa, zbog različitih pravnih pitanja i jednostavno zbog toga što ste vi građanin koji imate pravo biti konforan u svojoj državi kada ste sučeljeni s državnom upravom a ne smijete biti sučeljeni nego morate biti s njom u partnerskom odnosu. Dakle, što je s tim famoznim van sto šopovima. Dalje, mislimo da se treba žurno pristupiti redefniniranju pojmova državnoga službenika i namještenika. Podaci koji sada postoji veoma upozoravaju jer se uočava izričita pretežitost državnih službenika i njihov broj je negdje oko 49 tisuća to su podaci iz proljeća iz 2003. godine dok je namještenika oko 4200. Znači očigledno budući da je i odnos u ovlastima između prvih i drugih posve različit, da je ova pretežitost na strani broja službenika priča o nečemu koja daje snažnu poruku. MI smo mišljenja da se naprosto mora dogoditi manji broj službenika ne zbog one priče je li se nekoga hoće riješiti, dali ima tu političke ili neke druge podobnosti jer samo jedna podobnost može biti u igri to je kvalitet obavljenih poslova i sposobnost da se servisira kako je to uvodno rečeno građanina u svim njegovim potrebama a najviše u kvalitetu toga da se sa upravom ne suočava onaj koji je objekt nego onaj koji rješava stvari jer mu uprava to doista želi riješiti. Dakle, naprosto manji broj službenika a onda kao posljedično ovomu primjena općih propisa o radu na namještenike, to je mislim abecednoga reda gotovo bih se usudio reći i lekcija a tako se uspostavlja jedan puno suvisliji odnos između prvih i drugih. Dalje, pitamo se da li je ovo iz Prijedloga zakona što čitamo, što se nudi zapravo jedna od mogućnosti, ja ne vidim da je to do kraja tako definirano zapravo zapošljavanja na određeno vrijeme. MI mislimo da se opće ti fleksibilni oblici zapošljavanja u upravi trebaju primjenjivati, trebaju se primjenjivati ne zato da to bude samo sebi svrhom nego prvo da se ne bi dalje uprava bujala a bez onih podloga koje zapravo opravdavaju zapošljavanje i drugi razlog da se zapravo na vrlo jednostavan način stvori odnos konkurencije natjecanja između onih koji su zaposleni i koji su zaposleni na to određeno vrijeme a pri tomu su ti poslovi u pravilu po mom sudu takvi da trebaju biti složeniji, traju doduše kraće ali su složeniji i time se stvara jedna posve nova atmosfera. Evo još jedna od prilika da se odgovori na pitanje je li toga ima u ovom prijedlogu. Po našem sudu nema a trebalo je biti. Dalje mi mislimo jednako tako da se promjena opisa, da je potrebno promijeniti opise poslova, naravno kod državnih službenika da se vide glavne dužnosti tih službenika i da se vidi razina njihove odgovornosti, to mora biti vrlo precizno učinjeno. Na taj način je moguće stvoriti čega nemamo poslovni plan toga državnoga službenika u odnosu na poslovni plan upravne jedinice. Kada se to događa onda se ne mogu dogoditi niti prazni hodovi, ja sve ovo govorim iz dobrih namjera a zašto to i izgovoriti zar bi se i sumnjalo da je drugačije ali evo i niz nekih pitanja koje sam postavio kolegi Palariću iz konačno pitanje ima li kolega Palariću s vaše strane ne sumnjam stručnosti, ali političke volje da se doista uđe u ono područje koje se zove reforma državne uprave. Oko toga ne smije biti manevriranja, jednako tako kao što ne smije biti manevriranja oko refome Hrvatske lokalne samouprave, oko regionalizacije i decentralizacije, oko važnog pitanja financijskog dijela u tome što je to decentralizacija pa su rekao bih ovi procesi oko reforme državne uprave i ovi drugi koji spominjem zapravo na istom tragu da ova zemlja postane konkurentna. Konkurentna ne po stvaranju dojmova političkih i ostalih nego po tome što radi praktične projekte i u svom pravnom poretku čini ono što je nužno a to je da budemo suvisli prema Europi a sebi odgovorni. Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče, predsjednik je otišao pa i njega pozdravljamo. Hvala vam lijepo.
Hvala na pozdravima. Sukladno članku 207. stavak 2. isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. Riječ ima državni tajnik Antun Palarić.
Gospodine potpredsjedniče, moram naravno odgovoriti uvaženom zastupniku da li postoji politička volja za reformom. Da politička volja za cjelovitom reformom državne uprave postoji, i poduzete su brojne mjere. Jedna od tih je i osnivanje ovog središnjeg državnog ureda koje će operativno biti odgovorno Vladi i Parlamentu putem Vlade za provedbu te reforme. Neće reformu kreirati samo ovaj ured nego će i reformu kreirati stručnjaci Europske komisije koji već sada rade sa nama na novom zakonu o državnoj službi koji će biti na najvišim standardima Europe koji će na drugačiji i cjeloviti način urediti državnu službu ali taj novi zakon će zahtjevati i vrijeme prilagodbe i stoga je smisao ovog Zakona da se dok taj Zakon bude donesen u svojem i podzakonski propisi budu doneseni omogući prijem novih mladih ljudi u državnu upravu kako bi mogli i reformirati i samu državnu upravu ali i cjelo društvo. Ali osim ovog tijela središnjeg državnog ureda i osim stručnjaka Europske komisije mi smo na reformu uključili i domaće stručnjake u okviru povjerenstva Vlade Republike Hrvatske i isto tako u okviru nacionalnog vijeća za konkurentnost. Dakle, na kraju ćemo sumirati sve prijedloge, definirati i opseg decentralizacije, opseg poslova koji ostaju u djelokrugu državne uprave, preispitati organizacionu strukturu i svakako kao reformu državne uprave kao cjeloviti projekt predložiti ovom Saboru koji će sadržavati čitav niz zakona. Evo toliko, ovaj Zakon nije reforma, ovo je samo prilagodba postojećeg stanja ovim da omogući stvaranje pretpostavke za reformu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Herman.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine Palarić, dakle netočan je navod da treba započeti reformu što je suština vašeg izlaganja, zahvalio na tomu što ste reagirali na moje izlaganje. A točan je navod da je prošla Vlada pripremila veliki projekt reforme državne uprave, a taj projekt postoji napisan od eksperata, nije ga radila Vlada nego hrvatski eksperti i eksperti iz inozemstva, ja samo na to upozoravam jer kada se kaže bivša vlada ne treba se dobiti ni jednu vrstu alergijskoga ispada, nego treba zapravo taj materijal koji postoji konsultirati. Neke stvari sam ovdje što ste vi sa zanimanjem slušali klimali glavom iz tog materijala citirao, to je bilo vrlo zanimljivo pa i simbolično.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče sa suradnikom svojim, zastupnice i zastupnici. Evo, u tjednu u kojem raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i namještenicima koji je ipak jedan iskorak reformski kako doći do brže i učinkovitije državne uprave kako reče gospodin državni tajnik u isto vrijeme, u istom tjednu Glas koncila objavljuje, "Hrvatska zemlja nezaposlenih i bescilnosti?" Što zapravo znači otkaz vrhunskom stručnjaku? Dakle, jedno radimo, drugo govorimo. A treće možda imamo i neku volju kako reče državni tajnik. U biti kako doći zaista do brze i učinkovite uprave, to svi govore. Međutim, to se može i jednostavno mislim i provjeriti, je li tomu tako. Ali u biti odgovoriti kako doći do brže i učinkovite uprave znači odgovoriti na jednostavno pitanje, kako doći do kvalitetnih kadrova, ali isto tako kako se državni i općenito u javnoj upravi riješiti loših kadrova? i ne treba podilaziti, ima i takvih. I upravo zbog takvih dobri i vrhunski kadrovi posustaju, gube volju, gube motiv. I čini mi se da prijelaz na istinsko, tržišno gospodarstvo nije moguć bez istodobne transformacije ideologizirane javne uprave u politički neutralnu, stručnu, a onda će biti i ona stabilna. Jedan naš najistaknutiji stručnjak za upravno pravo reče, da je Hrvatska državna uprava tijekom 90-tih godina prošlog stoljeća bila paradigmatički primjer neracionalnosti i ne brige kada je u pitanju trošenje novca poreznih obveznika. Mi se stim možemo više ili manje složiti, ali nesumnjivo je da je to bilo vrijeme, a različiti su bili i uzroci trebamo biti objektivni. Kada je nabujala državna uprava. Mi smo tako dobili jedan glomazan, neefikasan upravni aparat i to na svim razinama. Na svim razinama političko upravnog sustava. Uništena privreda, uništeno gospodarstvo jednostavno nije moglo više ni podnositi taj golemi državni aparat. Taj tako i na takav način hipertrofirani državni aparat, državni i općenito javni sektor. Eto tijekom 90-tih godina samo u dva ministarstva, Ministarstvo obrane i Ministarstvo policije imali smo preko 100 tisuća djelatnika. Nakon političkih promjena, nakon 2000. godine nešto se napravilo u svakom slučaju nedovoljno. Radilo se uglavnom na smanjenju broja djelatnika, ali to nije pratilo nešto što je bilo nužno da prati, prije svega već se paralelno išlo i na smanjenje broja djelatnika i na smanjenje plaće. To sigurno nije bilo dobro, iako je svakako potrebno upravo na smanjenju državnog aparata i dalje nesumnjivo raditi, ali onda upravo u onom cilju krucijalnom kako dođe do kvalificiranih, do kvalitetnih kadrova i povećati plaće. Tako da zaista dobijemo dobru, malu, dobro plaćenu, a u konačnici ipak jeftiniju upravu, nego da imamo vojsku mnogih brojnih, a slabo plaćenih. Dakle, nešto je napravljeno na planu racionalizacije. Ali kažem nikako dovoljno. Nužne su upravo radi svega toga mjere koje će biti radikalne, kako bi uprava državna postala efikasna. Jer efikasna, učinkovita i uređena uprava pretpostavka je i pridruživanju Europskoj uniji prema sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju iz 2001. godine i to nije sporno. Ali jednako tako je važno zapravo to je sastavni dio i toga da ona bude transparentna i otvorena, u tom smislu donesen je i Zakon o slobodnom pristupu informacijama. Međutim, evo u javnosti malo, malo, pa dođu prigovori da se taj zakon slabo poštuje. Dakle, do kvalitetne, dobre uprave može se doći upravo ukoliko ona bude otvorena i transparentna, ali jednako tako da ona ima takve postupke, pravne postupke i procedure koji će biti brzi, koji će biti učinkoviti, koji će na kraju krajeva sve to i omogućavati. Na kraju krajeva zbog čega i zašto o tomu toliko govorimo? Zato što je jednostavno dobra, brza, kvalitetna uprava preduvjet ostvarivanja prava čovjeka i građanina i općenito doprinosi razvitku demokratskom razvitku zemlje. I kao što jeo vdje bilo već i istaknuto, čini mi se da je govorio kolega Herman, da je potrebno oblikovati upravo jednu kvalitetnu viziju razvitka javne uprave Vlada posjeduje jedan dobar materijal, može se možda i unaprijediti, ali svakako da ode upravo u ovom pravcu. Uređena uprava koja pažljivo također što nije bez ikakvog značaja rukuje dokumentima kako u klasičnom, ali jednako tako i u elektroničnom obliku pretpostavka je upravo i efikasnog, o tome je također ovdje bilo govora i to treba ponoviti efikasnog pravosuđa. Nema efikasnog pravosuđa bez efikasne uprave. Tako da je bez reforme javne uprave, upravo nadovezuje se efikasnost i drugog sustava. Zašto? Zato što i javna uprava i pravosuđe dva su međusobna sustava upravo u provođenju zakona. Pravosuđe je u konačnici ipak ono koje kontrolira zakonitost rada državne uprave o tome ću nešto kasnije. Ali već sada bih možda napomenula upravo kako jedna Vlada vlada, ne samo kako je učinkovita, nego prije svega koliko vodi računa o zakonitosti. To je vrlo lako vidjeti. Možete uzeti statistički pregled koliko u pojedinom ministarstvu je odluka upravnog suda poništeno, ukinuto, a ovdje upravo govorimo o tome da su takvim slučajevima, da su nezakonito otpušteni upravo državni službenici i namještenici. To je interesantno stvarno gledati od 90-te godine, pa do dana današnjega. I tu je sve vidljivo. Ne samo da su se kršila prava, dakle službenika, državnih službenika i namještenika, nego je to godinama upravo zbog proteka roka taj iznos toliko narastao da u nemalom broju slučajeva izlazi do 600, 700, 800 tisuća kuna za svakog pojedinog službenika državnog i namještenika. S druge strane, nismo stvorili niti to ovaj prijedlog zakona omogućava, kako se riješiti lošeg kadra. Ponovo ću istaknuti primjer koji je bivši jedan ministar istaknuo kada je pokrenuo postupak protiv jednog državnog svog službenika, koji dvije godine riješio jedan jedini predmet i dobio je opomenu. I upravo je to jedna intencija bi trebala biti i ovog zakona. Ali ne samo intencija, jer nije zakon samo dobar zakon kad ima dobru intenciju, nego i da li ima dobre mehanizme da ostvari upravo tu svoju dobru intenciju. A dobra intencije nećemo u njih vjerovati a priori, nego zaista ako one to i omogućavaju. Istina je, na prvi pogled se čini da se upravo omogućava protočnost odnosno dolazak i prijem u državnu službu. Međutim, jednako tako omogućava se i brže otpuštanje iz službe ali nema razvidnih mehanizama, nema razvidnih kriterija. Koji su to kriteriji? Stvarnost nas svaki dan demantira da dobri stručnjaci ili sami odlaze ili ih se otpušta. Prema tome, to je nešto što mi se čini da je jako važno i o čemu predlagač mora voditi računa. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Za repliku se javila uvažena zastupnica Božica Šolić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospodo zastupnici! Evo javljam se da repliciram i da podsjetim razdoblje od 2000. do 2001. godine kakva je bila situacija u državnoj upravi a posebice u Hrvatskom saboru pa ja ću napomenuti te greške od kada se donio zakon od 2001. Greške su bile u pogledu duljine radnog staža, visine stručne spreme, vrste stručne spreme, čak su službenici bili raspoređeni na radna mjesta koja nisu bila propisana. Nadalje, bili su raspoređeni na radna mjesta za koje je bio predviđen manji broj izvršitelja. Pogrešno su utvrđeni koeficijenti za složenost poslova a osim toga nije postupljeno po izrečenim mjerema inspekcije uprave a mjere su bile da se ti akti usklade i da se izmjene nepravilna rješenja. Gospođo zastupnice, vi ste bili ministrica tog ministarstva resornog koje je trebalo ispraviti ta rješenja. Vi ste ta rješenja tolerirali više od godinu dana. Kroz takav sustav favorizirali su se favorizirani kadrovi, međutim to nije dobro i sa takvim reformama apsolutno ne želimo krenuti i ova Vlada da službenici i namještenici neće biti svi jednaki pred zakonom i Ustavom a upravo su bili nejednaki u prošlom razdoblju pred Ustavom i zakonom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Antičević, ne znam je li ispravak netočnog navoda.
Na repliku, na repliku.
Izvolite!
Netočno je što je rekla gospođa zastupnica da kada sam bili ministrica na čelu Ministarstva pravosuđe, uprave i lokalne samouprave da se nije kontroliralo odnosno donosila su se itekako savjesna rješenja ali mi nemamo snagu ovrhe nego samo kontrolu zakonitosti i sva rješenja koja su bila nezakonita su ukinuta. To je broj jedan. Jer nijedno rješenje pred Upravnim sudom nije palo, gospođo zastupnice, a ono što je intencija i ono što ja vama sada ovdje repliciram nama je intencija da dobijemo politički neutralnu upravu u kojoj će biti moguće da dobar službenik i namještenik napreduje ali ne do Sabora nego u svojim stručnim službama. To je politički neutralna uprava.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika uvažena zastupnika Šolić.
Evo, gospođa zastupnica Antičević povrijedila je Poslovnik Hrvatskoga sabora članak 209. jer nije ispravila navode. Ja ću samo podsjetiti...
Samo malo.
Nije ni trebala ispraviti.
Uvažena zastupnice Šolić, nije se gospođa ...
Podzakonski akti odluka o stručnoj službi pravilnik ...
Uvažena zastupnice Šolić, dopustite. Nije se uvažena zastupnica Antičević javila za ispravak netočnog navoda nego za repliku i nije povrijeđen članak 209. Zahvaljujem.
Ali je povreda Poslovnika 209. stavak 2.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine iz ministarstva, kolegice i kolege zastupnici! Pa govoreći danas o ovom Zakonu o izmjenama Zakona o državnim službenicima i namještenicima mislim da možemo progovoriti i možda malo šire i reći nekoliko stvari o tome koliko je bitna uopće transformacija javne uprave. Naime, u svakoj zemlji pa tako i u Hrvatskoj javna uprava je često puta prepreka za uspješnu tranziciju u demokratsko društvo i prepreka razvoju tržišnog gospodarstva i zbog toga su potrebne tu mnoge promjene kako bi takva jedna javna uprava prvenstveno odradila svoja dva temeljna cilja i zadatka. Prvi je odraditi posao za pristupanje Europskoj uniji, taj posao nije nimalo lak, nije nimalo jednostavan. I drugo, biti dostupna građanima i gospodarstvu pri čemu mislim da danas hrvatski građani kompletno i javnu i državnu upravu doživljavaju kao nešto što se stavlja pred njih kada trebaju riješiti određene probleme kao svojevrsna barijera. Naime, mi smo isto tako u protekloj koalicijskoj Vldi imali i jednu studiju koja je išla u pravcu otkrivanja svih administrativnih prepreka i dobar dio iz te studije administrativnih prepreka je otklonjeno, međutim naravno ostalo je još dosta toga što treba učiniti kako bi uprava bila dostupna i kako bi bila učinkovita i kako ne bi bila dakle prepreka ni ostvarivanju prava građana niti gospodarskom razvoju. Treba reći da se u svim zahtjevima koji se stavljaju pred buduće članice Europske unije nigdje doduše ne govori o pojedinostima kada je u pitanju javna u ovom slučaju danas govorimo ovdje o djelovima državne uprave ali se govori o potrebi poboljšanja administrativnih sposobnosti. Moram reći da za vrijeme bivše koalicijske Vlade su bile donešene neke izmjene Zakona o državnim službenicima i namještenicima. Moram reći da se danas vidi da taj zakon nije donio puno dobroga u državnoj upravi, nažalost donio je puno loših stvari, donio je nekoliko rekla bih kočnica koje su zakočile da se neke stvari u državnoj upravi mijenjaju. Nažalost, ljudi koji su tada pisali taj zakon nastojali su tim zakonom onemogućiti sve one nepravilnosti koje su se isključivo zbog određenih političkih kriterija događale do 2000. godine i nažalost u protekle četiri godine tim izmjenama vezalo se ruke kod puno stvari u državnoj upravi. Prvenstveno bih rekla da su se vezale ruke u mogućnosti nagrađivanja onih ljudi koji doista rade ozbiljno svoj posao, koji su dakle vrlo korisni, koji ne pitaju za prekovremene sate niste ih mogli nagraditi jer smo mi dakle takav jedan sustav naprosto eliminirali zbog toga što je do 2000. godine bio zloupotrebljavan i davalo se isključivo po jednoj stranačkoj osnovi. Ja evo danas sa ove pozicije mogu reći da je to bila loša procjena i loša izmjena toga zakona i da se očigledno trebalo ići mijenjati praksu a ne zakon. Htjela bih reći da mi se čini da u državnoj upravi neće biti pomaka ukoliko se ne uvede jedna sustavna edukacija za državne službenike. Naime, poznato je ne samo u državnoj upravi nego u mnogim poslovima ljudi koji dođu sa visokom stručnom spremom imaju jedno temeljno obrazovanje, međutim svaki posao pa i ovaj u državnom službi ipak je specifičan i traži sasvim sigurno dodatne edukacije i naravno svi mi znamo da bez jednog cjeloživotnog obrazovanja nema napretka. Koliko je meni poznato negdje do 90. godine funkcioniralo je nešto što se zvao čini mi se Zavod za javnu upravu koji je vrlo dobro funkcionirao. Nažalost, 90. godine takav jedan zavod je uništen i mislim da se posljedice svega toga vide u stanju državne uprave onakvu kakvu imamo danas. Naime, zbog toga ja mislim da bi trebalo formirati ili ponovo nekakav zavod za izobrazbu državnih službenika ili institut ili bilo koju drugo dakle ustanovau koja bi sa jednog stručnog aspekta pomagala efukaciju državne uprave. Ali isto tako mislima da bi u ovom zakonu trebalo uvesti obveznu edukaciju za državne službenike Zašto kažem obvezu? Zbog toga što znamo da i kada se organiziraju neke edukacije mnogi službenici to izbjegavaju jer misle da im to ne treba i da oni sve znaju o tome što im se tamo može prezentirati. Ja mislim da je edukacija sastavni dio posla i da ona mora biti dakle, obvezna i da se ona ne može temeljiti na jednom voljnom elementu pojedinca hoće li ili neće dakle, on mora pristati na edukaciju i mora je obaviti naprosto zbog toga da osiguramo kvalitetne državne službenike. To je jedan aspek u kojem možemo pomoći da dobijemo dobru, kvalitetnu, sposobnu i školovanu državnu upravu. Ali isto tako drugi segment koji je vrlo bitan a to je sigurnost posla. Sigurnost posla, naime, ako vi znate da ćete, ajmo reći u najboljem slučaju za 4 godine dakle, za jedan mandat neke vlasti nakon te 4 godine imati puno šanse da budete smjenjeni, otpušteni iz državne službe naravno da je teško očekivati od bilo koga tko je stručan, sposoban, koji već možda radi na nekim i puno, puno bolje plaćenim poslovima nego što su to ovi u državnoj službi, teško je očekivati od takvih ljudi da će takav jedan posao napustiti i doći u državnu službu u kojoj je posao dakle, vrlo neizvjestan upravo zbog toga što politika o njemu odlučuje. I zbog toga mislim da nije bilo dobro ovo što je gospodin Palarić ovdje u svom uvodnom dijelu rekao, dakle ova jedna rečenica, želimo očistiti državnu upravu jer se može dakle, tako tumačiti. Prema tome sigurnost posla u državnoj upravi mora biti negdje, negdje zagarantirana, naravno da će ona biti ljudima sigurna tek onda kada mi počnemo tako i živjeti. Dakle, niti jedan zakon neće davati osjećaj sigurnosti ljudima samo naša praksa koja će pokazati da neće sa svakom vlasti odlaziti kompletne garniture državnih službenika, mogu osigurati da ćemo s vremenom u toj državnoj službi početi dobivati i kvalitetne ljude. Naravno, da ćemo morati smanjiti broj zaposlenih u državnoj službi kako bismo sa ovim novcem kojeg imamo i kojeg možemo izdvajati osigurati i puno veće plaće ljudima koji rade u državnoj službi jer mislim da su plaće sada vrlo, vrlo niske. I zbog toga naravno oni koji vrijede i koji puno znaju i koji su sposobni, puno će se prije odlučiti za neke druge poslove bolje plaćene u privatnom sektoru nego što je to državna uprava. Ali moram reći da to baš nije problem samo Hrvatske, imaju taj problem i mnoge druge razvijene zemlje da su poslovi u državnoj upravi puno manje plaćeni nego u privatnom sektoru. I mislim da će biti potrebno apsolutno i u državnoj upravi uvesti nešto što bi se nazvalo ili unutarnja kontrola ili tako nešto, to isto tako postoji u državnim upravama razvijenih zemalja i naravno jedan etički kodeks za sve one koji rade u državnoj upravi. Mi smo donjeli ovdje napokon Zakon o sukobu interesa koji se odnosi na one koji rade u izvršnoj i zakonodavnoj vlasti. Ali isto tako nekakvo postojanje etičkog kodeksa, nekakvog pravila ponašanja za državne službenike mislim da bi isto tako trebalo napraviti. I na kraju sustav napredovanja službenika je do sada reklo bi se kombiniran, on je, ide jednom vrstom automatizma i u jednom dijelu je slobodan, međutim, mislim da je ipak preteža ovo jedno automatsko napredovanje koje ovisi o broju godina koliko radite u službi čime se po meni smanjuje individualna odgovornost i mislim da bi tu trebalo stvari malo mijenjati. Na kraju bih htjela reći da ovakav Zakon može napraviti neke izmjene, može nam trenutno olakšati neke stvari u funkcioniranju državne uprave međutim, nema efikasne i dobre državne uprave bez cjelovite reforme, dakle državne uprave. Ono što je rekao moj prethodnik, gospodin Herman, koliko znam stručnjaci su napraviti u protekloj Vladi dakle, ne ljudi koji su vezani uz politiku nego stručnjaci koji se bave javnom i državnom upravom. Dakle, ti ljudi su napravili cjelovitu reformu javne uprave i mislim da bi trebalo krenuti dakle, sa reformom, reforme jesu bolne, jesu teške, nije ih lako provoditi ali bez reformi nećemo moći naprijed. Prema tome, ovakav jedan zakon nije dovoljan, trebati će ići u cjelovitu reformu i mislim da se jedino tako može dovesti do toga da imamo malu i učinkovitu javnu upravu.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Uvaženi zastupnik Frano Matušić.
Gospodine potpredsjedniče, potpuno je netočan navod da je između 1990. i 2000. u državnu upravu primano po jednostranačkom principu kako je kolegica istaknula. To je potpuno netočan navod jer to bi značilo da su svi u državnoj upravi pripadnci te jedne stranke. To je netočno, međutim, također je netočno ono što je kolegica rekla da je do 1990 zavod za javnu upravu kako je ona rekla dobro funkcionirao, upravo je to bio, to je netočno, zato jer upravo je to bio jednopartijski i podobni sustav iz kojeg smo jasno izvukli pouke. Ali nažalost te pouke nije izvukla vlast između 2000. i 2003. godine jer je po istom principu nastavila funkcionirati dakle po podobnosti.
Zahvaljujem. Sljedeća za ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Božica Šolić.
Evo ispravljam netočni navod zastupnice Opačić. Citiram: "Da se nije moglo nagraditi kvalitetne službenike u proteklom razdoblju." To nije točno! Itekako ste nagrađivali službenike i namještenike ali favorizirane službenike vaše namještenike a oni kvalitetni ljudi samozatajni bili su manji od makovog zrnja a to govorim u Hrvatskom saboru što se dešavalo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Emil Tamljanović.
Gospodine potpredsjedniče, uvažena kolegica je netočno navela da je gospodin Palarić u svom uvodnom izlaganju kazao sljedeće: "Želimo očistiti državnu upravu.", on to nije kazao, on je kazao "Želimo očistiti državnu upravu od nestručnih, neprofesionalnih i korumpiranih kadrova u upravi.", što je bitno od udara od onoga što ste vi kazali da ne kažem. Mora sam reagirati jer smisao njegovog izlaganja je upravo bio ovo što sam ja kazao. Hvala.
Zahvaljujem uvažena zastupnica Opačić je rekla pola rečenice a nije nastavila. To je. Za repliku se javio uvaženi zastupnik Stazić.
Vidite kolegice Opačić vi ste rekli da je 90.-te godine ukinut taj Zavod za javnu upravu koji je bio koristan i potreban. Ali 90.-te godine on se po logici tadašnje političke vlasti morao ukinuti. Jer da se nije ukinuo onda bi kroz rad toga zavoda bilo posve jasno da se državni službenici i namještenici masovno otpuštaju po političkim kriterijama i po nacionalnim kriterijima. Samo zbog toga što su bile druge nacionalne pripadnosti protjerani su iz državne službe. Umjesto njih uveden je kolegice Opačić, uveden je jedan dakle stranački i jedan rodijački princip. Kada ste rekli, očistiti državnu upravu da je to državni tajnik rekao, onda mislim da je državni tajnik tu potpuno u pravu. A dokaz je da je jedna zastupnica u ovom Saboru odbila ići na službeni put samo zato što bi ju na taj službeni put vozio vozač koji je vozio prije toga ministra Piculu. To je odnos prema državnim službenicima i namještenicima danas.
Odgovor na repliku uvažena zastupnica Opačić.
Pa evo ja bih odgovorila na ovu repliku kada je u pitanju zavod o kojem sam ja govorila, za koji sam utvrdila i dalje tvrdim da je od 1990. godine bio od koristi državnoj upravi i dobro funkcionirao, ja doista ovdje teško mogu raspravljati sa nečijim fobijama u odnosu na bivši sustav. Ovdje je bila riječ prvenstveno o stručnim ljudima koji su znali šta treba raditi u državnoj upravi, a što se tiče ovih nekih priča o tome kako smo mi nagrađivali ljude koji su bili dakle politički podobni u protekle 4 godine ja sam ovdje govorila nažalost da smo mi sebi vezali ruke za bilo kakvo nagrađivanje onih ljudi koji su dobro, pošteno i požrtvovno radili i žao mi je što ovdje nisu mogli biti u protekle 4 godine nagrađeni ti ljudi dodatnom plaćom. Naravno ne misle valjda oni koji su za vrijeme radnog vremena uzgajali jagode da bi oni trebali dobiti nagradu.
Zahvaljujem se. Dijelom ste zlorabili pločicu odgovor na repliku jer ste se obraćali uvaženoj zastupnici Šolić. Replika, povreda Poslovnika, Antičević, uvažena zastupnica Antičević.
... [[Govornica nije uključena]] povreda je Poslovnika članka 209. jer je gospođa Opačić replicirala na što ima pravo kolegi Staziću, a to kuda će, kamo će ona gledati to molim vas lijepo dozvolite njoj ... [[Ne razumije se, govornici govore u glas]] još uvijek nije regulirano u Poslovniku.
Ne radi se o povredi članka 209. Poslovnika jer se ne, nisam rekao gledala nego obratila zastupnici Šolić. Ne radi se o članku, o povredi članka 209. Replika, uvaženi zastupnik Rebić [[Upadice se ne razumiju]] Za što nema pravo? Za što, samo
Kako mislim,
Polako, polako.
Zašto ometaju?
Dopustite u, tijekom vašeg izlaganja uvaženi zastupnik Niko Rebić je podigao pločicu replika i izvolite.
A osobno mislim da nema mjesta nervozi, mislim da je rasprava gospođice Opačić bila više nego kvalitetna, ali vidite ja ipak mislim da ne možemo doći do dobre, brze i kvalitetne uprave, mislim da to nije dovoljno samo efikasnim zakonom, edukacijom i tako dalje. Zapravo ono što želim kazati da mnoge države u Europi i u Americi počivaju na institutu preporuke, ali naravno kao objektivne procjene, a ne kao u našim principima da ta preporuka bude rođak rođaku ili prijatelju ili ovo, nego jedna objektivna procjena poslodavca je li? To je jedino što prati čovjeka kroz cijeli radni vijek no nažalost ni ovaj Zakon o državnim službenicima i namještenicima ništa ne govori o preporuci dakle koju daje poslodavac i koja vas prati cijeli radni vijek. Ja bih želio ovdje kazati dakle da mi nismo iskoristili sve da jedan pravi zakon mora počivati na objektivnim, da bi poboljšali i vjerujte mi u ovim zemljama Zapadne Europe i Sjedinjenih Američkih Država da je upravo preporuka temelj kvalitetne i dobre i državne uprave, ali i u gospodarstvu stručnjaka i tako dalje. Dakle u tom smislu je bila moja replika, zato niste se trebali, mislim da je vaša rasprava bila dosta kvalitetna. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica.
Pa ja ću, ja sam se javila za repliku samo zbog toga da bih naprosto još malo dopunila ovo što ste vi rekli. Da, ja se slažem i ne slažem se da budu preporuke po nekakvoj rođačkoj vezi nego na neki način dakle službena vrsta preporuke, ali isto tako mislim da će biti jako dobro ako propišemo vrlo jasne kriterije. Postoje dakle i određeni testovi. Postoje određeni mehanizmi danas koji su vrlo razvijeni u svijetu pa ajmo početi malo i te kriterije nekakve koristiti i postaviti vrlo jasne standarde za prijem u državnu službu kako bismo što manje smanjili upravo ovu mogućnost ili stranačkog pritiska ili rođačkog ili bilo kakvog drugoga, a ta napokon imamo prvenstveno na cilju da moramo dobiti stručne, pametne, obrazovane i sposobne ljude u državnu upravu.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici gospođi Opačić i molim da se tako oslovljavaju dame u Saboru na zahtjev gospođe Marije Lugarić. Riječ ima uvaženi zastupnik Josip Leko, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine predstavniče hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Odmah da se izjasnim. Želim braniti službenike i namještenike državne uprave, želim braniti. Zašto? Pa razgovor o službenicima i namještenicima i zakonu je razgovor o hrvatskoj Vladi i Hrvatskom saboru kolegice i kolege. Kolektivni šef državne uprave je Vlada Republike Hrvatske. Vlada Republike Hrvatske je najodgovornija za stanje u državnoj upravi. Ako to ne gledamo tako i ako ne razgovaramo o sustavu koji je po mojem sudu veća kočnica za konkurentnost Hrvatske države nego pravosuđe onda nećemo doći do rješenja. A kako Vlada gleda na taj sustav već su neke moje kolege naglasile. Naime jedna od hrvatskih vlada je radila na sustavu i radila na strategiji, ali kad je došla nova Vlada odmah je to zaboravila i šta nam nudi? Nudi nam jedan zakon koji zapravo u sustavu ništa ne rješava. On je klasika kako se ponašaju i pojedinci kad dođu na novu funkciju. Idemo u reorganizaciju i na taj način staviti nesigurnost sebi podređenih. Samo uvesti novu nesigurnost i uvesti ovisnost o šefovima. To je domet ovog Zakona. To je domet ovog Zakona. Dakle nemojmo govoriti o pojedinačnim slučajevima, za pojedinačne slučajeve su odgovorni ministri, a za sustav u cjelini Vlada Republike Hrvatske. S obzirom da Vlada ne nudi sustav ja bih predložio radi javnosti i radi velikog broja poštenog rada državnih službenika i namještenika da se Vlada vrati, vrati na strategiju o kojoj je ovdje Sabor govorio i izjasnio se. To je jedini ispravan put kako bi država bila konkurentna u tom pogledu. Molim vas lijepo kako mislimo mi da hrvatska državna uprava može biti efikasna kad smo jučer razgovarali da nam zemljišne knjige nisu sređene ni usklađene međusobno između katastra, katastarskih knjiga i zemljišnih knjiga. A još najviše što nisu usklađene sa stvarnim stanjem u životu. Jeli to voluntaristički pristup, dakle stvar volje ii stvar izgradnje sustava. Kako možemo govoriti o efikasnosti državne uprave kada nitko ne zna gdje vrijede gdne ne vrijede urbanistički planovi i gdje se može dobiti građevisnka dozvola za propisani rok od mjesec dana. Kako možemo o efikasnosti državne uprave čim dođe nova vlada mijenja sustavni zakon o ustrojstvu ministarstva i upravnih organizacija. A jedan od uvjtea da državna uprava bude efikasna je i stabilnost upravne organizacije. Ni jedna Vlada u Hrvatskoj nije došla bez jeli bilo ih HDZa, ili koalicijska da nije promjenila sustav državne uprave. A vrlo važan elementa je stabilnost državne organizacije. Drugi važan elemenat je stabilnost zakona i usklađenost sa zakonom. U prošlom mandaatu koalicijske vlade donošeno je ako se ne varam preko 160 zakona. Jeli bez edukacije osposobljavanja i bez stabilnosti zakonodavne aktivnosti može se govoriti o efikasnosti državne uprave. Ne može koleigce i kolege to je daleko veći problem neto što ga danas raspravljamo. Ako tome dodamo da u sustavu nije izrađen princip trajnog obrazlovanja i educirnaja služebenika i namješteniak ne možemo tražiti od tih ljudi da savladaju recimko samo 160 zakona u jednom mandatu, pogotovo ako međusobno nisu usklađeni. Ili je reorganizacija ministarstava bila jedna od uzroka. Idemo još, kakav je sustav nagrađivanja i stimuliranja radnika u dražvnoj upravi odnosno namještenika i državnih službenika. Pa uravnilovka ljudi moji, uravnilovka. Uvjetno osnovica proračunska i koeficijent radnog mjesta. Pa nema nikakve stimuliranja niti nagarđivanaj. Ako dodamo još tome da nema sudske zaštite radnika u državnoj upravi. Upravni spor i upravnkij siud nije sud pune jurisdikcije. Ma ne radimo mi u korist te državne uprave ništa samo pokuašvamo dobiti političke poene to je kratak efekat u državnoj upravi. kakva je atraktivnost radnog mjesta u državnoj upravi? Pa nikakva, uravnilovka u plaći, odgovorna građaninu, ne može utjecati na stabilnost sustava, na stabilnost zakona, na donošenje zakona niti može čak ni ima ti pritižbu prema zastupnicima. On ne može prijeći u Vladu i vratiit se izravno zastupnicima. Nemamo mi odbora za državnu upravu. za sustav a ne za pojedinačni. Ako tako gledamo onda pojedinačni slučajevi teško rješavanja nerednika u državnoj upravi ne mogu zamagliti sustav u cijelini. Po mojm sudu treba izgraditi sustav gdje će odgovorna osoba odnosno ministar imati daleko veća ovlaštenja i daleko veće odgovornosti. A radnicima u državnoj upravi ponuditi puno pravnu zaštitu sistem stimulilranja i nagrađivanja, stalnog obrazovanja, a zakone ne donositi po političkom interesu nego po trajnojem interesu izgradnje pravnog sustava RH, pa že državna uprava sama po sebi po sustavu biti daleko efikasnija i građani s njome zadovoljniji a mi u Saboru također odraditi svoj dio posla, jer je to razgovor o nama o našoj odgovornosti a ne o pojedinačnim slučajevima u državnoj upravi. Izbacimo politčki voluntarizam, ne može Hrvatska privreda hrvatsko društvo i hrvatska država biti konkuretna zato što neka stranak hoće ili neće, nego zato što je sustav izgrađen ili nije. Zbog t oga sam u početku reako da ću braniti sadašnju nezavidnu poziciju državnih službenika i namještenika jer nestabilnost pravnog sustava u RH ne daje ni mogućnost ni da se iskažu ni da steknu poziciju o tom sustavu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastpunik Antom Peruško. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege. Želim reći da je državna uprava vrlo važan segment društva, o radu efikasnosti i uljudbenosti državnih službenika u mnogome ovisi sudbina društva gospodarstva i naših građana. Državni službenik ne smije biti birokrat a koji se zaklanja iza paravana svoga radnog stola, ili šaltera i ne može biti taj koji će primjenjujući zakon tražiti načina kako da stranci bila ona građanin koji traži pre dtijelom državne uprave ostvarenje nekog svoga prava, bilo predstavnik gospodarskih subjekata ili neki drugi pojedinac, da mu nalazi otegotne okolnosti, da efikasno ne primjeni zakon. Državni službenik mora nastojati da čim je moguće prije bez nepotrebnih formalnosti udovolji zahtjevu stranke, dakako zahtjevu koji je na zakonu osnovan. Po meni državni sklužbenik mora odista biti odvjetnik stranke, koji će joj pomoći da najjednostavniji, najefikasniji najbrži način riješi svoje pravo koje traži pred tijelom državne uprave. Crpeći iskustvo iz 25 godišnje prakse u ardu i rada u tijelima državne urpave, istina u pomorskoj upravi i to radeći pretežito na stručnim poslovima duboko sam uvjeren i nitko me u to ne može razuvjeriti da je ogromna zaista ogromna većina državnih službenika upravo takva kakav sam lik sa ovim nekoliko rečenica pokušao opisati. I pojedini negati ni primjeri ne mogu utjecati da se u ovom saboru u ovoml viskom Domu i koriste neke kvalifikacije koje su se pokušale koristiti. Želim također reći da ima u masu sluačjeva opravdanih navoda o prevelikom broju upslenih državnih službenika i namještenika što odgovorno mogu reći u i tvrditi i ovdje argumentirati da se to ne odnosi na pomorsku upravu. više od toga u svim lučkim kapetanijama nepopunjena su upravo najstručnija visoko kvailficirana radna mjesta, traže se visoka znanja, pomoračka iskustva, za nikakvu plaću i neriješene statuse. I evo primjera, ja sam 7 mjeseci iz lučke kapetanije Pula odsutan još nije popunjeno radnom mjesti, kada će biti popunjeno pitanje je jer moji kolege pomorci se ne guraju baš na ta radna mjesta, jer znaju što ih tamo čeka. Znaju da ih čeka neriješen status. I sada temeljiti na nekim negativnim primjerima za kojih sam i ja osobno svjestan i ima ih ali su oni pojediančni temeljiti na tome nekakve ocjene mislim da nije primjereno. Te negativnosti koje postoje, da bi se otklonile, da bi se ta nedjelotvornost u pojedinim primjerima otklonila potrebno je po meni ispuniti brojne pretpostvke. Državnom službeniku prije svega valja stvoriti uvjete da bude efikasan, nepotkupljiv, objektivan, uljudben, operativan i nadasve efikasan i da na taj način štiti sebe, štiti stranku, štiti državu. Prema tome, ne treba govoriti o nikakvim čistkama i to je teška riječ koju nije primjereno upotrijebiti u ovom Visokom domu, ne mogu se ljudi čistiti, što se može čistiti, stvari, da ne upotrijebim goru riječ što je predmet čišćenja. I mislim da to nije primjereno i ne treba na takav način komunicirati vis a vis onih čestitih, časnih, marljivih, radišnih državnih službenika jedino ukoliko se pod tim pojmom ne misli zaista na političko čišćenje čemu bih u dijelu, iako nisam sklon upravo na takav način razmišljati, ali bojim se da bi to mogla biti intencija istupa državnog tajnika pogotovo nakon što je gospođa Šolić ispravljajući netočan navod, čini mi se kolegice Ingrid Antičević, bi dala nekakve naznake da bi se zaista pod izrazom čistke moglo govoriti o političkim čistkama. Da bi se desilo da se ove negativnosti koje postoje otklone ja smatram da državnom službeniku i namješteniku treba stvoriti uvjete, treba odgovarajuće riješiti njegov status, dati mu odgovarajući položaj u društvu. Mijenjale su se Vlade, mijenjali su se i sustavi, ali budimo objektivni i realni, državnim službenicima i namještenicima nikada baš nisu cvale ruže. Plaće u državnoj službi su nedopustivo niske, djeluju degradirajući nemotivirajuće za uposlene u državnoj službi. Kada se i propišu uvjeti koji bi na prvi pogled po vanjskom izgledu izgledali kao rješenje za status zaposlenika u državnoj upravi, zaista uvijek su se iznalazili načini da se propisano ne ostvari, manipuliralo se koeficijentima, osnovicama ili pak nekim drugim uvjetima i nikada da uposlenici u državnoj službi dođu na zelenu granu. Zbog svega toga kod uposlenika u državnoj službi vlada nezadovoljstvo slabom plaćom i nemaju motiva za bolji rad. Odlaskom u mirovinu svi dolaze u gotovo najniže razrede, sve to taj neriješen status ne motivira postojeće, ne stimulira nove mlade visoko obrazovane kadrove za zapošljavanje u državnoj službi. DA, obzirom da sam se kritički osvrnuo na rad državnih službenika i namještenika prvenstveno iznoseći moje gledanje na pojam državnog službenika i namještenika i onda mogu sa pravom i navesti ove elemente koji nedostaju a koje bi po meni trebalo stvoriti i te pretpostavke učiniti da bi državna služba postala i još efikasnija nego što je to danas. Prijedlog o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i namještenicima koji je danas istina u prvom čitanju, sigurno neće riješiti status državnih službenika i namještenika. Uvjeren sam da je reforma državne uprave nužna i neophodna i da je potrebno ići u cjelovitu reformu. Neke odredbe, primjerice one u člancima od 3. do 5. i 7. i 8. su meni logične i pojednostavljuju proceduru za prijem službenika u situaciji kada su osigurana sredstva i kada je upražnjeno radno mjesto pa valja izbjeću ovu dugu i nepotrebnu proceduru koja je bila do sada. Također podržavam i promjene koje su se predložile u članku u kojem se ublažavaju uvjeti za raspored na radna mjesta savjetnika, viših savjetnika i inspektora čime će se omogućiti da mlađi kadrovi brže napreduju u službi i da ne napuštaju državnu službu. Vrlo dvojbenim i zapravo pitanje koja je namjera na takav način gledam na članke 103., 104. i 105. koja povezana sa nakim drugim člancima daju diskreciono pravo pojedincima da odlučuju o sudbinama ljudi mogli bi negativno utjecati na status državnih službenika i na njihov pravni položaj i sigurnost. Kako se radi o prvom čitanju može se prijedlog zakona uputiti u javnu raspravu i zaista je potrebno imati stav i odgovarajućih granskih sindikata, stručne javnosti i također provesti raspravu sa socijalnim partnerima na gospodarsko-socijalnom vijeću na što upozorava i Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo po meni sasvim opravdano. Do drugog čitanja Prijedlog se može i mora popraviti sve sa ciljem da se rješava status državnih službenika i namještenika koji nije dobar i da državna uprava postane još djelotvornija nego što je to danas. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Božica Šolić.
Evo ispravila bih netočni navod zastupnika Peruška. Gledajte vi ste citiram vas rekli da sam ja u repliciranju dala do znanja da će se vršiti neke čistke. Gospodine zastupniče osobno ja sam protiv toga, protiv takvog instituta i nemojte obmanjivati hrvatsku javnosti ja samo podsjetila na činjenično stanje koje se dešavalo u proteklom mandatnom razdoblju. I to je sve.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Štovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade. Eto tri osnovna razloga za donošenje predloženog Zakona pronalazim u idućim elementima. Prvo, nepotrebno kompliciran postupka prijama u državnu službu, odnosno postupak koji prethodi raspisivanju natječaja za prijam u državnu službu koji se apsolutno u praksi pokazao izuzetno skup, dugotrajan i nepotrebno kompliciran. Drugo, apsolutno nesvrsishodnim se pokazao institut raspolaganja službenika a naročito u smislu supsidijarne primjene zakona o radu, i treće nemogućnost odnosno nemotiviranost mlađih kadrova, da zbog i niskih plaća i praktično nemogućnosti rasporeda na bolje plaćena radna mjesta savjetnika i viših savjetnika dakle da se zadrže dulje vrijeme na radu u državnoj upravi. Predloženim izmjenama propisuje se jednostavniji način prijama u državnu službu. Čelnik tijela državne uprave samostalno odlučuje o potrebi prijama u državnu službu u okviru slobodnih radnih mjesta predviđenim pravilnikom o unutarnjem redu i pod uvjetom da su osigurana potrebna proračunska sredstva. Međutim, bitna novost se sastoji u tome da čelnik tijela državne uprave više nije dužan provjeravati pisanim putem kod Ministarstva financija, pa onda kod Ministarstva nadležnog za poslove opće uprave postoji li slobodno radno mjesta, postoje li potrebno proračunska sredstva i naročito ne da li ima službenika na raspolaganju koji ispunjavaju uvjete za radno mjesto. Dakle, čelnik tijela državne uprave sam utvrđuje sve potrebne okolnosti dakle da li postoji slobodno radno mjesto predviđeno pravilnikom o unutarnjem redu, da li su osigurana potrebna proračunska sredstva ali i naravno što je jako bitno sam snosi i odgovornost za to odnosno za svoje postupke. Kao što je već i navedeno institut raspolaganja službenika pokazao se ne svrsi shodnim, posebno imajući u vidu da su zakonom znatno skraćeni rokovi raspolaganja u odnosu na prethodni zakon. Zbog kratkih rokova raspolaganja uistinu se vrlo mali izgledi, odnosno mogućnosti da se službenicima stavljenim na raspolaganjem pronađe odgovarajuće radno mjesto ili pak isto za vrijeme trajanja raspolaganja, odnosno da se za vrijeme trajanja raspolaganja premjesti ili rasporede na radno mjesto u istom ili drugom državnom tijelu. Shodno tome, da se u ovoj oblasi na državne službenike, odnosno namještenike u tom dijelu, dakle supsidijarno primjenjuje Zakon o radu, pa naravno tako odredba članka 111. Zakona o radu, prema kojem otkazni rok ne teče za vrijeme trudnoće, korištenja porodnog dopusta, dopusta za njegu djeteta s težim smetnjama u razvoju, privremene nesposobnosti za rad, godišnjeg odmora, plaćenog dopusta, vojne službe i u drugim slučajevima opravdane ne nazočnosti zaposlenika na radu. Zaključak se nameće dakle sam po sebi. Odnosno da su službenici koji su stavljeni na raspolaganje Vlade u nepovoljnijem položaju od zaposlenih kod privatnih poslodavaca u javnim službama, pa čak i od namještenika u istom državnom tijelu na koje se u cijelosti ne odnose odredbe o raspolaganju, nego im se otkazuje rad sukladno već citiranim odredbama. Nadalje, u smislu spriječavanja odlaska iz državne službe mladih i školovanih kadrova, opravdano se predlažu ublaženi uvjeti za raspored na radna mjesta savjetnika, i viših savjetnika, te inspektora i viših inspektora kako bi se osnovicom zakona omogućilo da stručni kadar sa manje godina radnog staža u struci bude raspoređen na odgovarajuća, ali i bolje plaćena radna mjesta. Obzirom da se radi o prvom čitanju predloženog zakona, uistinu predlažem da se još jednom detaljno razmotri riješenje po kojem bi u istu kategoriju, dakle državnih službenika i namještenika bili obuhvaćeni zaposleni u stručnim službama Hrvatskog sabora, ali i Ustavnog suda Republike Hrvatske. Ovdje bih se uistinu priklonio mišljenjima koji ovu kategoriju zaposlenika ili pak državnih službenika i namještenika ne stavljaju u isti položaj i status kao i sve ostale državne službenike i namještenike i to ne samo sagledavajući kriterij provođenja upravnog postupka, imamo čitav niz drugih kriterija koji nam mogu, odnosno koji trebaju ići za tim da se jednostavno kategorije namještenika u Saboru Republike Hrvatske i u Ustavnom sudu, ajmo reći tako uvjetno razdvoje ili izdvoje iz ove kategorije, odnosno ove kategorije državnih službenika i namještenika na koji se treba primjenjivati ovaj zakon. Dakle, ne samo zbog provođenja upravnog postupka. Uistinu se ovdje radi o zasebnim institucijama koji su i Ustavom i zakonom ovlaštene posebno i svojim poslovnicima, pravilnicima uređivati status i odnose te kategorije zaposlenika. Uz ovu napomenu u cijelosti podržavam prijedlog Vlade Republike Hrvatske. I dopustite mi da se zaključno osvrnem na nešto što smo imali prilike čuti u raspravama od uvaženih kolega. Ja uistinu ne mislim da ova Vlada ne vodi ili da nema sustav državne uprave naprotiv, ova Vlada ima razrađen sustav državne uprave i na načelnoj i na konkretnoj razini i na tzv. merit načelu, a to je načelo objektivnosti, stručnosti, profesionalnosti, sposobnosti i nekorumpiranosti državnih službenika i namještenika. Ali dopustite i to, da u 6 mjeseci se unatoč svim ovim problemima koje Vlada ima, ne mogu odjednom i ovi nagomilani problemi u državnoj upravi riješiti. Ovaj prijedlog zakona smatram kao jedan prvi korak u reformi uprave na ovim načelima kojeg će u sustavu ova Vlada riješiti u mandatnom razdoblju i zato je apsolutno ovaj zakon potrebno donijeti. I još nešto, što smo imali prilike čuti u raspravama kada su se uvaženi zastupnici osvrtali na protekla vremena naročito na sredine 90-tih godina ili početak 90-tih godina, pa su navodili da je u određenim ministarstvima bilo previše ili pretjerano zaposlenih državnih službenika i namještenika. Naveo se primjer Ministarstva unutarnjih poslova i Ministarstva obrane u kontekstu nekakvih parametara i odnosa zapadnoeuropske demokracije ili pak skandinavskih primjera ili načela. Ovo ću kazati radi javnosti, mada naši ljudi to nažalost jako dobro znaju, upravo ova dva ministarstva u upravnom i svakom drugom smislu su na svojim plećima iznesli teret rata. Ja bih bio najsretniji čovjek na svijetu da smo već početkom 90-tih mogli i u ova dva tada državna ministarstva imati one uzuse ili ona načela i postavljati ili ustrojavati našu državnu upravu kao u Skandinaviji, kao u zapadnim zemljama zapadne Europe, ali mi smo tada imali rat, imali smo obrambeni Domovinski rat, i licitirat sa brojkama 50, 100 tisuća ljudi tada zaposlenih, mislim da nije primjereno u kontekstu rasprave koju vodimo, dakako da i te segmente državne uprave treba ono što se kaže racionalizirat, ali te preteške godine za Hrvatsku državu i hrvatski narod, pa samim tim i za državnu upravu, upravo su ova dva ključna ministarstva, Ministarstvo obrane i Ministarstvo unutarnjih poslova iznijeli na svojim plećima uspješno dakako i ne prihvaćam one konotacije što se tiče broja državnih službenika i namještenika kao jednog negativnog primjera početkom i sredinom 90-tih godina kao nečeg u tom smislu tako izrazito negativnog i prisutnog u našoj državnoj upravi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Damir Sesvečan.
Gospodine predsjedniče, zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Prije svega reći ću da podržavam donošenje ovih izmjena i dopuna Zakona o državnim službenicima i namještenicima, jer pojednostavljuje postupak prijama u državnu službu. Isto tako omogućava mladim, obrazovanim i sposobnim osobama lakše zapošljavanje i napredovanje u tijelima državne uprave, a time i njihovo zadržavanje u državnoj službi koja kao što znamo nije dovoljno plaćena, perspektivna i atraktivna za mlade stručne kadrove. Takve osobe kad budu osposobljene za obavljanje određenih poslova dokažu svoje sposobnosti, odlaze iz državne službe kod privatnih poslodavaca ili druge institucije koje nude za njih bolje materijalne uvjete, perspektivu i karijeru. Ako želimo modernu, učinkovitu i stručnu državnu upravu koja će biti servis i na usluzi građanima i poduzetništvu, onda to možemo ostvariti jedino omogućavanjem mladim, sposobnim i stručnim kadrovima lakše zapošljavanje i njihovo zadržavanje u državnoj službi. Podržavam ovim zakonom predloženo ukidanje instituta stavljanje na raspolaganje službenika, jer su ionako važećim odredbama Zakona rokovi raspolaganja određeni u dužini otkaznog roka utvrđenih Zakonom o radu, kao općem zakonu kojim se uređuje radni odnosi u Republici Hrvatskoj. U određenim okolnostima državni službenici koji se stavljaju na raspolaganje su u nepovoljnijem položaju od zaposlenih kod privatnih poslodavaca, pa čak i od namještenika u istom državnom tijelu državne uprave, na koji se ne odnose odredbe o stavljanju na raspolaganje, nego se primjenjuju neposredno odredbe Zakona o radu. Čini mi se prihvatljivim predloženo skraćivanje roka za podnošenje prigovora protiv riješenja o prijemu u državnu službu sa dosadašnjih 15 na 8 dana, kako bi izabrana osoba bila u mogućnosti početi što prije raditi. Time se ne bi ugrozila zaštita prava ostalih prijavljenih na natječaj jer rok od osam dana za podnošenje pravnog projekta držim primjerenim i dovoljnim. Nastavno tome ako se želi pojednostaviti i ubrzati postupak prijama u državnu službu što nedvojbeno proizlazi iz ovog zakona onda mi je nelogično da se istovemeno predlaže duži rok za izbor između kandidata prijavljenih za raspisani natječaj sa dosadašnjih 60 na 90 dana od dana isteka roka za podnošenje prijava. Predlažem da taj rok ostane i nadalje 60 dana pa možda i da se skrati primjerice na 45 dana od dana isteka roka za podnošenje prijava. U kontekstu iznijetog svakako podržavam i prijedlog da se vježbenički staž za osobe koje se primaju u državnu službu bez radnog staža u struci sa određenim obrazovanjem skrati kako je predloženo, dakle za vježbenike koji se osposobljavaju za obavljanje poslova prve vrste zvanja sa 16 na 12 mjeseci, za vježbenike druge vrste zvanja sa 14 na 8 mjeseci i za vježbenike 3 vrste zvanja sa 12 na 6 mjeseci. Držim da je i ovako smanjeno trajanje vježbeničkog staža sasvim dovoljno da se vježbenik kroz praktički rad i učenje po utvrđenom programu osposobi za samostalno obavljanje poslova određene struke odnosno službe. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Poštovana gospodo zastupnici! Eto pred nama se nalazi Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i namještenicima zakona kojima se uređuju statusna i materijalna pitanja te prava i odgovornosti tisuća državnih službenika koji poslovi državne uprave izvršavaju odnosno državnu službu obnašaju na svim razinama svih triju grana vlasti a od najvažnijih državnih tijela svake od tih grana vlasti pa do jedinica regionalne područne samouprave kao i državnih tijela i drugih tijela koja se osnivaju za obavljanje državne službe u skladu sa njihovom nadležnosti utvrđenom Ustavom, zakonom, uredbom ili poslovnikom donesenim na temelju Ustava i zakona. Podredno ili prema različitim upravnim područjima primjenjuju se na ovom području reguliranja i opći propisi o radu, kolektivni ugovori kao i različiti drugi zakoni. Sve je to normativna infrastruktura iz koje se samo neizravno posredno na temelju rješenja iz pojedinih odredbi i duha te intencije zakonskog ili podzakonskog akta može isčitati kakovu državnu upravu želimo a tu smo svi, svi se u tome slažemo da želimo manju, učinkovitiju, obrazovaniju, informatički pismeniju, odgovorniju, profesionalniju ali i bolje plaćenu i tehnički opremljenu državnu upravu koja će biti servis građanima kao i institucijama u kojima obnaša državnu službu što je vrlo bitno. Ovo naročito dobiva na važnosti u trenutku približavanja Republike Hrvatske europskim integracijama koje neminovno sa sobom donosi implementaciju drugačijeg standarda i kriterija profesionalnosti na svim područjima rada a i na ovom, državne službe i državnih službenika. I to su kriteriji po kojima trebamo prosuđivati rješenja iz odredbi važećeg zakona iz 2001. godine kao i predloženih izmjena i dopuna zakona koje su pred nama. Držim da je ovaj prijedlog izmjena samo jedan segment intervencije na ovom području koji u odgovarajućem periodu treba komplementarno primjenjivati zajedno sa reformom obrazovanja i znatnim materijalnim poboljšanjem statusa državnih službenika i namještenika te na taj način stvoriti pretpostavke da se državna služba ne smatra samo sigurnim već i atraktivnim i dobro plaćenim poslom, da se u državnoj službi omogući najkvalitetnijim službenicima adekvatno napredovanje ovisno o stručnosti, znanju i rezultatima rada bez pretjeranih birokratskih zapreka. Time bi se zaustavio trend negativne selekcije prema kojem je mladim ljudima državna služba samo usputna stanica prema bolje plaćenim i po raznim osnovama atraktivnijim mjestima u gospodarskim ili drugim strukturama. Uz takve uvjete se onda može maksimalno zaoštriti pitanje odgovornosti i primjeni prije spomenutih europskih kriterije u vršenju državne službe. Što donose koja rješenja i novosti predložene izmjene u ovom konkretnom smislu? Predlaže se pojednostavljenje uz određene uvjete prijema u državnu službu uz povećanu odgovornost čelnika za odluku o potrebi primanja u državnu službu. Nadalje, uz ukidanje instituta raspolaganja državnih službenika nakon promjena ustrojstva državnih tijela predviđa se i smanjenje odnosno ublaženje uvjeta radnog staža a raspored na određena službenička radna mjesta visoke stručne spreme. Držim da upravo ova rješenja treba snažno podržati jer su na crti makar kao djelomična stvaranja pretpostavki za ostvarenje prije spomenutih ciljeva u organizaciji, strukturi i načinu rada državne uprave i uklanjanju dijela neracionalnih rješenja iz važećeg zakona iz 2001. godine koji je u ostalim svojim rješenjima kao i onim iz pratećih podzakonskih akata donio mnoge nepravde i degradacije državnih službenika i namještenika u statusnom i materijalno smislu. Nadalje, potrebno je detaljnije razmotriti izuzeće od primjene pojedinih rješenja iz odredaba Zakona o kaznenom postupku tijekom vođenja stegovnog postupka pred Službeničkim sudom radi postizanja odgovarajuće mjere zaštita, proesnih i statusnih prava službenika tijekom postupka te detaljnije argumentirati promjene uvjeta, godina života i mirovnog staža kod prestanka državne službe po sili zakona. Osvrnula bih se i na pitanje pozicije Stručnih službi Hrvatskoga sabora i Ustavnog suda Republike Hrvatske koje ne otvara ovaj prijedlog zakona ali bi u budućim rješenjima svakako valjalo povesti računa o činjenici da se ne radi o klasičnoj državnoj upravi kao dijelu izvršne vlasti pa ostaje upitnom moguća potreba za posebnom zakonskom regulacijom statusa ovih službi, specifičnih ovlasti i odgovornosti a u svijetlu konzekventne primjene načela trodiobe vlasti. I zaključila bih. Podržavam predložene promjene kao jedan kvalitetan iskorak na ovom području ali u očekivanju u razumnom periodu potpuno novog Zakona o državnim službenicima i namještenicima koji bi zamijenio postojeći više nego dvojbene kvalitete i učinaka i stvorio pretpostavke za sveobuhvatnu reformu državne uprave. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Suglasan sam sa stajalištem kolegice da hrvatski građani trebaju imati suvremenu, učinkovitu državnu upravu koja mora biti ne svrha sama sebi nego mora biti servis građana ali nažalost ova rješenja koja su sadržana i ovaj prijedlog zakona ničim ne ide korak dalje da bi uspostavili takvu državnu upravu. Dapače, ovim prijedlogom zakona samo se palijativno pokušava omogućiti upošljavanje nekih novih ljudi, riješiti se ljudi koji postoje i to ničemu ne doprinosi stvaranju državne uprave po mjeri hrvatskog građanina jer da bi kad bi bila takva uprava onda bi se mnogi postupci vodili po službenoj dužnosti a onda bi službenici morali po službenoj dužnosti ne siliti građanina koji i plati pristojbu na svoj zakon, znači upravnu pristojbu da on onda mora isto vaditi i domovnicu, izvod iz matice rođenih i sve druge podatke kojima se vodi službena evidencija. Znači mi nismo ni dosegli taj dio da bi krenuli a to je moderna i suvremena državna uprava na način da ona radi za što je i plaćena, jer porezni obveznici plaćaju državne službenike i namještenike. I ali to do sada još nije postignuto. Prema tome, ovo niti je korak niti je ništa, ovo je pokušaj nešto rješavanja ali na način kakav je pokušaj to sam govorio u ime Kluba. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Božica Šolić.
Pa evo, ja ću kratko replicirati gospodina zastupnika, pa ovo su, pa rečeno je da su ovo jedne od tri početnih mjera za ulazak za potpunu reformu državne uprave. Prema tome sve ovo što je danas pred nama će biti poboljšati i dati napredan u reformu buduću. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić.
Štovani gospodine predsjedniče, štovane dame i gospodo, kada sluša se dio ovih izlaganja onda se zapravo dobiva dojam gdje mi vrlo lako i da ne kažem olako ulazimo u reforme misleći da sama činjenica da nešto ne formiramo da je to samo po sebi dobro a da se zapravo izbjegavamo suočiti sa i nekim negativnim ili mogućim negativnim implikacijama bilo koje reforme pa tako i reforme državne uprave. I mudri ljudi od mene su već prije rekli da ono što svaki puta kada se, kada se kreće u reformu da je njen uspjeh neizvjestan a ono jedino što je izvjesno to su izvjesne, to su troškovi. Iako u ovom Prijedlogu zakona piše da nisu predviđeni nikakvi troškovi za jednu ovakvu reformu. Bojim se ipak da je riječ da će ova reforma itekako koštati. Mi možemo govoriti da je ova reforma nužna zbog priključivanja Republike Hrvatske Europskoj uniji ali i tu također zapravo postoji čitav niz nedoumica. Recimo možete pročitati još tekst iz 98. godine koji su napisali eksperti Europske unije gospodin Larson i Alen koji kažu da će neto buđetska korist od članstva u Europskoj uniji vjerojatno opadati sa svakim daljnjim valom proširivanja budući da će ... [[Govornik se ne razumije.]] i fiskalni kapacitet Unije 20 država članica biti manji od kapaciteta sadašnje Europske unije od 15 članova. I to treba imati u vidu. S tim više sada Europska unija broji 25 članova i bojimo se da je vrlo, kod nas ne postoji nekoliko suvislih analiza koje pokazuju kako će se te stvari kretati u dogledno vrijeme. Zašto je predviđanje razvitka uprave riskantan pohvat? Iz jednostavna dva razloga. Prvi uprava je ovisna o svojoj užoj političkoj i široj ekonomskoj i društvenoj okolini a obje te okoline osobito u malim zemljama se mijenjaju brzo i radikalno a neki puta i te reforme i nije, odnosno nije moguće predvidjeti. Već su neki ovdje kolege prije mene govorili da je doista da je kod nas poslje svakih izbora zapravo imate cijelo jedno vrijeme neizvjesnosti, nestabilnosti, jer najveći broj ljudi zapravo ne zna što će se s njima dogoditi i upravo opće je poznato da se ljudi boje jedne takve neizvjesnosti i da to itekako utječe na njihovu odgovornost i poslovni angažman. S druge strane treba također računati na jednu elementarnu činjenicu da je uprava zatvoren sustav čija se ... [[Govornik se ne razumije.]] opire mijenjanju vlastitog djelovanja i strukture i koja je, znači ona u određenoj mjeri je konzervativna i u pogledu metoda i nastoji nastaviti raditi na dosadašnji način. Ja mogu isto iz vlastitoga iskustva reći što je zapravo ovih zadnjih 10-ak, 15-ak godina značilo, privoliti ljude da recimo, da se papir zamjeni elektronikom, kao elimentarnim sredstvom komuniciranja. I to nije, i o tome treba također voditi računa a mislim da u ovom prijedlogu zakona su upravo takvi elementi, takvi detalji zapravo izostali. Jer ako račnate, čovjek u upravi radi 30, 40-ak godina ali paradigme promjena tih reformi se događaju kudikamo brže. I mislim da ni ovaj prijedloga kao ni mnogi prijedlozi prije toga upravo na ove, upravo na ove detalje, na izgled sitnice uopće ne računaju, koliko je to uprava konzervativna, koliko je zatvoren sustav, i koliko kažem ljudi, koliko se ljudi boje upravo tih promjena. I s druge strane kako ih ovaj politički utjecaj a već i određena ispitivanja koja su provodili stručnjaci koje je Europska unija stavila na dispoziciju Republici Hrvatskoj su pokazali čitav niz elemenata koje naša uprava nije ispunila. Tako je prvih, mene isto također u ovom prijedlogu zakona stoji konstatacija i stručnjaka da je broj službenika u nekim tijelima državne uprave velik dok je u drugima nedovoljan. Ja još nisam vidio ni jednu analizu koja doista kaže u kojim je to tijelima državne uprave broj službenika velik a u kojima je to premalen. Tako, to nema ni ovaj, i to nema ni ovaj Prijedlog zakona. Nadalje, rečeno je da mnogi službenici koji obavljaju funkcije u vođenju u upravljanju službama i u nadzoru nemaju potrebnu kvalifikaciju ni znanja, odnosno kapaciteta. Osobito kada se to odnosi na lokalnu samoupravu. Mi smo već nekoliko puta ovdje spomenuli da je broj jedinica lokalne samouprave u proteklih 10-ak godina porastao petostruko. E sada velika je stvar, da li je pitanje da li je taj broj porastao od jedinica lokalne samouprave i pračen sa brojem stručnjaka koji mogu na neki način servisirati rad, djelovanje tih jedinica lokalne samouprave. Bojim se da ne. I mi već nekoliko puta smo govorili da je i tu na zapravo, da ne možemo ništa raditi parcijalno nego da bismo trebali taj, teritorijalno ustrojstvo Republike Hrvatske ako ništa drugo razmotriti i da je zapravo nužna da su tu i nužne određene promjene. Jer između upravnog kapaciteta i upravne financijske samostalnosti lokalnih jedinica s jedne strane ihatjeva pristupačnosti lokalne politike i lokalne uprave sa građanima s druge strane postoji jedna velika diskrepancija. Nadalje, manjkav je i sustav plaća, plaće se u upravi su niske, nema jedinstvenog sustava nagrađivanja, primanja nisu vezana uz rezultate rada već se uglavnom temelje na školskim svjedodžbama, položaju i duljini službe. Znači isto jedan mehanički pristup koji je onda i daje upravo takove rezultate. Nadalje, ta skupina stručnjaka je primjetila da postoji pojava patronaže i nepotizma u postavljanju i promicanju javnih službenika. Nadalje, previsoki je stupanj centralizacija odlučivanja i raspolaganja sredstvima, odatle se zapravo su povećani troškovi upravljanja i sporosti usluga i službama građanima. Ja bih vas samo zapravo zapitao da li se netko ikada zapravo zanimao kako na koji se način postoji kordinacija između državne uprave i uprave na lokalnoj razini. I da li se jamči doista jednaka dostupnost usluga javnih službi i legitimiranju odluka poštujući pri tome određene vremenske rokove. Da li se omogućava svim strankama da budu obavješteni, da se izjašnjavaju, da im se pruža mogućnost hrane i lijekova i drugih sredstava i to su sve kažem porblemi kojie ovaj zakon jednostavno elegantno preskaće, jednostavno pod ovom markicom da zapravo idemo u refomu koja je nužna i ali iako kažem moram priznati da onaj diskurs koji je gospodin Palarić u uvodnom izlaganju dao da zapravo izaziva u najmanju ruku malu jezu i strah kada se ovako doista govori da nešto treba očistiti, da treba čistiti, takav jedan depresivni diskurs je nešto što bismo zapravo trebali u jednoj normalnoj demokratskoj komunikaciji izbjegavati. Zatim, ono što je vrlo važno i o čemu se također isto elegantno pokušava eskivirati a to je činjenica da naš upravni sustav zaostaje u informatizaciji i između ostaloga zbog toga što mi naš, da naš upravni sustav zaostaje u informatizaciji i između ostaloga zbog toga što mi neprestano smanjujemo proračunska sredstva koja treba osigurati u tu svrhu. Bit će vrlo zanimljivo gledati rebalans proračuna pa vidjeti da li, što je to predviđeno za informatizaciju i ja bih jako molio odgovor jer sam negdje pročitao da još uvijek ne postoji evidencija o broju službenika u resorima obrane i unutarnjih poslova. Jer bojim se da prije svega ako želimo imati jedan suvisao pristup da bismo trebali utvrditi stanje podataka i evidencije na svakom ... [[Govornik se ne razumije]] području, a tek onda predložiti mjere kojim da se one isprave. Ako je to doista se govori ovako načelno, govori se načelno, načelno onda, onda ja opet u ovome, ovome prijedlogu zakona ne vidim niti jednu zapravo stanje, ni utvrđeno stanje podataka dakle evidencija, a ne samo, govori se o potrebama ko da se nešto mijenja. Moram priznati da je to ovako u najmanju ruku, ruku, malo čudno, čudno i na neki način zato nisam baš tako sklon, sklon da dignem svoju ruku i svoj glas da dam ovoj, ovoj reformi. I sedma primjedba se kaže da nema djelotvornog upravljanja i koordinacije na razini središnje uprave. Nedostaju joj posebne upravne jedinice ili više njih koja su, koje bi bile zadužene za racionalizaciju službeničkog sustava kao i uopće za poslove upravne reforme i usavršavanja. E upravo i sad i to je, tko je taj koji bi trebao iznijeti reformu. To je ono isto što nam, što nam, što nam ovaj Prijedlog zakona, zakona duguje. Koji su to ljudi koji, koje je to tijelo, da li postoji jedna, jedna jezgra neke skupine koja bi, koja bi u jednom kratkom, kratkome roku koji očito nam predstoji bila sposobna da izvrši, da izvrši ove toliko nužne, toliko nužne reforme i upravo i očito su ove slabosti uočene na mnogim područjima, ali da jednostavno kažem osim ovih načelnih stavova da suočavamo se, suočavamo se zapravo samo sa dobrim željama ali bojim se da one nisu i praćene i adekvatnim, adekvatnim naporima. Evo toliko. ... [[Upadica se ne razumije]] Šteta što ne mogu govoriti u ime Kluba ... [[Govornik se ne razumije]] osjetilo se to. A kao i obično.
Petminutna rasprava. U ime Kluba HNS-a PGS-a poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-šain.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predlagatelji, uvažene zastupnice i zastupnici! U odnosu na ono što sam jutros izlagala ispred Kluba HNS-a u svojoj raspravi od 15-tak minuta ponovila bih i potcrtala još jedanput možda neke samo važne elemente. Naime svakako mi se čini da je preuranjeno donošenje ovakvog Zakona kada smo već u, više nas ovdje spomenulo u raspravi da je 2003. godine, da se, da je formirana radna skupina koja je formirana upravo od predstavnika i Ministarstva pravosuđa i svih ostalih ministarstava, koja je sastavljena od stručnjaka sa Pravnog fakulteta dakle potpuno nezavisnih ljudi, politički nezavisnih ljudi i od konzultanata iz Europske komisije sa ciljem i namjerom da upravo napravi takav jedan prijedlog i u okviru cards programa da, dodijeljena su značajna sredstva u milijunima EUR-a kako bi se dobio jedan cjeloviti, jedna cjelovita reforma državne uprave odnosno Zakona o državnim službenicima i namještenicima. Kao jedna od glavnih postavki toga je, i temeljnog polazišta tog prijedloga unutar cards projekta je upravo postojanje središnjeg ureda koji treba voditi politiku kadriranja u državnoj službi, baviti se ljudskim resursima, brinuti se o usavršavanjima, o trenzinzima državnih službenika, napredovanja njihova, definirati, koordinirati zapošljavanja u državnoj službi i slične, slične stvari. Isto tako nažalost mislim da je možda nezgodna formulacija koja se kroz tekst javlja u vidu čišćenja, provjetravanja, propuhivanja ...
Molim poštovanog zastupnika Kramarića da ... [[Govornik se ne razumije]]
Ne nastavi. Radna skupina predlaže metode testiranja i provjeravanja. Kao što smo rekli danas su takve metode poznate u svim velikim tvrtkama i veliki gospodarstvenici danas se itekako trude da imaju i posebne ekipe koje se bave “had huntingom” dakle lovcima na glave na neki način. Dakle traže najbolje kadrove. Isto tako mislim da bi se državna uprava trebala sličnim primjerom povoditi da najbolje kadrove pokuša dobiti za rad upravo u državnoj upravi. I to bi trebala biti jedan od ciljeva upravo takvog jednog središnjeg ureda koji bi se bavio načinom traženja odabira najkvalitetnijih ljudi. Dakle ne da raspisujemo po natječajima, po potrebama nego da imamo kontinuirano otvoreni natječaj kako bi se ljudi koji žele raditi taj posao javili na jedno mjesto i kao takve najkvalitetnije se upućivalo u neka od, od tijela državne uprave. Kao jedan još konkretniji prijedlog koji bi tu nadovezala u ovom, u ovom izlaganju adekvatno nagrađivati one koji ostvaruju natprosječne rezultate rada, ukinuti institut ocjenjivanja kao glavno mjerilo uspjeha državnog službenika. Slažemo se. To je jedno od osnovnih polazišta za dobivanje kvalitetnog kadra u državnoj službi odnosno nagrađivanje uspješnih i kažnjavanje neuspješnih. To je osnovno mjerilo za napredovanje u državnoj službi, ali i u bilo kojoj drugoj službi izvan države. NO ne vidi se na koji će se način vrednovati uspješnost i natprosječno zalaganje u radu. Tko će i na koji način ako ukidamo dosadašnje ocjenjivanje koje je bilo doista loše, ocjenjivati uspješnost na radu? Zar opet ministar, koja je to potrebno sredstva za najbolje državne službenike, kolika sredstva su potrebna za te namjene? Tih odgovora u predloženim odredbama nisam vidjela. Nema ni jasnih odgovora u članku 11. izmjena koji govori o privremenim poslovima u državnoj službi i primanjima na određeno vrijeme dok postoji potreba za privremenim radom u državnoj službi. Pitamo se tko donosi odluku o tome da se opseg poslova povećao? Ako je to čelnik tijela državne uprave ili čelnik resorne službe onda treba razraditi odredbe o njegovoj odgovornosti. Također treba dodati odredbu koja kaže da su za te namjere osigurana potrebna sredstva. Smanjiti broj godina potrebnih da se iz položaja savjetnika napreduje u položaj višeg savjetnika i to je prihvatljivo. Dapače ništa novo. Jer to je predložila i bivša Vlada na temelju iskustva. Međutim u uvodu prijedloga izmejna i dopuna zakona stoji da predložene izmjene i dopune neće zahtijevati dodatna sredstva u Proračunu. Ali zahtijevat će. Jer veliki broj državnih službenika na listi čekanja za prelazak u viši platni razred odnosno unapređivanjem sa mjesta savjetnika na višeg savjetnika rastu i koeficijenti odnosno plaća. A to iziskuje određena dodatna sredstva u Proračunu. Bilo bi korisno znati u kolikoj, o koliko je sredstvima riječ ili se pak planira otpustiti toliki broj trenutno zaposlenih službenika pa će se na taj način, sredstava biti dovoljno. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Florijan Boras.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, državni tajniče i zamjeniče! Pa evo iskoristit ću mogućnost i poslovničko pravo da u dodatnih 5 minuta u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice kažem nekoliko riječi, još nekoliko riječi o ovom Zakonu. Naime jasno je rečeno, ja ću to ponoviti da Hrvatska demokratska zajednica podržava donošenje ovog Zakona odnosno izmjene i dopune Zakona o državnim službenicima i namještenicima. Ali isto tako još glasnije i još naglašenije podržavamo i najavu Vlade da će se još u tijeku ove godine ovom Domu ponuditi jedan cjelovit, potpuno novi Zakon o državnim službenicima i namještenicima. Ja se namdam da će sva zakonska rješenja iz toga zakona biti sukladna težnjama hrvatske države da dobije profesionalnu i modrernu učinkovitu i relativno malu državnu upravu. A konačno uz to što je to naša želja to će biti imperativ buduće zajednice europske unije kojokj ćemo pripadati i ustinu me veseli da ćemo ova pitanja na jedan pravi način riješiti. Zašto je ovo toliko bitno pitanje. Naime svima nam je poznato daje državna uprava zrcalo države. Naime, u visoki razvijenim demokratskim europskim zemljama rjetko koji građanin ili manji broj građana primjerice zna i tko mu je predsjednik države. Veliki dio ne zna ni tko je predsjednik Vlade, ali svi vrl odobro znaju gdje je njihova općina gdje sva svoja prava mogu ostvatiti. Od čina od događaja rođenja pa sve do smrsti. Dakle neću reći 99% ali 99% ili gotovo sva svoja prava građani u pravilu ostvaruju od državne uprave. Kod nas je na žalost slučaj da nešto možete riješiti samo ako nekoga u Vladi ili SAboru ili negdje drugdje poznate, pa čak i sami činm vjenčanja morate imati vezu d abi došli na nekakav red tamo kada ste vi planirali to obaviti. MOrate zbilja uložiti i poznastva i veze i tako dalje, pa to lje slučaj i kod rođenja pa i kod smrti da ne govorimo o građevinskim dozvolama da ne govorim o svim drugim upravnim postupcima i tako dalje. Ali ono štoovdje želim reć i i naglasiti fascinantno je kako članovi bivše vlade vrlo dobro sevc ovo skupa znaju i mislim da su svojim izlaganjima nekoliko puta o tome govorili. Ali isto tako fascinanta je razlika između proklamiranog i stvarnog jer kao što lje gospođa Šoić ovdje par puta isticala, naime pođimo od svoga dvorišta u našoj stručnoj službi u službi Sabora na deseci su nezakonitih rješenja, glede plaće, glederasporeda neispunjavanja uvjeta i tako dalje. Intervniralo je i ministarstvo, inspekcija, upravni nadzor, ništa se nije uglavnom se ništa nije promjenilo. I podržavam Vladu ne samo da donese kvalitean propis nego da proklamirano i stvarno bude idnetično a ne da imamo jedno zapisano a drugo ono što je u stvarnosti i u tom smislu postojeća uprava nikako ne ne treba cemetnirati ,treba napraviti sasvim sasvim novu upravu, postavljenu na jednim modernim načelima. Hvala lijepa.
Hvala. Državni tajnik Antun Palarić.
Gospodine predsjedniče gospođe i gospodo zastupnici, očito je da je i ova opsežna rasprava pokazala brigu hrvatskih zastupnika za stanj eu državoj upravi i potsrebu da se nizom mjera i aktivnosti to stanje popravi. MOram reći da je ova Vlad aveć učinila prve korake to je prije svega osnivanje središnjeg državnog ureda za upravu. osiguranje prostora za rad centra za edukaciju državnih službenika, i najavljujem da ć ei prije ljeta Vlada donjeti strategiju obrazovanja i edukacije državnih službenika i već početkom jeseni će centra za edukacije kao organizaciona jedinica ovoga središnje ureda početi sa intenzivnim radom na podizanju stručnih kvalifikacija državih službeniika. Međutim ovaj ured će nositi operativno i tehnički i sudjelovati u kreiranju reforme, a ovaj zakon svakako nije reforma koju najavljujemo ali u toj refornmi ćemo mi voditi računa o mišljenju nacionanog vijeća za konkuretnost, poglavito odbora za pravnu državu sukladno EU koju čini vladini dužnosnici i nezavisni eksperti. Mi ćeom voditi računa o mišljenju vladinog povjerenstv aza prilagodbu državne uprave, to je jedno međuresorno vladino povjerenstvo u kome ima i predstavnika ovoga ureda. Vodit ćemo računa i o mišljenju eksperate svjetske banke poglavito u dijelu koje se tiče da se državni službenici plaćaju prema rezultatima rada. Što će također biti jedan sastavni dio reforme i isto tako sa vodit ćemo računa o mišljenju eksperata europske vijeća Europe koji zajedno sa ovim središnjim državnim uredom rade na decentralizaciji državnih asda državnih poslova i prijenosu poslova na jedinice lokalne samouprave. Međutim u rasprav ije nekoliko puta ponovljena teza da postoji savršen materijal kojega evo ova vlada neće pustit u proceduru. To je gospodo taj materijal koji je rađen u sklopu cARDSa 2001. koji nije pogodan za raspravu uovom Saboru. Da je već bi ga uvažena zastupnica tada ministrica vjerojatno poslala u proceduru. Naravno da mi ne podcjenjujemo i ne odbacujemo ono što je napravljeno, ali na tom materijalu kao dijelu reforme državne uprav ejoš treba raditi zajedno sa stranim stručnjacima sa domaćim stručnjacima i on će se pojaviti kao jedan dio paketa. to je zakon o državnoj službi to je strategija , to je strategija obrazovanja, i tako dalje. Dakle, nije točna teza da meterijal da savršeni materijal postoji, materijal postoji, na njemu se radilo ali njega još treba doraditi. A mi ćemo u sklopu CARDSA 2003. također razraditi mjere koje se tiču normativne kreacije reforme a sljedom toga i onda njezine implementacije. Međutim svrha je ovoga zakona da prije donošenja tako cijelovitih rješenja, i u prijelaznom periodu do impletacije takva rješenja jer već prema i prema mišljenjima stručnjaka trebat će dvijegodine do ustrojavanaj novoga sustava, da se ovim zakonom omogući dolazak u državnu službu mladih sposobnih obrazovnih ljudi koji će i nositi reformu čitave države, a time i reformu državne uprave. zahvaljujemo svima koji su podržali donošenje ovoga zakona, mi ćemo pažljivo pročitati fonogram, radili smo i bilješke i za drugo čitanje ćemo pripremiti još bolje rješenje. hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i namještenicima, prvo čitanje, P.Z. br. 114 Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i namještenicima a sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je sa 77 glasova za, 1 protiv i 8 suzdržanih donesen predloženi zaključak.
Vrlo poštovani gospodine predsjedniče, gospodo zasatupnici, prva dame i gospodo, prva transpaltacija organa izvršena je gotovo pred jednim stoljećem u nama nedalekom Beču. Pravi zamah transpaltacije koji je počeo negdje nakon 50 tak odina doživio je i u našoj Hrvatskoj negdje 1971. godine prvu transplataciju bubrega i to u Rijeci. Od 80 tih godina ekstenzivnije se radilo na programima transplatacija organa, da bi zadnje vrijeme to praktički postao standard naše medicine, kako u svijetu tako i u Hrvatskoj. Transplatacija organa je područje koje se više nego ijedno drugo oslanja na humanost i altruizam te traži čvrsto uporište u općoj etici i medicinskoj dontologiji a dostupnost ove metode liječenja ograničena je brojem raspoloživih organa. Nedostatak organa za presađivanje problem je koji je prisutan u svim zemljama pa i onima koje su dostigle stručne, organizacijske, tehničko tehnološke norme visokorazvijenih zemalja. Potrebno je stoga osigurati daljnji razvoj svih segmenata koji su važni za transplatacijski program a to su u prvom redu povjerenje i podrška javnosti, svijest zdravstvenih djelatnika, važnost i svrsishodnost programa i njihova stručna edukacija te dobra organizacija zdravstevnog sustava koja bi objedinila sustav prikupljanja i presađivanja organa, i osigurala pravičnu raspodjelu prikupljenih organa i tkiva svima onima kojima je ... Ništa nema uzvišenije u ljudskom životu nego ako se može darivanjem vlastitih organa pomoći produživanje života svog bližnjeg. Stoga je i napravljen Nacrt prijedloga zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja. Pred sobom imamo zakon koji predloženi Zakon predstavlja usklađivanje unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske s odrednicama Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primjene, biologije i medicine i dodatnog Protokola uz Konvenciju u svezi presađivanja organa i tkiva ljudskog podrijetla. Zakon ima za cilj odrediti jasne kriterije medicinske prakse na području transplatacijske medicine te uključiti Republiku Hrvatsku u red Europskih zemalja koje su razinu medicinske znanosti tog područja pravno uredile. Osnovni je postulat ovog Zakona da se svaki zahvat u svezi s uzimanjem i presađivanjem dijelova ljudskog tijela može obaviti samo ako je to medicinski opravdano odnosno ako je to najpovoljniji način liječenja, sam postupak mora se provoditi u skladu s odgovarajućim visoko profesionalnim obvezama i standardima. Osnovni Zakon koji se određuje ovim Zakonom jest da se uzeti dijelovi tijela dodjeljuju primatelju na nacionalne liste čekanja u skladu sa transparentnim, providnim, objektivnim i opće prihvaćenim medicinskim kriterijima. Zakon je koncepcijski podijeljen u djelove koji sadrže posebne odrednice vezano uz primatelje, vezano uz uzimanje dijela tijela od živog darivatelja, uzimanja dijela tijela s umrle osobe te vezano uz sastav uzimanja i presađivanaj dijelova ljudskog tijela. Presađivanje se smije obaviti jedino ako je primatelj dao pisanu suglasnost. Za primatelja koji nije sposoban za rasuđivanje ili je nesposoban odnosno maloljetnost suglasnost daje njegov bračni drug, roditelj, punoljetno djete, punoljetni brat ili sestra, skrbnik odnosno zakonski zastupnik primatelja. Nakon uzimanja i presađivanja organa živim darivateljima i primateljima osigurava se praćenje njihovog zdravstvenog stanja. Organ ili tkivo od živog darivatelja može se uzeti isključivo u svrhu liječenja primatelja ako ne postoji odgovarajući organ ili tkivo umrle osobe te ne postoji druga približno jednaka metoda liječenja. O uzimanju organa od živog darivatelja u svrhu presađivanja primatelju odlučuje etičko pvojerenstvo zdravstvene ustanove u kojoj će se izvršiti presađivanje. Prije uzimanja organa ili tkiva moraju se provesti odgovarajuće medicinske pretrage i zahvati u cilju procjene i smanjenja kako fizičkih tako i psihičkih rizika za zdravlje darivatelja. Organ ili tkivo neće se uzeti ako postoji ozbiljan rizik za život ili zdravlje darivatelja. Dijelovi tijela smiju se uzeti osobi samo starijoj od 18 godine pod uvjetom da je sposoban za rasuđivanje. Uzimanje dijelova tijela od živog darivatelja dozvoljen je samo ako darivatelj za taj zahvat dao suglasnost u pisanom obliku te ako je opasnost za njegovo zdravlje prema medicinskim kriterijima u granicama prihvatljivog. Suglasnost darivatelja organa ili tkiva mora se odnositi samo na predviđeni zahvat, suglasnost se daje u pisanom obliku te mora biti izraz slobodne volje darivatelja utemeljene na odgovarajućoj obavijesti o prirodi, svrsi i tijeku zahvati vjerojatnosti njegove uspješnosti i uobičajenim rizicima. Nije dozvoljeno uzimanje organa ili tkiva od osobe koja nije sposobna dati pristanak iznimno može se odobriti uzimanje regenerativnog tkiva osobe koja nije sposobna dati suglasnost po zakonski propisanim uvjetima. Dijelovi tijela s umrle osobe mogu se uzimati radi presađivanja drugoj osobi nakon što je sa sigurnošću prema medicinskim kriterijima i na propisa način utvrđena smrt. Dijelovi tijela s umrle osobe smiju se uzeti radi presađivanja samo ako se darivatelj za života nije o tome u pisanom obliku protivio. Prema zakonskom prijedlogu uzimanjem, presađivanjem i pohranjivanjem dijelova ljudskih tijela smije se baviti samo ona zdravstvena ustanova koja je za obavljanje tih djelatnosti u skladu s odrednicama ovog Zakona dano odobrenje ministra nadležnog za zdravstvo, ovlaštene ustanove moraju ispunjavati uvjete za uzimanje, presađivanje odnosno pohranjivanje dijelova ljudskog tijela s obzirom na prostor, stručne radnike i medicinsko-tehničku opremu koju propisuje ministar nadležan za zdravstvo. Uzimanje dijelova tijela od živih darivatelja radi presađivanja može obavljati samo zdravstvena ustanova koja će obaviti presađivanje tog dijela tijela. Zakonskim prijedlogom posebno se uređuje djelokrug rada ministarstva za vođenje lista darivatelja a listu čekanja primatelja referentni centar koji će odrediti ministar. Gospodo zastupnici, radi se o jednom kvalitetnom Zakonu koji nas doista uvrštava u vrh harmoniziranih zakona Europske zajednice naroda kojem težimo što bržem ulasku. Hvala vam na vašoj pozornosti.
Hvala. Želi li izvjestitelj nekog od radnih tijela koja su raspravila ovaj Prijedlog zakona? DA. Poštovani zastupnik Marko Turić predsjednik Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 10. sjednici Odbora održanoj 6. srpnja 2004. godine raspravio je ovaj Prijedlog zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja. Odbor je Prijedlog zakona raspravio kao matično radno tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Svi sudionici u raspravu uvodno su ocijenili da je prijedlog zakona dobar, profesionalan i stručan, usklađen sa prihvaćenim međunarodnim konvencijama i propisima Europske unije te da na odgovarajući način uređuje etičke, pravne, stručno medicinske odnose u eksplantaciji i transplataciji organa. Primjenom odredbi ovoga Prijedloga zakona osigurava se i pravna sigurnost osoba koje traže takvu vrstu medicinske pomoći kao i onih koji je pružaju. U opširnoj raspravi članovi Odbora su istakli da je uzimanje i presađivanje organa, tkiva i stanica ljudskog tijela u svrhu liječenja danas opće prihvaćena medicinski etički i ekonomski opravdana metoda za liječenje cijelog niza kroničnih bolesti. Razvoj medicinskih znanosti otvara mogućnost sve većem broju osoba na takvu vrstu liječenja pa je potrebno međusobne odnose svih sudionika precizno definirati kako bi se izbjegle moguće zloupotrebe odnosno kršenja prava osoba koje sudjeluju u ovome važnom postupku. Razvidno je iz priloženih pokazatelja da se u Republici Hrvatskoj zadnje vrijeme to praktički postao standard naše medicine, kako u svijetu tako i u Hrvatskoj. Transplatacija organa je područje koje se više nego ijedno drugo oslanja na humanost i altruizam te traži čvrsto uporište u općoj etici i medicinskoj dontologiji a dostupnost ove metode liječenja ograničena je brojem raspoloživih organa. Nedostatak organa za presađivanje problem je koji je prisutan u svim zemljama pa i onima koje su dostigle stručne, organizacijske, tehničko tehnološke norme visokorazvijenih zemalja. Potrebno je stoga osigurati daljnji razvoj svih segmenata koji su važni za transplatacijski program a to su u prvom redu povjerenje i podrška javnosti, svijest zdravstvenih djelatnika, važnost i svrsishodnost programa i njihova stručna edukacija te dobra organizacija zdravstevnog sustava koja bi objedinila sustav prikupljanja i presađivanja organa, i osigurala pravičnu raspodjelu prikupljenih organa i tkiva svima onima kojima je ... Ništa nema uzvišenije u ljudskom životu nego ako se može darivanjem vlastitih organa pomoći produživanje života svog bližnjeg. Stoga je i napravljen Nacrt prijedloga zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja. Pred sobom imamo zakon koji predloženi Zakon predstavlja usklađivanje unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske s odrednicama Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primjene, biologije i medicine i dodatnog Protokola uz Konvenciju u svezi presađivanja organa i tkiva ljudskog podrijetla. Zakon ima za cilj odrediti jasne kriterije medicinske prakse na području transplatacijske medicine te uključiti Republiku Hrvatsku u red Europskih zemalja koje su razinu medicinske znanosti tog područja pravno uredile. Osnovni je postulat ovog Zakona da se svaki zahvat u svezi s uzimanjem i presađivanjem dijelova ljudskog tijela može obaviti samo ako je to medicinski opravdano odnosno ako je to najpovoljniji način liječenja, sam postupak mora se provoditi u skladu s odgovarajućim visoko profesionalnim obvezama i standardima. Osnovni Zakon koji se određuje ovim Zakonom jest da se uzeti dijelovi tijela dodjeljuju primatelju na nacionalne liste čekanja u skladu sa transparentnim, providnim, objektivnim i opće prihvaćenim medicinskim kriterijima. Zakon je koncepcijski podijeljen u djelove koji sadrže posebne odrednice vezano uz primatelje, vezano uz uzimanje dijela tijela od živog darivatelja, uzimanja dijela tijela s umrle osobe te vezano uz sastav uzimanja i presađivanaj dijelova ljudskog tijela. Presađivanje se smije obaviti jedino ako je primatelj dao pisanu suglasnost. Za primatelja koji nije sposoban za rasuđivanje ili je nesposoban odnosno maloljetnost suglasnost daje njegov bračni drug, roditelj, punoljetno djete, punoljetni brat ili sestra, skrbnik odnosno zakonski zastupnik primatelja. Nakon uzimanja i presađivanja organa živim darivateljima i primateljima osigurava se praćenje njihovog zdravstvenog stanja. Organ ili tkivo od živog darivatelja može se uzeti isključivo u svrhu liječenja primatelja ako ne postoji odgovarajući organ ili tkivo umrle osobe te ne postoji druga približno jednaka metoda liječenja. O uzimanju organa od živog darivatelja u svrhu presađivanja primatelju odlučuje etičko pvojerenstvo zdravstvene ustanove u kojoj će se izvršiti presađivanje. Prije uzimanja organa ili tkiva moraju se provesti odgovarajuće medicinske pretrage i zahvati u cilju procjene i smanjenja kako fizičkih tako i psihičkih rizika za zdravlje darivatelja. Organ ili tkivo neće se uzeti ako postoji ozbiljan rizik za život ili zdravlje darivatelja. Dijelovi tijela smiju se uzeti osobi samo starijoj od 18 godine pod uvjetom da je sposoban za rasuđivanje. Uzimanje dijelova tijela od živog darivatelja dozvoljen je samo ako darivatelj za taj zahvat dao suglasnost u pisanom obliku te ako je opasnost za njegovo zdravlje prema medicinskim kriterijima u granicama prihvatljivog. Suglasnost darivatelja organa ili tkiva mora se odnositi samo na predviđeni zahvat, suglasnost se daje u pisanom obliku te mora biti izraz slobodne volje darivatelja utemeljene na odgovarajućoj obavijesti o prirodi, svrsi i tijeku zahvati vjerojatnosti njegove uspješnosti i uobičajenim rizicima. Nije dozvoljeno uzimanje organa ili tkiva od osobe koja nije sposobna dati pristanak iznimno može se odobriti uzimanje regenerativnog tkiva osobe koja nije sposobna dati suglasnost po zakonski propisanim uvjetima. Dijelovi tijela s umrle osobe mogu se uzimati radi presađivanja drugoj osobi nakon što je sa sigurnošću prema medicinskim kriterijima i na propisa način utvrđena smrt. Dijelovi tijela s umrle osobe smiju se uzeti radi presađivanja samo ako se darivatelj za života nije o tome u pisanom obliku protivio. Prema zakonskom prijedlogu uzimanjem, presađivanjem i pohranjivanjem dijelova ljudskih tijela smije se baviti samo ona zdravstvena ustanova koja je za obavljanje tih djelatnosti u skladu s odrednicama ovog Zakona dano odobrenje ministra nadležnog za zdravstvo, ovlaštene ustanove moraju ispunjavati uvjete za uzimanje, presađivanje odnosno pohranjivanje dijelova ljudskog tijela s obzirom na prostor, stručne radnike i medicinsko-tehničku opremu koju propisuje ministar nadležan za zdravstvo. Uzimanje dijelova tijela od živih darivatelja radi presađivanja može obavljati samo zdravstvena ustanova koja će obaviti presađivanje tog dijela tijela. Zakonskim prijedlogom posebno se uređuje djelokrug rada ministarstva za vođenje lista darivatelja a listu čekanja primatelja referentni centar koji će odrediti ministar. Gospodo zastupnici, radi se o jednom kvalitetnom Zakonu koji nas doista uvrštava u vrh harmoniziranih zakona Europske zajednice naroda kojem težimo što bržem ulasku. Hvala vam na vašoj pozornosti.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji još kojega odbora? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Drago Prgomet.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Obično se kaže kako je broj prikupljenih organa u … [[govornik se ne razumije]] osoba za transplantaciju ujedno preslika i civilizacijskog stupnja neke zemlje i njihove razvijenosti tog društva. Netko bi doista s pravom postavio upit, a gdje smo mi tu? i pored dobrih pokazatelja koje je iznio i državni tajnik da tijekom zadnjih godina je došlo do znatnog broja porasta kako eksplatacije tako i transplantacije organa, nažalost, mi se tek približavamo nekakvom europskom prosijeku, stim da skoro četiri puta smo lošiji u broju transplantiranih organa, nego što je to danas Španjolska koja je na vrhu europske liste. A ono što je još poraznije, to je da smo već godinama na pretposljednjem mjestu kad je riječ o zemljama Europske unije. Iza nas je samo Grčka koja ostaje za utjehu da ipak ovogodišnji prvak Europek u nogometu. Unatoč činjenici da je ovaj medicinski postupak već dugo prihvaćen, uhodan i možemo ga slobodno nazvati redovni medicinski postupak, presađivanje dijelova tijela uvijek izaziva određene moralno etičke dvojbe, izaziva izuzetnu stručnu i znanstvenu zainteresiranost, pa samo radi informacije da kažem kako je do sada dodijeljeno 6 Nobelovih nagrada vezano uz postupke transplantacije i oko transplantacije. Pa mislim da je ovdje i red spomenuti da je i prva, da je prva transplantacija u Hrvatskoj učinjena 1971. i stim spomenuti i profesora … iz Rijeke koji je to uspješno i učinio. Kad govorimo o ovom zakonu, dakle ne govorimo samo o jednoj zakonskoj regulativi kojoj je cilj uskladiti jednu problematiku s europskim zakonima, nego ono što je daleko bitnije, mi danas govorimo o tisuću i 500 ljudi koji u ovom trenutku u Hrvatskoj čekaju na transplantaciju organa ili tkiva. Od kojih nažalost skoro polovica čeka više od 5 godina, a po svjetskim standardima, odnosno prosijeku realno za očekivati da skoro trećina tih ljudi nikad ne dočeka transplantaciju organa koja će im spasiti život, odnosno omogućiti normalan život. Transplantacija organa je apsolutno nacionalni zdravstveni interes i doista je nepotrebno govoriti o životu prije i životu poslije transplantacije organa. To se osjeti iz svake riječi, pogotovo pacijenata kojima su transplantirani bubrezi, transplantirani srce, dakle organi. No, nije nebitno spomenuti da je postupak transplantacije ekonomski itekako opravdan, znatno jeftiniji nego postupak liječenja onih koji očekuju organ, pa za usporedbu godišnje jedna hemodijaliza košta zdravstveni sustav oko 120 tisuća kuna, a transplantacija 60 tisuća kuna. Ovdje bih želio iznijeti potrebu animiranja dva bitna procesa u postupku daljnjeg razvoja, procesa transplantacije, a to je nešto što se zove uloga zdravstvenog sustava i uloga, odnosno aktivnosti izvan zdravstvenog sustava. Spomenut ću da je zdravstveni sustav, odnosno zakonska regulativa na ovim prostorima krenula još 1980., spomenut ću samo već ono što je ovdje rečeno. Rezoluciju o poticanju presađivanja organa u Republici Hrvatskoj iz 99. godine potaknuta od strane tadašnje saborske zastupnice gospođe Vere Stanić-Pivčević, zatim zaključke 45. sjednice Odbora za zdravstvo iz 2002. godine itd. Reguliranje načina uzimana organa s umrle osobe svakako spada u bitniji dio pravne regulacije ovog postupka. Ovaj prijedlog zakona polazi od modela pretpostavljenog pristanka s mogučnošću aktivnog isključenja, model koji je u europskoj javnosti najbolje prihvaćen i tim se načinom maksimalno poštuje individualno pravo na vlastito odlučivanje. Zemlje s takvim zakonskim modelom poput Belgije i Austrije postigne su daleko višu stopu davalaštva od drugih koji nemaju ovakav model poput Danske, Velike Britanije, Nizozemske. U tzv. aktivnosti izvan zdravstvenog sustava apsolutno je itekako bitna uloga javnog mijenja. Doniranje organa i transplantacija su sigurno jedino polje medicinske znanosti i prakse koji zahtijevaju sudjelovanje društva za puni razvoj. U tom smislu niti zdravstveni radnici ni ekonomski ni znanstveni napredak ne mogu bez podršek javnosti sami za sebe povećati broj prikupljenih organa. Transplantacijski proces počinje i završava uvijek u javnosti, građani su pokretna snaga i osnovni dobročinitelji. Usput gdje nema demokracije nema niti razvoja ovog sustava lječenja tako da niti u jednoj totalitarnoj odnosno zemlji sa totalitarnim režimom bilo gdje u svijetu nije se nikada razvio učinkovit sustav s visokim stupnjem davalaštva organa. Ovdje želim naglasiti prominentne javne osobe od kojih su se mnogi u Hrvatskoj uključili u program poticanja davalaštva bivši premijeri, ministri, sadašnji ministri sigurno među najpoznatije svjetske osobe spadaju od španjolska kraljice Sofije preko glumice Sofije Loren, Michaela Jordana, Edwarda Kenedya itd. ovo ovdje naglašavam potrebu aktivnog sudjelovanja upravo onih osoba a ovdje posebno želim naglasiti zakonodavne vlasti jer svi pripadamo njoj, dakle saborski zastupnik s jedne strane i s druge strane liječnika jer jedan veliki broj ljudi a i sam pripadam tom cehu. Naime, naročito poruka liječnika koja bi odlukom o doniranju organa sigurno na taj način odaslali vrlo jasnu poruku. Ja radim u bolnici i želim donirati svoje organe kad meni budu više ne trebali. Stav zdravstvenih radnika sigurno bi pomogao u razbijanju straha ili dilema u smrti mozga odnosno uvriježene bojaznosti da će im se živima uzeti organi. Na koncu želim naglasiti i utjecaj medija koji su posljednjih godina učinili veliki posao u pridobivanju javnosti i stvaranju povjerenja u zdravstveni sustav kada se radi o presađivanju organa i tkiva kao i donošenje mnogih vrijednih primjera očuvanja života i zdravlja teških bolesnika i tako pomogli velikom pomaku u darivanju i prikupljanju organa. Na koncu ću se osvrnuti na nekoliko kontraverzi koje postoje u javnosti, dakle kod običnih ljudi pa i kod ljudi od kojih se to manje očekuje a već sam spomenuo dvije skupine u svom dosadašnjem izlaganju a na neke od tih kontroverzi zakon daje vrlo jasne i dobre odgovore. Prvo, često je stav da ionako bogati i poznati ljudi postavljaju se na vrh liste čekanja. Liste se prave na osnovu medicinskih kriterija. Trebaju biti javne. Načelo pravednosti zahtijeva da kriteriji dodjele darovanih organa ne smiju biti nipošto diskriminacijski tj. utemeljeni na dobi, spolu, rasi, religiji ili utilaristički tj. temeljeni na radnoj sposobnosti, društvenoj korisnosti i drugo. Imunološke i kliničke činjenice su jedini kriterij koji se moraju primijeniti a liste moraju biti dostupne javnosti što je uostalom regulirano člankom 4. i 31. ovog zakona, s time da pozivamo ministarstvo da se što prije formira referentni centar za uzimanje i presađivanje ljudskog tijela u svrsi liječenja. Druga kontraverza, ako se dogodi nesreća i u bolnici znaju da želim donirati organe hoće li mi pokušati spasiti život? Treba vrlo jasno reći, timovi koji liječe i timovi za presađivanje potpuno su odvojeni u namjeri upravo da se izbjegne zloupotreba, prevaka interesa nad istinom i zahtjev je i praksa da postoje različite ekipe i ovdje je to regulirano člankom 21. zakona. Doniranje organa nagrđuje moje tijelo. Donirani organ se odstranjuje kirurškim zahvatom po principima svake druge operacije što je ovdje regulirano člankom 2. i 3. I dvije kontroverze koje nisu spomenute u ovom zakonu one i ne trebaju biti a vrlo česte su kao teme rasprave što javne, što manje javne a to je zašto dati organe kad su transplantacije neupsješne. To je potpuna neistina. Trogodišnje preživljenje kod transplantacije srca je preko 70% prikaza, poznati su i izuzetni primjeri izvrsnog funkcioniranja i dobrog zdravlja ljudi nakon složenih transplantacija pa čak i primjer gdje je mladić sa transplantiranim srcem postao profesionalni igrač malo nogometne lige. I na koncu, jedna od predrasuda zašto moja religija ne podržava doniranje organa, s tim, smatrali smo tu u Klubu Hrvatske demokratske zajednice posebno potrebito istaći a ono je vezano uz jedan podatak da čak i u Hrvatskoj u kojoj se preko 80% ljudi izjasnilo po zadnjem popisu da su vjernici da svega 50% ljudi zna kakav je stav njihove religije vezano uz transplantaciju organa. Stav religija je više nego pozitivan. Prema ovoj medicinskoj intervenciji gotovo ne postoji religija koja ne podržava presađivanje, čak i vjerski pokreti koji inače zabranjuju transfuziju krvi dopuštaju presađivanje organa. Vrlo je jasan stav katoličke crkve o tome a sadržajne su riječima Pape Ivana Pavla II. kako je potrebito poticati presađivanje organa od moždano mrtvih kako bi se pomoglo sačuvati život neizlječivim bolesnicima i to kako kaže, citiram "dati bez naknade dio vlastitog tijela za zdravlje i dobrobit druge osobe odnosno sve što može poslužiti živome grijehe pokopati". U zaključku podupireći donošenje ovog zakona Klub Hrvatske demokratske zajednice ujedno podupire ciljeve, mjere, aktivnosti Ministarstva zdravstva na provedbi programa povećanja broja transplantacija, organa i tkiva u Republici Hrvatskoj koje podrazumijevaju tehničko-materijalnu potporu, edukaciju o financijsku potporu u kadrovima koji sudjeluju u procesu transplantacije kao i pokretanju kampanja, podizanja društvene svijesti građana o ovom javno-zdravstvenom problemu. Trebalo bi omogućiti preduvjete za godišnjim povećanjem od 1 do 2 donora na milijun stanovnika kroz idućih deset godina te bi po našem izračunu u relativno kratkom periodu u nekih sedam do deset godina došlo do zaustavljanja nesrazmjera između porasta broja onih koji traže organe i broja doniranih organa. Kako ovi zahvati iziskuju i značajna financijska sredstva nužno je predložiti model financiranja koji neće opterećivati redovito poslovanje bolnica. Također s tim u vezi tražimo od Ministarstva zdravstva da se otklone nedostaci na koje je ukazala Zajednica udruga dijaliziranih transplantiranih bubrežnih bolesnika a koje već traju godinama vezani uz postupke dijaliza i transplantacije naročito kod postupaka eksplantacije. Kolegice i kolege, osnovica velikodušnog poklanjanja bez ikakve kompenzacije utkana je u zapadnu civilizaciju. Etičnost transplantacije anonimna i svojevoljna donacija čine temelj doniranja organa. Humanost pod motom "Solidarnost među nepoznatima" omogućila je mnogima da započnu novi život. Iz tih razloga ovo je prilika da u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice izrazimo duboku zahvalnost svima koji su sudjelovali u dosadašnjim aktivnostima vezanim uz transplantaciju organa, da izrazimo duboku zahvalnost obiteljima koje su do sada svojom velikodušnom i plemenitom dozvolom da se od umrlog dobiju organi omogućili život i zdravlje velikom broj bolesnika uz poziv da u nadirućem nasilju kulture smrti kultura darivanja organa postae prepoznatljivo obilježje kao dio opće kulture života svih hrvatskih građana. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem, u ime Kluba HNS-a, PGS-a poštovani zastupnik Dragutim Lesar.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Želim vjerovati da će ova naša današnja rasprava na ovu temu osim u cilju poboljšanja zakona doprinjeti da mnogi ljudi u Hrvatskoj koji su još uvijek u dielmi da li donjeti odluku da postanu potencijalni donori ili ne, dakle, da ih ohrabrimo da svakako takvu odluku i donjeti. Ja ću o ovoj temi raspravljati i u ime Kluba i kao saborski zastupnik ali i kao ponosni vlasnik donorske kartice već nekoliko godina i kao suradnik hrvatske donorske mreže a vidim da je i kolega Prgomet svoju karticu donarsku ovdje ostavio pa da ne ostane ovdje. Kada razgovaramo o darivanju donorstvo organa ili dijelova ljudskog tijela lako je razgovarati kada je donor živa osoba sposobna za odlučivanje i donašanje odluke o davanju organa ili dijela tijela ali i kada je primatelj toga dijela tijela organa sposoban rasuđivati i pristati na to da primi drugi dio tijela, tuđeg tijela ili organa. I tu nema ni puno etičkih dilema ni problema i česti su slučajevi kada roditelji živote spašavaju svojoj djeci ili obrnuto i to je dobro. Međutim, dolazimo do problema onda kada se organi ili dijelovi tijela moraju uzimati sa mrtvih osoba i presađivati ne samo onima kjoi suspremni prihvatiti tuđi dio tijela ili organ nego i onima koji nisu sposobni takvu odluku donjeti a i prije se nisu o tome izjasnili. Do sada je u raspravi uvijek i samo smo se bavili temom darivanje organa u smislu doniranja, davanja, međutim, postoje i dileme da li su i građani Hrvatske, jesu ti koji žele primiti tuđi dio tijela ili tuđi organ, a kada bi to iz medicinskog stajališta bilo potrebno nisu sposobni takvu odluku donjeti jer mogu biti u takvom zdravstvenom stanju da odluku nisu moguće donjeti. Dakle moramo ovaj problem razmatrati i kod onih koji daju i kod onih koji primaju. Najvažnija dijagnoza u medicini je utvrđivanje smrti. I po našim propisima i praksi koja je u Hrvatskoj na snazi da bi se nekoga proglasilo potencijalnim donorom potrebno je utvrditi smrt cijelog mozga uključujući i moždano deblo i drugi uvijet je da se mora utvrditi potpuna nepovratnost takvoga stanja. Dakle, tek kada su zadovoljena ova dva uvjeta može se govoriti o tome da je netko potencijalni donor. Ovdje je bilo govoreno dosta tih podataka ali dozvolite mi da nužnost donošenja ovog Zakona potkrijepim nekoliko novih koje sam imao prilike dobiti. Krajem proše godine na listi čekanja za presađivanja bubrega je bilo 982 potencijalnih primatelja a istovremeno na redovite dijalize odlazi još oko 3 tisuće građana. Na listi čekanja za presađivanje srca 21, jetre 63, pluća 5, gušteraće 6, koštane srži više od 300 i rožnica također više od 300. Čak 31% ljudi sa lista čekanja nalazi se na tim listama duže od 6 godina. To pokazuje da s jedne strane broj potreba a s druge strane broj obavljenih transplatacija je još uvijek daleko od onoga što nam treba. u 2003. obavljeno je presađivanje 73 bubrega, 28 jetara, 9 srca, 8 gušterača, nažalost za koštanu srž i rožnice za 2003. podatke nemam. U 2002. mrtvih donora, dakle presađivanja sa mrtvih osoba bilo je 41. U Europi na milijon stanovnika dolazi 33 donora mrtvih, u svijetu na milijon stanovnika 21 a u Hrvatskoj 10. I to su podaci unatoč ovim poboljšanjima i povećanja brojeva donora koje smo imali. Kako je postojeće stanje regulative u Republici Hrvatskoj? Na snazi imamo zakon iz 80.-te i njegove dopune iz 88. i preuzete zakone iz bivše države 90.-te i 91. Jedini akt kojega je nakon 90.-te Sabor donosio bila je Rezolucija o poticanju presađivanja organa i tijela u svrhu liječenja s početka 99. na prijedlog zastupnice Vere Stanič-Stipčević. Ali nešto je posebice bitno u završnom dijelu te Rezolucije, postojala je obaveza Ministarstva zdravstva da svakih 12 mjeseci Saboru podnosi izvješće o napretku na tom prostoru. Ne znam točno ali čini mi se da nakon te Rezolucije ovo je prvi put da ponovno Sabor o ovome raspravlja. Ono što je u Hrvatskoj do sada učinjeno van medicinske struke i ustanova, najveći doprinos na porastu broja građana koji su se odlučili na donašanje Odluke o darivanju organa, na edukaciji i popularizaciji donorstva svakako je bila i je Hrvatska donorska mreža kao dio civilnog društva koji su sa ovakvim pristupom i mnogim brojem predavanja i seminara puno toga odlučili, puno toga pomogli i zaista učinili napredak u Hrvatskoj. A sada nekoliko konkretnih sugestija državnom tajniku u smislu poboljšanja samoga prijedloga Zakona. U članku 18. govori se o uzimanju tkiva ako osoba nije sposobna dati suglasnost. Ne kaže se iz kojih razloga nije sposobna, pa dolazi se do dileme da se to može učiniti ukoliko je primatelj roditelj, brat ili sestra darivatelja ali nema ukoliko bi primatelj bilo djete. Zar roditelj u takvoj situaciji ne bi mogao davati i djetetu? Jer su samo nabrojeni roditelji, brat ili sestra. I nadalje u zadnjoj alineji tog istog članka piše dakle da se uzimanje organa može izvršiti, ali ako se mogući darivatelj ne protivi, a on nije sposoban dati suglasnost. Dakle ako nije sposoban dati suglasnost ne može se, nije ni sposoban da izvrši protivljenje uzimanja organa pa bih molio da ovaj članak 18. ponovno se proba doraditi. Članak 22. uvodi jednu novost i drugačiju praksu od onoga što smo do sada imali u Hrvatskoj. Do sad je donorska kartica bila izraz volje pojedinca da je spreman biti donorom. Članak 22. veli da smo svi potencijalni donori ako se nismo tome u pisanom obliku usprostavili, ta pisana izjava od liječnika primarne zdravstvene zaštite ide ministru zdravstva. I iskustva drugih država koja su data u uvodu ovog Zakona govore o tome da svi poštuju volju svakog pojedinca, da se način, iskazivanje volje svakog građanina provodi ili donorskom karticom, da u nekim državama ta odluka se upisuje u vozačke dozvole, a ja pitam zašto ju mi u Hrvatskoj ne bi upisali i na zdravstvenu iskaznicu ili na zdravstvenu iskaznicu kao nešto što je dostupno svakom liječniku i u svakom trenutku i u svakoj situaciji čime bi omogućili zaista velikom broju građana koji o donorskoj kartici ne znaju ništa da tu mogućnost odlučivanja imaju u trenutku stjecanja statusa zdravstvenog osiguranika. U članku 24. govori se o tome da dijelovi tijela umrle maloljetne osobe, te umrle punoljetne osobe koja nije imala sposobnost rasuđivanja mogu biti podvrgnuti presađivanju uz suglasnost roditelja ako su živi i to oba ili zakonskog zastupnika. Međutim postavljam pitanje zašto se prije roditelja ne bi pitalo bračnog supružnika ili djece ako su punoljetni. Prema tome i ovdje morate doraditi članak 24. ako se već dakle inzistira na toj suglasnosti da bračni supružnik ili dijete imaju veće prava odlučivati od roditelja kao što je to do sad predviđeno. Članak 26. govori o ovlastima onih zdravstvenih ustanova koje su ovlaštene da vrše eksplantacije dakle uzimanje organa. I to je dobro. Dobro je i članak 27. da one moraju imati posebno odobrenje ministra zdravstva. Međutim s obzirom na način financiranja bolničkog sustava mislim da bi bilo izuzetno dobro, izuzetno korisno u cilju smanjenja zdravstvenih rashoda da bolnice koje podnesu zahtjeve iz članka 27. i dobiju suglasnost ministra zdravstva dakle ispunjavaju ne samo kadrovske nego i tehničke uvjete za utvrđivanje moždane smrti, imaju s tog naslova dodatni izvor sredstava u redovnom financiranju jer to i jeste dodatni trošak u poslovanju bolnice posebice u dijelu kupnje neophodnih uređaja a da se razumijemo bolnica koja nema CT ne može dobiti, ne može dobiti dozvolu za eksplantacije. Članak 30. u stavku 2. propisuje obvezu zdravstvenim radnicima da poduzimaju odgovarajuće mjere u svrhu promidžbe, piše u zakonu, za darivanje tkiva. MIslim da je riječ promidžba kriva jer se ne radi o prodaji Coca Cole nego edukacija, savjetovanje osiguranika građana i pacijenata čime bi zaista dobili još više na kvaliteti, a pitanje promidžbe je u nadležnosti ipak više civilnog društva. I na kraju članak 34. govori o kaznenim odredbama onih koji prekrše ovaj Zakon i govori se o novčanim kaznama pa i onda kada se dijelovi tijela uzimaju mimo zakona pa i onda kada se sa dijelovima tijela ili tkiva protuzakonito trguje. Ja smatram da u ovom članku 34. najveća sankcija i najveća sigurnost građanima da zaista neće biti manipulacija idemo na to da svaki zdravstveni djelatnik, svaki liječnik za kršenje odredbe ovog Zakona gubi licencu. I mislim da ćemo i time građanima, potencijalnim donorima poručiti da nitko, a da država posebice stoji u nadzornom smislu, a da je sankcija gubitak licence to svi vi dobro znate najveća sankcija koja se može desiti jer se ovdje radi o povredi prava građana i mogućnosti manipulacije koju zaista želimo riješiti. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zahvaljujem. Na sugestije brojnih klubova nastavili bi bez stanke. Molim poštovanu zastupnicu Željku Antunović u ime Kluba SDP-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče! Presađivanje organa ili popularna transplantacija pojam je koji na sreću i zadovoljstvo svih nas danas u Hrvatskoj nije nepoznat pojam, ne izaziva dvojbe već je apsolutno pozitivno konotiran, pozitivno prihvaćen i zbog svih mogućih kampanja, javnih kampanja, zdravstvenih kampanja, kampanja javnih, ljudi iz prostora javnog djelovanja rezultirao time da se dogodila izuzetno velika i brza ekspanzija u presađivanju kako stanica tako tkiva i organa i da danas Hrvatska nema razloga sramiti se postignutih rezultata i to kako u smislu povećanja i stalnog povećanja broja donora tako i u smislu osposobljavanja i spremnosti zdravstvenih djelatnika i zdravstvenog sustava da udovolji onim potrebama koje možemo isfinancirati. Svakako ne svim potrebama bolesnih, onih kojima ovisi život, ali nastavimo li ovako, a pogotovo donesemo li dobar zakon koji će poticati, a ne ograničavati i birokratizirati cijeli proces doniranja i uzimanja i presađivanja organa mislim da ćemo vrlo brzo dobiti i na ugledu u svijetu što se već i danas događa. Osnovni problem transplantacije, počet ću sa problemima, mislim da će se oko toga složiti sve ovdje, a oko toga se mislim slažu i stručnjaci, organizacija i organiziranost tog jednog vrlo kompleksnog, kompleksnog posla. 2000. godine počela je nagla ekspanzija. 2000. godine u Hrvatskoj je na milijun stanovnika bilo 2,7 donora. 2003. 9, a danas ne samo 10 kao što je malo prije rekao kolega, imam zadnji podatak koji je iznesen na jednom međunarodnom skupu za prvih 6 mjeseci 2004. godine, Hrvatska se može pohvaliti sa 13 donora na milion dstanovnika. Doista se radi o silnoj eskpanziji i očito prepoznatom važnosti ovoga problema od samih građana od donora od svih nas koji smo temeljem ovoga zakona kako je malo prije rečeno potenecijalni donori. Sabor je o tome raspravljao, čuli smo danas, i donesena je jedna rezolucija i to nije bio jedina raspraav tu ću malo ispraviti one koji su govorili prije mene puno puta se u Saboru govorilo naglašeno o transplataciji kao jednom pozitivnom procesu nužnom zdravstvenom procesu, bilo je puno okruglih stolova puno je stručnjaka dobilo prostor govoriti o važnosti transplatacije. Saborski odbor zadnje koliko sam ja uspjela pratiti donio je čitav niz saborski odbor matični odbor za zdravstvo, donio je čitav niz vrlo konketnih zaključaka, jedan od njih na kojeg ću podsjetiti ovom prilikom predstavnika ministarstva je da se svakih 6 mjeseci saborski odbor redovno izvještava o izvješćava o toku i novim dostignućima u samoj transplataciji. Pa se nadam da će se ta obveza i izvršavati. Sve što se do sada dogodilo ili radilo zavrjeđume pohvalu i čestitku svim sudionicima, entuzijastima, ljudima koji su poklazali da su spremni učiti, i u Hrvatskoj razvijati ta suvremena znanja, metode i procecure, ma koliko se sretali sa barijerama koje također ne smijemo u ovoj u ovom današnjem raspravi preskočiti. Nadam se da mi nećete zamjeriti što ću spomenuti neka imena, ali da mi se istovremeno neće zamjeriti što neću spomenuti sva imena. Ali držim to jako važnim jer još jednoml treba se prisjetiti koliko je entuzijazam pojedinaca i znanje pojedinaca bilo važno za razvoj za dostignuće ovoga do čega smko danas došli. 71. godine spomenuto je prof. Francišković u KBC Rijeci napraivo je prvo presađivanje bubrega. 80 .godine prof. Sokolić na Rebru prvo presađivanje srca. 90. godine prof Borčić rtakođer na Rebru prvo presađivanje jetre. 83. godine prof. Labar na REbru izvršio je prvo presađivanje koštane srži ovdje valja spomenuti da se do godilo u Zagrebu prije nego u Beču.Danas presađivanje koštane srži vrlo uspješno radi i prof. Jakšić u Merkuru. To je od prilike ono što je bilo prvo i što je povjest. Ali valja spomenuti i dobro poznati tim sa bolnice merkur vođen prof. Patrljom valja spomenuti čitavu njegovu sjajnu ekipu koja se ne sastoji samo od liječnika nego od mnogih drugih hrabrih ljudi vizionara. Valjaa spomenuti današnje ekipe sa Rebra vođene prof. Pazinijim i prof. Batinicom. Docentom Škegrom . Valjda spomenuti prof. Brkljačić koja vodi zavod za tipizaciu također na Rebru koji je i referalni centar za tipizaciju tkiva. Valja spomenuti prof. Sutlića i Biočinu iz bolnice Dubrava i docenta Anića sa rebra koji ddanas presađuju srce. Valja spomenuti i dr. ostojića koji je bio jedan od onih koji je poveo povjerenstvo za transpataciju 2000. i koji je mnogima omogućio i pomogao dase dogodi ova velika ekspanzija. Ja ne mogu ne spomenuti i dr. Povrzanovića donorsku mrežu Hrvatske, kartice smo tu danas videli. To su sve vrijedni ljudi koji su i te kako zaslužni da uih se i ovdje spomene. Presađivanje tkiva je nešto rrazličito od presađivanja organa, tako je prvo presađivanje rožnice obavljeno još negdje daleko 39. godine ali valja ovdje spomenuti opću bolnicu Sv. Duh koja ima i očnu banku. Valja spomenuti prof. Gabrića, docenticu Dekaris, docenticu Henc, Petrinović. Treba spomeniti i ovdje ne samo ovo zdravstveno i ne zdravstveno osoblje u zdravstvenim ustanovama, već i sve one prateće službe. Letačke ekipe koje pod 24 ne spavaju obavljajući ovaj posao. Vozače, koordinatore za transplataciju u bolnicama koje možda i nisu osposobljene za transplataciju. Treba spomenuti donore i njiihove obitleji, treba još jedan puta reći daje sve ovo do sada građeno manje na sustavu a više na entuzijazmu i motiviranosti. I zbog toga je donošenje ovog zakona važno i trebalo bi označiti jednu prekretnicu. Prekretnicu da entuzijazam i motiviranost zamjeni sustav dobra ograiziranost, jasno i precizn utvrđene procedure. I stoga dozvolite da i ja kažem nekoliko konke+retnih primjedbi na ovaj zakon koji u svojoj u cjelini je dobar i zadovoljavajući ali mislim da može biti i bolji. Načelne primjedbe odnose se na to da bi zakon trebao malo više raspoznavati specifičnosti darivanja i presađiavnja stanica i tkiva, od darivanja organa. Tu postoje neke razlike, veći samo obrazloženje u Zakonu ukazuje da je se pun više događaju u praksi presađivanja tkiva nego presađivanje organa i vezano na te specifičnosti d ne ulazim sad u ono što je struka, na pominjem da bi to trebalo biti vidljivije kroz zakon. Zakon ne predviđa ni jednu sitauciju koja se takođe događa u praksi, a to je tko će donjeti odluku o darivanju tkiva ili oragna koja idu u razmjenu a to znači kada na nacionalim listama ili nacionalnoj listi nema prijatelja. Kada se organm ili tkivo daje u razmjenu zakon ne predviđa tkoj je taj koji će o tom donositi odluku. To bi u zakon trebalo unjeti. Primjetila sam da u zakonu nema i ne spominjue se također neke situacije koje već poznajemo iz prakse. A to je da u Hrvatskoj nekada uslugu presađivanja traže i stranci. Po ovom prijedlogu zakona će to biti u buduće nemoguće vršiti jer je potpuno neregulirano govori se samo o nacionalnim listama a mi imamo situaciju naročito gledano na BiH pa i neke druge dražve koje su nekada bili u sastvu bivše Jugoslavije gdje dolazi ljudi i traže zdravstvenu uslugu. Mislim da je to nešto što treba nasvatit iraditi. Što treba naći svoj prpostor u zakonu, to treba regulirati. Sljedeće je na što želim načelno upozoriti da se u Zakonu ne sposminju organiazcije koje pomažu koje pomaži ovom transplataciju u cijelini, kao što su već spominjanja, hrvatska donorska mreža, druge različite nevladine organizaije koje imaju važnu ulogu i mogu ako je do sada nemaju preuzeti važniju ulogu u tome. Mislim da zakon sve to treba obuhvatiti. Imamo i nekoliko konkretnih primjedbi, članak 29. stavak 1. trebalo bi precizirati tamo se govori o tom eda uzimanje može obaviti samo ustanoav koja će obaviti i presađivanje. Međutim pojasniti bi trebalo, jer u praksi znamo da timovi iz ustanove koja obavlja presađivanje odlaze i uzimaju organ i u nekim prostorima u ustanovama u kojima se inače, koje su neovlaštene i neosposobljene za presađivanje, ali radi se o specifičnim zdravstvenim procesima, o specifičnim postupanjima gdje se odlazi na lice mjesta, uzima od donora i nekad se to radi velim i u nekim prostorima da ne bi kasnije došlo do spora ja ne mogu tvrditi da je intencija predlagatelja bila da isključi ovakve situacije, ali da ne bi bilo sporno. Član 31. stavak 2. govori o nacionalnim listama čekanja, odnosno o tome da se nacionalne liste čekanja vode u referentnim centrima za uzimanje i presađivanje ljudskog tijela u svrhu liječenja. Potpuno je nejasno tko je to, koji su to referalni centar. Mi imamo referalni centar za tipizaciju tkiva, ali referalni centar za uzimanje i presađivanje niti postoji, a kažu stručnjaci da ga na jednom mjestu nije ni moguće, a nije ni prihvatljivo u hrvatskim uvjetima stvarati. To je primjedba koja je ozbiljna i najozbiljnija. Nacionalne liste čini nam se da bi trebale biti u množini jer se odnose na različite organe, ne može biti samo jedna lista jer se radi o različitim organima. U članku 32. propisuje se da ministarstvo obavlja poslove koje bi po mišljenju stručnjaka trebala preuzeti neka druga središnja organizacija, nekad se to spominjalo kao CRO-transplant, ali svakako izvan ministarstva. Neće biti dobro i neće biti efikasno ako se u jednom pogotovo danas velikom ministarstvu bude pokušalo ugurati nešto što inače bolje u praksama iz svijeta obavljaju ovakve posebne organizacije i mi predlažemo da se sve to pa i ove nacionalne liste čekanja izvuku u jednu posebnu organizaciju koja će biti pod nadzorom ministarstva, ali ne sastavni dio ministarstva. I konačno dozvolite da kažem nešto o sredstvima koja se također ne u samom zakonu, ali u onom obrazloženju zakona govori se o tome da bi se u 2005. milijun i 700 kuna trebalo izdvojiti za transplantacije. Ono što je naša načelna primjedba je da je u tome samo 300 tisuća predviđeno za informatizaciju sustava, a ako ne izdvojimo više za taj posao onda teško da ćemo moći govoriti o daljnjim pozitivnim pomacima koji evo traju već neko vrijeme i koje trebamo potaknuti, a ne zaustaviti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na galeriji pozdravimo izaslanstvo Hrvatske zajednice iz Makedonije koje prati ovu našu raspravu. [[Pljesak.]] Sada molim poštovanu zastupnicu Ljubicu Lalić u ime Kluba zastupnika HSS-a.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa polazeći od činjenice da je u Republici Hrvatskoj područje transplantacije medicine regulirano zakonom iz 1980. godine, a da je taj zakon preuzet kao hrvatski zakon 1991. godine, imajući u vidu razvoj medicinske znanosti koja omogućava sve većem broju osoba liječenje transplantacijom možemo reći da je ovaj zakon dobro došao i kao takav odavno je bio potreban. Dugo vremena pratili smo podatke koji su govorili o hrvatskoj u kojoj je neznatan broj darovatelja, a preveliki je broj onih za koje je transplantacija zapravo novo rađanje. Ohrabruje činjenica da se povećava broj donora na što ukazuje podatak da je 2000. godine svega 2,7 realiziranih donora na milijun stanovnika dok je u 2003. godini taj broj porastao na broj 9 što još uvijek nije dovoljno. Promišljajući razloge malog broja donora stvarao se dojam da je glavni razlog u svijesti naših građana koji zaziru od donorstva pa čak i nakon smrti. Da je to pogrešan dojam pokazala je organizacija, akcija organiziranja potpisivanja donorskih kartica koju su organizirali mladi Hrvatske seljačke stranke. Samo u jednoj akciji primjerice u Slavonskom Brodu za samo sat i pol 67 građana Slavonskog Broda dalo je svoj potpis i na taj način pokazalo i dokazalo da je za njih najhumanije djelo u životu jednoga čovjeka darivanjem vlastitih organa spasiti život drugomu, a stručnjaci kažu da jedan čovjek donorstvom može spasiti čak četiri života. Građani u opisanoj akciji, kartice su potpisivali, dali su svoje podatke koje su mladi Hrvatske seljačke stranke sistematizirali i dostavili Ministarstvu zdravstva. Vjerovali su, a i sama sam vjerovala da moja potpisana kartica dokazuje moju volju glede donorstva i da se temeljem te kartice u slučaju moje smrti može raspolagati u funkciji spašavanja tuđih života. Neki dan sam saznala da to nije tako i da su te naše kartice bez ikakvog značaja. Izgleda da smo i po tome drugačiji od Amerikanaca kod kojih je potpisana donorska kartica dokaz izraženog pristanka građanina. Ovaj zakon glede donorstva ima nešto drugačiji pristup pa tako članak 22. kaže: "dijelovi tijela su umrle osobe, smije se uzeti radi presađivanja samo ako se darivatelj za života nije tome u pisanom obliku protivio". Dakle zakon počiva na pretpostavci da su svi građani darivatelji, osim onih koji su se tome za života u pisanom obliku protivili. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci ne protivimo se niti takovom pristupu, ali smatramo da niti ovakovo polazište ne isključuje obvezu društva na educiranje građana o značaju i veličini humanosti doniranja, a ne isključuje ni imateljstvo donorskih kartica. U svijesti građana postoji strah, ali ne strah od donorstva nego strah od zloporaba koje su moguće i koje nisu imaginarne nego su vrlo stvarne. Stoga smatramo da i ovaj zakon mora biti tako jasan i uvjerljiv kako bi svaki građanin bio siguran da je zaštićen od zloporaba. Kod umrlih donora ta neka sigurnost daje se u članku 21. prema kojem potvrdu o smrti ne smiju dati liječnici koji neposredno sudjeluju u uzimanju ili presađivanju dijela tijela s umrle osobe ili koji su odgovorni za brigu o mogućim primateljima dijela tijela. Organ ili tkivo od živog darovatelja može se uzeti isključivo u svrhu liječenja primatelja ako ne postoji odgovarajući organ ili tkivo umrle osobe te ne postoji druga približno jednaka metoda liječenja. Organ ili tkivo živom darovatelju ne može se uzeti bez izričite suglasnosti darovatelja i to u pisanom obliku. Pristanak se može uvjetovati presađivanjem određenoj osobi. Najveće zloporabe su moguće kod uzimanja dijelova tijela upravo umrlih osoba. Vjerojatno je zbog toga predlagatelj odabrao varijantu uključenja većeg broja liječnika. Da li je to dovoljan mehanizam zaštite to će pokazati vrijeme, jer kod nas u praksi događaju se takve pojave koje niti u jednoj drugoj zemlji jednostavno nisu moguće. Stoga je možda još potrebno razmisliti o dodatnim mehanizmima kontrole provedbe ovog zakona. Ukoliko bi ovaj prijedlog zakona bio prihvaćen na ovom Saboru, a ja vjerujem da hoće, stupio bi na snagu osmog dana od objave. Ovo je prvo čitanje i nadamo se da neće biti nikakvih problema da on u 9. mjesecu bude usvojen. Ako će to biti tako onda mi se čini netočnim obrazloženje koje kaže da provedbu ovog zakona u 2004. godini neće zahtijevati dodatna sredstva iz državnog proračuna. Predlagatelj kaže da će u 2005. godini Ministarstvo zdravstva morati osigurati za provedbu transplantacijskog programa milijardu i 700 milijuna kuna. Da li je to dovoljno to moraju reći stručnjaci u ovom području, ali laički gledano čudan je raspored jer se 800 tisuća kuna predviđa za poslove prijevoza eksploatacijskih timova i organa, 300 tisuća za izradu i implementaciju jedinstvene informatičke podrške za sustav vođenja nacionalnih lista čekanja i raspodjelu organa i tkiva i praćenja transplatacijskih rezultata i nabavku komunikacijske tehnologije u svrhu osiguranja dostupnosti i brze razmjene informacija. 300 tisuća kuna za promidžbene aktivnosti i 300 tisuća kuna za sustavnu i kontinuiranu edukaciju zdravstvenih radnika uključenih u ovaj program očito je da mi se dogodio lapsus nije milijarda i 700 nego i milijun i 700. Raspored, se ne čini logičnim, a nema niti jedne riječi o uređenju operacijskih dvorana, nabavci nove opreme i osposobljavanja novih liječničkih timova ili ekipa koje bi u život pretočili one mogućnosti koje ovaj Zakon daje. Stoga se pribojavamo da dobivamo još jedan zakon koji nas približava čak izjednačava sa regulativom drugih zemalja Europske unije a ono što nas čini različitima od drugih jest što će kod nas ostati samo mrtvo slovo na papiru to je strah koji u nama postoji. MI u Hrvatskoj seljačkoj stranci željeli bismo da Zakon zaživi a najželjnije zakon isčekuju oni koji čekaju presađivanje organa jer o tome ovisi odgovor na pitanje imaju li oni pravo na sutra. Mi mislimo da imaju i ne samo oni nego možda netko od nas koji se sutra može naći u njihovoj situaciji. Klub zastupnika HSS-a podržava Prijedlog zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja sa željom da čim prije bude donešen i dakako u praksi primjenjen jer bez toga ziasta nitko neće imati koristi.
Zahvaljujem. Riječ u ime Kluba HSLS DC-a ima uvaženi zastupnik Mate Brletić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Iako Hrvatska ima već odavno Zakon o presađivanju organa sličan onome većine europskih zemalja, dobro došao je Prijedlog novog zakona koji će u nekim elementima osuvremeniti i osvježiti postojeći Zakon i prilagoditi ga novom vremenu i standardima Vijeća Europe kao što su pristanak obitelji umrlog za uzimanje organa. Registar onih koji se protive i stalna izobrazba javnosti i drugo. Bitno je osvrnuti se na ovaj Prijedlog zakona koji se tiče problematike uzimanja dijelova tijela u svrhu liječenja jer se presađivanje organa uvažava kao opće prihvaćen medicinski, etički, psihološki i društveno opravdani način liječenja kao temelj ljudskog prava. S obzirom na potrebno je poduzeti što više odgovarajućih mjera kako bi se povećalo darivanje organa i tkiva treba promicati transplatacijsko liječenje i post mortalno darivanje organa javnosti te istaknuti vrijedna etička načela na kojima se on temelji, jer darivati organ znači sačuvati tuđi život. Vrijedno je da su predviđena sredstva za daljnju edukaciju zdravstvenih profesionalaca unutar zdarvstvenog sustava na planu ne samo presađivanja nego i organiziranja prikupljanja organa umrlih osoba jer bez organa nema transplatacije. Samo neprestan rad u javnosti i edukacija u zdravstvenom sustavu osigurava dovoljan broj organa za presađivanje pa tako i mogućnost spašavanja velikog broja ljudskih života. Moramo znati da je svaki građanin potencijalni davatelj ali isto tako građani često zaboravljaju da su potencijalni primatelji organa. Naglasio bih važnost donošenja takvog Zakona koji bi trebao pratiti suvremena pravna rješenja Vijeća Europe i Europske unije kako bi bilo što manje zloupotrebe i kršenja prava osoba koje sudjeluju u ovim postupcima. Svaki postupak koj nastoji komercijalizirati ljudske organe ili ih tretira kao predmet razmjene ili trgovine smatra se moralno neprihvatljivim. Prema nekim saznanjima u Hrvatskoj je trgovina organima do sada bila neprovediva iako među stanovništvom zabilježenih pojedinačnih javnih namjera da prodaju svoje organe. Do sada nije bilo ni minimalne mogućnosti da se nešto takvo provede, jer se presađivanja organa provodi samo u kliničkim bolničkim ustanovama, ali i Zakon je tu koji treba braniti i brani presađivanjim organa u privatnim medicinskim ustanovama i svala zlouporaba odnosno trgovina organima koja donosi za sobom materijalni dobitak treba se rigorozno suzbiti. Moramo se osvrnuti na dio prijedloga zakona u kojem pod općim odredbama u stavci 2. i 7. kaže da nije dozvoljeno uzimanje organa ili tkivo od osobe koja nije sposobna dati pristanak te da se iznimno može odobriti uzimanje regenerativnog tkiva od osoba koja nije sposobna dati suglasnost a pod zakonom propisanim uvjetima smatramo da se na ovaj način već u općim odredbama Nacrta zakona daje mogućnost manipulacije regenerativnim tkivom a to su matične stanice koje se mahom dobivaju iz krvi pupkovine rođenog djeteta koje nije u stanju dati pristanak. Zato predlažemo ukoliko će se zaista uzimati krv iz pupkovine za određene svrhe to treba odrediti zakonom a ne pravilnikom jer se sama iznimnost treba definirati da i tada ima tko potpisati suglasnost a to je majka djeteta. Iznimnost uzimanje regenerativnog tkiva u svrhu liječenja srodnika i nesrodnika je jako važna pa se ne bi smjela provući kroz ovaj Zakon nezapažena jer se postavlja pitanja što ako naprimjer primatelju u međuvremenu toliko pogoršano stanje da mu više upravo taj doneseni pripravak krvi neće trebati. DA li se tada daje nekom drugom primatelju i pod kojim okolnostima. Kako se skladišti to tkivo i kako se uništava da ne bi došlo do zlouporabe. Već sam prije spomenuo da je zbog nedostatka raspoloživih organa i tkiva potrebno podržati odgovarajuće mjere kako bi se povećalo darivanje organa i tkiva ali moram naznačiti da niti u jednom primjeru zemalja čija je regulacija transplatacije organa tkiva navedena Sjedinjene Američke Države, Nizozemska, Irska i Slovenija nije spomenuto regenerativno tkivo niti krv niti stanice tkiva i organi reprodukcijskog sustava čovjeka. Prema preporuci od 25. svibnja 2004. godine potrebno je definirati organe, tkiva i stanice tkivne i stanične produkte pogotovo kod organa tkiva i stanica koje pripadaju reprodukcijskim organima muškarca i žene. Jednako tako potrebno je naglasiti da će se posebno analizira donor i njegovi potencijalni organi tkiva i stanice, te tkivni i stanični produkti koji dolaze u obzir za donaciju na danas poznate dostupne uzročnike zaraznih i nasljednih bolesti. Stoga smatram da bismo mogli pogriješiti. Ukoliko se ne ograničimo da ovim zakonom reguliramo samo transplantaciju organa i tkiva, koji nas kao zemlju tište već desetljećima. A da posebnim zakonom reguliramo transplantaciju … [[govornik se ne razumije]] tkivima, a zakonom u potpunosti eksplicitno naglasimo, a to se može već i u ovom zakonu, da se u Republici Hrvatskoj zabranjuje bilo kakva transplantacija jajnih stanica i reproduktivnih organa žene. Klub DC-a i HSLS-a predlaže, da se doneseni zakon o uzimanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja u kojem će se definirati ono što je ovog trenutka za Hrvatsku najbitnije, a to je regulacija transplantacija organa, bubreg, srce, jetra itd., a da se pod posebnim zakonom regulira uzimanje tkiva, te tkiva staičnih produkata koji pripadaju reprodukcijskom dijelu muškarca i žene. Jer već kada do sada nismo imali moderan zakon, trebalo bi krenuti u donošenje kvalitetno zakona. Presađivanje organa je veliko … [[govornik se ne razumije]] u službi čovjeka. Doniranje organa je jedan od načina njegovanja kulture života izvedeno na etnički prihvatljiv način sa smislom očuvanja zdravlja i života bolesnika koji kad-kad nemaju druge nade. Bitno je da je Zakon o presađivanju organa bude u skladu sa standardima Europske unije, što omogućuje da se Hrvatska pridruži velikim transplantacijskim asocijacijama i da time započne razmjena organa među europskim zemljama. Što do prije kratkog vremena uopće nije bilo moguće. Stoga Klub DC-a i HSLS-a smatra nužnim donošenje ovog zakona i za njega će glasovat. Hvala lijepa.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku. Na redu je u ime Kluba zastupnik SDSS-a Vojislav, uvaženi zastupnik Vojislav Stanimirović.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika samostalne demokratske-srpske stranke razmotrio je na svojoj 8. sjednici Prijedlog Zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada. Predlagač u ovom prijedlogu ovog zakona, njegov sadržaj odmah se primjećuje, unosi suvremena pravna riješenja koja već postoje u Vijeću Europe, u Europskoj uniji. U Republici Hrvatskoj ovo područje transplatancijske medicine regulirano je starim zakonima objavljenim još u Narodnim novinama iz 80., 88., 90., 91. godine, koji su u to vrijeme bili u skladu sa trendovima tadašnje transplantacijske medicine, ali su danas u ne skladu sa dosezima današnje medicinske znanosti. Medicinska nauka danas otvara mogućnost sve većem broju osoba sa kroničnim i … bolestima da takvu vrstu liječenja koja ima medicinsku psihološku, etičku i ekonomsku opravdanost. Ovaj prijedlog zakona ima i nekoliko poglavlja između ostalog i opće odredbe koje govore o opravdanosti uzimanja i presađivanja dijelova ljudskog tijela o upotrebi u skladu sa pravilima medicinske znanosti, o pravičnoj dostupnosti primateljima snosi sa nacionalne liste čekanja i u skladu sa transparentnim objektivnim javnim općim prihvaćenim medicinskim kriterijima. O zabrani davanja, odnosno primanja bilo kakve novčane naknade, te druge materijalne koristi, o zabrani trgovanja dijelovima ljudskog tijela i osobnim podacima darivatelja i primatelja dio ljudskog tijela koji predstavljaju profesionalnu tajnu. U drugom poglavlju govori se o uzimanju dijelova tijela od živog darivatelja. Na samom početku ovog poglavlja ističe se da se tkiva i organi mogu uzeti od živog darovatelja u svrhu liječenja primatelja samo ako ne postoji odgovarajući organ ili tkivo umrle osobe ili neko drugo približno, neka druga približna jednaka metoda liječenja. Tu se naglašava da se sa živog darovatelja smije uzeti samo tkiva koja se obnavljaju. Mi u Klubu SDSS-a smatramo da ovdje treba navesti koji su to organi tkiva koje se mogu uzeti od živog darovatelja, kao što je na primjer jedan bubreg, dio jetre, dio kože, koštana srž. Dok se organi kao što su srce, pluća, oči, gušterača mogu darivati nakon smrti. Također smatramo da je neophodno razmotrit mogućnost da uđe u zakonsku regulativu da živi darovatelju trebaju znati kome su darivali svoj organ kako se ne bi stvarala mogućnost kupovine organa i prodaje na ilegalnom tržištu organa. U trećem poglavlju govori se o uzimanju dijelova tijela su umrle osobe. Tu se moraju prvenstveno poštivati medicinski kriteriji da je zaista i na propisan način utvrđena smrt pacijenta, tj. da je utvrđen prestanak rada mozga ili srca, te da bi se tek onda moglo … [[govornik se ne razumije]] uzimaju organa za transplantaciju. Bitno je to, da je u prijedlogu istaknuto, naglašeno da potvrdu o smrti ne smiju dati liječnici koji neposredno sudjeluju u uzimanju … [[govornik se ne razumije]] dijelova tijela s umrle osobe kao i to da se dijelovi tijela ne smiju uzeti sa umrle osobe ukoliko se ona za života u pisanom obliku tome protivila. U četvrtom poglavlju se govori o raspolaganju uzetim dijelovima ljudskog tijela, to je naglašeno da se kod živih darovatelja dijelovi tijela mogu uzeti samo osobi starijoj od 18 godina pod uvjetom da je sposobna za rasuđivanje. Da je živi darovatelj dao suglasnost u pisanom obliku. Da se živi darovatelj mora upoznati od strane svog liječnika o eventualnim rizicima i posljedicama koje određeni medicinski zahvat može donijeti i da se dijelovi tijela osobe nesposobne za rasuđivanje mogu uzeti zbog presađivanja ako postoji pristanak oba roditelja ako su živi ili jedno od roditelja ukoliko je takva osoba živjela s osobom nesposobnom za rasuđivanje. Kod umrlih darovatelja, neophodno je u pisanom obliku izričita zabrana da se za života protivi uzimanju njegova dijelova tijela. Kod umrlih darovatelja koji su maloljetni i osoba nesdposobnih za rasuđivanje, neophodan je pristanak roditelja u jednom i drugom slučaju. Ali takvo pravo što predviđa se u ovom zakonu smatramo da treba biti upitno za zakonskog zastupnika ili skrbnika i mislimo da o tome treba razmisliti. U petom poglavlju govori se o organizaciji zdravstvenih ustanova, institucija koje učestvuju u uzimanju presađivanja dijelova tijela u svrhu liječenja. Sasvim je sigurno da je dio ovog posla kao i nadležnost u okviru Ministarstva zdravstva, ali smatramo da se nosilac čitavog ovog posla ne treba biti samo ministarstvo, ako želimo da ovaj zakon stvarno zaživi u praksi i da se ovoj vrsti liječenja da adekvatno mjesto. Ako navedemo primjer najbogatije zemlje Sjedinjenih Američkih država koje imaju jedan nacionalni koordinativni centar za svojih 50-tak država koji radi 24 sata dnevno i koordinira rad među svim državama. Postavlja se pitanje, zašto jedan takav centar ne može imati Republika Hrvatska koji bi pokrivao nekoliko desetaka bolnica i koordinirao rad sa drugim koordinativnim centrima u Europi i šire. Ovaj centar bi svakodnevno morao voditi evidenciju novih pacijenata potencijalni kandidat za transplantaciju, evidenciju novih pacijenata, gdje su transplantacije obavljene. Onih koji su umrli dok su čekali da se transplantacija obavi. Ispod nivoa nacionalnog koordinativnog centra trebali bi biti donacijske biolnice, kod nas kliničke, županijske i gradske i opće koje bi imale direktnu komunikaciju sa nacionalnim koordinativnim centrom, a ujedno i sa transplantacijskim centrom, tj. klinikama koje odredi ministarstvo. Ovi transplantacijski centri moraju biti opskrbljeni prostorno, stručno, laboratorijski, administrativno vezano za evidenciju pacijentima koji čekaju na transplantaciju o vremenu čekanja o hitnosti operacija, o javnosti i liste čekanja. Odnos prema transplantacijskoj i eksplantacijskoj medicini u zapadnim civilizacijama najbolje oslikava jedan američki pjesnik Robert Test u svojoj pjesmi koja se zove "Da me se sjetiš", gdje je on između ostalog rekao. "Kada moj liječnik utvrdi da mi je mozak prestao funkcionirati i da je moj život prestao ne pokušavajte me umjetno održavati u životu nego moje tijelo stavite na bijelu plahtu i neka to bude postelja života." Dalje je napisao "Moj vid poklonite čovjeku koji nikada nije vidio izlazak sunca, lice djeteta i ljubav u ženinim očima. Moje srce dajte osobi kojoj vlastito srce nije donosilo ništa drugo do beskrajnu bol. Moju krv darujte tinejđeru čije je tijelo izvučeno iz smrskane olupine kako bi preživio i vidio igru svojih unučadi. Moje bubrege dajte onome čiji opstanak u životu iz dana u dana ovisi o aparatu. Uzmite moje kosti, svaki mišić, svako tkivo i živac iz mog tijela i pronađite način da obogaljeno dijete prohoda. Učinite li sve što sam tražio zauvijek ću živjeti." Na kraju Klub SDSS-a podržat će prijedlog Zakona o uzimanju i presađivanju ljudskog tijela u svrhu liječenja s preporukom da primjedbe i prijedlozi koje smo istakli predlagatelj razmotri i eventualno uvrsti za drugo čitanje. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku. S ovim smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Ima 12 prijavljenih pa budući da su predstavnici klubova odnosno iz izlaganja je vidljivo da će najvjerojatnije zakon biti jednoglasno usvojen ja apeliram na zastupnike za pojedinačnu raspravu da se osvrnu ili nekakve nove prijedloge kako bi smanjili vrijeme rasprave i kako bi mogli pristupiti što prije glasovanju završenih točaka dnevnog reda. Na redu je uvaženi zastupnik Kajo Bučan.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Ono što je tehnički moguće ne znači samim time da je i moralno dopustivo. Transplantacije ili presadbe organa su veliko postignuće znanosti u službi čovjeka uz koje se rađaju mnoga bioetička pitanja. Kad se spomene presadba organa velika većina pomisli na 1967. godinu i prvu uspješnu transplantaciju srca što ju je Cape Townu u Južnoj Africi izvršio čuveni doktor Kristijan ... [[Govornik se ne razumije.]] , no manje je poznato da je ta godina isto tako bila revolucionarna za presadbu organa jer je prvi put te iste godine uspješno izvršena transplantacija jetre i istovremeno bubrega i gušterače. Koliki je značaj tih čina govori i to da su 1990. godine Nobelove nagrade u ovom području dobili Josec Muray za presadbu bubrega i Donald Tomas koji je 1956. godine presadio prvi koštanu srž. Prva uspješna transplantacija sa živog srodnika izvršena je 51. godine a prva uspješna presadba bubrega od živog nesrodnog davatelja u Europi isto tako 59. godine ali isto tako u Parizu. Zašto ovo spominjem? Zato jer je ovdje osnovno načelo lječničke vještine "nil nocere" ne škoditi stradava, stradava u presađivanju sa živog darivatelja ali je ono ipak dopušteno i u mnogim naprednim zemljama kao što su Švedska i Norveška i druge čini veliki dio transplantacijske medicine. Latinska izreka "pars propter totum" tj. dio postoji radi cjeline može se ovdje primijeniti, tj. zahvat mora biti radi dobra cjeline, mora biti nuždan i mora biti u vrijeme, baš u to vrijeme i djelotvoran način liječenja. 1987. godine dolazi do prve tzv. domino transplantacije u Baltimoru u Sjedinjenim Državama gdje je prvi put bolesniku s bolesnim plućem i zdravim srcem presađeno srce i pluća a on je svoje zdravo srce donirao bolesniku s bolesnim srcem. Tu se također otvaraju nova etička pitanja. Spominjali su se ovdje stavovi pa mi još jednom dopustite da kažem onu čuvenu rečenicu Svetog Oca koji je u jednoj prilici rekao da je šteta zakopati ono što može poslužiti životu. I sve relegije kao što je već rečeno dopuštaju i podržavaju presađivanje i doniranje organa. Iznimka je šintoizam gdje se mrtvo tijelo drži nečistim i opasnim a njegovo diranje smatra se ozbiljnim prekršajem. Danas je moguće presaditi približno 25 različitih organa i tkiva. Po broju kada veličnih davatelja organa na prvom mjestu su Sjedinjene Države sa 21 davateljem na milijun stanovnika u 2003. godine a na dnu ljestvice su Filipini sa 0,1 davateljom. Hrvatska je u Europi predzadnja sa 9 donora na milijun stanovnika. U sredini odakle dolazim u mom rodnom Splitu na dijalizi je trenutno 179 bolesnika. Ovo su podaci sa 31.12.2003. i važe za 2003. godinu. 28 takvih bolesnika u prošloj godini je umrlo. Na listi čekanja za bubreg je 63 bolesnika a u prošloj godini je jedan bolesnik sa transplantiranim bubregom umro. Upravo da bi potakli široku akciju darivanja organa a ujedno spriječili moguće zlouporabe potrebito je precizno zakonski urediti ovo područje i uskladiti ga s pozitivnim iskustvima razvijenog svijeta kako bi se između ostalog stvorilo povjerenje javnosti i uvjerilo stanovništvo u nemogućnost i isključenje zlouporaba a ujedno i razbili mitovi o otmicama preko noći radi vađenja organa, postavljanju bogatih na vrh liste čekanja, nagrđivanju tijela kod uzimanja organa itd. Ponekad nažalost možemo pročitati i u dnevnom tisku vapaje očajnika kao što je bilo u Slobodnoj Dalmaciji 19. ožujka ove godine. Citiram "Prodajem bubreg jer ne želim krasti i to mi je jedini izlaz iz problema." Uz dužnu pažnju na situaciju u kojoj se takvi ljudi nađu to ipak nije moguće i po članku 42. Krivičnog zakonika Republike Hrvatske i po članu 5. ovog prijedloga zakona a po članku 6. takvo oglašavanje je zabranjeno. Imajući u vidu da po svojoj naravi zakon uređuje područje međuljudskog društvenog suživota i da je po samoj svojoj osnovi zakon najniži stupanj morala te ne smije biti u sukobu s moralnim vrijednostima dopustite mi konkretne primjedbe na predloženi tekst. Prvo ću izreći nekoliko primjedbi na ove dan nam tekst o Konvenciji o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića koji nam je kao privitak dan uz prijedlog zakona u pogledu primjene biologije i medicine. Prvo, bilo bi dobro kada bi u prevođenju termina sa engleskog jezika osluškivali kako nešto doslovno, kako nešto zvuči kada se doslovno prevede. Pa tako potpuno nelogično zvuči i formulacija na stranici 5 informirani pristanak darivatelja. Jer ona u biti ne znači ništa već bi trebalo stajati pristanak informiranog darivatelja. No to je odmah i pohvaljujem, jako dobro ispravljeno u članku 16. i članku 17. ovog Prijedlog zakona. Isto tako u Konvenciji se kaže da organ ili tkivo se neće uzeti ako postoji ozbiljan rizik za život ili zdravlje darivatelja. Uvijek postoji ozbiljan rizik. A taj rizik uvijek postoji i to je dobro formulirano u članku 2. savak 6. iste Konvencije koja kaže ako je opasnost po njegovo zdravlje prema medicinskim kriterijama u granicama prihvatljivog. I mislim da je to formulacija koja treba rabiti u ovom Prijedlogu zakona. Smatram da bi i u članku 13. na stranici 21 trebalo nadopuniti da o uzimanju organa odlučuje kvalifcirano etičko povjerenstvo koje će se imenovati na osnovu određene edukacije i kriterija. Člana 22. u većini zemalja Europske zajednice koje imaju zakon pretpostavljenog pristanka, običaj da se bliska obitelj neposredno umrlog člana ipak pita za dopuštenje za uzimanje organa radi presađivanja. A u Njemačkoj, Irskoj, Danskoj, Velikoj Britaniji, Nizozemskoj potrebna je obavezna dozvola obitelji. Predlažem gospodine državni tajniče da i mi to učinimo u ovom Prijedlogu zakona jer osim što je to humaniji pristup to je i nužda tradicionalnom društvu koje baštiti kršćansku civilizacijsku stečevinu a uvjedno je potpuno u skladu sa člankom 5. stavak 1. kodeksa medicinske etike i deontologije. Mislim da bi trebalo precizirati članak 29. i reći da je uzimanje organa a ne dijelova tijela oživi darivatelja radi presađivanja može obavljati ustanova koja će i obaviti i presađivanje toga dijela tijela. Imamo daleko više eksplantacijskih timova i da se tako izrazim u daleko više sredeina eksplantacijskih mogućnosti nego što imamo za transplataciju. Unatoč iznjetim primjedbama smatram da se radi o vrlo dobrom prvom čitanju ovoga zakona koji će zajedno sa pročišćenim tekstom i pravilnicima koje donosi ministar bitno unaprijediti zakonsku regulativu ovog područja. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Moj apel kod vas nije naišao na plodno tlo, još ste prekoračili vrijeme. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnice, kolegice i kolege. Novi Zakon o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja nam je prijeko potreban jer pravna regulativa a jednako tako i na njoj stvorena praksa izgleda da stvarno onemogućavaju odnosno ograničavaju mogućnost da se eto uz pomoć prava premosti ili bar na neki način prevlada ili barem ublaži kronična kriza nedostatka djelova ljudskog tijela koji su spremni i prikladni za transplataciju. Dakle, svi su ovdje i govornici i istakli i to je nedvojbeno, točno da dosadašnji zakon, zakonska regulativa ne zadovoljava. Sigurno je da ljudsko tijelo ima jednu visoko etičku namjenu ali smrt je neizbježan čin za svakog od nas. I zato sve ono što može služiti za produljenje ili barem olakšanje živima treba podržati. Treba se voditi načelom tko drugome ne šteti ili je on spreman da si preuzme na rizik takvu štetu a ide prema životu, treba podržati. Ovdje je već bila istaknuta neprijeporna zasluga i vrijednost Hrvatske donorske mreže i inicijative koje su bile održane unazad nekoliko godina i svakako taj jedan pozitivan pomak, ne smije se zaustaviti, dapače država mora i može osigurati primjerene poticaje upravo zbog toga jer je to jedan ja bih rekla uvijet bez kojeg neće biti moguće aktivnije transplatacije. Ti poticaji moraju biti naravno primjereni u svakom pogledu ali ne treba se bojati izraza promidžba. Da, nama je upravo ovdje promidžba potrebna. Država je upravo prva pozvana poticati ljude da čine dobro. I kada god su takve akcije pogotovo od strane države bile potaknute iznenađujući je bio taj eho, tajna povratna informacija. Prema tome, upravo u ovom smislu mislim da nam je takav poticaj neophodan. I zato mi se čini da ovaj Prijedlog zakona u tom smislu pa i u poticanja davanja ali jedanko tako i stvaranja mogućnosti za davanje i presađivanje nije dovoljno ambiciozan. Trebao je biti smjeliji i to očekujemo do drugog čitanja. Čak bih rekla da je u mnogim odredbama koje se ne da izravno pročitati ali kada vidimo njihovu primjenu kasnije da je i konzervativan. U stavku, i evo nekoliko konkretnih možda već sada primjedbi kako bi se taj tekst učinio učinkovitiji pa i bogatiji upravo radi, upravo bogatstva života i situacije u kojima se može doći upravo primjenom ovog zakona. Naime, Zakon u svom članku 1. izrijekom kaže da se on ne primjenjuje na stanice niti na tkiva reproduktivni kao ni na krvotvorne matične stanice. Znamo da postoji poseban Zakon koji govori o transfuziji krvi, jednako tako znamo da postoji i Zakon o izvantjelesnoj oplodnji koji je također već zastario. I zato bih jako bilo dobro kada mi dobijemo već konačni prijedlog da već tada imamo i prijedlog, novi prijedlog zakona ili Izmjena i dopuna zakona o izvantjelesnoj oplodnji. Ima naznaka, jer javnost nije upoznata što se s tim prijedlogom radi, možda bi već u toj fazi izrada javnost trebala biti upoznata ali zabrinjavajuće bi bilo ako postoji ograničenje da se upravo izvantjelesna oplodnja zabrani onima koji nisu u braku. Dakle, već ako je tomu istina, ako već glasine su tako točnone upozoravam ozbiljno, dakle na jednu neustavnost i to se predlagatelju ne može i odnosno ne smije dogoditi. Na tom tragu u članku 10. također predlagatelj mora već voditi računa pošto je na snazi odnosno kod nas već norma od 1978. godine u Hrvatskoj da je vambračni drug izjednačen sa bračnim pa slijedom svih tih zakona koje predlaže mora o tome voditi računa. Dakle suglasnost za davanje odnosno dijelova ljudskog tijela mora zajedno sa bračnim drugom dakle mora biti uvršten i vanbračni drug. Nije ovdje dvojbeno, mnogi su to isticali, niti jedna religija ne brani dati, davanje odnosno transplantaciju dijelova ljudskog tijela. Dati život za domovinu to je nešto što je svima nama normalno i moralno, ali dati život za drugoga to je također najveći stupanj, oblik ljubavi prema drugome. I to je također što svaka religija priznaje, moral to priznaje ali zakonodavac ne. U članku 14. izrijekom se kaže da se organ ili tkivo neće uzeti ako postoji ozbiljni rizik za život ili zdravlje davatelja. Ima ljudi koji su stari pa i ne moraju baš biti stari, ali koji upravo žele se izvrći životnoj opasnosti da bi spasili drugog čovjeka, možda najbližega bez obzira je li on u rodbinskim ili nije s njim u takvim odnosima. I to zakonodavac mora uzesti u obzir. Dakle mora odnosno predlagač a kasnije i mi kao zakonodavac. Dakle više tu smjelosti i ne smijemo jednostavno biti obuzeti takvim predrasudama, a s druge strane propagirati moralna i vjerska načela koja upravo to nalažu, a mi ovdje to evo vidite u, odnosno predlagač ovdje to isključuje kao mogućnost. Ono što je jako važno a na tragu je ovoga o čemu sam, upravo ovog članka koji sam govorila da također roditelji bi trebali dati suglasnost, a to je također onemogućeno, za presađivanje dijela tijela svog djeteta ako se ne ugrožava život tog djeteta, a spašava se život drugog djeteta. To po ovom dakle zakonu iako ne vjerujem da je predlagač imao to na umu, ali evo kako je složen tekst tako to i proizlazi. I svakako ovdje kod kaznenih odredbi osim novčanog kažnjavanja dakle za zlouporabe treba svakako predvidjeti zaštitnu mjeru zabrane obavljanja takvog poziva odnosno liječničkog poziva ili poziva medicinske sestre i onih koji u tomu budu sudjelovali odnosno da se spriječi upravo povjerenje u zdravstvene djelatnike. Jer još unazad nekoliko godina kod nas je bilo jednostavno neshvatljivo da se možemo kao zemlja suočiti sa trgovinom ljudskih, ljudskih bića. A ona je danas upravo predmetno predikatno djelo najopasnijeg organiziranog kriminala. To je nešto s čime se Hrvatska može danas sutra suočiti i zato je to upravo važno da država afirmira da dijelova ljudskog tijela bude što više. Za transplantaciju to je najsigurniji način preventive da ne dođe do kriminala, trgovine ljudskim tijelom odnosno dijelovima ljudskog tijela. A opasnost ta proizlazi iz toga, ukoliko ne djelujemo, ne budemo djelovali tu na preventivni način, ali jednako tako taj jedan jaz između siromašnih i bogatih dovodi do takve opasnosti i o tome bi itekako trebalo voditi računa, a evo i ja bih citirala dr. Povrzanović, dakle predsjednika Hrvatske donorske mreže gdje bi svaki upravo taj, ta jedna ustanova trebala imati CT jer kako on kaže: “Uspješna zemlja na području transplantacija mjeri se upravo brojem ustanova koje su spremne utvrditi moždanu smrt i potencijalnog davatelja pretvoriti u stvarnog.” Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić.
Poštovani potpredsjedniče doma, kolegice i kolege! Transplantacija je nasreću u posljednje vrijeme postala općeprihvaćena metoda liječenja i sa medicinskog i sa etničkog stajališta i mi ovdje u Hrvatskoj eto možemo biti ponosni na rezultate koji su postignuti posljednjih godina. Puno je učinjeno i na popularizaciji donorstva u Hrvatskoj. Uvedena je i ta donorska kartica kao izraz volje pojedinca da nakon smrti ostavi svoje dijelove tijela, svoje organe, tkiva u medicinske svrhe da pomognu drugome, da mu spase život. Donorske kartice u ovom Prijedlogu zakona nema. Možda i ne treba po onome kakva jest intencija Zakona donorske kartice ni ne treba. Ne treba je zbog toga što se organ sa umrle osobe može uzeti u svakom slučaju osim u onom ako se ta osoba još za života izričito pisanom izjavom protivila takvom postupku. Takva je odredba i u važećem, važećem zakonskom rješenju. Praksa je nešto drugačija. Medicinski timovi nikada ne uzimaju organe s umrle osobe a da prije toga ne konzultiraju obitelj. To možda sužava broj donora i intencija ovoga Zakona da se obitelj ne treba pitati kad se radi o punoljetnoj osobi koja se nije protivila, je dobra. Bilo bi dobro da to zaživi i u praksi. I ja se ne slažem s kolegom iz HDZ-a koji je rekao da bi trebalo ozakoniti ovu postojeću praksu jer će to smanjiti broj donora i komplicirati, nepotrebno komplicirati taj postupak transplantacije. Dovoljno je uvažiti činjenicu da se neće uzimati organi s osobe koja se tome izričito za života protivila. Znači ovo zakonsko rješenje je dobro, ja ga podržavam i trebalo bi ga uvesti u praksu. Kod transplantacije mislim važna su tri momenta; organizacija, prostor i novac. Čini mi se da je kod organizacije u ovom Prijedlogu zakona možda najviše manjkavosti. Hrvatskoj bi trebao jedan nacionalni centar za transplantaciju organa koji bi dakako bio pod ingerencijom Ministarstva. Možda i izravno ministra. Zato što bi bio nacionalni. Postoji u Hrvatskoj “Croatia transplant” kao takva jedna krovna institucija koja doduše nije baš zaživjela u najboljem smislu riječi ali njoj bi trebalo udahnuti taj dah života, nju bi trebalo potaknuti da preuzme one obaveze koje takve krovne organizacije imaju u drugim zemljama. Jer to predlagatelj zakona i sam navodi. U Sloveniji to je “Slovenia transplant”, u Nizozemskoj Centar za organe, u Irskoj Nacionalna služba za nabavu organa osnovana 1986. godine, u Sjedinjenim Američkim Državama United network for organ sheering. Postoje dakle organizacije koje, institucije koje se bave koordinacijom svih poslova vezanih uz transplantaciju. Umjesto toga u Prijedlogu zakona u članku 32. nudi se da to radi Ministarstvo. To je loše rješenje. Ministarstvo je jedna upravna organizacija, ona ima dosta posla, ali ne ovoga. Ovo bi ipak morao raditi netko drugi, jer pogledate što sada tu piše. Što sve ministarstvo obavlja. Veli sljedeće poslove. Dodjela organa i tkiva i suradnji sa referentnim centrom. Kojega apropo i nema. Pa sada nemamo referentni centra a ministarstvo odlučje o dodjeli organa, znači ministar će odlučivati tko će dobiti organ. To ne valja. Ja sumnjam da je intencija predlagatlja bila takva. I to bi trebalo popraviti do drugoga čitanja. Ili npr. ogranizacija prijevoza timova i orgama pa neće ministarstvo organizirati timove i organe za prijevoz organa. to bi morao raditi taj nacionalni center. Znači sve ove poslovek oje ste naveli u članku 32. koje predviđate za ministarstvo, treba prepustiti nečemu što se može zvati Croatia transpalt, nazovite ga kako hoćete ali osnujte do drugoga čitanja o ovom prijedlogu zakona jednu instituciju po uzoru na sve europske zemlje, po uzoeru na SAD, nema razloga da to kod nas bude drugačije rješeno. U članku 31. vidite spominje se nešto čega nema. A to je referentni centar za uzimanje i presađivanje dijelova ljudskih tijela u svhu liječenja. to u Hrvatskoj ne postoji nije osnovano. Imamo referentni centar za tipizaicju tkiva ali iovo nemamo. Pa nema smisla da u zakon se unosi nešto čega nema. A pitanje i dalie je referentni centar sada ga se ide osnivati pa može ga ministar osnovati, ali pitanje kome će te propustiti. Hože li to npr. prepustiti KBCu Zagreb koji su najbolji u presađivanju bubrega ili srca, ili Merkuru koji je najbolji u jetri ili će imati dva referentna centra ili možda treći i iu Rijeci, a kako će onda izgledati koordinacija između više referentnih centara. Znači i ovo upućuje na to da bi nama ipak trebala jedna nacionalna instaiuticja. A ne referentni centar. Prostor kao drugi problem. Gledajte treba Hrvatskoj jedna nova moderna nvoa kuća, možda tipa Dubrave danas zagrebakčke ili Novoga Rebra kad ase napravi. Jer timovi koji sada rade nemaju prostora. Gledajte u Merkur se vraća urologija koje je bila iseljena i sada stišću prostorno ove timove dr. Patrlja koji to ozbiljno idobro radi. I sada mjesto da tima koji dobro rade da njima povećamo prostor mi im sužavamo prostor odlukom ministra. to nije dobro. To nije dobrok trebalo bi razmiosliti da se negdje, ne mora to nužno biti u Zagrebu iako bi bilo najlogičnije da bude u Zagrebu, napravi jedna ustanova, jedan odjel ozbiljan koji bi se samo time bavio. Treće je novac. Važna komponenta to je kod nas sveden na rad entuzijasta. Tim ese bave entuzijast i isvojim entuzijazmom oni su postigli ovakve spektakularne rezuzltate koje osu postigli. A gledajte ta transplatacija ako se ne obavi u Hrvatskoj mora se obaviti vani ako je medicinski opravdano. Ona vani košta 150 tisuća eura, a u Hrvatskoj košta 160 tisuća kuna. I nama je interes poticati i razvijati te transplatacijske programe jačati transplatacijske timove, educirati ljude zbog toga što je to naprosto nama jeftinije. Nego slati ljude na transplatacije vani. Kada je novac u pitanje onda svakako treba reći da je ovih 300 tisuća kuna predviđenih za izradu jedinsstvene informatičke opreme apsolutno nedovoljno. Nedovoljno za te novce nće se moći napraviti ništ pa se ne znam samo kupit pola opreme ,pa onda ne znam, hardver, neće se moći kupiti softwer ili dati izraditi softwer i nećemo imati ništa. Ministarstvo ako je odlučilo Vlada ako je odlučikla ići u ovo, a mi ju svi potičemo da ide u to, ond treba ipak odvojiti malo više sredstava da stvar već kad se u nju ide, da ona profunkcionira i da ima smisla. Sve u svemu mislim da je ovo dobar prijeldog uzakona za prvo čitanje. Uz ove primjedbe koje ističu mnogi klubovi pa i pojedinačno zastupnici, prije svega uuz uprimjedbu da treba osnovati nacionalni centar za transplataciju organa. Da bi on u drugom čitanju mogao biti zakon koji će biti apsolutno svima prihvatljiv. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stjepan Bačić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo pred nama je nakon poduže rasprave zakon o prijedlogu zakona o izmjenama i dopuanma dopunama zakona o ja bih rekao skraćeno transplatacijskoj medicini. Na sreću transplatacijska medicina u Hrvatskoj ima ja bih rekao za naše uvjete dugu tradiciju, tamo 71.c godine. A ono što je naročito treba istaći to je upravo zadnjih nekoliko godina jedan jedna eksplozija zapravo, transplatacijske medicine kada se broj transplatcija povećao. I to je te brojke seu već iznešene pa ih ne bi sada ponavljao. U svakom slučaju ono što je bitno u ovom Zakonu reći, da taj Zakon zapravo dolazi nakon št oje medicinska struka u jednom periodu napravila takav razvoj, da su se stvorili i stručni ali i etičko moralni problemi kako dalje. I zato se uvijek na sreću medicina ide ispred zakona i sada smo u situaciju da ove nove probleme i dileme koji se javljaju u ovoj vrsti medicine, i zakonski reguliramo. Dakle da osiguramo na neki način kontrolu kvalitete, i to ovaj Zakon i predviđa, šta znači biti jedan centar za i kakve uvjete mora imati, dakle koje kriterije mora poštivati svako onaj tko se takvim poslom bavi. I to je dobro. Ja bih samo podsjetio na dvije stvari an čemu se temelji ovaj novi zakon. Da se transplatacija radi samo onda kada je medicinski opravdana. I to je dobro. I da postoji nacionalna lista čekanja. Koja je pod strogom kontrolom, i ona onemoguaćva upravo ono da se vrši diskriminacija prema nekom staleškom kriteriju ili da bogati mogu dobiti prednost. Dakle apsolutsno medicinski kriteriji koji su podstrogom kontrolom. Ono štoje još važnije reći šta se postiže ovom vrstom medicine. Ne bih govorio o brojama i o efeketima ekonomskim. Jer je poznato da je liječenje hemodijalizom gotovo dvostruko skupljen nego što danas košta jedna transplatacija bubrega. Ali ja bih u prvi plan stavio drugo, a to je kvaliteta životga koju bolesnici kojio se podvrgnu ovakvom liječenju kasnije imaju. I to je nešto što je najvrednije i što svakako zaslužuje posebnu pažnju. I zbog toga sve što je rečeno u dosadašnjoj raspravi je ja mislim korisno, i da će predlagatelj zakona to sve uzeti u obzir. Dakle ove dileme dali je dobro da to sve radi min istarstvo zdravstva, ili da se u budućnosti osnuje jedna posebna agencija ili hrvatski jedan transplatacijski kao što je i u drugim nekim zemljama, dakle, transplatacijski centar koji bi neovisam o ministarstvu. Ali u svakom slučaju pod kontrolom ministarstva kao št oje i svaka druga djelatnost u zdravstvu. To je za razmotriti i sigurno će predlagatelji o tome razmišljati do drugoga čitanja. Pretpostavljam da su u današnjim raspravama upravo svi ti problemi i dileme naznačeni, da su zapamćeni i da će se kažem sve to uvažiti do drugog čitanja i zato mislim da svakako ovaj tekst prvog čitanja ja podržavam kao i većina do sada koji su raspravljali i očekujemo da ćemo dobiti jedan stvarno kvalitetan zakon u drugom čitanju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, poštovane dame i gospodo. Kao predsjednik Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo čuli smo iz izvješća kako smo negdje konsenzusom prihvatili ovom zakonu, čak smo izrazili ovako svoje male osobne želje da bi bili nekako vrlo zadovoljni kad bi svi zakoni u ovom smislu tako humani, tako cjeloviti dolazili nama na ove klupe. Kako smo čuli od ljudi koji su participirali u ovoj raspravi bilo u ime svojih klubova, bilo pojedinačno, ovdje će se raditi zbilja o konsenzusu prihvaćanja ovog zakona, a i apel predsjedatelja pa onda ću ja u ovom smislu onda skratiti moju diskusiju i to će biti moj doprinos. Naravno ne želim ovdje govoriti o isključivo plemenitoj humanoj namjeri ovog zakona, o povijesnoj rezoluciji koja se je dogodila 99. u ovom Saboru, o izvješćima koja prate ovo područje i gdje iz godine u godinu od 2000. na ovamo imamo jedan rapidni broj transplantiranih pa spominje se i brojka od 300%. Zatim zakon koji vrlo precizno definira darivatelja, odnosno donora koji pravi distinkciju između davatelja organa, odnosno kadavera i živih osoba stanica i tkiva. Zatim potrebitost zavoda, odnosno centara gdje bi se to provodilo i naravno liste čekanja koje moraju biti transparentne i odnosno mogućnost zloupotrebe svega ovoga. Oko toga smo čuli gotovo pa sve. Međutim ja bih nešto drugo rekao ovdje sasvim kratko. To proizlazi ovdje smo čuli da mi živimo negdje, negdje živimo u dosta konzervativnom možda trenutku, miljeu pa i ovaj zakon ima u tom smislu možda jednu farbu svega toga. Pa to zapravo kao baštinici kršćanske tradicije sigurno da negdje gledamo priči tome i sa strane kao duševni ljudi. Ja osobno cijenim da u ovom trenutku trebalo bi apelirati da je ovdje potrebno za ovaj problem staviti ga na razinu informiranosti i povjerenja, dakle i informiranosti i povjerenja. Učinimo stoga kao ljudi, javni ljudi da specijalno ljudi koji se bave medijima da na neki način naprave civilizacijski pomak u stvaranju jednog pozitivnog javnog mnijenja koji će se odnositi na sve ovo. I na kraju ako ste spremni darovati, možete onda očekivati da će i drugi pokloniti vama. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Nije u dvorani i gubi pravo na rapsravu. Riječ ima uvažena zastupnica Ruža lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. I ja se pridružujem ovome da podržavam donošenje predloženog zakona, jer postojeći zakoni koji reguliraju ovo osjetljivo i važno pitanje, a još su iz 80., 90. i 91. godine, ne odgovaraju dosezima današnje medicinske znanosti i ne prate pravna rješenja Vijeća Europe i Europske unije. Predloženi zakon ima za cilj podijeliti jasne kriterije medicinskoj praksi na području transplantacijske medicine te Hrvatsku svrstati u red europskih zemalja koji su ovo područje medicinski, ali i pravno uredile a sve s ciljem da se stvori jedna pravna sigurnost osoba koja traže takvu vrstu medicinske pomoći, ali i onih koji je pružaju. Rastuće potrebe za presađivanjem dijelova ljudskog tijela rezultat su većih mogućnosti i uspjeha transplantacijske medicine, ali i širih indikacija za transplantacijsko liječenje. Iako je metoda i opće prihvaćena i etički i gospodarski opravdana ipak se broj organa uzet iz mrtvih osoba nije značajno povećao, taj je problem nedostatka organa za presađivanje sve aktualniji kod nas ali i u svijetu. Već je ovdje u više navrata spomenuto da je u Hrvatskoj još 1971. godine u Rijeci izvršena prva transplantacija bubrega, ali izvršena je i transplantacija srca 88. godine, jetre 1990., pluća 2002. ali 2003. godine uvedene su i nove operacijske tehnike više organske transplantacije gušterače i bubrega. I broj donora se u Hrvatskoj povećao. Još 2000. i 2001. godine bili smo na začelju europskih zemalja, ispred Grčke, da bi već 2002. godine odmakli se od nas, zauzeli mjesto odmah ispod Švedske i Švicarske sa 9 donora na milijun stanovnika, a bitan pozitivni pomak nastavlja se 2004. godine što nas evo približava prosjeku europskih zemalja koje imaju 16 donora na milijun stanovnika. No i pored toga to nas ne smije niti zadovoljiti niti usporiti. U posljednjih nekoliko godina u Hrvatskoj na redovnoj dijalizi godišnje ima oko 500 novih slučajeva i taj se broj gotovo udvostručio u posljednjih deset godina. Krajem 2000. godine na listi čekanja za bubreg je 800 bolesnika, a pored toga su još i bolesnici koji čekaju na presađivanje gušterače, zatim srca, jetre, rožnice, a što je najžalosnije veći dio bolesnika s liste čekanja ne dočeka organ za presađivanje zbog toga se često možda i neopravdano pribjegava presađivanje sa živog donora. Imam iskustva i poznajem mnoge bolesnike koji idu na hemodijalizu i znam koliko ti ljudi doista pate. Isto tako poznajem i bolesnika kojem je transplantirana i gušterača i bubreg što nam ovako djeluje nevjerojatno, jer teško je i zamisliti što znači nekome tko prima inzulin i ide na dijalizu da sada više toga svega nema. Zato je uzimanje i presađivanje dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja od izuzetne važnosti. Darivanje organa ne zahtijeva nagradu, ona je nagrada samo za sebe, a Ivan Pavao II je rekao kao što je i moj kolega Prgomet već napomenuo, "Sve što može poslužiti živome, grijeh je pokopati." Za transplantacijsku medicinu vrlo je važno njeno promicanje u društvu. Oblikovanje ja bih rekla da je to možda isto i jako bitno i najvažnije, oblikovanje jednog zdravog javnog mijenja i podrška javnosti. Stoga je bitna uloga i medija koji su pomogli u pridobivanju te javnosti, stvaranju povjerenja u zdravstveni sustav kada se radi o presađivanju, iznošenje raznih mnogih vrijednih primjera, očuvanje života i zdravlja teških bolesnika i na taj način pridonijeli pomaku u darivanju i prikupljanju organa. Poznate javne osobe na svim razinama počevši od umjetnika, književnika, političara i dr. mogu imati isto tako vrijednu ulogu u promicanju darivanja organa. Značajnu ulogu ima u Hrvatskoj i Hrvatska donarska mreža kao jedna dobrovoljna organizacija iz zone civilnog društva. Donorska kartica je bila i jeste u žarištu javnih akcija u zemljama zapadne Europe a bitno mjesto zauzima i kod nas, a službena Hrvatska donorska kartica je pod motom "Život na dar" pa izgleda ovako. A zašto je bitno ta potpisana donorska kartica koju i sama imam. Pa naime, riječ je o činjenici ako je poznat stav umrle osobe onda obitelj u 90% slučajeva daje dozvolu za uzimanje organa a bez tog poznatog stava pozitivni odgovor je samo u 50% slučajeva. Svakako da su od presudnog značenja u prikupljanju organa nalaze i u profesionalnom angažmanu zdravstvenih službi. Zbog dužnog poštovanja prema osobnom dostojanstvu umrle osobe ali i njene obitelji liječnici nerado pitaju obitelj za dozvolu nakon smrti svog bolesnika te se dešava da uopće ne traže dozvolu ili pak s druge strane obitelj često odbije dati svoj pristanak. Zato se danas općenito drži da je model kao što je i u nekoliko navrata već istaknuti da je model pretpostavljenog pristanka s mogučnošću aktivnog isključenja model koji javnost najbolje prihvaća i s time se načinom maksimalno poštuje individualno pravo na vlastito odlučivanje. U Hrvatskoj ustvari takav model je postojao do sada već od 1988. godine i počela primjena zakona sa pretpostavljenim pristankom mada je u praksi uobičajeno da se traži pristanak obitelji. To znači da se dijelovi tijela smiju uzeti radi presađivanja samo ako se darovatelj za života nije o tome u pisanom obliku protivio, to je spomenuto u predloženom zakonu članak 22. Izabrani liječnik tu je dobio jednu zadaću da je obvezan, znači liječnik primarne zdravstvene zaštite obvezan je upoznati pacijenta o mogućem protivljenju darivanja tijela za presađivanje i omogućiti mu da se pismeno izjasni a tu pismenu izjavu liječnik dostaviti će Ministarstvu zdravstva. Bitnijem članak smatram članak 21. koji govori da se dijelovi tijela s umrle osobe mogu uzimati radi presađivanja drugoj osobi nakon što se sa sigurnoću prema medicinskim kriterijima i na propisan način utvrdi smrt. A način i postupak i medicinske kriterije utvrđivanje smrti da će pravilnikom propisati ministar a kako je ovo meni se čini najčešći nepristajanja za života ali ne pristajanja obitelji zbog straha da se ne uzmu organi osobe koja nije mrtva ili da još uvijek postoji nada mislim da bi ovo pitanje dobro bilo i zakonski regulirati. Dobro je isto tako što se u Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi za program povećanja broja donora i unapređenje transplatacijskog programa osigurala sredstva iz državnog proračuna u ovoj godini oko milijun i 350 iduće godine nešto više milijun i 700 za troškove prijevoza, timove i organa za izradu informacijske podrške, za uvođenje nacionalne liste čekanja i raspodjele organa i tkiva, za praćenje transplatacijskih rezultata i za nabavku komunikacijske tehnologije u svrhu osiguranja jedne dostupnosti i brze razmjene informacija te promidžbene aktivnosti i kontinuirane edukacije zdravstvenih djelatnika koji su uključeni u ovaj program i sve je to vrlo važno i daje jednu pretpostavku daljnjem razvoju transplatacijske medicine i naše opredjeljenje za njen razvoj. A kako je ovaj zakonski prijedlog usklađen s pravnim stečevinama Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe podržavam njegovo donošenje a vjerujem da će predlagač sve korisne primjedbe usvojiti do drugo čitanja. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Lucija Čikeš.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolege i kolegice. Pred nama je danas prvo čitanje Prijedloga zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskoga tijela u svrhu liječenja kao usklađenost istog Prijedloga sa pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Dakako u cjelosti podržavam donošenje ovog Zakona jer sam odabirom svog poziva stavila se u službu života, u službu unapređenja očuvanja života, zdravlja i uvjeta za zdrav život, nikada i nikako u službu smrti. Upravo ovaj Zakon među inim rekla bih da na najbolji način promovira kulturu darivanja i pridonosi životu. U 39. članak ovog Zakona ozakonjuju se prava darivatelja, primatelja i zaštićuje ih se od možebitnih zlouporaba, regulirajući odnose svih onih institucija i pojedinaca koji su uključeni u ovaj proces. U Jutarnjem listu od 1. srpnja ove godine veliki dio 6. stranice zauzeo je članak autorice Suzane Ciboci pod naslovom "Dobrota nepoznatih spasila je naše živote". U tom članku Vukovarka i Karlovčan pričaju o svojim životima i nemiloj bolesti koja ih je godinama vezala za aparat hemodijalizator. Tragedija Osječanke koja je dobila opsežan moždani izljev i kada je konstatirana moždana smrt njena obitelj je vođena njenin neprotivljenjem darivanja organa i tkiva odlučila se iste darivati. I citiram gospođu koja je rekla "jedna ljudska tragedija i dragi Bog dali su mi novi život, nikada neću zaboraviti 17. travnja prije dvije godine kada mi je došao liječnik usred noći dok sam bila na dijalizi u Osječkoj bolnici i rekao imamo bubreg za vas, putujete u Zagreb na operaciju.". To priča Vukovarka koja je osim ove tragedije imala još veću tragediju jer je bila sama bez svojih najmilijih, izgubila sina u Domovinskom ratu a potom i supruga, međutim, Bog ovaj put nije digao ruke od nje. Kada bi svi ili većina nas postupili kao Osječanka i njena obitelj potreba za živim darivateljima gotovo ne bi ni postojala a i naš Papa Ivan Pavao II. je svjedočeći život i služeći rekao je sve što može poslužiti životu grijeh je pokopati u zemlju, a u Hrvatskoj sada 900 osoba čeka bubreg. Prpremajući se za doprinos ovoj raspravi konzultirala sam se sa kolegicama i prijateljima koji su dio tima za eksplantaciju i transplataciju organa u našoj Republici i pogotov oko dviju najvećih nedoumica one za potencijalnog darivatelja gdje svaki potencijalni darivatelj se muči pitanjem hoće li moje neprotivljenje darivanja organa tkiva i stanica netko zloupotrijebiti ali postoji ono pitanje potencijalnog primatelja je li nacionalna lista čekanja pravična i hoću li dočekati novi život, život nakon transplatacije. Uvjerili su me da zloupotrebe ne može biti, sve se odvija u sustavu Ministarstva zdravstva i zdravstvenih ustanova i etičke komisije, zdravstvenim ustanovama koje dijagnosticiraju smrt odvojeni su od timova za eksplantaciju i transplataciju i nemaju uvid u nacionalnu listu čekanja. Dva etička povjerenstva u razmaku od šest sati konstatiraju smrt na temelju dvaju kliničkih i jednog parakliničkog testa. A nacionalna lista čekanja je dostupna potencijalnim primateljima kao i rezultati HLA tipizacije, odnosno testovi kompatibilnosti organa, tkiva i stanica. Zanimao me i službeni stav crkve mada je sve rečeno u rečenici koju sam citirala od Svetog Oca pa sam konzultirala našeg poznatog bioetičara gospodina dr. Pozaića koji je pogledao ovaj Zakon i u cjelosti ga smatra primjerenim i dobrim osim nekoliko lektorskih zamjerki. Moja sugestija prema resornom ministarstvu bila bi da se razmotri mogućnost osiguravanja dostatnih novčanih sredstava za programe testiranja kompatibilnosti tkiva potencijalnih darivatelja, a ti testovi znamo da su podosta skupi. I da svakako razmotri mogućnost stimuliranja članova tima, jer nije isto dežurati u redovitom dežurstvu ili u bilo koje doba dana prekinuti slobodno vrijeme ili noći prekinuti svoj san i u što kraćem vremenu organizirati eksplataciju i transplantaciju organa. A znamo da se to do sada računa kao redovito dežurstvo. Dotakla bih se i kaznenih odredbi. i treba razmotriti mogućnost povećanja kazni za sve one koji bi prekršili ovaj zakon bilo da se radi o pravnom subjektu ili fizičkoj osobi. Dakako je tu problem i dobre organizacije i zbog toga treba ozbiljno razmotriti mogućnost o organiziranju i državne agencije za eksplataciju i transplantaciju. Međutim, kažem moji su kolege svi do sada nekoliko njih pokazivalo donorsku karticu, pa sam se i ja odlučila da ne ostane sve na riječima i da pokažemo svojim primjerom, jer to nas u ovom zakonu, ovom prijedlogu zakona obvezuje i članak 30. stavak 2. svi zdravstveni radnici obvezni su poduzeti odgovarajuće mjere u svrhu promidžbe darivanja organa i tkiva, i zbog toga ovom prigodom sam se potrudila i donijela donorske kartice svima onima koji je nisu potpisali, da je potpišu. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Jagoda Martić.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Iz svih rasprava do sada bilo pojedinačnih i u ime klubova je vidljivo da podržavamo ovaj, donošenje ovog zakona, jer jasno nam je svima i u tome se slažemo da ljudski život i zdravlje pojedinca na prvom mjestu svakom društvu. Pa evo nekoliko pokušat ću skratit, s obzirom da je rasprava zaista bila iscrpna. Nekoliko evo i mojih zapažanja čitajući ovaj zakon kojim se zapravo želi regulirati problematika uzimanja i presuđivanja dijelova ljudskih tijela u svrhu liječenja na način da se pri tome u potpunosti štite prava i slobode darivatelja potencijalnih darivatelja i primatelja organa i tkiva. Zakonom se želi spriječiti sve zlouporabe, koje bi mogle nastati primjenom ovog zakona u praksi, jer on je, ovo je zapravo izuzetno osjetljivo pitanje koje zaista mora biti formulirano tako da ne omogući trgovanje dijelovima ljudskog tijela. Upravo zbog toga smatram, da bi oglašavanje potreba i trgovanje dijelovima ljudskog tijela što propisuju članci 6. i 7. ti članci propisuju da su te radnje zabranjene. Smatram da bi kršenje tih zakonskih odredbi trebalo tretirati kao teže kazneno dijelo, znači ne ih samo sankcionirati novčanom kaznom kao prekršaj, već ih tretirati kao teže kazneno dijelo. S obzirom na to da kršenje ovih zakonskih odredbi može izazvati teške posljedice po zdravlje čovjeka. Isto tako i odredbe članka 14. koji kaže, da se organ ili tkivo ne smije uzeti ako postoji ozbiljan rizik za život i zdravlje darivatelja. Kršenje tih odredbi zakona također treba tretirati kao kazneno dijelo, a ne samo kao prekršaj za koje se plaća novčana kazna. Članak 4. kaže, da se uzeti dijelovi tijela dodjeljuju vodeći računa o njihovoj pravičnoj dostupnosti primatelja itd. sa nacionalne liste. Smatram da bi ovaj članak zakona trebalo precizirati i doraditi tako da zakon precizno utvrdi da se sve radnje u vezi sa dodjeljivanjem uzetih dijelova tijela moraju pisano evidentirati i propisati po strogo utvrđenoj proceduri. Postupak mora biti izveden tako da iz njega vidljivo tko je i kada izvršio pregled nacionalne liste čekanja i utvrdio da nije moguće naći odgovarajućeg primatelja u Republici Hrvatskoj. Ovu proceduru u zakonu treba precizno regulirati kako bi se onemogućile zlouporabe i mogućnosti trgovanja dijelovima ljudskog tijela. U Zakonu treba jasno utvrditi, da će se postupak dodjeljivanja uzetih dijelova tijela detaljno propisati posebnim pravilnikom, a ne poštivanje propisane procedure, i ne evidentiranje poduzetih radnji u ovom postupku treba isto tako tretirati kao teže kazneno dijelo, jer se na taj način isto tako može zlouporabom može omogućiti trgovanje dijelovima ljudskog tijela. Članak 10. stavak 3. trebalo bi nadopuniti tako da suglasnost za primatelja može dati izvanbračni drug, imajući u vidu da naše zakonodavstvo pod propisanim uvjetima priznaje i izvanbračne, te istospolne zajednice. Odredbu članka 11. treba konkretizirati na način da se razjasni, tko nakon izvršenog medicinskog zahvata snosi troškove praćenja zdravstvenog stanja davatelja i primatelja. Članak 22. govori o tome da je izabrani doktor medicine primarne zdravstvene zaštite obavezan obavijestiti pacijenta o mogućnosti protivljenja darivanju dijela tijela za presađivanje i omogućiti mu da se o tome izjasni u pisanom obliku. Koju izjavu izabrao doktor medicine dostavlja Ministarstvu nadležnom za zdravstvo. Da li to znači nije mi jasno iz ovako formuliranog članka, da li to znači da će doktor imati obavezu da svakog svog pacijenta pita, da li se protivi darivanju organa, jer podrazumijeva se da smo svi potencijalni donori, ako se ne izjasnimo drugačije? Prema tome, tko garantira da je liječnik upitao svakog svog pacijenta i tko garantira da recimo u tom nekakvom registru koji će biti pri ministarstvu ne postojanje ne određenog pacijenta, odnosno određenog čovjeka zaista i znači ne, znači da li je to ne, ne postoji zbog toga što nije upitan, ili zbog toga što se jednostavno tako on izjasnio? Sada dolazim i na pitanje, na koji način će se izraditi registar potencijalnih davatelja i kako će se ustrojiti evidencija svih onih koji žele donirati dio svog tijela? Članak 35. navodi koje sve pravilnike donosi ministar, tu se ne navodi i pravilnik o načinu formiranja ovakvog jednog registra, pa nij jasno na koji način će se zapravo, kako se planira formiranje jednog registra, gdje uvijek postoji, je moguć uvid svih onih koji žele donirati dio svog tijela. Neupitna je potreba edukacije i senzibiliziranja javnosti o humanosti i značaju čina darivanja organa i tkiva, i zasigurno je da bi pitanje edukacije o potrebi darivanja organa i tkiva trebalo razviti daleko šire, a ne samo unutar medicinskih krugova, kao što je to predviđeno člankom 30. ovog zakona. Ohrabruje trend porasta donora i transplantiranih organa, što proizlazi iz statističkih podataka koji su nam prezentirani u uvodnom dijelu ovog zakona. i sigurna sam da bi ovakva jedna šira javna akcija u smislu educiranja i eto ja ću isto upotrijebit riječi i promidžbe zasigurno ovaj trend učinila još boljim i pozitivnijim. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodne predsjedniče… [[govornica se isključila, ne čuje se]] uvaženi tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Dosta smo čuli pozitivnih riječi i zaista smatram da je ovaj zakon pozitivan i drago mi je da ovako postavljen jedan koncenzus i da ćemo svi dignuti ruku za ovako dobar zakon. Ako se osvrnemo na transplantacije onda ćemo vidjeti da ona zaista ima i svoju povijest, a je ona duga a prava povijest počinje u 20. stoljeću u njegovoj prvoj polovici kada je učinjena prva transplantacija bubrega. Danas transplantacijska medicina spada u sam vrh medicinskih vještina čiji razvoj ovisi o rješavanju brojnih organizacijskih, stručnih i etičkih pitanja te zrelosti društva da populariziraju tu metodu. Za razvoj transplantacijske medicine vrlo je važno njeno promicanje u društvu i jedna od mjera i primjera popularizacije doniranja čuli smo bila je i donorska kartica. Žao mi je da nema gospođe Lalić koja je u ime kluba govorila i koja je rekla da je nedavno vidjela da ta donorska kartica ništa ne vrijedi. Ja mislim da ona smatra vjerojatno kao pravnica da u pravnom smislu ništa ne vrijedi ali zaista je puno pridonjela da ljudi shvate i da se upoznaju što znači donirati organ i da li žele biti donatori i pomoći drugom čovjeku. Dakle, predstavlja poticaj za razgovor za donatorstvo kako u obitelji tako i u društvu i možemo je smatrati pionirom promicanja transplantacije u društvu. Kod nas je 71. prvi puta transplantiran bubreg, međutim u Hrvatskoj nedostaje donatora organa a do njih se može doći jedino uspješnom organizacijom cijelog sustava uz zakonske propise. Transplantacijska medicina naime i oslanja se na javnost i zbog toga je prikupljanje organa od mrtvih predstavlja danas osnovni izvor za presađivanje pa tako bez podrške javnosti nema lječenja velikog broja terminalnih bolesnika sa dugih lista čekanja. Organa ima naime malo a mnogo potreba, mislim na donatore. Čuli smo koje su to brojke i koliko ljudi čeka na presađivanje bubrega, presađivanje srca, jetre i rožnice. Transplantaciju organa u 90% slučaja obavlja se od umrlih osoba a sve u 10% od živih. Transplantacija je prihvaćena kao metoda lječenja i moramo od onih koji su nažalost stradali u prometnim i drugim nesrećama a sposobni su biti davatelji presaditi organe onima kojima je potrebno. Kandidati za davanje organa su osobe sa teškim ozljedama glave i mozga kojih kod nas nažalost ima mnogo obzirom na jednu od najviših stopa prometne smrtnosti u Europi. Čuli smo da je povodom 18. svjetskog transplantacijskog kongresa početkom rujna 2000. godine u Rimu i Papa Ivan Pavao II. izišao prvi put iz Vatikana da bi prisustvovao nekom znanstvenom skupu. Prva njegova poruka je da je smrt mozga definitivni prekid čovjekova života a drugo da je potrebno poticati presađivanje organa od moždanih mrtvih kako bi se moglo sačuvati život neizljećivim bolesnicima. Gotovo nijedna religija se tome naravno ne protivi. Naravno da je doniranje organa u slučaju smrti za korist drugih izraz i osobne volje svakog pojedinca i svakako moramo respektirati civilizacijske i kulturološke dosege naše sredine. U travnju ove godine Ministarstvo zdravstva, socijalne skrbi je priopćilo da se u prva tri mjeseca u odnosu na isto razdoblje prošle godine broj donatora i transplantiranih organa povećao. Brojke su impozantne od 300% a prva tri mjeseca 2003. obavljeno je 20 transplantacija organa a u ovoj godini čak 60. Ono što zaista moram pokazati a odnosi se na transplantaciju bubrega i na problem hemodijalize vidimo da broj pacijenata koji su na hemodijalizi izrazito raste i da u 2003. godini iznosi ta brojka 3 tisuće i 200 pacijenata. 2003. imamo broj jednu listu na kojoj čeka 900 pacijenata za transplantaciju a isto tako vidimo da je 79 ljudi uspjelo se transplantirati. Ono što je još isto žalosno da je 19 osoba mlađih od 20 godina trenutno u Republici Hrvatskoj na hemodijalizi. U mom Bjelovaru imaju 52 osobe na hemodijalizi, 16 čeka na transplantaciju. Ovim zakonom želi se osigurati veći broj donora i više transplantacija. Zakonom se propisuju tajnost osobnih podataka, umrlih davantelja te itd. da više ne nabrajam jer smo to čuli. Dakle, ovaj zakon pravno regulira problematiku uzimanja i presađivanja djelova tijela u svrhu lječenja i s pravnim rješenjem i usklađivanjem pravnih norma Europe i Europske unije. Još uvijek je u medijima premalo zdravstvene promidžbe o presađivanju organa. Bez podrške javnosti, gospodo, nema lječenja velikog broja terminalnih bolesnika. Javnost mora biti obaviještena i transplantacija je jedino polje medicinske prakse koja zahtijeva podršku i obaviještenost javnosti a obitelj koja se intermira daje dozvolu za uzimanje organa u 90% slučajeva a neinformiranja manje u 50%. Najbolji način presađivanja organa umrle osobe u kojoj je došlo do smrti mozga a da srce nije prestalo kucati. Dakle, riječ je o nepovratnom gubitku funkcije mozga uz poznati uzrok koji je doveo kako bi se isključilo svako stanje koje može imitirati smrt mozga. Ustanovljavanje moždane smrti ukazuje na visoki stupanj unutrašnje organizacije svake bolnice, o njezinoj stručnoj kvaliteti kadrova i visokoj razini medicinske tehnologije. Smrt se jedino može odrediti pregledom i potvrditi aparativnim metodama kojima se dokazuje ili prekid cirkulacije ili nepostojanje bioelektrične aktivnosti mozga. Naravno da u tom dijelu bolnice moraju biti opremljene i educirane. I zato apeliram da one koje nemaju određenu aparaturu da im se pomogne da to dobiju. Čovjek je živ samo dok je živ njegov mozak i naravno da postoji bojazan ljudi da se uzme organ osobito osobi koja nije mrtva, bojazan da mu se nije dovoljno pomoglo prije uzimanja strah da isti prodaju itd., itd. Međutim, ovaj zakon u tom dijelu osigurava pravu sigurnost osoba koje traže takvu vrstu pomoći medicinske i nadam se da ćemo svi taj zakon kao što smo i rekli podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Vice Vukov.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo članovi Vlade, kolegice i kolege! Možda je zaista bila senzacija i stoljeća kada je doktor Kristijan Bernar ovdje već spominjani izvršio prije više desetljeća prvu transplantaciju srca. Gospodin koji je dobio to novo srce zvao se ako se sjećate Luis Varškanski i živio je s njim 28 dana što je bilo dovoljno da se za ono vrijeme to proglasi senzacionalnim uspjehom medicine. Činjenica da se radilo o srcu jedne mlade crnkinje i da se sve zbivalo u Južnoafričkoj uniji, tada još uniji, zemlji Apartheida izazvalo je dakako i rasne komentare. Eto, srce jedne crnkinje je bilo dobro tijelu jednoga bijelca. Ali ono zbog čega spominjem ovaj svima poznati slučaj jest činjenica da smo poslije smrti toga Luisa Varškanskog 18 dana, dakle nakon operacije prvi put čuli za termin koji od tada ne samo da nije nestao iz naše svakodnevne upotrebe nego je i obogatio mnoge druge discipline i područja čovjekova djelovanja s obzirom na svoju veoma upotrebljivu metaforičnost. Riječ je o famoznom odbacivanju stranog tijela. Saznali smo dakle tada da je organizam Luisa Varškanskog izabrao smrt, moglo bi se tako pjesnički reći jer je odbio prilagoditi se stranom tijelu. I tako smo prvi puta u povijesti ne na neki filozofski ili literalan način kao do tada nego na jedan egzaktan znanstveni način dokazali da je svaki čovjek ne ponovljivi, jedinstveni i ... [[Govornik se ne razumije.]] da se na njega dakle ne može samo tako transplatirati dio nekog drugog tijela, da to strano tijelo čovjek naprosto odbija. Ovom konkretnom spoznajom od onda koju smo pomalo i zaboravili s obzirom na kasnije uspjehe medicine u tom smislu ništa više dakle nije moglo istrgnuti ovaj fenomen i ovaj problem presađivanja organa od psiholoških i moralnih konotacija. Medicinska znanost naravno nije se predala nakon ... [[Govornik se ne razumije.]] zahvata dr. Bernara od njegova vremena iznađeni su sve efikasniji medikamenti koji osposobljavaju organizam da u vlastitu interesu nota bene primi strano tijelo i asimilira ga. Da tako kažem tako umjesto smrti izabere život. Organski znanstveno medicinski, danas je dakle to već gotovo potpuno prevladani problem. Ali kao što društvo nije uspjelo prevladati strah od stranaca što je vidljivo iz nedavnih događaja u svezi utočišta za azilante, tako je i u ovome problemu presađivanja organa nisu mišljenja sam otklonjeni mnogi podsvjesni i prirodni refleksi u tom smislu. O upornosti dilema oko ove teme svjedoči i članak 3. ovoga Zakona u kojem se kaže prilikom uzimanja djelova tijela s umrle osobe valja postupati s dužnim poštovanjem prema osobnom dostojanstvu umrle osobe, osobno dostojanstvo umrle osobe. Dakako da bi se o smislu ove formulacije moglo u nedogled raspravljati a činjenica da smo uvjereni kako znamo što se time htjelo reći ni pošto ne pojednostavljuje nego samo dodatno komplicira ovu priču. Kada je riječ o vjernicima, Crkva bi osim pasivnog neprotivljenja jasno treba reći što se događa s dostojanstvom umrle osobe i na što se svodito dostojanstvo. Sa ateistima je lakše riješiti stvar jer oni i tako ne vjeruju da nakon smrti išta više postoji te da se dostojanstvo umrle osobe seli u uspomene i razmišljanja živih. Vjernici ipak znaju da je tijelo prašina i zemlja i da je čovjekov duh ono što je vječno i što ne dijeli sudbin ... [[Govornik se ne razumije.]] i raspradajuće materije. I tako gle čuda meni se čini da bi se upravo dosljedno tumačeći svoja uvjerenja i vjernici i ateisti trebali složiti oko ovoga pitanja. Valja dakle poticati svijest o potrebi presađivanja organa radi života i zdravlja druge ljudske osobe. Bez obzira na sve to ovdje su ipak očita dva sučeljena suprostavljena, dvije sučćeljene i suprostavljene činjenice života. Prvo, ne vjerujem da ima puno onih koji se ne slažu dakle samnom sa samom idejom presađivanja organa. Drugo, siguran sam također da je maloi onih koji s tim u svezi nemaju nikakve podsvjesne traume i rezerve. Čuli smo neki dan u nekom filmu kako bolesno dijete pita oca hoće li na njega priječi zločinačka svojstva zločinstva čija koštana srž je trebala njemu biti presađena. Dakako da je to film ali jedna zgodna ilustracija. Teško je također boriti sa osjećajem da su zemlje, ostaci, drgae nam osobe za nas svetinje itd., itd., moglo bi se navesti još niz primjera. Da zaključim. Mišljenja sam da zakonodavac bez obzira zato što je u međuvremenu presađivanje organa postala jedna raširena praksa, mora bez rezerve uzeti u obzir ove dvije činjenice. Mora nastojati dugoročnim mjerama odgoja stvoriti što više svjesnih darivatelja tj. valja nastojati da se svatko jasno odluči za života dakako što bi se moglo događati s njegovim tijelom nakon smrti. Samo na ovaj način može imati smisla govor o dostojanstvu osobe pa i umrle osobe. Sklon sam naime uvjerenju da bez obzira na praktičke medicinske potrebe samo čovjekova jasno izražena volja u tom smislu mora biti poštivana. A ako ta volja izostane onda čini mi se da je malo pretenciozno to tumačiti kao pristanak kao što se to čini u članku, u prvom stavku, članka 22. ovoga zakona u kojem zapravo piše i ako se koristi jedna malo drugačija terminologija u kojem zapravo piše da se može od svake, sa svake umrle osobe uzeti organ ako ne postoj prethodno od njega pismeno protivljenje. Drugim riječima to je jasno, može se uzeti od svakoga organ od svake mrtve osobe. Doduše moram reći da je ovaj članak tako napisan da on izgleda sugerira drugo nego što govori jer sugerira neku restriktivnost ali u stvari on otvara sve moguće ograde u tom smislu. Moram, moram reći da prema ovome, odredbi ovoga prvoga stavka članka 22. gajim duboke dvojbe. Mislim da bi valjalo imati ipak pristanak osobe a ne shvaćati odsustvo pismenoga protivljenja kao pristanak. Mislim da se ovako dugoročno otvaraju prostori za mnoge malverzacije pa i za istinsko ponižavanje ljudske osobe. Na kraju krajeva kako bi rekao Slavko Kolar: "Svatko je svoga tela gospodar.". Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a, PGS-a poštovana zastpnica Alenka Košiša Čičin-Šain završnih pet minuta.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine tajniče, poštovane dame i gospodo. Pred nama je prijedlog novog Zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja jer postojeći srodni zakon, Zakon o uvjetima za uzimanje i presađivanje dijelova ljudskog tijela datira iz ranih 90.-ih te s obzirom na brzi razvoj medicinske znanosti te prateče pravne regulative Europske unije potpuno neprimjeren i zastario. Uznapredovala medicina svakodnevno nudi nove, sve soficiranije mogućnosti liječenja i presađivanja čitavog sklopa organa što je do nedavno bilo gotovo nezamislivo ali dakako da takve učestale situacije zahtjevaju puno preciznije definirane procedure, tzv. protokole naročito u slučajevima kada su, kada ... [[Govornik se ne razumije.]] osobe koji s obzirom na svoju klinčku sliku nisu sposobne dati pristanak. No, ovdje se ne bih više osvrtala na pretpostavljeni pristanak tzv. presume consence, tj. da se dijelovi tijela sa umrle osobe smije uzeti radi presađivanja samo ako se darivatelj za života tome nije u pismenom obliku protivio. Jer to je o tome već danas bilo govora u raspravama od prethodnika a da to nije novina u ovom zakonu jer takva odredba obrađena je već 10-ak godina. Od trenutka pisanja prve verzije zakona. A da se u naravi kao takva nikada nije primjenjivala. No, ono što i dalje ostaje nedorečeno u ovom zakonu uostalom što se nije ni ranije primjenjivala je upravo zbog tgoa kako će se u danom trenutku postupiti, tko će posvjedoćiti odnosno kako utvrditi gdje se eventualno nalazi pisano protivljenje darovatelja. Činjenicom da protivljenje nije pohranjeno u ministarstvu nitko se neče pristupiti samoj transplataciji niti jedan liječnik. No, takvih nedorečenosti ima na više mjesta npr. kod zabrane novčane dobiti, kod trgovanja organima ili tkivom, kod zadržavanja povjerljivosti podataka, nigdje se ne spominje, nigdje se ne navode sankcije kako za darivatelja bili za liječničko osoblje. I ne tako davno bili smo svjedoci napisa u tisku o uzimanju I ne tako davno bili smo svjedoci napisa u tisku o uzimanju, ugradnji i možda trženju jajnih stanica. Još i danas ne znamo kakav je, kako je taj slučaj okončan. Dopustite još da kroz ovu raspravu ukažem na nedostatak u Prijedlogu zakona koji uopće ne spominje potrebu za osnivanjem krovne organizacije “Croatia transplanta” jer znamo da bilo kakva međunarodna suradnja najbolje ide preko takvih nacionalnih organizacija a da je ta suradnja bolja, kako da bi i broj transplantacija u Republici Hrvatskoj bilježio i veće brojke od 116. Također bi se posebice osvrnula na točku 43. gdje se spominje što je djelokrug rada Ministarstva kao nadležnog tijela za obavljanje slijedećih poslova gdje se pod alineom 4. navodi dodjela organa i tkiva u suradnji sa Referentnim centrom za uzimanje i presađivanje organa. Naime u Republici Hrvatskoj nije definirano pitanje Referentnog centra za uzimanje organa i presađivanje dijelova ljudskog tijela. Niti takvih centara postoji. Sada postoji i djeluje Referentni centar za tipizaciju tkiva kojemu je povjereno vođenje nacionalne liste čekanja. Referentni centar mora imati kriterij za nacionalne liste. Taj nedefinirani i nepostojeći referentni centar također se spominje i u članku 31. i članku 32. I na kraju u članku 35. prijelaznih i završnih odredbi uz navedene pravilnike koje donosi ministar svakako je potrebno pridodati i onaj kojim se utvrđuje način i kriterije odabira darovatelja te način prijave nacionalne liste. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Želi li državni tajnik, dr. Božikov?
Vrlo poštovani gospodine predsjedniče, ugledna gospodo zastupnice i zastupnici državnog sabora, Hrvatskog sabora dopustite da s ove govornice najprije zahvalim svim našim sugrađanima koji su davali dijelove svog tijela za produživanje života i spašavanje života, poboljšanje kvalitete života svojih sugrađana, a napose i onih koji su od svojih najmilijih, koji su preminuli također nesebično davali u najtežim danima svog, trenucima svog života. Nesebično moramo i zahvaliti svim liječnicima, medicinskim sestrama i svemu osoblju koje je radilo na, kako na ekspertacijskim tako i na transplantacijskim timovima. Doista do sada je to i većinom bilo rađeno zbog altruizma i isto tako voljom da hrvatska medicinska znanost i praksa ne zaostane i doista mi s ponosom možemo reći da su zadnje godine su veliki napretci u transplantacijskoj medicini. Tako da danas mi praktički ne 13 nego već je 16 imamo donora na, na milijun stanovnika i polako se približujemo barem srednjem prosjeku europskih zemalja. Nismo više tako pri samom dnu. Sve to pokazuje da je doista teško više samo entuzijazmom, ja sam zahvalan kako opoziciji tako i poziciji gdje smo svi konstatirali praktički da je potrebno prijeći sad u jednu još višu organizacijski bolju fazu, a to je cilj i ovog Zakona i Vlade da se što više unaprijedi transplantacijska medicina. Da spriječimo nekakve nesporazume ovdje je bilo puno govora i o, o davanju jajnih stanica međutim to će uskoro regulirati jedan zakon koji je pri završetku o potpomognutnoj oplodnji. Nadalje što se tiče na koji način će se građani odlučivati da budu donori, donatorska kartica sigurno je napravila puno promidžbeno i ona je praksa i ostala kao praksa, a isto tako presunktivni način da građanin ukoliko se doista protivi da bi se davao dio svog tijela onda će on kod svog liječnika opće medicine pismeno, na posebni formular to iskazati, a liječnik je dužan to proslijediti u Ministarstvo zdravstva gdje se vrši, gdje se doista ozbiljna registracija od tih osoba. Isto tako kad se javlja u Ministarstvu zdravstva potencijalnom donoru organa onda Ministarstvo zdravstva je dužno je provjeriti da li je taj bolesnik odnosno ovdje u slučaju pokojnik, da li je on iskazao želju da ne želi biti darovatelj organa. Cijeli zakon doista je težio da bude harmoniziran sa Europskom unijom, sa pozitivnim zakonima Europske unije i na temelju široke rasprave koja je provedena na odborima i kasnije ovdje tijekom zasjedanja Sabora vidimo da je dosta dana podrške ovom Zakonu i ja vam posebno zahvaljujem na puno dobrih prijedloga koji će Vlada uzeti u obzir i također vam zahvaljujem na velikoj pažnji i zanimanju za ovaj problem što su nam posebno, će nam biti naši bolesnici i građani. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Prijedlog zakona o uzimanju i presađivanju djelova ljudskog tijela u svrhu liječenja, prvo čitanje, P.Z. br. 111 Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o uzimanju i presađivanju djelova ljudskog tijela u svrhu liječenja; Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 86 glasova za donesen predloženi zaključak.