… nastavljamo sa sjednicom. Svima želim dobro jutro i uspješan početak vikenda. Prelazimo na 9. točku dnevnoga reda. - Prijedlog Rezolucije o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom – Predlagatelj Klub zastupnika HSP-a Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja rezolucije primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Gospodin zastupnik Tonči Tadić. Izvolite!
[[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom dolazi na raspravu u Hrvatski sabor u vrijeme kada još uvijek nije riješeno do kraja pitanje ni razgraničenja na moru ni ušteđevina Hrvata u Ljubljanskoj banci, ni demilitarizacije i okupacije Svete Gere, ni problema sa suvlasništvom u nuklearki Krško, ali ne samo to. Problemi sa Slovenijom iskrsavaju čak i tamo gdje ih čovjek ne bi očekivao pa je tako Hrvatska od nedavno u tzv. kamionskom ratu sa Slovenijom. Obje zemlje se istodobno zaklinju u dobrosusjedske odnose u zajednički put u Europsku uniju i zato držimo da je potrebno da Hrvatska sa svoje strane i njeni pregovarači imaju jedan čvrsti dokument koji bi im bio nit vodilja u pregovorima sa Republikom Slovenijom. Ja bih ovdje na početku podsjetio na činjenicu da je koncem 1998. Klub zastupnika HSP-a u ondašnjem sazivu Sabora podnio svoje Izvješće o stanju međudržavnih odnosa Republike Hrvatske i Republike Slovenije koje je tada ovdje u Saboru izazvalo burnu raspravu. Bilo je omalovažavanja tog izvješća odnosno tvrdnji da zastupnici HSP-a u svojim ocjenama pretjeruju, odnosno da se odnosi sa Slovenijom neće razvijati na taj način. No, kao i mnogo puta do sada to izvješće je zapravo bilo potpuno pogođeno jer sve što se dogodilo u odnosima sa Slovenijom je na svojevrstan način predviđeno u tom izvješću. I da će biti problema sa Krškim, i da će biti problema sa demilitarizacijom i okupacijom Svete Gere, i da će biti nastavka problema sa ušteđevinama odnosno da će se granični problemi pojavljivati i eskalirati neovisno o tome koja je garnitura u Sloveniji na vlasti. Kao rezultat saborske rasprave koja je tada 1999. vođena usvojena je Deklaracija o stanju međudržavnih odnosa Republike Hrvatske i Republike Slovenije u kojoj je zaključeno da prije bilo kojih pregovora sa Slovenijom Hrvatski sabor mora dati pregovaračima odnosno hrvatskoj Vladi svojevrsni placet odnosno svojevrstan okvir za pregovore sa Slovenijom temeljem kojeg će se ti pregovori voditi i temeljem kojeg su predstavnici Vlade dužni Saboru redovito podnositi izvješća o tome kako ti pregovori teku, o svim ovim spornim točkama. Činjenica je da je tijekom rasprave isticano od ondašnje hrvatske Vlade iz 1999. kako je Hrvatska sa Slovenijom potpisala više od 30 sporazuma. Do danas je taj broj možda i veći ali svi ti sporazumi ticali su se onih dijelova međudržavnih odnosa koji su nesporni, recimo Sporazum o znanstvenoj suradnji, Sporazum o suradnji na području kulture i tome slično. Pravi problemi nastajali su u onim područjima u kojima je bilo u pitanju ili državna imovina ili državna granica, ili su pak pojedini problemi poput štednje hrvatskih građana posve nepotrebno iskomplicirani i dovedeni u stanje potpune zakočenosti i to voljom slovenske strane. No, ono što smo tada 1998. u svom izvješću konstatirali stoji nažalost i danas i to je ono na što vas želimo upozoriti i to je ono što je ključno zapravo u ovoj rezoluciji, a to je s jedne strane da Hrvatska nema nikakvog razloga odstupati od međunarodnog prava i da se kod svih sporova mora čvrsti držati odredbi međunarodnog prava. Onog časa kad Hrvatska istupi iz sigurnih okvira međunarodnih konvencija i međunarodnih sporazuma mi se nalazimo na brisanom prostoru politike i tada su mogući razni ustupci, tada su mogući razni kompromisi najčešće na štetu Hrvatske. Zašto na štetu Hrvatske? Zato i to je druga stvar koju ovdje želim podsjetiti i to smo rekli tada i 1998. ovdje u Hrvatskom saboru, zato što je hrvatska strana od 1998. do danas skoro uvijek neovisno o tome tko je bio ministar vanjskih poslova i tko je vodio Vladu pristajala na razgovor sa Slovenijom u tzv. paketu, tako da su u istom paketu pregovora bili i demilitarizacija i završetak okupacije Svete Gere, i granica na moru, i ušteđevina u banci, i problem nuklearke u Krškom. Pa se onda popuštalo kod granice na moru da se riješi problem Ljubljanske banke, popuštalo kod Ljubljanske banke da se riješi problem Svete Gere, popuštalo kod Svete Gere da se riješe ostali problemi i na kraju smo dovedeni u situaciju da je Hrvatska dajući svoje za svoje odnosno popuštajući na jednom mjestu da bi riješila na drugom, da bi dobila treće, na trećem da bi dobila četvrto, došla u doista čudesnu situaciju. Ukratko, Hrvatska je takvim konceptom pregovora dovedena do toga da trampi svoje more za slovenski nuklearni otpad. to je zapravo najbolji opis dosadašnjeg tijeka pregovora sa Slovenijom. U međuvremenu stvari nisu bile naravno ostavljene same sebi. 97. potpisan je i ratificiran Sporazum o pograničnom prometu i suradnji. Taj Sporazum je u svom članku 47. tu podsjećam da je ovdje u točki 3. Rezolucije naveden članak 39. trebao stajati 47. Sporazuma o pograničnom prometu i suradnji. U tom članku je Sloveniji i njenim ribarima dopušteno ribarenje do polovice zapadne obale Istre. Mi smo i tada kao i puno puta kasnije tvrdili da je to u potpunom neskladu sa Konvencijom o pravu mora jer članak 19. Konvencije o pravu mora jasno definira što je to neškodljivi prolazak. Neškodljivi prolazak na kojeg svi pa tako i slovenski ribari imaju pravo kroz hrvatske vode, uključuje sve osim ribarenja, sve osim ribarenja, podmornice ako ih imaju, moraju biti na površini, dobro nemaju ih. Ratni brodovi moraju najaviti svoj prolaz, sa ratnih brodova, niti na ratne brodove ne smiju polijetati i slijetati zrakoplovi, nema sidrenja, nema zaustavljanja, nema ribarenja. Hrvatska je potpuno nepotrebno 97. dopustila ribarenje slovenskih ribara u hrvatskom teritorijalnom moru i time zapravo išla na ruku onim krugovima u Sloveniji koji su išli za stvaranjem posebnih okolnosti na moru. Naime, od 93. od donošenja famoznog memoranduma o Piranskom zaljevu, slovenska strana inzistira na promjeni granice na moru. Ja ću ovdje citirati jednu rečenicu, dopustite mi da citiram samo jednu rečenicu iz memoranduma o Piranskom zaljevu kojeg je usvojio slovenski parlament 93. u sred rata u Republici Hrvatskoj. Dakle, doslovce: "Republika Slovenija se zauzima za očuvanje cjelovitosti Piranskog zaljeva, pod njenim suverenitetom i jurizdikcijom i za izlaz na otvoreno more na temelju dopuštenih kriterija međunarodnog prava te uvažavanja specifične situacije Republike Slovenije. To sve zajedno je potpuni nonsense, to je potpuna besmislica i nema veze sa međunarodnim pravom. Slovenija ima mogućnost neškodljivog prolaska kroz hrvatske teritorijalne vode na isti način na koji mi plovimo kroz bilo koje tuđe teritorijalne vode. Oni koji žele doploviti do Ukrajine, moraju proći kroz teritorijalne vode Grčke i Turske, tu zbora nema. Ali za nas je posebno zabrinjavajuća teza da je Republika Slovenija ta koja se zauzima za očuvanje cjelovitosti Piranskog zaljeva pod njenim suverenitetom. Dakle, tvrditi tako nešto a ne poticati nikakvu argumentiranu raspravu među zemljama susjedima i tvrditi tako nešto a nemati za to uporište u međunarodnom pravu je štetno za dobrosusjedske odnose i zato je potrebno da Hrvatska barem tu pokaže svoju trezvenost i čvrstinu. Od donošenja Memoranduma o Piranskom zaljevu u slovenskom parlamentu Slovenija nastoji pod svaku cijenu zauzeti čitavu Savurdijsku valu koju Slovenci zovu Piranski zaljev i pomaknuti granicu kako bi dobila pristup do međunarodnih voda. U tu svrhu Slovenija nastoji stvoriti stanje posebnih okolnosti u savurdijskoj vali i drugdje u hrvatskom teritorijalnom moru. To čine navodno zato da bi zaštitili svoje ribare kojima je dano pravno ribarenja u našem teritorijalnom moru. Svemu tome doprinio je i nesretni, tzv. parafirani sporazum između Vlade Ivice Račana, Janeza Drnovšeka, činjenica je da je taj sporazum međunarodno pravno nepostojeći dokument, on nije potpisan, on nije ratificiran, ne može služiti kao međudržavni sporazum ali je i činjenica i to da nam on možda, toga se mi pribojavamo može pričinjavati poteškoće u pojedinom međudržavnom sporu na nekom od međunarodnih sudova. Sve u svemu što radi tog sporazuma kojima je Slovencima trebalo biti prepušten gotovo čitav Piranski zaljev, odnosno savurdijska vala osim nekih stotinjak metara uz našu obalu plus jedan potpuno čudno definiran trokut mora i međunarodno pravno doista pravni fenomen koridora tzv. do međunarodnih voda, što dakle radi tog parafiranog sporazuma, što radi potpisanog i ratificiranog sporazuma iz 97. što radi slovenskih ambicija da stvore na moru posebne okolnosti u kojima se ne zna tko pije, tko plaća, dakle, tko gdje smije ribariti i tko gdje smije patrolirati je u ljeto 2002. slovenska policija pokrenula pomorski sukob u savurdijskoj vali. Mi možemo ovdje govoriti u šiframa ali to što se 2002. događalo u savurdijskoj vali i što se sa prekidima događalo i kasnije pa tako i kroz listopad i studeni i rujan prošle godine to sve skupa je zapravo kopija bakalarskog rata iz 86. između Islanda i Velike Britanije. Tako se dame i gospodo dobri susjedi ne ponašaju, tako se ne ponašaju oni koji ne razumiju međunarodno pravo mora i pri tome mislim naravno na naše susjede u Sloveniji. Iz svih tih razloga, Klub zastupnika HSP-a, odlučio je napraviti ovu rezoluciju o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom. Tu rezoluciju smo u vidu savurdijskog memoranduma potpisali ja osobno i profesor Slaven Letica na Kočarici Bukva u savurdijskoj vali točno na crti sredine. Ta ista Kočarica je sutra dan zaustavljena od slovenske policije u našim vodama u znak odmazde radi potpisivanja tog savurdijskog memoranduma. No, to nas sve dame i gospodo ne treba sprječavati da hladno raspravimo ovu rezoluciju danas da je usvojimo i da tako dademo našim pregovaračima još jasniji temelj za pregovore sa Slovenijom. Uz uvjet, uz jedan bitan uvjet a to je da se u Hrvatskom saboru konačno počne događati ono što je praksa u Slovenskom parlamentu a to je da njihovi pregovarači slušaju naputke svog parlamenta i tom svom parlamentu podnose izvješća što kod nas mahom do sada nije bio slučaj. Vjerujuću da će to tako biti ubuduće HSP predlaže sljedeću rezoluciju o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom. Prvo, kod međudržavnog razgraničenja na moru u savurdijskoj vali koju slovenci zovu Piranski zaljev neprihvatljivo je za hrvatsku odstupanje od crte sredine. Kako Republika Slovenija nikada nije imala u svojoj vlasti obalu Savudrije niti je protiv primjene crte sredine potpisan ili ratificiran bilo kakav međudržavni sporazum. Crta sredine mora biti tretirana kao jedina važeća međudržavna granica između Republike Hrvatske i Republike Slovenije na moru u savudrijskoj vali u skladu sa člankom 15. Konvencije o pravu mora. Drugo, probleme sa Republikom Slovenijom Hrvatska treba rješavati zasebno koristeći međunarodno pravo. Problem granice na moru arbitražom ili sudom bilo da je riječ o Međunarodnom sudu pravde u Haagu ili Međunarodnom sudu za pravo mora u Hamburgu temeljem Konvencije o pravu mora. Probleme u svezi sa nuklearkom Krško arbitražom ili sudom temeljem međunarodne energetske povelje, a problem ušteđevina u Ljubljanskoj banci sudskim tužbama u skladu sa već donesenom odlukom o dopuštenosti suda za ljudska prava Vijeća Europe. Treće, Republika Hrvatska će jednostrano ukinuti primjenu članka 47. Sporazuma o pograničnom prometu i suradnji Hrvatske i Slovenije kojim se dopušta slovenski ribolov u hrvatskom teritorijalnom moru. Također potrebno je ukinuti članak 71. Zakona o morskom ribarstvu kojima se strancima dopušta ribolov u hrvatskom teritorijalnom moru. Ukidanje ovog članka 47. Sporazuma o pograničnom prometu i suradnji omogućeno je člankom 60. istog sporazuma gdje svaka strana može privremeno ili trajno odstupiti odnosno odustati od primjene jednog članka ili čak cijelog sporazuma. Četvrto, hrvatska obalna straža ili pomorska policija MUP-a Republike Hrvatske moraju biti prisutni sa svojim plovilima u savudrijskoj vali obzirom na česta kršenja hrvatskog suvereniteta na moru od strane slovenske policije. Oni koji nisu bili svjedoci tih incidenata, oni koji nisu nikada vidjeli kako to izgleda uživo ili oni koji, koji nisu na kraju krajeva iz Istre ili tog dijela Istre mogu im to predočiti na vrlo plastičan način. To je kao da izađete iz Zagreba na zagrebačku obilaznicu i tamo vas zaustavi i globi mađarska policija. Udaljenost je otprilike ista. Dakle na milju i pol do dvije milje ispred Umaga njih presreće slovenska policija i pokušava im naplatiti globu jer navodno nekažnjeno ribare u slovenskom teritorijalnom moru što je totalni nonsens. Hrvatski pravosudni organi i MUP Republike Hrvatske trebaju ujedno najoštrije reagirati na svaki pokušaj narušavanja hrvatskog suvereniteta na kopnu posebno glede granične crte i graničnih prijelaza. Samo odlučna i primjerena reakcija hrvatskih vlasti daje jamstva Europskoj uniji kako je Hrvatska spremna za provedbu Šengenskog režima na svim svojim granicama. I šesto, u svim navedenim i drugim postupcima Republika Hrvatska prema Republici Sloveniji mora imati iskrenu nakanu i težnju naše zemlje i naroda za razvojem prijateljskih i dobrosusjedskih odnosa sa Republikom Slovenijom i sa slovenskim narodom sa kojim ćemo uskoro dijeliti zajednički europski dom i sudbinu. Ja vas pozivam u ime Kluba HSP-a da podržite našu rezoluciju. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospodo evo ovaj zahtjev bio je predstavljen pred dosta vremena i nikako nije stizao ovdje u Sabor i sad bi ga trebalo, ne znam kako da se izrazim reda radi odraditi, ali prilike znate promijenile su se. Ali se, istina je i to u posljednjih nekoliko tjedana pojavilo niz zanimljivih tema o kojima također nešto treba reći. Međutim na početku treba naglasiti da robna razmjena između Republike Hrvatske i Republike Slovenije premašuje milijardu i pol dolara. Slovenci u Hrvatsku izvoze oko jednu milijardu dolara, Hrvati u Sloveniju izvoze negdje oko 500 milijuna dolara. I to nije za potcijeniti. A ako tome pridodamo i ovu turističku razmjenu onda ispada da je razmjena između dviju države oko dvije i pol milijarde dolara. A to će onda reći da 20 tisuća građana u Sloveniji svaki dan na posao dolazi i radi da bi proizvelo robe samo za Republiku Hrvatsku, a isto tako i u Hrvatskoj radi da bi plasiralo i proizvelo tih 500 milijuna dolara robe za Sloveniju. Znači taj moment treba imati na umu i njega se ni u kom slučaju ne smije ugroziti. Držim da nam avanturizam nije potreban ni sa hrvatske ni sa slovenske strane. Konačno ovi narodi oduvijek su živjeli jedan, jedan pored drugog i zasigurno će tako za vijeke vjekova i ostati. Zaoštriti je lako, normalizirati odnose potom izuzetno toškom i tragedija je danas da su Hrvatska i Slovenija danas jedna drugoj dalje no što su bile pred 10 ili 15 godina. Apsurdno ili ne najviše smo s druge strane međusobno bili suprotstavljeni kada su u Hrvatskoj i Sloveniji bile na vlasti stranke lijevoga centra. ... [[Govornik se ne razumije.]] je dolazio ... [[Govornik se ne razumije.]] Piranski zaljev – Savudrijsku valu. Ja sam naučio tamo plivati pa znam kako se šta zove. Stalno smo polemizirali sa tzv. Račan-Drnovšekovim parafom. Svađali smo se oko razgraničenja na moru. Privodili jedni druge i tako dalje. E sada gledajte šta se dogodilo. U međuvremenu dolazi do promjene vlasti u Zagrebu, a potom i u Ljubljani i gle čuda odjedanput se prilike smiruje. Da čovjek u ovoj zemlji ne može vjerovati. Isto je i kod nas. I oko nekih drugih pitanja. Na primjer suradnje sa Hagom oko normalizacije odnosa, sa Srbijom, sa uklanjanjem ustaških znamenja sa naših ulica i slično. Na vlasti je desnica, a teme kojima je, sa kojima je došla na vlast uspješno potiskuje. To znate šta govori. Da je jedno biti u opoziciji, drugo na vlasti, ali i da je iza mnogih incidenata na primjer u Piranskom zaljevu – Savudrijskoj vali stajala hrvatska ili slovenska desnica odnosno stranke možda i koje su danas na vlasti u Hrvatskoj odnosno Sloveniji. Prije smo od Koleca stalno slušali neke poruke, a od kada je recimo nastupao u onome spotu gospođe Jadranke Kosor odjedanput zavladala je idila. I to je sigurno dobro. I to je dobro. Ali znate tko je Kolecu neposredno nakon onog memoranduma iz 1993. o kojem je govorio Tadić prvi potpisao koncesiju za uzlov školjkaša u Piranskom zaljevu. Damir Kajin. Nakon čega je uslijedilo ne znam koliko diplomatskih nota, ali se željelo demonstrirati da svakoj obali slijedi i dio mora. Zato i tvrdim danas se ribarima može i na neke druge načine pomoći kreditima, otkupom, tržnicama riba, gradnjom lučica, stimulirati ih da idu u ... [[Govornik se ne razumije.]] , da grade apartmane i tako dalje jer njihov kruh je gorak i teško da će još dugo moći živjeti od mora na tom prostoru. Što je sad s druge strane okarakteriziralo zadnjih nekoliko mjeseci hrvatsko-slovenske odnose. Na prvom mjestu to je susret između gospode Sanadera i Janše i spominjanje neke povijesne komisije protiv čega sam ja osobno. Protiv povijesne komisije. Živim uz tu granicu, poznajem taj mentalitet i stalno si postavljam pitanje čemu ta povijesna komisija. Hrvatska i Slovenija imaju Badintjerovu komisiju i to je za mene bit. Sve drugo je čeprkanje po povijesti u kojoj će na kraju profitirati neki treći. Evo pogledajte samo ovaj film Srce u bunaru. Radi se prije svega o jednom grubom falsifikatu da su, u onoj tezi da su te prostore, da je te prostore ex Jugoslavija danas Hrvatska Slovenija dobila na temelju etničkog čišćenja i politike odmazde. To jednostavno ne stoji, istina je dogodi se egzodus, 220 hiljada ljudi sa prostora bivše države emigrira sa prostora Hrvatske i Slovenije. Samo iz Pule koja je brojala 32 tisuće ljudi nju napušta 27 tisuća. I to je tragedija, za Pulu, za Istru za Hrvatsku i tako dalje. Međutim stanovništvo nije se pomjerilo 45. već nakon ugovora o miru 47. odnosno Londonskog memoranduma iz 54. To je bit. Znači još jedan puta i na tom primjeru želim pokazati da će na kraju kroz tu povijesnu komisiju možda pod navodnicima profitirati nešto treći. Kada govorimo o tim povijesnim komisijama svi imamo neke svoje argumente. Naš najveći saveznik koliko got apsurdno to zvučalo, kada su Škrile. Mlini, Bužini, Škudelini posrijedi, nije nitko drugi doli Joško Joras. Zašto. Jer dok ga nisu upregli u politička kola, on je priznavao jurisdikciju Bujskog suda izdavali su mu u Bujama dokumentaciju za gradnju kuća i tome slično. Međutim, nad tim naseljima 91. godine apsolutno nije nikakva nema nikakvog spora protezala se policijska, upravna, sudska nadležnost iz Buja, međutim vodio se dvostruku katastar. Ali tu to je ipak drugorazredno pitanje. U slučaju Svete Gere je malo drugačije. Kod mora slažem se onaj paraf je za Hrvatsku bio štetan, međutim on ne proizvodi učinke, ali slažem se da Hrvatskoj šteti ne kao da je ugovor potpisan ali šteti ali Hrvatska zbog činjenice da se njime defacto pod navodnicima kada bi se realizirao poklanja drugoj strani neki 140 kvadratnih km mora, jednostavno ne smije pristati. Istina 55. kada govorimo malo o povijesti, ondašnja SR Hrvatska je na referendumu koji je bio održan na području kotara Buzet tada Sloveniji prepustila 25 sela po crkvenoj evidenciji ali je za uzvrat katastarska općina Rupa odnosno Pasijak iz Slovenije pripala skupštini općini Opatije. I to je povijest. Ali pustimo sada povijest. Idemo raditi da pokušamo prije svega ukloniti carinske barijere, i da uklonimo granične prepreke. Granice barem mi Istrijani znamo gdje su ali pokušajmo ponovno organizirati život sa što je moguće manje formalnosti dok Hrvatska ne uđe u Europsku uniju. Ja stalno ističem, granice, granice ne moraju ali mogu čekati. Međutim gospodarski i socijalni momenti jednom riječju egzistencijalna pitanja naših građana ne smiju čekati. Pogledajte samo ovaj cestovni rad, čemu to. Slažem se sa Tadićem da su Slovenci to podlo izveli, znaju da će kao i kod onih naftnih koridora koje je pred godinu dvije uveo Linić Hrvatska pod pritiskom Brisela vjerojatno popustiti. Međutim taj potez bio je toga cestovnog rata krajnje iritantan, na kojeg je s druge strane Hrvatska reagirala reprezalijama što je logično. Ali tko će stradati. Znate tko, stradat će tko, stradat će tzv. Građani Hrvatske slovenski penzioneri, koji su tamo ostvarili penzije. Nakon stupanja na snagu slovenskog zakona o dohodovini građanima sa prebivalištem u Hrvatskoj a zbog nepostojanja zakona o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja mirovine se dodatno oporezuju sa 16 odnosno 33% i danas tim našim ljudima one u pravilu iznose 500 do 1000 kn manje. 1000 kn manje. I držim da Hrvatska i Slovenije taj problem moraju razriješiti jer je u pitanju oko 10 tisuća hrvatskih građana koji na taj način primaju penziju. Konačno nije pošteno da po osnovu istoga rada u istoj državi isplaćuju se različite penzije. I ja pozivam jednu i drugu Vladu da taj problem razriješe. Meni je osobno vrlo drago da će uskoro doći do susreta slovenske i hrvatske vlade u Rijeci tako je barem najavljeno. Moj bi prijedlog bio slovenskoj vladi u Rijeku dođe cestom od Ilirske bistrice do Rijeke iako ništa nije ni ona od Kozine do Rijeke, a da se za nazad vrate preko Buzeta, Šočerge, Grašišće, Kubeda i Črnoga Kala. Bio bi im vrlo rado domaćin u Buzetu, samo da taj gospoda vide u kakvom su stanju slovenske ceste koje vode prema Hrvatskoj. Katastrofalnom, sramotnom, oni nas na taj način defacto stvarno izoliraju od Europske unije. Ako ne ide drugačije čak bi predložio jednu hrvatsku darovnicu u iznosu od recimo jedno 50 miliona kuna to bi bilo dovoljno da se te ceste poprave jer bi nam se to u godinu dana odmah i vratilo kroz turizam, kroz ne znam i slične sadržaje. Zato još jedan puta ću reći, riješimo najprije egzistencijalna pitanja a potom definirajmo i granice, iako Hrvatska i Slovenija vjerojatno to nikada neće uspjeti bez trećega. Ja znam da dolazak arbitra će svatko protumačiti ako nesposobnost dviju vlada, a ako to želimo izbjeći zamrznimo definiranje granične crte na moru, na kopnu za 5 godina i ako se Hrvatskoj posreći da uđe u Europsku uniju, to će biti i za Hrvatsku i Sloveniju sutradan drugorazredno pitanje. Sada vidimo Rupel na talijansku inicijativu u ekološkom pojasu ali Italija vjerojatno kani proglasiti taj pojas prema Francuskoj ne na Jadranu, spominje svoj kako on kaže slovenski ekološki pojas. I opet se podiže tenzija na tom dijelu Istre. Ja kažem ma neka ga i proglasi. Jer to što bi proglasili na kraju bi mogli samo mački okačiti o rep. No, to vam je tako kada se naprosto tim prostorima bave elite u Zagrebu odnosno Ljubljani i kada misle da je njihov svijetonadzor onaj kojega dominantno dijeli i lokalno stanovništvo. Međutim istina je ipak usuđujem se reći malo drugačija. A lokalno stanovništvo bi najradije živjelo u miru da može raditi i da može od svoga rada živjeti. Znam isto to da su slovenske tvrtke koje posluju u Hrvatskoj vrlo stabilne. Njihov dolazak ja mislim da bi na također trebao na neki način biti cilj, pogotovo kada je riječ o proizvodnim tvrtkama. Npr. Slovensko Hrvatska tvrtka Cimos iz Buzeta je samo 2004. izvezla roba u iznosu 42 miliona eura. To je znači nekih 55 miliona dolara. A u mješovitom je rekoh hrvatsko-slovenskom vlasništvu. Dominantnom slovenskom. I to bi trebao biti naprosto primjer. Zar je trebalo recimo tom Cimosu doduše, to se dogodilo 2002. uskratiti da preuzme Prvomajsku iz Raše nakon što je u TPS-u pokrenuo proizvodnju otvorio 350 radnih mjesta i nakon što je izgubio tu mogućnost otišli su u Kikindu u Vojvodinu i tamo preuzeli tvornicu sa 3000 zaposlenih. Ja mislim da se to naprosto ne radi, jer sam svjestan činjenice ili će kapital doći u Hrvatsku ili će naši građani za tim kapitalnom u svijet. I to je bit. A slovenski kapital je zasigurno ovaj dobro došao. Jasno priča o Ljubljanskoj banci priča je po mom sudu svih Hrvatskoj-slovenskih priča. Netko bi rekao majka svih bitaka. Preko te banke slovenska država doslovce je pokrala 115 tisuća hrvatskih štediša koji potražuju od 91. godine 330 miliona maraka plus kamatu. Sada se spominje sukcesija. Na nju pristaju i Beograd i Sarajevo. Zagreb je još uvijek koliko vidim protiv. Za štediše iz drugu stranu svejedno. Bitno je da oni mogu doći do toga svoga novca. Što je Slovenija napravila. Ona je potraživanja ostavila na staroj banci a ustavnim zakonom na novu banku prenijela aktivu stare banke što nije ništa drugo nego najobičniji lopovluk. Ali s druge strane mi imamo pritisak tih 115 tisuća hrvatskih građana koji traže novac. Pa makar i sukcesije koliko god da je to nepovoljno za Republiku Hrvatsku. Jasno ako su Hrvatska poduzeća s druge strane dužna ljubljanskoj banci, i to se treba namiriti jer i tu "kaubojštinu" nitko ne smije dopuštati. Konačno Hrvatska je s druge strane riješila 600 milijuna maraka 91. godine tzv. Prenesene štednje Ljubljanske banke, a nesporno je i to da je to bila obveza Ljubljanske banke. Za kraj, na vlasti su danas desne stranke, do pred mjesec dana je bio mir do dvostrukog oporezivanja mirovina tj. kamionskog rata, neka Vlade to riješe. Neka Slovenija podrži Hrvatsku na putu u Europu. Hrvatska treba Sloveniju, Slovenija treba Hrvatsku, mi smo susjedi. Jednog dana ovdje sigurno neće biti graničnog režima. Bliski smo si i doista sve probleme bez štete za Hrvatsku i Sloveniju mogu se razriješiti ukoliko postoji političke volje u 7 dana. Pitanje je samo da li bi bila pogođena politička taština onih koji već 15 godina rješavaju te sporove, a sve zapravo čine da ih ne riješe.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Gordan Jandroković. Izvolite.
Cijenjeni gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Prijedlog rezolucije o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom Kluba zastupnika Hrvatske stranke prava može poslužiti kao poticaji za raspravu o bilateralnim odnosima između dviju država i na taj način Klub HDZ-a i doživljava taj prijedlog. No rezoluciju sa ovakvim sadržajem i formom ne smatramo dobrim načinom za rješavanje bilateralnih pitanja niti smatramo dobrim da je Hrvatski sabor usvoji kao svoj službeni dokument. Stoga ću se u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice osvrnuti na aktualno stanje hrvatsko-slovenskih odnosa i njihove perspektive. Tri su glavna vanjsko-politička prioriteta Republike Hrvatske. Članstvo u Europskoj uniji, članstvo u NATO-u i razvijanje što boljih i sadržajnijih bilateralnih odnosa sa susjednim državama. Republika Slovenija izuzetno je važna susjedna država Republici Hrvatskoj. Treba naglasiti da su bilateralni odnosi dviju država dobri i sadržajni, obostrano poticani ali i zbog raspada bivše zajedničke države postoji nekoliko otvorenih pitanja. Međudržavni odnosi osobito su razvijeni u području gospodarstva o čemu je govorio i kolega Kajin. Republika Slovenija je 2004. postala punopravnom članicom Europske unije i NATO-a što Hrvatska pozdravlja i vidi kao dodatni doprinos širenju zone stabilnosti i sigurnosti u ovom dijelu Europe. Hrvatska cijeni i slovensku potporu i očekuje da ju Slovenija iskazuje i u daljnjem približavanju Republike Hrvatske euroatlantskim integracijama. Hrvatska i Slovenija dvije su države koje dijele sličnu prošlost, ali i zajedničku budućnost koja se temelji na istom sustavu vrijednosti. Preostala otvorena pitanja naslijeđena iz bivše zajedničke države moramo rješavati u europskom duhu i na dobrosusjedskim načelima na temelju međunarodnog prava te zajedničke opredijeljenosti za europske i euroatlantske integracije. Nakon parlamentarnih izbora u Sloveniji možemo reći da je stvoreno drugačije i povoljnije ozračje za moguće približavanje stavova i sadržajnije razgovore o trenutačno otvorenim pitanjima. Dokaz za to je i prvi radni sastanak predsjednika Vlade doktora Ive Sanadera i novog predsjednika Vlade Republike Slovenije Janeza Janše u Mokricama 21. siječnja 2005. godine. Sastanak je održan u izuzetno pozitivnoj atmosferi i konstruktivnom dijalogu, te je takvo ozračje dobra pretpostavka za jačanje daljnje suradnje i rješavanje svih otvorenih pitanja. Zaključeno je da postoji obostrana volja da se preostala pitanja riješe te je ocijenjeno da ta pitanja ne mogu zasjeniti dobre odnose dviju država koje smo imali prije, a koje ćemo imati i ubuduće u zajedničkoj Europi. Dogovoreno je da se pristupi sklapanju sporazuma o izbjegavanju incidenata na moru i u vezi prijelaza granice. Dogovorena je također i uspostava hrvatsko-slovenske povijesne komisije koja bi imala zadaću razmotriti odnose dviju država i naroda kroz povijest te će ona doprinijeti daljnjem razvoju pozitivnog ozračja u kojem bi se ti odnosi mogli što kvalitetnije razvijati. Jedna od dogovorenih mjera suradnje kojima će se unapređivati okvir za rješavanje otvorenih pitanja jest i dogovor o održavanju zajedničke sjednice dviju Vlada do ljeta 2005. godine u Republici Hrvatskoj. Slijedom dogovora premijera trebale bi se nastaviti i političke konzultacije na nižoj razini, na razini državnih tajnika za politička pitanja Ministarstava vanjskih poslova dviju država i izraditi svojevrsni road map koji bi se proveli dogovori predsjednika Vlada. Takvim razvojem događaja međusobni odnosi dobivaju dodatnu pozitivnu dimenziju te stvaraju pretpostavke za otvaranje nove stranice o međusobnim odnosima. Isto tako šalje se poruka građanima ali i Europskoj uniji da su Republika Hrvatska i Republika Slovenija zrele demokratske države koje svoje probleme mogu riješiti u konstruktivnom dijalogu temeljenom na dobrosusjedskim načelima. Tako stvorena atmosfera predstavljati će i okvir za realistični pokušaj rješavanja preostalih otvorenih pitanja. Stoga držimo da je potrebno iskoristiti takovo ozračje i uzevši u obzir i politički kontekst prepustiti Vladama i diplomacijama da u miru riješe otvorena pitanja kroz bilateralne razgovore, odnosno dogovore. U slučaju da se neko od pitanja ne može riješiti kroz dogovor dvije države se mogu zajednički obratiti nekoj međunarodnoj pravosudnoj instituciji i prihvatiti njezin pravorijek. Iz svih navedenih razloga Klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati Rezoluciju o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske s Republikom Slovenijom Kluba zastupnika Hrvatske stranke prava. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Gledajući praznu desnu stranu da nema ni jednog predstavnika Vlade nama u HSP-u se čini da je veći interes slovenske javnosti, slovenskih medija za ovu raspravu u Hrvatskome saboru nego hrvatske Vlade. I zbog toga nas i ne čudi stajalište Kluba HDZ-a. Ali ću vam samo pripomenuti najvažnije stvari. Kad smo mi podnosili prijedlog naše rezolucije bili su aktualni slijedeći problemi u odnosu sa Slovenijom, razgraničenje na moru, pitanje štediša Ljubljanske banke, pitanje Svete Gere, pitanje Nuklearke Krško. I šta se u međuvremenu dogodilo? Ni jedno od ovih pitanja nije se niti rješavalo, bez obzira što se premijer Sanader našao sa premjerom Drnovšekom i što je ozračje kao što kaže kolega bilo tako divno i krasno, dapače došlo je do drugih problema. Znate i sami da je sad nazočan "kamionski rat", znate i sami da je još veći problem pitanje umirovljenika, znači naših umirovljenika koji su ostvarili mirovine u Sloveniji zbog činjenice da nemamo Ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. I sami znate da postoji problem vezano i za zdravstveno osiguranje. I sami znate da postoji problem naših građana, naših državljana, kao i državljana Slovenije koji žive u pograničnim područjima vezano za njihovu imovinu, znači poljoprivrednu ili drugu, jer oni moraju po 10, 15 kilometara ići naokolo da bi došli do svoga posjeda. Prema tome, problema je iz dana u dan sve više i ne bi se ja složio da je neka velika idila. Svakako da se moramo, da moramo se ponašati dobrosusjedski, ali ponašati ćemo se dobrosusjedski kad započnemo rješavati te probleme. Prema tome, sami znate da je za vlast i za političku elitu u Hrvatskoj je bio povijesni datum kad smo dobili a vis, a povijesni datum je bio kad smo dobili status kandidata, pa sad se govori povijesni datum da je 17. ožujak. A vidite, to je za vlast, ali za ribare će biti povijesni datum kad se riješi razgraničenje na moru. Za štediše Ljubljanske banke će biti kad se riješi njihov problem. Za Svetu Geru i za onaj naš dio tamo će biti kad se riješi taj problem. Pa kad se riješi problem Nuklearke Krško. Za umirovljenike kad se riješi ovaj problem. Prema tome, ajmo se mi posvetiti i raditi ono što treba. I zbog toga je naš prijedlog. Znači on ima cilj slijedeći, obvezati i dati poticaj Vladi da počme raditi taj dio poslova, da ne bude glavno pitanje lov na Gotovinu. Znači ajmo se tome posvetiti. I sad problema je kažem iz dana u dan sve više. Ništa se ne rješava što može značiti da će sutra ili prekosutra izbiti novi problem, jer najgore je stvari stavljati pod tepih. Evo recimo slučaj ceste Sočice-Sveta Gera. Znate i sami da je klub HSP-a podnio bio amandman, da je tu bilo osigurano 15 milijuna kuna. Napravljeni su oni grubi radovi, treba još asfaltirati i čovjek koji to radi nije mu ništa plaćeno. Ni kune nije dobio. Znači ni kune nije dobio i sad će se dogoditi situacija da će velečasni Mile Vranešić spreman je štrajkati glađu i doći ovdje. To je problem ljudi koji tamo žive, tako razmišljajmo. Ljudi znaju da se cesta gradi, sada očekuju da će se cesta asfaltirati. Pogranični prijelazi oni očekuju da će jednostavno doći do svoga posjeda da neće morati ići 15 kilometara okolo, a ako prijeđe preko rijeke da ga neće kažnjavati hrvatska policija i hrvatski prekršajni sudovi ili Slovenci da njih kažnjava njihova policija. To građane zanima da se ti problemi riješe. Ali ja sam očekivao u ime kluba, odnosno klub HSP-a da ćete vi sada dati neke konkretne prijedloge recimo od kluba HDZ-a. Da Sabor obveže Vladu da počme raditi nešto. Sami znamo da je problema iz dana u dan sve više. Problem je što je bivši premijer potpisao onaj dio parafa, ali to zaboravite, rješavajte ove probleme. Rješavajte problem Svete Gere, rješavajte problem nuklearke Krško, rješavajte problem štediša Ljubljanske banke, rješavajte problem razgraničenja na moru, rješavajte problem umirovljenika, rješavajte probleme, gledajte kako ste vrlo jednostavno, vlast je pristala na odgodu ekološko-ribolovne zone kad je to tražila i Slovenija i svi ostali. A sad se vraća nama bumerang, Slovenija čak najavljuje da će ona proglasiti ekološku zonu. Znamo da je izmijenila svoj Pomorski zakon. Italija to najavljuje. I šta sad? Šta sad? Znači sad će nešto novo tražiti i opet ćemo jednostavno odgovoriti da ćemo pristati na taj zahtjev. Prema tome krajnje je vrijeme da Vlada počne raditi svoj dio obveza. Imamo međunarodno javno pravo, imamo mogućnost arbitraže, postoji čitava lepeza mogućnosti rješavanja, a najgora je situacija ova da se ništa ne rješava, a vidimo i sami da se ništa ne rješava. Dapače, nastaju novi problemi. Lako je gledati, ali kažite vi umirovljeniku koga Slovenija oporezuje. Njemu nedostaje tih tisuću i pol kuna. Kažite vi ribaru kad on vidi da slovenski brod ili talijanski lovi nesmetano ribu, a on ima problema sa svojom državom zato što se za nas odnosi ekološka zona pa je napravljeno dio parcelacije i on ne može loviti na područjima gdje je prije lovio. Ne može loviti jer mora imati odobrenje. Prema tome sve ono što smo donijeli bilo je na ovaj način na štetu hrvatskih građana i znači krajnje je vrijeme da se započnu rješavati da Vlada radi i svoje ustavne obveze, da se problemi sa Slovenijom ne nagomilavaju jer normalno da smo mi za dobre međususjedske odnose, susjedi smo ali ako ih ne možemo riješiti dogovorno riješimo ih po propisima međunarodnog javnog prava, riješimo ih arbitražom. Najgore je nerješavati. Koliko je ljudi štediša Ljubljanske banke u međuvremenu neki su umrli, nije se riješio problem. Prema tome znači krajnje je vrijeme da mi ovdje se dogovorimo da donesemo ovu rezoluciju možemo i uz amandmane i to tako da damo i obvezu i poticaj Vladi da radi ono što treba raditi, a 17. ožujka neka ostavi po strani, jer hrvatske ribare više interesira ovaj dio, hrvatske umirovljenike više interesira ovaj dio nego hoćemo li mi 17.3. početi pregovarati. To je bitnije za hrvatski narod nego 17.3. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba HSLS-a, DC-a i LS-a gospođa zastupnica i potpredsjednica Đurđa Adleđić. Izvolite.
Hvala lijepa kolege potpredsjedniče. Pa ja ću za razliku od nekih svojih kolega pohvaliti prijedlog točke dnevnog reda, prijedlog kolega i kolegica iz HSP-a ali ne tekst u cjelini jer ima jedan dio o kojem bi trebalo raspraviti i zapravo postaviti pitanje koliko je on realan za izvođenje to je ova točka 3, koliko se on može izvesti bez incidenata i ne bi li to bila isto još jedna od jednostranih akcija. Vidim da kolege iz HSP-a potvrdno klimaju glavom, dakle to je točka koja je sporna. Ali ako znate i vi i mi da je ta točka sporna onda se doista postavlja pitanje cjelovitosti ovog teksta, no dobro to ću pričekati vaš odgovor. Ostalo nam je prihvatljivo, međutim taj dio doista mislim da bi bila i naša jednostrana akcija, a mi smo kod jednostranih akcija prigovarali s punim pravom Republici Sloveniji. Međutim ono što ste svakako dobro učinili, neosporno dobro, da ste otvorili raspravu o odnosima sa Slovenijom. To je tema koja je u Saboru prešućivana valjda iz onih traumatskih vremena kada se raspravljalo o Krškom, kad se raspravljalo o Savudrijskoj Vali, kada je padala Vlada zbog tih točaka i moram priznati neka nam to bude zasluga da je upravo HSLS osporavao dizanje ruke za tu točku dnevnog reda, a inače je pitanje kako bi sada taj dio bio riješen. Naravno govorim o prošlom mandatu. Dobro je dakle da ste otvorili raspravu o odnosima sa Slovenijom jer su se problemi taložili od Ljubljanske banke gdje će malo tko koristiti bilo drugi termin osim pljačke, Nuklearne elektrane Krško, Svete Gere koja je jedinstven primjer ja mislim ne samo na ovom teritoriju do Savudrijske Vale i sada ovog zadnjeg zbivanja koje mnogi zovu čini mi se s pravom kamionski rat. Pa kada pogledamo tko je tada vodio diplomatske aktivnosti o zbivanjima u Savudrijskoj Vali do ovih zbivanja sa prijevoznicima vidjet ćete da su zapravo glavne diplomatske aktivnosti u prvom dijelu vodili ribari, a sada su počeli voditi prijevoznici. Dakle očigledno je da su tu zatajile institucije. Oni su bili direktno pogođeni i zbog toga su bili brži, a mi političari smo se obično ukazali onda kada je bilo dobro vrijeme žetve za nas. Naravno ne svi, neki su bili i korektniji. Kada pogledamo teme dakle od Ljubljanske banke, Krškog, Savudrijske Vale do problema sa prijevoznicima koji od toga žive, sjetite se da ljudi gube glave u Iraku a onda im mi neomogućimo da bar voze normalno u Sloveniju, vidjet ćemo da su to teške gospodarske teme koje otvaraju pitanje naše pragmatičnosti i otvaraju pitanje do kud i mi možemo šutiti. Ovdje jesu vrlo česte teme i razgovori s područja vanjske politike. Često imam dojam, a čini mi se i javnost da su zapravo u sjenu vanjske politike pale i one druge teme poput gospodarskih i socijalnih tema pa i ovaj bilateralni dio odnosi sa Slovenijom, ali isto tako odnosi i sa drugim našim susjedima ako pogledate granice. Čut ćete što će vam reći Vukovarci oko vukovarske ade, čut ćete što će reći Dubrovčani gdje im se nalazi zastava odnosno gdje se ona ne nalazi pa ćete onda vidjeti da zapravo osim EU gdje imamo konsenzus, sva druga pitanja su u sjeni. Mi držimo da je moguće i tu postići konsenzus politički bez obzira na naše razlike jer su tu doista stvarni nacionalni interesi. Ako se složimo da su zapravo ovo područja koja treba rješavati na jedan jedini način, a to je diplomatski bez incidenata, inače smo isti ili istiji sa susjedima onda treba raditi u skladu sa međunarodnim pravom. Uostalom, postoji i Helšinska deklaracija koja Sloveniju obvezuje. Dakle, mi u ime Kluba predlažemo žurne akcije i snažniju diplomatsku aktivnost. Prošli su izbori i u jednoj i u drugoj zemlji, samo što Hrvatska ne bi ovaj puta trebala voditi uobičajenu svoju vanjsku politiku popuštanja. Dakle, zaštititi i ribare i štediše, ovaj puta i prijevoznike. Jer ako govorimo o štetnosti Račanovog parafa onda je i naša šutnja jednako šteta. Zato hvala kolegama što su pokrenuli raspravu, što su je otvorili, ali evo, ova 3. točka, moram priznati, malo mi je sporna. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a, gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja naravno nemam ništa protiv inicijative Kluba zastupnike Hrvatske stranke prava da se progovori o pitanjima koja bez sumnje opterećuju i dobrim su dijelom prisutne u najširoj javnosti u Hrvatskoj i tangiraju dakako građane ove zemlje na ovaj ili onaj način. Neke u većoj neke u manjoj mjeri, poglavito s obzirom na činjenicu da su stotine i tisuće štediša Ljubljanske banke oštećeni, da se njihov status ne rješava. Na probleme koje imaju hrvatski ribari u području Savudrijske vale. Na probleme hrvatskih umirovljenika, dakle, to su problemi koji se tiču građana ove zemlje i legitimno je raspravljati, dakako, u Hrvatskom saboru o problemima tih ljudi i načinima rješavanja problema tih naših građana. No međutim, nisam siguran da bi jedna ovakva rezolucija bila prilog rješavanju tih otvorenih problema koje imamo sa nama susjednom i prijateljskom državom Slovenijom, uz to što nije sada i nebitno, članicom Europske unije. Dozvolite da posebno obratim pozornost na jedan navod iz samoga obrazloženja gdje se jedan pokušaj kojega smo učinili kao zemlja i koji se ne može ni na koji način ovdje nominirati isključivo predsjedniku bivše Vlade Ivici Račanu, da se jedan pokušaj da se svi ovi problemi riješe u paketu i to u trenucima i u vremenima dok Slovenija još nije bila članica Europske unije. Dakle, kada su se za to stvorile i povoljne okolnosti da se takav jedan pokušaj koji nažalost nije uspio ne stigmatizira kao što se to ovdje govori, kao nedopustivo neodgovoran čin, a bilo je prilike čuti u javnosti da je riječ o aktu veleizdaje i ne znam što se sve nije ovdje spominjalo. Dakle, uvjeren da je zapravo točka 6. ove Rezolucije jedini pravi i istinski politički okvir za istinski naputak za rad i funkcioniranje hrvatske Vlade koja treba ove poslove odrađivati, a u kojoj se kaže da u svim našim postupcima, dakle, prema Republici Sloveniji mora biti sadržana iskrena nakana i težnja naše zemlje i naroda za razvojem prijateljskih i dobrosusjedskih odnosa s Republikom Slovenijom i Slovenskim narodom. S kojima ćemo vrlo skoro dijeliti zajednički europski dom i sudbinu. Upravo je to točka iz Rezolucije koja čini mi se, ali na dobar način, dovodi u pitanje potrebu da se na specifičan način, kao što se to ovdje navodi, ponovno stavljaju ovi problemi. Da se oni taksativno navode, ne vidim pravu političku svrhu jednoga ovakvoga, jedne ovakve Rezolucije. Dakle, držim da imamo pravo kao Hrvatski sabor zahtijevati od hrvatske Vlade, da imamo pravo zahtijevati učinkovitiji, efikasniji i odgovoran način rješavanja odnosa otvorenih pitanja sa Republikom Slovenijom, ali to se mora događati isključivo i prvenstveno u duhu ove točke 6. koju imamo ovdje u ovoj Rezoluciji. A Hrvatska ni u kom slučaju ne bi trebala biti ona strana u ovim otvorenim pitanjima koja bi na bilo koji način dodatno, da tako kažem, dovodila u pitanje miroljubivost i riješenost da se na miroljubiv način ta, i konstruktivan način ta pitanja riješe. Dakle, rasprava o ovim pitanjima u Hrvatskom saboru da. Zahtjev hrvatskoj Vladi da efikasno na tim pitanjima radi, ali ne i bilo kakvo, bilo kakve rezolucije koje bi mirisale iako ne kažem da je to ovdje izrijekom učinjeno, koje bi mirisale na bilo kakvu vrstu ultimatuma ili političkih pritisaka koji nisu u prilog rješavanju dobrosusjedskih odnosa sa prijateljskom Slovenijom. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak. Gospodin Pero Kovačević, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodin Vidović je rekao da ne vidi svrhu ove Rezolucije. Svrha ove Rezolucije je točno napisana, da štediše Ljubljanske banke znaju kad će dobiti svoju štednju, da ... [[Govornik se ne razumije.]] znaju točno kad će se riješiti pitanje dvostrukog oporezivanja, da znaju i naši prijevoznici kad će se riješiti pitanje kamionskoga rata. I sve ovo drugo što je kazano, to je svrha i to je svrha jasna.
Hvala. U ime predlagatelja, gospodin zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana predsjednice hrvatske Vlade. Želja mi je odgovoriti na nekoliko navoda koji su se čuli tu tijekom rasprave. U prvom redu, nužno je podsjetiti na utemeljenost našeg članka 3. u ovoj Rezoluciji. Dakle, da će Republika Hrvatska jednostrano ukinuti primjenu članka 47. Sporazuma o pograničnom prometu i suradnji kojim se dopušta slovenski ribolov u teritorijalnom moru jer to pravo Republici Hrvatskoj pruža članak 60. SOPS-a. Dakle, Sporazum o pograničnom prometu i suradnji. Članak 60. stavak 3. glasi: "svaka od ugovornih strana može uz iznimku članka 57.", a ovdje što mi tražimo nije članak 57. nego 47. Dakle, "svaka od ugovornim stranaka može privremeno, djelomično ili u cijelosti suspendirati primjenu ovog Sporazuma o suspenziji primjene Sporazuma kao i o prestanku suspenzije potrebno je odmah pisano, diplomatskim putem obavijestiti drugu ugovornu stranu". Dakle, svatko od ugovornih strana može odustati od cijelog Sporazuma, što je vjerujem da ćemo učiniti ili od dijela Sporazuma. Mi ovdje odustajemo od jednog jedinog članka Sporazuma i to želimo odustajanje od onog članka Sporazuma koji je protivan Konvenciji o pravu mora i to je sve. Za one koji možda ne poznaju kako izgledaju međunarodni sporazumi koji se tiču pograničnog prometa i suradnje ovdje imam tzv., Udinski sporazum između Italije i bivše Jugoslavije koji regulira pogranični promet i suradnju. I ovdje sad imate definirano što je pogranična zona, tko može prelaziti granicu, što se može prenositi, što su i kako rade pravne osobe, kako prelaze srodnici, što je to pogranična propusnica, kako prolaze pastiri i šumari, kako se provodi sezonska ispaša, ali pazite, nigdje nema ribarstva. Nigdje nema ribarstva. U pograničnim sporazumima se nikad ne spominje ribarstvo zato što je ribarenje u tuđim teritorijalnim vodama kršenje Konvencije o pravu mora i točka. Zato je taj Sporazum posve besmislen. Ako pitate naše ribari oni nemaju nikakvog interesa, apsolutno nikakvog interesa ribariti u teritorijalnom moru Slovenije. Slovenija nema nikakvog interesa doista podržavati ovo stanje koje je sada osim ako iza svega toga ne stoje posve drugi ciljevi. Dakle sa 39 profesionalnih ribara, od toga 13 aktivnih Slovenija doista nema razloga inzistirati na ovakvom članku, jer iz stanja koje se dogodilo i tu je gospođa Adlešić potpuno u pravu da su do sada uspješnije pregovore vodili sami ribari i sami autoprijevoznici nego predstavnici Vlada, ali mi želimo da se konačno problemi počnu rješavati i zato se ne slažem s onima koji govore da ovakav dokument neće biti dobro prihvaćen odnosno da ne pridonosi razvoju odnosa. Mi prihvaćamo svaki amandman koji će ovdje dati, koji će biti ovdje dan, mi smatramo da se problemi ne dešavaju zaboravom, mi smatramo da se ne može rješavati probleme tako da se na njih par godina zaboravi pa se očekuje da se riješi samo po sebi i zato je ova naša Rezolucija u biti poticaj Vladi da počne rješavati probleme ali ne povijesnim komisijama, ne novim raspravama gdje ćemo čuti razna rješenja nego međunarodno pravnim sredstvima. Držeći se konvencija međunarodnog prava i očekujući u pojedinim situacijama da se o tome povede i sudski spor. Dakle, mi ovim ne želimo narušavati odnose sa Slovenijom i nama je doista čudno zašto se uvijek tvrdi da smo mi protiv Slovenije i da želimo narušavanje odnosa sa njima ako tražimo poštivanje međunarodnog prava i ako se čvrsto brani ono što je nedvojbeno naše. Navest ću vam tu konkretan primjer Nuklearke u Krškom. Nuklearka je građena zajedničkim sredstvima prema sporazumu koji je predviđao da koristimo 50% struje jer smo 50% investirali ali koji je jednako tako predviđao prema međunarodnoj konvenciji o nuklearnoj sigurnosti da se oni brinu sa zbrinjavanjem otpada na njihovom teritoriju kao što smo se mi trebali brinuti sa zbrinjavanjem otpada one nuklearke koja nikada nije izgrađena jer su Slovenci izigrali taj sporazum na kraju kada je došlo d 98. do oduzimanja vlasništva nad nuklearkom, mi umjesto da smo išli u New York na sud temeljem Međunarodne energetske povelje smo više godina besplodno pregovarali na kraju zaključili sporazum koji za Hrvatsku bio nedvojbeno štetan. I to je bio do te mjere štetan da mi uopće nismo spoznali koje sve troškove preuzimamo ali smo preuzeli njihovu polovicu dakle netko ti ukrade auto, 4 godine ga vozi i nakon 4 godine mu dođe da mu potpišeš da je auto u istom voznom stanju u kojem je bio nakon što ti ga je oteo i štoviše da mu platiš benzin i gume koje je on mijenjao u međuvremenu. To smo mi učinili sa Nuklearkom Krško. DA smo se držali Međunarodne energetske povelje da smo išli na sud po tome stvar bi bila potpuno jasna, radi se o zajedničkom ulaganju, jedan od partnera je oštetio drugoga i u tom slučaju dolazi samo do jednog jedinog rješenja a to je isplata naknade za tu štetu. Dakle to je tipičan primjer kada je Hrvatska odstupajući od međunarodnog prava bez razloga radila na svoju štetu. Što se tiče gospodina Danielea KOleca on je moj osobni prijatelj, kao i Danilo Latin kao i Primio Ošić i ostali ribari na Savudriji i nemam razloga skrivati to, ponosan sam na to da su zastupnici HSP-a prvi posjetili Savudriju 2001. nakon što su počeli incidenti sa Slovenskom policijom, jer oprostit ćete kako ribariti u svojim teritorijalnim vodama ako te progoni u svojim teritorijalnim vodama strana policija. Ja doista ne mogu doživljavati da je to dobro, ili da su to pravi dobrosusjedski odnosi i zato smo još 2001. u listopadu tadašnji zastupnik HSP-a profesor doktor Boris Kandare i ja posjetili te ribare, izvidili na terenu o čemu se doista radi i dali im u tome punu potporu. Drago mi je da gospodin Kajin odobrio gospodinu Kolecu kao predsjednik Istarske županijske skupštine da pokrene uzgoj dagnji u Savudrijskoj vali, ja to preporučam gospodinu Kolecu, vjerujem da nas gleda da ponudi te svoje dagnje gospodinu Sanaderu i gospodinu Janši na idućem sastanku u duhu dobrosusjedstva. NO, činjenica je da kada god se KOlecov brod približi uzgajalištu dagnji sa druge strane kao zrcalna slika se približava slovenski patrolni čamac, da ne bi slučajno netko od njegovih iz tko zna kojih razloga prešao crtu sredine ali to ne sprečava taj isti Slovenski patrolni čamac da kada god mu se svidi dođe na našu stranu. U svim tim incidentima, u svim ovim sporovima stradaju Hrvatski državljani. Bilo da stradavaju zaposlenici u Sloveniji, bilo da stradavaju oni koji gube svoje mirovine, bilo da stradavaju štediše koje su opljačkane od strane Ljubljanske banke i Slovenske države, jer to je oprostit ćete isto, kao da ste 916. stavili svoje novce u Kredit bank an stalt u Beču a onda nakon raspada austrougarske više ne možete doći do svog novca, to je zapravo što nama Slovenija nudi kao argumentaciju, stradavaju na kraju krajeva ti isti ribari koje želi uhititi slovenska policija pa kada im ne naplati kaznu onda ih zaustavlja na putu u Trst u nadi da će im naplatiti sumanute kazne jer su navodno ribarili u Slovenskim vodama a ljudi su bili stalno u Hrvatskom moru. Što se Svete Gere tiče ja ne znam da kojoj Europskoj granici, granici europske unije postoji okupacijska vojska na tuđem teritoriju, kao što je Slovenska vojska okupator na našem teritoriju i meni je doista nevjerojatno da u tim okolnostima Republika Hrvatska mora dokazivati Bruxellesu svoj europski duh i predanost europskim vrijednostima i meni je nevjerojatno da u tim okolnostima nitko sa Hrvatske strane osim HSP-a nema petlje reći Slovencima da krše sve moguće europske dokumente. Tako što na granici Europske unije drže pod okupacijom dio Hrvatskog teritorija i to 100 metara unutar našeg teritorija. Dakle, iz tih razloga je potrebna ova Rezolucija.
Hvala lijepa. Idemo na raspravu pojedinačnu. Gospodin zastupnik Zlatko Kramarić. Nema ga. Gubi pravo. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja kao i svi moji prethodnici doista smatram raspravu danas po ovoj točki dnevnog reda kao jedan poticaj o razgovorima o odnosima sa susjednom nam prijateljskom Slovenijom. Naime, puno je toga ovdje rečeno, ali nisu izrečene neke činjenice koje su stupile u međuvremenu, dolaskom novih Vlada i u Hrvatsku prošle godine, odnosno krajem 2003. a posebice nakon Slovenskih izbora i nakon dolaska nove Vlade i novog premijera gospodina Janše u Sloveniju na vlast. Dakle, treba točno reći što se zapravo u međuvremenu događalo i kakvo je naše stanje odnosa i odnosa naših dviju zemalja. Suglasan sam sa svima koji su do sada u raspravi rekli da naše odnose treba doista temeljiti na prijateljskim dobrosusjedskim odnosima koji su kroz povijest jasno bili uvijek i takvi, dakle nikad nije bila dolazila upitnost prijateljstva između hrvatskog i slovenskog naroda i u tom smislu siguran sam da ću u takvom ozračju naši odnosi biti i dalje razvijeni. Treba istaknuti da je došlo do promjene okolnosti u smislu stvaranja jednog pozitivnijeg ozračja u našim odnosima. Iz čega se to da iščitati? Pa da se iščitati prije svega iz kontakata iz sastanaka koje je imao naš premijer gospodin Sanader sa predsjednikom slovenske Vlade sa gospodinom Janšom. Gdje jasno dogovoreno na kojim temeljima će se rješavati otvorena pitanja između naših zemalja. Ta otvorena pitanja nije dobro rješavati jednostranim povlačenjem poteza, zadnji slučaj jednostranog povlačenja poteza imali smo u slučaju kamionskog rata, gdje je sa Slovenske strane doista jednostrano povučen potez koji je naišao na istu takvu reakciju s naše strane opravdano od strane ministarstva. I jednostavno vidimo rezultat toga kroz sugestiju Europske komisije, da se takva pitanja doista moraju rješavati za zajedničkim stolom u dogovoru dviju zemalja. Dakle, ja osobno smatram da nam nisu potrebne takve poruke jer mi to dobro znamo. Dakle, doista trebamo sjesti za stol i riješiti sva otvorena pitanja koja su ovdje naznačena, ali u duhu doista prijateljskih dobrosusjedskih odnosa. Također činjenica da je na sastanku koji je održan između dva premijera ocijenjeno da ova otvorena pitanja ne mogu zasjeniti i ne treba zasjeniti naše dobrosusjedske odnose, dovoljno govori za sebe, dovoljno govori u smjeru u kojem će se razvijati daljnji odnosi naših zemalja. Dogovoreno je također da se pristupi i sklapanju sporazuma o izbjegavanju incidenata na moru i u vezi prijelaza granica. Dakle, to je dogovoreno, to su činjenice koje su dogovorene. Dakle, u međuvremenu su dogovorene. I ja mislim da je najbitnije da ono što radi hrvatska Vlada da i na ovaj način iskažemo potporu u njihovim nastojanjima i Hrvatska diplomacija da se ova pitanja riješe doista u takvom duhu. Želim se posebno osvrnuti nešto što se ovdje provlači kroz istupe svih koji raspravljaju o ovoj temi, a to je pitanje štediša Ljubljanske banke. Moram reći da sam i kao voditelj Hrvatskog izaslanstva raspravljao o ovoj temi i u Vijeću Europe. Jednako kao što su to i neki drugi zastupnici kroz rad raznih odbora Vijeća Europe. I čini mi se najvažnijem u ovom trenutku istaknuti da je u travnju prošle godine Europski sud za ljudska prava čiji osnivač jest Vijeće Europe, donio odluku po kojoj je on nadležan za slučajeve konkretno štediša Ljubljanske banke koji su tužili tu banku pred sudom za ljudska prava u Strasbourgu. Ta odluka o nadležnosti suda zapravo je jedna prekretnica u ovom slučaju. I stav Vijeća Europe da je to prvenstveno pitanje suda i sudske odluke može doista u konačnici puno značiti svima onima koji se budu obratili ovom sudu. I ja sam siguran da će prve presude ovog suda doista ići u korist štediša, jer to je jedini logično i moguće prema svim onim događanjima koja su bila i prema svim argumentima koji ti ljudi imaju pred tim sudom. No, treba naravno pričekat odluku samog suda. Ali je bitna činjenica da je sud se proglasio nadležnim po ovom pitanju. I ja vjerujem da ćemo uskoro i dobiti sudsku odluku. Dakle, od travnja prošle godine ja vjerujem da možemo očekivati u jednom bližem razdoblju koje je pred nama i takvu jednu sudsku odluku. Što se tiče temeljnih stavova sasvim je jasno da hrvatska Vlada neće odstupiti barem ova hrvatska Vlada, a siguran sam i sve ostale hrvatske Vlade, bez obzira o kome se radi, od onog temeljnog načela da svoj teritorij nećemo nikome dati. To je sasvim jasno i nedvosmisleno rečeno, dakle svoj dio teritorija sigurno nećemo nikome ustupiti niti dati. Naravno da ćemo ova otvorena pitanja rješavati zajedničko. Ako ne možemo za zajedničkim stolom riješit ova pitanja, onda ćemo ih riješit putem međunarodnih institucija, tu prije svega mislim na sudove koji mogu biti nadležni ili na arbitražom. Arbitražom također možemo riješiti preostala otvorena pitanja koja kažem ne bi smjela i ne bi trebala i ne mogu zapravo zasjeniti naše dobrosusjedske odnose. Evo u tom duhu mislim da bi trebali … potaknuti i Vladu i našu diplomaciju da i dalje nastave na ovim dobrosusjedskim odnosima, na rješavanju svih otvorenih pitanja, na način na koji su to i do sada pokazali. Dakle, takvim pristupom koji će osigurati jedno pozitivno ozračje i prije svega što brže rješavanje ovih problema koji tište naše građane, naše građane koji su svakodnevno suočeni doista sa problemima koji su njima značajni, koji su značajni za njihova primanja, koji su značajni za gospodarstvo, prije svega pograničnih regija, zapravo da njima osiguramo jedan normalan život i normalne okolnosti da ne bismo imali tzv. mini ratove po svakom pojedinom pitanju koja opterećuju naše susjedne, naše odnose. Evo u tom smislu doista pohvalno je kao poticaj da raspravljamo o ovim pitanjima. Ali osobno mislim da treba prepustiti rješavanje i dalje onima koji direktno su već uspostavili kvalitetne odnose, kvalitetne kontakte, tu prije svega mislim na hrvatsku Vladu, na premijera Sanadera i premijera Janšu i na Hrvatsku diplomaciju. Evo to je moj prilog ovoj raspravi. Mislim da je bilo važno istaknut ovo vezano za Ljubljansku banku, da bi građani znali zapravo o čemu se radi i da bi štediše znali o čemu se radi. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo ispravak i jednu repliku. Za repliku se javio gospodin Šime Lučin, izvolite. A za ispravak ste vi. E onda replika gospodin Kovačević, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa prvo moram kazati da se slažem sa stajalištem gospodina Frane Matušića, on je rekao da je to stajalište i Vlade, da mi nećemo svoj teritorij nikome davati. Pa ga pitam, zna što to znači vezano za pitanje Svete Gere? Jel Slovenska vojska je tamo. Šta to znači? Drugo, za kolegu Matušića su nove činjenice te da se premijer naš sastao sa premijerom Drnovšekom, odnosno Janšom, i da će se opet sastati. Za nas su nove činjenice te, da je nastupio u međuvremenu kamionski rat i da je nastupilo oporezivanje hrvatskih umirovljenika, a to se rješava od 99. godine. Znači, prijeđimo sa riječi na djela.
… [[govornik se naknadno uključio, ne ču je se]] Gospodin Matušić, izvolite.
Gospodine Kovačević sasvim jasno je da i Sveta Gera spada među ta otvorena pitanja. Otvorena pitanja koja ćemo zajednički riješit. Dakle, to uopće nije upitno. To što ste rekli uopće nije upitno. Što se tiče ostalih stvari, Kamionski rat jest sada nastao, on je konkretno nastao, ali je mjera s naše strane bila jednaka mjeri sa Slovenske strane. Gdje smo došli? Došli smo do toga da nam netko sa strane konkretno Europska komisija šalje signal da to moramo zajednički riješit. To je ono što mi znamo, čega smo svjesni i ne želimo zato vući jednostrane poteze. Mi ne želimo vući nikakve jednostrane poteze. Idemo se dogovorit oko otvorenih pitanja, znamo koja su otvorena pitanja. Sjednimo za stol. Ako se u tom slučaju ne možemo dogovoriti imamo i arbitražu, imamo i međunarodne sudove koji su nadležni za ovakva pitanja, onda ćemo to rješavat na taj način. Evo, to je mislim vrlo jasna i jednostavna stvar.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin Šime Lučin, izvolite.
Pa zapravo sam na ovom tragu htio ispraviti netočan navod ili konstatirati da je promjenom Vlada u Hrvatskoj odnosno u Sloveniji da je podignut kvalitet tih odnosa samo na osnovu toga što imate bolje, ljubaznije, prijaznije razgovore i nekakve načelne stavove ne znači ništa. Jer ja tvrdim da su danas gori odnosi nego što su bili upravo na osnovu ovoga. I ovo ljeto smo imali incidente isto kao i ranijih godina, prošlo ljeto kao i ranijih godina i dobili smo još dva problema, to je ovo dvostruko oporezivanje i kamionski rat koji je spomenut.
Dobro, to je izraženo mišljenje. To je sada polemika itd. Idemo dalje. U 10 sati i 53 minute je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Na redu je gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege! Postoji veliki interes građana Hrvatske a pogotovo građana koji žive u pograničnim dijelovima sa Republikom Slovenijom da se održe dobrosusjedski odnosi sa tom državom ali i da se dogovorno rješavaju otvorena pitanja. Naime, danas je Republika Slovenija članica Europske unije. Republika Hrvatska je čini mi se na dobrom putu da uskoro također postane članica Europske unije i u tim razmjerima bi zapravo trebalo rješavati sva otvorena pitanja između ove dvije države. Naime, do sada od osamostaljenja i Hrvatske i Slovenije susretali smo se sa mnogim problemima između tih država. Najeksponiraniji i najveći publicitet zapravo su dobivali pitanje granica, ekološko-ribolovna zona u posljednje vrijeme a na početku dug Ljubljanske banke prema našim građanima te spor oko vlasništva Nuklearne elektrane Krško. A oni problemi koji su se ticali pojedinaca, malih grupa ljudi često su ostali izvan toga publiciteta pa i izvan interesa politike. Reći ću nekoliko takvih slučajeva. Problem otpuštenih radnika koji je bio značajno prisutan u Međimurskoj županiji. Oni su ostajali bez posla, bez adekvatne naknade a dvije države su se dogovorile da će svaka rješavati problem nezaposlenih radnika na svojim zavodima za zapošljavanje. Tako je devedesetih godina nekoliko tisuća ljudi koji su u Sloveniji ostali bez posla nisu mogli riješiti minimalne egzistencijalne probleme u Hrvatskoj od zdravstvene zaštite, od naknade na Zavodu za zapošljavanje i slično. Nisu mogli sudjelovati u privatizaciji u Sloveniji jer takvih sporazuma nije bilo. Posebno mislim da je dužnost hrvatske Vlade i hrvatske diplomacije da rješava upravo prioritetno takve probleme. Naravno, zainteresirani su ljudi i za gospodarsku suradnju i razmjenu, pogotovo kažem građani u pograničnim dijelovima Republike Hrvatske i Slovenije. Javila sam se danas za ovu raspravu da javno iznesem poznati problem slovenskih umirovljenika hrvatskih građana koji žive u Hrvatskoj a primjenom novog Zakona o porezu na dohodak od 1. siječnja ove godine u Slovenskoj državi moraju plaćati vrlo visoke stope poreza. Dakle, strani državljani koji ne žive na području Republike Slovenije od 1. siječnja plaćaju na primjer na mirovine do 108 tisuća slovenskih tolara po stopi od 16% do 212 tisuća slovenskih tolara čak 33% a to je uglavnom razina mirovina koji primaju hrvatski umirovljenici koji su stekli te mirovine u Sloveniji. Njihov je apel da Hrvatska država, hrvatska Vlada i diplomacija što prije riješe sporazum odnosno dogovore sporazum o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, da se tim sporazumom utvrdi da oni poreze plaćaju u Hrvatskoj jer je to za njih povoljnije. Oni žive na teritoriju Republike Hrvatske i opravdano traže da plaćaju porez Republici Hrvatskoj. Poznato je da se mirovine do 3 tisuće kuna u Hrvatskoj ne oporezuju i time bismo i pomogli našim građanima. Takve sporazume Republika Slovenija ima sa nekim državama i zaista očekujem da ne bi bio problem da i naša Vlada dogovori takav sporazum. Imamo neke informacije istina neprovjerene da takav sporazum je napisan, da dugo stoji u ladicama jedne i druge vlade i eto ja i očekujem i zahtijevam u ime tih građana da se ovaj proces na pregovorima o sporazumu i ratifikaciji i u slovenskom i hrvatskom parlamentu čim prije realizira. Na kraju ću reći ono što je rekao i kolega Vidović u ime našeg kluba. Cijenim da nije potrebno da Sabor donosi ovakvu rezoluciju. Mi moramo zahtijevati od naše Vlade da pojača diplomatske aktivnosti u rješavanju otvorenih pitanja sa svim našim susjedima pa tako i sa Republikom Slovenijom. Osobno dajem podršku Vladi da rješava ta sporna pitanja ali očekujem da uzima u prioritete rješavanje životnih problema naših građana koji se javljaju u sporovima između tih dviju država. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege! Pred nama je Prijedlog rezolucije, naglašavam uvodno rezolucije i to o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom. Dopustite mi uvodno da kažem i to odnosno da i citiram u izvjesnom smislu i članak 112. Ustava Republike Hrvatske kojim je propisano da je jedan od osnovnih poslova, obveza ali i odgovornosti Vlade Republike Hrvatske da se on uistinu svodi na vođenje vanjske politike a u odnosu na njenu ukupnu odgovornost koja se svodi u odgovornosti za svoj rad naravno prema Hrvatskom saboru. Hrvatska Vlada u dosadašnjem svom radu na izuzetno kvalitetan način razrješava sva ona goruća pitanja vanjske politike i to pogotovo kroz rad resornih ministarstava. Dakle, govorim i o Ministarstvu vanjskih poslova i Ministarstvu za europske integracije koji su odlukom dakle ovog Doma nedavno spojeni u jednu jedinstvenu cjelinu. Naime, uvodno želim istaknuti da je Vlada ne samo zbog odgovornosti koja je propisana Ustavom Republike Hrvatske svjesna svih problema s kojima se Republika Hrvatska susreće, poglavito s pitanjima međunarodnih odnosa, odnosa sa susjedima, pa tako i Republikom Slovenijom. I ne samo to. Ona ima jasan i nedvosmislen stav u skladu s međunarodnim pravom vezan za razrješavanje svih sporova koji su pobrojani i uistinu oni jesu tu kao problemi koje treba razrješavati u obrazloženju prijedloga predmetne rezolucije, bez obzira radilo se o graničnim sporovima, Nuklearnoj elektrani Krško, dugu Ljubljanske banke, bespravnoj gradnji ili pak o građansko-pravnim problemima koje susrećemo na relaciji između Republike Hrvatske i Republike Slovenije. U svijetlu kazanog ne treba dvojiti da će se u idućem vremenskom periodu međunarodno vrlo osjetljivom za Republiku Hrvatsku ona uspješno nositi sa gore navedenim problemima. Pred nama je Prijedlog rezolucije o načelima međudržavnih pregovora. Pa treba kazati i to da je Rezolucija kao jedan od akata Hrvatskog sabora koji se temeljem članka 121. Poslovnika ukazuje sa jedne strane na stanje i probleme u određenom području a s druge pak strane na mjere koje bi trebalo provoditi u tom području. Ja neću ulaziti u sadržaje konkretnih mjera, predloženih u samom obrazloženju ili prijedlogu predmetne rezolucije nego već su to i neki u prethodnim raspravama kolege istaknuli da neke od njih zasigurno barem upućuju na jednostranost ili jednostranost u pristupu razrješenja određenih problema kojem u svjetlu međususjedskih odnosa zasigurno pogotovo ne u ovim osjetljivim, osjeljivom momentu ili vremenskom periodu ne bi bile najpovoljnije za Republiku Hrvatsku. U najmanju ruku dvojbeno je i sporno, dakle, da li u ovom momentu međunarodnih odnosa Republike Hrvatske treba prići donošenju predmetne Rezolucije iako su svi i nitko ne bježi od ovih svih problema koje sam i pobrojao i koji su evidentno prisutni na relaciji, rješavanju svakodnevnih pa čak i životnih, egzistencijalnih pitanja, pitanja ljudi, običnih ljudi i u pograničnim područjima na relaciji između Republike Slovenije i Republike Hrvatske. I svega navedenog dakle mišljenja sam i moj je stav da ovu Rezoluciju Hrvatski sabor ne treba donositi, isto tako svjestan činjenice da će Vlada Republike Hrvatske u idućem vremenskom periodu biti suočena sa razrješenjem ovih problema ili rješavanju ovih problema ali naravno uistinu na načelima međusobnog uvažavanja, ravnopravnog subjektiviteta zemalja Europske unije, međunarodno pravnih standarda i uz primjenu međunarodnog prava i međunarodno pravnih standarda. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Kurtov.
Poštovani potpredsjedniče, kolega kaže da hrvatska Vlada vrlo dobro radi, da je on zadovoljan. Međutim ako je to dobar rad, do sada smo imali probleme sa Slovenijom što se tiče granica, Piranskog zaljeva, Svete Gere, a sada imamo još jedne nove a to su oporezivanje mirovina naših građana.
Uvaženi zastupniče, uvaženi zastupnik Tomljanović je rekao da on misli da Vlada radi dobro, i on tako misli, ne možete mu ništa.
Pa da, ali ja kažem samo činjenice da imamo u zadnjih 10 dana [[Upadica: Nije to ispravak netočnog navoda.]]
To je mišljenje, ne možete ga, ja sam uvjeren da mu ne možete promijeniti mišljenje.
… [[Govornik naknadno uključen.]] zadnjih 10 dana još dva nova problema sa Slovenijom, to je netočno navod. Znači da ova Vlada nije dobro odradila svoj posao.
To je vaše mišljenje. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Pančić.
A vjerojatno ćete i meni reći da ne mogu ispraviti krivi navod kada gospodin Tomljenović kaže da Vlada na izuzetno kvalitetan način rješava sva goruća pitanja u međususjedskim odnosima. Znači ako je to kvalitetan način rješavanja onda bi se čovjek zapitao a što da ova Vlada manje kvalitetno radi. Vjerojatno bi zaratili sa svim mogućim i nemogućim. Hvala.
Sve ste vi sami rekli, pa da ja ne ponavljam i ovo što sam ponovio uvaženom zastupniku Kurtovu. Nemojte, nemojte rabiti instituciju ispravka netočnog navoda za ispravljanje mišljenja ili polemiku. Repliku još imamo. Replika, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ja se slažem sa dijelom izlaganja gospodina Tomljenovića da je hrvatska Vlada na području vanjske politike napravila određene pomake. Najvidljiviji je pomak suradnje sa Haškim sudom, koga su god tražili mi smo isporučili a što se tiče ovih otvorenih pitanja sa Slovenijom tu ama baš ništa nije napravljeno. I, znači problemi se samo gomilaju, nisu riješeni stari problemi, dolaze nam novi problemi pa sam očekivao bar da ste predložili zaključak kojim pokorno molite Vladu da bar nešto počne rješavati. Hvala.
Odgovor na repliku Tomljanović.
Kolega Kovačević, najprije ja nisam Tomljenović, nego Tomljanović, imali ste godinu i tri mjeseca da to naučite, bar to mi nije sporno. Što se tiče rada Vlade, ja sam kazao da Vlada, evo ja to imam i zapisano na izuzetno kvalitetan način razrješava sva goruća pitanja vanjske politike, to je moje mišljenje, moj stav, moja procjena i pogotovo kada se radi o resornim ministarstvima. Dakle, kada se radi o Ministarstvu vanjskih poslova i Ministarstvu europskih integracija. Dakle, niti to može biti netočan navod pa ako netko ima razloga da replicira, neka replicira ali na jedan argumentirani način, dakle, na jedan način da se ovdje ne nabacujemo nekakvim paušalnim ocjenama nego ja sam spreman prihvatiti takvu raspravu da u prošlih godinu dana ne … [[Govornik se ne razumije.]] Vlade temeljem funkcioniranja recimo Ministarstva vanjskih poslova i Ministarstva za Europske integracije. Dakle, polemizirate na jedan ne primjeren način pogotovo ne u svjetlu predložene rezolucije. Ako ste shvatili srž ili bit moje rasprave ja sam uglavnom oponirao na sam akt, odnosno suštinu akta, odnosno rezoluciju kao akt Sabora kojim se regulira na evidentne probleme koje mi imamo u međunarodnim odnosima i u odnosima sa Republikom Slovenijom. Pa vas još jednom javno pitam da li vi stvarno kao kolega kao pravnik mislite da u ovom momentu međunarodnih odnosa Republike Hrvatske uistinu je potrebno donositi Rezoluciju kojom bi mi naložili Vladi točno mjere kako će ona konkretne međudržavne ugovore sklapati, ja nisam za to, to nije moje mišljenje i pri tome ostajem.
Zahvaljujem. Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Korenika.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, moram priznati da mene raduje ova promjena retorike iz HDZ-ovih klupa jer kada je bila druga Vlada na vlasti, onda ste moram priznati bili puno oštriji, puno grublji i mi nismo grubi kolegice, mi samo idemo sa argumentima. Kao primjer ne rješavanja problema građana ove Države ipak moram reći nešto što se događa i na području Varaždinske županije. Već je u raspravi rečeno nešto o mirovinama hrvatskih građana koji imaju visoke poreze. Znamo za kamionski rat, evo jučer je bila u Varaždinu sjednica županijske skupštine i upravo vijećnici iz redova vaše stranke ukazuju kako carina i policija sa slovenske strane kažnjavaju naše građane i pitanje koje je postavio vijećnik vaše stranke, zar građani Varaždinske županije ali hrvatski građani do svojih imanja, do svojih kuća trebaju doći helikopterima i ima li Vlada možda u svom programu osigurana sredstva za te helikoptere. Osim toga, na području Varaždinske županije a govorite kako Vlada vrlo kvalitetno rješava probleme naših građana, na području grada Lepoglave još uvijek nije sređen pogranični prijelaz kako bi naši građani mogli na odgovarajući kvalitetni način ići u Republiku Sloveniju a ne obilazno 50 km. Morate priznati, možda Vlada nešto radi ali o kvaliteti je daleko od toga da na taj način radi. Radi slabo, radi loše. Rekli ste da je i vaši prethodnici su govorili kako je rad dobar zato što se i u Sloveniji promijenila vlast. Ali bojim se da taj dobri rad nema dobrih efekata i nema dobrih rješenja za građane koji žive. Možda u njihovim odnosima je kvalitetno i dobro ali to moraju osjetiti svi građani Republike Hrvatske.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku Tomljanović.
Uvaženi kolega, meni je uistinu žao što moram ponoviti. A vi uopće niste shvatili bit moje rasprave. Ja ne znam dali ste me pozorno slušali. Dakle nitko ne bježi od problema. Ove ili one strane. Nitko ne zatvara oči pred problemima, koji su evidentno tu. Ja sam kazao i u problemima među običnim, onim malim ljudima svakodnevnim poslovima normalnog funkcioniranja. Pogotovo na recimo graničnim područjima i tako dalje. Ne radi se o tome. Ključno je ovdje pitanje dali ovaj visoki Dom Hrvatski sabor treba na te ili takve probleme odnose ovoga momenta reagirati rezolucijom. O tome se radi ja sam kazao točno je konkretno o kojim se problemima radi o ovoj Vladi i svakoj budućoj Vladi ako se ne riješe ove problemi će biti i u interesu i u nadležnosti da razriješi te probleme jer su oni evidentno tu. Ključ moje ili bit moje rasprave bio evo i u smislu dali ovaj Hrvatski dom danas ovog dana treba pristupiti donošenju rezolucije i što po vašem mišljenju mislite da ćete rezolucijom bilo koji od ovih problema ovih aktom rezolucijom razriješiti. Hvala lijepa što ste se složili sa ovim da se ne bi razriješili. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ruža Tomašić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine dopredsjedniče. Osvrt na odnose Republike Hrvatske i Republike Slovenije nužno je započeti sa konstatacijom jedne nesumnjivo pozitivne i često isticane činjenice. DA su ove dvije države od svoga osamostaljenja do danas, sklopile više od 30 međudržavnih sporazuma. Međutim svi navedeni međudržavni ugovori i sporazumi su posljedica su obostrane želje za pravnim reguliranjem činjenica. Da su još početkom 91. godine Hrvatska i Slovenije bile u sastavu SFRJ dok su od jeseni 91. samostalne države. Svi navedeni sporazumi bili su obostranom interesu. Nisu se ticali i ne tiču se neke državne imovine ili teritorija te je logično da su trebali i mogli biti bez problema zaključeni. Ova rasprava i ova analiza tiču se poglavito onih predmeta za koje sporazumi nisu sklopljeni. Mada za njihovo sklapanje s hrvatske strane nije bilo nikakvih prepreka. Hrvatska diplomacija je unatoč neupitnim pravima Hrvatske u svim sporovima sa Slovenijom propustila sve povoljne prilike a dva su moguća razloga. Prvo, podcjenjivanje težine problema, to jeste podcjenjivanje tvrdoglavosti i neumjerenih ambicija sa slovenske strane. Drugo, uvjerenje da se svi problemi sa Slovenijom da će se riješiti sami od sebe. Tj. Radi ljubavi u duhu nekakvog bratstva i jedinstva sa slovenskim narodom. U svakom slučaju prema Sloveniji je odabrana strategija koju se može nazvati aktivna pasivnost, tj. Bolje ne učiniti ništa nego učiniti bilo što. Pa makar i krivo. Uzdajući se u providnost naravno. Na taj način izgubljena je svaka inicijativa u međudržavnim sporovima sa Slovenijom. Ta tzv. Strategija primjenjivana je u kombinaciji s već poslovničkom hrvatskom koperativnošću. Naime jedino za hrvatsku diplomaciju pojam koperativnost znači spremnost na bez razložne ustupke a ne tek spremnost za otvaranje dijaloga o nekom problemu. I upravo ta strategija sa takvom koperativnošću urodila je stanjem u kojem smo danas. Dakle stanjem na koje vrijedi podsjetiti. U kojem isporuka struje Hrvatskoj iz Krškog ovisi o tome spremaju li se, se u Sloveniji lokalni izbori ili ne. U kojem se u hrvatski građani štediše Ljubljanske banke izgubili svaku nadu u državnu zaštitu i žele se sami parničiti sa tom bankom na slovenskom sudu. U kojem razne slovenske institucije od Slovenskog parlamenta i Vlade preko slovenskog MUP-a, a i vojske do javnih poduzeća redom prisvajaju hrvatsku imovinu i teritorij. Kada im se svidi. Dok slovenska pomorska policija u Hrvatskim teritorijalni vodama presreće i tijela hrvatske ribare. I tako dalje. Takvi odnosi Republike Hrvatske i Slovenije pokazuje koliko je plitko slovensko shvaćanje Europe i koliko je teško odustajanje od bratstva i jedinstva i od pogodnosti koje je pružala bivša država. Dakle, kada god je riječ o nekom hrvatskom vlasništvu i teritoriju Slovenija se ponaša u duhu bratstva i jedinstva. Kao da bivša država nikada nije prestala postojati. Pa je tako sve što je hrvatsko ujedno i slovensko. Ali kada je riječ o slovenskom vlasništvu, Slovenija primjenjuje sasvim drugo taktiku. Ona je suverena europska država, koja jasno drži do svoga vlasništva i do svoje teritorijalne cjelovitosti. I na kraju sve teze da Hrvatska treba popustiti u svezi granica, nuklearne u Krškom, Ljubljanske banke, i tako dalje to su nepromišljene ili zlonamjerne. Hrvatska naime može ostvariti svoj ciljeve u svim sporovima sa Slovenijom, jedino bez kompromisnom obranom svojih prava. Drugim riječima ponašajući se kao suverena europska država. Jer država koja nije sposobna braniti svoje vlasništvo poput recimo, elektrane u Krškom i koja malo drži do svoga teritorija, teško može ostaviti dojam zemlje koja može jamčiti sigurnost stranih ulaganja i biti bilo kome partner za bilo što. Preduvjet za to jeste nacionalni tj. Višestranački konsenzus o strateškim ciljevima interesima koji se mogao postići mjesecima i godinama ranije. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Nikola Sopčić.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, drago mi je što je ova tema došla na dnevni red. Pošto živimo u području koje graniči sa Republikom Slovenijom mogu iz prve ruke na neki način ukazati na probleme s kojima se susrećemo gotovo svakodnevno. Sigurno je da odnos sa našim susjedima pogotovo na lokalnom nivou na našem području vrlo korektan, ali je činjenica da ima i problema. Od kojih neki traju praktički traju od osamostaljenja dvaju država. Činjenica da je bili i propusta u pregovaranju sa susjednom Slovenijom od onoga famoznog parafa o razgraničenju. Pa i nekih drugih, no neke probleme u odnosu sa našim susjedima znali smo i sami stvarati i praviti probleme naših građanima koji žive na tom pograničnom području. Tako sam se kao načelnik općine 2002. godine bavio s tim da naše Ministarstvo financija pojasnim da nije u redu i nije korektno naplaćivati PDV-e i carinu ako uvezu poljoprivredni proizvod sa svoje parcele iz susjedne Slovenije ili posijeku svoju smreku u susjednoj Sloveniji. Nakon upornosti i truda na kraju smo to ipak uspjeli. Činjenica je da su neki problemi riješeni. Zahvaljujući sporazumu o pograničnom prometu i suradnju, danas stanovništvo na pograničnom području se jedne i druge strane se normalno koristi malogranični prijelaze. Obrađuje svoje poljoprivredne posjede i koristi svoje šume bez većih problema. I sami malo granični prijelazi bar na našem području većim su dijelom uređeni i osposobljeni za promet. Sigurno je jedan od velikih problema to je zaustavljanje cestogradnje prema hrvatskoj granici. Od slovenske strane, no to je ukazao i kolega Kajin to je prisutan na našem području. Mogu reći da koliko smo mi nezadovoljni time nezadovoljni su i stanovnici koji žive u Sloveniji slovenski državljani. Tako je recimo odvojak od Novoga Mesta za Belu Krajinu i za Hrvatsku planiran njegova rekonstrukcija tek 2015. godine. Ništa prije. I praktički svi drugi cestovni pravci ni jedan se praktički ne predviđa u roku kraćem od desetak godina. No ono što je gorući problem u ovom trenutku na koji su i ukazali mnogi kolege u raspravi, to je sigurno isplata mirovina naših građana, umirovljenika koji su mirovinu ostvarili u susjednoj Sloveniji gdje su često proveli svoj cijeli radni vijek. U sličnoj poziciji tamo su i naši zaposlenici, naši radnici koji tamo rade. Danas umirovljenicima praktički od nove godine Slovenska država oporezuje kompletno mirovinu po stopi od 16% pa na više tako da neki od Nove godine dobivaju manju mirovinu čak do jedne trećine. Slovenski umirovljenik koji je proveo isti radni vijek na istom radnom mjestu dobiva do trećinu veću mirovinu nego hrvatski državljanin koji živi u Hrvatskoj. Što sigurno nije korektno. Činjenica je da je 1999. bio pripremljen sporazum o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja a koliko znam o mandatu bivše Vlade četiri godine na tome nije rađeno puno, nije rađeno puno. Pa pozdravljam odluku naše Vlade da se pristupi sa susjednom Slovenijom pregovaranju oko potpisivanju Sporazuma o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. I koliko znam takav sastanak je i dogovoren već za polovicu idućeg mjeseca. No smatram da sva pitanja sa susjedima treba rješavati dogovorno u duhu dobrosusjedske suradnje jer sigurno ima daleko više stvari koje nas vezuju sa susjednom Slovenijom nego što ima problema, a probleme treba normalno rješavati. Ima pozitivnih primjera, pozitivnih primjera slovenskih investicija i investitora u našoj državi gdje i ove firme vrlo korektno posluju i zapošljavaju naše ljude i dapače uvijek su dobrodošli kao investitori. Pa smatram da nikakvo zatezanje odnosa ne bi bilo dobro i zato smatram da ne bi trebalo podržati ovu rezoluciju. Hvala lijepo.
U ime Kluba Hrvatske stranke umirovljenika, uvaženi zastupnik Silvano Hrelja, 5 minuta.
Uvaženi potpredsjedniče, kolegice i kolege. Hrvatska stranka umirovljenika jako je zainteresirana za razvoj dobrosusjedskih odnosa sa Republikom Slovenijom i to na način da se uspostavljaju mostovi suradnje a ne točke razdvajanja u neprestanoj medijskoj igri dobrih i loših igrača. Ovu raspravu cijenimo korisnom i poticajnom ali je ne možemo prihvatiti u kontekstu rečenoga da time skrenemo pažnju sa suradnje sa Kaznenim sudom u Haagu, na pitanje suradnje sa Republikom Slovenijom. Hrvatskoj su potrebni i dobri odnosi i početak pregovora sa Europskom unijom i suradnja sa Kaznenim sudom u Haagu i suradnja i dobri odnosi sa svim susjednima bez izuzetaka a ne princip ili-ili. Mi sigurno imamo, kao što je već rečeno, pravo zahtijevati od hrvatske Vlade da nas informira što radi na pojedinim područjima, ali imao pravo i obavezu preispitivati inertnost i inkopatibilnost naših sustava sa sustavima koje imaju susjedi ili članice Europske unije. Pri tome mislim prvenstveno na sporazume između mirovinskih sustava koji mogu biti ratificirani u Parlamentima nakon što se ispregovaraju i nije nužno da u svemu pregovara Vlada, već da stavi točku na i između onoga što će ispregovarati stručnjaci iz pojedinih, pojedinih područja. I moram reći da nije u pitanju dvostruko oporezivanje, nego oporezivanje mirovina u Sloveniji koje je krenulo sa 1.1.2005. godine. Treba reći iskreno da se mirovinske doznake iz inozemstva u Hrvatskoj ne oporezuju. Osim što bi trebale biti predmetom godišnje prijave ako je osoba prijavi, godišnje prijave poreza na dohodak. Naravno da hrvatska Vlada putem Ministarstva vanjskih poslova, putem hrvatske diplomacije sve događaje, sve promijene sustava kod susjeda i šire mora pratiti i mora promtno reagirati da građani ne bi bili oštećeni. Međutim, činjenica je u jednoj od država i umirovljenici i svi ostali građani će morati biti porezni, porezni obveznici. Naravno da treba sustave urediti da idu u korist naših građana a ne da idu na štetu i prepustiti ih vremenskom tijeku da sam regulira ove, ove odnose. Hrvatska stranka umirovljenika stoji na poziciji da prva i dominantna točka koja se treba riješiti je pitanje mirovinskih sustava i to hitno i naravno da tu treba dobiti ova problematika prvi prioritet. Naravno da svi skupa imamo pravo poticati Vladu, naravno da možemo prozivati Vladu, naravno da će Vladi doći račun na naplatu već na lokalnim izborima. Samo jedno ne možemo, a to je definiranje strategije i prioriteta hrvatskoj Vladi jer smo je izabrali i ona to mora definirati. Isto tako ne možemo tražiti istovremeno arbitriranje i pregovaranje. To su, to su neznanja o pregovorima. Ono što možemo sigurno je slijedeći zaključak koji možemo od Vlade tražiti da hitno i javno Hrvatskom saboru prezentira dinamiku i prioritete rješavanja otvorenih pitanja u razvoju dobrosusjedskih odnosa Republike Hrvatske i Republike Slovenije. Takav zaključak Hrvatska stranka umirovljenika bi podržala. Kao što i podržava ovdje istaknuti stav cijenjenog kolege gospodina Kajina da građani obje države uz granicu žele živjeti, raditi, surađivati i razvijati suradnju u miru. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Gordan Jandroković.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice raspravu o ovoj temi smatra dobrodošlom, no rezoluciju ne smatra dobrom niti sadržajem niti formom, niti smatra da ona može biti doprinos rješavanju otvorenih bilateralnih pitanja. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava politiku Vlade Republike Hrvatske i izražava nadu da će se sva otvorena pitanja riješiti u konstruktivnom dijalogu temeljenom na dobrosusjedskim načelima i na temelju Međunarodnog prava. Pri tom naravno valja zaštiti naše nacionalne interese i osigurati rješenja koja će zadovoljiti sve ciljeve koje smo si kao država postavili. I u slučaju državne granice i u slučaju Ljubljanske banke i u slučaju tzv. "kamionskog rata", Nuklearke Krško i u slučaju svih ostalih otvorenih pitanja. Treba naglasiti da su bilateralni odnosi između Slovenije i Hrvatske dobri i sadržajni, pogotovo oni gospodarski. A posebno naglašavam uzevši u obzir politički kontekst aktivnu slovensku potporu približavanju Republike Hrvatske Europskoj uniji i očekujem da će Republika Slovenija nastaviti s tom potporom i u idućih nekoliko tjedana. Stoga svaki jednostrani potez ili iskakanje između državnih dogovora zasigurno bi bio kontraproduktivan i dugoročno neisplativ i štetan. Podsjećam isto tako da je nakon izbora došlo do određenog pomaka u bilateralnim odnosima, da je stvoreno ozračje koje može jamčiti rješavanje otvorenih pitanja i podsjećam na zaključke sastanka dvojice premijera. Dakle zaključeno je da postoji obostrana volja da se preostala pitanja riješe te je ocjenjeno da ta pitanja ne mogu zasjeniti dobre odnose dviju država, koje smo imali prije, a koje ćemo imati i ubuduće u zajedničkoj Europskoj uniji. Dogovoreno je da se pristupi, što je posebno važno, sklapanju Sporazuma o izbjegavanju incidenata na moru i u vezi prijelaza granice. Dogovorena je i uspostava hrvatsko-slovenske povijesne komisije koja bi imala zadaću razmotriti odnose dviju država i naroda kroz povijest i ta komisija zasigurno će isto tako doprinjeti daljnjem razvoju pozitivnog ozračja u kojem se ti odnosi mogu što kvalitetnije razvijati. Jedna od dogovorenih stvari je isto tako održavanje zajedničke sjednice dviju vlada koja bi se trebala održati do ljeta 2005. godine u Republici Hrvatskoj i slijedom dogovora dvojice premijera trebalo bi nastaviti i političke konzultacije na nižim razinama. Na razinama državnih tajnika za politička pitanja ministarstava vanjskih poslova dviju država koji bi nakon toga izradili svojevrsni rok kako bi se proveli dogovori predsjednika dviju vlada. Zaključio bi na kraju da vođenje vanjske politike nije jednostavno niti je to banalan posao kao što su neki govornici u svojim raspravama nastojali prezentirati. Ona u prvome redu nosi odgovornost za ostvarenje državnih ciljeva i zaštitu nacionalnih interesa. Stoga će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice poduprijeti Vladu Ive Sanadera i hrvatsku diplomaciju u svim naporima da se riješe otvorena pitanja i da se osigura stabilna budućnost hrvatsko-slovenskih odnosa. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Vidović.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege ne iz istih motiva, iz istih razloga i argumenata koje su kolege iz HDZ-a sada izrekli i mi mislimo da donošenje jedne ovakve rezolucije nije prilog, nije prilog rješavanju onoga što bismo tom rezolucijom htjeli riješiti. Naprotiv mi mislimo da su problemi hrvatskih i slovenskih odnosa u proteklih godinu dana eskalirali u negativnom smjeru. Ti se problemi, ti se problemi umnažaju, a ne rješavaju se. Možda baš zato što se ne, što se nisu riješila stara pitanja otvaraju se nova pitanja. Činjenica je da u ovom trenutku imamo kamionski rat kojega nismo imali prije godinu dana. Činjenica je i to da su mirovine oporezovane. Činjenica je i to da na jednoj ako hoćete simboličkoj gesti kao što je nazočnost inauguraciji predsjednika nije bilo predstavnika Slovenije. To govori da se kvaliteta odnosa između dviju zemalja pogoršava. I to je istinski razlog za zabrinutost, ali i razlog da možda umjesto jedne ovakve rezolucije doista idemo kao što to predlažu i neke kolege iz drugih klubova sa jednim zaključkom kojim ćemo od hrvatske Vlade tražiti da odlučnije, hrabrije i pametnije krene u rješavanje da vidimo koja je to zapravo strategija. U ovoj rezoluciji doista je netko s pravom upozorio se pomalo brkaju načela rješavanja pojedinih pitanja pa se u isto vrijeme o nekom pitanju traže i pregovori i traži se arbitraža. Mi moramo vidjeti ako to nije, a očigledno nije cjelovito prihvačanje jednog, jedne cjelovite strategije koja je prokazana kao izdavanje nacionalnih interesa od strane bivše vlade za koju ja i dalje držim da je bio odličan pokušaj koji je mogao riješiti stvarne probleme ljudi u ovoj zemlji da se nije išlo na dodatno frustriranje javnosti i u Hrvatskoj i u Sloveniji da bi se ti problemi vjerojatno i riješili u proteklom, u proteklom mandatu, u mandatu protekle vlade. No pustimo to sad, pustimo to sad na stranu. Uvjeren sam da s obzirom da je ovo javni prijenos da stvaranje dojma kako netko nije za ovako predloženu rezoluciju, znači da stvar gura pod tepih kao što smo to maločas čuli, nije dobro. Ovo je prilog stvaranju nove dodatne frustracije o problemima koji su evidentno prisutni, koje mi ovdje priznajemo. I zato predlažem dakle jedan zaključak, a da se ostane možda na, kako je to kolega Letica i Tadić su potpisali Savudrijski memorandum u kučarici bukva da ostane evo recimo takav jedan memorandum, a da mi kao Sabor idemo sa zaključkom prema hrvatskoj Vladi u pravcu efikasnoga rješavanja i efikasne strategije u rješavanju odnosa sa Republikom Slovenijom.
Zahvaljujem. Evo do ovoga trenutka rad Sabora na galeriji prate i pedagozi zagrebačkih škola pa koristimo priliku da ih pozdravimo. [[Pljesak.]] I u ime predlagatelja uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege slušajući zadnja izlaganja u ime klubova HDZ-a i SDP-a ja moram reći da sam u ime Kluba HSP-a šokiran činjenicom kako zastupnici Hrvatskoga sabora bježe od svoje odgovornosti. Ja sam šokiran činjenicom kako se bježi od svoje odgovornosti i upotrebljavanje recimo riječi da netko ovdje u Saboru shvača ili ima odnosno banalan pristup međunarodnoj, vođenju međunarodnih politike, vanjske politike ove Vlade, ali posljedica svega toga je što se ne rješava. Što se ne radi na, na ovima područjima. Da smo dobili nove probleme, da smo mi imali bar jedno rješenje do sada u rješavanju problema sa Slovenijom. A gospodine Vidoviću prvo se ide normalno na pregovore. Ako ne mogu pregovori onda se ide na arbitražu ili već koje pitanje. Može se ići na neki od međunarodnih sudova. Normalno da je taj način i taj postupak i tijek rješavanja svega toga. Ali ništa nije riješeno. Ništa nije riješeno. Prije svega mislim na pitanje razgraničenja na moru. Je li riješeno? Nije. Slovenija sad govori da će ona proglasiti svoju ekološku zonu. Da li je riješeno pitanje Svete Gere? Nije riješeno. Da li je riješeno pitanje umirovljenika? Nije riješeno pitanje umirovljenika. Prema tome iz dana u dan imamo sve više problema, a nijedni se ne rješavaju. I ta činjenica da su se sastali premijeri, da će se sastati ona ne znači ništa. Ona ne znači ništa. Za umirovljenike će značiti kad se potpiše sporazum. Znat će se više kad se riješi pitanje duga i sve, za ribare kad se riješi pitanje razgraničenja, kad se riješi pitanje ribolovno-ekološke zone, a ovo ne znači ništa. I nemojmo zaboraviti Hrvatska ima parlamentarni sustav. Hrvatski sabor je nadređen hrvatskoj Vladi. Nemamo kancelarski sustav da je Vlada nadređena nama. To nemojmo zaboraviti. I bar sam očekivao jedan dio hrabrosti kažem i na kraju od kolega iz HDZ-a i od drugih, kad već neće tražiti i podržati ovaj dio rezolucije, ako neće da bar su napisali pokorno molimo vladu radi hrvatskih građana dajte nešto napravite. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Moram reći da sam ja kao liječnik procijenio da ipak niste u stanju šoka pa nisam zvao hitnu. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Tomašić, oprostite Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Naime nije točno da nije ništa napravljeno. Jednostavno nije točno. Postoji dogovor ako se već suradnja podigla na jednu novu, kvalitetniju razinu onda je to pretpostavka da bi se pitanje rješilo. Kako vi mislite da bi se inače riješilo pitanje umirovljenika, bez ... [[Govornik se ne razumije.]] ? Kako vi mislite bez dogovora. Pa ne možete vi nametnuti nekome da se ponaša onako kako vi želite. Treba sjesti i dogovoriti. Naravno da je to značajno pitanje itekako i da se mora riješiti ali temeljem dogovora. Ovo što se do sada napravilo jamči da će se razgovarati o tome, da će se dogovarati u jednom kvalitetnom ozračju i svakako za zajedničkim stolom.
Zahvaljujem. S ovim smo zaključili raspravu o ovoj točki dnevnog reda.
. To vam je sad Prijedlog rezolucije o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima iz rasrpave dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvača se Prijedlog rezolucije o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske sa Republikom Slovenijom koju je predložio Klub zastupnika HSP-a. Izvolite zastupnik Kovačević.
U ime Kluba HSP-a gospodine predsjedniče ista je prema Poslovniku situacija ... /Govornik je isključen./ ...
Pisani prijedlog, postoje prijedlozi koje su iznjeli klubovi zastupnika da se to ne prihvati taj Prijedlog rezolucije koji ste podnijeli.
Treba, ne, ne, ne. Vi onda ste, [[Upadice se ne razumiju.]] Ne, ne. U, prema Poslovniku vam točno stoji da mora postojati pismeno [[Upadice se ne razumiju.]] Formalizirat ću je.
Ja ne mogu formalizirati ... ... [[Upadica se ne razumije.]]
Nije to, u Poslovniku stoji [[Upadice se ne razumiju.]]
Da ne bi to ... ... [[Upadica se ne razumije.]] Dobro.
Pazite nije bilo na radnom tijelu. Da je bilo na radnom tijelu onda bi to ... [[Govornik se ne razumije.]]
Dobro. Shvatio sam. Dobro [[Upadica: Da.]] Pa ćemo dati onda na glasovanje Prijedlog zaključka, pa Prijedlog zaključka moram dati o prihvačanju rezolucije. Pa prijedlog, pa znam Prijedlog rezolucije o načelima međudržavnih pregovora. Dakle ovako. Glasovat ćemo o Prijedlogu rezolucije, predložena je. Za, protiv, suzdržan. Molim, uključimo se. Možete glasovati. Rezultat, rezultat? Prijedlog rezolucije je dobio 18 glasova, 10 suzdržanih, 77 protiv.
Prelazimo na 10. točku dnevnog reda. - Prijedlog zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike – Predlagatelj Klub zastupnika HSP-a, prvo čitanje P.Z. br. 172 Predlagatelj zakona zastupnik Slaven Letica. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za useljeništvo. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Izvolite uvaženi zastupnik Slaven Letica.
Štovani gospodine potpredsjedniče. Prije svega još jedan put bi naglasio, radi se o zakonu, prijedlogu zakona u prvom čitanju i pozivam sve vas kolege i zainteresirane pojedince izvan Hrvatskoga sabora da pokušaju do drugog čitanja riješiti neke dvojbe na koje ukazuje i Vlada u načelnoj podršci na koje su ukazala sva tri odbora koja su načelno podržala ovaj zakon, tiču se od nekih klasičnih terminologijskih problema vezan za pojam iseljeništva, povratništva, dijaspore itd. da bismo napravili jedan dobar zakon. Prije svega zahvalio bih se hrvatskoj Vladi na podršci ovome zakonu. Pružati danas podršku bilo kojem zakonu koji se zalaže za prava dijaspore, politički je vrlo rizičan posao. Naime ovog časa dok ja ovdje govorim u Šibeniku ispred Hrvatskog narodnog kazališta i na šibenskoj tržnici prema izvještaju današnjeg «Večernjeg lista» neki mladi čovjek koji se zove Hrvoje Crnjak u ime mladeži Hrvatske narodne stranke liberalnih demokrata prikuplja nekakvu peticiju protiv prava dijaspore na pravo, glasačko pravo, biračko pravo i on kaže u jednom priopćenju za javnost: Dijaspora ne može birati zakonodavnu i izvršnu vlast u Hrvatskoj i time određivati našu sudbinu. Nedopustivo je da građanin SAD-a s prosječnom plaćom od 3 tisuće dolara bira zastupnike građaninu Hrvatske koji u prosjeku prima 3 tisuće kuna. Uz to Hrvati u BiH nisu dijaspora već autohtoni i konstitutivni narod i zbog toga oni prikupljaju tu peticiju. Ova mala digresija bi htjela meni poslužiti da vam kažem jedan načelni stav. Jučer sam i vrlo mi je drago, gotovo cijeli dan potrošio slušajući saslušanja ovog Povjerenstva za «Viktor Lenac». To je bilo jedno poučno iskustvo kojem bi svakom od vas kolege preporučio da potrošite jedan dan i da pođete tamo. Kad pažljivo slušate to, zaključite da osnovni problemi hrvatskog društva, hrvatskog građanina, Hrvatske države nisu ni visoki vanjski dug od 30 milijardi dolara ni nezaposlenost od 320 tisuća, čak ni korupcija ni organizirani kriminal nego su naši, to jesu ozbiljni problemi, ali naši problemi su puno dublji i fundamentalniji. Kada vi slušate izgovore tih ljudi i odgovore na pitanja, vi zaključite da su osnovni problemi nas neodgovornost, intelektualna lijenost, nesvijest o vlastitom položaju i odgovornosti i nekakva opća lagodnost. Osnovna pitanja koja su se ticala slučaja «Viktor Lenac» imaju odgovore neznam, ne. Mislim da to nije funkcija ministra ovoga ili onoga, predsjednik Vlade nije htio u tome sudjelovati. Znate ja sam svojedobno imao dugi razgovor sa Galbraithom, najprevođenijijm političkim ekonomistom u ovoj zemlji, a bio je, malo ljudi to i zna, on je bio ministar financija u ratnoj Ruzveltovoj vladi i on mi je kazao da je on osobno svojom rukom odobravao svaku promjenu cijena, svaku investiciju veću od 10 tisuća dolara. A tu se u «Viktoru Lencu» radi o stotinama milijuna dolara, kuna, i ljudi smatraju da nisu odgovorni i ja im vjerujem. Znači u tom smislu vraćam se na ovu temu. O čemu se tu zapravo radi? U zadnjih nekoliko godina obnovljen je mit o neprijateljskoj emigraciji. Radi se o neznanju. Vodeći hrvatski tzv. Znanstvenici, ja sam spomenuo Vesnu Pusić ili Mirjanu Kasapović koju sam sasvim slučajno sinoć sreo, oni naprosto ne čitaju zadnjih 10 godina stručnu literaturu. Doista do prije i 10 godina je situacija bila takva da se inzistiralo na poznatom Lokovom pravilu da je državljanstvo biračko pravo povezano sa teritorijem, sa činjenicom da čovjek da živi na tom području i plaća porez. Situacija je danas potpuno promijenjena predvođena doktrinom Vijeća Europe, Europska unija je otkrila u dijaspori veliko bogatstvo. Ona sada već razlikuje fiskalno boravište i fiskalni suverenitet od svih drugih oblika suvereniteta. Veliki nogometaš, tenisač plaća porez u Monaku, živi u Münchenu, ljetuje na otoku Hvaru i vozi se tamo kod Furia Radina i Kajina koje moram javno pohvaliti. Znači u tom smislu mi moramo shvatiti ovo je jedan mali zakon, on ne rješava ni mali segment ja bih rekao 20-tak posto problema dijaspore. Drugi su problemi vezani uz definiranje državljanstva, dvojnih državljanstava, višestrukih državljanstava, načina reprezentacije. Ono što je zastrašujuće da se danas na početku 21. vijeka obnavlja mit o neprijateljskoj emigraciji i naše ljude koji žive vani, neznam 5, 15, 20 godina se tretira kao neku vrstu neželjenih gostiju i protiv njih se skupljaju čak i peticije. Kažem nisu ti ljudi krivi nego ljudi koji neznaju i neznanje je jedan vrlo ozbiljni problem u Hrvatskoj. Nekoliko još par riječi o samom konceptu zakona. On je rađen kao neka vrsta dopustivog plagijata u odnosu na ranije zakone o pravobraniteljima. Vi se sjećate da sam ja bio protiv načela specijaliziranih pravobranitelja nego sam mislio da opći pravobranitelj može pokriti i pitanje dijaspore, invalida, žena, bolesnika, čega god hoćete. Kod nas je tradicija išla u smjeru švedskog iskustva i mislimo na kraju da to možda nije ni loše. Prema tome ovaj čovjek s čime će se on baviti i kako će funkcionirati? Prije svega imamo nekoliko slučajeva, evo ja ću navesti nekoliko slučajeva u zadnjih 15-tak dana. Pobuna kadeta. Ljudi završili najveće škole u svijetu, dođe tu i nitko ih ne želi čuti ni vidjeti. Imate drugi problem, recimo ljudi koji su završili vodeća sveučilišta u Europi, u Americi, u Japanu čekaju ovdje na nostrifikacije diploma godinu dana, dvije-tri godine. Ono što je zastrašujuće, državna uprava ima takav sistem izbora kadrova koji je otvoreno diskriminativan prema tim ljudima. Ja ću vam kazati slučaj Ministarstva vanjskih poslova. U testovima općih znanja, u testovima inteligencije postoje pitanja tipa kada je Pero Kovačević ušao u Hrvatski sabor i čovjek završi prinston ili tko je osnovao «Večernji list», tko je većinski vlasnik ili tko je gradonačelnik Varaždina i na temelju toga ta djeca su otvoreno diskriminirana i ne samo da su diskriminirana u praktičnom smislu nego im se nabije kompleks manje vrijednosti. Oni su završili vodeća sveučilišta, a zbog onoga što se zove "culturally bias test", oni pokazuju se kao neznalice, na neki način retardirani. Na takav način su rađeni i testovi za prijemove na fakultete sa masu dnevno političkih pitanja. I u tom smislu, drage kolege, ja vas prije svega molim da podržite u načelu ovaj Zakon, a iznad svega vas molim da mi pomognete do drugog čitanja, da taj Zakon bude puno bolji nego je u prvom čitanju. Općenito u prvom čitanju ne treba praviti savršene zakone da se ljudi motiviraju da intelektualno doprinesu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba? Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. U ime Kluba HSS-a molim stanku u trajanju od 10 minuta radi dogovora Kluba HSS-a u svezi sa nastavkom tijeka odvijanja sjednice, glasovanja i dužine trajanja sjednice, pošto nismo mogli u nekoliko proteklih dana dobiti relevantne informacije. Molim stanku u trajanju od 10 minuta. Hvala lijepo.
Dobro. Dobro, određujem stanku u trajanju od 10 minuta. Nastavak je u 12 sati. Da umirimo Čehoka. Dame i gospodo, možemo nastaviti s radom sjednice. U ime Kluba HSS-a uvaženi zastupnik Markov.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Klub Hrvatske seljačke stranke je zatražio ovu stanku, iz razloga mi smo u posljednjih nekoliko dana pokušali doći do točnih informacija o nastavku tijeku ove sjednice, do kada će ona trajati, da li će se sazvati nova, i o našem izjašnjavanju za koje držimo da je vrlo bitno, a vidjet ćete zbog čega prilikom glasovanja o onim točkama dnevnog reda koje su već odrađene. Isto tako smatrali smo da je potpuno jednaki interes javnosti da znade što će se i kako u Hrvatskom parlamentu do 17. idućeg mjeseca događati kada se predviđa početak pregovora Republike Hrvatske sa Europskom unijom. Zbog čega je to bitno. Prvo je bitno da javnost bude upoznata o svemu što se događa ali da se javnosti dadu odgovori na određena otvorena pitanja i na otvorenu zebnju koju javnost u proteklih nekoliko dana proživljava ne nalazeći odgovore na neka pitanja koja su od bitnog ili važnog interesa za javnost uopće. DA se vratim na onaj dio koji smo a to je neupitno sve političke stranke, svi parlamentarni klubovi su jednakom voljom i željom podržali pridruživanje Republike Hrvatske sa Europskom unijom, sve političke stranke, svi parlamentarni klubovi, svi zastupnici su u potpunosti i dana, iskreno vjerujem podržavaju približavanje, ali bi onda bilo isto tako u onom istom stilu dobro da se pridržavamo onoga što smo dogovorili. Prije svega onih stvari koje smo dogovorili a u svezi je sa našim procesima približavanja i početka pregovora. Zbog toga upućujem na zaključak kojeg smo 20. siječnja 2005. donijeli a po kome smo trebali već prije početka pregovora sa Europskom unijom, zaključeno je da će Hrvatski sabor provesti raspravu o Rezoluciji o strateškim odrednicama pregovora Republike Hrvatske sa Europskom unijom koju će predložiti Nacionalni odbor Hrvatskog sabora. Na žalost još uvijek nemamo Nacionalnog odbora nadam se da će danas u 1 sat, u sastanku sa premijerom i to biti riješeno ali u svakom slučaju mi kasnimo za našim zaključcima, mislim da takva praksa naprosto nije dobra u pokazivanju vjerodostojnosti našeg pristupa i onog što radimo. Mislim da isto tako zaključci za koje je već proteklo gotovo mjesec dana, znači 4. veljače su doneseni zaključci Kluba HSS-a, SDP-a i HNS-a u pogledu onih zaključaka koje se tiču izvršene revizije pretvorbe i privatizacije, a rečeno je od strane predsjednika Sabora da će se oni uskladiti kroz zajedničko djelovanje svih parlamentarnih klubova, na žalost i to nije dogovoreno. Isto tako donijeli smo vrlo jasno u prijedlogu plana usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnim stečevinama Europske unije određene dodatke zakona koje moramo donijeti, između njih je Zakon o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Vlada je već odbila taj prijedlog Zakona a mi smo se svega 20. siječnja dogovorili da on bude sastavnica onog paketa zakonodavnih mjera kojima ćemo ući u Europsku uniju. Prema tome, to nije na tragu onih dogovora koje smo svi skupa ovdje postigli. I treća stvar mislim da javnost ima pravo dobiti odgovor što se događa, što se događa i sa generalom Antom Gotovinom, što se događa sa percepcijom koja se stvara i slaže, što se događa sa relevantnom istinom na tom polju, zbog čega se javnost zbunjuje, zbog čega se događaju novi materijali koji žele promijeniti percepciju stvari, da li je to istina, ili nije, sve skupa mislim da javnost treba saznati istinu. DA zaključim, mislim ako će sjednica završiti danas, ako neće biti sazvana do 17. onda tražimo da se u tijeku zasjedanja premijer Hrvatske dr. Ivo Sanader obrati Hrvatskom saboru i da kaže ova vrlo bitna stajališta koja ću prije svega javnost rasteretiti nepotrebne nervoze, a nama dati vrlo valjani razlog da konsenzus koji smo svi skupa donijeli i dalje jednako žustro podržavamo. Ako pak će biti nastavak sjednice idući tjedan i tjedan do 17. tada naravno ima prilike i bit će mogućnosti da premijer isto tako kao i ovaj Parlament pokaže svoju vjerodostojnost na vlastitim potezima i ispunjavajući međusobno dogovorene odnose u Hrvatskom parlamentu a to je upravo ovi zaključci i ovi akti o kojima sam govorio, nadam se da ćemo se u sklopu toga uspjeti još jedan puta dogovoriti u interesu svega ovoga što radimo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Evo nekoliko pojašnjenja, dakle ova 12. sjednica koja je sazvana za 19., 20. i 21. siječnja, 2., 3., i 4. 9., 10., 11., 16., 17., 18., 23., 24. i zaključno 25. veljače dakle danas će biti završena ova plenarna sjednica. Sljedeća nova sjednica će biti po mojim sadašnjim saznanjima zakazana prije 17. ožujka najvjerojatnije tamo oko 8., 9., to su ovlasti po Poslovniku predsjednika Sabora ali evo za sada takve informacije ja imam. Što se tiče glasovanja koje će biti danas u 15 sati, glasovat će se naravno o svim raspravljenim točkama dnevnog reda. Ovaj nacionalni odbor koji ste spomenuli a u uvodu ste sami spomenuli da je danas sa premijerom sastanak u 1 sat gdje će se definirati preostale obveze ili dogovoriti o sastavu Nacionalnog odbora, to moramo sačekati 13 sati. A što se tiče obraćanja premijera Sanadera, mislili ste danas ili ukoliko ne bude sazvana sjednica do 17. ožujka kako sam razumio, evo informacije su da će nova sjednica biti sazvana 8. i 9. ožujka, s tim evo i predsjednik Sabora vjerojatno znate ima gripu ali će doći danas na glasovanje, ukoliko treba nekakvih dodatnih informacija možemo dobiti to i od njega. Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom, odnosno izvjestitelji Odbora po ovoj točci dnevnog reda. Odbor za useljeništvo, uvažena zastupnika Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo Martinec predstavnika Ministarstva vanjskih poslova, kolegice i kolege. Odbor za useljeništvo Hrvatskog sabora razmotrio je na 13. sjednici održanoj 23. ovog mjeseca ovu točku dnevnoga reda koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio profesor doktor Slaven Letica, zastupnik u Hrvatskom saboru aktom od 28. rujna 2004. godine. Odbor je sukladno svojoj nadležnosti iz članka 79. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravljao o Prijedlogu zakona kao matično radno tijelo makar je jedan drugi odbor isto napisao da je matično radno tijelo, međutim, ovisi kako se priđe ovoj temi. Predlagatelj zakona je obrazložio svoj prijedlog i rekao je da je prihvatio sve primjedbe Vlade osim jedne, iznio je konkretne podatke o novčanim sredstvima koje je od iseljenika pristigle su u zadnje 4 godine. Ja ću ovdje dodati ne samo zadnje 4 godine, cilj mu je razrušiti mit o Hrvatskom iseljeništvu i dijelovima hrvatskoga naroda izvan domovine, posebno u Bosni i Hercegovini, kao neprijatelju prema domovini i pomoći rješavanja specifičnih problema iseljenika i povratnika. Protivi se vezivanju prava na državljanstvo s plaćanjem poreza i prebivalištem, jer to ne radi ni jedna država. U raspravi su članovi Odbora pozdravili ovaj prijedlog, jer ukazuje na ustavne obveze Republike Hrvatske prema iseljenicima i povratnicima i na potrebu bolje pripreme zakona za rješavanje mnogovrsnih problema useljenika i povratnika. Izostavljeni su u ovom Zakonu prijedlogu Zakona i hrvatske nacionalne manjine i dijelovi hrvatskoga naroda u drugim zemljama. Budući da je brzopleto usvojen Zakon o strancima u prošlom mandatu koji daje vrlo loše rezultate, a koristi se ga i za suspendiranje Zakona o hrvatskom državljanstvu o čemu svjedoče brojne pritužbe Hrvata, useljenika i povratnika. Hrvati koji se nakon usvajanja Zakona o strancima dođu nastaniti, odnosno useliti u Republiku Hrvatsku tretiraju se kao potpuni stranci. Uslijedile su primjedbe na sam naslov prijedloga Zakona, jer pravobranitelj ne može izravno intervenirati ka se radi o iseljenicima bez Ministarstva vanjskih poslova, odnosno diplomatske konzularne mreže. Članovi Odbora su u daljnjoj raspravi sugerirali izmjenu nekih definicija povratnika, iseljenika, dijaspore i njihovo značenje, potrebu usklađivanja pojmova, boravište i prebivalište s odlukom Ustavnog suda od 19. siječnja 2000. godine. Zdenka Babić-Petričević predsjednica Odbora za useljeništvo informirala je sve nazočne da se priprema Zakon o useljeništvu i povratku. Hrvatska gospodo mora provesti temeljitu raspravu o iseljeničkoj politici, te donijeli zakon i programe za povratak Hrvata, iseljenika i useljavanje njihovih potomaka, a isto tako i programe za integriranje useljenika stranaca. Nakon provedbene rasprave, Odbor je većinom glasova donio sljedeći zaključak. Prijedlog Zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratke hvalovrijedna inicijativa, jer otvara mogućnost za temeljitu raspravu u Hrvatskom saboru o Hrvatskoj useljeničkoj politici i ustavnim obvezama Republike Hrvatske prema iseljenicima i dijelovima hrvatskog naroda u drugim državama. Hvala.
Zahvaljujem. Od Odbora za zakonodavstva, Ustav? Nema. Prelazimo na raspravu po klubovima u trajanju od 15 minuta. Uvaženi zastupnik Vice Vukov Klub SDP-a.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Moram odmah reći i to naravno činim sasvim osobno, nikada nikakve rezerve nisam imao prema ideji povratka naših iseljenika u zemlju njihovih praotaca, njihovih predaka. Onima kojima je poznato, a poznato je većini od vas, sva tragika toga iseljavanja na momente je to poprimalo doista razmjere katastrofe narodne, kao recimo na prijelomu 19. i 20. stoljeća kada je i Stjepan Radić bavio se idejom da se iseli u Ameriku. Pisao sam vjerovali ili ne još 1971. u Hrvatskome tjedniku da je iseljavanje naših ljudi zapravo dugoročno gledano najveći naš problem. Ali ovaj prijedlog Zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike on sam po sebi potiče brojne dvojbe i nedoumice. One počinju, ja bih se usudio reći već samim predloženim nazivom ovoga zakona, zatim opisanom ulogom pravobranitelja, a nastavljaju se dakako i definicijama pojmova ključnih za ovaj tekst. Članak 2. ovog prijedloga Zakona definira ulogu pravobranitelja citiram "pravobranitelj za Hrvatske iseljenike i povratnike na temelju Ustava Republike Hrvatske prati i promiče prava interese hrvatskih iseljenika i povratnika na temelju Ustava Republike Hrvatske, međunarodnih ugovora i zakona". Formulacija mi se čini u najmanju ruku oskudna. I pitam se, ne sugerira li i nadležnosti i mogućnosti toga pravobranitelja koje bi doista bilo teško uskladiti sa stvarnim stanjem stvari. Dvojbe potiče i činjenica da se iseljenici i povratnici u ovakvoj formulaciji percipiraju kao nekakvi srodni pojmovi koji lako mogu biti obuhvaćeni pravnim rješenjima koja će biti učinkovito sredstvo u rukama pravobranitelja. Mislim da ipak stvari ne stoje tako. Iseljenik je osoba koja uz državljanstvo Republike Hrvatske ima najčešće sređen status u zemlji u kojoj živi, često i državljanstvo, u protivnome dakako tamo bi bio stranac koji nekim poslom kratko ili drugo vrijeme, ili u svakom slučaju privremeno tamo boravi, pa ne bi mogao biti iseljenik ili bi možda bio tražitelj azila pa bi opet, ne bi mogao biti iseljenik. U svakom slučaju iseljenik živi i djeluje u jednom pravnom poretku na koji naš pravobranitelj ne bi mogao imati nikakav utjecaj, nego tek posredno preko konzularnih predstavništava koji su tu da djeluju u skladu s odredbama i duhom međunarodnog privatnog prava, u najširem smislu riječi. Držim da već iz ovoga proizlaze ozbiljne nedoumice oko koncipiranja stvarne i moguće uloge pravobranitelja. Ovdje se u nekoliko navrata spominje Matica iseljenika. Valja međutim, reći kao dodatnu potvrdu prethodnom razmišljanju da Matica iseljenika prema svojemu statutu kontaktira samo sa iseljenicima, a ne i s povratnicima, i to pretežito u smislu promicanja i poticanja njihovih kulturnih veza s domovinom, sve ostalo je u nadležnosti naših konzularnih predstavništava u čije se poslove Matica iseljenika dakako ne može miješati. A kada iseljenici postanu povratnici, ova organizacija Matica iseljenika gubi praktički nad njima svaku nadležnost, pomaže im dakako jer je to ljudski, ali najčešće tako što ih upućuje na odgovarajuće strukture uprave Republike Hrvatske na odgovarajuća ministarstva nadležna koji ih preuzimaju da tako kažem i nastavljaju brigu o njihovu formalno integriranje u naše društvo i njihovu nastojanju da postanu ravnopravni članovi društva. Jer rekao bih najviše što bi jedan povratnik mogao postići jest to da postane ravnopravan drugim građanima Republike Hrvatske, zar ne. Ovo je doduše posredan, ali vrijedan dokaz da bi praktičku ulogu pravobranitelja za hrvatske iseljenike i povratnike bilo doista teško nedvosmisleno definirati, osim usuđujem se reći ako se ne radi o pokušaju da se posredstvom ovakve institucije osigura veći utjecaj iseljeništva na život u Republici Hrvatskoj, ali dakako to je već druga tema. Predlagatelj kako rekoh nudi definiciju i drugih ovdje ključnih pojmova. Ona su mišljenja sam također nepotpune i neodređene što je dakako čudno kada je riječ o definicijama. Jer prema definitus latinski određen ja sam imamo i definiciju koja bi dakle definicija morala biti razgovijetan, određen, jasan i nedvosmislen opis nekog pojma. Taško je međutim, tvrditi da je određeno i jasno reći da je hrvatski iseljenik citiram članak 3. "svaki državljanin Republike Hrvatske koji ima privremeno ili stalno boravište u bilo kojoj državi u svijetu osim Republike Hrvatske". Usput budi rečeno, znači li to da bi student koji legalno što će reći u skladu sa zakonima zemlje u kojoj boravi, dakle koji može i godinama boraviti u inozemstvu mogao imati status hrvatskog iseljenika? Ali ono što mi se čini daleko važnijim. Ovdje svakako dolazi do izražaja najdelikatniji aspekt ove priče. Prema ovoj definiciji bi Hrvati Bosne i Hercegovine također bili iseljenici. Moram posegnuti za jednim svima vama dobro, vjerujem da se sjećate, događajem koji je dakako relevantan i autentičan u smislu u kojem sada raspravljamo. Kada je doktor Franjo Tuđman, sjećate se dobro, u veljači 1990. uzviknuo sa govornice Dvorane "Lisinski" na 1. Saboru HDZ-a i za tu izjavu "nota bene" dobio najveći pljesak iako mu je govor bio praćen pljeskom neprekidno. Dakle, kada je on tada rekao, citiram po sjećanju "kako je Bosna i Hercegovina također država hrvatskoga naroda" pa nije valjda mislio da je tomu tako, tj. da je Bosna i Hercegovina također država hrvatskoga naroda zato što tamo žive neki iseljenici iz Republike Hrvatske, ljudi kojima bi dakle Republika Hrvatska trebala biti neka autentična matična država. Teško je naime održivo stajalište da su tamošnji Hrvati i konstitutivan narod i iseljenici istovremeno. U svakom slučaju ovakve nedoumice bi morale biti uklonjene, rekao bih, jednom zauvijek i ne samo iz ovoga teksta. Definicija hrvatskog povratnika u ovom je prijedlogu zakona na još delikatniji način dvojbena. Hrvatski povratnik je prema ovdje iznesenoj definiciji, citiram opet članak 3., svaki državljanin Republike Hrvatske koji je izvan zemlje. Nadam se da ovdje nema nedoumice izvan zemlje. Može značiti samo izvan Republike Hrvatske. Dakle, koji je izvan zemlje proveo dulje od godine dana i koju se u Republiku Hrvatsku vratio i tu se nastanio. Neću naravno i opet govoriti o studentima, diplomatskim konzularnim predstavnicima, članovima gospodarskih misija ili ne znam kakvim sve drugim osobama koje nekim povodom borave u inozemstvu jer i ovdje mi se čini najvažnijim napomenuti da i ovdje dolazi do izražaja pitanje statusa Hrvata iz Bosne i Hercegovine. Oni iako iseljenici prema ovdje iznesenoj prije spomenutoj a po meni pogrešnoj definiciji ne mogu biti povratnici. Naime, ako se ne varam među Hrvatima susjedne države ima i onih koji imaju državljanstvo Republike Hrvatske iako u Republici Hrvatskoj nikada nisu boravili. A kako se nitko ne može vratiti tamo gdje nije bio a baš to propisuje upravo spomenuta definicija hrvatskog povratnika onda je jasno da bosansko-hercegovački Hrvati prema odredbama ovog predloženog zakona ne mogu biti, iako iseljenici nikad ne bi mogli biti povratnici. Naglašavam dakle da je riječ o definicijama a one po naravi stvari ne bi smjele ostavljati tolike dvojbe. Predlagatelja bih upozorio na jednu simptomatičnu nepreciznost. U nekoliko navrata naime u ovome tekstu se spominje Matica iseljenika Hrvatske ili kako bih već rekao. Institucija koja se tako, dakle Matica iseljenika Hrvatske zvala do prije petnaestak godina a od onda se zove Hrvatica matica iseljenika već samo to bi bilo, dakako ta činjenica bi bila vrijedna spomena i upozorenja. Ali, ova pogriješka da budem u toku novih tendencija u pravopisu predlagatelja krije veoma značajan pojmovni i doktrinarni sukob. Radi jasnoće djelomično ću navesti članak 20. ovog prijedloga zakona jer njime se izravno demonstrira ovaj ponovni nesporazum koji inače dominira čitavim ovim tekstom. U članku 20. se određuje da će poslovnik pravobranitelja za hrvatske iseljenike odobriti i Matica iseljenika Hrvatske. Dakle, iako je o istim iseljenicima riječ oni su u slučaju matice iseljenici iz Hrvatske a u slučaju pravobranitelja su hrvatski iseljenici. U svakodnevnom govoru dakako to se može činiti kao da nije neka osobita pogreška jer kod svakodnevnog komuniciranja ne moramo osobito paziti o čemu zapravo govorimo. Ali to nije nipošto isto i ukazuje na važne i očito neprevladane razlike u poimanju državnosti. Toga su očito bili svjesni i tvorci novog naziva Matice jer je nisu nazvali Matica hrvatskih iseljenika nego Hrvatska matica iseljenika. Dakle, nisu koristili sintagmu koja se provlači kroz čitav tekst ovog prijedloga zakona. I u čemu je onda razlika pitat će se neki. Sintagma "hrvatski iseljenik" upućuje na narod a sintagma "iseljenik iz Hrvatske" upućuje na državu i time se stavlja u isti ravan sve državljane Republike Hrvatske. A kako rekao bih odmah narod što nama malo teško ide čini mi se. Narod i država nisu nipošto od iste esencije. Ovaj bi zakon valjalo mijenjati već od naslova jer bi time progovarao drugim duhom, današnjim duhom s obzirom na činjenicu da postoji država i da je država ona činjenica koja je odlučujuća za sve pojmove koji se ovdje provlače kroz ovaj i svaki drugi tekst. Dakle, mogao bi se zvati Zakon o hrvatskom branitelju za iseljenike i povratnike ili Zakon o pravobranitelju Republike Hrvatske za iseljenike i povratnike. Ovaj tekst dakle se dobrim svojim dijelom situira rekao bih u jednom drugom danas već prevladanom i nepostojećem vremenu ali to zaslužuje jednu posebnu cjelovitiju obradu. Hvala vam.
Hvala lijepa. Sljedeća je na redu u ime Kluba HSP-a kolegica zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite, kolegice!
Hvala lijepa, gospođo dopredsjednice. Kolegice i kolege! Klub HSP-a načelno podržava prijedlog donošenja Zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike. Istodobno skrećemo pozornost i predlažemo da predloženi zakon bude prvi u nizu zakona koji će regulirati i odnose sa hrvatskim iseljeništvom odnosno useljeništvom. Po mišljenju Klub HSP-a nekoliko je važnih problema koje treba zakonski preciznije urediti a to je prvo Hrvatima treba poseban zakon o useljeništvu. Od dostupnih zakona o useljeništvu Klub HSP-a je najskloniji rješenjima iz izraelskog Zakona o useljeništvu. Hrvatska je već postala useljenička zemlja ali nema reguliranog prioriteta u pravima stjecanja prava na rad i državljanstvo. Druge zemlje daju prednost i stimuliraju povratak vlastitih državljana koji žive izvan domovine. Zašto to ne bi mogla i Hrvatska, pogotovo vodeće stručnjake i uspješne poslovne ljude koji svojim znanjem i iskustvom mogu pomoći Hrvatskoj? Razočaranih i prevarenih povratnika u Hrvatskoj ima veliki broj. Većina tih ljudi je pomagala Republiku Hrvatsku tijekom Domovinskog rata a kada su nakon rata pokušali investirati u tu istu Hrvatsku bili su prevareni i izigrani. Nažalost, dosta ih se vratilo u zemlje iz koje su došli. A kada bismo imali takav zakon koji štiti takve pojave bilo bi moguće izbjeći i moglo bi se očekivati da će Hrvati iz iseljeništva vratiti povjerenje u Hrvatsku. Osim onih koji imaju kapital. Oprostite, osim onih koji nemaju kapitala kojih je manji broj Hrvata ima poglavito u Južnoj Americi koji nisu bogati i kojima bi Hrvatska mogla pomoći u povratku u domovinu jer sami nemaju sredstava. Hrvatska politika ne smije zanemarivati činjenice o razlozima zbog kojih je veliki dio Hrvata otišao iz Hrvatske iako za većinu možemo reći da su tzv. ekonomski emigranti. Nije teško ustvrditi da ih je u poziciju siromaštva i nužnost imigracije dovela politika. U državama u kojima su do obnove Hrvatske države Hrvati živjeli drugi narodi nisu imali masovne migracije što samo za sebe govori kakav je položaj Hrvatsa stvarno bio. Drugo, novi Zakon o Matici Hrvatskoj jednoj od najstarijih hrvatskih nacionalnih institucija koja u novim povijesnim okolnostima europske integracije i globalizacije komunikacija omogućava održavanje kulturnih i svakih drugih veza Republike Hrvatske i dijaspore. Treće, izmjene Zakona o državljanstvu. S posebnim naglaskom na tematiku dvojnog državljanstva problem dvojnog državljanstva na dramatičan se način pojavljuje u odnosima između Hrvatske i susjednih zemalja posebice Bosne i Hercegovine. U Hrvatskoj je državljanstvo dodjeljivano svima na način koji je u odnosu na druge zemlje lagan i liberalan. Istovremeno većina Hrvata u iseljeništvu nema hrvatsko državljanstvo zbog birokratskih prepreka i nebrige države. Treba doraditi i precizirati cijeli paket izbornog zakonodavstva kojim bi se zajamčila biračka prava hrvatske dijaspore. HSP je predložio zakon koji predviđa dopisno glasovanje kao i u nekim drugim razvijenim demokratskim zemljama. Nasuprot onima koji zagovaraju prava glasa državljanima koji ne plaćaju porez u Republici Hrvatskoj mi u, mi u HSP-u tražimo štovanje Ustava i protivimo se prijedlozima koji traže vraćanje u 19. stoljeće i uvođenje poreznog cenzusa u biračko pravo. Neprihvatljivo je i uvjetovanje biračkog prava obvezom stalnog boravišta u Republici Hrvatskoj. Svi hrvatski državljani moraju imati ista prava. Pravobranitelj za iseljeništvo dobar je prvi korak u rješavanju problema i stoga će Klub HSP-a podržati prijedlog. Jedino bi molili kad bi se promijenilo u članku 3. gdje kaže da, da se hrvatskim povratnikom prema slovu i duhu ovoga Zakona smatra svaki državljanin Republike Hrvatske koji je izvan zemlje proveo dulje od godine i koji se u Republiku Hrvatsku vratio i nastanio. Klub HSP-a bi ovdje da se promijene u 3 godine jer većina, dosta država pogotovo Kanada i Amerika treba 3 godine da se stekne državljanstvo tamo. Pa bi mi da se ovo promijeni u 3 godine. Isto tako u članku 4. pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike nitko ne smije davati upute i nalog u njegovu radu. To je isto malo preopasno. On bi mogao imati previše autoriteta i njegovi bi se zakoni možda kosili sa zakonima matičnih država. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegice. Za riječ se javio predlagatelj zakona, zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, prije svega bih se zahvalio matičnom odboru ili jednom od matičnih odbora. Već na odboru sam prihvatio većinu primjedbi pogotovo ovih, ove pogreške koje se tiču naziva Hrvatske matice iseljenika. Ovdje bih iskoristio priliku da se i zahvalim gospodinu Vici Vukovu na vrlo artikuliranoj raspravi međutim nije tako lako riješiti. Hrvatski jezik je kao što vi znadete vrlo siromašan jezik kad su u pitanju moderni pojmovi ne samo s područja međunarodnog prava države, poduzetništva, ekonomije, modernih informatičkih tehnologija nego općenito. Recimo taj pojam koji ja ovdje pokušavam na neki način sam riješiti taj semantički i terminologijski problem povratnika i iseljenika u engleskom je riješen vrlo jednostavno sa pojmom «ex patriota» koji pokriva više manje sve. Znači mi imamo mnoštvo pojmova o tome kako voditi ljubav, kako se svađati, kako jesti, ali kad dođemo do problema «due diligence» ili prokreacije ili embrija i problema «ex patriota» to nije tako jednostavno riješiti. Prihvačam primjedbe da bi trebalo povećati odnosno odrediti neki limit boravka van za stjecanje toga statusa, možda su to tri godine, a upravo mi je i gospodin Radin skrenuo pažnju da bi trebalo i na drugi način odrediti koliko povratnik zadržava taj povratnički status. Možda opet 3 godine. I konačno zadnja dilema koja se tu javila, a to je odnos između institucije pravobranitelja za ex patriote i državnih institucija pa i hrvatskih državnih institucija van, konzularnih predstavništava, diplomatskih predstavništava i drugih različitih institucija. Ta institucija pravobranitelja svugdje u svijetu i kao institucija ombusmena ona je posrednička institucija između pojedinca i države. Velika je privilegija ove institucije što u Europskoj uniji ima mnoštvo institucionalnih rješenja i kad su u pitanju politička predstavništva i rješenje državljanstva, ali ovo bi bio prvi slučaj da se na tom području institucionalizira pravobranitelji. Jer su osnovni problemi koje su naši ljudi imali kad su se vraćali i kad odlaze vezani uz državnu upravu. Državna uprava neće nostrificirati, neće izdati lokacijske dozvole. Državna uprava neće dati garanciju Glumina banki u kojoj su bili štedni polozi uglavnom hrvatskih iseljenika i povratnika, a u to doba sa 50 milijuna bankovnih garancija mogla je biti spašena ta banka i tako dalje. Znači ova institucija je uvijek na strani pojedinca a komunicira sa svim institucijama države unutar Hrvatske i predstavništava Hrvatske u svijetu. Posebna je problem, poseban je problem Hrvata u susjednim zemljama, a posebice u Bosni i Hercegovini i neke vrste moralne panike koja se stvara u odnosu na tu populaciju. Ja vas moram uvjeriti kad se bude donosio Zakon o državljanstvu ako se ne prihvati logika državljanstva bez granica, dvojnih državljanstava, višestrukih državljanstava da ćemo mi natjerati Hrvate iz Bosne i Hercegovine da bježe u Hrvatsku ili izvan Hrvatske. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo kolega zastupniče. U ime Kluba HDZ-a kolega zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, uvažene kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike kojeg uistinu treba načelno podržati kao inicijativu koja bi trebala rezultirati većom razinom zaštite prava, interesa hrvatskih iseljenika i povratnika u smislu rješavanja konfliktnih odnosa s kojim se susreću prvenstveno u odnosu na učinkovitost državne administracije. Nedvojbeno i temeljne odredbe Ustava Republike Hrvatske ne propuštaju urediti i skrb u odnosu na državljane Republike Hrvatske koji žive ili borave u inozemstvu odnosno dijelove hrvatskog naroda u drugim državama. Osim deklaratorne odredbe o zaštiti prava interesa hrvatskih državljana ustavna je obveza promicanje veza s domovinom, a poglavito jamči se osobita skrb i zaštita Republike Hrvatske dijelovima hrvatskog naroda u drugim državama. Međutim ne treba zatvarati oči pred problemima koji se svakodnevno javljaju u komunikaciji između državljana Republike Hrvatske izvan domovine. Ovdje mislim i na iseljenike i na povratnike dakle na ukupnu iseljeničku populaciju u smislu ostvarivanja njihovih prava i obveza u domovini i prema domovini. Kompleksnost odnosa u koje ulaze u svakoj pojedinačnoj situaciji zapravo predstavlja svojevrstan specifikum. I možemo se složiti da možemo tražiti nove institucionalne i profesionalne pristupe za rješenje problema s kojim se ovdje susrećemo. A uistinu se surećemo kao društvo od čega u većoj ili manjoj mjeri nisu imune niti sredine iz kojih hrvatski državljani dolaze s problemima dakle administrativnih prepreka, pa i korupcije i ucjene, komplicirane birokratske procedure i sve što je s time pojmovno povezano. Međutim ovdje u prvom redu treba dati odgovor na pitanje dali je predložena institucija pučkog pravobranitelja za iseljenike i povratnike najbolji institucionalni okvir za rješenje uočenih nedostataka. Dali postoje možda druga drugačija bolja rješenja. Što je sa radom i djelovanjem i matice iseljenika. Što se radom i djelovanjem diplomatskih i konzularnih predstavništava odnosno u krajnjoj liniji djelovanja Ministarstva vanjskih poslova. Što je sa izbornim sustavom. Dali i njega treba i u kojem smislu modificirati. Naime, sam pravobranitelj dakle dolazi iz švedske pravne tradicije kao zaseban pravni institut i koji se uvijek pojavljuje kao zastupnik povjerenik. Dakle predstavnik parlamenta kome od vremena do vremena biva povjerena kontrola nad radom izvršne vlasti. Ali uvijek paralelno ili pored redovne kontrole. Odredbom članka 92. Ustava Republike Hrvatske pučko je pravobranitelj opunomoćenik Hrvatskog sabora koji štiti ustavna i zakonska prava građana u postupku pred državnom upravom i tijelima koje imaju javne ovlasti. Dakle, pučki pravobranitelj nema direktne ovlasti svojim odlukama, rješidbama štiti ustavna i zakonska prava građana o kojima odlučuju sudovi, bez obzira radilo se o građanskim parničnim izvanparničnim te kaznenim stvarima. Nadalje temeljem članka 7. Zakona o pučkom pravobranitelju pučki pravobranitelj primarno on upozorava on obavještava predlaže i daje preporuke on proučava i ocjenjuje pojedinačne slučajeve dakle pojedinačne slučajeve ugroženosti prava građana koja su im prilikom izvršavanja poslova iz svoje nadležnosti počinila tijela državne uprave i tijela sa javnim ovlastima ili djelatnici u tim tijelima. Ovdje treba istaknuti i to da pučki pravobranitelj u pravilu ne postupa u stvarima u kojima je u tijeku upravni ili sudski postupak. Ako barem i površno proanaliziramo instituciju europskog pučkog pravobranitelja utemeljenu ugovorom iz Mastrichta. Nameće za zaključak daje to osoba koja djeluje kao posrednik između građana s jedne strane i institucija vlasti Europske unije s druge strane. Njegova uloga zapravo sastoji se u pomoći ali i otkrivanju nepravilnosti u postupanju europskih institucija ili drugih tijela Europske unije. A primjeri takvih nepravilnosti u postupanju su i nepravični postupci i diskriminacija i zlouporaba ovlasti i nedostupnost ili odbijanje davanja informacija, nepotrebna odgoda, nekorektan postupak. I sada, kada sve ovo stavimo u odnosu sa konkretnim ponuđenim zakonskim rješenjem pronalazimo u najmanju ruku čitav niz dvojbenih nepreciznih, pa usudio bih se kazati i u izvjesnom smislu neprihvatljivih rješenja. Pa krenimo redom, primjerice. Članak 6. stavak 1., 2. i 3. Dakle praćenje primjene propisa ili pak praćenje izvršavanja obveza Republike Hrvatske koji proizlaze iz međunarodnih obveza, ne samo da odudara od uobičajene djelatnosti pučkog pravobranitelja već pogrešno ustanovljuje jedan neprihvatljiv način kontrole državnih institucija, koji na takav način zapravo promoviraju pravobranitelja kao nad-institucionalnog kontrolora što je direktno u suprotnosti sa ovim načelima kako je pravobranitelj i u Hrvatskoj i u Europskoj uniji kao institucija koncipiran. Nadalje, članak 7. stavak 1. i 2. Stavlja se u osnovni djelokrug rada pravobranitelja djelatnost koja uopće na mora podrazumijevati da je došlo u konkretno slučaju do povrede ili ugroženosti prava povratnika i useljenika. Ovaj članak promovirao bi pravobranitelja u prezentera dakle političkih i drugih stavova iseljeništva. A zapravo bi temelj djelovanja bio na političkom artikuliranju stavova te populacije što je direktno dakle isto tako u suprotnosti sa ovim ustavnim i zakonskim utemeljenim djelovanjem pravobraniteljima i pravnoj praksi koje se razvila iz toga švedskog pozitivnog primjera razvila s i kod nas. A evo razvila se dakako i u Europskoj uniji. Članak 8. i 9. Ponovno dvojbeni prijedlozi. Pravobranitelja se ističe u prvim plan u postupku izrade zakona ili pak izmjene i dopune postojećih propisa. Međutim notorna je činjenica da je to ustavna zadaća Sabora Republike Hrvatske, Vlade Republike Hrvatske da e pravobranitelj tu može pojavljivati ali ne da mu se to stavlja kao jedna o osnovnih zadaća u smislu praćenja ili pak predlaganja propisa, zakona, dakle zakona kao pravnih normi. Članak 14. pogrešna i pravno neprecizno formulacija. Obvezu prijavljivanja eventualno počinjenih kaznenih djela, treba propisati na drugi način. A izraz omalovažavanje ili dodatno razraditi i potpuno izbaciti. Vrlo teško mi je prihvatiti prijedlog da se omalovažavanje kao jedan pojam može inkriminirati, odnosno može biti predmet pretpostavljam kaznene prijave ako se upućuje nadležnom državnom odvjetništvu. Članak 17. Isto tako najmanju ruku dvojben način ili pokušaj definiranja jer ovdje imamo institut dakle imuniteta pravobranitelja. I to bez obzira dali se misli o imunitetu nepovredivosti ili imunitetu neodgovornosti. Ova odredba je pomalo sporna i sa ustavno pravnog aspekta. Jer ako idemo razrađivati institut imuniteta onda se striktno moramo pridržavati i ustavnih i zakonskih odredbi. Gledajući u cjelini prijedlog u ovakvom obliku što se tiče konkretnih dakle normi, odnosno članaka o kojima sam govorio, ne bi bio prihvatljiv iz razloga koji sam kazao. Ali apsolutno kao prijedlog kao inicija za raspravljanje o ovoj problematici pa iz svega onoga što smo imali prilike čuti od strane predlagatelja, apsolutno je u tom smislu treba i prihvatiti. I dopustite mi na kraju odnosno zaključno, da se osvrnem i na ono što se kaže aktualno odnosno što se evo i danas dešava. I da sa ove govornice što se tih današnjih događanja vezano za problematiku useljenika, državljana Republike Hrvatske koji žive izvan Domovine. Iseljenika u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice kažem slijedeće. Hrvatska demokratska zajednica i Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice odlučno podupire ostvarenje ustavnih prava hrvatskih državljana sa prebivalištem u inozemstvu. Uključujući i aktivno i pasivno biračko pravo, te će podržati poduprijeti sve ono što treba poduzeti da se čak i institut dopisnog glasovanja uđe u kao jedan dosegnuti standard hrvatske demokracije u odnosu na hrvatsko iseljeništvo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Slijedeći je na redu kolega zastupnik Frano Piplović u ime kluba DC-a HSLS-a LS-a. Izvolite kolega zastupniče.
Gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora , poštovane kolegice i kolege, da je Hrvatska kojom srećom 90. tih godina imala instituciju pravobranitelja za hrvatske iseljenike i povratnika vjerovatno bi mnogi Hrvati povratnici danas živjeli u Hrvatskoj. A njihov novac koji su tada ulagali u Domovinu dao očekivane rezultate. Na žalost svi smo svjedoci da jedan dio tih ljudi bio zapravo na jedan specifičan način prevaren, opljačkan dok si udario dlanom od dlan. Na koncu su se ti ljudi vraćali odakle su i došli ili su otišli u treće zemlje. O tome je tisak na veliko svojedobno pisao. To što su ti ljudi ostali tada bez novca dobili su i još jedan teret koji nisu očekivali a to je jedno razočarenje. I vjerujem da je predlagatelj kada je predlagao ovaj zakon da je vodio računa i o ovako jednom lošem, teškom iskustvu koji je teret svih nas, a osobito onih koji su se vraćali u Hrvatsku i ulagali svoje novce. Takvo jedno teško jedno iskustvo, loše jedno iskustvo tre a biti pouka za sve nas da se tako nešto ubuduće ne bi dogodilo. Jer zapravo ti ljudi su dolazili iz jednoga drugoga svijeta, svijeta rada i tržišta gdje su važili neki drugi zakoni, neka druga pravila. Mnogi od tih ljudi su krenuli s vjerom u domovinu, međutim rekao sam malo prije doživjeli su razočarenja. Ovaj zakon koji se ovdje predlaže čini mi se da je dobar iz nekoliko razloga. Prvo, imati ćemo opet kao država specijaliziranu i neovisnu ustanovu koja će štititi i promicati ljudska prava hrvatskih građana koji žive u inozemstvu, nadzirati rad i ovlasti državne administracije. Drugi razlog koji bih naveo zbog čega ga smatramo dobrim, što će se utjecati na promjenu jedne pogrešne slike o našim državljanima u svijetu kao parajlijama i lovatorima, e samo treba naći načina kako će im se taj novac, novac uzeti. Treći razlog zbog kojega držim dobrim ovaj prijedlog jeste da su hrvatski građani u dijaspori jedna heterogena grupacija. Dolaze iz različitih zemalja, sa različitih kontinenata, iz različitih klimatskih zona, jezičkih i tradicijskih utjecaja, zatim gospodarskih sustava različitih i stupnja razvijenosti. Ovakva jedan institucija ombutsmana čini mi se da bi poslužila kao jedna prva pomoć svim građanima, svim povratnicima u Hrvatsku. Svjedoci smo pokušaja i sadašnje Vlade i bivše Vlade, i bivših Vlada zapravo, da se opet privuku naši iseljenici da ulažu u Hrvatsku. Međutim poučeni negativnim iskustvima ti ljudi "pušu i na hladno". Kažem, zato bi institucija ombutsmana dobro došla i kao jedno mjesto ponovnog stvaranja, povezivanja Hrvatske i njenih iseljenika. Jer za pokretanje Hrvatske a to je slogan bio, politički slogan Hrvatske demokratske zajednice, a vjerujem da nitko nema ništa protiv toga slogana su nam potrebni svi njeni građani i oni iz inozemstva i njihov rad i njihov novac i njihovo znanje i njihove veze i poznanstva i tehnologije s kojima raspolažu. Uvođenje institucije pravobranitelja za iseljenike i povratnike bitna je nadalje iz još jednoga razloga. Osobito zbog toga što mi imamo jednu kategoriju hrvatskih građana koji su tijekom agresije na Hrvatsku svojevoljno ili izmanipulirani napustili Hrvatsku. Ti ljudi su danas povratnici u Hrvatsku. Po ovom prijedlogu zakona povratnik je onaj koji je najmanje godinu dana bio odsutan itd. iz Hrvatske. Ti ljudi dobivaju status povratnika. Iako mi imamo posebne zakone koji reguliraju ove odnose, međutim ipak nismo u svemu tome uspješni. Ima dosta situacija i slučajeva koji danas su bremeniti u našoj dnevnoj i političkoj praksi i zato držimo da bi ovakva jedna institucija ombutsmana za hrvatske iseljenike i povratnike zapravo bila jedna, jedna vrsta veze sa Hrvatskom. Dobili bi prvu uslugu, kvalitetnu informaciju, morate znati da su i oni naši iseljenici koji su ekonomski emigranti po svijetu i ovi koji su nazovimo, kažimo politički uvjetovano zbog posljedica rata, da su puni različitih dezinformacija i kad dolaze sa takvim dezinformacijama, sa takvim informacijama u Hrvatsku jasno da je često dolazi do sukoba sa domicilnim stanovništvom. Vjerujem da bi ombutsman bilo jedno pravo mjesto gdje bi se takvi sukobi mogli izbjeći da bi se mogli dobiti kvalitetne i pravodobne informacije. Isto tako institucija ombutsmana bi pomogla u smirivanju situacije, smanjivanju tenzija i manipulacija osobito zloupotreba kojih smo nažalost svjedoci. I čini mi da bi u nekim slučajevima koji opterećuju hrvatsku sadašnjost mogli konkretno, promtno, efikasno djelovati. I za sam kraj. Čini mi se da ovakva jedna institucija dolazi također u pravo vrijeme i zbog toga što je Hrvatska sada je kandidat za ulazak u Europsku uniju. To je ujedno i još jedan dokaz hrvatske spremnosti da pokušava rješavati sva otvorena pitanja, pa i pitanja ovakva pitanja hrvatskih povratnika u Hrvatsku koji se vraćaju nakon evo smirivanja rata i ratnih tenzija. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega. U ime Kluba IDS-a kolega zastupnik Damir Kajin. Izvolite kolega zastupniče.
Poštovana gospođo potpredsjednice, uvažena gospodo zastupnici. Pa meni je drago da možemo progovoriti o ovome zakonu. Konačno ovo je prvo čitanje pa rasprava može biti i načelna. Drago mi je između toga da se može polemizirati sa diom teksta obrazloženja iza kojeg stoji, odnosno kojeg potpisuje gospodin Letica. Npr. tako na strani 1. on između ostalog navodi da uz postojanje Matice iseljenika kao vrlo važne, zapravo najvažnije spone između domovine i tzv. Iseljene Hrvatske, sada pod 1. a,b,c, postojao je i postoji bitno promijenjeni sustav izbora zastupnika koji u Hrvatskom saboru nominalno zastupaju interese iseljeništva i drugih hrvatskih državljana koji žive ili borave izvan domovine. Međutim, nastavlja gospodin Letica, praktično iskustvo potvrđuje da ti zastupnici zbog dominacije stranačke stege djeluju primarno kao stranački zastupnici, apsolutno korektno navodi, a tek potom kao zastupnici prava i interesa dijaspore. Ovo što ću sada reći možda će zazvučati kao hereza. IDS je mišljenja, o tome smo često govorili za ovom govornicom da u ovom Domu ne bi trebali biti zastupljeni zastupnici iz Bosne i Hercegovine. Zašto? Bosna i Hercegovina je njihova država, Hrvati u Bosni i Hercegovini su konstitutivni narod u toj državi. Pustimo sad na stranu što tamo i mrtvi glasuju, ali ponavljam zastupnicima iz Bosne i Hercegovine koje ja poštujem, apsolutno poštujem kao i svakog građanina te države, ne bi trebali odlučivati u prilikama u Republici Hrvatskoj. Ako HDZ sada inzistira kao što smo čuli od gospodina Tomljanovića na dopisnom glasanju razmisliti ćemo vrlo pomno da li, da li, da li zastupati tezu da i našu građani u inozemstvu mogu glasati za parlamentarne izbore. Ja znam da će mi mnogi prigovoriti tzv. Talijanskim ili portugalskim modelom, ali ja ću i dalje ispred Kluba IDS-a braniti upravo ovaj stav. Ti ljudi su državljani druge države ili žive u drugoj državi, ne služe vojsku u Hrvatskoj, odnosno taj ročni rok, iako se i ja apsolutno zalažem za ukinuće vojnog roka, ne plaćaju porez u ovoj državi, pa ne bi ni trebali presudno odlučivati o prilikama u ovoj državi. Jasno bilo bi pogrešno i iz političkog života u cijelosti eliminirati hrvatsku dijasporu. To bi bilo apsolutno pogrešno. To bi skupo koštalo i samu Istru. Stoga IDS je mišljenja da bi ti ljudi trebali djelovati kroz županijski dom, točnije kroz tzv. drugi dom ili senat koji direktno ne odlučuje o svakodnevnom životu na prostoru Republike Hrvatske. Znači dijaspora mora participirati u javnom životu Hrvatske, ali kroz tzv. Drugi dom. Sad šteta je da smo prvo povećali Zastupnički dom sa 128 zastupnika na 152 i isto tako je šteta što smo ukinuli Županijski dom godine 2001. Držim danas da je to bila naprosto kardinalna pogreška. Trebalo je zadržati 128 mandata u ovome Domu koliko ih je bilo do konca 99. godine i 42 zastupnika iz županija plus recimo tri iz dijaspore u Županijskom domu. No sad šta se dešava? Zbog tadašnje političke pragmatike ukinut je taj Dom i po mom osobnom sudu ponavljam, to je bila greška jer je isti vrlo dobro mogao artikulirati i probleme dijaspore i probleme županije i manjinsku problematiku i problematiku lokalne samouprave, decentralizacije itd. Kada govorimo o ovome zakonu između ostalog polazim i od problema koje imaju Istrijani u inozemstvu. Ako bi stvorili instituciju koja bi svim našim građanima iz Republike Hrvatske koji su se našli u inozemstvu moglo pomoći onda takvu jednu instituciju pa između ostalog i ovog pučkog pravobranitelja za iseljeništvo što predlaže gospodin Letica treba podržati. Pa između ostalog da i sebe rasteretimo da recimo ja ne moram pri ministru unutrašnjih poslova svako toliko reagirati za nečiju domovnicu. Znači ako bi dobili instituciju koja bi brigu brinula o iseljenicima ja ću za to glasati. Konačno iz Istre je samo u New Yorku 20 tisuća Istrijana nakon 90-tih godina, a poglavito u periodu od 91. do 94. kada je samo Istra ostala bez 20 tisuća ljudi tih radnih mjesta, jedna trećina tih ljudi odlazi u inozemstvo negdje 6 do 7 tisuća uglavnom u Italiju. Jedna trećina njih 6 do 7 tisuća otvara svoje obrte, a jedna trećina 6 do 7 tisuća odlazi u mirovinu. Danas su smiješne teze nekih koji govore o 20 tisuća Istrijana da radi u Italiji, ali 6 odnosno 7 tisuća je svakako korektan i to je respektabilan broj i u tim ljudima također valja voditi računa. Svi ti ljudi imaju svoje probleme. Mnogi svakodnevno komuniciraju sa Hrvatskom, sa svojim obiteljima, roditeljima, gradovima u kojima su rođeni, svatko, barem ja želim u to vjerovati, zapravo jedna velika većina želi se vratiti. Mnogi žele ravnopravno sa ostalima na ovim prostorima započeti ja bih rekao sad nov posao u Republici Hrvatskoj i njima treba pomoći, a ovo tijelo im treba biti neznam kako da se izrazim, na raspolaganju, na usluzi, mora brigu brinuti o tome da ih se ne ucjenjuje, da ih se ne korumpira za dobivanje neke dozvole za rad i tome sl. Znam da se postavlja isto pitanje iseljenici tko su to, to su oni iz Hrvatske u inozemstvu, šta je sada tu dijaspora itd. Međutim pustimo tu terminologiju. U unutrašnje stvari BiH Hrvatska se ne bi trebala uplitati, jednom je to učinila 92. do 94. to plaćamo i danas, međutim i o tom elementu Hrvatska mora voditi brigu kao što to recimo Italija čini sa svojom manjinom koja djeluje u Istri. Na primjer Talijanska država godišnje doznačuje Talijanskoj uniji između 5,5 i 6,5 milijuna eura pomoći koji dobro dolaze i manjini, ali i lokalnoj samoupravi jer od tih 30 milijuna kuna koliko ih dolazi u Istri, grade se i njihove udruge, ćirkula itd. Znači ako Hrvatska može neka i financijski pomaže Hrvate u Bosni i Hercegovini jasno protiv sam da izdvaja npr. kao što se to jučer činilo za vojnu komponentu, ali ako može neka izdvaja za zdravstvo pod uvjetom jasno da imamo uvjete da nam se ministri liječe u domovini itd. Hrvate u Bosni i Hercegovini treba pomoći poglavito kada su invalidi posrijedi. Ja to stalno govorim za ovom govornicom, a ovdje mislim na one koji su stradali u ratu, Domovinskom ratu od 92. do 94., 95. Ja sam jedini koji je glasao sa ljevice protiv Deklaracije o Domovinskom ratu i zbog teza da Hrvatska nije bila involvirana u sukob u Bosni i Hercegovini, ali kada su invalidi u Bosni i Hercegovini posrijedi, 100% sam da im Hrvatska koja ih je pozvala preko svog predsjednika i ministra vanjskih poslova u rat, pomogne. I konačno to branim tezom da Talijanska država još danas isplaćuje građanima Hrvatske i Slovenije nekih 12 tisuća u ovome času tzv. talijanskih mirovina, penzija, samo stoga, to je osnovni uvjet ili jedan od osnovnih uvjeta što su bili i u talijanskoj vojsci, jasno tada je bila tamo Italija i kamo su htjeli ići. Jasno da sve činim da to pravo građanima Istre ostane. Apsolutno. Da li netko konačno zna da je za vrijeme 2. svjetskog rata u postrojbama NOR-a stradalo 20 tisuća Talijana. Da je prva žrtva fašističkog terora u Istri bio Rovinjac, Talijan Pjetro Ive itd. itd. Znači borimo se da ostanu te penzije i uvjeren sam da ih nitko neće dovesti u pitanje jer je to sporazum kojega je naslijedila Republika Hrvatska, odnosno Slovenija. Znači za to ćemo se uvijek zalagati kao što se zalažemo i prije sam o tome govorio, da se konačno zaključi taj ugovor o dvostrukom oporezivanju, da se dalje ne oštećuje građane Republike Hrvatske koji su dio radnog vijeka ili čitav proveli radeći u Republici Sloveniji. Ako s druge strane netko ima interesa da se ovakvo pravobraniteljstvo ustanovi onda je to opet IDS. Zašto? Da bi taj pravobranitelj na neki način brigu brinuo i o ezulima, znači osobama koje su 47., 54. iseljene sa prostora Republike Hrvatske. Njih je oko 186 tisuća. Točno 186 tisuća, ukupno sa Slovenijom oko 220 do 230 tisuća, nikako 350 tisuća. Mi imamo gospodo u ovom času 5 tisuća 236 osoba od tih 186 tisuća koji će prije ili kasnije zbog toga što su dobili otpust iz jugoslavenskog državljanstva, a sudbina njihove imovine bila je nacionalizacija, tu imovinu dobiti natrag. Tim osobama kojima je 54. u Sloveniji nacionalizirana imovina, Slovenci ovih dana vraćaju tu njihovu imovinu. Znači 5 tisuća 236 od 186 tisuća kada je Hrvatska posrijedi. Jasno između njih i optanata uvijek treba praviti razliku. Optanti mogu svoju imovinu potraživati samo i jedino u Rimu, nikako u Zagrebu i Ljubljani, s time da bi Hrvatska mogla paralelno progovoriti o svojim internircima, onima koji su bili zatvoreni u konc-logorima poglavito od 43. do 45. jer je poznato da je Njemačka Talijanskoj državi doznačila za njih novac, ali ga interesantno internircima sa Raba, Molata, Govnarsa, Rižarne, Dahaoa itd. Italija nije dostavila. Evo to su neki razlozi zbog kojih će IDS dignuti ruku za ovakav zakonski prijedlog. Možda na te momente gospodin Letica nije računao, ali eto kada u takvoj jednoj raspravi i sa ovoga aspekta Klub IDS-a progovara. Tvrdim da je vrijeme da se pomiri kao iseljena i domovinska Hrvatska, što se dogodilo 90-tih godina, isto tako i iseljena i domovinska Istra, da se tako izrazim. To što su sada neki Talijani, drugi Hrvati, drugi Slovenci to je manje važno. Živimo u 2005. godini, politika dijaloga mora biti europska politika, politika razumijevanja i ispravljanja nepravda, također je europska politika, točno politika zaborava bila bi pogrešna politika, ali ovo pravobraniteljstvo meni se čini, Klubu IDS-a se čini opravdanim, kao i ono konačno za žene i djecu ako može na neki način pripomoći problemima tih ljudi i te zajednice. Konačno ako pravobranitelja imaju djeca i žene, onda ga mogu imati i iseljenici. Za kraj IDS će uvijek pomoći kako izbjeglim građanima Istre, oni koji su napustili zbog ovih ili onih razloga gospodarskih, ali i onima tko je danas u New Yorku, u Njemačkoj iz Republike Hrvatske znači naše gore list ali i građanima Bosne i Hercegovine ili izbjeglim građanima srpske nacionalnosti koji se žele vratiti u Hrvatsku a napustili su te prostore nakon 95. godine. Jasno i njima treba stvoriti materijalne pretpostavke, obnoviti porušene zgrade, pružiti im punu sigurnost, ostvariti neki gospodarski prosperitet u tim krajevima. Itd. Jednom riječju ova tema je zahvalna da se progovori o aspektu sa svih strana i utoliko podržavamo inicijativu gospodina Letice, glasamo za i vjerujem da će zastupnički dom izglasati da ovakva inicijativa ide u drugo čitanje.
Hvala lijepo gospodine zastupniče. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prva se javila gospođa Zdenka Babić-Petričević, izvolite kolegice.
Gospođo dopredsjedniče, dame i gospodo, uvijek ovakve teme rašire srce i dušu kolege Kajina, pa neka tako bude, za jednu minutu reći ću onoliko koliko se to može. Nije točno da se pogrešno da Hrvatski državljani glasaju za Hrvatski sabor koji žive izvan granica Republike Hrvatske, Ustav članak 45. i neću stalno se pozivati na to. Spomenuli ste nešto što se dogodilo 90. godine u jedinstvu domovinske iseljene Hrvatske stvorena i obranjena domovina Hrvatska. Gospodine, ovdje bi vezali pravo glasa sa plaćanjem poreza, vi morate znati da još uvijek Hrvatski iseljenici ili ljudi koji žive izvan domovine Hrvatske, ni jedan ministar ni Škegro, ni gospodin ministar Crkvenca nisu mi mogli osporiti da više u domovinu godišnje donesu doprinosa nego Ministarstvo turizma. Ako vi hoćete vi sami morate znati i to je točno da hrvatski iseljenici dolaze najmanje 3 puta kući ne samo iz Europskih zemalja nego i prekooceanskih zemalja, uzdrže svoje obitelji, bilo bi više socijalnih kartica u Hrvatskoj na socijalnomu da nije obitelji koji žive izvan domovine. Bilo bi manje studenata oni koji ne bi mogli doći na sveučilišta u Hrvatskoj da ih ne pomažu obitelji izvan domovine. Malo mi je reći i odgovoriti na sve ono što ste vi rekli u 15 minuta trebalo bi mi najmanje pola toga.
Hvala lijepo. Sljedeći ispravak je zastupnik Ivan Bagarić izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Poštovani kolega Kajin ja nisam zastupnik iz Bosne i Hercegovine u ovom Saboru, mene nije Bosna i Hercegovina birala i izabrala u ovom Saboru ja sam samo državljanin i Bosne i Hercegovine, znači i Hrvatski državljanin i državljanin Bosne i Hercegovine koji je prema ustavu, Izbornom zakonu ušao kao zastupnik u saziv ovog Sabora. Prema tome, gdje ću živjeti, sada živim i u Bosni i Hercegovini i u Hrvatskoj. Gdje ću živjeti ubuduće to je moja odluka i na meni. Druga stvar, stvarno ne znam koliko puta trebam ispravljati netočan navod vaš drugi, jer ja sam sudionik rata u Bosni i Hercegovini i svjedok da od 92. do 94. Hrvatska se nije uplitala u rat u Bosni i Hercegovini nego je na temelju dogovora Izetbegović - Tuđman spriječila potpuni kolaps Bosne I Hercegovine odnosno Hrvata i Bošnjaka u obrani ispred Republike Srbije i jugoslavenske armije. DA toga nije bilo danas bi Republika Srpska bila puno veća.
Hvala lijepa. Idemo dalje na pojedinačnu raspravu. Prvi se javio zastupnik Nenad STazić. Nema ga u dvorani, gubi pravo na riječ. Sljedeći na redu je kolega zastupnik Pero Kovačević. U dvorani ali nije odmah vidljiv.
Bit ću kratak, podržavam donošenje Prijedloga zakona o pravobranitelju za hrvatske useljenike i povratnike, jer iz same smo rasprave mogli čuti dostatan broj argumenata koji pokazuju i idu u prilog da je nužno potrebno regulirati ovo pitanje i osigurati pružanje pravne pomoći i hrvatskim iseljenicima i povratnicima. Samo ću se posebno, neću govoriti argumente koji su već izneseni, samo ću se osvrnuti na jedan dio problema koji je dan danas nazočan. Prvi je skupina problema rješavanje prava, odnosno pitanje skrbi obiteljima poginulog pripadnika Hrvatskog vijeća obrane i Hrvatskim ratnim vojnim invalidima pripadnicima hrvatskog vijeća obrane, znamo i sami da su sudjelovali u akcijama zajedničkim sa Hrvatskim oružanim snagama na temelju međunarodnih sporazuma dogovora i žalosna je činjenica da to pitanje do dan danas nije riješeno. Istina za volju u vrijedećem Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji prihvaćen je samo jedan dio prijedloga Kluba HSP-a kazano je da će se to regulirati međudržavnim dogovorom, mi smo u našem prijedlogu dali da razina prava bude kao i Hrvatskoj, s tim da dobivaju od Hrvatske razliku kao invalidi kao što imaju kod nas u odnosu na ono što dobivaju u Bosni i Hercegovini. TA situacija iz dana u dan je sve lošija i ponuđeni jedan od nacrta prijedloga toga međudržavnog ugovora je više nego loš i sa pravom smo primili i prosvjede pripadnika poginulih obitelji Hrvatskog vijeća obrane a i samih Hrvatskih ratnih vojnih invalida. Kada smo kod toga pitanja ovdje se odmah automatski ako je riječ o Domovinskom ratu otvara i drugi veliki problem koji je nazočan to je problem naših državljana, Haaških optuženika koji recimo pitanje generala Praljka, Prlića i znamo generala Petkovića, oni na žalost ni dan danas ne mogu doći do dokumentacije za koju znaju da postoji, koja im treba, koja im je nužna da bi opovrgnuli navode u optužnicama. Obraćaju se u državi mjerodavnim tijelima od Vlade, Ministarstva obrane, svima drugima, ali na žalost od nikoga ne mogu dobiti niti odgovor niti ono što im treba a što je Hrvatska obveza napraviti. Znamo i sami da smo uz tešku muku došli do Hrvatskog memorijalnog dokumentacijskog centra iz Domovinskoga rata, na žalost prva faza je prošla imenovan je samo privremeni ravnatelj centra, znamo i sami da se nalazi u prostorima Hrvatskog državnog arhiva, znamo i sami da je dokumentacija i dan danas na više mjesta, da na žalost Haaški istražitelji imaju i veći broj dokumentacije nego što se može ponuditi, što je Hrvatska dužna dati svojim državljanima, bilo da su oni iz Bosne i Hercegovine, bilo da su iz Hrvatske, oni su Hrvatski branitelji koji su sudjelovali u obrani Hrvatske odnosno u akcijama oslobađanja zajedno kao Hrvatske snage sa HVO-om. Tih problema iz dana u dan je sve više, problem je tu naravno i generala Ante Gotovine, vidimo i sada da je krenuo opći lov, umjesto da su se poduzimale pravne i zakonske mjere vezano za transkripte i za druge stvari da se osigura odgovarajuća pomoć, vidjeli smo i sami koje su špekulacije sada u igri kad je politika došla u slijepu ulicu onda se hoće u medijima Ante Gotovina prikazati kao kriminalac i sve ostalo a svi dobro znaju da su one presude na višem sudu poništene za koje se govori ali to nitko neće reći. Zato pozdravljam ovu inicijativu i Hrvatske seljačke stranke da se i o tome progovori. Prema tome, samo na ovome je vidljivo kolika je tu problematika i da je nužno imati pravobranitelja ali još moram na kraju samo kazati. Ovaj dio normalno da je stajalište i Hrvatske stranke prava da Hrvatski državljani koji žive u dijaspori kao u Italiji, Portugalu imaju pravo glasovati ali normalno samo za parlamentarnu razinu, ne za lokalnu razinu. Lokalna razina je vezana uz prebivalište. Prema tome, mislim da to ne treba nikoga čuditi zašto bi recimo gospodin Furio Radin mogao glasovati za dopisno za izbore u Italiji a ne bi mogao recimo glasovati netko drugi za izbore u Hrvatskoj. Mislim, dajmo napravimo tu reda i dogovorimo se oko toga. Prema tome, znači podržavamo nadam se da će predlagatelj sve primjedbe i prijedloge prihvatiti ali i u zakonu osigurati i odgovornost za ove stvari što smo govorili da on ima i ovlasti tražiti, zahtijevati pa čak i podnositi odgovarajuće postupke bilo prekršajne ili druge za neodgovorne koji ne rade ono što im zakoni hrvatski nalažu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, kolega zastupniče. Javio se predlagatelj. Izvolite, gospodine Letica! … [[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] dati informaciju da je u 13,15 isteklo vrijeme prijave za raspravu od deset minuta. Hvala.
Vrlo kratko. Zahvalio bih se i gospodinu, svim diskutantima. Samo da kažem, ovaj zakon ne rješava pitanje državljanstva, građanskih prava i izbornog zakonodavstva. Prema tome, gospodin Kajin će ja ću mu dati jedan materijal da pročita da vidi da nije u pravu. Sve zemlje su imale moralne panike, strah od 70 milijuna Iranaca koji će glasovati u Irskoj, 8 milijuna Španjolaca, Portugalaca, Njemaca, 50 milijuna na kraju glasuje između 20 i 40 tisuća ljudi. Što se tiče plaćanja poreza tu je gospođa Petričević već spomenula. Ove godine devizne doznake, možete to provjeriti na web siteu Narodne banke će biti negdje oko 2 milijarde dolara. Hrvatska je dijaspora dostavila, privredila Hrvatskoj do sada 100 milijardi dolara a hrvatske su vlasti zadužile Hrvatsku za 30 milijardi dolara. Sam taj argument je sam po sebi dovoljan. Prema tome, što se tiče primjedbi gospodina Tomljenovića on je načelno u pravu ali ja ću ga zamoliti da se priključi. Ja sam sad u privilegiranoj poziciji jer sam neovisni zastupnik pa bih to htio biti da bude prvi neka vrsta konsenzualnog zakona. On je uzimao u obzir europskog pučkog pravobranitelja a ja pravnu stečevinu hrvatskih pravobranitelja. Sve odredbe koje su u članku 6. do 9., 14., 17. nisu ništa bolje različite od odredbi u Zakonima o pravobranitelju za djecu, za žene i općem pučkom pravobranitelju. Znači, kod nas pravobranitelji imaju neke ovlasti analitičke odnose sa javnošću, savjetodavne, mogu sudjelovati u izradama nacrta prijedloga zakona. Ja ću objasniti da to što ja predlažem je praktički već pravna stečevina te institucije na drugim područjima.
Hvala lijepo. Na redu je zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem, gospođo potpredsjednice. Prije svega, ja moram izdvojiti nekoliko ovdje dosadašnjih izlaganja i zapravo podržati ta izlaganja. Jedno od njih gospodina Vice Vukova i dakako gospodina Tomljanovića u ime Kluba HDZ-a. Mislim da je važno i ovom prigodom spomenuti kad se govori o Hrvatima u svijetu a rabi se taj izraz, koristi se izraz dijaspora pojasniti zapravo što to je, dakle koja je pojavnost Hrvata u svijetu. Hrvati osim u Hrvatskoj žive kao suveren narod u Bosni i Hercegovini, konstutitan, jednako pravan i to gospodine Vukov s vama se slažem nema uopće spora oko tog pitanja. Prema tome, nema ni govora, to je van pameti postavljati pitanje što to tamo Hrvati još hoće u Bosni i Hercegovini. Pa oni to jesu i to je to. Zatim, Hrvati žive u susjednim državama, susjednim zemljama kao autohtone nacionalne manjine. Zatim, Hrvati žive u zapadnim, osobito u zemljama zapadne Europe na tzv. privremenom radu. To je posebna kategorija i onda imamo baš onu pravu, u pravom smislu riječi dijasporu. To su Hrvati u prekooceanskim zemljama. Ne znam ni ja, od "ognjene zemlje" Australije do Kanade i Amerike. Svaka od ovih skupina, gospodo, ima svoje posebnosti, ima svoje mogućnosti, ima svoje želje i očekivanja. Tko se brine o svima njima? Ja bih kazao prije svega oni sami. Dakle, to su skupine koje tako i tako već stoljećima žive bez organizirane potpore vlastite države jer je nisu imali i oni se snalaze u svijetu u kojem jesu. Međutim, nastankom suverene države Hrvatske i člankom Ustava koji jasno određuje brigu Hrvatske o tom dijelu stanovništva, o tom dijelu svog naroda oni su dobili puno više. Iz istog članka proističe i proizlazi i pravo na dvojno državljanstvo, i pravo glasa. Pa ljudi moji, ne mogu shvatiti da jedan tako malobrojan naroda kakav je hrvatski dopušta sebi uopće raspravu na temu ima li i treba li dati Hrvatima pravo glasa bez obzira gdje se nalazili ukoliko imaju dvojno državljanstvo. Pa ljudi moji, ako su Talijani jedan moćni svjetski narod to dopustili, ako su Nijemci to dopustili, ako su to dopustili i svi drugi i sve više dopuštaju oni koji to nisu imali do sada mi se dovodimo u situaciju da postavljamo, da radimo neki ne znam ni ja što to je salto mortale pored svekolike demografske, pada demografskoga da postavljamo takva pitanja. Pa nije točno da će Hrvatska jednoga dana bilo za 20, 40 ili 100 godina imati manje stanovnika. To nije točno. Evo, ja tvrdim da Hrvatska neće imati manje stanovnika. Hrvatska je prekrasna, prelijepa, prebogata. Imat će više stanovnika nego što ih sada ima. Ali do čega će gospodo doći? Doći će do demografske supstitucije, neće imati Hrvata onoliko koliko ih sada ima. Prema tome, ne razumijem tko stoji iza projekta kako bi bilo najbolje uzeti pravo Hrvatima dvostruko državljanstvo, time i pravo glasa a time i isključiti uopće iz političkog i svakog drugoga života ovdje. Pa važnije od onih prava koje Hrvati dobivaju temeljem ovog Ustava i ovog članka i on je materijalne pomoći koju dobivaju i Hrvati u Bosni i Hercegovini ili bilo gdje je taj jedan dignitet koji im je time dat. Pa Hrvatima u Bosni i Hercegovini više ne znam što uzeto nije. A onda im treba još uskratiti i pravo glasa. I ako ja doista smetam kao čovjek koji ima dvostruko državljanstvo, dvojno državljanstvo zapravo i hrvatsko i bosansko i hercegovačko i ako će ga to usrećiti ujutro ću skinuti svoj ne znam saborski imunitet, svoju ulogu, svoju poziciju i kazati hvala lijepa. Pa ne mogu shvatiti da u ovom Saboru doista sjede ljudi kojima to smeta. A u isto vrijeme, neka to znaju, i ti dolje ljudi u Bosni i Hercegovini prvenstveno ukoliko Hrvatska kaže da joj je to nekakav teret i kamen o vratu i neka se sprovede referendum u Bosni i Hercegovini među Hrvatima tvrdim da će 80% Hrvata se izjasniti da će se odreći tog prava ukoliko Hrvatska kaže da joj to smeta. Pa to frustrira. A upravo to ne smijemo se, upravo ni mi ovdje, ni mi dolje, ni vi ovdje ni mi ovdje, ni mi dolje i mi svi skupa ne smijemo se dovesti u poziciju da Hrvati toliko postanu malodušni i da počnu razmišljati o Hrvatskoj kao o zemlji koja ih ne želi, koja ih ne želi u smislu brige, kontakta, suradnje pa na koncu konaca Hrvatskoj isplati se što ima Hrvate u Bosni i Hercegovini ili je ovo narod koji ni to ne vidi. Dakle što mi kao Hrvati, kao narod Bosne i Hercegovine očekujemo od Hrvatske? Ništa osobito. Samo ostvarenje našeg prava jednakopravnosti, konstitutivnosti, istog onoga prava kojeg imaju i drugi narodi. Ni manje ni više. Pa to nam jamče i međunarodne konvencije. Što očekuju Hrvati u Zapadnoj Europi od Hrvatske? Mogu vam kazati. U Zapadnoj Europi bar mi koji potječemo iz krajeva koji svako malo, ne znam ni ja odlazimo, dolazimo, vračamo se jer smo takvi kakvi jesmo po mentalitetu znamo da Hrvatima u Zapadnoj Europi ne treba nikakva pomoć. Oni bolje stoje nego prosječan Hrvat ovdje ali što im treba? Pa treba im da kad otvore vrata konzulata da budu poštovani. Od 100 ljudi s kojima sam razgovarao u Muenchenu, u Stutgartu, u Frankfurtu ili ne znam gdje nisam naišao niti na jednoga ili možda jednoga koji je bio zadovoljan odnosom hrvatske administracije u Hrvatskom konzulatu. Pa imali su iskustvo odnosa spram sebe u posljednjih, ne znam ni ja koliko 50, 60 godina. Nažalost stvaranje Hrvatske države taj odnos se krucijalno, značajno ne mijenja. Pred hrvatskom Vladom je da te promjene učini. I s ovog mjesta molim gospođu Grabar-Kitarović kojoj apsolutno vjerujem da promijene taj odnos. Tko nije dostojan odnosa dostojanstvenoga prema svom čovjeku u svijetu onda nije dostojan da bude njegov reprezentent. Što Hrvati iz svijeta, iz dijaspore očekuju? U pravom smislu riječi iz dijaspore. Mislim da hrvatske nacionalne manjine otprilike očekuju isto ono što i Hrvati iz Bosne i Hercegovine. Ni više ni manje. Što ta dijaspora famozna očekuje? I tamo ljudi žive uglavnom dobro. I tamo žive uglavnom iznad hrvatskog prosjeka. Međutim slažem se s gospodinom ovdje, netko je spomenuo i težak položaj pojedinih grupacija Hrvata u svijetu, recimo u Argentini. I pozivam vas pogledajmo, pogledajmo dokument kojeg ima Irska. Irska ima dokument koji se zove Irska, Irci u svijetu. I napravila ga je 1993. godine i on je prvenstveno usmjeren na dvije grupe stanovništva. Jedna je Irci, marginalizirani u svijetu. Irsci lošijeg imovnog stanja u svijetu. Dakle kako pomoći tim ljudim? Kako na određeni način otvoriti vrata Irske i te ljude, evo recimo i umirovljenike Hrvatske sutradan vratiti. Pa je li bolje da umirovljenik hrvatski dođe u Hrvatsku i da umre u njoj i da, da se vrati konačno svojoj zemlji nego da ostane u tuđini. I druga stvar je Irska na koju, vidim da mi vrijeme ističe, ona, usredsredit je, kako primiti one koji znaju, mogu, imaju novac? Za to nešto nije dovoljna samo ova institucija o kojoj, koju predlažem gospodin Letica. Za to nešto je potrebna potpuni zaokret u stavu prema Hrvatima u svijetu ali ispred koga? Prvenstveno ispred nas ovdje. Mi ovdje trebamo prepoznati kako je god zdrava hrana, čista voda, zdravo tlo, hrvatsko more i otoci, bogatstvo Hrvatske na koju Hrvatska mora računati i iz čega će dobiti velike benefite. Mora prepoznati i hrvatskog čovjeka u svijetu, mladog, obrazovanog, zdravog kao svoj potencijal. Hrvatska mora izgraditi strategiju, strateški dokument odnosa Hrvatska, Hrvati u svijetu gdje će onda sve one, sve one pojedinačne tokove koje pojedine organizacije, institucije i tako dalje rade, grade kako bi, ne znam, pomogli Hrvatima u svijetu i doveli do uzajamnog odnosa boljeg i razumijevanja Hrvatske i Hrvata u svijetu usredsredila i usmjerila na jedno a to je povratak, to je ulaganje u Hrvatsku, to je jačanje zajedništva između domovinske i iseljene Hrvatske, ali u korist koga? U korist Hrvatske, u korist svakog hrvatskog čovjeka bez obzira gdje on živio. Ja bih kazao u korist svakog hrvatskog građanina. Nijedna stranka oko ovih pitanja ne bi smjela imati, ne znam, nekakav drugačiji stav. Pa ovo je u interesu svih. Oko ovoga ne bi smjela, ne bi trebalo imati niti nitko od predstavnika manjina u Hrvatskom saboru jer kad govorim o ovom onda dakako da mislim i o svim građanima Hrvatske bez obzira na njihovu nacionalnost. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Lučin.
Hvala lijepo. Pa slažem se sa velikom većinom onoga što je kolega rekao. Međutim ja razgovarajući o ovoj temi prepoznajem jednu malo širu temu. A ovako bih ja otprilike proširio da budem ono direktan, da repliciram. Dakle ne možete očekivati da vam je činovnik u Konzulatu u Stuttgartu ljubezan i da je uslužan dok vam činovnik u Hrvatskoj je bahat, osoran. Ne možete očekivati da prepoznamo siromašnog čovjeka u Njemačkoj, Australiji ako ga ne prepoznamo u Hrvatskoj. Ne možete očekivati da prepoznamo mladog znanstvenika u svijetu, Hrvata kome treba pomoć ako ga ne pomognemo ovdje u Hrvatskoj. Prema tome slažem se. O ovim temama treba razgovarati, ali ih moramo stavljati u jedna širi, društveni kontekst odnosno kontekst cjelokupne državne politike. Hvala lijepa.
Zahvaljuje. Budući da je pola 2, 13 i 30 imamo još 3, 3, 4 govornika pa ćemo završiti ova 3, 4 da završimo s ovom točkom dnevnog reda pa će u 15 biti glasovanje. Uvaženi zastupnik Valter Poropat. Ja, ja sam, ja sam uporno gledao i nisam vidio. ... [[Upadica se ne razumije.]] Pa gledao sam malo tamo, što. Odgovor na repliku.
Ispričavam se, ali evo vrlo kratko. Slažem se kolega zastupniče, doista se slažem. Međutim ja sam uvjerenja da Hrvatu u Hrvatskoj koji je ovog časa prezadužen, neuposlen, bezperspektivan i tako dalje Hrvat iz svijeta može pomoći. Dakle Hrvati iz svijeta, dakle oni koji imaju znanje, koji imaju novac, koji imaju iskustvo mogu pomoći. Prema tome nema razloga da se Hrvatska ne okrene bez obzira na tešku poziciju u Hrvatskoj ekonomsku, Hrvatima u svijetu otvoreno i da zajedno s njima na određeni način rješava probleme i ovdje. Evo toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Valter Poropat.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo iz Ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Svaka inicijativa koja ide u korist našim iseljenicima i povratnicima i kojom se štite i potiču prava i interesi naših iseljenika uvijek će biti prihvačena i poticana od strane Kluba IDS-a, a samim time i mene osobno. Mi u Istri susrećemo se svakodnevno sa problemima i pitanjima koja muče iseljenike naročito sa pitanjima i problemima iseljenika iz prekooceanskih zemalja koji nemaju česte mogučnosti posjećivati svoj rodni kraj. A oni koji i dolaze svake godine na zasluženi godišnji odmor najviše vremena troše na katastarskim uredima, u zemljišno-knjižnim uredima, ali i što je najgore od svega troše svoje teško zarađene novce na advokate i njihove predstavnike da bi dokazali svoju imovinu ili još gore neki od njih da bi došli do svoje domovnice. Naime najviše naših iseljenika otišlo je u svijet između dva svjetska rata i nakon 2. svjestskog rata. Ti ljudi, a tada su bili djeca danas traže domovnice Republike Hrvatske. Zašto je to tako? Veliki broj tih ljudi su optanti. Njihovi roditelji trebali su, trebali su se tih teških poratnih godina opredjeliti za državljanstvo, jugoslavensko ili neko drugo. A većina njih nije ni znala zbog čega to rade, a sva imovina im je nakon toga nacionalizirana. Danas su ta djeca ljudi u trećoj životnoj dobi koji su za vrijeme Domovinskog rata zajedno sa svojim familijama u mnogo čemu financijski i materijalno pomogli svoju Domovinu. Da bi se danas pitali dali je moguće da ne možemo dobiti domovnicu u slobodnoj i samostalnoj Hrvatskoj. Jednostavno im to nije jasno. Napomenuo sam samo primjer Optanata ali ne smijemo zaboraviti Ezule. I drugih primjera ima jako mnogo. Smatram da bilo kakav pozitivan pomak u zakonskoj regulativi koji će našim iseljenicima i povratnicima ići u korist trebamo poticati podržati. Pored toga posebno zakonskom regulativom trebali bi poticati povratak naših iseljenika u Domovinu koji očekuju da će Republika Hrvatska ulaskom u Europsku uniju postati destinacija za još sigurnija ulaganja. Pa će i naši bolje stojeći iseljenici naći uvjete da svoj kapital ulažu u svoju Domovinu. Ovo govorim zbog toga što sam se i sam uvjerio u razgovorima sa našim iseljenicima prošle jeseni u New Yorku na 45 obljetnici Istra sport kluba i 80. obljetnici iseljenih pomoraca iz Labinštine. Koji pomno prate događaje u Domovini a u njima je uvijek prisutna želja za povratkom. Institucija pučkog pravobranitelja kako je u ovom zakonu opisao predlagač sigurno bi pomogla našim iseljenicima da lakše rješavaju svoje probleme i dobiju odgovore na svoja pitanja u Domovini. Samim time što ovlasti pravobranitelja koje su ovdje opisane sa tijelima državne uprave, jedinicama lokalne i regionalne samouprave kao i pravnim i fizičkim osobama u mnogom bi olakšao život iseljenika i povratnika. Stoga ovaj Prijedlog zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike u prvom čitanju treba podržati. Ali do drugoga čitanja treba razmotriti i raspraviti i ostale probleme koji tište naše iseljenike i povratnike kako nam se više ne bi dešavalo da nam se povratnici u Domovinu ponovno ne isele iz zemlje i iz kojih su se vratili razočarani a neki i prevareni kakvih je u bližoj prošlosti primjera bilo. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, neprijeporna je nakana Ustava da zaštiti hrvatske državljane s jedne strani koji borave u inozemstvu a s druge strane dijelove hrvatskog naroda koji žive u drugim državama. A i Ustav je to razdvojio u dva stavka članka 45. Prema tome, nepotrebno je poistovjećivati to. Istina je isto tako kao što kaže predlagač da zastupnici iz inozemstva samo nominalno, citiram, štite interese iseljeništva odnosno dijelove hrvatskog naroda u drugim zemljama. A u stvarnosti su zapravo vezni partijskom stegom ne. Uvjeren sam da tu situaciju treba promijeniti. I na sastavim drugačiji način regulirati predstavljanje hrvatskih državljana koji žive u inozemstvu u Hrvatskom saboru i način na koji se njihovi interesi ovdje štite. Međutim, to jest predmet jednoga drugoga zakona mislim da o tome danas nema smisla ni puno razgovarati premda je dobar dio diskusije bio usmjeren na tu temu. No temeljni je problem a i sa većinom tema o kojima ovdje govorimo temeljni problem je problem komunikacije. Dakle jasnog definiranja pojmova o kojima govorimo. Rječnik hrvatskog jezika govori da je iseljenik onaj koji je za mjesto boravka odabrao neku drugu zemlju. Dakle živio je ovdje, pa je otišao nekamo drugamo i sada živi negdje drugdje svojom voljom je to odabrao. U redu možemo protegnuti tu definiciju i na 5, i na 6. i na 10 koljeno toga istoga čovjeka, dakle na njegove praunuke, pra-praunuke, čukun-unuke i koga li već. Ali temeljna je činjenica da je iseljenik ili netko njegov nekada živio u Hrvatskoj. Ako nije nikada živio u Hrvatskoj onda on nije iseljenik. Definicija koju predviđa ovaj prijedlog zakona govori drugačije. TA definicija zapravo govori o hrvatskim državljanima sa boravištem u inozemstvu, hrvatskim državljanima koji žive u inozemstvu. Onda bi se zakon tako trebao i nazvati. Dakle pravobranitelj za hrvatske državljane koji borave u inozemstvu. Ovako se problem stvara na osnovi toga što pretpostavljamo da ne netko pod nekom definicijom i nekim izrazom nešto mislio. No ono što ja pretpostavljam da je prof. Letica mislio, ne mora biti ono što je prof. Letica mislio, mi možemo imati 152 različite pretpostavke onoga što je autor što je pjesnik htio reći. Ključna stvar je dakle dati precizne i jasne definicije. S druge strane pravobranitelj je osoba institucija koja štiti interese određene ugrožene grupe. Dakle za razliku od većine koja nije ugrožena, ta grupa koju štiti pravobranitelj je ugrožena. Ja puno logike u ovom slučaju za ugroženost ne vidi iskreno govoreći. Isto tako pravobranitelj djeluje u Hrvatskoj po hrvatskim zakona ima utjecaj na hrvatske institucije, ni na koji način ne može utjecati na strane institucije. Niti se može ponašati po stranom zakonu, po zakonu nekih drugih država, prema tome, ako je on pravobranitelj za iseljeništvo on samo može štiti interese toga iseljeništva u Republici Hrvatskoj. I eventualna ugrožena prava tih iseljenika koja se ugrožavaju od strane hrvatskih državnih organa ili nekoga drugoga. Sve u svemu dok se ta definicija iz članka 3. ne pojasni da sasvim jasno znamo o čemu govorimo, da se ne predbacujemo međusobno, da ne idemo emotivnim govorima jer je to potpuno nepotrebno u ovakvoj situaciju. Konačno razgovaramo o nečem sasvim racionalnom kao što je zakon, nepotrebne su emocije. Dok se ta definicija sasvim ne pojasni ja ovakav prijedlog zakona, ne vidi razloga što bih prihvatio ovakav prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Ispričam se gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo evo odmah ću kolegi Vuljaniću odgovoriti. Gospodine kolega, ima nešto kada je čovjek vezan sa nečim duhom, srcem i tijelom onda ne može ostaviti emocije izvan sebe. Ima nešto što vi razgovarate sa emocijama. A dozvolite i drugima njihovu odgovornost pa i kada se ukazuje ta odgovornost emocionalno i to je ljudski. Pa ću nastaviti nastojati u 10 minuta reći ono što bih htjela makar bi moja rasprava trebala biti duža, i ja bih govorima u ime života mnogih koji su i koji još vani, koji su vani i koji žive vani, a moj dio života nije malo 30 godina biti izvan Domovine. Hrvatska država u odnosu na broj stanovnika ulazi među zemlje sa najvećim brojem iseljenih pripadnika hrvatskog naroda. Ako ubrajamo 3 generaciju u Europskim zemljama a ona je svaki dan brojnija, onda je hrvatska država 3 zemlja u svijetu po broju iseljenika ili dijaspore ili onih koji žive izvan njenih granica. Prvi je Izrael, druga je Irska i treća je Hrvatska. Ja se nadam da često i ovdje se mi poistovjećujemo i uspoređujemo sa Izraelom, Irskom, da će se dogoditi nešto i ubuduće što do sada nismo ostvarili u punih 15 godina Hrvatske države, odnos Hrvatske države, odnosno hrvatske vlasti prema ljudima koji žive izvan domovine jer se ne radi samo na tome da mi dobijemo nešto od njih. Ma, dužna je Hrvatska država kao matična država voditi brigu o svim ljudima, mi nismo neka posebnost, to rade sve matične države. Hrvati su počeli iseljavati brojnije u 19. stoljeću, a posebno u 20. stoljeću. Iseljavanje možemo podijeliti između dva Svjetska rata. U II. Svjetskom ratu najbrojnije iseljavanje je bilo od 1945. do 1990. godine. I ovo se vrijeme može dijeliti u nekoliko dijelova vremenski i različiti su razlozi iseljavanja. Ekonomska emigracija i politička emigracija imala je u cilju nešto što joj se i dogodilo, a to je iseljavanje hrvatskog naroda, što je i uspjelo. Iz tog vremena postoje zapisi, knjige, ali nije dovoljno da bi se zapisala istina o hrvatskom iseljeništvu, o tomu bogatstvu matične države u onim knjigama i onomu što mi sve imamo povijest hrvatskog iseljeništva je itekako bogatija nego od onoga što mi sami znamo, pa i mi koji smo živjeli izvan granica Republike Hrvatske. Dozvolite mi, ne reklamiram knjigu, ali mi je ona najnovija, "Australski Hrvati mitovi i stvarnost", pogotovo vama kolega Letica, dragi moj prijatelju, ja se nadam da ćete vi mene u ovomu podržati. O australskim Hrvatima u Hrvatskoj najviše se zna na temelju priča i usmenih predaja koje se iz Australije dolazile u Hrvatsku ili onih koji po povratku u domovinu pričaju dobronamjernici o Australiji i životu Hrvata u Australiji koji se vraćaju u Hrvatsku a rjeđe u susjednu Bosnu i Hercegovinu. Istovremeno sustavno, znanstveno promišljeno bavljenje iseljenim dijelom hrvatskoga korpusa prava je rijetkost, bilo da se radi o australskim Hrvatima ili hrvatskim iseljenicima u Južnoj Americi, Sjedinjenim Američkim Državama, Kanadi, Južnoj Africi, odnosno zapadnoj i sjevernoj Europi. Tako za razliku od irskog modela kulturna studija koji je sastavni dio i studij irskog iseljeništva u svim njegovim aspektima i sa svim posebnostima u hrvatskom slučaju na odsjecima za nacionalnu povijest npr. nemaju katedri koje proučavaju povijest hrvatskoga iseljeništva. To se nije dogodilo nažalost na hrvatskim studijima koji pod navodne znakove sebe tretiraju kao najhrvatskiji studij. Pa počnimo svi od ovoga. No međutim, sad ćuž ali ne mogu za njega biti, uz njega 100% biti uvjerena jer je on samo posrednik će biti i ostati između pustih onih problema i hrvatskih institucija što se događa hrvatskim ljudima povratnicima i useljenicima. A sada nekoliko odgovora, evo pa to ću odgovoriti gospodinu Vuljaniću koji je sada govorio i vama gospodine Letica, međutim, praktično citiram vas. Iskustvo potvrđuje da ti zastupnici zbog dominacije stranačke stege djeluju primarno kao stranački zastupnici a tek potom kao zastupnici i prava interesa dijaspore, što to nije točno. Ali ne možete pobiti povijesne istine, to je se dogodilo jučer, prije 15 godina se je obilježavala obljetnica Hrvatskog sabora, prvog Sabora Hrvatske demokratske zajednice što je citirao i sam gospodin Vukov. Programskim načelima Hrvatske demokratske zajednice, 11. načelom pozvano je na jedinstvo domovinske i iseljene Hrvatske. Vi i sami znate da ste bili u vremenu 88. i 89. godine gospodine Letica u Stuttgartu kao i ja tada kao dopredsjednica Hrvatske kulturne zajednice, pozivala sam sve ljude u tom cilju da se vidi da ne može se stvoriti niti budućnost, niti Hrvatska država bez zajedništva domovinske i iseljene Hrvatske što se to, hvala Bogu, na sreću svih nas dogodilo. U zajedništvu smo stvorili Hrvatsku državu, u zajedništvu je obranili i Ustavom Republike Hrvatske, Božićnim Ustavom od 1990. godine Hrvatska kao matična država dužna je štititi prava i interese svojih državljana koji žive ili borave u inozemstvu, a pogotovo uvijek u onom momentu svaka matična država reagira kad to treba reagirati bez obveza Ustava Republike Hrvatske o položaju i zaštiti prava njenih državljana, njenih državljana i iseljenika u europskim i prekooceanskim zemljama, a pogotovo u ovo vrijeme prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini i nacionalnim manjinama u europskim, hrvatskim nacionalnim manjinama u europskim zemljama. No međutim, ovdje je nekoliko puta rečeno uz postojanje Matice iseljenika kao vrlo važne, gospodine Letica, Hrvatska matica iseljenika, za moju sreću sam predsjednica upravnog odbora i nastojati ćemo da Hrvatska matica iseljenika stvarno postane ono što je trebala i do sada postati. To ne mogu sama, imam dobre članove upravnog odbora i vi ćete mi biti pri pomoći da ta stara hrvatska institucija konačno počne odigravati ulogu prema hrvatskom iseljeništvu. To iseljeništvo ne bi se sačuvalo i ne bi bilo hrvatsko da nismo imali jednu dobru osovinu i jedan dobar stožar kao što je odigrala Crkva u Hrvata povijesnu ulogu u domovini, tako i Hrvatske katoličke misije i izvan njenih granica. No međutim danas kad imamo Hrvatsku državu, danas kad možemo pristupiti rješavanju ovih problema na jedan drugi način. Evo ja sam imala šansu kao zastupnica u opoziciji i danas zastupnica pozicije govoriti o hrvatskim iseljenicima, odnosno useljenicima, Hrvatima izvan domovine u okviru izbornoga zakona. Ma nije cilj, i nadam se da nije cilj ni onih vlasti do jučer ni ovih do danas da hrvatski ljudi, odnosno hrvatski državljani iziđu na izbore za zastupnike u Hrvatskom saboru i predsjedničke izbore. Ja mislim da svakoj Vladi treba biti cilj da hrvatsko iseljeništvo, hrvatske ljude izvan domovine povezati upravo u ovo vrijeme sa domovinom Hrvatskom kad je demografska slika Hrvatske takva kakva ona je. Pa mi bježimo od naše stvarnosti, mi bježimo od demografske slike Hrvatske a možemo tu sliku popraviti samo sa povratkom iseljenih ljudi u domovinu, a pogotovo druge i treće generacije koja bi to rado i učinila. No međutim, vi ste, početi ću sada sa člancima od prvoga, sama sam u ime odbora rekla, ovim zakonom uređuje se djelokrug i način rada te uvjeti za imenovanje i razrješenje pravobranitelja za hrvatske iseljenike i povratnike. Rečeno je da ne može pravobranitelj iz Hrvatske raditi direktno za hrvatske iseljenike normalno bez posredstva Ministarstva vanjskih poslova i diplomatsko konzularne mreže o kojoj je govorio gospodin Bagarić. Kad bi ja o tomu govorila kao bivša generalna konzulica možda bi mi kolege zamjerili. Ali ja sam doživjela nedavno, ako ste gledali "Pola ure kulture" kako se štite oni ljudi koji su bili u stvaranju diplomatske mreže i u stvaranju Hrvatske države. O pojmovima iseljenik i useljenik o tomu možemo govoriti i to nije sporno u ovomu zakonu i zatim pojam povratnika, ja ne prihvaćam ovaj pojam povratnika. Pa vi sami znate da znanstvenici i ljudi kao vi idu vani na postdiplomski studij ili idu na Maksplank institut itd., no međutim nije mi problem i ovo riješiti. U članku 5. to sam vam već rekla Sabor, da pravobranitelj za hrvatske iseljenike i povratnike ima dva zamjenika koje imenuje i razrješava Hrvatski sabor na prijedlog, to ste sigurno pogriješili, pravobranitelja za djecu. O članku 6. govorili su kolega Tomljanović koji je struka i pravnik i govorili su sa jednoga drugoga aspekta, a ja govorim iz moga života. Pa nadam se da će i moja rasprava biti pri pomoći da se dogodi ono što se nadam da će se uskoro dogoditi, hrvatska Vlada priprema Zakon o useljeništvu i povratku i nadam se da neće biti tada obojnih kolega zastupnika nego ćemo donijeti jedan jedinstveni zakon kao što to sve imaju matične države, kao što to ima i Irska, kao što to ima i Izrael. No, međutim, …
Uvažena zastupnice!
Evo ja ću dozvolite mi …
Članci vaši govore nešto Poslovnika, nešto drugo. Vrijeme je isteklo.
Ja sam zamolila moje kolege da mi dozvole upravo 5 minuta u ime kluba, gospodine dopredsjedniče nakon završene rasprave ja bih to htjela i učiniti.
Dobro.
Kolegice nemojte rukama, svaka je tema za sebe važna.
Replika, uvažena zastupnica Antičević.
Evo poštovana gospođa Babić-Petričević lijepo nas je malo podsjetila na povijest hrvatskog iseljeništva sve od dalekog 19. stoljeća do 1990. godine. Niste valjda kolegice zaboravili da se od 1990. godine u Hrvatskoj također dogodila, odnosno zadesila razna iseljavanja?
Odgovor na repliku.
Gospođo kolegice rekli ste da od 1990. iz Hrvatske se još uvijek iseljavaju hrvatski ljudi. Meni je žao da je došlo do toga. Meni je žao što Hrvatska nije postala useljenička nego još uvijek iseljenička zemlja i ne zanemarujem taj dio hrvatskih ljudi koje bi mi kao Hrvatska država trebali se pobrinuti i vratiti sve u domovinu pa i one koji su pobjegli u vrijeme Domovinskog rata i oni su dio nas ma kakvi god oni bili.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Leko.
Hvala lijepa. Pa ja mislim da zaista o vrlo važnom segmentu nacionalne i državne politike ne bi trebalo govoriti sa emotivnošću kojom se nastupa ovdje, jer to po meni naprosto nije dozvoljeno. Naime, govoriti o zaštiti hrvatskih interesa ili o zaštiti dijaspore, a da se ne definira hrvatska strategija i hrvatska politika prema dijaspori i zaštiti hrvatskih interesa van Hrvatske naprosto nije moguće pa bih ja pozvao sve one koji se zalažu bilo da se to radi preko pravobranitelja ili preko neke druge institucije, a možda to treba, da se najprije definira hrvatska nacionalna politika prema ovim problemima pa onda možemo u okviru toga vidjeti šta je naš interes na jednom ili na drugom planu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S ovim smo završili raspravu. Zapravo nismo, u ime kluba HDZ-a Zdenka Babić-Petričević, pet minuta.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. Neću ponavljati ono što je danas nekoliko puta rečeno. Ništa nije gospodine Leko zabranjeno pa i emocionalno govoriti. Zašto bi bilo zabranjeno, pa mi smo, ovo je demokratska država i Hrvatski sabor je demokratski parlamentarno tijelo. Nemojmo se vraćati na ona vremena koja su prošla na sreću svih nas. Ja ću odgovoriti ovo što danas je rekao uvaženi kolega Letica. Gospodine kolega još vam jedanput govorim, meni bi bilo draže da ja mogu 100% prihvatiti prijedlog vašega zakona. To će ostati samo, taj pravobranitelj bi bio posrednik između hrvatskih ljudi koji se vraćaju u domovinu ili onih koji žive izvan njenih granica još jedan vid birokracije, to ne znači da će se to dogoditi da vaš zakon neće stupiti na snagu i ja sam još uvijek zbog ovoga skeptična prema ovom prijedlogu zakona i ja se nadam da ćete me tako i razumjeti. No međutim, vi ste govorili o nostrifikaciji diploma i svjedodžbi, istovjetnosti diploma itd. to uvijek budući da ste sveučilišni profesor znate tko to radi. Nekad su se nostrifikacije svjedodžbi i diploma čekale po tri-četiri godine, ipak ja kao predsjednica Odbora za iseljeništvo i zastupnica u Hrvatskom saboru i Hrvata izvan domovine u toku sam i sad hvala Bogu ne čekaju toliko, čeka se negdje i to je previše, između tri i šest mjeseci. I to je previše ako se čeka dan nostrifikacije svjedodžbe toliko dugo. Zatim ovdje je danas nekoliko puta rečeno o domovnicama, Zakonu o hrvatskom državljanstvu. Rekla sam u ime odbora da brzopletno donesen Zakon o strancima tada ja kao zastupnica iz opozicije ukazivala sam tada hrvatskoj vlasti da moramo razmišljati i o onom dijelu hrvatskog stanovništva koji ima po članku 16. Zakona o hrvatskom državljanstvu dobiti hrvatsko državljanstvo i Zakon o strancima je potisnio Zakon o državljanstvu koji još uvijek je na snazi. Ovo su i ovakvi primjeri o kojima bi ja mogla dugo razgovarati, no međutim ipak ima nešto što je vidljivo i što je doprinos svih nas, neću reći samo HDZ-ove vlasti nego i prošle vlasti u Hrvatskoj. Svake godine Hrvatska država stipendira jedan određeni broj Hrvata malih povratnika a njih je najviše iz Južne Amerike, ima Hrvata pripadnika nacionalnih manjina, Hrvata iz Bosne i Hercegovine. Putem Ministarstva vanjskih poslova je negdje oko 600 ljudi posebno Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa što sam ja predlagala da se te stipendije ujedine, odnosno pri jednom ministarstvu. Ipak od tih 600-700 ljudi koji primaju stipendije Hrvatske države ja se nadam da će oni ostati barem njih 40% u Hrvatskoj državi. Hrvatske dopunske škole koje rade pa mogu sada reći jedinim intenzitetom, ali možda nije još zadovoljavajući jer uvijek kažem matična država mora odigrati najvažniju ulogu, brinuti se o svakom svom čovjeku da mu omogući učenje hrvatskoga jezika, a možda za drugu ili treću generaciju smijem li ja to ili ne smijem nazvati materinski jezik. Evo to su prednosti, ima ih i više.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja uvaženi zastupnik Slaven Letica zaključno.
Ja ću iskoristiti samo da se svima zahvalim. Na kraju recimo i Ingrid je jednu vrlo važnu stvar rekla implicirajući da su ljudi koji su nakon «Oluje» napustili Hrvatsku iseljenici, a da nisu bili žrtve etničkog čišćenja. Tako na kraju sve dođe na svoje mjesto i na pravi način. Ja bih se zahvalio svima, računam na vašu suradnju. Ja ću vas pozvati i pojedinačno i klupski da napravimo jedan doista dobar prijedlog. Čak ću i modificirati stav zastupnicima Hrvatskog sabora koji reprezentiraju istodobno i dijasporu i vlastite stranke. Nisu oni baš tako stranački disciplinirani, barem se ponekad naljute u hodnicima i plaču kad moraju glasati mimo svojih uvjerenja. Znači i to ću malo ispraviti. Eto, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine dopredsjedniče. Kolega Letica, dragi moj prijatelju. Vi sami znate ja sam ponosna što sam članica HDZ-a od početka od prvog, sjela sam prva među prvima za HDZ-ov stol. Ali nije točno da stranački radim kao zastupnica u Hrvatskom saboru, a to mogu mi i jesu mi svjedoci diljem svijeta, nikad kad mi čovjek dođe u Hrvatski sabor ili doma ili me nazove ne pitam kojoj stranci pripadate. Meni je Hrvat najveća vrednota na ovom svijetu.
Dobro. Zahvaljujem. S ovim smo iscrpili raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Glasovanje je u 15,00 sati. Dobar tek!
O pogledu Prijedloga zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike prijedlog je da se pomakne glasovanje radi konzultacije sa predlagateljem i Vladom. Radi usaglašavanja stajališta oko prijedloga ovoga Zakona, da se odgodi glasovanje. Pa onda nećemo danas glasovati nego idući puta. Prijedlog zakona o pravobranitelju za Hrvatske iseljenike i povratnike, prvo čitanje, Prijedlog zakona broj 172. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o pravobranitelju za hrvatske iseljenike i povratnike koji je predložio zastupnik Slaven Letica, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenje uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. 82 glasa za, 4 suzdržana i 21 protiv, prihvaćen predloženi zaključak.