Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici, sudjelovanje u međunarodnim mirovnim operacijama u skladu je sa strateškim opredjeljenjem Republike Hrvatske da želi biti aktivni čimbenik vanjske politike, a time se naša država i svrstava među odgovorne članice Međunarodne zajednice koje su spremne preuzeti svoj dio tereta u gradnji opće svjetske sigurnosti. Svojim aktivnim sudjelovanjem u mirovnim operacijama Republike Hrvatska znatno pridonosi naporima usmjerenim na kandidaturu za nestalnu članicu Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, a posebice se to može pozitivno odraziti i u ostvarenju strateških ciljeva ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju i NATO. Sudjelovanje u mirovnim misijama navedeno je u Strategiji nacionalne sigurnosti i Strategiji obrane kao jedan od načina hrvatskog doprinosa miru i sigurnosti u svijetu, te jedan od preuzetih partnerskih ciljeva Republike Hrvatske u sklopu provođenja postupka pristupanja u NATO kroz stupanje u MAP proces. Trenutačno sudjelovanje pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda uređeno je trima odlukama Hrvatskog sabora iz 2004. godine. Donošenje ove odluke predlaže se zbog utvrđene potrebe povećanja broja sudionika u svakoj pojedinoj misiji u skladu sa stečenim iskustvom u misijama i zaprimljenim ponudama Ujedinjenih naroda za povećano sudjelovanje pripadnika Hrvatskih oružanih snaga u predloženim mirovnim misijama. Predloženom odlukom omogućuje se nastavak sudjelovanja pripadnika naših Oružanih snaga u mirovnim misijama uz mogućnost odgovarajućeg povećanja njihovog broja do maksimalno predloženog broja u prijedlogu ove odluke zaključno sa 31. prosinca 2007. godine. Prema važećim odlukama u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda može sudjelovati ukupno 31 pripadnik, trenutačno ih je u misijama raspoređeno 29, dok se s predloženom odlukom povećava mogućnost upućivanja do ukupnog broja od 64 pripadnika. Mirovne misije u kojima se predlaže sudjelovanje 10 mirovnih misija uglavnom su mirovne misije na afričkom kontinentu na području Azije i na području Srednje Amerike. Radi veće operativnosti u radu i upućivanju ovom odlukom ovlastila bi se Vlada Republike Hrvatske da za svaku pojedinu mirovnu misiju i za svaku rotaciju utvrđuje trajne rotacije, broj i organizacijsku strukturu pripadnika Oružanih snaga analogno odluci koju je ovaj Visoki dom donio u srpnju mjesecu 2005. godine za međunarodnu Mirovnu misiju ISAF u Afganistanu. Po ovoj odluci obvezuje se Ministarstvo obrane da nakon svake rotacije pripadnika Oružanih snaga izvijesti Saborski odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost o učinkovitosti misije i rezultatima ostvarenim u misiji, te o teškoćama i iskustvima u misiji. Za pokriće troškova sudjelovanja pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama u proračunu Ministarstva obrane za 2006. predviđeno je ukupno 120 milijuna kuna, a planirana sredstva za ove, točno navedenih 10 mirovnih misija iznosili bi u 2006. godini, a iskustveno je to i slično za 2007. u iznosu od 9 milijuna 997 tisuća kuna godišnje. Stoga u ime Vlade Republike Hrvatske predlažem da Sabor donese ovu odluku. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost? Predsjednik Odbora poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 61. sjednici održanoj 2. ožujka 2006. raspravljao je o Prijedlogu odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji Ujedinjenih naroda koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske. U uvodnom izlaganju predstavnik Vlade Republike Hrvatske naveo je kako je sudjelovanje u međunarodnoj mirovnoj operaciji u skladu sa strateškim opredjeljenjem Republike Hrvatske te kako svojim aktivnim sudjelovanjem u mirovnim operacijama naša država doprinosi miru i sigurnosti u svijetu kao i ostvarenju što skorijeg ulaska u Europsku uniju i NATO. Odbor je podržao iznijeto stajalište predstavnika Vlade Republike Hrvatske te je procijenio da je upućivanje pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u misiju Ujedinjenih naroda u zapadnu Saharu do 7 pripadnika, na Haiti do 4 pripadnika, na Cipar do 6 pripadnika. Na Bliski Istok do 8 pripadnika, u Indiju i Pakistan do 10 pripadnika, u Liberiju do 5 pripadnika, u Gruziju do 5 pripadnika. Na Obalu Bjelokosti do 5 pripadnika, u Sudan do 5 pripadnika, u Etiopiju i Eritreju do 9 pripadnika, uz mogućnost rotacije do 31. prosinca 2007. godine, od interesa za Republiku Hrvatsku. Stoga je Odbor većinom glasova, 7 za i 1 suzdržan odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, dame i gospodo. Prethodnu odluku o upućivanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u inozemstvo i prelasku državne granice te njihovo djelovanje u inozemstvu donosi Hrvatski sabor. Pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj operaciji i druge aktivnosti u inozemstvu na temelju prethodne odluke Hrvatskog sabora upućuje Predsjednik Republike kao vrhovni zapovjednik. To stoji u članku 4. zakona. U članku 5. ističe se da Hrvatski sabor prethodnu odluku donosi na prijedlog Predsjednika Republike ili Vlade Republike Hrvatske i to je procedura koja je u ovom slučaju poštovana i danas zbog toga ovdje raspravljamo u Hrvatskom saboru kako bi stvorili sve prethodne preduvjete kako bi se odluka tijekom sutrašnjeg glasovanja o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda prihvatila. U smislu odredbi ovog Zakona pod mirovnim operacijama i drugim aktivnostima podrazumijevaju se aktivnosti u postizanju i očuvanju mira, aktivnosti u okviru mirovnih misija i mirovnih snaga, kao i sudjelovanje u pripremi, vježbama i obuci. Svakako posebno treba istaknuti sve oblike pružanja humanitarne pomoći u obliku i okviru različitih mirovnih operacija. Svakako ono što je manje zapaženo, a ističe se kao itekako važan oblik, posebno državama nakon rata i u rekonstrukciji njihovih institucija, odnose se razne aktivnosti koje su vezane uz poticanje razvoja demokracije, pravne sigurnosti, zaštite ljudskih prava u okviru međunarodnih organizacija i saveza. U sadržaju prethodne odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda u članku 1. stoji. "Pripadnici Oružanih snaga Republike Hrvatske upućuju se u mirovne misije Ujedinjenih naroda uz mogućnost rotacije do 31. prosinca 2007. i to kako slijedi". To je već rečeno, zapadna Sahara do 7 pripadnika, Haiti, Cipar, Bliski Istok, Indija, Pakistan, Liberija, Gruzija, Obala Bjelokosti, Sudan, Etiopija i Eritreja. Ako se uzme u obzir sadašnji broj pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda onda se mora konstatirati da je taj broj relativno mali, svega 29. Radi se ipak o značajnom broju država i nakon usvajanja ove prethodne odluke taj broj će se povećati na 64. Sveukupno gledajući taj broj sadašnjih pripadnika u misijama Ujedinjenih naroda i broj pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske, policije i Ministarstva vanjskih poslova koji iznosi negdje oko 50-ak, zajedno to sve skupa je broj od 80 ljudi. Možda izgleda puno, ali ako se ti brojevi usporede sa drugim državama onda u svakom slučaju treba konstatirati da Republika Hrvatska s pravom čini proširenja svojih sudjelovanja u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda kao i u mirovnim misijama NATO-a. Ti brojevi su praktički stvarna mjera naše opredijeljenosti da kao država sudjelujemo u međunarodnim mirovnim operacijama i uspostavljanju i očuvanju mira kroz mirovine misije UN-a i NATO-a. To je posebno važno naglasiti, stvarna mjera naše pune opredijeljenosti su ti brojevi i našu namjeru da dokažemo na široj međunarodnoj sceni spremnost Vlade Republike Hrvatske da intenzivira taj oblik sudjelovanja Oružanih snaga Republike Hrvatske u operacijama mira kroz odluku prošlo ljeto ovdje u Hrvatskom saboru i vjerojatno odluku sutra. Bit će jedan jasan oblik dokazivanja te pune opredijeljenosti naše državne politike da zauzme svoje puno mjesto u izgradnji mira, sigurnosti i stabilnosti na široj međunarodnoj sceni. Od čitavog niza različitih misija UN-a o kojima se ovdje govori ja bih iskoristio priliku i posebno naglasio mirovnu misiju UN-a u Indiji i Pakistanu iz niza razloga. Radi se o jednoj od najstarijih i najzahtjevnijih misija Ujedinjenih naroda od 1949. godine kada je osnovana mirovna misija UN-a u Indiji i Pakistanu. Zašto je ta misija posebno važna? Iz niza razloga, istaknut ću samo neke. Radi se o dvije nuklearne sile Indiji i Pakistanu, radi se o dvije države koje imaju gotovo preko milijardu ljudi, radi se također i o činjenici da u jednoj ovako važnoj međunarodnoj mirovnoj misiji Republika Hrvatska ima posebno istaknuto mjesto, ne samo brojem sudionika nego posebno činjenicom da je zapovjednik te misije Ujedinjenih naroda u Indiji i Pakistanu hrvatski general, general bojnik Repinc uzoran časnik u svakom pogledu, nije to samo priznanje njemu kao osobi nego je to priznanje i oružanim snagama Republike Hrvatske, Ministarstvu obrane, ali i Republici Hrvatskoj u cjelini. U toj zahtjevnoj i važnoj međunarodnoj misiji sudjeluje preko stotinu ljudi koji svoje operacije nadzora mira provode alternativno pola godine u Pakistanu, a pola godine u Indiji. Svakako treba voditi računa da ta operacija se nalazi i u susjedstvu Afganistana gdje hrvatske oružane snage imaju vod svoje vojne policije, a i uskoro će prisustvo oružanih snaga Republike Hrvatske u Afganistanu u različitim dijelovima te velike države biti sve zamjetnije. Ovih dana ili ovih mjeseci također je važno istaknuti da je izuzetno aktivna operacija NATO-a u pomaganju civilima nastradalim tijekom nedavnog potresa. Kad govorimo o mirovnim operacijama onda isključivo na neki način govorimo o njihovom vojnom kontekstu, vojnom sadržaju, ali postoje i neki drugi aspekti koje itekako treba istaknuti i kojima treba u budućnosti dati više značaja. Svakako te mirovne operacije afirmiraju Republiku Hrvatsku u političkom smislu na međunarodnoj sceni, ali ne smije se zaboraviti da ti oblici međunarodnih mirovnih operacija mogu biti istovremeno i medij kroz koji se može unapređivati ne samo bilateralna suradnja između dviju država, dobri politički odnosi, ono što posebno želim naglasiti ta činjenica može biti i jedan instrument unapređenju gospodarskih odnosa između država. Možete samo pretpostaviti u kojoj mjeri može biti važno intenziviranje gospodarske suradnje koristeći te činjenice da Republika Hrvatska ima itekako važnu misiju u ovoj operaciji, npr. između gospodarstva Republike Hrvatske i Indije, Indije koja danas postaje jedna od vodećih svjetskih velesila u nekim važnim gospodarskim sektorima kao što su izrada Softvera, informacijsko-komunikacijske tehnologije itd. Činjenica je da kad se malo pažljivije analiziraju neke od tih mirovnih operacija onda se ta veza sa gospodarstvom onih država koje dominantno, koje imaju najznačajniju, odnosno dominantnu ulogu u tim mirovnim operacijama itekako jasno vidim. Želim istaknuti da tijekom nedavnog jednog od posjeta Afganistanu prošle godine imao sam priliku razgovarati sa ministrom energetike i voda u Afganistanu koji je tijekom tih razgovora naglasio sljedeće "zašto vaši gospodarstvenici, zašto vaše tvrtke ne dolaze i ne sudjeluju u obnovi Afganistana?" Spomenuo je "Končar", "Končar" koji je nekada na tom prostoru itekako bio aktivan u izgradnji elektrana, a bez znanja "Končara" na žalost mnogi od tih objekata još uvijek nisu u funkciji. Prema tome, kad govorimo o mirovnim operacijama nije loše u vidnom polju imati i moguće potencijalne gospodarske veze između naših država. Svakako sasvim općenito međunarodne mirovne operacije dio su naše obveze kao aktivne članice međunarodne zajednice. Nikada ne smijemo zaboraviti činjenicu da su 1992. godine na prostore, privremeno okupirane prostore i na prostore Republike Hrvatske došle snage UMPROFOR-a kako bi osigurale razdvajanje snaga i stabilizirale ovo ovdje i ovo područje. Dio je to naše odgovornosti, dio je to naše solidarnosti. Sigurnosna politika kao što vidimo danas nije više regionalna nego predstavlja dio globalne odgovornosti. Također kroz naše sudjelovanje u mirovnim operacijama promiče se na neki način Republika Hrvatska, osigurava se međunarodna prepoznatljivost oružanih snaga Republike Hrvatske, osigurava se međunarodna prepoznatljivost hrvatskih vojnika ne samo u … [[Govornik se ne razumije.]] , Indiji, Pakistanu u Kašmiru nego uvijek kažem posebno je zadovoljstvo kad čovjek sleti na afganistanski aerodrom prva zastavica koja viri je ustvari zastavica vojne policije oružanih snaga Republike Hrvatske. Kad govorimo o sudjelovanju u vojnim operacijama onda svakako moramo reći i poneku riječ o mogućim rizicima jer smanjivanje tih rizika dio je naše zajedničke odgovornosti. Kako minimizirati rizike u nekim operacijama koje su posebno rizične i zahtjevne? Kvalitetnom selekcijom ljudi, kvalitetnom obukom, kvalitetnom opremljenošću i svim onim što je nužno da ti ljudi mogu odgovorno, uspješno provoditi svoj profesionalni posao u tako jednoj zahtjevnoj okolini. Institucije oružanih snaga Republike Hrvatske u tom smislu imaju, ali ono što je važno posebno naglasiti centar za obuku časnika za mirovne operacije je onaj dio infrastrukture koji zaslužuje svaku pažnju i ima odgovarajuće međunarodne certifikate, odnosno certifikate UN-a i to je institucija koja u svakom slučaju u narednom razdoblju treba jačati prioritetno među svim onim drugim zahtjevima o kojima smo ovdje govorili nedavno. Međunarodne mirovne operacije danas se ne ograničavaju isključivo na razdvajanje snaga nego se sve više usmjeravaju na stabilizaciju i rekonstrukciju ratom zahvaćenih područja i zbog toga su danas u NATO terminologiji sve aktuelniji izrazi kao što su SIMIH pod kojim se podrazumijevanju civilno-vojne operacije u okviru kojih se pojavljuje sve veći broj civila sa različitim vrstama sposobnosti koje oni trebaju imati u ulozi civila kao diplomati, psiholozi itd. Svakako svemu tome dužnu pažnju potrebno je osigurati kroz hrvatske medije. Činjenica da stotinjak ljudi iz Republike Hrvatske časnika, dočasnika, diplomata i policajaca sudjeluje u tako zahtjevnim operacijama širom svijeta, zahtijeva malo više odgovornosti i pažnje naših medija. I na kraju, kao uvijek i do sada Klub HDZ-a dat će punu potporu ovoj odluci jer ona predstavlja kontinuitet hrvatske državne politike već od ranih devedesetih godina. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici! Pa, što god mi pričali mi moramo sebi priznati da su Ujedinjeni narodi u velikoj mjeri utjecali i da sukob na našim prostorima, na prostoru Republike Hrvatske bude neusporedivo manje krvav nego što bi bio a da one kojim slučajem ovdje nisu imale svoje mirovne snage. Ako se ne varam ovdje je znalo biti i osam pa i devet tisuća pripadnika UNPROFOR-a. U Bosni njihova prisutnost nažalost nije spriječila tragediju Srebrenice. Dapače, može se reći da je Srebrenica i najveća njihova sramota ili najveća sramota mirovnih misija Ujedinjenih naroda, ali držim da u Republici Hrvatskoj one su na neki način odigrale pozitivnu ulogu. I utoliko Republika Hrvatska mora biti odgovorna i spram Međunarodne zajednice ali na neki način i spram naše ne tako davne prošlosti. Mislim isto tako da uz sav rizik naše participiranje u misijama Ujedinjenih naroda koje iziskuju značajna proračunska sredstva isto tako ne smije doći u pitanje. Jednom riječju, eto da parafraziram Zlatka Kramarića nitko nije otok pa ni Hrvatska kada je taj međunarodni angažman posrijedi ne smije biti otok. Mišljenja sam isto tako da i participiranje hrvatskih vojnika u Afganistanu također ne bi trebalo biti upitni imajući na umu da se sa teritorija Afganistana rukovodilo napadom na New York ali i na neke druge nedužne civilne ciljeve. Istina je da odlazak u Irak ne dolazi u obzir. Bilo bi to pogubno, bilo bi to štetno, bilo bi to sve riskantno bez obzira kakve su tamo prilike, što se tamo dešava, u što prerasta ovaj sukob između šita i sumita itd. Neću o tome. No, bez obzira na sve Hrvatska ne smije ni pomisliti da ode u Irak ili da na svom teritoriju obučava njihovu policiju, miliciju, kako se to već zove ili neke druge trupe, instruktore i tome slično. U čemu je ovdje riječ kod Odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda? Hrvatska danas u svijetu kroz te misije ima angažiranih 29 pripadnika oružanih snaga, 29 pripadnika na devet misija. U konačnici riječ je o 64 vojna policajca u tih devet misija ali tom broju mi svakako na neki način doduše ne pod pokroviteljstvom Ujedinjenih naroda trebamo pridodati i 150 vojnika koji će biti u Afganistanu. Ili ukupno izvan Republike Hrvatske recimo koncem godine moglo bi se zateći 2 stotine 14 vojnih policajaca, dočasnika, časnika, generala, kako to već ide. Ovdje smo sve čuli, međutim jedan izuzetno bitan podatak nismo čuli. Koliko će to u konačnici Republiku Hrvatsku koštati. Po mom nekom izračunu najmanje 30 milijuna dolara. To je znači negdje 200 milijuna kuna a vjerojatno ne znam da li sam čuo više. Samo za plaće ako su 15 tisuća kuna plaće i doprinosi, 30 do 40 milijuna kuna. Samo vod Hrvatske vojne policije u Afganistanu na godišnjoj ravni čini mi se da će koštati, govorim o 150 vojnika, oko 20 milijuna kuna. No, s druge strane možemo si postaviti pitanje koliko su recimo Ujedinjeni narodi trošili godišnje tamo 92., 93. kad su bile prisutne na tlu Republike Hrvatske. Trošile su se za svojih 8, 9, pa i više tisuća vojnika i više milijardi dolara godišnje. Međutim, idemo sada redom koje su to misije. Najprije imamo mirovnu misiju Ujedinjenih naroda u zapadnoj Sahari, u Misiji MINURSO trenutno djeluje 28 pripadnika postrojbi, 195 vojnih promatrača i 6 pripadnika civilne policije uz potporu 124 međunarodnog civilnog i 96 lokalnog civilnog osoblja. Zapadna Sahara, zato to citiram, se u predviđanjima analitičara ne pojavljuje kao potencijalno žarište nove krize. Znači da ta misija kao takva "nije rizična". Idemo dalje na Mirovinu misiju Ujedinjenih naroda na Haitiu. Vojne snage u ukupnom broju od 3 tisuće vojnika tamo su prisutne. Bile su upućene iz Brazila, Čilea, Francuske, Kanade, SAD-a itd. Situacija u toj zemlji još je nestabilno, ali unatoč slabog funkcioniranja institucija vlasti na Haitiu ne vlada kaos ili haos, pa ćemo reći da ni ta misija nije naročito rizična. Mirovna misija Ujedinjenih naroda na Cipru. Misija na Cipru već se dugi niz godina nalazi u pat poziciji a razlog tome je djelom i u mandatu misije koji treba pomoći normalizaciji odnosa i održavanje status quoa duž zelene linije. Postojeće snage čine vojno osoblje 840 pripadnika, civilna policija 68, međunarodno civilno osoblje 38 i lokalno civilno osoblje 111. Ocijenjena je misijom smanjenog rizika. I svi oni koji su bili na Cipru znaju da zapravo nekog većeg rizika za te vojne trupe tamo nema kao što je svakome jasno kada bi jedan metak bio ispaljen da bi se njihova ekonomija koja se temelji na altruizmu raspala preko noći i zato se nitko sigurno u nikakvu avanturu neće upuštati. E sada dolazimo do mirovnih misija Ujedinjenih naroda na Bliskom istoku. Tu imamo nekoliko misija. Tu je najprije ova misija koja djeluje pri Golanskoj ili na Golanskoj visoravni, znači na području Izraela i Sirije. I druga je na području Libanona. Prisutni su i na području Sinajskog poluotoka a urede imaju u Bejrutu i Damasku. Tu imamo 150 vojnih promatrača uz potporu 102 pripadnika međunarodnih i 119 lokalnog civilnog osoblja i tu se može slobodno reći da je rizik od svih misija u koje upućuju se vojnici iz Republike Hrvatske možda i najveća. Onda imamo mirovnu misiju u Indiji i Pakistanu. Ona je također ocijenjena kao srednje rizična. Imamo mirovnu misiju u Liberiji. Da ne citiram sada koliko tu ima vojnika, tu ih ima izuzetno mnogo. Gotovo 17, 18 tisuća ali je i ona ocijenjena, ona je danas ocijenjena misijom povećanog rizika sa tendencom poboljšanja stanja. Sukob u Abheziji koja je streteški smještena na Crnom moru kaže najveći sigurnosni rizik predstavljaju mine, znači nije sigurnosni rizik naročito opasan. Obala Bjelokosti također kao ocjenjena je misijom srednjeg rizika. Misija u Sudanu znači misija je također srednjeg rizika s upitnom tendencijom poboljšavanja i imamo konačno za kraj mirovnu misiju Ujedinjenih naroda u Etiopiji i Eritreji gdje je svojedobno poginulo više od 70 tisuća ljudi, a ocjenjena je misijom povišenog stupnja rizika, a osobito veliku opasnost predstavljaju posijane mine. Znači mi ne možemo pobjeći od činjenice da rizik jasno postoji. On je po mom sudu najveći u Afganistanu, na Bliskom istoku. Znači u nizu muslimanskih zemalja prilike se stalno mijenjaju i misije razumljivo mogu biti predmet stalne ili, mogu biti potencijalne mete. Hrvatska s druge strane još uvijek nije imala ako se ne varam povrijeđenog vojnika što također govori o kvaliteti hrvatskog vojnika koji odlazi na ta rizična područja. Za kraj, mi ne možemo pobjeći od činjenice rizik postoji. Međutim na neki način mi moramo vratiti i dug Ujedinjenim narodima. Mislim da do 200 vojnika Republika Hrvatska može slati u te misije. Više od toga zasigurno ne jer je to skopčano sa ogromnim ogromnim materijalnim troškovima. Mi ćemo sigurno, to će nam vjerojatno ministar kasnije reći se suočiti sa izdvajanjem od 200 i više milijuna kuna. To je 0,1% bruto društvenog proizvoda. Znači to nije malo. To je ogromno opterećenje za Republiku Hrvatsku i tako treba zasigurno nastupati i prema ne znam ovima koji dolaze iz NATO-a i drugih tih institucija u Republiku Hrvatsku. Pregovarati ili nešto drugo dogovarati. Što se tiče NATO-a ja bih bio najsretniji da se on ugasio sa Varšavskim paktom međutim nije. I što sada? Mi isto tako moramo biti svjesni činjenice da nijedna članica Europske unije nije postala, a da nije prethodno bila članica NATO-a. Znam i to da kada bi se sutra išlo na referendum da bi velika većina građana vjerojatno bila protiv međutim postavlja se pitanje da li mi možemo sami? Da se vratim na onu maksimu da li mi možemo kao otok? Ne, ne možemo. To znači, ne znači da nekome treba ustupati teritorij za baze i tako dalje ali sigurno je jedno da mi od toga ne možemo pobjeći a ono što me pomalo kako bih rekao obeshrabrilo to je istup minist…, ne ministrice, ambasadorice NATO-a u Bruxellesu, ambasadorice Sjedinjenih Američkih Država koja je rekla da Hrvatska u NATO neće prije 2008. što će reći da Republika Hrvatska ako to prevedemo na naš jezik u Europsku uniju neće prije 2010., 2011. ili prije 2012. godine. To je malo deprimirajuće i sigurno je da treba učiniti sve da se na neki način ti rokovi ukoliko je to moguće i skrati. Za kraj još jedanput ću reći Hrvatska će izvan svojih granica nadam se uvijek uz odluku Hrvatskog sabora imati 214 vojnika. Postavlja se pitanje a koliko to košta? Tvrdim da je riječ o sigurno 200 milijuna kuna, a možda i više. Znači 0,1% bruto društvenog proizvoda Republika Hrvatska izdvaja za angažman naših trupa u okvirima Ujedinjenih naroda ili za prisustvo na prostoru Afganistana preko NATO snaga. Jednom riječju ogromno je to opterećenje i na kakav način moramo i komunicirati sa hrvatskom javnošću ali i objasniti joj kakve su bile prilike u ovoj zemlji tamo početkom devedesetih i što to konkretno znači i za svih njih [[Upadica: Glasovati za ovu odluku?]] I za ovu odluku IDS glasa. Da [[Upadice se ne razumiju.]]
Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pa prvo bih baš krenuo ovaj dio što je gospodin Kajin govorio. Naime u ime Kluba HSP-a kao nama je zanimljiva ova ocjena dosadašnjeg stanja i razlozi i ciljevi donošenja ove odluke. Između ostalog je kazano da je jedan od temeljnih ciljeva donošenja odluke je i sudjelovanja pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama i što skorije ostvarivanje ulaska Hrvatske u NATO savez. To vam lijepo stoji. Točno je, ali nije točno do kraja rekao gospodin Kajin. U utorak ujutro smo mi bili na kavi sa Viktorijom Nuland, američkom veleposlanicom pri NATO savezu i ambasador je bio i ona je gospodine Kajin rekla ono što mi iz HSP-a dugo vremena govorimo: "Vi ste tek započeli sa reformom oružanih snaga i od vas, o vama ovisi kad će Hrvatska ući u NATO savez. I nas", to je ona rekla otvoreno "nas, Sjedinjene Američke Države je neugodno iznenadila činjenica da je Hrvatska tek prije dva, tri mjeseca shvatila da ona još nije spremna za ulazak u NATO savez i da trebamo puno, puno raditi." To je rekla veleposlanica na onoj kavi gdje smo bili zajedno. Prema tome ovaj cilj, i rekla je "2008. godina" znači kad se može razgovarati eventualno o novim ulascima "ne ovisi o nama, o SAD-u nego ovisi o Hrvatskoj." Znači tek ste započeli sa reformom oružanih snaga i još puno toga trebate napraviti a ne ovisi o nikome drugome i rezolucija Kongresa je samo preporuka. Nema takve snage koje su pojedini predstavnici, evo gospodin Arlović je isto bio. Znači to je taj dio gdje je točno rečeno: "Napravili ste određene pomake vezano za ovaj dio vojne policije, ali ovo drugo, situacija nije zadovoljavajuća i morat ćete toga još puno napraviti." Prema tome, toliko o tome koliko je cilj donošenja ove odluke i razlozi za taj dio da ćemo mi sa ovom odlukom što prije ući u NATO savez, jer očito da ćemo trebati još puno, puno toga napraviti da bi se taj dio ostvario. Drugo, ovdje je bilo govora što je za nas isto bitno kad se donosi jedna ovakva odluka, normalno da je razlika vezano za sudjelovanje u mirovnim misijama pod okriljem Ujedinjenih naroda i pod okriljem NATO saveza. Ali u svima, kad se govori o svima misijama, moramo razgovarati i o faktoru rizika. Znači faktor rizika kad se govori o faktoru rizika trebamo prvo razgovarati o faktoru rizika za pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske koji sudjeluju. A drugi faktor rizika i za samu hrvatsku državu s obzirom na karakter pojedinih misija, poglavito je to vezano za ove misije gdje mi sudjelujemo pod okriljem NATO saveza. Gospodin Kajin je to pokušao nažalost loše je stupnjevao rizike i svega ostaloga, evo sad ću vam ja pokušati u ime kluba HSP-a kazati. Znači, mirovna misija Etiopija, Eritreja to je povišenog stupnja rizika mirovna misija, ne kao što ste vi kazali. Mirovna misija u Sudanu je mirovna misija višeg stupnja rizika. Mirovna misija na Obali Bjelokosti je srednjega rizika. Mirovna misija u Gruziji je rizična. Mirovna misija Indija, Pakistan spada u ovom trenutku u srednje rizičnu mirovinu misiju. Za Liberiju ste krivo rekli jer je to mirovna misija povećanog rizika. Također ste krivo rekli za Saharu, to je potencijalno naime žarište nove krize. A kod ove mirovne misije vam je najgora ta činjenica da još pravni status područja misije nije definirano zbog činjenice jer je odgođen je termin referenduma, ostao je neriješen. Također, mirovna misija na Haitiju spada gospodine Kajine u misiju uvećanog rizika. Prema tome, iz svega ovoga je vidljivo da kad šaljemo pripadnike Oružane snage Republike Hrvatske moramo znati koji stupanj rizika, pa čak i pogibelji, jer pojedine mirovine misije su razdvajanje, a pojedine mirovne misije su djelovanja na cjelokupnom području, što su najgore mirovne misije. Djelovanje na cjelokupnome području gdje i stupanj pogibelji je daleko veći. Prema tome, kad donosimo takve odluke moramo imati i te činjenice i te rizike u vidu. I druga je vrsta rizika je ovaj rizik kojim se može imati utjecaj na samu državu, a to je povratnog terorističkog djelovanja. Što se za ove u ovom trenutku ne bi moglo reći da mogu imati i povratno djelovanje, bar prema sadašnjem stupnju rizika i stanja. Ali kad satnija Hrvatske vojske, znači u 6. mjesecu ove godine ode u Afganistan, vi znate da ona ulazi u sasvim drugu misiju, to nije više policijska misija, to je misija koja je izložena pogibelji i to je misija gdje se sudjeluje u čišćenju terena. Znači, čisto vojnog karaktera misija i gdje onda možemo imati negativan kontra rizik za Hrvatsku. Recimo jedan teroristički čin u Hrvatskoj za vrijeme turističke sezone je znači krah turističke sezone. A i sami znamo kakva nam je situacija sa robnim deficitom jer nas turizam spašava vezano za pokrivanje robnog deficita Hrvatske. I takva jedna situacija, znači i o tome trebamo razgovarati, kakve može imati sve negativne efekte. Vi znate, vidjeli ste i sami i u akcijama NATO saveza da se stradava i od prijateljske vatre, to su bili slučajevi znači i po, i obaranja zrakoplova i svega ostaloga. Tako da u ovima mirovnim misijama, vidjeli ste za neke recimo, ovo točni u Haitiju je da je bilo i pogibelji u odvojenim incidentnima koji su izazvani od strane naoružanih pripadnika ili skupina. Došlo je i do pogibije i ranjavanja pripadnika mirovne misije na Haitiju. Šta je još pravni problem u pojedinim mirovnim misijama? Zato što pripadnici mirovne misije imaju i ulogu vlasti, kao recimo ova mirovna misija na Haitiju i sve ostalo. Znači, to je i karakter kažemo i okupacijske vlasti jer oni ne samo da su sudionici mirovnih misija, to vam je i prema poglavlju Povelje Ujedinjenih naroda, kad i na koji način se upućuju te mirovne misije. Prema tome, bitno je da javnost u svim ovima situacijama zna sve te situacije, koji su stupnjevi rizika i koji mogu nastupiti za pripadnike Oružanih snaga. Da se zna prava istina i normalno da ja kažem uvijek je bitna razlika između mirovnih misija pod okriljem Ujedinjenih naroda od mirovnih misija pri, pod okriljem NATO saveza, kao što je Afganistan, odnosno i ovaj slučaj u Iraku. I za nas je također bitno, gospodin Čosić je rekao za ovaj dio, da je za sve ovo i rizik i ponašanje u datom, u datoj situaciji bitno kako i na koji način će se djelovati i spremnost i obučenost pripadnika Oružanih snaga. Ali je bitno, u ovakvim misijama znamo da je bilo i misija pod okriljem Ujedinjenih naroda, gdje je došlo do situacije da se je moralo izvlačiti cijele mirovne misije. I tražim od ministra obrane kako i na koji način je recimo predviđeno izvlačenje u ovima pogibljenim misijama pripadnika Oružanih snaga u slučaju kad pripadnici mirovnih misija uopće ne mogu više kontrolirati situaciju. A takvih mirovnih misija je i pod okriljem Ujedinjenih naroda, a i pod okriljem NATO saveza bilo puno. Prema tome, to jedan cjeloviti pregled svega onoga što je bitno. Tako da i znaju i javnosti i obitelji da recimo u takvim situacijama da li će na … [[Govornik se ne razumije.]] biti američka vojska ili će biti neke druge snage, ili njemačke snage ili nešto drugo ili treće. I mislim da je greška napravljena kod Afganistana za mirovnu misiju što su uzete odere kao pripadnika američke vojske. Dobro, to je, to bi bila greška da su istog, jer znamo šta to može izazvati. Evo, toliko. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak, gospodin Damir Kajin. Izvolite.
Ma samo da ispravim netočan navod gospodina Pere Kovačevića koji je ustvrdio da sam ja krivo citirao stupnjeve rizika. To jednostavno nije točno. Citirao sam ga iz onih istih materijala koje je i on kasnije citirao. Prema tome, učinili smo i jedni i drugi isto. … [[Upadica se ne razumije.]]
Povreda Poslovnika gospodin Kovačević.
Povreda Poslovnika. Naime, ja sam čitao stupnjeve rizičnosti baš iz materijala Vlade, a Damir je govorio iz glave. Prema tome, on je povrijedio. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa pročitaj si.
Hvala lijepa. Sve je na granici. Kad se ispravlja ispravlja se nečije mišljenje, a kad se traži povreda Poslovnika onda se isto tako nešto slično govori i tako. Na redu je klub HNS-a i gospodin zastupnik Željko Kurtov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Postavši punopravnom članicom organizacijom Ujedinjenih naroda, Hrvatska je dobila prava ali i obveze. No iako se sudjelovanje u mirovnim misijama ne smatra a priori obvezom, određene države članice ona može biti od velike pomoći u postizanju određenog statusa u međunarodnoj zajednici što je dosadašnji angažmanom u sličnim situacijama Hrvatskoj priznato. Sudjelovanje u mirovnim misijama UN-a navedeno je u Strategiji nacionalne sigurnosti i Strategiji obrane kako bi naša zemlja aktivno pridonijela miru i sigurnost u svijetu. Također kako je ulazak u sjeveroatlantski savez jedan od strateških ciljeva Republike Hrvatske, sudjelovanje u okvirima misija pripadnika Oružanih snaga pridonosi edukaciji i skupljanju pozitivnih i progresivnih iskustava da bi se oni mogli implementirati u modernizaciju Hrvatske vojske u procesu prilagođavanja MORH-a standardima NATO-a. Također tim sudjelovanjem naša država svrstava se među odgovorne članice Međunarodne zajednice koje su spremne preuzeti svoj dio tereta globalne sigurnosti. Hrvatskim časnicima koji sudjeluju u mirovnim misijama UN-a pruža se mogućnost uspoređivanja sposobnosti i znanja s onim iz ostalih zemalja kao i učenja od njih. Oružane snage Republike Hrvatske iako su u vrlo lošem stanju što se misli tehničkih sredstava, ipak imaju dovoljan broj visoko obučenih časnika od kojih određeni broj školovao i na prestižnim vojnim školama poput West Pointa i dr. Ali isto tako prisutna je i velika spremnost časnika i dočasnika za odlazak u mirovne misije UN-a širom svijeta. Jedan od pokazatelja koliko su naši pripadnici mirovnih misija cijenjeni jest i podatak da se među 20% najboljih časnika koji pridonose održavanju sprječavanja eskalacije sukoba na mnogim kriznim žarištima, još jedan od visoko vrednujućih faktora jest iskustvo iz Domovinskog rata kojeg mnogi pripadnici mirovnih misija nemaju ili barem ne takvog tipa, a koje je jako važno u kriznim situacijama u kojima se eventualno nađu. Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržava sudjelovanje pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda jer to je jedan častan dio međunarodne i moralne obveze svake države, ali i dragocjeni izvori iskustava i znanja koja naši časnici prikupljaju i tako pridonose razvoju kako globalnoj sigurnosti tako i modernizaciji Oružanih snaga. A što se tiče zabrinutosti za naše časnike, dočasnike i vojnike, što se tiče njihovog rizika u sudjelovanju u misijama, pa mi ne šaljemo valjda časne sestre da bi tamo širile kršćanstvo nego šaljemo ljude koji će sačuvati mir i ti naši časnici i dočasnici se ne boje tog rizika i oni vrlo rado idu u tu službu. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Na redu je klub HSS-a, gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Naravno pravo i obveze Hrvatske nalažu nam da sudjelovanje pripadnika naših Oružanih snaga u mirovnim misijama bude i na načelu one operativnog stanja Oružanih snaga ali i na načelu efikasnosti, ali i na načelu podržavanja svih onih mirovnih misija koje se u ovom momentu provode u okviru Ujedinjenih naroda. Hrvatska je svoje sudjelovanje u ovakvim misijama, prije svega misijama Ujedinjenih naroda pokazala da ima osposobljenost, da su reforme koje se provode unatrag 6-7 godina dale rezultata i da te reforme pokazuju, a posebice ocjene sa misija gdje se nalaze pripadnici Oružanih snaga, govore o tome da su naši pripadnici u ovom momentu ako se vrše kriteriji određene efikasnosti određenog stupnjevanja pa i opremljenosti, govore o tome da se hrvatski dio u mirovnim misijama svrstava u sam red ili elitu u tim mirovnim misijama. Naravno takvo stanje obvezuje, takvo stanje naprosto i sa aspekta Međunarodne zajednice i Ujedinjenih naroda nalaže da Hrvatska može očekivati i veći broj pripadnika u idućim godinama i da u tom smislu je nužno ulagati u osposobljavanje, u stvaranje infrastrukturne podrške u stvaranje pozitivnog stava o tome. Naime u Hrvatskoj je iz ovih ili onih razloga, ja ovdje govorim isključivo i decidirano o onim misijama koje su mirovne misije i koje su pod okriljem Ujedinjenih naroda. No stvara se određen negativni stav u pogledu gledanja na ukupne misije pa i sudjelovanje pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske van granica i na neki način to stvara jednu nepotrebnu lošu sliku. Mislim da trebamo u potpunosti razlikovati operacije, mirovne operacije od onih operacija koje u sebi sadrže i drugi ili drugačiji princip rizika ali i drugačiju svrhu djelovanja te misije. Prema tome kada govorimo o mirovnim misijama bez obzira što su različiti rizici od pojedine misije do misije, mislim da treba ipak stvarati jedan afirmativni pristup i u tom smislu davati jednu jasniju i pozitivniju poruku i javnosti, ali i Oružanim snagama, i Oružanim snagama posebno onim pripadnicama i pripadnicima koji idu u te misije, jer te potrebe za takvim misijama na žalost zbog svijeta u kojem živimo, zbog okolnosti ću naravno postojati i sutra i obaveza svake zemlje članice Ujedinjenih naroda su u tom pogledu vrlo jasne i Hrvatska svoje obaveze naravno može i mora ispoštivati. Onaj dio koji se odnosi na možebitne benefite od sudjelovanja u misijama Ujedinjenih naroda u mirovnim misijama, posebice one koje se pokušavaju u skladu s nekadašnjom doktrinom kuda ide vojska ide i gospodarstvo, oslanjati na taj način i tu razinu djelovanja. Naravno vjerojatno se to nije u potpunosti izgubilo i zagubilo. Međutim metode i načini na koji način se kroz oružanu snagu može otvoriti prostor djelovanja u gospodarstvu su ponešto drukčiji i oni u svakom slučaju u sebi sadrže određene rizike koji možda u ovom momentu za zemlje poput Hrvatske i nisu dobre, ne bi bile pozitivne. Naravno, mislim na opće prihvaćeno ili većinsko mišljenje u pogledu Iraka, u pogledu angažiranja u Iraku i u pogledu svega onoga što se zove ratni benifit koji može na neki način se pozicionirati u tome svemu skupa. Ono što je po meni i po Klubu HSS-a značajno je da Hrvatska ne zaostaje u odnosu na ostale zemlje sudionice u ovakvim mirovnim misijama ni u pogledu tehničke opremljenosti ni u pogledu stanja pripadnica i pripadnika, ni u pogledu motivacije, niti u pogledu upotpunjavanja broja koji se odnosi na hrvatski kontingent. Naravno da ovakve obaveze i ovakvi kontingenti koje Oružane snage Republike Hrvatske u ovom momentu mogu ispunjavati i ispunjavaju i koji bi se naslonili na ovu odluku o kojoj danas i raspravljamo se trebaju uklopiti i u jednu ukupnu širu reformu o kojoj smo govorili. Reformu Hrvatskih Oružanih snaga. Naravno, može se dobar dio tih obaveza i odnosa izvući iz Strategije obrane, Strategije nacionalne sigurnosti koja je vrlo jasno postavila dugoročne i strateške ciljeve koje Republika Hrvatska ima i na koje se treba naslanjati. Naravno, institucije poput vojnopolitičkog saveza NATO-a jesu ne samo ciljevi kojih Hrvatska u pogledu Oružanih snaga, ali i ukupne političke infrastrukture u Hrvatskoj treba postići već oni naprosto predstavljaju svojevrsne iskorake koje Hrvatska mora napraviti. I to, ne bi ja to nazvao isključivo u pogledu sustava i sistema Oružanih snaga. Nego se radi o cjelovitim političkim reformama koje trebaju dati odgovor na ulogu i mjesto Oružanih snaga u Republici Hrvatskoj, način na koji se provodi cjelokupni stup reforme u Republici Hrvatskoj. Način na koji se može objasniti i na koji način se može postaviti nova mjesto i uloga koju Oružane snage trebaju imati s obzirom na hrvatske specifičnosti. Koji od segmenata Oružane snage ću uzeti kao primaran, da li će to biti Jadranski pojas, da li će to biti kopnena vojska, da li će to biti zračni kontingenti. Prema tome, ono što je bitno kod zemalja poput Hrvatske i ako se, ili oni koji su imali prilike sudjelovati u razgovorima sa NATO-ovim voditeljima ili koji su bili u izaslanstvima i gdje se govorilo o iskustvima sličnih zemalja. Mislim, po prostoru i po stanovništvu u odnosu na Hrvatsku. Tada su specijalizacije u pogledu pojedinog segmenta ustvari vrlo vidljive. Svaka od tih zemalja je uzela određeni specifikum i u tom smislu je gradila svoju operabilnost, u tom smislu je gradila svoje jačanje. I na taj način je pokušala biti ne dio nekog sustava nego je ovladala najviše onim dijelom sustava koji je za tu zemlju najpotrebniji. Najpotrebniji ne samo u vojnom smislu nego i u onom mirnodopskom aspektu koji je počesto jednako važan kao i ovaj drugi karakter. Prema tome, Klub HSS-a će naravno podržati ovu odluku o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske i naravno nadamo se da će se i ovi dugoročni i kratkoročni ciljevi ispuniti. I da ćemo ove misije provesti uspješno, kvalitetno i da će se svi naši pripadnici iz tih misija vratiti živi i zdravi.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospodin Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ispravljam više netočnih navoda. Gospodin Markov je rekao, a prvo ću ispraviti prvi netočan navod. Veli, Hrvatska ne zaostaje tehničkim za ostalim pripadnicima drugih oružanih snaga koji sudjeluju u mirovnim misijama. To je netočno. Gospodine Markov, Hrvatska nema snaga i sredstava za transport svojih pripadnika Oružanih snaga ni tamo, ni natrag ni u slučaju varijante izvlačenja svojih pripadnika Oružanih snaga ako misija poprimi takav karakter da je totalna pogibelj i treba se izvući pripadnici Oružanih snaga. Također miješate pojam reforme Oružanih snaga kao cjeline … /Govornik isključen, pa naknadno uključen./ Amerikanci samo … [[Govornik se ne razumije.]] male, moderne Oružane snage sa sve 3 grane. A dio približavanja NATO-u, ono što NATO savez traži, a to je da traži kopnenu vojsku koja je spremna uvijek i obučena intervenirati tamo gdje je NATO savez pošalje. Hvala lijepo.
Kolega Markov je iznio svoje mišljenje da smo sposobni, spremni, itd., a kako nema egzaktnih mjerila onda moramo vjerovati jedan drugome. Idemo dalje. Na redu je gospodin Zlatko Kramarić u ime Kluba HSLS-a. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] i demokracija zajamčena.
Hvala ukoliko nije ironično.
A nije ironično. Doista nije ironično jer imamo, imali smo kroz povijest ovog Sabora i drugih primjera. Tako doista nije ironično i ne daj Bože da bi u ovakvoj situaciji želio biti ironičan. Mislim da bismo trebali biti iskreni i da kažemo da moramo preuzeti i moj svoj dio odgovornosti spram činjenice da smo članica međunarodnih institucija Ujedinjenih naroda i da jednostavno ako to želimo iskreno biti da i onda i moramo sudjelovati i u ovakvim mirovnim operacijama. To je rekao onaj, to je ona premisa, nulta premisa od koje se mora poći i mislim da zapravo ona mora rukovoditi u svim ovim, u svakoj našoj diskusiji. S druge strane ta iskrenost treba ići još i korak dalje i reći i sjetiti se doista onih teških dana 91., 2., 3. i nadalje kada je nazočnost pripadnika Ujedinjenih naroda na ovom našem prostoru doista ipak bila ona činjenica koja je uvjetovala stabilizaciju u Hrvatskoj 91. i 2. godine. I normalno na neki način omogućila nam je da kupimo toliko nužno potrebno vrijeme da se naoružamo i da napravimo ono što smo tamo 95. godine, one dvije veličanstvene vojnoredarstvene akcije "Bljesak" i "Oluja" i učinili. I upravo iz te činjenice sada vrijedi ono … [[Govornik se ne razumije.]] da nitko ne može biti otok, pa ne možemo biti ni mi. I doista, Hrvatska također mora participirati u ovakvim mirovnim operacijama. I činjenica da je ta participacija na simboličnoj razini. Moramo si biti iskreni i priznati da ovaj broj naših vojnika koji sudjeluje da nije dramatičan, najveći broj je 10 u Indiji i Pakistanu, a najmanji broj čini mi se 4 na Haitiu. Netko je ovdje govorio o riziku. … [[Govornik se ne razumije.]] je napisao "Rizično društvo" misleći na ovo moderno zapadnoeuropska društva pa je tamo isto govorio o aspektu rizika. Svaka ovakva operacija svakako u sebi da sadrži doista i količinu rizika, ali želimo vjerovati da je to isto taj dio toga posla koji pripadnici naših oružanih snaga moraju samo činjenicom da su vojnici i prihvatiti i na to pristajemo, a mi upravo imamo tu odgovornost da im kao Sabor zapravo dajemo zeleno svijetlo i pokazujemo upravo svoju spremnost da podržimo ovakve aktivnosti. No ono gdje sada mislim da bismo trebali biti ipak nešto da kažemo samokritičniji. Ako je starom, dobrom, pametnome Davidu … [[Govornik se ne razumije.]] bilo jasno da post hoc non est prote hoc, znači da ne možemo zamijeniti posljedice i uzroke bojim se da ta činjenica zapravo nama niti politički niti gospodarski ništa bitno ne znači. I svakako da ova teza upravo da smo dio tog svijeta, da nismo od tog, da u tome participiramo ipak, da sudjelujemo u svim tim značajnim globalnim operacijama protiv svjetskog terorizma, da smo spremni da čuvamo mirna doista sa prostorima koji sa Republikom Hrvatskom nemaju nikakve bliske sveze to neće ništa značiti za naš brži ulazak u NATO pakt koliko god mi to željeli, koliko god mi to hoćemo prikazati bojim se da ipak ta teza ne stoji. Ona nije logična ali lijepo ovako zvuči, ali nemojmo se s time zavaravati i doista ovo što se kaže čitav niz drugih stvari mi moramo doma pospremiti, doma to je točno, sami smo kovači svoje sreće kako ćemo se pretvoriti iz ove ono maloprije što je … [[Govornik se ne razumije.]] govorio nešto što pripada de iure i de facto o odnosima u teoriji i praksi, ali ova činjenica samo je možda mali kamenčić, ali nikako ne bitan i nikako ne odlučujući jer da je tako onda bi već Hrvatska odavno postala dio NATO pakta. I drugo ovoj gospodarskom aspektu ovih naših vojnih operacija. Bojim se da isto kolega Ćosić je o tome govorio, ali mislim da ta priča da ono gdje prođe ne znam naša vojnička čizma da poslije toga ide gospodarstvo, da to ipak baš ne stoji, gospodarstvenici ipak imaju neke druge interese. Ja vjerujem u onu priču iz Afganistana itd., ali bojim se da ipak mi prepustimo mi gospodarstvenicima da oni zapravo pronalaze svoje motive, svoje razloge, a da ih na ovaj način do toga neće doći. Sjetimo se mi, svi se mi sjećamo Jordanaca i ovih Argentinaca koji su barem tamo Rusa koji su bili u našoj blizini nije se govorilo o ni o kakovim gospodarskim odnosima nego ipak prvo kad su došli bili su dobrodošli, a onda isto kasnije mi smo također molili Boga da što prije odu i da doista uzmemo sudbinu u svoje ruke. Znači ova činjenica koliko je otprilike dobra da znamo kad već donosimo odluku da Sabor koliko će to koštati, da li to jest 200 milijuna kuna kao što je kolega Kajin rekao, moramo biti svjesni i da te operacije i koštaju i to su isto te činjenice na koje moramo pristati, dio smo tog međunarodnoga svijeta i iz te činjenice možemo izreći određene benefite, ali ne tako brzo i kako to neki misle. Kažem nisu … [[Govornik se ne razumije.]] , zadržimo te nazočnost naših ljudi, vojnika u jednoj pristojnoj razumnoj simboličnoj mjeri kao što jest do sada i upravo iz tih razloga klub Hrvatsko socijalne liberalne stranke dat će punu potporu ovome upravo iz ove činjenice da jednostavno moramo shvatiti kada je drugi u nevolji, odnosno kada drugom zvono zvoni da neki način uvijek zvoni i nama i ne daj Bože da se ponovi oni događaji iz početkom 90-tih godina, upravo kad kažem kad netko je to okusio onda doista puše i na hladno i doista mir u svijetu, stabilnost je ono što svakog građanina ove zemlje mora biti jedan od prioriteta i onda u tom kontekstu eto i ova činjenica da naši pripadnici oružanih snaga sudjeluju u određenim … [[Govornik se ne razumije.]] operacijama, iako te operacije doista nisu, ne možemo staviti znak jednakosti, one su rizičnije ili manje rizičnije, ima … [[Govornik se ne razumije.]] kao problem Liberije, tamo je status pravni status je zapravo je problematičan i neki način i onda samim time i raste odgovornost, ali ipak mi smo dio ovih multinacionalnih snaga i onda vjerujem i ovo o čemu kolega Kovačević zapravo upozorava da vjerojatno i to u slučaju ovih doista ne daj Bože katastrofalnih tragičnih događaja da doista postoje i planovi izvlačenja, a vjerujem i unutar naših pripadnika, ali također kao dio jednoga šireg kontigenta da nitko ne bi doista bio ostavljen na milost i nemilost onim snagama koji doista ne žele niti mir niti sigurnost na ovim prostorima. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu pojedinačnu. Prvi je na redu gospodin zastupnik Tomislav Čuljak. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Evo dosta je već rečeno o ovoj temi, ali evo želim kratko dati doprinos ovoj raspravi. Kako i u ovom Visokom domu postoji nesuglasje i određene dvojbe oko gotovo svih tema o kojima raspravljamo tako i kod dijela građana u Republici Hrvatskoj postoji dvojba oko toga trebaju li pripadnici naših oružanih snaga sudjelovati u vojnim misijama i vježbama kako pod okriljem NATO-a tako i u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. Istina više nesuglasja ima za sudjelovanje u misijama u okviru NATO-a nego za misije pod okriljem UN-a. Često puta uzrok tome je nedovoljno informiranje i educiranje građana o tome što to naši pripadnici rade u svijetu od Cipra do Etiopije, Sudana, Haitija itd. Pitanje je koji je interes u svemu tome Republike Hrvatske? Odgovor je po meni jednostavan, Hrvatska mora dati svoj doprinos miru i sigurnosti u svijetu isto kao što dajemo svoj doprinos svjetskom sportu nastupima naših športaša na međunarodnim natjecanjima, sudjelovanjem naših umjetnika, znanstvenika, gospodarstvenika širom svijeta također dajemo doprinos umjetnosti, znanosti, gospodarstvu. Držim da svakako moramo biti sudionici u ostvarenju mira i sigurnosti u svijetu. Sudjelovanje u mirovnim misijama sigurno je od strateškog interesa Republike Hrvatske, a posebno u svijetlu činjenice da Hrvatska želi ulazak u NATO asocijaciju. Sve misije u kojima su i do sada sudjelovali naši pripadnici oružanih snaga imaju različite mandate i zadaće od razdvajanja zaraćenih strana, održavanja mira, uvođenje reda i zakona, ali i provođenja aktivnosti na humanitarnom planu i zaštiti ljudskih prava. Svaka misija sa sigurnosnog aspekta ima procjenu rizičnosti kako smo to već čuli od manje, srednje i više rizične misije. Zbog uspješnog djelovanja naših pripadnika i svih misija od naše zemlje se očekuje i traži daljnje sudjelovanje sa istim ili većim brojem hrvatskih sudionika. Budući da su u Ministarstvu obrane osigurana sredstva, financijska sredstva iz državnog proračuna za sudjelovanje naših pripadnika oružanih snaga u ovim predloženim misijama koje su predložene u ovoj odluci ja naravno da ću podržati donošenje ove odluke a drago mi je da je evo koliko vidim većina klubova podržava donošenje ove odluke. Hvala.
Hvala lijepa. U 17,14 je prošlo vrijeme za prijavu za raspravu od deset minuta. I još na redu je gospodin Tomislav Tomić. Izvolite!
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege! Evo, dozvolite da u par riječi i ja podržim donošenje odluke o sudjelovanju oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. Po mom mišljenju sam poziv Ujedinjenih naroda za sudjelovanje pripadnika oružanih snaga u mirovnim misijama diljem svijeta odnosno kriznim područjima u svijetu čast je i priznanje Republici Hrvatskoj da aktivno sudjeluje u osiguranju opće sigurnosti. Zadaća koju obnašaju hrvatski časnici u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda, vojni promatrači i stožerni časnici kompleksne su i obuhvaćaju one koji su okviru tradicionalnih i relativno restriktivnih mandata očuvanja mira, praćenje i nadzor provedbe mirovnih sporazuma, nadzor nad zonama razdvajanja, nadzor provedbe demobilizacije do zadaća koje prelaze okvire tradicionalnog očuvanja mira i spadaju u tzv. multidimenzionalne operacije a to su praćenje, nadzor, obuka policijskih snaga i drugi napori u cilju uspostave vladavine prava, praćenja i pomoć u cilju poboljšanja ljudskih prava, potpora u provedbi dostave humanitarne pomoć, pomoć u osiguranju uvjeta za provedbu izbora i drugo. Imajući u vidu da oružanim snagama Republike Hrvatske predstoji sve veći angažman na međunarodnom planu u operacijama odgovora na krize sudjelovanje u misijama Ujedinjenih naroda vrlo je važna te ujedno i najbolja prigoda da hrvatski časnici steknu iskustvo radom u multinacionalnim stožerima i općenito radom u međunarodnom okružju. Spremnost Republike Hrvatske za sudjelovanje u međunarodnim mirovnim misijama strateška je odrednica Republike Hrvatske ali isto tako logična jer je upravo Republika Hrvatska koristila pomoć mirovne misije Ujedinjenih naroda iz 92. godine Rezolucije 743 kojom se odlučuje slanje mirovnih snaga u Republiku Hrvatsku na ovo naše krizno područje. Republika Hrvatska je bila žrtva sulude agresije i zahvaljujući iznimnim naporima zaustavili smo agresiju a kasnije agresore i porazili. Međutim, bitno je poštivati napore Međunarodne zajednice koja je u složenim svjetskim prilikama pritekla u pomoć Republici Hrvatskoj te upućivanjem mirovnih snaga obilježila početak kraja agresije na republiku ali isto tako i početak nove faze borbe naše domovine za međunarodnu afirmaciju i suverenitet na cijelom području. Upravo tim iskustvima naša država je spremna sudjelovati u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda te pomagati drugima gdje je ta pomoć potrebna. Na tom planu pokazali smo veliku motivaciju i tim putem, putem izgradnje međunarodne stabilnosti moramo i nastaviti. To je put koji pridonosi naporima usmjerenim na kandidaturu za nestalnu članicu Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda a posebice ostvarenju svojih strateških ciljeva ulaska u Europsku uniju i NATO savez. Aktivnostima Republika Hrvatska i okružje poprima stabilnija i sigurnija obilježja te omogućuje Republici Hrvatskoj snažan iskorak prema angažiranijem sudjelovanju u međunarodnim aktivnostima, odnosno da umjesto uvoznika sigurnosti postane njezin izvoznik. Važan doprinos promicanju hrvatskih interesa na putu u članstvo NATO-a je imenovanje brigadnog generala Dragutina Repinca na dužnost zapovjednika vojnih promatrača UN-ove mirovne misije u Indiji i Pakistanu. Dužnost koju obnaša u rangu odmah je ispod razine pomoćnika glavnog tajnika Ujedinjenih naroda i zaista možemo biti ponosni i na generala a isto tako i na oružane snage. Nadam se da će sve ugroze koje prijete u mirovnim misijama obići pripadnike oružanih snaga Republike Hrvatske te da će misije uspješno obaviti, živi i zdravi se vratiti svojim familijama a na ponos nas svih u domovini. Zaključno, Republika Hrvatska se već afirmirala na području sudjelovanja u mirovnim misijama te treba nastaviti sa prihvaćanjem i povećanjem sudjelovanja u međunarodnim misijama Ujedinjenih naroda. Hvala najljepša.
Hvala lijepo. Na ovaj način smo iscrpili govornike koji su se prijavili. Još će se obratiti gospodin Berislav Rončević ministar obrane.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko osvrt na nekoliko stavova iznesenih u raspravi uvaženih saborskih zastupnika. Faktor rizika. Ne postoji mirovna misija bez rizika. Da nema rizika Vijeće sigurnosti najvjerojatnije ne bi ni otvaralo mirovnu misiju, ne bi postojalo potrebe za otvaranjem mirovne misije. U materijalu koji ste dobili su službeni faktori rizika koje je dalo o prijedlogu zapovjedništva misije utvrdilo Vijeće sigurnosti. Sredstva. Ovo sudjelovanje pripadnika hrvatskih oružanih snaga u navedenim mirovnim misijama koje su vam predložene košta, posebno samo zato što sudjeluju u toj mirovnoj misiji 10 milijuna kuna i ne više. Hrvatski vojnik bi primao plaću po mjestu, ustrojbenom mjestu svoga osobnog čina i ustrojbenom činu i u Hrvatskoj da ne sudjeluje u mirovnoj misiji. I nisam za to da se troškovi prikrivaju ali ne treba ih ni uveličavati. Točno su izračunati sa svom opremom koju ima sa plaćom, sa dodacima za sudjelovanje u mirovnoj misiji za ova 64 pripadnika, to je 10 milijuna kuna godišnje. Ukupno, čitave mirovne misije a najzahtjevnija i tehnički i financijski ona je u Afganistanu ali ona nije predmet ove odluke je 120 milijuna kuna što je utvrđeno u proračunu u poziciji Ministarstva obrane, izvlačenje. Hrvatski vojnici sudjeluju kao dio misije i postoji plan izvlačenja. Njega radi zapovjedništvo misije. Primjer. Nedavno je došlo do napetosti između Etiopije i Eritreje i primijenilo se na planu izvlačenja. Mirovnjaci su se povukli na pričuvnu poziciju. Zajedno s njima i pripadnici hrvatskih oružanih snaga. Ne djelujemo tamo sami, djelujemo kao dio misije. Osim toga, Hrvatska ima i vlastite kapacitete. Transportne zrakoplove i transportne helikoptere koji su remontirani odnosno modernizirani upravo za međunarodne mirovne operacije. Doprinos. Najveći doprinos je usvajanje standardnih operativnih procedura i nova znanja i vještine koju pripadnici naših mirovnih misija dobivaju sudjelovanjem u mirovnim misijama i na međunarodnim vježbama. Nevjerojatna je razlika i napredak u ljudi i osobno i na razini postrojbe kod onih koji su prošli sudjelovanje u međunarodnim mirovnim operacijama. Prošli su prethodno pripremu u našem središtu za međunarodne mirovne operacije koje razvijamo ovo što je rekao zastupnik Čosić i normalno ćemo ga razvijati. Koji ima certifikate i UN-a i u NATO. I onaj tko prođe i dobije certifikat taj je u potpunosti osposobljen za sudjelovanje u međunarodnoj mirovnoj misiji. Da li će sudjelovanje, da li je to veliki korak ka NATO-u? Svaki korak ka NATO-u, svaki kamenčić je dobar na ovom putu, doprinosi i to značajno doprinosi. Hrvatska sudjeluje s onim što trenutno može. Ne preuzimamo obveze koje ne možemo izvršiti. Ovo je naša realnost. Ovo smo rekli da možemo dati i ne preuzimamo ni sa brojem ni sa materijalnim sredstvima koje ne možemo. Jer onda ćemo biti nevjerodostojni. I najmanje zrno na vagi preteži jezičac vage. Ovo će svakako doprinijeti. Ni na koji način nas neće vratiti ka našem putu u NATO i Europskoj uniji, ali će doprinijeti. Koliko? Budimo strpljivi i zahvaljujem na potpori i u raspravi, stavovima izrečenim u raspravi svima predstavnicima klubova koji su najavili potporu ovoj odluci a normalno i onim klubovima koji danas nisu sudjelovali u raspravi. Ja sam uvjeren da će ovu odluku podržati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu.
Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. Za donošenje ove odluke potrebna je dvotrećinska većina glasova svih zastupnika, najmanje 102 glasa. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 100:2, tako da odluka nije donijeta pa će u mirovne misije ići prema postojećem broju pripadnika Oružanih snaga će ići u postojećem opsegu u tim mirovnim misijama. Tko stavlja prigovor da glasovanje nije u redu? … [[Upadica se ne čuje.]] Sve jedno vam hoćete li glasovati pojedinačno. Glasovat ćemo još jedanputa. Molim uključimo se. Molim glasujte. Rezultat? Sa 102 glasa za donijeta je Odluka o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
I prelazimo na 4. točku dnevnog reda: - Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti" Predlagatelj Odluke je Vlada Republike Hrvatske. Materijale ste primili poštom. Kod donošenja ove Odluke primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Želi. Ante Zvonimir Golem, državni tajnik Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo uvaženi zastupnici. Međunarodni dan djeteta oboljelog od karcinoma obilježava se 15. veljače počevši od 2001. godine a na inicijativu Međunarodnog saveza organizacije roditelja djece oboljele od malignih bolesti. U Hrvatskoj djeluje Klub roditelja djece oboljele od malignih bolesti "Sanus" iz Splita koja je i član Međunarodnog saveza organizacije roditelja djece, a koja je uputila Vladi Republike Hrvatske inicijativu da se 15. veljače proglasi Nacionalnim danom djeteta oboljelog od maligne bolesti. Vlada upućuje ovom Visokom domu navedeni prijedlog da se 15. veljače dakle proglasi Nacionalnim danom djeteta oboljelog od maligne bolesti. Nakon nesreće i katastrofa maligne bolesti su drugi po redu uzrok smrtnosti od djece do 16 godina starosti. Epidemiološki podaci pokazuju da se na milijun djece pojavi više od 160 novih slučajeva oboljenja od malignih bolesti i da je taj broj u porastu za oko 1% godišnje. U Republici Hrvatskoj svake godine od maligne bolesti oboli nešto više od stotinu djece. Prema najnovijim podacima registra za rak pri Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo u Hrvatskoj je 2003. godine registrirano 104 novooboljele djece od 0 do 14 godina od kojih 48-oro djece oboljelo od leukemije i malignih limfoma a 56-tero od solidnih tumora. Maligna bolest uz ostale posljedice za djecu i roditelje može prouzročiti i traumu i poteškoće u prilagodbu na novu životnu situaciju te je vrlo bitno prepoznati potrebe i probleme takvih pacijenata kao i njihovih obitelji. Bitan čimbenik je okruženje bolesnog djeteta jer roditeljska ljubav djetetu daje snagu kako bi izdržalo postupak liječenja. Liječenje maligne bolesti koliko god je mukotrpno i dugotrajno ipak daje optimizam kroz postotak izlječenja koji je veći od 70%. Na Odjelu za onkologiju Klinike za dječje bolesti Zagreb liječi se oko 70-tero oboljele djece, a u okviru drugih klinika na KBC-ima i kliničkim bolnicama provodi se na odjelima za onkologiju hospitalno i ambulantno liječenje djece od maligne bolesti. Zbog svega gore navedenog međusobno povezivanje roditelja djece oboljele od malignih bolesti, razmjena iskustva i informacija bitan je način uzajamnog pomaganja i podrške te se s tim u svezi nameće i potreba osvješćivanja i senzibiliziranja cjelokupne javnosti o djeci oboljele od malignih bolesti i članovima njihove obitelji. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, uvaženi saborski zastupnici. Odbor za rad i socijalnu politiku i zdravstvo na 47. sjednici Odbora održanoj 7. ožujka 2006. godine raspravio je Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske. Odbor je Prijedlog odluke raspravio kao matično radno tijelo sukladno ovlastima Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. U kraćoj raspravi članovi Odbora su jednoglasno podržali ovu Odluku. Kako u Republici Hrvatskoj svake godine od maligne bolesti oboli više od stotinu djece nameće se potreba osvješćivanja i senzibiliziranja cjelokupne hrvatske javnosti o djeci oboljeloj od malignih bolesti, članovima njihovih obitelji. Pružanje odgovarajuće skrbi za djecu oboljelu od malignih bolesti treba biti jedan od prioriteta svakog društva. Pri tome je vrlo značajno prepoznati probleme takvih pacijenata i njihovih obitelji kako bi im se mogla pružiti prijeko potrebna pomoć i podrška. Odbor se već ranije založio za potrebe djece koja boluju od raka uputivši poticaj nadležnom Ministarstvu u kojem je podržao inicijativu Kluba roditelja djece oboljele i liječene od malignih bolesti u Splitu. Nakon provedene rasprave članovi Odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru donošenje Odluke o proglašenju Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti.
Hvala lijepa. Želi li još … [[Govornik se ne razumije.]] nema. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolege i kolegice. Pred nama je Vladin Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti. Dijete inače zahtijeva našu pozornost i požrtvovnost prije svega roditelja potom svih onih koji sudjeluju u odgoju, obrazovanju i zdravstvenoj skrbi djeteta pa i društva u cijelosti pogotovo ako jedno ozbiljno društvo misli o svojoj budućnosti. Ne treba ni naglašavati kolika je pažnja opet potrebita djetetu bolesnom poglavito dijete koje je oboljele od ove teške i opake bolesti. Međunarodni dan djeteta oboljelog od malignoma obilježava se također 15. veljače počevši od 2001. godine. Nije ni čudno ni neuobičajeno da ova inicijativa o proglašenju nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti dolazi upravo od roditelja ove djece, od djece oboljele i liječene od malignoma, a okupljene u udrugu roditelja "SANUS" iz Slita. Ovo je priznanje i za njihov dugogodišnji rad. Mnogo su napravili, kako za svoju djecu, tako i za roditelje te djece, ali poglavito za dječju kliniku Onkološki odjel, Dječje klinike u Splitu pri Kliničkom bolničkom centru u Splitu. Oni su bili prvi koje sreća nije pratila, pa su se suočili sa tom velikom nedaćom i u djetinjstvu svog djeteta imali su hrabrosti okupiti se u udrugu, izaći u javnost i iskustva malignoma u djetinjstvu svog djeteta gledana njihovim očima prenijeti na druge. Prema procjeni Međunarodne konferencije organizacija roditelja djece oboljele od karcinoma, a utemeljene u Valenciji u Španjolskoj, svibnja 1994. godine danas više od 160 djece godišnje na, milijun djece oboli od malignoma. Od toga i 250 dnevno umire, a u Republici Hrvatskoj godišnje gotovo imamo oko 100 slučajeva novo oboljele djece od malignoma. Maligne bolesti su drugi po uzroku smrtnosti, odmah iza nesretnih slučajeva i prometnih nesreća. Pod pretpostavkom da se bolest prepozna na vrijeme i da se pravovremeno i valjano započne liječiti očekivano izlječenje po svim statistika se uvijek kreće iznad 70%, a za neke oblike ove bolesti spominje se postotak i od 98%. Tragedija je ta što svega 20% ove djece ima pristup modernom liječenju. Na sreću ovakva situacija nije u Republici Hrvatskoj. Ovo su, ovakvi postotak se odnosi na svjetske razmjere. Sigurno da proglašenje nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti od malignoma treba biti i prigoda da upozori na ovaj veliki zdravstveni problem da se senzibilizira javnost za probleme djece oboljele od malignoma, da se upozori na njihove i ne samo njihove nego i na nedaće i poteškoće njihovih roditelja. Te poteškoće su i psihološke i psihičke i emocionalne naravi. Poteškoće su i fizičke izdržljivosti, a ne treba zanemariti ni ekonomsku dimenziju ovoga problema, kako za obitelj tako i za društvo općenito. Ovo je prigoda da se okrenemo i prema ustanovama specijaliziranim za liječenje ove bolesti i da se razmotri mogućnost uspostave ograničenog broja centara koji će se baviti ovom problematikom, ali koji će pružiti oboljeloj djeci humaniziran boravak, visoko sofisticiranu tehniku najbolje i najučinkovitije medikamente, dovoljan broj vrhunsko obrazovanog osoblja. Sada je prigoda i da spomenemo da u sadašnjim prilikama psihološka podrška ovoj djeci izostaje u ovim klinikama. Ona nije potrebita samo ovoj djeci. Potrebita je i njihovim roditeljima, ali i osoblju koje permanentno radi sa ovom djecom u ovim centrima. Klub Hrvatske demokratske zajednice sigurno će podržati ovaj prijedlog donošenja i proglašenja nacionalnog dana djeteta oboljelog od karcinoma, oboljelog od malignoma u nadi da će i u našim zdravstvenim ustanovama uvelike se poboljšati prilike za ovakvu populaciju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba PGS, SBHS-a, NDS-a, gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče. Evo, dopustite da se isto ukratko osvrnem dakle na odluku o proglašenju nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti. Dakako, mi podržavamo ovu odluku. Mislimo dakle da sva ta djeca koja su nažalost zahvaćena ovom bolešću zaslužuju svu našu pažnju. Nažalost trenutno to nije slučaj. Naime, simptomatično je da je prijedlog dakle za proglašavanje, da i Hrvatska proglasi ovaj dan kao i mnoge druge zemlje, 15. veljače kao dan dakle obilježavanja borbe protiv malignih bolesti djeteta simplematično je dakle da je prijedlog dala jedna udruga koja se bavi upravo davanjem pomoći toj djeci i obiteljima te djece. Naime, u Hrvatskoj postoje dvije takve udruge koje se time bave. To je klub "SANUS", to je klub, to je udruga roditelja koja se bavi zaštitom djece oboljele od malignih bolesti. A isto tako tu je i "KRIJESNICA", tj. udruga roditelja djece oboljele od solidnih tumora. I bilo bi dobro dakle da ministarstvo, Vlada, pa i mi ovdje u Saboru posredno dakle odgovorimo i na neke njihove druge inicijative o kojima oni govore, upozoravaju već godinama. Jer inače će se i proglašavanje ovog spomendana, dakle svesti samo na jednu puku deklaraciju, jer takvih deklaracija smo u ovom Saboru izglasali već puno, a bez nekih velikih konkretnih koristi. Pa na što nas ti klubovi i udruge upozoravaju? Upozoravaju da njima treba pomoć kod nabavke pomagala i lijekova. One se bore za prava majki iz radnog odnosa. Pomažu u ostvarivanju prava oboljele djece na redovito školovanje. Jer kao što znamo liječenje je dugotrajno i djeca su često puta dakle bez prilike da prate nastavu u školi. Evo sad neki dan jedan prilog na televiziji gdje se ovdje u Zagrebu u Klajićevoj tek sada dakle nudi mogućnost odgoja, tj. obrazovanja preko televizije, preko TV linka. Također, na ono što se upozorava i zalaže se za uspostavu arhitektonskih standarda prilagođenih potrebama djece. Također, te udruge pružaju usluge savjetodavnog rada od strane stručnih osoba različitih profila ali i kroz uzajamnu pomoć i podršku roditelja. Također te udruge pružaju i humanitarnu pomoć roditeljima kada je to moguće, a u materijalno teškim situacijama recidiva i nažalost smrti djeteta. Udruga roditelja ima kao osnovni sadržaj senzibiliziranje javnosti za probleme djece oboljele od solidnih tumora, pružanje adekvatne stručne psihološke pomoći djeci, kao i njihovim roditeljima, smještaj za roditelje iz drugih gradova za vrijeme liječenja djeteta, organizira grupe samopomoći za roditelje. Vrši edukaciju roditelja o značajnim medicinskim pravnim i psihosocijalnim aspektima u svrhu njihovog aktivnog angažiranja i uključivanja u program unapređenja kvalitete života njihove djece. Zalaže se za humanizaciju bolnica, tj. za poboljšanje uvjeta boravka djece u bolnici i organizira stručne skupove itd. itd. Dakle, ovaj klub i ova udruga dali su si veliki obim poslova kako pomoći dakle i djeci i obiteljima. Često puta oni s obzirom na svoje dakle, na svoju financijsku snagu to i ne mogu ostvariti, pa je dakle red i vrijeme da naše Ministarstvo i zdravlja i socijalne skrbi dakle, preuzmu svoju ulogu i preuzmu svu skrb o toj djeci, te djece čuli smo godišnje i nema tako puno, a s obzirom na svoju prirodu bolesti mislim da zaslužuju svu našu pažnju. Prije sam dakle spomenuo neke deklaracije koje smo prihvatili ovdje u Hrvatskom saboru, jedna od tih deklaracija je i Deklaracija o pravima invalida, a upravo je došlo prihvaćanjem Zakona o zdravstvenom osiguranju do bitnog kršenja prava invalida pogotovo do prava što se tiče invalidne djece. Ako se sjećate Zakonom o zdravstvenom osiguranju uvedena je promjena u tom smislu da će se priznati putni troškovi samo ako su ostvareni više od 100 kilometra od mjesta boravka tako da su mnoga invalidna djeca, njihovi roditelji odustali od tretmana koji su obavljali do donošenja tog zakona, jer jednostavno nisu mogli financijski pratiti, nisu mogli platiti putne troškove za tretman, za terapije u toplicama ili kod nekog drugog stručnjaka. Pa eto apeliram i ovom prilikom dakle i sada, da ministarstvo čim prije promijeni tu svoju odluku kako velim naše deklaracije ne bi ostale samo na tom deklarativnom nivou nego da se ostvari ono što smo si i sami zacrtali. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Moje će izlaganje ispred kluba Hrvatske narodne stranke biti sasvim drugačije intonirano. Naime, naš klub će podržati ovaj prijedlog uz četiri jasna ne i dva jasna da. Ne zato da bi jedan dan u godini se sjetili te djece, ne zato da bi jedan dan u godini prikupljali pomoć za tu djecu, ne zato da bi jedan dan pokazali našu osjetljivost i našu etičnost pa čak ni zato da bi kao što su kolege rekli senzibilizirali cjelokupnu hrvatsku javnost. To nije nikakav prioritet. Ali svakako da. Zašto da? Da bi podržali roditelje, Klub roditelja djece oboljele i liječene od malignih bolesti "Sanus" iz Splita na ovoj divnoj inicijativi i da, da bi prepoznali potrebe i probleme takvih roditelja i, takvih malih pacijenata i njihovih obitelji. Naime kolegice i kolege ovdje podvlačim, dakle prepoznali potrebe i probleme takvih pacijenata i njihovih obitelji. Jedna od njihovih potreba je da svakodnevno odlaze na kemoterapiju, da svakodnevno odlaze na radio-terapiju. Mi smo ovdje u Hrvatskom saboru sa saborskom većinom spriječili i onemogućili da se putni troškovi odlaska na liječenje, svakodnevno liječenje ovih pacijenata i njihovih roditelja pokrivaju kroz zdravstveno osiguranje. Mi smo to učinili, … … [[Upadica se ne čuje.]] Ne vraćamo, jer da želimo vratiti, naš HNS-ov prijedlog se već mjesecima vrzma po stranicama dnevnog reda, uvijek na kraju, nikad ne stigne i nikada se jasno ne korigira ta evidentna greška, evidentan propust koji je ovdje učinjen. Nadalje, želim samo dodati još nekoliko rečenica. Ovo obrazloženje da meni moj asistent pa čak i nastavnik ovako nešto donese i njega i ovakvo obrazloženje bih ne samo kroz prozor, kroz vrata nego kroz prozor izbacio van. Ovdje imamo samo dvije jadne rečenice vezane uz malignome u djece i ovu jedinu pametnu rečenicu prepoznati potrebe i probleme takvih pacijenata i njihovih obitelji. Ništa drugo. Kada je prosječan sastav, gledam starosnu dob, kada je prosječan saborski zastupnik koji danas sjedi ovdje, bio u klupama srednjih škola ili na studiju, dakle prije 25, 30 godina, tada je broj karcinoma mokraćnog mjehura, namjerno ću izabrati dva karcinoma za koja ćete lako moći pratiti, broj karcinoma u cijeloj Hrvatskoj mokraćnog mjehura bio nekakvih desetak godišnje. Danas ih je nekoliko tjedno. Isto takav je porast karcinoma debelog crijeva. Zašto sam izabrao ova dva karcinoma? Jer zbog čega oni nastaju, zašto porast incidencije? Radi se o tome da ono što pojedemo i što popijemo u sebi sadrži tvari koje su kancerogene i koje su dovele do te ogromne razlike u incidenciji ovih bolesti. To se dakako odnosi i na ove male pacijente. Sada moje je pitanje kao običnog građanina, ne kao liječnika, što naše Ministarstvo zdravstva čini u ovom trenutku, kakvu strategiju poduzima da bi se smanjio broj takvih bolesti. Jasno ponavljam uzrok se nalazi gdje, na policama naših trgovina, naših velikih trgovačkih centara, na malignomima se bogate oni koji su vlasnici tih trgovačkih velikih sustava. Radi se o jeftinoj robi, o nekvalitetnoj robi, o opasnoj robi, o kancerogenoj robi. To znamo. Što poduzimamo jako bih volio znati. Kada ćemo dobiti taj prijedlog mjera, jako bih volio znati. Na žalost nismo dobili ovdje nikakvo ni približno obrazloženje onog što je logično. Samo po sebi se nameće nakon ovakve jedne korektne inicijative. Treba i nešto više mesa dati ovakvoj jednoj temi, mislim da to i ta djeca i njihovi roditelji apsolutno zaslužuju. Ovo drugo ću preskočiti da bi skratio i već su naime kolege nešto rekli u tom smislu, ali stvarno evo ja vas lijepo molim pokušajmo zamoliti ministarstvo, Vladu da pripremi nam jednu strategiju koju poduzima, da se uistinu počne smanjivati broj ovakvih bolesti jer se ono može postići uz adekvatne mjere, odabira onog što smijemo a što ne smijemo prodavati našim građanima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a, gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub SDP-a podržat će ovaj Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana oboljelog od maligne bolesti. Međutim, iskoristila bi ovu priliku da kažem da naprosto ovakav jedan dan nije dovoljan kako bismo iskazali potpunu skrb za oboljelu djecu. Nadam se da će država preuzeti puno veću brigu za oboljelu djecu nego što danas čini jer smo nažalost svjedoci da unutar zdravstvenog sustava nema novca za tu djecu i najčešće se i određeni aparati za njihovo liječenje kao i smještajni kapaciteti uređuju i kupuju isključivo donacijama i skupljanjem novca putem humanitarnih akcija. Mislim da je ta vrsta solidarnosti dobra, ali isto tako mislim da bi bilo dobro kada bi se unutar zdravstvenog sustava puno racionalnije trošio novac i kada bi država, konkretno, zdravstveni sustav i HZZO puno više novca imali kako bismo mogli pomoći djeci, dakle, oboljeloj od malignih bolesti i kako bismo se što manje oslanjali na humanitarne akcije jer one nisu svaki puta sigurne u svom krajnjem ishodu. Treba reći da se nažalost i roditelji djece oboljelih od malignih bolesti koji se u slučaju kada ih zatekne, dakle, bolest vlastitog djeteta koja je često puta neizlječiva, da moraju biti, dakle, pojačano sa svojom djecom, skrbiti o njima i nažalost često puta nemaju dovoljno sluha kod svojih poslodavaca. Mislim da u tom dijelu bi trebalo podizati negdje razinu svijesti poslodavaca da imaju malo više sluha i malo više osjetljivosti kada su u pitanju roditelji koji se, dakle, brinu o tako teško bolesnoj djeci. Isto tako bi htjela reći da smo i svjedoci nečega što mislim da je neprihvatljivo a to je da često puta liječenje i zdravlje djeteta ovisi o novcima. Nažalost u Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje nema novaca i često puta vidimo kroz novine da se skupljaju sredstva, dakle donacijama, da bi neko dijete moglo otići na liječenje u neku stranu zemlju. Upravo zbog toga mi se čini da bi država jednom puno kvalitetnijom i dobro osmišljenom reformom zdravstva mogla pronaći određene resurse unutar zdravstvenog sustava. Mislim da se mnogi ovdje su svjesni, dakle, toga da se unutar zdravstvenog sustava određene količine novca neracionalno troši i na možda neke nepotrebne lijekove i na neke pretrage koje se obavljaju i po nekoliko puta od kojih se često puta neki nalazi niti ne podignu od strane pacijenata. Prema tome, uzalud se troši novac. Prema tome, puno je neracionalnosti u tom sustavu i bilo bi dobro i poželjno kada bismo tu napravili jednu dobru i kvalitetnu reformu i na taj način osigurali određena sredstva koju bismo mogli namijeniti poboljšanju zdravlja djece kojoj je, dakle, to potrebno. I mislim da bi država kada su u pitanju bolesna djeca trebala preuzeti nešto više skrbi nego što to danas čini i da bismo se manje trebali, dakle, oslanjati na humanitarne akcije koliko god su one dobre i koliko god pokazuju našu solidarnost i koliko god, dakle, u nekim situacijama ne može se uvijek od države očekivati i dobro je, dakle, da se i na taj način skupljaju novci. Ali još jedanputa, mislim da država i po Ustavu ima obvezu da se pojačano brine za svu djecu, a posebno za djecu koja su bolesna i koja trebaju adekvatnu zdravstvenu zaštitu. I još jedanputa, Klub SDP-a će podržati ovaj Prijedlog odluke. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa. Ispravila bi kolegicu koja bi izjavila da država troši novce na nepotrebne lijekove. Mislim da država s tim, o tome ne odlučuje. Da o potrošnji lijekova i kome treba lijek odlučuje isključivo struka, a ne država.
Hvala. U ime Kluba HSS-a, gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Svojim aktom od 15. veljače 2006. godine Vlada Republike Hrvatske je uputila Hrvatskom saboru Prijedlog odluke da se 15. veljače proglasi Nacionalnim danom djeteta oboljelog od maligne bolesti. Takvu odluku Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke apsolutno podržava i prava je šteta da takav Prijedlog nije došao puno ranije. Vlada će nam vjerojatno odgovoriti da je intervenirala onda kada je inicijativu dobila od Kluba roditelja djece oboljele i liječene od maligne bolesti. Što je to ponukalo roditelje na ovakvu inicijativu? Uvjerena sam da se i razlog i povod nalazi u odnosu državne vlasti i njenom senzibilitetu prema problemima djece, njihovih roditelja pa i cijelih obitelji. Čitajući obrazloženje Prijedloga odluke stiče se dojam da je današnja vlast itekako osjetljiva jer kaže: "Pružanje adekvatne skrbi za djecu oboljelu od malignih bolesti treba biti jedan od prioriteta svakog društva". Vlada kaže: "Vrlo je bitno prepoznati potrebe i probleme takvih pacijenata i njihovih obitelji kako bi im se mogla pružiti adekvatna pomoć". Točno, no postavlja se pitanje da li je Vlada prepoznala potrebe i probleme takvih pacijenata? Odgovorit će nam se da jeste i upravo zbog toga predlaže donošenje ove odluke. Sasvim je sigurno da će ovaj Sabor 15. veljače proglasiti Nacionalnim danom djeteta oboljelog od maligne bolesti, ali time se niti pacijentima niti njihovim roditeljima ne pruža adekvatna pomoć. Ovo je samo moralna potpora, a ona puno potrebitija materijalna izostala je. Ali ne oduvijek nego od izmjena i dopuna Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je na prijedlog Vlade u hitnoj proceduri donio ovaj Sabor u srpnju prošle godine. Tim Zakonom ukinuto je pravo na naknadu putnih troškova za odlazak specijalistu upravo toj djeci i njihovim roditeljima. Ostali su bez ikakve pomoći, a ne samo adekvatne. Iako se rasprava odvijala na brzinu ipak se u njoj ukazivalo na posljedice koje će trpjeti i djeca i roditelji, ali je ista Vlada i isto ministarstvo koje sada kaže "pružanje adekvatne skrbi za djecu oboljelu od malignih bolesti treba biti jedan od prioriteta svakog društva", tada je čvrsto stajala na stavu da naknadu treba ukinuti. Obrazloženje je bilo da zato Hrvatska nema novaca. I danas je na snazi taj zakon i zbog toga postavlja se pitanje kako tumačiti ovo obrazloženje, da li je to izraz istinskog iskrenog stava ove Vlade? Kad bi bio onda je sasvim sigurno da se prijedlog izmjena dopuna Zakona o zdravstvenom osiguranju Kluba zastupnika SDP-a o kome smo već do sada po ovom rasporedu dnevnog reda ne bi pomicao unazad zbog toga što o njemu Vlada nije dala mišljenje, a tim prijedlogom upravo toj djeci i njihovim roditeljima vraća se pravo na naknadu putnih troškova, no Vlada tu šuti i ne misli da pružanje adekvatne skrbi za djecu oboljelu od maligne bolesti treba biti jedan od prioriteta svakog društva. Dakle, imamo vrlo ozbiljan raskorak između onoga što Vlada kaže da misli i onoga što radi. I djeci i roditeljima potrebna je moralna potpora, ali materijalna je neophodna jer bez nje mnogima nije moguće doći do liječnika i njegove pomoći. Čemu tolika bezosjećajnost Vlade koja je tek pod pritiskom javnosti koja je šokirana tragedijom izrekla svoje mišljenje o donešenoj mjeri. Imalo odgovoran političar morao bi se osjetiti posramljeno i onaj koji je tako nešto predložio kao i onaj koji je takav prijedlog svojim glasom podržao, pa evo ako danas donosimo ovu odluku, odnosno u petak kao moralnu potporu donesimo onda u petak i izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je po prijedlogu Kluba zastupnika SDP-a na dnevnom redu. To će biti neophodna materijalna potpora. Vlada kaže da se nameće potreba osvješćivanja i senzibiliranja cjelokupne hrvatske javnosti o djeci oboljeloj od malignih bolesti i članovima njihovih obitelji. Koga mi to zapravo ovakvim obrazloženjem zavaravamo? Hrvatska javnost je itekako senzibilizirana, a to je i pokazala i dokazala. Jedini koji nije senzibiliziran je Vlada Republike Hrvatske. Javnost je bila itekako senzibilizirana, kolegice i kolege čitajmo novine, Vlada da je bila senzibilizirana ne bi podala prijedlog da se ukine naknada putnih troškova i to najčešće onima koji te putne troškove ne mogu platiti. Sada imamo Prijedlog zakona da se ta odredba pa izmijeni i umjesto da smo sada o tom Prijedlogu zakona raspravljali taj Zakon je pomaknut sa 10. točke na 25. točku dnevnog reda što ukazuje da skoro o tome Zakonu nećemo raspravljati. Javnost je bila itekako senzibilizirana i u slučaju stacionara u Zlatnom cekinu u Slavonskom Brodu. Kroz taj stacionar za djecu s teškoćama u razvoju kroz 12 godina rada prošlo je više od 800 djece iz Virovitice, Slatine, Jasenovca, Okučana, Davora, Donjeg Miholjca, Našica, Valpova, Osijeka, Belog Manastira, Županje, Gradišta, Tovarnika, Bošnjaka, Đeletovaca, Lipovca, Vukovara, Iloka itd. Unatoč toga kolega dragi morali biste se zabrinut, stacionar je početkom prošle godine zatvoren i znate zbog čega? Zbog toga što je Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje prestao podmirivati troškove njegovog rada. Zavod, a preko njega Vlada nije cijenio činjenicu da je stacionar bio jedina ustanova takve vrste u tom dijelu Hrvatske i da je njemu gravitiralo milijun stanovnika. Zbog njegovog zatvaranja mnogi roditelji odustali su od liječenja svoje djece jer Zagreb i Goljak daleko od njih 200 do 300 kilometara bilu su … [[Govornik se ne razumije.]] daleko. Eto i taj primjer govori o senzibilnosti Vlade Republike Hrvatske i na kraju Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržava proglašenje 15. veljače Nacionalnim danom djeteta oboljelog od maligne bolesti, ali ne kao način pranja i umirivanja savjesti onih čijom su voljom i prijedlogom i djeca i roditelji ostali bez prava na naknadu putnih troškova koje imaju radi liječenja. … [[Upadica se ne razumije.]] [[Govornik nije uključen, ne razumije se.]]
Hvala lijepa. Smirimo se, svak ima pravo dobiti riječ, odgovoriti ili slično repliku i nema smisla da se dobacuje iz klupe. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Evo ja bih samo ispravila jedan netočan navod kolegice Lalić mada je bilo toga puno i ne može stati u ovo kratko vrijeme. Rekla je osvrćući se uglavnom na ovu odredbu o putnim nalozima da 100 kilometara, da Vlada šuti što nije točno. Predsjednik povjerenstva prof. Hebrang je sam najavio da će ova odluka biti ispravljena i da nije bila mudro donešena tako da, a gledajući ovdje i navodeći ovu svu djecu koju ovdje možemo reći samo to da većina te djece ipak ide u veće centre kao što su Zagreb i tako pa da se ustvari evo bila najveći dio njih je ipak bio obuhvaćen o ovom putnim nalogom preko 100 kilometara tako da toliki broj djece ipak nije bio obuhvaćen, ali kažem nije dobro rješenje bilo ovo koje je bilo predloženo i koje je sada na snazi o tih 100 kilometara i to je rečeno da će biti ispravljeno.
Hvala. Imamo povredu Poslovnika, gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegica je povrijedila članak 209. ispravljajući moj točan navod da samim ispravkom je zapravo potvrdila svoju netočnost. Vlada šuti jer je odbila dati mišljenje o Prijedlogu zakona, a imamo tek samo najavu. Prema tome, točno je da je naknada putnih troškova ukinuta po prijedlogu Vlade Republike Hrvatske i točno je to da Vlada nije dala mišljenje na zakon koji predlaže ponovno uvođenje naknade kao materijalne potpore onima o kojima treba prema riječima same Vlade posebice skrbiti jer se radi o vrlo osjetljivom dijelu stanovništva Republike Hrvatske.
Hvala lijepa. Što se sve kaže u raspravama, naime točka dnevnog reda je proglašenje Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti, a vi ste 90% svog izlaganja usmjerili napadajući Vladu, pa prema tome gospođo nemojte potezati te tablice, kad bih se ja držao Poslovnika onda bih vas bio jedno pet puta upozorio da se držite dnevnog reda, a nisam. Na redu su pojedinačne rasprave. I prvi je na redu gospodin Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo. Drugi je na redu gospodin Drago Prgomet. Nema ni njega. Gubi pravo rasprave. Zatim, gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite, gospođo!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče! Možda i ja neću baš biti uz točku dnevnog reda ali progovorit ću općenito o pravima djece. Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti trebao bi utjecati na nas kao društvo da preispitamo svoj stav i svoju stvarnu podršku djeci ne samo koja su oboljela od malignih bolesti već općenito prema djeci koja su zbog bilo koje bolesti pod stalnom njegom i skrbi a njihovi roditelji su suočeni s bezbroj administrativnih poteškoća i neosjetljivosti sustava ma koliko mi govorili da smo socijalno osjetljivi i da je naša briga za najmlađe članove društva na prvom mjestu. Doneseni su mnogi dokumenti koji štite i promiču prava djeteta i svaki takav dokument stavlja poseban naglasak na bolesnu djecu i djecu s teškoćama u razvoju. Konvencija o pravima djeteta je najpotpisanija konvencija od svih donesenih. U preambuli Povelje o pravima djeteta koja je donesena 20. studenog 1959. kada je i proglašen Dan prava djeteta stoji rečenica: "Čovječanstvo duguje djeci najbolje što ima. Djeca imaju pravo na jednakost, na obrazovanje, na nenasilan odgoj, na slobodno izražavanje mišljenja, informacija i pravo na saslušanje, zaštitu od ekonomskog i seksualnog iskorištavanja, na igru i slobodno vrijeme, na roditeljsku brigu, na zaštitu u ratu i za vrijeme bijega, na posebnu skrb djece s teškoćama u razvoju i na zdravlje." Bez obzira što su ta prava proučena kroz sve međunarodne dokumente i dokumente o pravima djeteta još uvijek u svijetu preko 2 milijuna djece je u posljednjih desetak godina poginulo u ratovima, preko 10 milijuna djece iz cijelog svijeta ima teška psihička oštećenja kao posljedice rata, 30 milijuna djece živi u ratnim područjima a u 26 zemalja svijeta su djeca ispod 15 godina vojnici na zadatku. Zbog toga je potrebno prići prepoznavanju specifičnih potreba djece i mladih detaljnije i sa više obaveza. Jako je teško govoriti o kontekstu dječjih prava kada se i kod nas svakodnevno krše dječja prava. Novinski napisi prepuni su članaka o nasilju i seksualnom zlostavljanju djece, o neadekvatnoj zdravstvenoj zaštiti itd. a institucija dječjeg pravobranitelje ne radi. Slijedom navedenog ni neće tako skoro nažalost. Roditelji bolesne djece još uvijek plaćaju putne troškove kada odvode svoje dijete na liječenje ili terapijske postupke. Gospodine potpredsjedniče, molim vas da mi osigurate uvjete. Hvala lijepa. Toliko o našoj zainteresiranosti za djecu. Što mi kao društvo možemo učiniti za djecu koja su hospitalizirana ili veći dio života provedu u bolnici? Lako se mogu uočiti i prepoznati brojni neprimjereni postupci prema djeci u bolnicama. Odvajanje djece od roditelja osobito tijekom izvođenja invanzivnih postupaka. Ozračje u bolnici koje nepovoljno djeluje na dijete, uskraćivanje sredstava protiv boli zbog straha od navikavanja, uskraćivanje djetetu i roditeljima obavijesti o objašnjenja o bolesti i načinu njezina liječenja, neprimjerena uporaba bolnih dijagnostičkih i terapeutskih postupaka. Britansko udruženje za dobrobit djece u bolnici napravilo je listu o pravima djeteta u bolnici. Lista je uključena u sklopu Europskog parlamenta na zasjedanju u Strasbourgu u svibnju 1998. godine. Djeca trebaju biti primljena na liječenje u bolnicu ako briga za bolesno dijete ne može biti provedena u njegovoj obiteljskoj sredini. Hospitalizirana djeca imaju pravo da su uz njih njihovi roditelji kad god je to u interesu djece. Za to je potrebno osigurati roditeljima mogućnost zajedničkog boravka sa djecom u bolnici, pomagati im i poticati ih da ostanu kod djece kako bi mogli sudjelovati u njezi djeteta, moraju biti odgovarajuće informirani o djelatnosti dječjeg odjela a zdravstveni radnici moraju poticati brigu za njihovu djecu. Djeca ili njihovi roditelji moraju biti pravo na suodlučivanje o medicinskim zahvatima. Svako dijete treba osigurati od nepotrebnih pretraga, kirurških zahvata te drugih radnji koje mogu prouzročiti osjećaj tjelesne ili psihičke neugode. Djeca se moraju tretirati s osjećajem poštivanja njihove ličnosti. O djeci mora voditi brigu odgovarajuće osposobljeno osoblje koje je upoznato kako s tjelesnim tako i s duševnim potrebama djece različite starosti. Dijete u bolnici treba osigurati mogućnost upotrebe vlastite odjeće i drugih osobnih predmeta. Liječenje djece treba se odvijati na dječjim odjelima na kojima su djeca jednake dobne skupine. Djecu treba liječiti u sredini koja je opremljena da može zadovoljiti potrebe djeteta i koja odgovara standardu sigurnosti i nadzora. Djeca moraju imati mogućnost za igru, relaksaciju i učenje prilagođeno starosti i zdravstvenom stanju. U Republici Hrvatskoj svake godine od malignih oboljenja oboli više od stotinu djece. Maligna oboljenja su po broju slučajeva drugi uzrok smrtnosti djece. Onkološki odjel Klinike za pedijatriju hospitalizira oko 70 djece sa dijagnozom hematološkog oboljenja ili malignog tumora a u skladu sa svjetskim statistikama od tri oboljela djeteta na odjelu se dva izliječe. U Klaićevoj bolnici se liječi oko 70% oboljele djece u Republici Hrvatskoj. 2004. godine je na odjel primljeno 54 djece a iste godine ih je 19 preminulo. Liječenje je mukotrpno a prosjek trajanja uspješnog liječenja je od osam do dvanaest mjeseci. No, tješi činjenica da je kod nekih tumora postotak izlječenja viši od 70%. Tako teška bolest obiteljima pored šoka i suočavanja s bolešću nameće se golemi financijski problem i jako je teško naći pomoć za kupnju lijekova i citostatika. Postoje samo dva gradska stana koje su udruge roditelja bolesne djece dobile na korištenje odnosno organizirani smještaj za obitelji koje žive izvan Zagreba a djeca se liječe u Klaićevoj bolnici. Također, Udruga "Krijesnica" rješava pitanje prehrane roditelja koji su neprestano uz svoje dijete u bolnici. Novčano pomažu roditeljima koji su se zbog bolesti djeteta našli u neizdrživoj financijskoj situaciji. Rješava pitanje plaćanja prijevoza za roditelje koji su prisiljeni često putovati, sudjeluje u rješavanju zdravstvenog osiguranja za obitelji nereguliranog statusa, potiče institucije na rješavanje socijalnog statusa obitelji suočenih s malignom bolešću djeteta, pomaže u troškovima pogreba djeteta. Udruga sudjeluje u nabavci uređaja i opreme za onkološki odjel i sve to pomoću donacija i simboličnih članarina. Mene zanima a vjerujem i roditelje bolesne djece, a i samu djecu što oni dobivaju proglašenjem 15. veljače Danom djeteta oboljelog od maligne bolesti? Da li će to biti samo jedan od dana na kojima ćemo konstatirati ovo već nabrojeno odnosno nepromijenjeno stanje? Da li će država i dalje rješavati probleme djece humanitarnim akcijama i najavljivanim osnivanjem zaklada? Kada će resorna ministarstva konačno preuzeti brigu za ono za što su nadležna a ne da se skrivaju iza ovog dana i da opet ostave udrugama i roditeljima da pored same činjenice da imaju dijete bolesno od malignih bolesti moraju preuzeti teret sufinanciranja lijekova i citostatika smještaja i svega onoga što bolest donosi? Zbog podrške roditeljima i oboljeloj djeci glasat ću za ovaj Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika i ispravaka. Prvo replika gospođe Jagoda Martinčević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo zastupnice i kolegice. Ja neću replicirati na meritum vašeg izlaganja ali bih svakako replicirala na ton, maliciozni ton kad ste tražili da vam se osiguraju uvjeti i zatim izrekli rečenicu: "Toliko o našoj zainteresiranosti ovdje." Jest. Toliko o našoj zainteresiranosti, pogledajte ovdje sa lijeve strane sjedi dvadesetak, dvadeset i pet koliko sam ja izbrojala zastupnika. Pogledajte koliko ih sjedi s vaše strane. Pa toliko o našoj zainteresiranosti za ovu temu.
Odgovor gospođa Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice kako protumačiti, mislim uopće mi je glupo uopće komentirati ovu situaciju. Kako protumačiti dok jedan razgovara da 10 ljudi u isto vrijeme priča. Dakle toliko o zainteresiranosti za temu o kojoj večeras govorimo, o našoj osjetljivosti prema onima prema kojima bi trebali biti najviše osjetljivi i bar s poštovanjem odslušati što o njima imamo reći. A s koje strane koga ima više uopće ne želim brojati nego samo želim dati naglasak o čemu pričamo i na koji način i sa kojim dostojanstvom. Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]]
Replika gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče javio sam se za repliku uvaženoj kolegici Škulić jer nisam mogao podnijeti činjenicu da unatoč intervencije i molbe za pomoć da se u dvorani napravi mir kad govori o ovoj važnoj temi to nije uspjelo se napraviti. Nakon saznanja da dijete boluje od maligne bolesti obitelji mijenjaju svoj dotadašnji život i mjerila životnih vrijednosti pri čemu se često radi o mladim roditeljima koji se teško nose sa ostalim egzistencijalnim poteškoćama. Piše u obrazloženju Prijedloga Vlade. Sama spominjanja činjenice na probleme financijske prirode u ovoj dvorani izazvao je žamor, negodovanje i proteste [[Upadice se ne razumiju.]] Stvarno, stvarno, stvarno [[Upadica: Pa šta stvarno?]] Stvarno govori o tome kako smo osjetljivi kad se spomene riječ osjetljivost ili neosjetljivost Vlade. Ali ne čitamo dokumente Vlade. I obraćam se vam poštovana kolegice Škulić 15. veljače iduće godine. Ajmo zajednički spriječiti svaki pokušaj svih političara koji će se tog dana htjeti slikati pred ovom djecom, pred kamera i foto-aparatima da samo tog dana pokazuju brigu o ovoj djeci i pozovimo medije da ih ignoriramo sve tako dugo dok ovoj djeci ne opskrbe, ne osiguraju zdravstvenu skrb a roditeljima pomoć da žive i odgajaju takvu djecu. Hvala.
Odgovor gospođa … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Lesar slažem se s vama u svemu što ste rekli jer mislim da je krajnje licemjerno govoriti i proglašavati 15. veljače Danom djeteta oboljelog od maligne bolesti, u isto vrijeme ignorirati potrebe i probleme i djece i roditelja, a isto tako i razna dobacivanja kad se govori o osjetljivosti ili neosjetljivosti Vlade. Mi znamo svi dobro čitati i svi znamo da postoji zakon koji još uvijek dakle regulira stanje onakvo kakvo jest. Da se ne plaćaju putni troškovi niti roditeljima niti djeci koji žive preko, udaljeni više, manje od 100 kilometara od mjesta gdje idu na terapijska liječenja. Ma koliko vi vikali o tome.
Hvala. Replika. Gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice Škulić vi ste se upitali što dobijaju djeca ovim danom? I posve razumijem onaj, i vašu i svačiju brigu za djecu osobito kad su bolesna. Ja bih odgovorio. Dobijaju još jedan instrument koji će im biti od koristi. Od koristi na njihovom teškom putu uz njihovo bolesno dijete. Stoga se i proglašava ovaj dan i posvećuje. A sad bih samo još jednu rečenicu kazao i koja se tiče ovog vašeg izlaganja i općenito. Pa ja ne razumijem zašto uopće, zašto se uopće sučeljavamo oko ovog pitanja? Pa ovaj dan je dan svakog djeteta i zdravog i bolesnog. I svake obitelji jer nitko nije izuzet niti zaštićen od bolesti. Nikome nije zagarantirano da sutradan neće imati bolesno dijete. Prema tome stvarno ne vidim razloga da raspravljamo drugačije doli da budemo suglasni. Hvala.
Odgovor gospođa Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Bagariću niti jednog momenta mislim da nitko od nas nije bio niti neće biti protiv proglašenja 15. veljače Danom djeteta oboljelog od maligne bolesti. Način je samo u gledanju, u percepciji toga dana. Dakle što će se stvarno događati toga dana? Koliko ćemo mi kao društvo, koliko ćemo mi kao zastupnici utjecati na rad Vlade i vi kao pozicija i ja kao opozicija da donesu kvalitetne i provedive zakone koji će biti na korist ovoj djeci. Ne samo ovoj djeci koja su oboljela od malignih bolesti nego svoj djeci koja su bolesna.
Hvala. Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Kajo Bućan.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice rekli ste u svom izlaganju da djecu treba osigurati od nepotrebnih zahvata i dijagnostičkih pretraga. Pa imputirajući time možda da to netko čini. Ja odgovorno tvrdim da to apsolutno nitko u svojoj praksi od svih onih profesionalaca koji rade u svojoj zemlji da to nitko i nikad nije činio. Pogotovo prema djeci. I drugo, da treba im omogućiti liječenje na dječjim odjelima u istim dobnim skupinama. Pa ne možete tako paušalne ocjene davati da bi trebalo omogućiti liječenje npr. nekomu tko ima tumor oka ili uha na dječjem odjelu u istoj dobnoj skupini. Pa liječi se po organskim sustavima, odnosno bolestima, a ne. Rasprava je bila u ovom segmentu paušalna i netočna [[Upadica: Amaterska.]]
Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa naprosto moram se javiti uvaženoj zastupnici i ispraviti netočan navod. Ona je rekla da se rješavaju stvari naših malih pacijenata na koje su eto tako svi osjetljivi pogotovo donacijama. Sreća je da nije tako i sreća je ja vam moram reći kao kliničar i koju god im najveću vrlo kvalitativnu i kvalitetnu ustanovu u Hrvatskoj da nije situacija ovakva kakvom smo je čuli do sada. A to ću vam reći na kraju kad dođem na red. A ispravljam da je netočno da su donacije glavne. Ja ću sada samo reći jednu stvar. Trenutno u mojoj ustanovi, a ima takvih dosta gdje se postavlja linearni akceleraot, sofisticirana tehnika košta 11 milijuna, produktor elektrona koji je terapijski modalitet za sve uzraste pa i malu djecu. i ovu iz Klaićeve kod nas u kući za Klinici za tumore se liječi. I na sreću dakle da se ne kupuje donacijama. Dakle, što se tiče aparature, što se tiče skupih lijekova i što se tiče odlaska u inozemstvo. Svaki taj zahvat dolazi u moju kuću gdje se konolior odlučuje da li smo validni to riješiti u Hrvatskoj ili poslati. I nikome ne uskraćujemo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, mislim da smo malo izašli iz svega ovoga okvira. Ja bih htio da se vratimo na dnevni red, točno onako kako glasi točka, jer pretpostaviti je da je bilo nažalost malignih tumora kod djece i ranije, ne sad od 15. veljače. Bilo je i prije 2000. godine, nakon 2000. godine i nitko nije sprječavao Vladu Zlatka Mateše i Ivice Račana da prije ove Vlade predloži proglašenje ovoga dana. Jel' tako? Idemo dalje. Gospođa zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa zaista se razvila jedna nepotrebna i neugodna rasprava. Mislim da ne trebamo ići u tome smjeru i ja ću se vratiti i iznijeti samo ono što je činjenično i iznijeti svoje mišljenje. Ja ću svakako poduprijeti ovaj prijedlog odluke o proglašenju nacionalnog dana djeteta obolje od maligne bolesti kao samo jedan, samo kao jedan vid potpore djece, djeci i njihovoj obitelji koji su se našli u ovim poteškoćama. Ali čuli smo i danas, a ja bih ipak ponovila da na sreću ipak mnogi od tih bolesti se uspješno liječe, neke 70, 80, pa čak i 90 i 95%, ovisno o vrsti tumora i ovisno i vremenu kada je otkriveno. Svakako da je bitno ovo što kažemo da treba senzibilizirati javnost. Treba senzibilizirati javnost i ovakvi dani za to i služe. Imamo mi i drugih dana, dana nepušenja i mnogih drugih. Ja ne bih željela da prođe i ovaj dan kao i takav da se sjetimo ga malo ili nikako. Vidimo da ove djece nažalost ima dosta. Da na milijun djece pojavi se 160 novih slučajeva, da na Zavodu za javno zdravstvo u registru za rak, a često puta odnosno reći ću maligne bolesti, da je registrirano 104 novooboljela, ali ovdje se računa od 0 do 14 godina. I da je 48 djece oboljelo od leukemije i malignih limfona i 56 djece od solidnih tumora. Ovdje kada govorimo o malignim bolestima svakako da treba istaći prvenstveno prevenciju. Prevenciju i kod djece koje je teško ipak provesti. Tu je još više moramo se skoncentrirati na pravovremeno otkrivanje, ali kada su u pitanju odrasli ja bih ipak, pošto je to jedan važan problem kod nas, iznijela neke podatke. Kada govorimo o standardiziranoj stopi smrtnosti od zloćudnih novotvorevina u dobi i od 0 do 64 godine kako se službeno vodi i od 64 godine nadalje, znači ukupnoj populaciji onda vidimo da je taj broj kod nas nešto veći od prosjeka u Europskoj uniji. Međutim, koliko je bitna ova prevencija što sam maloprije govorila govori i to da je standardizirana stopa smrtnosti od raka vrata maternice, ali i od raka dojke je kod nas ispod europskog prosjeka. Evo, to može biti nama za ponos, ali svakako nas ne smije u tom smislu zadovoljiti da u tome ne budemo još bolji i još napredniji. Znači prvenstveno je stvar u prevenciji, pravovremenom otkrivanju. A evo još bih iznijela jedan podatak da preventivni pregledi u 2004. godini kao da sve nije ovo da se malte ne zdravstvo uništilo u ove zadnje dvije godine, uvedena je novina preventivnih pregleda osoba starijih od 45 godina kojih je u 2004. godini bilo 18 tisuća 856, ali moramo odmah reći da se njih 20 do 30% odazovu kada ih se pozove i da je 450 slučajeva znači otkrivene su tumori sumnjivi na malignome. Znači ovdje vidimo koliko je bitna prevencija, koliko je bitno prosvjećivanje i koliko je bitna i senzibilizacija. Poslije te prevencije i pravovremenog otkrivanja svakako je bitno liječenje. Ovdje u nekim raspravama moglo se steći dojam da su ta djeca zaista prepuštena samo donacijama i kako se Vlada i vlast odnosi licemjerno. Što mislim da zaista ne zaslužuje nikakvi komentar. Ja bih sasvim odgovorno rekla da svi prihvaćeni protokoli liječenja, važno je naglasiti, svi prihvaćeni protokoli liječenja primjenjuju se i kod nas. A kada se pojavi donacije i kada se pojavi tako način prikupljanja sredstava svakako da dobro dođu, ali nisu sigurno predviđena za osnovni vid liječenja nego možda za pomoć u materijalnom stanju ili neke dopunske načine liječenja. Kao što je profesor Turić isto tako rekao i kod odlaska u inozemstvo, mi koji se bavimo zdravstvom, a dozvolit ćete da nešto o tome više znamo, i kod odlaska u inozemstvo da mora se biti mjerodavna preporuka ustanove koja se bavi u tom vidu liječenja i ukoliko preporuče i da za takvo liječenje vani nikada nije bilo zapreke. Prema tome, mislim da ne trebamo slati ovakve poruke, uznemiravati roditelje i djece oboljele od ovakvih bolesti nego im trebamo poslati ohrabrenje i naš poticaj ohrabrenja da se bolesti te uspješno liječe, da kod nas imaju potrebne metode liječenja i dostupne metode liječenja i da mogu se u potpunosti osloniti na naše zdravstvo. A kada je u pitanju ovo senzibiliziranje javnosti i opća pomoć, mislim da je to, ne smijemo se osloniti samo da je to u pitanju Vlada, u pitanju su ministarstva, u pitanju je cjelokupno društvo pa i mi sami. Šta smo se u tome svemu založili, što smo se u tome svemu uložili da u tome nekom slučaju pomognemo. Svakako znači tu je potrebna pomoć, potrebna je solidarnost i potrebno je razumijevanje. Ja znam i naši roditelji u okviru moje županije su se organizirali, kupili su stan u Zagrebu uz pomoć donacije, uz pomoć prikupljanja. Mislim da kupovanje stanova i to sigurno ne spada u okvire ministarstava i okvire Vlade i to je jedna pomoć koja je potrebna takvim roditeljima i koja svakako dobro dođe. I dobro je da se organiziraju i međusobno pomažu, dobro je da ih međusobno pomažemo svi. Ali potrebno je cjelokupno društvo u tome potaknuti, ja znam recimo kada se radi o odraslima, kada bi trebali osnovati udruge da bi se međusobno pomagali, da bi se ohrabrivali i bi bolje bilo i uspješnije liječenje i razmjenjivali iskustva, moram reći da malo zainteresiranih ima u tome. Prema tome krivo je i krivo je mislim da stvaramo samo jednu negativnu sliku o svemu nama pa i o nama samima kritizirajući Vladu misleći steći s time neke pozitivne poene, nego dapače mislimo da trebamo kreniti svi od samih sebe, ono što možemo sami učiniti, a naše zakonodavstvo sigurno da u tom smislu i naše zdravstvo da u tom smislu čini maksimalno i da sigurno ni jedno dijete nema potrebe da bude zakinuto ili zakinuto liječenje. A kad je u pitanju ovih 100 kilometara mislim da o tome ne vrijedi više raspravljati, da su najavljene izmjene te odluke koja će svakako doći, a kažem jedan dio djece, ipak na sreću dobar dio djece stanuje preko tih 100 kilometara pa su do sada mogli koristiti taj vid zaštite. Evo da još na kraju kažem, znači da zaključim da moramo se skoncentrirati i biti poruka ovoga na prevenciji i pravovremenom otkrivanju, a to je ta senziblizacija javnosti kada je u pitanju liječenje mislim da svi mjerodavni lijekovi se nalaze u protokolu liječenja, da ovaj fond koji se osniva za skupe lijekove u tome će još pridonijeti. Da naše ni jedno dijete kao ni drugi stanovnici ne smiju biti u tome uskraćeni bez obzira koliko to koštalo. Evo jučer čitam recimo za tri lijeka u liječenju najtežih bolesti u Klinici za dječje bolesti Klajćeva u 2005. godini je potrošeno 2,3 milijuna kuna. Ali mislim to je za takve stvari i za takvo liječenje novaca mora biti i znači evo trebamo podržati jednu ovakvu odluku, ne kao nešto revolucionarno nego samo kao jedan vid podrške i senzibilizaciju javnosti da se svi skupa u tome uključimo u pomoći koliko može pomoći. Hvala.
Replika, poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Pa repliciram na tu negdje pred kraj je kolegica Lelić izrekla otprilike jednu rečenicu, pa evo kad se radi o tim putnim troškovima pa o tome ne treba ustvari uopće raspravljati, jer evo Vlada je najavila vratit će Vlada to nazad, a vidite ja ipak mislim da baš o tome treba raspravljati i to baš evo i povodom ove odluke koju ćemo svi podržati, to je sigurno, o proglašenju nacionalnog dana. Ali to ne amnestira Vladu koja je prošle godine donijela zakon kojim se upravo roditeljima takve djece ukida naknada za prijevoz do mjesta liječenja. Pa je u međuvremenu onda Vlada najavila i zakladu, pa je onda pod pritiskom nadam se javnosti valjda, odustalo od te zaklade i sad kaže mi ćemo to donijeti u sklopu valjda ukupne zdravstvene reforme. A ja pitam kada. I ako već do sada to nije donijela, zašto onda nisu uvaženi prijedlozi koji su došli iz oporbe da se ponovno vrati ta naknada ili u krajnjoj liniji se mogao i prepisati taj dio izmjena koji smo dali i moglo je i već sada ponovo biti vraćena ta naknada. Tim roditeljima koji ionako odvajaju velik dio novaca za liječenje i za brigu o toj djeci, sigurno ne zvuči lijepo kada kažete sada o tome apsolutno nije potrebno razgovarati jer Vlada će, tko zna kad će, donijeti izmjene tog zakona.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ruža Lelić.
… [[Govornik naknadno uključen.]] to ne treba raspravljati u tom smislu da je to nevažno. Od vlade ne možemo ni jedne očekivati da bude nepogrješiva, ali Vlada mora biti odgovorna, a ova Vlada je odgovorna i pokazala je da je odgovorna s time što je vidjela ukoliko nešto nije dobro rješenje da to rješenje ispravi i ne možemo sada reći da su ta djeca elementarno ugrožena samo zbog putnog naloga. Postoje svi drugi vidovi liječenja koja su im dostupna u …
Poštovani zastupnik Kajo Bućan.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče. Odmah da kažem podržavam osobno kao i moje kolege iz kluba ovaj prijedlog odluke i kao što neki rekoše, ni najmanje niste zaslužili da vas se baca kroz prozor, a kamoli da vam se zalupljuju vrata zbog ovakvog prijedloga. Dapače, i Vlada i vi koji ste u ime nje predlagatelj zaslužujete pohvalu za ovo, za ovaj prijedlog odluke. Navest ću nekoliko epidemioloških podataka iz svijeta koji potkrepljuju da se ta odluka donese i u našoj Hrvatskoj. Navedeno je u prijedlog odluke da se pojavi negdje oko 160novih slučajeva. To se obično kaže za nerazvijene zemlje. Za razvijene zemlje poput Sjedinjenih Država to je 125 slučajeva na milijun osoba. Za jednu Nigeriju to je 155 slučajeva godišnje, a za jednu populaciju na otoku blizu Indije to je negdje oko 40 osoba na milijun stanovnika. U Europi se pojavljuje jedno takvo oboljenje na 500 do 600 djece prije 15-te godine života. Polovica tih oboljelih, dakle 50% njih imaju manje od pet godina i nešto što još navode stručne statistike da je rizik pojavljivanja drugog tumora kod takvih osoba u daljnjih 20 godina života negdje između 8 i 10%. Zašto navodim ove statističke podatke? Pa navodim ih i zbog još jednog razloga ne samo zbog razloga koje vi svi ovdje znate da djeca nisu samo mali odrasli nego i zbog razloga toga što smo izloženi vanjskim utjecajima, vanjskim čimbenicima, raznim kemijskim čimbenicima koji na osjetljivu prijemčivu genetsku podlogu mogu izazvati ova oboljenja. Tako se tvrdi da jedan od tih spojeva su i dioksini. Dioksini su kemijski spojevi koji uzrokuju jednu od najčešćih dječjih malignih bolesti, a to su leukemija. Želim s ovog mjesta još jedanput, vama državni tajniče a i svima koji su u ovoj državi bave ovim problemima, još jednom upozoriti da je prije 2 ili 3 godine bivši ministar zaštite okoliša donio odluku suprotno odlukama gradskih vijeća dvaju gradova, Solina i Kaštela, o uporabi ugljena u proizvodnji cementa u tvornici Dalmacija Cement kao pogonskog goriva. Da su unatoč protivljenjima gradskih vijeća tih dvaju gradova donesena takva odluka. Ne samo da se loži ugljen, lože se otpadna ulja i još neke druge tvari koje se upotrebljavaju kao pogonsko gorivo. I sada ta gradska vijeća upozoravaju na povećanju emisiju štetnih plinova, pogotovo dioksina i mole nadležnog inspektora pošto je primio podatke Zavoda za javno zdravstvo da ih predoči i još uvijek mjesecima čekamo odgovor. Da ne bi samo ovaj dan bio dan kojim bi mi senzibilizirali javnost, neka to budu svi dani u cijeloj godini ali na način da to činimo tako da zaštitimo okoliš i da nam se ovakve stvari ne događaju. Jer puno je bolje da na taj način djelujemo preventivno nego da izdvajamo. Naravno da treba izdvajati za sve one slučajeve ali bit će ih manje. I s ovog mjesta ja bi samo želio čestitati svim onima koji se bave liječenjem tih dječjih malignoma. Ne samo na njihovom stručnom i profesionalnom radu nego i na njihovom humanitarnom radu kad pokreću mnoge akcije kojima skupljaju dobrotvorne priloge, opremaju svoje jedinice intenzivnog liječenja i na takav način doprinose zdravlju djece. A što se tiče putnih troškova, i jučer na Odboru za zdravstvo rečeno je pa su kolege i to mogle čuti, da novi Prijedlog zakona o zdravstvenom osiguranju ispravlja ovaj podatak i dobro je ispraviti tu grešku jer na taj način ona više nije greška, ona postaje prednost. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Marko Turić, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dozvolite mi na samom početku osvrnut se na neke izričaje da u ovom kologi i ovom problemu. Bilo je tumora i u Račanovo doba, bilo je tumora kako smo čuli i za vrijeme Matešine Vlade i Valentićeve. A ako hoćete onda ja to moram znati, a ono što znam, eto nemojte se uvrijediti, ne dociram, ja bi vam rekao, tumori se javljaju, otkrivaju ih povjesničari koliko je moguće pratiti ljudski rod, tamo je negdje i znak tumora. Toliko o povijesti. Svjetska zdravstvena organizacija nas je izvijestila da 57 milijuna ljudi umire godišnje, a od toga 7 i po milijuna od tumora. Analitičari medicinski kažu da tumorska bolest koja se sada trenutno nalazi na drugome mjestu po pojavnosti će već sada preći na prvo mjesto iza krvožilnih, srčanih i da ovo stoljeće će biti obilježeno sa tumorom. Čak i milenij. Evo vidite kako optimistički gledaju na lijek o tumoru. To je naša realnost. Što to znači za Hrvatsku? Za Hrvatsku, gospodo, znači da svake godine 23 tisuće oboli od tumora. Dakle, incidencija pojavnosti je 23 tisuće. A reći ću vam sada nešto, upravo ovo što cijelo vrijeme mi svi govorimo i izražavamo veliku svoju osjetljivost prema tome. Kad je u obitelji jedan član obitelji bolestan od tumora gotovo je i cijela obitelj bolesna. Pa i prijatelji ako su prijatelji. I kad se to sve, i uzme se 5-godišnje preživljenje, a to je 60% koliko današnja onkološka znanost je učinkovita, onda ćete vrlo brzo doći da u ovom trenutku na 4 i pol milijuna ljudi u Hrvatskoj negdje jedno 400 do 500 tisuća ljudi aficirano na ovaj način sa tumorom. Možete zamisliti koji je to zdravstveni problem, a i naravno socijalni i sociološki. Prema tome, ovo što mi govorimo pa neko uzbudljivije, netko na ovaj ili onaj način, sve je to opravdano. Sve je to potrebito, ali ranije sam rekao dok sam ispravljao uvaženu zastupnicu Škulić da je sreća da nije onako kao što se danas ovdje čulo. Mogu to posvjedočiti iz jednostavnog razloga jer time se bavim gotovo cijeli svoj radni vijek. U Hrvatskoj već 1966. godine, moram to spomenuti radi ljudi koji su napravili jedan pionirski iskorak i osnovali su Ligu protiv raka i već tada su oni pratili šta se u svijetu događa. A da je to bilo prvo u Europi svjedoči što 2 godine iza toga u Dubrovniku na naš poziv, naših stručnjaka, prvenstveno moram spomenuti jedno ime, to je akademik Padovan osnovano udruženje europskih kanceroloških društava. Prema tome, Hrvatska u tom smislu ima što reći i pokazati, a ima hvala Bogu i rezultate. Sigurno iza toga se nije spavalo ni stajalo, radilo se, ljudi su se educirali, ekipirali, … [[Govornik se ne razumije.]] stav koji je danas u svijetu, a kad je u pitanju maligna bolest, a to je multidisciplinarni pristup, jedan združeni pristup gdje je pacijent u centru, a sve službe oko njega. Pa i tramvaj kad vozi on mora proći kraj tih, govorim to zbog toga kad je nekome padalo na pamet da onkološka kuća koja je smještena sada u gradu da se makne iza Sljemena itd. To znači oduzeti tim ljudima nadu, već ih separirati negdje ili ih staviti u nekakve hodnike ili ne znam ispod itd. Ništa to se ne smije događati, oni moraju biti na vrlo kvalitetnom prostoru, vrlo kvalitetno imati zdravstveni kvadrat, a naravno vrhunski stručnjaci sa modernom opremom. Na sreću i hvala Bogu ja vam moram to reći bilo je vremena kada nismo baš imali u izobilju toga, ali sada mogu reći da nekako u zadnje vrijeme ja neću državnom tajniku oduzeti mogućnost možda da on ukoliko želi o tome da kaže, ali da smo samo prošle godine u neke ustanove uložili preko 30 milijuna u opremu za liječenje tih bolesnika. Evo to sam samo malo općenito, ali ovo mi sve govori da učinim nešto sada drugo. Da su za naše medicinare, ljude koji se bave onkologijom onkološki bolesnik trajna briga, pa otkad se rodi pa do ne znam 150 godina, ako kakav takav ima je li, odnosno od ranog otkrivanja pa do na koncu jedan dio moderna znanost ne može ni riješiti i takvi završavaju na žalost neželjeno po liječnika onkologa, a i samu obitelj. Prema tome, ta trajna briga nas sili da brinemo i o djeci i o starijoj, pa djeca to je pedijatrijska onkologija, stariji su gerijatrijska itd. da ne ulazim u širinu svega toga. Prema tome, vrlo je dobro da se sada javila jedna udruga … [[Govornik se ne razumije.]] iz Splita koja zastupa ovu djecu, pa na sreću 107 njih je recimo prošle godine negdje iznad stotinjak to je naravno veliki broj koji ima, a postoje i druge udruge o lifomu, o ljudi koji su operirani, žene koje su operirane … [[Govornik se ne razumije.]] , laringektomirani bez grla itd. i naravno da prihvaćamo ovo da se prihvati ovo i da se obilježi taj, ali ne samo zato da ćemo mi time riješiti nego da bude jedan memento za sve one koji vode zdravstvo i nas kad dođe u pitanje nešto da imamo osjećaj za to, jer kad je u pitanju neki nogometni stadion onda svi volimo negdje i slikati se i dati obol i zagovarati itd., a kad su ovakve stvari u pitanju onda nekako kao strah nas svega toga. Ja ću završiti uz želju tako da smo mi kao naš Odbor i ja na čelu Odbora nakon što sam kontaktirao sa ovom udrugom … [[Govornik se ne razumije.]] smo proslijedili našem ministarstvu ovakav jedan zahtjev i vidite oni su odreagirali na način da ćemo se uključiti u ovaj zapravo Nacionalni dan djeteta oboljelih od malignoma. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Apsolutno se pridružavam svim kolegama koji su za proglašenje Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti. Slažem se s time da će zaista to proglašenje senzibilizirati i javnost za probleme ovako teško oboljele djece ne samo za probleme djece nego i probleme obitelji, roditelja, dakle onih najbližih. Zašto se zalažem za to senzibiliziranje i zagovaram? Naime svi smo svjedoci da kad imamo zdravu obitelj onda se nikome ništa ne dešava, naravno dešava se nekome drugome tko je obolio. Dakle, trebamo senzibilizirati i one koji nemaju pojma o tome i reći im da je to zaista veliki problem danas u našem društvu jer ako su maligne bolesti po broju slučajeva drugi uzrok smrti da je to zabrinjavajuće. Ako je 160 novooboljelih na jedan milijun ili ako je godišnje 1% porast oboljelih onda se možemo upitati i šta dovodi do takvoga oboljela i kako se liječe takvi naši mali pacijenti. Dakle, odmah se iza toga nameće i preventiva. Ni jedna obitelj nije imuna. Danas imamo i Dan oboljelih od AIDS-a, imamo Dan osoba sa invaliditetom itd. da ne nabrajam, dakle i za to smo digli ruku i za to smo se zalagali. Dakle i tada smo govorili o senzibiliziranju javnosti, o preventivi, o liječenju i o potrebi pomoći takvim ljudima i naravno da to onda donosi i određene rezultate. Na odjelu za onkologiju liječi se 80% oboljelih djece. Liječenje malignih bolesti u prosjeku je 8 do 12 mjeseci i ponekad tek tada vidimo i upoznajemo slabosti zdravstvenog sustava. Žao mi je da je kolegica Škulić govorila o zdravstvu takvim rječnikom, moramo upozoriti da roditelji budu uz djecu, moramo im reći da ne daju agresivne metode, dijagnostike, terapije. Na žalost maligna oboljela su takva oboljenja gdje zaista ponekad morate upotrijebiti i agresivnu terapiju i agresivnu dijagnostiku, ali vjerujte mi sva obitelj, roditelji upoznati su sa načinom i terapije i načinom postupka takove djece. Nema citostatika koje to dijete neće dobiti u bolnici i za koje Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje neće izdvojiti sredstva. Naravno da se govori o povećanju limita i stvaranju novog fonda upravo za takve lijekove koje onda, čiji trošak neće ući u limit bolnice. Dopustite mi da i ovom prilikom zaista pohvalim djelovanje udruge kao što su "Krijesnica" i kao što su "Hrabro srce". Trebaju postojati takve udruge kao što je kolega Marko rekao postoje i druge i druga oboljenja. Za pohvaliti njihovo djelovanje u rješavanju pitanja zdravstvenog osiguranja za obitelj nereguliranoga statusa, za edukaciju roditelja u područjima vezanim za maligne bolesti kroz predavanja stručnjaka različitih profila, organiziraju liječnike, psihijatre, psihologe i pedagoge. Organiziraju psihološku pomoć roditeljima i braći i sestrama oboljele djece koja nikada vjerujte mi dosta iako je dobio od medicinskog osoblja. Izrađuju i distribuiraju edukativnu brošuru radnih i slikovnica za djecu za roditelje. Sjećam se njihovih brošura kako djetetom razgovarati o bolesti izuzetno dobra, dani u bolnici kako provesti, odgovori na dječja pitanja o smrti, kako reći zbogom itd. Senzibilizira i on javnost za problema obitelji suočene sa malignim bolestima i svjedoci smo organiziranja niza izložbi, koncerata i drugih stvari da dalje ne nabrajam. Svakako da je proglašenje Nacionalnog dana djeteta od malignih bolesti ukazuje svakome od nas na neki način da možemo pomoći i nešto učiniti a sa jednim ciljem da poboljšamo kvalitetu života djece oboljelih od malignih bolesti i pomognemo i za vrijeme i poslije bolničkog liječenja bilo da se radi o psihološkoj ili socijalnoj odnosno zdravstvenoj pomoći. I dopustite mi da participiram u ovoj raspravi jer mi je osobna želja i kao zastupnici a isto tako kao liječnici a još više kao majci da pomognem takvoj djeci. Hvala.
Hvala. Replika poštovana zastupnica Vesna Škulić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ovako uvažena kolegice. Da ste me slušali onda vi i vaši kolege kada sam tražila da mi se omoguće uvjeti onda bi čuli da sam rekla da je britansko udruženje za dobrobit djece u bolnici napravilo listu o pravima djeteta u bolnici. Lista je uključena u sklopu Europskog parlamenta na zasjedanju u Strasbourgu u svibnju 1998. godine, pa sam nabrojila što su oni stavili na tu listu koju je usvojio Europski parlament. I onda sam počela nabrajati djeca trebaju biti primljena na liječenje u bolnicu i sve ono ostalo što vi niste čuli dakle ni vaše kolege zbog toga što ste međusobno komentirali i što ste pričali i upravo zbog toga sam tražila da mi se omoguće uvjeti za raspravu. Hvala lijepa. [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite, moje vrijeme. Evo, ja ću vam dati. Dakle, točno moje riječi. Britansko udruženje za dobrobit djece u bolnici napravilo je listu o pravima djeteta u bolnici. Lista je uključena u sklopu Europskog parlamenta na zasjedanju u Strasbourgu u svibnju 1998. godine. Djeca trebaju biti primljena na liječenje u bolnicu ako briga za bolesno dijete ne može biti provedena u njegovoj obiteljskoj sredini itd. Dakle, ništa nije to moje izmišljeno nego sam skinula što je britansko udruženje donijelo za dobrobit djece izglasano u Strasbourgu u svibnju 1998. godine. Hvala lijepa.
Mir. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice, ja sam vas jako dobro slušala i slušala sam vaše norme šta sve mora biti po svjetskoj organizaciji, po britanskim regulama itd. Ali vjerujte, sve svjetske regule garantirano uz terapiju i sve ostalo postoji u našoj bolnici. I zaista nemajte brige.
Poštovani zastupnik Nikola Mak.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče! Nešto najstrašnije što se može dogoditi u životu mladog bića i njegove obitelji je kad dobije nalaz da ima tumor ili neku drugu tešku bolest. S tom spoznajom i sa tim saznanjem se ide spavati, snivaju se olovni snovi i budi se. I pita se a što ćemo danas napraviti? Moramo ići na posao, moramo priskrbiti za egzistenciju. A tko će brinuti o mom djetetu, tko će mu pružiti tu dnevnu njegu itd.? Hvala Bogu, hrvatsko društvo je to riješilo u granicama svojih mogućnosti ne samo danas u demokratskoj Hrvatskoj nego je to i od prijašnjih vremena tako da je društvena briga apsolutno evidentna i prema tome s te strane društvo pruža tu jednu vrlo bitnu potporu i toj djeci i tim roditeljima pa čak i susjedima što je gospodin Turić rekao da to ne obuhvaća samo to dijete i njegovu najbližu obitelj nego obuhvaća i jedan mnogo širi krug ljudi. I zbog toga je ova inicijativa apsolutno dobro došla prihvatljiva za svakoga i uopće ne sumnjam u ishod glasovanja o tom danu. Međutim, želim iskoristiti ovu prigodu pa da kažem još nešto u vezi bolesne djece. Nije samo tumor ta nevolja koja zahvaća djecu. Imamo čitav niz drugih bolesti koje zahvaćaju djecu od dijabetesa i uvenilnog dijabetesa, od Down sindroma, od distrofije, od gluho-slijepe djece, od srčane mane i nažalost danas imamo i mnogo djece koja su unesrećena u prometnim nesrećama i prema tome ostaju trajni invalidi na isti način kao što govorimo danas o djeci oboljeloj od malignih bolesti. I dopustite mi da ovom prigodom predložim da u okviru Ministarstva zdravstva, u okviru tih raznih udruga koje postoje za tu djecu i za te bolesti razmislimo o jednom danu kojeg bismo u ovom Domu proglasili danom te bolesne djece s tim da normalno i nadalje ostaju ti pojedini dani za malignu djecu ili kao što je to u udruzi dijabetičara, kod dijabetičara pa vjerojatno i kod ovih nekih drugih udruga. Pa evo, primite od mene i ovu inicijativu pa da se ona u tijeku vremena razradi i da na taj način dobijemo jednu sveobuhvatnu senzibilizaciju što smo ovdje govorili o tome kako na taj način pomoći djeci i skrenuti pažnju i na te dane ne paradirati nego na te dane sumirati što smo u roku od godinu dana uradili i što ćemo i što planiramo u narednih godinu dana u tom polju uraditi. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnik je rekao da Hrvatska država odgovori malom pacijentu prema svojim mogućnostima. Pa onda dalo bi se iz ovoga isčitati tako skromno. A ja vas uvjeravam, sad će vrlo brzo vam biti jasno da odgovori sa najvećim standardima svjetske onkološke znanosti. Zašto? Prije sam vam govorio kakve aparate imamo. Nisu to naši aparati koji koštaju po 2 milijuna dolara odnosno eura za zračenje a lijekovi, dajemo iste one lijekove, nemamo mi svojih lijekova. Kupujemo iz Švicarske, Amerike itd. A naši ljudi u mojoj kući moraju provesti svatko po godinu dana u jednom svjetskom onkološkom institutu. Prema tome, budimo sretni i osobno mi je jako drago i veseo sam da takvu situaciju mi u hrvatskom društvu imamo. I nemojte se brinuti, možete otići večeras evo naprosto mirni što se tiče terapije. A naravno, podržat ćemo ovo, nikada tu dovoljno brige i osjećaja. Hvala lijepa.
Replika poštovana zastupnica Jagoda Majska-Martinčević.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja bih ovu repliku iskoristila da se na neki način nadovežem odnosno čak i zahvalim uvaženom kolegi gospodinu Maku i podržim njegovu inicijativu ali ne samo inicijativu nego i način na koji je prišao ovome problemu. Koji zapravo danas nije trebao biti problem. Tema ove rasprave je trebala biti zapravo nešto drugo. A sve ono što se problematiziralo jest pitanje i problematika nekih drugih zakona, odredbi i tako dalje. Međutim gospodin Mak je na jedan vrlo humani način prišao ovoj temi. Nije ju politizirao, nije ju iskoristio za politikanstvo kao što se to moglo čuti danas tijekom rasprava i mislim doista da bi ovaj Prijedlog ovog dana, Dana djeteta oboljelog od maligne bolesti trebao sve nas samo ujediniti u podržavanju te ideje, a sve drugo se može ostaviti za neke druge rasprave. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ante Markov. … [[Govornik se ne razumije.]] kolega.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Pa evo ja sjedim ovdje cijelo vrijeme od početka rasprave i pozorno slušam sve koji su govorili želeći na taj način naravno ne kao liječnik jer to nisam ali kao roditelj doprinijeti osobno u razumijevanju pa i dati koliko mogu doprinos da ova rasprava bude na razini onoga o čemu raspravljamo. Da ona bude lišena povišenih tonova. Jer djeci posebno bolesnoj djeci ne pristaju i ne priliče povišeni tonovi. Znate najgore je, možda je to nešto najgore što se može u životu doživjeti da svjedočite o tome da ne daj Bože imate bolesno dijete kojemu se ne može pomoći. Vjerojatno je to najgore. A možda je na nekoj razini još gore od toga kad istu tu bolesnu djecu u raspravi političari koriste da bi se međusobno prepucavali. Možda je to i gore. Prema tome po meni ova rasprava treba imati jedan duboko humani karakter lišen svake moguće politike, svake moguće ocjene u kojoj se mogu dovoditi ili preko koje se mogu dovoditi djeca u pitanje. Jer danas mi razgovaramo o djeci. Naravno ja se slažem treba učiniti apsolutno sve i treba vratiti sve one institute i institucije koje će pomoći toj djeci. Treba u okviru resornog Ministarstva učiniti sve na praktičnoj razini, na praktičnoj razini. Naravno kolege su rekle nisu maligne bolesti jedine bolesti koje mogu sačekati svako dijete, svakog roditelja. Postoji puno isto tako opasnih, puno tih bolesti i eto mislim da je u ovoj godini bilo jedan čitav niz nesretnih slučajeva prilikom poroda djece kada zbog dišnih organa a u nemogućnosti da se imaju ti respiratori za djecu su došli u problemu i umrli su nažalost. Mislim u Osijeku da je bilo djeca. Takvih instrumenata nažalost imamo relativno malo sam u Zagrebu. Recimo veliki broj djece nije trebao umrijeti i recimo ovo je prilika da se ukaže državnom tajniku da se učini sve što se može da se ustanove opreme makar u središnjim glavnim gradovima Splitu, Rijeci, Osijeku, Zagrebu, u Zagrebu već ima, upravo takvim potrepštinama. Naša briga za svu oboljelu djecu, jasno prije svega danas razgovaramo o djeci oboljelih o maligne bolesti znači najteže bolesti. Naša je briga da učinimo sve. Kako učiniti sve? Pa možemo kao zastupnici o tome se truditi da kroz zakone nametnemo takav naprosto ritam, a možemo i osobno o tome svjedočiti. Možemo se odazvati, možemo organizirati, možemo pomoći. Možemo na dan koji proglasimo kao nacionalni dan djeteta odrediti da ćemo svi svoju dnevnu plaću ili dvodnevnu plaću, mi prvi svi saborski zastupnici ili tri plaće, idemo se dogovoriti kao ljudi da se dogovorimo da ćemo za dan koji proglasimo dvi, dva dana svoje plaće koje nas pripadaju uplatiti u taj Fond. Mi saborski zastupnici. I to je jedna deklaracija koju donosimo zajednički. Idemo se dogovoriti da to učinimo kao ljudi. Ne trebamo pisati amandmane da nam to prođe. I to će svjedočiti o tome da smo mi promijenili odnos i javnost će drukčije percipirati cijelu ovu raspravu. Ja volim da ova rasprava nije išla kroz TV ekrane jer nije dobra poruka bez obzira koliko opravdana bila kritika ili akcija ili reakcija, ali o tome kao što su djeca naprosto se ne smije raspravljati povišenim tonom. Eto zbog toga ja bi mislim potencirao da pokušamo sami dati doprinos da se odreknemo dijelića onoga bez čega sigurno možemo, a to je nekih 1000 kuna i da mi na dan proglašenja ili na dan kada se obilježava nacionalni dan djeteta oboljelih od malignih bolesti damo svoj javni doprinos kao ljudi, kao zastupnici, kao osobe. Hvala lijepo [[Upadica: Bravo kolega!]]
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9 i 30. Status Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga i dalje prema dnevnom redu. Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana djeteta oboljelog od maligne bolesti dajem na glasovanje Prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 96 glasova za i 2 suzdržana donijeta predložena odluka.