Hvala lijepa i sada prelazimo na iznošenje stajališta točno u 13 sati. Prvi ispred Kluba MOST-a je gospodin Marin Miletić, reko sam, Marin da, reko sam, sam reko Marin.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora gospodine Furio Radin, poštovani gospodine Bukarica, poštovane kolegice, kolege ja ću danas opet o zastrašiteljima. Tko o čemu, Marin Miletić o zastrašiteljima koji su jučer ponovno čuli smo ovdje u Hrvatskom saboru od kolega iz Možemo sijali paniku, sijali strah, sijali su emocije koje direktno uzrokuju, to dobro znamo komorbiditet vrlo jasno kaže anksioznost i strah, pazite prije dijabetesa su opasni po COVID, a ovdje smo čuli ovom časnom domu, zazivanje strogih mjera, strogih mjera i neke valjda ne znam, lockdowne. Oni siju paniku i strah, broje zaražene iako čuli smo dakle, mislim to je od vladajućih, da bi trebalo prestat brojat te zaražene, da se razumijemo, COVID nije bezopasan, COVID nije bezopasan, daleko od toga ali ako se ne varam, mislim da sam pročitao na Twitteru, da je premijer sad rekao valjda 15-ak minuta, kako ukupan broj svih preminulih sa COVID-om i od COVID-a, 93% preminulih su ljudi koji su stariji od 60 godina. To vrlo jasno govori puno toga, nekoliko stvari. Dakle, prestanimo brojat zaražene, jer na koncu i ja sam bio osobno zaražen, 10 dana sam bio u izolaciji, 11. dan sam istrčao 7 km, minutu slabije nego što inače trčim i vrlo jasno kažem, dakle, ne umanjujemo opasnost, vrlo sam jasan, vrlo sam jasan, za rizične skupine, stariji ljudi, ljudi koji imaju određene bolesti, narušeni imuno sustav itd. Dakle, valjda ti zastrašitelji sanjaju o Sloveniji, pa da ne mobu ić tankat ljudi, dakle automobile bez COVID potvrde i pitajmo što bi dobila Hrvatska, što bi dobio hrvatski narod da takva ekipa zelenih dođe na vlasti, da takvi ljudi upravljaju našom državom? Dakle, prestrašno, baš sam u šoku. Dakle, mjere ne smanjuju broj zaraženih, one jedino usporavaju širenje zaraze i to znamo po svim relevantnim istraživanjima, kažu do 20%. Pa mislim, to vam je Tegnell, dakle švedski epidemiolog, to je Velika Britanija, promijenili su stav, kaže ne možemo postići kolektivni imunitet, moramo se naučit živjet s COVID-om, bit odgovorni, pazit na naše ponašanje i to je dobro, tako trebamo živjet, a ne nikakva zatvaranja i nikakve luđačke mjere koje nemaju veze s ničim. I zato mi trebamo ići putem Velike Britanije, Danske, Švedske, koje su se potpuno otvorile, imaju više cijepljenih, ali i mi imamo velik broj preboljelih, maske nemaju nikakvog smisla i zato hvala gradonačelniku Varaždina, Čabra i mom kolegi Miri Bulju i njegovom stručnom timu dakle što su rekli da te maske nemaju smisla u pogotovo obrazovnom sustavu, dakle Sveučilište Waterloo u Kanadi, kažu da ove maske koje mi nosimo kirurške, do 10% štite. To je znanstveno istraživanje, nije to baba Vanga rekla. Dakle, to su službena znanstvena istraživanja a na koncu to i Vladin savjetnik piše, opet prije 45 minuta na Face-u da treba ukinut maske. Znanstvenik Lauc, to on piše, znači nisam to pročitao negdje u nekom selu. Tako je kolega, slažem se, skinite maske, dakle nema smisla. Dakle, omogućimo djeci da odlaze u školu bez maski, jer nema smisla, nema argumenta, dok misliš da ima argumenta, onda nosiš, brate jer slušamo znanost, ne slušamo ideologiju, ne slušamo zastrašitelje, ne slušamo one koji sline ne znam, nad time da bi valjda trebalo opet naš narod zatvarat po nekim podrumima, pa dosta toga. Dosta toga. COVID putovnice dakle nemaju smisla, zašto? Pa zato jer je znanost rekla da i cijepljeni prenose virus, istina, u manjem obimu. U manjem obimu, treba vrlo jasno reć, u manjem obimu, ali prenose. I onda im date lažnu sigurnost da ljudi koji su cijepljeni odlaze u staračke domove, rizične skupine, dakle u bolnice i mogu prenijeti virus. Dakle, treba ukinuti COVID putovnice. Ja znam da sam možda ušao premijeru s ovom temom, moj kolega Miro Bulj i ja, pa onda sad čekaju vladajući pa će za mjesec dana ukinuti, ma ne morat čekat, vi ste vladajući, vaša je najveća odgovornost i slobodno vi dakle, mi ćemo vama zapljeskat, ja sam reko, pa ja sam pljeskao, tu se kolegica jučer čudila, hvali HDZ, pa hvalit ću bilokoga ko donosi dobre zakone i predlaže nešto za dobro pa evo glavne kolege iz IDS-a, nikakav problem pohvalit IDS. Kolegicu Sandru sam iz Možemo! hvalio iz Odbora za ekologiju, podržao sam SDP-ov zakon, Ovršni zakon je bio, pa to su, pa šta bi, pa nisam lobotomiran, da ono što valjda ja kažem neću, nije moja stranka, neću to, pa nisam lobotomiran, sve što je dobro za hrvatski narod, moju savjest, ja ću podržat, ja ću dignut ruku, pa nemam ja gazde iznad sebe. Pa imam svoju savjest i dragog boga, pa još najbolje da se bojim nekoga iz svoje stranke, bogu hvala da tako ne funkcioniram. Hvala vam.
Hvala lijepa, vrijeme [[Upadica Miletić: Nisam završio, dobro.]] Nažalost, vrijeme. Hvala. Gospođa Karolina Vidović Krišto iznosit će stajalište u osobno ime. Izvolite.
Dame i gospodo, Europska je komisija u izvješću u srpnju ove godine označila hrvatsko pravosuđe najgorim u EU-u a platežnu moć hrvatskih građana poslije Bugara, najslabijom u EU-u. Tih sam dana očekivala da će hrvatski mediji tu Europsku komisiju proglasiti okorjelim hrvatskim nacionalistima, ustašofilima i teoretičarima zavjere jer kao što znamo, kad danas u Hrvatskoj argumentirano izgovarate činjenice, onda dobivate upravo spomenute etikete. Kako europskim povjerenicama Veri Jourovoj ili Margrethe Vestager nije baš logično davati etikete da su hrvatske nacionalistkinje, hrvatski mediji nisu pristupili kao primjerice prema meni, kada iznosim činjenice, već su primijenili šablonu broj 2, ignoriranje, što također i sama doživljavam a ukoliko se netko pita kako to da mediji nešto što je iznimno relevantno prešute a istodobno nešto što spomena vrijedno nije, prenapuhuju u neviđene razmjere, onda se odgovor na to pitanje također može naći u tom izvješću Europske komisije koje kaže da Vlada kroz reklame državnih tvrtki utječe na uređivačku politiku medija. Ako je netko sumnjao u ove navode Europske komisije, onda se prošli petak mogao uvjeriti u istinitost tvrdnje Europske komisije, mediji su nas bombardirali navodnim povijesnim uspjehom DORH-a i Božinovićeve policije jer su razotkrili da saborski zastupnik Kovač piše lažne SMS-ove a da je župan Posavec navodno zapošljavao bez kriterija i da mu je poznanik dao 10 000 kuna. nartod za ovakve stvari ima jedan izraz a to je „pucanje topovima po komarcima“. Naravno da se treba progoniti i ovakve prijestupe ali njih rješava niža razina, doslovno policajac pripravnik jer ovakvi se slučajevi u prvu zovu bagatelni delikti, ali bagatelni delikt nije slijedeći slučaj koji ću navesti jer je riječ o natječaju o preko 200 milijuna kuna. Tjednik Nacional ovoga je tjedna objavio tekst o natječaju koji je u tijeku u HEP-u te je naveo kako se protivno svakom pravilu, dio uprave HEP-a sastao s ministrom Čorićem jer se uprava HEP-a ne može dogovoriti kome dodijeliti posao. Kao što je poznato u Hrvatskoj postoji Zakon o javnoj nabavi te je ovakva vrsta sastanka u potpunosti protuzakonita jer navedeni zakon jasno propisuje način kako se poslovi dodjeljuju. Hoće li Tomislav Ćorić i HEP-ovci Frano Barbarić i Marko Ćosić biti uhićeni? Svi mi hrvatski građani dobro znamo da neće jer kao što bi to potpredsjednik odnosno predsjednik sabora rekao mora se koalicijskim razgovorom uskladiti kako primjenjivati zakone. Upravo ova izjava dijagnosticira uzročnik svih hrvatskih nevolja. Zakoni se provode, a ne dogovaraju. Temeljni, ključni problem hrvatske države jest suspenzija vladavine prava u kojoj vlas otvoreno demonstrira kršenje zakona, a pravosudna tijela poput kućnih pudlica slijede to bezakonje. Svaki hrvatski građanin treba biti svjestan da plaća abnormalnu kamatu 3 puta višu od one koju plaća Nijemac, Mađar ili Čeh i to zato što je korupcija opće prisutna, a pravosuđe na funkcionira. Sveti i uzvišeni cilj hrvatske države 2021. godine jest svrgavanje nasilničke skupine iz politike, pravosuđa i medija koja organizirano krši europske vrijednosti i hrvatske zakone, besramno se bogateći, stvarajući siromaštvo i prisiljavajući hrvatske ljude da napuštanju svoju domovinu. Ovdje treba posebni apel uputiti članovima stranaka koje participiraju u vlasti da su dužni dignuti glas protiv svojih stranačkih čelnika jer činjenica je da je ove godine 5.000 prvašića manje upisano u škole, da je to isključiva odgovornost tih stranačkih čelnika i njihovih podupiratelja. Odričem svakomu pravo nazvati se hrvatskim domoljubom, demokratom ili europejcem koji krši zakone tko potkrada svoju državu, tko oduzima pravo hrvatskom građaninu na njegova zakonska prava te čini bilo koju vrstu zlouporabe. Onaj koji to čini nije ni domoljub, ni demokrat već je izdajica. Hrvatska je bogata država, rijetko naseljena s idealnom zemljopisnom pozicijom, a koja ne može zaživjeti punim plućima isključivo iz razloga što odmetnuta i nametnuta vladajuća struktura žrtvuje vlastiti narod zbog svojih sitnih interesa suspendirajući hrvatske zakone i europske norme. Mi kao društvo imamo izbor biti uređena, pristojna, civilizirana država u kojoj se zakoni i pravila poštuju ili biti nesređena hajdučija u kojoj profitiraju nepošteni i nasilni, a ceh plaćaju oni koji su ogromna većina, a to su hrvatski građani. I parafrazirat ću kancelara Adenauera između pravedne Hrvatske i korumptne države ja biram pravednu Hrvatsku, ali ću iz Hrvatskog sabora također danas jasno poručiti svatko tko nanosi zlo svome narodu kad-tad će biti kažnjen. Hrvatski narod će se znati izboriti za jednakost pred zakonom, za europske vrijednosti te ćemo stvoriti pravednu i bogatu Hrvatsku.
Hvala. Sada je na redu gospođa Urša Raukar Gamulin koja će iznositi stajalište Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dakle, prošla su puna dva tjedna da smo u novinama čitali kako se redatelj Rajko Grlić obraća ministrici kulture vapajem za spas hrvatske filmske baštine. Kaže, obraćam vam se kao jedan od svakim danom sve malobrojnijih hrvatskih filmskih režisera koji su život proveli snimajući filmove na filmskoj traci onoj od celuloida na koje emulzija ima ograničeni vijek trajanja. Prvo odlazi boja, zatim oštrina da bi na kraju otišla i čitava slika. Kada se to dogodi, filmovi zauvijek nestaju, njih se ne može restaurirati, obnoviti, vrati u život oni su mrtvi. Ministrica kulture mu nije odgovorila, nitko mu nije odgovorio. Mrtva hladna država pušta da joj vlasništvo propada. Prema Grlićevim riječima tempo obnove je 2 filma godišnje. Od 220 naših filmova snimljenih u 20. stoljeću danas ih je obnovljeno tek 20-tak i tempom od 2 obnovljena filma godišnje možemo jamčiti da će većina tih djela nepovratno propasti. Na samrtnoj postelji prije 8 godina velikan hrvatskog filma Krsto Papić napisao je pismo hrvatskoj javnosti gdje preklinje da se zaustavi propadanje filmskih djela i da se stvore preduvjeti za obnovu. Podsjeća državu da je dužna štititi svoje vlasništvo pa i onda kada na to vlasništvo polažu pravo razni sumnjivi tajkuni. Odgovor na Papićev posljednji potez kao i na ovaj nedavni Grlićev bila je potpuna šutnja administracije. S vremenom takva je moć navike postalo nam je samo razumljivo da se filmska baština prepušta kemijskom propadanju, lica glumica i glumaca zaboravu, da se zapise naših krajolika puštamo i prepuštamo ništavilu, a najbolje kreativce prošlih generacija ignorantskom preziru. Nismo spremni za zadaće koje su europski narodni davno odradili. Sjeverna Makedonija i Republika Albanija su uz savjesni rad uspjele obnoviti i urediti svoju filmsku baštinu, samo Hrvatska nije. Valjalo bi konačno javno otkriti zašto. S tv ekrana najrazličitijih kanala internetskih servisa obasipaju nas danas nebrojeni filmovi starijih datuma obnovljeni, blještavi, ozvučeni. Dakako uvijek američki ili europski, japanski ili latinoamerički što više slovenski ili srpski, makedonski nipošto ili skoro nikad Hrvatski. Valjalo bi otkriti ponavljam zašto. 17 kandidata za studij režije na Akademiji dramskih umjetnosti pisalo je test i između ostalog odgovaralo na pitanje tko je Fabijan Šovagović. Točan odgovor znao je samo jedan kandidat. A zašto? Zato što našeg klasičnog filma nema u školskim programima, niti na televiziji, niti na internetu, niti u kino mreži. I bolje da ga nema nego da se prikazuju negledljive i napola uništene presnimke kakve ponekad pokazuje HTV. Samo 10% od 155 milijuna kuna koliko je predviđen o za obnovu Banskih dvora bilo bi dovoljno da se obnove svi, ali baš svi hrvatski cjelovečernji filmovi koji su snimljeni do 2000.g., ali to se ne događa. Razlog bojim se nije u novcu nego u manjku volje, interesa i razumijevanja. Stoga apeliram na ministricu kulture i na predsjednika Vlade da poduzmu sve što je potrebno da se hitno krene u spas hrvatske filmske baštine. Vrijeme istječe i uskoro će biti nepovratno prekasno. Hvala.
Hvala. Gospođa Grozdana Perić iznosit će stajalište Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Evo ja ću govoriti o dakako ekonomskim pitanjima. Naime, Hrvatska je u drugom kvartalu 2021.g. imala rast BDP-a od 16,1% što je peti rezultat među članicama EU nakon Španjolske, Francuske, Mađarske i Italije. Prosjek EU je 13,2%. Sve sastavnice BDP-a kako na rashodovnoj tako i na prihodovnoj strani rasle su u odnosu na drugo tromjesečje 2019. što dokazuje da se nalazimo u razdoblju velikog oporavka. Rast BDP-a na godišnjoj razini iznad 16,1% pokazuje da je hrvatska Vlada dala snažan odgovor na krizu i osigurala gospodarsku stabilnost u uvjetima pandemije. Činjenica je da je danas u RH veći broj zaposlenih nego prije covid-19 krize. U srpnju je tako bilo zaposleno milijun 586 tisuća 735 osoba, a nezaposlenih oko 119 tisuća. Nakon mjera za očuvanje radnih mjesta prešlo se u fazu kreiranja radnih mjesta. Najveći doprinos godišnjem rastu BDP-a u drugom kvartalu 2021. dolazi od rasta osobne potrošnje od 18,4%, izvoza roba i usluga koji je porastao za 35%, usluge posebno 56% i to radi oporavka turizma. Investicije su porasle 18,3, a uvoz 30,3%. Iako investicije su porasle niže nego što je bilo projicirano uvjereni smo da će aktivacijom Nacionalnog plana oporavka i otpornosti kako u javnom tako i u privatnom sektoru doći do promjene. Radi se dakle o preko 24 odnosno skoro 25 milijardi eura. Rekordni rast BDP-a bio je zadnji u '97.g. i iznosio je 7,2%, sada u ovom periodu polugodište 2021. u odnosu na 2020. iznosio je 7,7%. Naravno da očekujemo puni oporavak gospodarstva i to i prije 2022.g. Razlog tom optimizmu je ipak većina pozitivnih gospodarskih pokazatelja koje su više od originalnih projekcija. Stoga uz sve dosadašnje napore koji su pravovremeno učinjeni uz reforme koje su navedene u Nacionalnom programu i svim ovim sredstvima koje očekujemo i nastojimo ih povući očekujemo da će se oporavak i promjene dogoditi. Stoga iskoristimo vrijeme, iskoristimo sredstva najbolje i najpametnije kako bi stvorili Hrvatsku onakvu kakvu želimo i kakvu smo zaslužili. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Gospodin Ante Prkačin iznosit će stajalište Domovinskog pokreta. Izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Gotovo šokiran ovim što kolegica Raukar reče ili Rauhar, neću govoriti o onome što sam planirao nego o nečem drugom. Planirao sam govoriti o vrlo lošem Zakonu o popisu stanovništva i pravilima o popisu stanovništva koji izgledaju tako kao da je uskrsnuo Ilija Garašanin pa donio ta pravila igre. Dakle, zločinačkoj srpskoj pravoslavnoj crkvi koja je napravila zla hrvatskome narodu više nego bilo ko u zadnjih sto godina se nevjerojatno pogoduje. Ali o čemu ja hoću govoriti? Šokiran činjenicom da jednog od najvećih hrvatskih ne glumaca nego umjetnika da je javno zaboravila sada ću govoriti o zapostavljenim hrvatskim veličinama. Za vrijeme našeg godišnjeg odmora održane su ljetne Olimpijske igre najznačajnija sportska manifestacija na planeti Zemlji. Dakle, ta manifestacija koja je prakticirana još u antičkim vremenima, a obnovljena prije 125 godina uz sportsko značenje ima ona i političko značenje i gospodarsko i kojekakva druga značenja, a inače i površni promatrači znaju što sport znači u afirmaciji u popularizaciji u ukupnoj vrijednosti jedne zemlje. Iz tog razloga ću govoriti o podcjenjivačkom diletantskom nemarnom odnosu Hrvatske države prema vrhunskom sportu u fokusu će mi biti nagrade olimpijskim šampionima. Hrvatska daje za zlatnu medalju nagradu od 200 tisuća kuna, za srebrnu 150, a za broncu 100, a Srbija recimo tri puta više, a Kosovo recimo gotovo četiri puta više. Jesu li Srbija i Kosovo toliko bogatiji od Hrvatske? Nisu nego izgleda da oni koji njih vode da su svjesni da imaju više i kulturne i sportske širine ili može biti malo više nacionalne svijesti pa iz toga razloga više uživaju u sportskim uspjesima, pa iz tog razloga i bolje nagrade svoje šampione. No, kad me ovako ponijelo da nastavim brzo, dakle 100 tisuća kuna, to nije mali novac, ovako gledano, to je, ali znate kakav je to novac? To je novac koji se dobije za 3. mjesto na Olimpijadi. Sjećam se kao dječarac u „Sportskim novostima“ slika olimpijska medalja, ispod piše „ovako izgleda za mnoge nedostižna olimpijska medalja“. Ta medalja je nedostižna za 7 milijardi ljudi i dobio Hrvat ili Hrvatica i za to dobili 100.000 kuna. 100.000 kuna je ozbiljan novac, al novac koji može kockar, klošar, propalica, iako svaki klošar, svaki kockar ne mora bit propalici, može prolazeć kroz grad u prvom casinu, zapravo ne u casinu nego automatklubu za sat vremena izgubit ili dobiti. To je, to je taj novac. 200.000 kuna koje se dobiju za zlatnu medalju to, to, to je priležnica jednog rahmetli hrvatskog političara u poslijepodnevnoj šetnji Teslinom ulicom dobije u vidu poklona zaboga miloga. Mislim, pošto se radi o finoj dami neću reći priležnica nego konkubina. Dakle, ništa ljudsko meni nije strano, pa ni konkubinat i nisam ja ovdje nekakav, nekakav redar, nekakav ćudoredni redar. Ali molim vas lijepo, kad se iz iste kase namiruje vrhunska sportašica koja bi trebala uć u povijest hrvatskog naroda i usputna priležnica, pa to me muči, kad, dakle to priležništvo, kad to ima uspješan poduzetnik, kad to ima uspješan sportaš, kad to ima čovjek koji je iznimne vrijednosti pa dobije visoku plaću pa radi tamo što hoćeš, ali iz državne kase Hrvatske onaj koji je u prilici grabit taj zgrabi što dohvati, a onaj ko dostojanstveno čeka taj gotovo ništa ne dočeka. Dakle uz ovu priležnicu postoji jedna prostitutka, jedna kradljivica i jedna razbojnica koja se također iz hrvatskog proračuna namiruje, namiruje do mile volje. Normalno, ona nema biološki, životno ni biološko rođenje, ona je jedna politička tvorevina, ona živi u konkubinatu sa hrvatskom vladom, to je ova spomenuta Srpska pravoslavna crkva. Tvrdim vam da jedan porfirije, da jedan Jovan iz Pakraca, da jedan Gerasim da su bolje plaćeni nego braća Sinkovići. Braća Sinkovići da smo mi narod, što mi sin reče kad smo o tome pričali jednom zgodom, kaže stari mi da smo pravi mi bi Sinkovićima napravili dvorac na Jelačićevom placu, jednom s jedne, drugom s druge strane. Ne. Tvrdim da je ono što oni mjesečno dobiju da je dakle manji iznos nego što dobivaju ovi i meni opet isteče vrijeme. Moglo se o ovome još, nastavit ćemo, nastavit ćemo. U stvari što? Dakle, gospodo iz HDZ-a nemojte da MOST, nemojte da Domovinski pokret, nemojte da mi predlažemo novi Zakon o sportu da na tome kupimo političke poene … [[Govornik se ne razumije]] nego vi inicirajte promjenu sportskog ponašanja i nagrađivanja. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Slobodno stajalište, ovaj, to su slobodna stajališta. Ako sam dobro shvatio nastavit ćete nadam se sa informacijama o, o cijenama. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Govorit ću o jednoj aktualnoj situaciji problema poljoprivrednika u Istri jer upravo ovih dana završava berba istarskog industrijskog pomidora iliti rajčice i kao da naši poljoprivrednici nemaju dovoljno problema sa vremenskim prilikama odnosno neprilikama koje svakodnevno i svake godine ugrožavaju njihov trud i rad, pojavio se i problem u komunikaciji sa Podravkom koji je ključni otkupljivač istarske industrijske rajčice. To posebno čudi kada imamo u vidu činjenicu da je Podravka u vlasničkom smislu i dalje pod značajnom kontrolom države. Sjetimo se samo i načina na koji je odabrana nova predsjednica uprave, a vjerujem da bi državi morao ili trebao biti cilj jačanje, a ne propast poljoprivredne proizvodnje i malih OPG-ova. Čak smo svojevremeno imali i najave iz vlade da će Podravka u narednom periodu jačati i širiti obujam svojeg poslovanja. Tako da zaista neugodno iznenađuje ignorancija koju možemo vidjeti ovih dana prema istarskim poljoprivrednicima. Jer ako se ova situacija nastavi prijeti nam gašenje OPG-ova, odumiranje još jednog dijela domaćeg poljoprivrednog sektora. Istarska županija prepoznala je važnost razvoja domaće poljoprivrede tako da su pokrenuti brojni projekti unaprjeđenja poljoprivredne infrastrukture. Istaknut ću samo veliki projekt navodnjavanja Červar Porat – Bašarinka u vrijednosti od 111 milijuna kuna, gotovo 15 milijuna eura na 550 hektara. Međutim, da bi sve to u konačnici imalo smisla mora postojati sinergija i komunikacija svih uključenih u lancu. Tu pogotovo mislim na suradnju proizvođača i otkupljivača. Tema razgovora moraju prije svega biti sigurnost otkupa, ali i cijena otkupa koja je nažalost svake godine sve manja, a cijena gotovih proizvoda sve veća, što nas dovodi do jedne praktički apsurdne situacije, ali i do pitanja koliko je uopće ta priča održiva. Jer u suprotnom svi milijuni koje ulaže županija i država uz pomoć europskih fondova u projekte navodnjavanja i slične projekte bit će dovedeni u pitanje ako se proizvodnja hrane na kraju neće moći prodati po adekvatnoj cijeni koja jamči opstojnost poljoprivrednim proizvođačima. I na kraju će od takve situacije po tko zna koji put koristi imati oni koji se bave uvozom, što je vjerujem svima nama neprihvatljivo. Proizvođači industrijskog pomidora u Istri dokazali su se kvalitetom svojih proizvoda već dugi niz godina i ne zaslužuju da ih se tretira na ovakav način, da uopće ne dobivaju odgovore od odgovornih osoba u Podravci. Podravka mora biti jedan od motora razvoja hrvatske poljoprivrede i zato mora imat više sluha za male OPG-ove i proizvođače hrane jer jedino takav sinergijski pristup može dovesti do dugoročno održive poljoprivredne proizvodnje jer bilo kakvi šumovi u komunikaciji ili ignoriranje poljoprivrednika nisu dobar put niti za jednu kompaniju i zato pozivam odgovorne ljude u Podravci da u jednoj otvorenoj i iskrenoj komunikaciji kažu istarskim poljoprivrednicima kakva je budućnost njihove suradnje. To je minimum koji naši poljoprivrednici zaslužuju. Hvala.
Hvala i vama. Prije u gužvi nisam siguran da sam rekao, to je bio g. Lerotić iz IDS-a koji je iznosio stajalište IDS-a. Gospođa, ako sam ponovio, ovaj, gospođa Anja Šimpraga iznosit će stajalište Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažene kolege i kolegice. Jučer i danas za ovom govornicom mnogi su iskoristili minute kako bi upozorili na veće ili manje probleme u našoj zemlji. Ja ću govoriti o prirodnoj katastrofi koja je podjednako pogodila svaki kutak naše zemlje. Posljedice klimatskih promjena osjećaju se u svim dijelovima svijeta, u nekim regijama sve češće dolazi do ekstremnih vremenskih uvjeta i kiša, dok se u drugima javljaju sve intenzivniji toplinski valovi i suše. Tako u jezeru Kruščica u Lici umjesto vode do grla, suša je došla grla. Naročito su pogođeni sektori koji u velikoj mjeri ovise o određenim temperaturama i količinama padalina, kao što su poljoprivreda, šumarstvo, energetika i turizam. Iako o njoj tako ne razmišljamo, ali upravo je suša prirodna opasnost koja uzrokuje više smrtnih slučajeva i raseljava više ljudi nego bilokoja druga prirodna katastrofa. Klimatske promjene povećat će šanse za pogoršanje suše i nestašice vode u mnogim dijelovima svijeta. Suša itekako ne poznaje geografske i političke granice, za industrije bogatije zemlje, suša je najvećim djelom ekonomski problem. Iako sušu nije moguće u potpunosti spriječiti, redovitim praćenjem i ranim upozorenjima, moguće je ublažiti njene negativne posljedice. Ono na što želim upozoriti ali ujedno i podržati apel Hrvatske poljoprivredne komore i poljoprivrednika jeste da se nađu konkretna i u ovom trenutku najbolja rješenja za tržišne poremećaje u sektoru stočarstva i ukupne poljoprivrede. Važno je istaknuti kako je kroz program ruralnog razvoja baš za ovaj sektor u posljednje 2 godine, više od 400 milijuna kuna realizirano kroz nekoliko mjera međutim potrebe su i dalje velike. Za pomoć ovom sektoru, Hrvatska poljoprivredna komora predlaže niz kratkoročnih i srednje dugoročnih mjera kao što su jednokratne potpore, njihova ranija isplata, zadržavanje kukuruza i uljarica u Hrvatskoj putem robnih zaliha, ali i obilježavanje domaćih proizvoda, rješavanje pitanja poljoprivrednog zemljišta, kapitalno investiranje u skladište žitarica i preradu. Pored strukturnih problema u domaćem sektoru stočarstva i naglog rasta cijena inputa, godinu je obilježila suša, poglavito u pašnom djelu godine. Na području Like presušilo je gotovo 80% izvora, voda za stoku dovodi se i do 50 km udaljenosti. O Dalmaciji da i ne govorim, davno je dobra kiša pala, ispaše skoro da i nema. Jedna od mogućnosti podrške politike jeste u obliku potpora, npr. iz Fonda za sušu, popustima pri ulaganjima u orijentiranim na prilagodbu klimatskim promjenama, poreznim mjerama i slično. Analiza osječkog Fakulteta agrobiotehničkih znanosti, pokazalo je da je došlo do naglog rasta cijena inputa odnosno troška hranidbe stoke koji je do skoka u 2021. ukupno bio do otprilike 50% materijalnih troškova a trenutno u pojedinim sektorima prelazi i 70%. Rezultat je to rasta cijena žitarica, prerađevina od žitarica i stočne hrane gdje je u nekim slučajevima rast cijena veći od 50%. Takva situacija na tržištu uzrokuje poslovanje s gubitkom analiziranih sektora stočarstva te bez konkretnih i brzih mjera doći će do kolapsa stočarske proizvodnje i proizvodnje mlijeka. Ekstremna suša u nepovoljan položaj dovela je i proizvođača krumpira. Zbog povećanih troškova proizvodnje, porasla je cijena, urod je smanjen i za 40% ako ne i više, iako su pojedini veliki proizvođači imali riješeno i navodnjavanje za dio parcela. Kroz mnoge stručne analize, zaključeno je da uspješno integrirano upravljanje sušama zahtijeva promjene u dosadašnjem upravljanju koje je bilo fokusirano na reakcije i na posljedice suše i pružanje financijske pomoći za smanjenje rizika i otpornosti suše. Nov pristup se djelomično temelji na većem znanju o boljoj kontroli klimatskih mehanizama, od početka do završetka sušnog razdoblja, o drugim čimbenicima koji utječu na stvaranje i prestanak suše kao i o razini ranjivosti zajednica industrije i eko sustava. Učinkovit odgovor na klimatske promjene zahtijeva inovacije na globalnoj razini. Ovo nije prvi put da klub SDSS-a upozorava na probleme malog čovjeka od kojeg sve počinje ali i završava a bez hrane, neće biti ni opstanka. Hvala.
Hvala i vama. Gospođa Anka Mrak Taritaš iznosit će stajalište Kluba zastupnika Centra i GLAS-a. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege. Za 6 dana, u iduću srijedu biti će 18 mjeseci od potresa koji je pogodio Zagreb i susjedne županije. Isto tako, prošlo je skoro 9 mjeseci od potresa na Baniji. Nebrojeno puta do sad sam govorila o toj temi ovdje u Saboru, bilo u slobodnim govorima, bilo u zakonu, govorila sam o toj temi i u medijima i u javnosti i zaista mi je potpuno nevjerojatno da se u suštini, posebno u Zagrebu, u ovih punih 18 mjeseci nije baš ništa promijenilo. Danas je inače točno godinu dana otkad je Zakon o obnovi zgrada oštećenih potresom objavljen u Narodnim novinama. Zakon koji nije donesen konsenzusom, jednoglasno kao što se pokušava prikazati. Niti ja nit moje kolegice iz Kluba zastupnika Centra i GLAS-a za taj zakon nismo glasale. Vladi je trebalo prvo, 6 mjeseci od potresa da se zakon napiše i dođe u saborsku proceduru a onda čim smo ga vidjeli bilo je jasno da se loš i neprovediv. To sam govorila tada, to govorim sada i bilo je apsolutno jasno da za njega neću ni glasati kao što i nisam. Još veći problem je program mjera koji je na temelju zakona donesen, umjesto da se osigura brza akcija i rješavanje problema u kojima su se ljudi našli. Taj proces je postao pokazna vježba birokratskog ludila i opće nesposobnosti države. Osnovan je Fond za obnovu, on ima svog ravnatelja, ima upravo vijeće u kojem sjedi devetoro ljudi, ali taj fond sad se vidi ne služi ničemu, baš ničemu. Nije napravio ništa osim što se ravnatelj fonda i ministar prostornog uređenja i graditeljstva i državne imovine neprestano javno preko medija prepiru tko je za što kriv i tko nije obavio posao. Istina je da su oboje krivi jer niti jedan, niti drugi nisu obavili posao. Ravnatelj fonda zapravo jedino bilježi poraznu statistiku neobavljenog posla, broji neuspjehe i propuste. Njih dvojica i odjeli koje vode i dalje se bave papirologijom kojeg nema ni kraja ni konca. Netko je izračunao da vam treba 40 kg dokumenata, a za to vrijeme, vrijeme prolazi dolazi druga zima u kojoj će mnogi naši sugrađani spavati u kontejnerima, raznim vrstama neadekvatnog smještaja ili pak u neobnovljenim kućama i stanovima neki i bez plina ili drugih mogućnosti da se zagriju. Zakon i program mjera znatno su kompliciraniji od recimo Zakona o gradnji i nije ni čudo da se po njima ništa ni ne može napraviti. Sve što bi fond trebao raditi, a ne radi moglo se provesti kroz Agenciju za pravni promet i posredovanje nekretnina uz osnivanje još jedne posebne službe u ministarstvu. Kako je sad nakon godinu i pol čak i vladajućima došlo do glave da zakon ništa ne valja predlažem da u izmjenama koje se spremaju bude i ukidanje tog fantomskog fonda koji ništa ne radi i ničemu ne služi. Nakon poplave u županjskoj Posavini u Gunji i ostalim naseljima u 13 mjeseci obnovljeno je 1089 stambenih zgrada od čega je 288 nanovo izgrađeno. Za 1201 zgradu su građani koji su obnovili sami dobili rješenja i isplaćen im je novac, rekonstruirali su 4 zdravstvene zgrade, 16 škola i sportskih dvorana, 4 zgrade sportske namjene i 14 društvenih domova. A prije toga da bi se moglo graditi i obnavljati srušili smo i uklonili 487 zgrada primjera radi na području Zagreba i okolnih županija do sad je srušeno, srušene 4 zgrade. A inače krajem 19. stoljeća nakon onog katastrofalnog potresa HNK u Zagrebu je izgrađen za 16 mjeseci, neboder u Ilici krajem '50.-tih godina prošlog stoljeća za 13 mjeseci, Hoto toranj 2004. za malo više od godinu dana, Empire State Building u New Yorku izgrađen je za 16 mjeseci na početku '30.-tih godina prošlog stoljeća. Naša Vlada i fond u 18 mjeseci nisu uspjeli obnoviti niti jednu jedinu zgradu iako već 9 mjeseci na računu Vlade stoji 683 miliona EUR-a za obnovu javnih zgrada. Bojim se da će obnova nakon potresa ostati upamćena samo po jednom kao najveća sramota ljudi koji vode ovu državu. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Marijan Pavliček iznosit će stajališta Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, jedna od glavnih tema u hrvatskom javnom prostoru u zadnjih nekoliko mjeseci je EUR-o te eventualni ulazak Hrvatske u europodručja. Premijer Plenković, ministar financija Marić, guverner Vujčić u više navrata govore o tzv. blagodatima EUR-a te prednostima koje Hrvatska ima ulaskom u europodručje. Pa tako je prije nekoliko dana premijer Plenković izjavio da će ulaskom u europodručje nestati valutni rizik, mjenjački troškovi, smanjit će se kamatne stope, potaknuti strana ulaganja. Ministar financija Marić pak izjavljuje da će se poboljšati kreditni rejting RH ulaskom u Eurozonu. Međutim, jedan i drugi prešućuju kakvo je stvarno stanje našeg gospodarstva, kakvi je stvarni standard naših sugrađana. Pa ajmo se malo pozabaviti činjenicama, a one su slijedeće. Činjenica je da je Hrvatska po svim pokazateljima posebice po BDP-u po glavi stanovnika pretposljednja u EU. Činjenica je također da je proračunski deficit za 2020. godinu iznosio 7,4%, a za 2021. godinu se planira deficit od 3,8%. Činjenica je također da je udio javnog duga u BDP-u vrtoglavih 88%. Isto tako činjenica je da u zadnjih nekoliko mjeseci došlo do drastičnog pokupljenja brojnih prehrambenih proizvoda kao i građevinskog materijala. Pa tako je primjerice prije nekoliko mjeseci jedna litra ulja u trgovinama koštala 10 do 12 kuna, a danas košta 15 kuna, tako primjerice kilogram mahuna je prošle godine koštao 20 kuna ove godine 35 kuna, tako primjerice kilogram mlade mrkve je prošle godine koštao 12 do 15 kuna ove godine 15 do 18 kuna, kilogram slavonske kobasice i to kod nas u Slavoniji je prošle godine koštao 60 do 70 kuna ove godine čak 90 kuna. I to su činjenice. Građevinski materijal, stiropor, željezo je poskupjelo više od 100% u zadnjih nekoliko mjeseci ali činjenica je isto tako da je u svim zemljama koje su uvele EUR-o došlo do poskupljenja kako prehrambenih proizvoda tako i usluga. Negdje više, negdje manje. I doći će do dodatnog vala osiromašenja hrvatskih građana. To će posebice pogoditi najkritičnije skupine, naše umirovljenike. I doći će do novog vala iseljavanja jer će doći do dodatnog pada standarda hrvatskih građana. I to su činjenice o kojima se ne želi govoriti i o kojima se šuti. I zato jedini koji ima pravo nešto reći o promijeni nacionalne valute je hrvatski narod i čemu se bojite referenduma ako ste u pravu? Mislim da narod najbolje zna što je najbolje za njega. Premijer Plenković se u zadnjih nekoliko dana postavlja iznad zakona, iznad naroda i iznad ustava izjavom da referenduma biti neće. Ulazimo u mračnu zonu demokracije, to je sumrak demokracije. Neće premijer Plenković odlučiti hoće li bit referendum oko eura, o tome će odlučiti hrvatski građani ukoliko sakupe dovoljan broj potpisa i eventualno ustavni sud. Isto tako premijer nas koji se zalažemo za raspisivanje referenduma proziva, te kaže da nismo doprinijeli i pridonijeli pristupanju Hrvatske u EU koliko je crno ispod nokta, te da u datom momentu nismo ni politički postojati, a istovremeno zaboravlja da trenutno na svim vladajućim funkcijama političkim u RH sjede pojedinci koji također nisu pridonijeli stvaranju hrvatske države koliko je crno ispod nokta, al u datom momentu su bili i vojni obveznici i punoljetni. Al mi smo legalisti, mi poštujemo volju građana jer su dobili potporu hrvatskih birača, ali isto tako ih pozivamo da i vi poštujete hrvatski narod i da raspišete referendum jer jedini hrvatski narod može dati konačni pravorijek oko eventualnog ulaska Hrvatske u europodručje. Hvala lijepo.
I na kraju gđa. Katarina Peović iznosit će stajalište Kluba zastupnika HSS-a i RF-a, izvolite.
Hvala. Dobar dan svima. Evo možemo ustvrditi stvarno i po ovim slobodnim govorima danas da se više govori o svemu i svačemu nego o radu i radničkim pitanjima, više se govori o Zakonu o obnovi i prešutnim minusima recimo iako bi i jedan i drugi problem bili manji kada bi plaće bile više. Danas se u ovom saboru govori o važnom zakonu, o minimalnoj plaći, ali tu će se rasprava o radnicima i radničkim pravima i pogotovo ovima koji rade za najmanje plaće što se tiče većine zastupnika završiti. Na druge odbore vrši se puno jači pritisak od tzv. zainteresirane javnosti nego na Odbor za rad. Zakoni kao i ovaj, kao što će doći i Zakon o radu novi koji najavljuju vladajući, a koje evidentno ide dalje na daljnju fleksibilizaciju i deregulaciju rada isto tako nažalost nemaju dovoljnu potporu onih aktera i nemaju dovoljnu pažnju onih aktera koji bi trebali bit zainteresirani jer radnike, pogotovo radnike koji rade za minimalac, nitko ne štiti niti se nitko za njihova prava ne zalaže. Zato mi danas ovdje imamo Zakon o minimalnoj plaći koji bi se mogao zvati Zakon o plaći manjoj od minimalne jer je apsurdno dakle da zakon koji želi regulirati da se ne može radit za plaću manju od minimalne zapravo donosi iznimke od tog pravila koje će samo ozakoniti da se može raditi i za plaću manju od minimalne. Ono što sam u raspravi dakle naglasila i što stalno treba odgovarati jer to prelako prolazi vladajućima, tu nema dovoljno osvrta od strane oporbe da se provodi sustavna statistička manipulacija od strane HDZ-a o prosječnoj plaći, o udjelu minimalne plaće u prosječnoj plaći, o rastu zaposlenosti, uglavnom statističkim manipulacijama koje uopće nemaju veze sa stvarnošću, a naravno da ljudi koji žive loše vide da je to statistička manipulacija, al nedovoljno ovdje objašnjiva zašto je to tako. Općenito dakle trebalo bi se o tome govoriti puno više. Zato sam upozorila jutros dakle da je važno da se suprotstavimo ovakvim zakonima, no nisam rekla jednu važnu stvar, a to je ono šta će vjerojatno ljudi imati na umu kada čuju čak i ove kritike koje su korisne, a to je da niti ovaj Zakon o minimalnoj plaći nije korektan prema radnicima koji rade za minimalnu plaću, postavit će se ono pitanje dobro, ali otkuda jel, mi nemamo novaca, nemamo mogućnosti da ulažemo u veće minimalne plaće. No to je isto druga podvala HDZ-a kojoj se treba suprotstaviti. Zašto? Zato šta i Zakon o minimalnoj plaći kao što će to biti i Zakon o radu, kao i mnogi drugi zakoni, sada upravo rade na tome da se radnike dresira da rade za manje, da rade za manje plaće i tu se konkurentnost, ono što HDZ cijelo vrijeme čini, želi postići tako da se snizi cijena radne snage, tako da se smanje plaće, tako da se smanje, tako da se poveća pritisak na radnu snagu, a ne tako da se dakle ulaže u produktivnost, dakle u istraživanje i razvoj novih tehnologija, u industrijske politike, u reindustrijalizaciju i da se šire kompleksni oblici rada. Dakle, mi zapravo ovdje i u ovom zakonu kao i u drugim zakonima vidimo što je HDZ-ov master plan za ovu zemlju, a to je tzv. interna devalvacija gdje se samo radi na tome da se pritišće radnu snagu i da se konkurentnost postiže tako da se radi znači više sati za manje plaće i to u radnim intenzivnim industrijama. I ovdje imamo upravo takav zakon i prijedlog izmjena i dopuna Zakona o minimalnoj plaći gdje se to potvrđuje. Znači i u onim radno intenzivnim industrijama se želi omogućiti da radnici rade za plaću manju od minimalne, jednostavno se opravdavajući, jel zakonodavci se opravdavaju da ne možemo drugačije jel. Još bi htjela samo dodati da se nedovoljno naglasilo da postoje ogromne manipulacije i sa tom minimalnom plaćom i sad ovdje imamo definicije minimalne plaće koje bi to mogle stati tome na kraj, ali ne, ne čini se da će to bit tako jer jednostavno to nije do kraja definirano. Znači, šta sve ulazi u minimalnu plaću nije definirano ovim zakonom, trebalo bi definirati da je minimalna plaća osnovna plaća dakle da se tu ne uračunavaju ti dodaci znači rad blagdanom, nedjeljom, noćni rad, smjenski rad itd. što se u praksi dešava pa smo mi tako vidjeli da se u Saponiji manipulira plaćama i radnike se zakida jer se pogrešno primjenjuju da postotak [[Upadica Radin: Vrijeme.]] smjenskog i prekovremenog ide samo umnožak osnovice i koeficijenta, a stalni dodatak se dodaje kao fiksna kategorija. To je slučaj s mnogim firmama i tome treba stati na kraj.
Poštovane zastupnice i poštovani zastupnici dobro jutro. Nastavljamo s radom prema najavljenom dnevnom redu. Prva točka, - Prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o minimalnoj plaći, prvo čitanje, P.Z. br. 170. Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava i čl. 172. Poslovnika HS-a. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Molio bih predstavnika predlagatelja da da dodatno obrazloženje prijedloga zakona. S nama je poštovani ministar rada, mirovinskog sustava, obitelji i socijalne politike Josip Aladrović, izvolite ministre.
Poštovani predsjedniče HS, uvažene zastupnice i zastupnici, posljednjih nekoliko godina svjedoci smo intenzivnih događaja na području tržišta rada, promjene uslijed digitalizacije, brza fluktuacija radne snage, robotizacije i pojave novih oblika rada predstavljaju izazov kako radnicima tako i, kako poslodavcima tako i zakonodavcima. K tome pojava pandemije Covid-19 tijekom 2020.g., a koja se nastavila i kroz cijeli dosadašnji dio 2021.g. dodatno je narušila odnose na tržištu rada. Unatoč izvanrednim okolnostima broj osiguranika krajem kolovoza bio je veći za 50 i pol tisuća u odnosu na kraj kolovoza 2020.g., a broj osiguranika u odnosu na 2019.g. bio je veći za 9.000. Ipak sve te okolnosti iskristalizirale su potrebu da se području rada posveti dodatna pažnja, te se uz realizaciju mjera za očuvanje radnih mjesta pristupi unaprjeđenju pravnih propisa koji uređuju pravne odnose. Određeni poslovi predstavljaju niske plaće, a najčešće su to poslovi jednostavnije složenosti i niže razine obrazovanja. Radnici koji obavljaju takve poslove posebno su osjetljiva skupina na tržištu rada i zadatak je države pronaći način kako ih zaštiti ne narušavajući ujedno zakone tržišnog natjecanja. Tome prvenstveno služi institut minimalne plaće kao socijalno zaštitni instrument ukupne socijalne i ekonomske politike u RH. Nakon što je u RH prvim Zakonom o minimalnoj plaći iz 2013.g. propisano da visinu minimalne plaće utvrđuje Vlada RH na prijedlog ministra nadležnog za rad, sustav minimalne plaće nekoliko je puta nadograđivan s ciljem osiguranja bolje zaštite i većih prava najugroženijim skupinama radnika. Najprije su kroz izmjene i dopune prethodnog Zakona o minimalnoj plaći iz 2017.g. iz iznosa minimalne plaće izuzeta povećanja koja radniku pripadaju za prekovremeni rad, noćni rad i rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koji je određeno da se ne radi. Nadalje, radi potrebe preciznijeg uređenja sustava određivanja visine minimalne plaće 1. siječnja 2019.g. stupio je na snagu novi Zakon o minimalnoj plaći. Ako promatramo samo kretanje bruto minimalne plaće, krajem 2013.g. ona je iznosila 2.984 kune i 78 lipa, a 2016.g. 3.120 kuna. To znači da je u mandatu prethodne vlade bruto minimalna plaća rasla samo 4,5% odnosno 135,22 kune. S druge strane u mandatu ove vlade bruto minimalna plaća ukupno je povećana sa 3.120 kuna na 4.250 kuna u 2021.g., što je povećanje za 1.130 kuna bruto. Promatrano kroz neto iznos minimalna plaća u navedenom razdoblju od 2.496 kuna dosegla je 3.400 kuna odnosno povećana je 904 kune tj. za 36,22%. Također udio minimalne plaće u bruto plaći za mandata ove vlade od početnih 38% u 2021.g. dosegao je 46,29% prosjeka bruto plaće. Također dopustite mi da spomenem i kontinuirani rast prosječne neto plaće. Tako je u lipnju ove godine ona iznosila 7.175 kuna, a navedeni iznos približava se onom iz programa vlade kojim je do 2024.g. najavljen rast prosječne neto plaće na 7.600 kuna. U 5.g. od lipnja 2016. do lipnja 2021. neto prosječna plaća narasla je za 1.489 kuna. Iako je rast minimalne plaće evidentan, a novi zakon precizniji i napredniji od prethodnog u praktičnoj primjeni pokazali su se određeni nedostaci koje je potrebno dodatno urediti. Cilj je spriječiti zlouporabe u područjima koja nisu ili nisu dostatno regulirana, te osigurati konzumaciju prava na minimalnu plaću kakva je ugovorena proširenim kolektivnim ugovorom. Novine koje se predlažu rezultat su analize stanja u području minimalne plaće i dogovora sa socijalnim partnerima. U tom smislu se između ostalog kao nedostatak pokazalo nepostojanje mogućnosti nadzora isplate kolektivnim ugovorom ugovorenih najnižih plaća, te minimalnih povećanja za prekovremeni i noćni rad, te za rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koje zakon definira da nisu radni. Predložene novine obuhvaćaju proširenje definicije minimalne plaće i na onu koja je kao takva ugovorena kolektivnim ugovorom čija je primjena proširena odlukom ministra nadležnog za rad. Zatim uvođenje obveze ugovaranja minimalne plaće u bruto iznosu zabranom odricanja od prava na isplatu minimalne plaće, izuzimanje povećanja plaće zbog otežanih uvjeta rada iz iznosa minimalne plaće, mogućnost ugovaranja minimalne plaće za mjesečni fond sati promjene vezane uz materiju najnižih povećanja plaća za prekovremeni i noćni rad te za rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koji je zakonom određeno da se ne radi te proširenje, proširena je mogućnost za utvrđivanje prekršajne odgovornosti. Sve navedeno u ovom Prijedlogu zakona koji se nalazi pred vama doprinijet će jačanju pravne sigurnosti prava na minimalnu plaću. Zahvaljujem se na pozornosti.
Hvala ministru. Idemo sa replikama. Prvi je na redu poštovani kolega Kirin. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre. Minimalna plaća bi trebala biti socijalno-ekonomski zaštitni instrument održavanja egzistencijskog minimuma. Uredbom od '21. g. utvrđeni iznos od 4.2050 bruto. Da li ste informirani, da li još uvijek uz jasan zakon ima poslodavaca koji, kao u prošlo vrijeme, radniku isplaćuju minimalnu plaću u bruto iznosu, a ostatak dogovora na ruke te time pokazuju neosjetljivost i za radnika i za državu? Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala vam na pitanju. Dakle, ako gledamo broj, odnosno strukturu svih onih primatelja minimalne plaće, možemo vidjeti da je ona u onom kontinuiranom padu, izuzet posljednjih nekoliko mjeseci kada dolazi do blagog porasta, međutim, to su nekakvi trendovski pokazatelji. Ono što, na što vi apostrofirate, dakle to je vezano više za sam neprijavljeni rad. Mi smo trenutno u fazi akcije, izrada akcijskog plana za suzbijanje neprijavljenog rada koji ćemo definirati kroz sljedeću godinu, dakle i donijeti sve zakonske i ostale procedure kroz koje ćemo taj način, odnosno vid rada kontrolirati, a i u ovom Prijedlogu zakona dodatno smo osnažili i Državni inspektorat i Poreznu upravu, kako bi mogli kvalitetnije i bolje kontrolirati sve one primatelje minimalne plaće, ali i ostale zaposlenike kako bismo ovaj način rada jednostavno suzbili odnosno, u dugom periodu iskorijenili u potpunosti. Hvala.
Sada je na redu kolegica Marić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani ministre. Jasno je što ovim zakonskim izmjenama se evo, trudite promijeniti. Međutim, da li ste svjesni da vas čeka još puno posla i da zapravo u RH brojni radnici još uvijek nemaju zapravo riješene sve svoje probleme? Ne samo po pitanju neadekvatnog plaćenog prekovremenog rada, noćnog rada, rad blagdanom, nedjeljom, itd., nego postoje problemi, ja sam evo, razgovarala sa brojnim građanima gdje imate poslodavce kojima zapravo ne možete ništa, koji ne daju slobodne dane, ne plaćaju ovaj, prekovremeni rad, uzimaju godišnji odmor, računaju pod praznikom, radnici nemaju tjedni odmor, dakle, mene zanima kada ćete napraviti potrebne zakonske izmjene da se svi ovi problemi koje sam navela, a i brojni drugi napokon riješe? Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala poštovana zastupnice. Dakle, ovi problemi koje ste vi nabrojali u praksi se vrlo vjerojatno pojavljuju na nekim mjestima, međutim, on, njihova materija, njihovo rješavanje i na kraju krajeva, i sankcije za nepoštivanje su definirane, prije svega, Zakonom o radu. Zakon o radu ovaj dio o kojem ste sada polemizirali relativno dobro pokriva, međutim, svjesni smo da postoji u praksi određenih nedostataka. Naravno, Državni inspektorat u čijem, u čijem nadležnosti je, između ostalog i Inspektorat za rad i radne odnose, zajedno sa Poreznom upravom, prije svega, kontrolira ovakve pojave i po onome što mi možemo pratiti u samim podacima, ovakve pojave se smanjuju i suzbijaju i kažem, nadam se da ćemo i kroz sve ostale zakonodavne akte i kroz novi Zakon o radu i kroz zakon o suzbijanju neprijavljenog rada u potpunosti iskorijeniti ovakvo ponašanje.
Sada je na redu kolegica Peović, izvolite.
Dobar dan. Izostavit ću niz toga što ću iznijeti u pojedinačnoj raspravi i u ime kluba o manipulacijama statističkim koje uporno ponavljate o rastu i plaća i minimalne plaće i porasta broja osiguranika u odnosu na zapravo druge brojeve koje bi trebalo uzeti u obzir, no, ovdje ću vas konkretno pitati, znači s ovim Zakonom, dobro, znači imamo prelazak na računanje minimalne plaće u bruto iznosu, što možemo i pozdraviti, ali postoji ozbiljan problem protuustavnih članaka koji su već postojali u prethodnom tom zakonu o minimalnoj plaći, a koji se sad dodatno pojačavaju sa čl. 5 st. 3 gdje se, osim dakle, mogućnosti da se kolektivnim ugovaranjem minimalna plaća snizi na 95% minimalne, iznosa minimalne plaće, doda i mogućnost da se podijeli fond sati u radno intenzivnim industrijama i da se praktički isplaćuje mjesečno manja minimalna plaća radnicima koji rade u najtežim industrijama.
Izvolite odgovor.
Zahvaljujem na pitanju poštovana zastupnice. Dakle drago mi je da pozdravljate uređenje na način da se ugovara minimalna plaća u bruto iznosu i drago mi je da smo očito tu postigli određene pozitivne efekte koji ste i vi pozdravili. S druge strane, dio koji se odnosi na preraspodjelu odnosno mjesečni fond sati od strane minimalne plaće, dakle on je nastao na temelju inzistiranja i sindikata i poslodavaca, prije svega u prerađivačkoj industriji koja je najviše izložena segmentu minimalnih plaća, a s druge strane, ne možemo govoriti o tome da nema zaštite radnika, s obzirom na to da kada se ... [[Govornik se ne razumije.]] dakle kada dođemo do prosjeka cijele godine, ne može na mjesečnoj razini biti isplaćena plaća koja je niža od minimalne plaće. Tako da, argument da u tom slučaju, da nije zaštićen radnik jednostavno ne stoji. Hvala.
Kolega Šimičević, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče HS-a, poštovani ministre, evo, vidimo da minimalna plaća od 2016. do 2021. raste i to je u redu i to je dobro. Međutim, ovdje ne vidimo indeks rasta cijena. Dakle, da li ova minimalna, rast minimalne plaće prati rast potrošačke košarice? To je jedno. I drugo pitanje, da li prekovremene sate može isto tako, Vlada dogovoriti, a ne da oni budu predmet sindikalnih pregovaranja? Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Dakle, sad moram priznati da nemam indeks inflacije pri sebi ovaj u posljednjih 5 godina međutim nisam odnosno siguran sam da indeks inflacije, kretanje inflacije u posljednjih 5 godina je niže od iznosa kretanja minimalne plaće što znači da se u tom slučaju povećava mogućnost dakle osobne potrošnje kao agregata BDP-a u tom segmentu ljudi koji su na minimalnoj plaći. S druge strane vezano za ovaj drugi dio vašeg pitanja intencija u početku tu ću biti potpuno iskren je bila da se definiraju i određeni, određena povećanja kroz sam zakon za one dane kada se ne radi u tjednu i da se to odredi u određenom postotku. Međutim, s obzirom da u ovom procesu sudjeluju i sindikati i poslodavci, da su se i sindikati i poslodavci složili da bi to značilo disrupciju kolektivnog pregovaranja ostavili smo određeni prelazni period u kojem želimo osnažiti kolektivne pregovore i da sami sindikati i poslodavci dogovore kolika će ta povećanja biti kroz proširene kolektivne ugovore. Hvala.
Izvolite kolega Dretar.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani gospodine ministre jedno pitanje i zamolit ću vas za jedan komentar. Pitanje je znate li koliko zaposlenih u Hrvatskoj trenutno prima minimalnu mjesečnu plaću, imate li taj podatak? I molim vas za komentar ove činjenice. Minimalna mjesečna potrošačka košarica za jedno kućanstvo je negdje po raznim istraživanjima između 7,5 i 8 tisuća kuna, a ona koja bi zadovoljila normalne potrebe kreće se oko 10 tisuća. Dakle, hrvatskim kućanstvima onima koji primaju minimalnu plaću nedostaje trećina prihoda mjesečno. Znači li da time Hrvatska postaje deponij za robu i to uvoznu robu niže kvalitete pred istekom roka trajanja? Kako komentirate činjenicu da postajemo deponij za lošu i nekvalitetnu robu prvenstveno naravno prehrambene artikle. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala na pitanju. Da Hrvatska postaje deponij već otprilike je malo izvan okvira reći pa bez obzira o kakvom deponiju se radilo, a to da li postaje deponij za uvoznu jeftinu hranu pred istek roka trajanja ja ću pokušati ne komentirat. Što se tiče prvog dijela vašeg pitanja u ovom trenutku nešto malo manje od 52.000 primatelja je minimalne plaće. U trenutku kada smo počeli raditi prve analize prije 2 godine, ono što smo radili u Ministarstvu rada u trenutku kada sam sam vodio odnosno dok vodim Ministarstvo rada je bilo više od 70.000. Dakle, imamo trendovski povećanje plaće, a s druge strane pad broja, pad broja primatelja minimalne plaće i to je, to su zapravo dva pozitivna trenda. Hvala.
Sada je na redu kolegica Burić. Izvolite.
Hvala vam poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani ministre Aladraoviću u proteklih 5 godina u mandatu Vlade premijera Plenkovića minimalna plaća kao što ste i sami istaknuli u bruto iznosu rasla je za 1.130 kuna u neto iznosu za 904 kune, valja naglasiti da nikada apsolutno nikada nismo imali tako značajno povećanje. Usporedbe radi minimalna plaća u cijelom mandata SDP-ove vlade rasla je za svega 179 kuna štoviše 2015. godine uvećana je za svega 0,4% što je brojkom i slovom svega 11 i 94 lipe. Budući da se bliži 31.10. kada, do kada u stvari treba donijeti novu odluku o uvećanju minimalne plaće zanima me kako idu pregovori, konzultacije sa sindikalnim partnerima i svima ostalima. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala zastupnice na vašem pitanju. Dakle, ovi faktografski podaci koje ste iznijeli to nema potrebe komentirati dakle samo pokazuje trendove u kojima se minimalna plaća kreće. Naravno do 31.10. je rok do kada treba biti definirana za slijedeću godinu kako bi se poslodavci pripremili. Ja sam siguran da će ona u sličnim trendovima nastaviti i u slijedećem periodu. Trenutno povjerenstvo za izradu prijedloga minimalne, visine minimalne plaće još uvijek dakle analizira sve podatke koji su dostupni. To moram napomenuti da to povjerenstvo u sebi sadržava i predstavnike radnika, predstavnike poslodavaca, akademsku zajednicu, predstavnike tijela državne uprave i do sada u pravilu su se nalazila rješenja koja su bila optimalna za sve. Ja sam siguran da će se tako nastaviti i u slijedećem periodu. Hvala.
Idemo dalje, kolegica Jelkovac, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Poštovani ministre ovim prijedlogom sigurno da je važno što se utvrđuje način povećanja plaće po osnovi i prekovremenog rada i rada blagdanom i rada nedjeljom, međutim znamo da je i do sada bilo dosta nepoštivanja odredbi o plaćanju i prekovremenog rada i rada blagdanom i rada nedjeljom od strane poslodavaca da su tražili kako mi to volimo reći i rupe u zakonu. Ono što se sada predviđa je da nadzor nad provođenjem ovih odredbi ipak bude rješavan kroz kolektivne ugovore, međutim zanima me ako se pokaže da to nije dostatno da li se razmišlja i o uređivanju nadzora kroz Zakon o radu, kroz prekršajne odredbe na jači i oštriji način. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala na pitanju. Trenutno nismo razmišljali o tom zakonskom rješenju da kroz Zakon o radu ovaj dio definiramo međutim još jednom napominjem postignut je konsenzus o tome da dvije godine zapravo pustimo poslodavcima i sindikatima da na neki način pokušaju povećati broj kolektivnih ugovora, proširiti dijelove kolektivnih ugovora, a ukoliko na taj način ne uspijemo dobiti veću masu zaposlenika koji će biti obuhvaćen i njima tada ćemo biti zapravo otvoreni za sve druge zakonske prijedloge. Hvala.
Sada će replicirati kolegica Pocrnić Radošević, izvolite.
Hvala predsjedniče. Poštovani ministre Aladrović znači današnja izmjene i dopuna zakona svakako su nešto što treba pozdraviti budući će dovesti do povećanja minimalne plaće na način da će se pripadajuća povećanja obračunati na plaću kao i sve oni dodaci iz Zakona o radu. Isto tako, pohvalno je da je udio bruto, minimalne bruto plaće u prosječnoj bruto plaću u zadnjih 6 godina narastao sa 38% na 46,3%. Ali, ono što je isto evidentno i zabrinjavajuće je da taj nesrazmjer u visini prosječne plaće u svim dijelovima RH. Kad gledamo po županijama, taj nesrazmjer je naglašeno, recimo, prosječna plaća u RH bruto je oko 9,5 tisuća, u Zagrebu je to 11,5 tisuća, dok je u Ličko-senjskoj nekih 8 400 i vidljivo je da je jedan od prioriteta Vlade RH svakako treba [[Upadica: Hvala vam.]] biti ravnomjeran regionalni razvoj svih dijelova [[Upadica: Hvala.]] Hrvatske.
Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se na pitanju, poštovana zastupnice. Dakle, što se tiče same i minimalne plaće, ali i kretanja svih ostalih razina, odnosno visina plaća, on nije u ovom trenutku najuravnoteženiji u cijeloj RH, međutim, vidi se određena konvergencija koja se događa u posljednjih nekoliko godina i pod tim podacima ono što minimalna plaća čini, ona je nekakav temeljni socijali i ekonomski zaštitni mehanizam i na taj način štiti tu neku donju granicu, bez obzira na teritorij gdje se nalazio zaposlenik koji je primatelj takve plaće. A što se tiče samih udjela, u pravilu, gledaju se 2 podatka, to su udio u .../nerazumljivo/... udio u prosječnoj plaći i udio .../nerazumljivo/... minimalne plaće u medijalnoj plaći, mi tu imamo pozitivne trendove rasta. Tu smo se približili zaista nekakvoj europskoj, europskom prosjeku, ali imamo još prostora za iskorak, ja sam siguran da ćemo ga iskoristiti. Hvala.
Sada će replicirati kolega Zurovec, izvolite.
Hvala uvaženi predsjedniče, poštovani ministre. Samo bih vas htio pitati, da li ste možda komunicirali sa ministrom financija da se neoporezivi dio, znači svih plaća, pogotovo ovih najmanjih, digne ipak na granicu od 7,5 tisuća kuna. Naime, inače taj zakon, čisto evo, imate i vi možda informaciju, ne bude minimalna plaća sigurno spriječila to da se ljudi ne zapošljavaju, tj. možda će se čak to i povećati, znači tim, tom zaštitom znači tih kao najugroženijih mi u principu njih i tjeramo na Burzu. Prije nekoliko godina, ja mislim da smo imali 70 i nešto tisuća ljudi koji su primali minimalnu, ja mislim da je sad ta brojka oko 50 tisuća. Također, prosjek unutar članica sindikata, unutar EU, da se oko 60% medijalne plaće cilja na minimalac. Kod nas je već tu blizu, oko 78%. Tako da, možda ćemo dobiti, na koncu i kontraefekt. Hvala.
Izvolite odgovor.
Nisu vam, poštovani zastupniče, zahvaljujem na pitanju, nisu vam do kraja podaci točni jer mi se približavamo 60% medijalne plaće, dakle bez obzira na to koji, bez obzira na trendove kako se oni kretali u drugim državama članicama, otprilike uvijek ta dva postotka koja sam i u prethodnom pitanju naglasio su bitna. Ovo smanjenje broja primatelja minimalne plaće nije nastalo zbog njihovog odlaska na Burzu rada nego je nastalo zbog toga što su se plaće intenzivnije podizale nego što se podizao prag za minimalnu plaću, tako da većina, ne svi, naravno, ti djelatnici, odnosno radnici, primatelji minimalne plaće su zapravo sada primatelji nešto više plaće. Naravno, svako podizanje minimalne plaće radi određenu distorziju unutar harmonizacije plaće unutar svakog poslodavca i to je izazov s kojim se određeni sektori, prije svega, prerađivačke industrije bore kada dođe do administrativnog povećanja plaće. Hvala.
Sada će govoriti kolegica Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Sabora, uvaženi ministre. Razlika između stvarnosti i papira je nekad dosta velika. Ono što smo mi imali prilike vidjeti u obrazloženju, odnosno čuti u obrazloženju je, mene često podsjeća, znate na kroničar vremena. To znači, konstatirati da i dalje imamo poslodavaca koji ne isplaćuju, .../nerazumljivo/... ne isplaćuju minimalnu plaću, da imamo problema zbog isplaćivanja za prekovremeni rad, za rad nedjeljom je nešto što se može konstatirati, ali nešto što se mora i u obrazloženju vidjeti koji pomak i koji napredak smo napravili. Mi i sad imamo Inspektorat koji ima određena, određene mogućnosti i može nešto raditi. Dakle, ono što mene zanima, mene ne zanima da mi odgovorite što ćete i kako ćete ili će to biti u budućnosti. Zanima me da mi odgovorite koji pomak je napravljen u vašem mandatu, što je napravljeno? Koliko je napravljeno toga da toga ima manje? Što ste na tom planu učinili jer to samo može biti onda pokazatelj što će biti i u budućnosti? [[Upadica: Hvala vam.]] Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Poštovana zastupnice, zahvaljujem na pitanju. Pa upravo to sam već kroz nekoliko pitanja odgovorio. Dakle, izrađena strategija za suzbijanje neprijavljenog rada, akcijski plan u izgradi i zakon o neprijavljenom radu će biti usvojen u sljedećem periodu u HS-u, to će definitivno povećati mogućnost suzbijanja takve vrste rada, vrlo aktivno zapravo na praktički tjednoj i mjesečnoj razini se o tom pitanju progovara i sa sindikatima i sa poslodavcima. U ovaj Zakon smo ugradili određene prekršajne odredbe koje daju za pravo i Poreznoj upravi i Državnom inspektoratu da ovakve vidove rada i ovakva ponašanja poslodavaca u pojedinim slučajevima mogu sankcionirati i tu se čine, dakle, svi navedeni iskoraci. U budućnosti će ih biti još više, to sigurno možemo vidjeti na kraju krajeva, iz plana rada Vlade, ali i iz plana zakonodavnih aktivnosti. Hvala.
Sada je na redu kolega Zekanović, izvolite.
Poštovani ministre, spomenuta je brojka od oko 50 tisuća ljudi koji primaju minimalnu plaću, međutim, ovdje se ne govori da postoje stotine tisuća ljudi koji primaju tek nekoliko stotina kuna više od minimalne plaće. Ja ću jedan primjer napomenuti da poštari, koji svima nama dostavljaju poštu imaju tek nešto veću plaću. Tek nešto veću plaću, tek nekoliko stotina kuna veću plaću od minimalne plaće. O njima nitko ne govori. Ali, ono što je meritum ove cijele priče, je li tisuću, pardon, 3400 kuna u netu, npr. dovoljno za preživjeti mjesec dana, ako uzmemo u obzir, npr. najam nekog stana u Zagrebu od 1500 kuna, što je zapravo špilja u Zagrebu, nije stan, ako uzmemo da ta osoba može biti i roditelj i imati djecu, može biti i samohrani roditelj. Je li 3400 kuna dostatno ili nije? Ti ljudi su zapravo virtuozi preživljavanja. Molim vas komentar.
Hvala. Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se na pitanju. Da, upravo zato medijalnu plaću i koristimo kao nekakav relevantan faktor jer on obuhvaća sve oni koji se nalaze u donjem prosjeku plaća. I kao što sam i napomenuo, svjesni smo da postoje određeni izazovi u kontekstu smanjene harmonizacije plaća kada dolazi do administrativnog povećanja minimalne plaće, da li je to dovoljno ili ne sigurno je subjektivan dojam svih od nas, ali ono što trendovi mogu pokazivati je da je konstantno povećanje samih minimalnih plaća. Dakle, to je ono što se u ovom trenutku može. Moramo biti svjesni s druge strane i negativnog efekta administrativnog povećanja, a to je da se u onim industrijama koje su radno intenzivne, u kojima je trošak rada izrazito visok dolazi do distrukcije u samoj ekonomskoj konkurentnosti tih tvrtki i da preveliko povećanje minimalne plaće može imati i negativne ekonomske posljedice. Hvala.
Kolega Zekanović zatražio je stanku, izvolite.
Poštovani predsjedniče sabora, poštovani ministre, tražim stanku ispred Kluba Hrvatskih suverenista u trajanju od 10 minuta. Naime, ovdje je u komentaru poštovanog ministra, on je rekao subjektivan dojam odnosno da je 3.400 kuna nekima dostatno, a nekima nije. Dakle, iz naše optike kako bi zapravo rekao i predsjednik vlade 3.400 kuna nije dovoljno za preživljavanje, iz vaše optike, iz optike Vlade RH je dostatno. Ja bi volio da vi makar to izgovorite, da budete, da se pospete pepelom i kažete s 3.400 kuna koliko je neto minimalna plaća ne može se u Hrvatskoj živjeti. Ja neću reći da ste vi čudotvorac i da vi danas čarobnim štapićem možete promijeniti stvari, ali jako je bitno da u jednom trenutku izgovorite onu istinu i da kažete sa 3.400 kuna i nešto više, a radi se o stotinama tisuća hrvatskih građana, ja sam napomenuo, npr. hrvatski poštari nema ih 200, ima ih nekoliko tisuća koji svaki dan naporno rade i dostavljaju poštu, imaju tek nekoliko stotina kuna veću plaću. I to je ono što je bitno, to je onaj meritum i to je ono što se mora razriješiti, a to je vaš posao, vi ste preuzeli taj resor, a s ovim povećanjima koje ste vi napravili taj problem nije riješen. Onaj koji ima plaću 3.400 kuna njemu vam dnevno ostane 10 ili 20 kuna za preživjeti, kad plati najam stana, kad plati režije, dakle jednostavno on s tim novcem ne može preživjeti i to morate s te govornice jasno i glasno reći tu istinu hrvatskom narodu.
Odobravam stanku i vidimo se za 11 minuta, ah oprostite kolegice Peović, izvolite.
Tražim stanku također u ime Kluba HSS i RF-a zato da bismo još jednom prošli kroz ovaj zakon i zapravo možda čak i poslušali ono što ste vi sad ovdje izgovorili u nekoliko navrata, što su opasne i brutalne manipulacije s kojima se treba suočiti. Prije svega govorite neprestano o ogromnom porastu plaće, ogromnom porastu minimalne plaće. Kada govorimo o takvom porastu moramo biti svjesni da, bez namjere da hvalim ili branim razdoblje vladavine SDP-a, imamo jednu usporednu situaciju u kojoj smo sada u jednoj određenoj konjukturi što ste samo marginalno spomenuli što je odlučujuće da mi govorimo uistinu o nekom porastu. Ali o kakvom mi porastu plaća govorimo? Ajmo se suočit s tim što je minimalna plaća. Minimalna plaća u Hrvatskoj zadovoljava, slušajte ovo, 25% temeljnih potreba radnika i njegove obitelji. Znači minimalna plaća je protuustavna, znači ona ne uspijeva zadovoljiti osnovne potrebe ljudi, osnovne potrebe radnika i mi sad ovdje govorimo o nekakvom ogromnom porastu minimalne plaće zato što smo krenuli iz nule. Pa i Zimbabve ima ogroman rast, znači ne možemo na taj način gledati statistiku. Druga stvar, govorite znači o postotku minimalne plaće u prosječnoj plaći. Što znači 46%? Od čega 46%? Od ničega. Znači prosječna plaća je 7.000 kuna, medijalna oko 6.000 kuna, to su plaće koje bi trebale biti minimalne plaće i onda od toga znači bi trebali govoriti o nekom porastu. Kad bi, znači ne samo da bi minimalna plaća trebala bit prosječna, prosječna plaća trebala bi bit minimalna plaća nego je čak izračunato 10.400 kuna bi trebala bit ta minimalna plaća. Znači o tome mi govorimo. Da ne govorim o porastu zaposlenih o čemu ću posebno u svojem izlaganju.
Hvala lijepa. Dobro. Imamo još jedan zahtjev za stankom. Kolegice Burić, izvolite.
Hvala vam poštovani predsjedniče HS, dakle u ime Kluba HDZ-a također tražim stanku. Ono što je činjenica i što je nepobitno jest da je minimalna plaća u proteklih 5.g. u vrijeme mandata premijera Plenkovića rasla za 1.130 kuna odnosno 904 kune u neto iznosu. Minimalna plaća danas iznosi 4.250 kuna odnosno 3.400 kuna u neto iznosu i nikada, apsolutno nikada takva povećanja nisu zabilježena. Osim toga također unatoč pandemiji i unatoč svemu ostalome što nas je snašlo ne samo da smo značajno povećali minimalnu plaću, da je značajno povećana, povećana je i prosječna plaća i to kontinuirano raste. Također mirovine kontinuirano rastu, pogotovo one najniže mirovine. Lijepo ste naglasili da je danas 6.000 više zaposlenih nego u staro normalnoj 2019.g. i ništa od toga nije došlo samo po sebi, a osim toga smatram da nije dobro uspoređivati, što smo maloprije imali prilike i čuti od strane oporbe, jednu minimalnu plaću sa četveročlanom odnosno sa troškom košarice za četveročlanu obitelj. Hvala.
Imamo povredu Poslovnika, kolegice Peović izvolite.
Da, moram reagirati, dakle povreda Poslovnika. Ono što je ovdje izrečeno je neistina, znači ne možemo govoriti 238. članak, ne možemo govoriti na takav paušalan način o porastu minimalne plaće i plaća općenito zato šta ne uzimate u obzir globalne trendove. Znači ne možete govoriti o porastu ako ne uzmete u obzir da je prošla bila pandemijska godina, ne možete uzeti u obzir, ne možete govoriti o porastu ako ne uzmete u obzir da smo sa prije pandemije [[Upadica predsjednik: Kolegice Peović vrijeme je isteklo.]] bili u određenoj konjunkturi, znači to je potpuno izmišljena.
Kolegice Peović dobivate opomenu. Ovo nije bila povreda Poslovnika i molim vas da poštujete vrijeme, dakle dobivate jednu opomenu. Kolega Dretar isto tako zahtjev za stankom.
Hvala vam lijepa. Evo nakon što smo s ove strane sabornice čuli ovakve argumente u ime zastupnika kuba Domovinskog pokreta ja tražim stanku, nama će trebati malo više, sat vremena lijepo vas molim jer nakon što smo čuli ovako fascinantne mi ćemo u našim prostorijama u klubu postaviti sliku aktualnog premijera i trebat će nam neko vrijeme da organiziramo jednu malu poklonsku žrtvu da mu se u ime desetaka tisuća ljudi koji imaju minimalne plaće u Hrvatskoj zahvalimo na blagostanju koje nam je osigurao. Hvala.
Dobro. Imamo li još koji zahtjev? Ne, onda ćemo nastaviti u 10 sati i 20 minuta. STANKA U 10:10 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 10:20 SATI]] Nastavit ćemo sa replikama. Sada je na redu poštovana kolegica Dalija Orešković. Nema je. Da li bi ju mogli eventualno jel tu negdje blizu? Ajde vidite da ne bude frke. Evo dvije minute smo dali više. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavatelju. Uvaženi ministre. Osnovni nedostatak ovog prijedloga zakona je institucionalni okvir za njegovu provedbu i po tome i ovaj prijedlog zakona kao i brojni drugi koje uopućuje Vlada zapravo svojevrstan poluproizvod. Naime, Hrvatska je i po Ustavu socijalna država, stoga ovaj institut minimalne plaće doista treba osigurati na način da je ona dostojanstvena i da ima taj jedan socijalni zaštitni karakter. Međutim, bez osiguranja provedbe koja se ne može oslanjati na ono što ste vi rekli na nadzor koji će se provoditi kroz kolektivno pregovaranje i socijalni dijalog kao što je to primijetila kolegica iz vaših redova, dakle sve je to uzaludan posao. Izgleda kao pamflet, kao papir koji doslovno vrijedi eto toliko da se s njim možda očiste prozori. Niste osnažili institucije, promijenili ste samo čl. 9. zakona kojim ste definirali tko što radi, ali niste dali jače ovlasti za provedbu i osiguranje da se odredbe ovog zakona poštivaju u praksi.
Hvala vam. Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se poštovana zastupnice na pitanju. Nije istina i nije točno da nismo osnažili institucije jer ako ste čitali prethodni tekst zakona odnosno proteklog zakona i čitate ovaj tekst zakona jedan dio onoga što je bilo van institucionalno nije uopće bilo moguće provjeravati, nije bilo moguće vršiti kontrole, sada je sastavni dio ovog zakona. Što se tiče samog zakona kao takvog on ne definira iznos, dakle on ne definira niti danas niti je ranije definirao iznos minimalne plaće nego je taj iznos, a koji vi apostrofirate kao nedostatak dio uredbe Vlade RH koja se donosi svake godine do kraja listopada za sljedeće razdoblje. Hvala.
Sada će replicirati kolegica Juričev Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Poštovani ministre. Kao što ste rekli predložene novine su rezultat analize stanja i hvalevrijedne su ove izmjene kao i svi napori Vlade da zaštite radnika posebno u privatnom sektoru. Da li razmišljate na koji način zaštititi radnika u građevinskim tvrtkama koji posluju u turističkim općinama i gradovima i koji u posljednje vrijeme imaju zabranu izvođenja građevinskih radova 3, 4 pa čak i 5 mjeseci? S obzirom da oni ne mogu poslovati na drugim područjima nego tu samo lokalno, a kako se trudimo da turistička sezona bude sve duža tome nastojimo tako i te općine i gradovi donose odluke kojom zabranjuju izvođenje građevinskih radova, najčešće je ranije bilo od 15. lipnja do 15. rujna, a sad je to već i od 1. svibnja do 1. listopada.
Izvolite odgovor.
Poštovana zastupnice. Hvala na pitanju. Dakle, nije u potpunoj korelaciji ovaj prijedlog zakona sa ovim dijelom koji definira samo izvođenje, međutim jedan dio tog preraspodjela radnog vremena koji se može kroz vrijeme dakle sada omogućeno je kroz zakon da se radi na tom mjesečnom načinu obračuna će pokriti i dio ovih radnika. Ono što iz podataka kojima raspolažemo raduje, a vi ste spomenuli sektor građevinarstva zapravo mi tamo imamo izrazito nizak udio odnosno izrazito nizak dio minimalnih plaća zbog porasta cijena, porasta cijena usluga, ali i pozitivnih kretanja ekonomskih što se tiče samog sektora graditeljstva. Dakle, jedan sektor koji je u prošlosti bio izraženo izložen minimalnim plaćama više to nije. Hvala.
Sada će govoriti poštovana kolegica RAuhar Gamulin. Izvolite.
Hvala g. predsjedniče. Gospodine ministre. Rekla bih da zadaća vaša nije promidžba Vlade nego borba i briga za javno dobro. U tom smislu bilo bi malo pristojno da budete obazriviji sa svojim pohvalama i samo pohvalama u situaciji kada je minimalna plaća u RH kao što vi sigurno znate na dnu ljestvice EU, iza nas su samo Mađarska, Litva, Rumunjska i Bugarska. Nadam se da ćete do 31.10. u pregovorima iznaći načina da ta minimalna plaća naraste na nešto što bismo mogli nazvati dostojanstvenom plaćom. No moje pitanje je drugo. Zanima me i znamo da se iznos minimalne plaće uređuje Uredbom Vlade RH, međutim zanima me zbog čega u zakonu nisu navedeni i obrazloženi jasni kriteriji za određivanje visine minimalne plaće, mislim da bi to dalo dodatnu sigurnost. Hvala.
Hvala vam. Izvolite odgovor.
Poštovana zastupnice zahvaljujem se na pitanju. Pa kriterij kao kriterij dakle su definirani kroz Povjerenstvo za određivanje iznosa minimalne plaće. Napomenuo sam već, u tom povjerenstvu sudjeluju akademska zajednica, predstavnici radnika, predstavnici poslodavaca i predstavnici Vlade RH. A možemo vidjeti da u posljednjih nekoliko godina dakle idemo prema konvergenciji, idemo prema povećanju, značajnom povećanju minimalne plaće. Nisam siguran kojim bi kriterijima takvo administrativno povećanje bilo moguće ispuniti, tako da ovaj način u kojem procjenjujemo ekonomsku snagu i procjenjujemo ekonomsku moć određenih sektora koji su izloženi minimalnoj plaći svake godine zasebno na akademskoj razini, na razini predstavnika poslodavaca i sindikata još uvijek smatramo najboljim mogućim modelom. Hvala.
I zadnja replika, kolegice Nađ izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče HS. Poštovani ministre, ne mogu vjerovat da se zapravo hvalite sa povećanjem minimalne plaće u neto iznosu od 2.496 kuna na 3.400 kuna. Hrvatska je i po ustavu socijalna država. Pa tih 52.000 hrvatskih radnika ne mogu imati nikakvu socijalnu sigurnost. Što će zapravo vlada učiniti da oni imaju dostojanstven život? Vi to u uvodnom izlaganju ništa niste rekli. Ovo je ne samo socijalni problem, to je i demografski problem, ti ljudi će otić van i tamo će zaraditi svoju plaću. Hvala lijepa.
Izvolite odgovor.
Poštovana zastupnice zahvaljujem na pitanju. Dakle što se tiče samog socijalnog i ekonomskog instituta na kraju krajeva to smo nekoliko puta apostrofirali, zapravo svi su apostrofirali u raspravi i on nije socijalni i ekonomski, ali još jednom moram napomenuti. Dakle, svjesni ograničenja u samoj provedbi odnosno u samom povećanju minimalnih plaća ono što se čini svake godine, što se čini iz perioda u period u kojem se ta visina određuje, a što čini Vlada RH je upravo to da procjenjuje ekonomski balans između očuvanja tih radnih mjesta i s druge strane visine plaće. Da li je ovo pitanje dovoljno kvalitetno uređeno od samog povećanja dakle i samog socijalnog statusa svih primatelja minimalne plaće, to je tema koja može biti i tema šire rasprave, međutim trendovi jasno pokazuju da najveće povećanje je bilo u mandatu vlade Andreja Plenkovića i mi ćemo nastavit tim trendom. Na to smo se obvezali u stranačkom i u programu vlade i to ćemo u slijedećem periodu samo dodatno apostrofirati u ovom domu. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru, možete se vratiti na mjesto. Pozivam izvjestitelje odbora žele li uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu, prvi je na redu Klub zastupnika Hrvatskih suverenista u čije ime će govoriti poštovana kolegica Vesna Vučemilović, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče HS, poštovani ministre sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Već smo vidjeli iz ovih replika i uvodnog izlaganja da je pred nama rasprava koja će imati više elemenata, pa ću se i ja u ovoj svojoj raspravi koliko naravno stignem, ukoliko ne stignem nastavit ću i u pojedinačnoj, osvrnuti na ono što mislim da je izuzetno važno kada govorimo o minimalnoj plaći, a to su 3 elementa. Naravno, prvo je vezano za visinu minimalne plaće i gdje mi tu stojimo u ovom klubu, u ovom društvu u kojem jesmo, a taj klub i to društvo i ta zajednica se zove EU. Zatim struktura radnika koji rade za minimalnu plaću, koja je izuzetno važna i otvara ne samo socijalna nego kao što su, kao što su neke kolege primijetile i demografska pitanja i na kraju treće, što je zadnje, ali definitivno ne manje važno nego možda i najvažnije, a to je problem siromaštva među zaposlenima i pojam pravedne plaće. Znači ljudi koji su zaposleni, koji rade, oni daju doprinos društvu i definitivno ne bi trebali biti u toj ugrozi od siromaštva, ali nažalost to nije slučaj i to je još uvijek prisutno negdje više negdje manje, nažalost kod nas nije zanemarivo. Naravno, kada govorimo o minimalnoj plaći moramo voditi računa i o poslodavcima, o konkurentnosti našeg gospodarstva i uvijek se postavlja pitanje kako pomiriti te dvije strane, rekao bi naš narod jel da bude i vuk sit i sve ovce na broju. Ali ne mogu se složiti sa činjenicom da možemo biti konkurentni samo ako imamo niske plaće jer to dugoročno nije održivo, uvijek će se naći netko negdje u svijetu tko će raditi za nižu plaću. Prema tome, kako pomiriti to da smo konkurentni na tržištu i zadovoljiti poslodavce, a s druge strane da radnici rade za plaće koje su primjerene, koje su pravične, pravedne i dostatne. Naravno to opet otvara pitanje i strukture našeg gospodarstva i tih strukturnih reformi koje ekonomisti zagovaraju još od '70.-tih godina prošlog stoljeća, još uvijek ih čekamo nažalost, ali evo vidjet ćemo obećali su nam kroz NPOO cijeli niz reformi, pa ćemo vidjeti hoće li se nešto od toga i dogoditi ili će ostati mrtvo slovo na papiru. Ono što ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona pokušava je na neki način zadovoljiti obje strane u ovom skromnom dijelu koji se sada ovdje mijenja i u tom kontekstu treba gledati taj Članak 2. zakona kojim se uređuje povećanje plaće, a odnosi se na prekovremeni rad, noćni rad, rad nedjeljom i blagdanom te na otežane uvjete rada te s druge strane minimalna plaća radnika koji radi u nepunom radnom vremenu i tu se nekako nastoji zadovoljiti te obje strane. Koliko će se to u konačnici ispuniti mislim da neće, mislim da će to biti teško jer teško će radnike zadovoljiti ovako općenito definiranje povećanja plaće za prekovremeni, noćni rad itd. da sad ne nabrajam jer poslodavac može to definirati na način da će biti uvećanje za recimo sad evo malo ću karikirati 10 kuna pa je on ispunio taj uvjet, ali je li to dostatno, naravno da nije. Može li to zadovoljiti zaposlenike, naravno da ne može. Ono što bi možda trebao i to je moje mišljenje je da se zakonom propiše koliko je uvećanje znači za svaku od tih kategorija kako bi se uvelo reda u to područje. Isto tako u tekstu se spominje načelo broj 6 europskog stupa socijalnih prava u kojem se govori o pravednim plaćama s kojima se može dostojno živjeti. Čuli smo već evo i u replikama da ne samo minimalna plaća nego i druge plaće u nekim drugim djelatnostima teško da mogu omogućiti našim ljudima dostojan život i možda za neko samačko, samačko kućanstvo i da, ali gdje imamo obitelj sa jednim ili dvoje ili više djece, gdje je samo jedan roditelj zaposlen to je uistinu nemoguće, budimo realni sa ovom razinom koju trenutno imamo. Ustav RH isto tako u Članku 56. kaže svaki zaposleni ima pravo na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život. Znači nisu to samo europski dokumenti naš Ustav, brojni zakoni isto tako jamče zaposlenicima dostojan život, pravičnu naknadu, pravednu naknadu za rad koji rade ali nažalost u stvarnosti, u realnosti to i nije tako jer minimalna plaća bi trebala zadovoljiti osnovne potrebe radnika, njihovih obitelji i smanjiti siromaštvo. Ali 3.400 neto teško da može biti dostatno za dostojan život u Hrvatskoj, a pogotovo nakon ovog vala poskupljenja kojem svjedočimo u ovih zadnjih nekoliko mjeseci. Znači već se najavljuje poskupljenje plina od 20% zato što je enormno otišla cijena na svjetskom tržištu, najvjerojatnije od 1.4. iduće godine kada se mijenja cijena plina, ali isto tako i poskupljenja prehrambenih proizvoda. Nemojmo zaboraviti da u našoj potrošačkoj košarici su otišli 10% je ona poskupila zadnjih par mjeseci, a izdaci kućanstva za prehrambene proizvode u Hrvatskoj su visokih 30% što je iznimno visoko u odnosu na druge, na druge države članice EU. Činjenica je da se udio minimalne plaće u prosječnoj plaći povećao zadnjih godina sa nekih 38 jel na 46% u zadnjih 5 godina, ali kada to pretočite, to je znači još uvijek nije onih 50% koliko traže i sindikati i brojne udruge i kad gledate u apsolutnom iznosu to je ipak još uvijek manje od 1.000 kuna kad gledamo neto iznos. Broj radnika koji primaju i koji rade za minimalnu plaću se povećava. On je krajem prošle godine bio 46.000, a u prvom kvartalu ove godine je to 52.000 radnika. To je visoka brojka nemojmo se zavaravati i hajdemo vidjeti gdje smo mi znači kada gledamo prosjek EU koji je nekih 700 EUR-a minimalna plaća, mi smo na 563 EUR-a. To je ipak bolje recimo od Bugarske koja ima 332 EUR-a, daleko od onoga što je u Luxembourgu od 2.202 EUR-a, ali je to daleko ispod i ono što je u našem susjedstvu u Sloveniji gdje je minimalna plaća 1.024 EUR-a. Još ću samo navesti Irsku i Njemačku zato što su to države u koje se najviše iseljavaju naši ljudi u Irskoj je to 1.724 EUR-a, u Njemačkoj 1.600. Ono što ovim prijedlogom nije loše, ali pitanje koliko će biti provedivo je činjenica da se daje veća važnost socijalnom dijalogu i kolektivnom pregovaranju i znači kolektivnim ugovorima, ali nemojmo zaboraviti da u Hrvatskoj je niska tradicija i sektorska pokrivenost kolektivnim ugovorima poglavito u ovim djelatnostima gdje je zastupljena minimalna plaća i gdje se najviše isplaćuje upravo minimalna plaća. U strukturi zaposlenika koji primaju minimalnu plaću su većinom žene i to sa nižim obrazovanjem, često su iz područja općeg obrazovanja i usluga i često su upravo iz ruralnih područja. I to je ono što otvara još dodatna brojna pitanja koja imaju negativne posljedice i na našu demografsku strukturu i demografske pokazatelje koji su u Hrvatskoj vrlo loši i iz godine u godinu sve lošiji. Ovaj popis stanovništva koji imamo ove godine će to i potvrditi. Budući da mi je vrijeme pri kraju nastavit ću još u pojedinačnoj raspravi jer evo rekla sam da ću pričati o tri teme a dotakla sam se dvije. Hvala.
Idemo na drugu raspravu, to je Klub zastupnika HSS-a Radničke fronte, poštovana kolegica Katarina Peović. Izvolite.
Dobar dan svima. Prvo bi se osvrnula i pokušala demantirati ono što je ovdje već rečeno i izmišljeno kao neka statistika koja se uvijek napominje i navodi kao opravdanje i stvarno potpuno neopravdano hvaljenje HDZ-a situacijom u kojoj, mislim ljudi znaju kako žive, ne treba im previše govoriti o statistici, ali statistika se koristi upravo u manipulativne svrhe gdje bi nam statistika uistinu trebala koristiti da popravimo stanje. Pa ajmo od jednog do drugog pitanja. Kolika je to plaća, minimalna plaća? Znači Vlada RH najkasnije do 31. listopada donosi uredbu o iznosu minimalne plaće za iduću godinu, minimalna plaća se svake godine i to treba nekoliko puta napomenuti određuje u iznosu koji je manji koji je dostatan za normalan život. 2001.g. utvrđen je iznos minimalne plaće od 4.250,00 bruto, 3.400,00 neto što je uvećanje od 187,4 kune u odnosu na 2020.g. opravdanje je bilo to je pandemijska godina nemamo više za dati, znači to je realna cifra. Ustavom je u čl. 56. određeno da svaki zaposleni ima pravo na zaradu koju može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život, da bi dakle minimalna plaća bila dostojanstvena plaća sindikati su izračunali, dakle nezavisni sindikat je izračunao, novi sindikat je izračunao da je minimalna plaća bi trebala biti oko 10.400 kuna. Prigovor koji je ovdje bio aha ne možemo računati tu plaću ako imamo dva roditelja. Ne, znači potrebno je izračunati koliko samohrani roditelj mora plaćati koji ima dvoje djece i koliki su to troškovi, a ne računati već s tim da će dva roditelja pokrivati troškove dva djeteta. Minimalna zakonska plaća to ne može se dovoljno puta ponoviti ovdje iznosi samo 25% dostojanstvene plaće, 25% dostojanstvene plaće znači da minimalna plaća u RH je protuustavna. Udio minimalne plaće u prosječnoj, druga HDZ-ova manipulacija. HDZ manipulira statistikom i neprestano se hvali usklađivanjem plaće s postotkom prosječne plaće pa su neki opozicijski zastupnici ovdje rekao lijepo dobro zvuči znači da je porasla udio minimalne plaće u prosječnoj sa 30 čini mi se osam na 46% prosječna, Vlada se želi usuglasiti sa 60% prosječne plaće što je preporuka EU. No opet treba postaviti pitanje 46% od čega? 60% od čega? Ako je 60% od nule onda je to nula. Znači mi nemamo dostatnu niti medijalnu niti prosječnu plaću, a kamoli minimalnu. Znači kod nas je prosječna plaća oko 7.000 kuna varira, a u prosjek ulazi sve da se razumijemo, znači i menadžerske plaće ulaze i u prosjek i one dižu taj prosjek, pa je medijalna plaća onda nešto realnija oko 6.000 kuna, znači niti jedna, niti druga. Dakle, čak kad su nezavisni sindikati Hrvatske računali potrošačku košaricu 2011.g. ona je bila oko 7.000 kuna znači niti jedna niti druga ne zadovoljavaju potrebe, znači nisu ono što bi minimalne plaća trebala biti, a ono što je problematično i što bi stvarno statistički trebalo riješiti mi nemamo izračun temeljnih životnih potreba, to se prestalo računati. I zato je Radnička fronta uputila u proceduru i zahtjev za zaključkom da se Vlada obveže da DZS obveže kvartalno da izračuna koji su to osnovni troškovi temeljni troškovi života da bismo bili svjesni koji je jaz između minimalne plaće i dostojanstvene plaće. Ovako mislim da ovakvim manipulacijama statističkim zvuči sjajno, a ljudi žive loše. Ne može se dovoljno puta ponoviti ono što je već rečeno da je hrvatska plaća, da naš radnik radi za 37% plaće zapadnoeuropskog radnika, da smo po plaćama na začelju EU. Ne postoji objašnjenje, dakle jasno je objašnjenje zašto 14% radno sposobnog stanovništva je iselilo. Također, statistička manipulacija vezana uz porast navodnu porast broja radnika. Znači nije isto porast broja osiguranika što ministar stalno navodi i porast zaposlenosti. Znači mi nemamo broj radnika u Hrvatskoj pa da mi kažemo došlo je do porasta zaposlenosti, znači u sezoni se porast zaposlenosti broji porastom broja osiguranika tu se broje i strani radnici koje smo eto liberalizacijom Zakona o strancima u potpunosti liberalizirali uvoz strane radne snage i liberalizirali kvote tako da i njih ubrajamo u to. Dakle, u potpunosti manipulacija i sa porastom broja osiguranika kao porastom zaposlenosti. Koliko radnika primatu nikakvu minimalnu plaću, to je isto jako važno reći tim brojkama, znači broj radnika na minimalcu raste u prosincu 2020.g. udio radnika koji primaju minimalnu plaću iznosio je 4,22% što je bilo nešto manje od 46.000 radnika dok je prosječan udio primatelja minimalne plaće u prvom kvartalu već 2021.g. iznosio 4,73% znači nešto više od 52.000 radnika. U samo par mjeseci se broj radnika povećao za 6.000, znači stvarno govorimo o ljudima koji moraju preživjeti sa minimalcem, rade puno radno vrijeme. Osim toga i to čak i zakonodavac primjećuje, mnogi koji su na minimalcu se potkradaju, znači njima se potkrada i ona crkavica koju primaju u obliku minimalne plaće, pa Državni inspektorat upozorava na značajan broj pokrenutih prekršajnih postupaka zbog neisplate zakonom propisane minimalne plaće radnicima. I sad šta ovdje imamo? Sad ovdje nama dolazi Zakon o minimalnoj plaći izmjena i dopuna zakona kojim se osim nekih formalnih prijedloga, što sam i pohvalila, znači da se minimalna plaća izražava u bruto iznosu, ali tu će plaće porasti za nekih 50-tak kuna ili recimo suglasnosti odnosno izrijekom se zabranjuje da se ne smije od radnika tražiti da potpiše suglasnost da radi manje od minimalca, al šta sad radi ovaj Zakon o minimalnoj plaći? Pa on takav protuzakoniti čin da radnik potpiše jedan takav, jedan takav dokument jednostavno omogućuje zakonom i ovo se uopće ne bi trebao zvat Zakon o minimalcu, minimalnoj plaći nego Zakon o plaći ispod minimalne jer ovaj zakon dozvoljava, dakle nešto što je već u prethodnom zakonu bilo dozvoljeno da se i proširi dakle ako kolektivnim ugovorom se ispregovara da plaća bude manja od minimalne, ona može iznositi 95% minimalne, to je znači taj čl. 8. koji bi u potpunosti trebalo izbaciti, koji je protuustavan jer osim što minimalna plaća uopće ne zadovoljava temeljne potrebe 95% te minimalne plaće, sigurno neće zadovoljavati te potrebe, znači to bi se trebalo ukinuti, sad se dodaje i nova odredba. E sad nije, nije dovoljno to da radnici mogu kolektivnim ugovorom se odreći tog 5% te minimalne plaće, e sad ćemo donijeti i novu odredbu dakle u čl. 5. tih izmjena st. 3. koji kaže kolektivnim ugovorom minimalna plaća može se ugovoriti na način da se iznos minimalne plaće za cijelu godinu podijeli s godišnjim fondom sati, te se minimalna plaća obračunava i isplaćuje sukladno dobivenom iznosu minimalne plaće po satu i mjesečnom fondu sati i to kaže se lijepo i u obrazloženju, se uglavnom odnosi na radno intenzivne industrije, prehrambenu industriju, tamo gdje ljudi stvarno rade za crkavicu od jutra do navečer, e tamo će se dozvoliti da se što, podijeli dakle fond sati i onda obračunava u neke mjesece i plaća manja od minimalne. E pa da bi onda možda poslodavac imao mogućnosti da u tim mjesecima kad isplaćuje tu manju plaću možda uzeo sezonca, pa ga otpusti onda kad ima drugi dio godine gdje mora isplatiti veću plaću. E sad ministar mi je ovdje rekao da je to sve u redu, da tu nema nikakvih problema jer je to došlo na inzistiranje iz sindikata i poslodavaca kaže, a još dodatno kaže kad se uprosiječi po mjesecima ta plaća koja će u nekim mjesecima bit isplaćena bit će manja od minimalne ne možemo govoriti o zakidanju i nezaštiti radnika. Ja bi volila da taj mjesec kad taj radnik dobije manju plaću od minimalca dođe ministar i kaže mu al ne možemo govorit o nezaštiti, to što vi nemate za jest to je sve zakonski uređeno i nema nikakve nezaštite radnika jer ćete vi idući mjesec dobit više novaca, pa ćete jest više, jel. Znači minimalna plaća, ponovit ćemo još jednom, je propisana kao mjesečni iznos, slijedom čega poslodavac ne smije isplatiti manji iznos od propisanog neovisno dakle o ovoj odredbi i ova odredba bi se stvarno trebala ukinuti i maknuti iz zakona. U pojedinačnoj raspravi još ću nešto reći o tome kako je izgledala rasprava veselo na Odboru za rad, tolko za sada. Hvala.
Hvala. Treći klub zastupnika je Klub zastupnika Centra i GLAS-a, govorit će poštovana kolegica Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče HS, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. Ja ću nekako krenuti u ovoj svojoj raspravi u ime kluba otpočetka. Zakonom propisana minimalna plaća je instrument koji poznaje većina država članica EU, 21 od 27 članica ima neki oblik zakonom zajamčene minimalne plaće. Jedna geografsko politički velika iznimka su nordijske države koje nemaju zakonom određenu minimalnu plaću nego sustav kolektivnih ugovora o kojem izravno pregovaraju sindikati i poslodavci bez miješanja države. To je nešto što tako u budućnosti si mali Ivica zamišlja odnosno mali Ivica sam ja kako bi to trebalo biti, ali nažalost o toj razini funkcioniranja sindikata kako i sektorskih udruga poslodavaca i mi ovdje, a i većina svijeta može samo sanjati, pa nam ne preostaje ništa drugo nego ovaj dobro poznati model zakonom regulirani minimalne plaće. Pri tom moram reći da taj zakonom sustav zakonski regulirane minimalne plaće imaju i neka velika i slobodna gospodarstva izvan EU kao što je npr. Ujedinjeno Kraljevstvo ili SAD. U uvodu odnosno obrazloženju prijedloga zakona navodi se kao što je već nekoliko puta tu jednako tako spomenuto da je Hrvatska u zadnjih 5.g. napredovala po kriteriju udjela minimalne plaće u prosječnoj plaći, s 38% došli smo na preko 46%. I po tom kriteriju se mi nalazimo negdje na sredini EU, nismo među najboljima u koje recimo spada Slovenija, ali nismo vidi čuda niti među onim najgorima, naravno ako se minimalna plaća u Hrvatskoj s ostalim članicama EU uspoređuje prema jednom drugom kriteriju, a to je kriterij kupovne moći, to je kriterij koji je za usporedbu onda smo nažalost opet među onim najlošijim đacima EU. Oko minimalne plaće lome se koplja i ne postoji jedinstveni stav ili odgovor na pitanje koji su njezini pravi učinci na gospodarstvo. Ono što se većina znanstvenika i analitičara slaže da ako previsoko se postave kriteriji minimalne plaće da to može donijeti do pada zaposlenosti, pogotovo radnika koji su u startu slabije plaćeni zbog manjka kvalifikacije ili obrazovanja. Drugim riječima, znači da su ugrožene nisko profitabilne industrije s radno intenzivnim poslovima male dodane vrijednosti i tu onda opet dolazimo do one stare boljke hrvatskog gospodarstva, prevelikog udjela upravo takvih industrija i poslova u ukupnom zbroju. Tranzicija kroz koju cijela Europa i koju cijela Europa čeka kroz Europski zeleni plan trebala bi i našoj zemlji biti prilika da takove niskoprofitne djelatnosti učinimo ili zamijenimo profitabilnijima. No vratimo se na ovaj konkretan prijedlog. Hrvatska još uvijek ima visoki udio kako radnika koji primaju minimalnu plaću tako i vrlo visok broj onih kojima se niti ta plaća ne isplaćuje kao posljedica i to je svima jasno i u obrazloženju već nekoliko smo priliku to čuti. I stvarno imam osjećaj da je kao ministarstvo kroničar vremena pa kaže da se krše zakoni i da postoji različita zloupotreba. Što smo kroz svo ovo vrijeme napravili da se zakoni, uvijek će biti onih koji krše, ali da to smanjimo i da zloupotrebe smanjimo na najmanju moguću mjeru. Ovaj prijedlog navodi da je poseban problem rad nedjeljom i blagdanom te prekovremeni i noćni rad. Moram tu malu digresiju meni nikako do kraja nije jasno kako mi nismo u stanju regulirati te vrste rada i postaviti jasne zakonske obveze i onda nadzirati provođenje tih obaveza kad su u pitanju plaćanje rada nedjeljom ili prekovremenih. Lokalni izbori su nam prošli, pa je evo utihnula i potreba HDZ-a da se dodvorava crkvi pa je opet s dnevnog reda nestala rasprava o zabrani rada nedjeljom za trgovine do neke slijedeće prilike. Ali ostaje činjenica da je prvi i osnovni dio rješavanja tog problema, a i važan dio pitanja koji se pokušava rediti sustavom minimalne plaće upravo to da uredimo plaćanje radnika za prekovremeni, noćni i rad vikendom i blagdanom. Ovaj prijedlog iz minimalne plaće izuzima se, ovim prijedlogom i onaj dio koji se isplaćuje zbog otežalih uvjeta rada što je u redu i nadamo se da će omogućiti malo veća primanja radnicima koji da bude posve jasno rade u takvim uvjetima. Naravno da ponovno tu imamo onu napomenu mogućih zlouporaba, prijevara radnika, da država svojim alatima mora biti u stanju nadzirati i sprječavati. Nama, to su alati, to su mjere, to je nešto što radi država, da smanji zlouporabe i prijevare radnika. Ono što je u ovom zakonu dobro i čini mi se u interesu i radnika i poslodavaca, poslodavca je mogućnost ugovaranja minimalne plaće za mjesečni fond sati. Tu opet moramo naglasiti ono što i zakonodavac u svojem prijedlogu ovaj je i naveo, a to je da uvijek imamo tu razliku između onog što piše na papiru i stvarnog života i da tu zaista inspekcija i svi ostali nadležni moraju ozbiljno raditi svoj dio posla. Ovaj zakon dakle uvodi neke novine s kojima se ovaj, koje mislimo da je dobro, a to je da mora biti ugovorena u bruto iznosu, da se definicija proširuje na minimalnu plaću određenu kolektivnim ugovorom, uređuje se način utvrđivanja minimalnih povećanja za rad nedjeljom, blagdanom itd. Ono što mi je posebno zanimljivo to je onaj dio da se provede naknadna analiza učinaka ovog zakona, dakle u roku od 2 godine tako da ako ne bude nekakvih velikih potresa iznenađenja još u mandatu ovog saziva sabora i ona ćemo imati prilike vidjeti šta znači ta naknadna procjena učinaka da vidimo što se je zaista postiglo i jesmo li otišli korak naprijed ili smo možda kao u nekim drugim slučajevima napravili više štete nego koristi. Ja se duboko nadam da ovo drugo neće biti slučaj, ali je moguće. Niti jedan zakon nije uklesan u kamenu. Svaki put oni koji su zaduženi za provedbu zakona trebaju ga pratiti i kad vide da zakon je izazvao neki poremećaj ili ako vide da je zakon mrtvo slovo na papiru, stoji u nekim ili sjedi u nekim ladicama, a tamo nema baš nekakve vajde od njega, treba ga dopunjavati i mijenjati. Ono što je odgovor za minimalnu plaću i kao neka opće socijalna mjera, minimalna plaća nije najbolji instrument jer najsiromašniji ljudi u Hrvatskoj ipak su uglavnom oni koji ne rade, nezaposleni, stari i bolesni. Opća stopa rizika od siromaštva kod nas je oko 20%, ali među zaposlenima je niža od 5%. S druge strane među nezaposlenima rizik je preko 40%. Ono što minimalna plaća može smanjiti i siromaštvo i rizik od siromaštva među zaposlenima i u tome se treba pokazati kao efikasno sredstvo. S druge strane uvijek treba imati na umu ono što u ovom prijedlogu je jasno rečeno koliko će koštati državni proračun. Odgovor je ništa jer država donese propis, a poslodavci ga moraju provesti odnosno isplatiti te plaće. S obzirom da se vrlo često radi o tvrtkama s niskom produktivnošću, radno intenzivnim poslovima s malom dodanom vrijednošću koji se još k tome nalaze u krajevima bez velikih mogućnosti pronalaženja posla moramo jako paziti da ne polučimo učinak suprotan od željenog. Da na kraju umjesto minimalca ti radnici ne dobiju otkaz. I za kraj ponovit ću ono i onu temu koja mi je izuzetno bliska srcu. Europski zeleni plan je šansa kakvu gotovo nikad nismo imali da transformiramo naše gospodarstvo i radna mjesta, da uhvatimo priključak s najrazvijenijima, stvorimo radna mjesta s pristojnim plaćama i ozbiljnom dodanom vrijednošću i zaista vidljivo smanjimo udio ljudi na minimalnoj plaći i omogućimo svima koji, da dobiju solidna primanja koja ne treba država osiguravati ovakvim mjerama. To nije nešto i to moramo biti apsolutno jasni što poslodavac može sam bez pomoći države. I zato će hrvatski priključak na Europski zeleni plan i naša gospodarska tranzicija biti glavni posao ove i mnogih vlada koji slijede. I stoga tad ona želja i cilj da reguliranje minimalca zakonom postaje rijetka iznimka bit će zaista i moguć. Hvala lijepo.
Sada je na redu poštovani kolega Silvano Hrelja, koji će govoriti u ime zastupnika HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni predstavnici ministarstva, cijenjene kolegice i kolege, na početku ću reći da će Klub HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika u prvom čitanju podržati ovaj prijedlog zakona i to zbog slijedećih razloga. Dakle, podržavamo povećanje plaće, podržavamo dogovore socijalnih partnera, podržavamo ugovaranje minimalne plaće u bruto iznosu, podržavamo zabranu odricanja od minimalne plaće, podržavamo izuzimanje dodataka na plaću iz minimalne plaće dakle one moraju biti posebno prikazani i podržavamo djelomično, korigiram izjavu ministra nije veliko jačanje pravne sigurnosti ali djelomično jačanje pravne sigurnosti i olakšanje rada institucija. Na ovo, na ove moje riječi može se dodati sada puno ali, ali, ali, ali. Dakle, mi smo društvo koje je još u prošlom sustavu prije '90.-te razvilo elitistički pristup plaćama za razliku od zapadnoeuropskih demokracija koje su rekle da je radnik potrošač, da mora imati dostojanstven život i da plaća mora zadovoljiti osnovne minimalne potrebe četveročlane, četveročlane obitelji. Dakle, mi od '95.-te godine, 1995. kad smo napustili opći kolektivni ugovor, kad je kolektivni ugovor za javnu djelatnost dobio jednu vrijednost, kad su sindikati u realnom sektoru rekli mi smo hrabri, mi ćemo sami pregovarati i imati kolektivne ugovore, djelatnosti koje ni dan danas nemamo koji će se onda kolektivni ugovor proširiti na cijelu djelatnost i dignut ćemo tako plaću, mi stagniramo, stagniramo pogotovo zato što imamo previše respekta prema djelatnosti sa radnointenzivnim djelatnostima i niskoakumulativnim djelatnostima, a nisam siguran da poduzetnici koji vode takve djelatnosti imaju puno razumijevanja prema svojim radnicima nego ih postavljaju u ropski, ropski odnos. Dakle, naravno da je dobro da je ovaj zakon u prvom čitanju. Naravno da očekujem da socijalni partneri između 2 čitanja razgovaraju i još neke stvari poboljšaju. Ja se nadam da je ministarstvo tu jako otvoreno za sugestije i nova moguća rješenja jer, jer moram reći da mi ovdje pokušavamo raspravljati i shvatiti ovaj zakon sam po sebi, a parte. Ne smijemo tako razmišljati. Minimalna plaća donosi minimalnu mirovinu. 2/3 plaća ispod prosječne plaće će završiti u najnižoj mirovini u ovom trenutku je to 71,5 kuna po godini staža. Za 60 godina života i 41 godinu staža to je 2.931 kuna mirovine. Nije pokrivena doprinosima, nije pokrivena doprinosima i država intervenira u, u najnižu mirovinu. Što to znači? Da mi jel 2.931 kuna dovoljno za 41 godinu staža, da li je to dostojanstvena mirovina, nije, a i već intervenira država u tu mirovinu. Prema tome, imamo zaposlene siromahe kao radnike koji završavaju kao siromašni umirovljenici. To je krug koji se stvara i sa minimalnom, minimalnom plaćom. Dakle, imamo rad u siromaštvu i nakon čega nas čeka mirovina u siromaštvu. 3.400 neto nije potrošač, čak ni 2 plaće za četveročlanu obitelj nije veliki potrošač to je, to je ono štednja na svakom koraku. I zbog toga mislim da ova primjedba i ova opservacija u obrazloženju zakona trebalo bi je puno žešće doživjeti nego samo ovako prihvatiti da preko 1.400 slučajeva kršenja Zakona o minimalnoj plaći je pronašla inspekcija rada. To nisu prekršaji, to nisu prekršaji, za mene to nisu prekršaji. To su kaznena djela ugrožavanja nečijeg života, egzistencije radnika i obitelji. To je puno žešći prekršaj nego što se na izgled čini jer ako postoji obaveza isplate minimalne plaće ne postoji razlog kršenja Zakona o minimalnoj plaći. Isto tako kao čovjek koji se ovom problematikom dugo godina bavi tvrdim da ne može biti manja minimalna plaća od ugovorene minimalne plaće. Zašto 95%? Zašto dozvoliti isplatu 95% zbog toga što će se socijalni partneri složiti jer sindikalac ima velikog razumijevanja prema poslodavcu bez, može se dogoditi iznimka na 3 mjeseca, ne može biti trajno, ne može biti trajno. Svi su dužni preuzeti odgovornost kad je firma u krizi, kad ima poteškoća da bi si spasili radna mjesta, to je poželjno i pohvalno da razgovaraju o poslu, ali to ne može biti trajno. Ne može biti e ta djelatnost je loša i ići ćemo je svi popuštati nek to bude na najnižem nivou. Iza toga stoje ljudi. Iza toga stoje ljudi. Tonemo, tonemo svi zajedno u zonu siromaštva. Dakle, očekujem da se neće čekati 2 godine, to je dogovor između socijalnih partnera i Vlade da socijalni partneri ispregovaraju kolektivne ugovore u kojima će biti utvrđeni postoci dodataka za rad nedjeljom, za prekovremeni, za rad blagdanom, za minuli rad i sve skupa koji će se nadograđivati na minimalnu plaću kako predviđa ovaj zakon. Mislim da je to prevelika tolerancija prema siromaštvu i da je to predugi period. Neka izvole poslodavci i sindikati ispregovarati opći kolektivni ugovor o dodacima na minimalnu, o dodacima za, na rad. Dakle, na smjenski rad, prekovremeni rad, itd. Neka izvole. Onda imamo pokriveno, onda ih moraju poštivati sve djelatnosti, onda nema laganja. To će opet biti minimum. Ako je nešto opći kolektivni ugovor kao minimum, onda ako netko radi poslije granski kolektivni ugovor ili na razini firme, on te dodatke može povećati. Ali ovako, formalno, imamo situaciju da davanjem dodatka od 1 kune, mi smo zadovoljili ovaj Zakon. I budimo sigurni da će manipulacija biti. U prirodi našeg čovjeka je da malo mulja i muljat će jer ovih 1400 slučajeva neisplate nam govori o raspoloženju u toj zoni. Dakle, imamo neoporezivi iznos plaće od 4 tisuće. Imamo veliki bonus, ali je on nedohvatan za ove koji primaju minimalno i oni će primiti neto 3400. E sad, kako su drugi to riješili. Njemačka je dala satnicu, minimalnu satnicu i nema dileme, to se mora poštivati ili nemoj postojati kao djelatnost, kao poduzetnik. Italija je dugo godina gradila svoju socijalnu državu na temeljnim potrebama zaposlenih i najprije su računali, to treba minimalne potrebe četveročlane obitelj, onda su išle složenosti poslova na to. Naravno, oni su i upisali u svoj Ustav da su društvo rada, dakle zemlja rada, što je vrlo znakovito. Slovenci, isto tako, imaju problem kao i mi, 2/3 zaposlenih ispod prosjeka i onda im se to reflektira u mirovinama i oni su odlučili subvencionirati one djelatnosti tako da ne bude oštećen radnik jer, naše radno zakonodavstvo je još uvijek po latinskoj in favorem laboratoris, u korist slabije strane, u korist radnika. Prema tome, ja molim, morat ćemo vrlo brzo donositi odluke o minimalnoj plaći i redefinirati minimalnu plaću. Ovo je moje samo dijeljenje iskustva sa vama i shvatite ga dobronamjerno. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada g. Milorad Pupovac, govorit će u ime Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ove Izmjene Zakona o minimalnoj plaći jedan su od načina kako se može povećati plaći uopće, a posebno minimalne plaće, u ovom slučaju samo minimalne plaće. Drugi način je naravno, viši ekonomski rast, veće zapošljavanje, veće investicije. Razumijemo da je ova mjera neophodna jer imamo odljev radne snage, razumijemo da je ova mjera neophodna zato što imamo porast siromaštva i razumijemo da je između socijalnih partnera usuglašeno ono što je do ovoga trenutka bilo moguće usuglasiti i razumijemo i vidimo da je trend porasta minimalnih plaća iz godine u godinu, a uzlazan, i tako treba biti. Što se tiče našega Kluba, mi pozdravljamo i takav trend i pozdravljamo ovo usuglašavanje, ali istovremeno želimo reći da bi bilo dobro da se ovaj posao ne prekine sa ovim Zakonom i da se stvaraju pretpostavke za unaprjeđenje s jedne strane, nadzora, a s druge strane dinamike povećanja minimalne plaće. Nadzor za ograničenja Državnog inspektorata u obavljanju toga nadzora nažalost nije bio adekvatan, to uostalom i Vlada sama kaže. I to treba mijenjati. Mijenjati u nizu segmenata, bilo da je riječ o okolnostima u kojima imao javne službenike i javne zaposlenike, u kojima je indeks njihovih plaća takav da im osigurava plaću ispod zajamčenoga, zajamčene minimalne plaće. Ispod 3400 neto plaće ili 4200 bruto plaće. G. ministre, mislim da smo dužni da uradimo sve da u tom segmentu i u tim slučajevima, to nije jedan ili dva slučaja, da se to promijeni. Da se ti indeksi korigirani, korigiraju. I da ljudi ne ostanu izvan zakona. Ovdje netko govori o ljudima koji su par stotina kuna iznad zajamčenog minimuma. Ja sad govorim ovdje u ime kluba o ljudima koji ostaju neobuhvaćeni ovim zato što im je indeks plaće niži ispod zakonskog minimuma. Onoga što im se, što im nudi i što im omogućava, bilo Vladina uredba i odluka, bilo ovaj Prijedlog zakona. Drugo što mi se čini da je važno jeste pospješivanje kolektivnog pregovaranja. To vrijedi kako za privatne tako i za javne i državne tvrtke ili kompanije. Dakle, iako je zakon u tim stvarima takav da omogućava da kolektivno pregovaranje traje dugo, ali zakon sasvim sigurno ne omogućava da početak kolektivnog pregovaranja ovisi o volji poslodavca i to treba mijenjati. Ako su potrebne pripreme za to onda te pripreme trebaju biti definirane nekim rokom, a ako je potrebno da se u tom pogledu uspostavi nadzor i kontrola tamo gdje je to potrebno, a poznato nam je da postoje neke tvrtke koje u pravilu nemaju problema sa novcem, odlažu početak kolektivnog pregovaranja onda je neophodno da učinimo sve da se to dogodi. Ono što mi se čini da bi bilo dobro i što se u Klubu SDSS-a čini da bi bilo dobro i neophodno jeste da težimo tome da imamo zakonsko rješenje prema kojem će minimalna plaća biti ona koja je ugovorom postignuta između zaposlenika i poslodavca. Ne da se događa to da poslodavci švercaju kroz koncept minimalne plaće i ono što nije minimalna plaća, dakle dodatke na koje zaposlenici imaju pravo, slučajeve prekovremenog rada, slučajeve rada nedjeljom, slučajeve rada praznikom ili nekim drugim blagdanom. Gospodine ministre, ovo su doista ozbiljna pitanja i za nas i za vas kao socijalno osjetljive, kao ljude koje smatramo da je pitanje pravednog plaćenoga rada i potpuno plaćenog rada pretpostavka ne samo pravednosti nego kao što ste čuli od mojih prethodnika i pitanje zdravlja ljudi, dužine njihovog življenja , mogućnosti da sebi osiguraju adekvatnu zdravstvenu zaštitu i školuju svoju djecu. Toj stvari se trebamo posvetiti i stati u njihovu zaštitu, a poslodavcima činiti jasne uvjete pod kojima će se konkurentnost radne snage moći definirati i pod kojima će se obavljati. Dakle, osnovna minimalna plaća treba biti jasno definirana kategorija i razlučena od svih ostalih dodataka koje radnici mogu imati temeljem svojega rada na koji imaju pravo, otežane uvjete rada, posebne okolnosti u kojima moraju im se radno vrijeme mora produžiti, a to nažalost nije slučaj. Mi svi dobro znamo, o tome govore svi, kad dođete u trgovinu da se ako netko ima prekovremeno ne plaća im se prekovremeno nego im se eventualno pretvara u godišnji odmor, pa ako ga može koristiti koristi ga, a mi to trpimo tj. toleriramo. U tom smislu je važno da se taj nadzor strogo uspostavi i s jedne strane, a s druge strane je važno da se odavde i sa ove govornice, a istovremeno i iz inicijative koja je u osnovnim postignućima dobra i podrživa, a dogradi u segmentima u kojima je potrebno da se dogradi. Da bismo zaustavili trend odljeva ljudi i radne snage i da ne bismo bili među zadnjim zemljama u EU po visini minimalne plaće mislim da trebamo oslušnuti preporuke koje dolaze i od sindikata, a koje dolaze isto tako i od onih koji u EU razmišljaju kako i na koji način povećati radnu sigurnost, radnu ravnopravnost i ravnopravnost temeljem rada i jednakost temeljem rada i ići prema tome da minimalna plaća bude 60% medijalne plaće ili 50% prosječne plaće. Sad nismo blizu tome, nismo ni najdalje od toga, zato i govorim, dosezivo je i trebamo učiniti iskorak te vrste i najaviti, sabor je najbolje mjesto da se to najavljuje, bolje bilo koje drugo izvan ove zgrade i da se postakne socijalne partnere i vladu da o tome počnu raditi adekvatne pripreme i da krenu u tom smjeru. Na kraju, važno je da imamo i prave podatke, statističke podatke o visini plaće. Zašto bi odnos između najniže plaće u RH, minimalne plaće i najviše plaće koja je ponekad zaštićena tajnim ugovorima, bio 50% ili 50 puta?
Hvala lijepo g. Pupovac. Sada je na redu gđa. Marija Burić koja će govorit ispred Kluba zastupnika HDZ-a, Majda Burić, ispričavam se. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani ministre Aladroviću, državni tajniče, poštovani gospodine Opaliću, poštovane kolegice i kolege, dakle trenutačno važeći Zakon o minimalnoj plaći stupio je na snagu kao što smo imali prilike čuti u 2019. godini, međutim već u ranijem Zakonu o minimalnoj plaći u onom iz 2018. godine precizirana je definicija minimalne plaće te je izrijekom propisano da se u takvu plaću ne ubrajaju povećanja koja radniku pripadaju za prekovremeni rad, noćni rad, rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za kojim je zakonom predviđeno da se ne radi. To se od 2018. godine isplaćuje povrh minimalne plaće. Dobro je da je važeći zakon zadržao takvu definiciju i dopunio je otežanim uvjetima rada. Predmet ovog zakona što smo također imali prilike čuti jest uređivanje, daljnje uređivanje sustava minimalne plaće, a osobito načina utvrđivanja njezinog iznosa, rokovi isto tako jako bitno provedba nadzora nad primjenom ovoga zakona. Važno je još jedanput spomenuti da se ovim zakonom ne određuje visina minimalne plaće već se samo njime kazuje što ona jest, što ona nije, što se isplaćuje povrh minimalne plaće itd. Na temelju zakona Vlada RH za svaku kalendarsku godinu donosi Uredbu o visini minimalne plaće i ta se odluka donosi do 31.10. tekuće godine za iduću godinu. U skladu sa zakonom minimalnu plaću se ne može utvrditi u iznosu manjem od iznosa koji je bio utvrđen za prethodnu godinu, a povećava se nakon konzultacija sa socijalnim partnerima dakle predstavnicima Hrvatske udruge poslodavaca, sindikata kako bi se u najvećoj mogućoj mjeri zadovoljili i izbalansirali interesi obiju strana. Minimalna plaća danas iznosi 4.250 kuna u bruto iznosu odnosno 3.400 kuna u neto iznosu. Nepobitno je i činjenica je koliko god se to nekome sviđalo ili ne sviđalo međutim činjenica je da je u mandatu premijera Plenkovića u proteklih 5 godina minimalna plaća u bruto iznosu rasla za 1.130 kuna, a u neto iznosu za više od 900 kuna i da takvi rezultati i takva povećanja nisu nikad zabilježena. Samo usporedbe radi minimalna plaća u cijelom mandatu SDP-a rasla je za 179 kuna, a još gore i poraznije od toga jest da je u 2015. godini uvećana 0,4% što brojkom i slovom iznosi 11 kuna i čak 94 lipe. U mandatu ove Vlade unatoč svim nedaćama i pandemiji ono što također treba naglasit jest da nije rasla samo minimalna plaća i to kontinuirano već sve, prosječna plaća rasle su mirovine, broj zaposlenih veći je za 50.000 u odnosu na lani, a za više 6.000 u odnosu na staro normalno, staru normalnu 2019. godinu. I usuđujem se reći da ništa od toga nije došlo samo po sebi već je rezultat dobrog upravljanja i znanja. Danas je udio minimalne plaće u prosječnoj plaći viši od 46%, njezin udio u medijalnoj plaći je oko 55%, a cilj je i daljnje postupno povećanje udjela minimalne plaće u prosječnoj plaći što ova Vlada pokazuje od dolaska na vlast 2016. kad smo kao što je i navedeno u prijedlogu zakona imali udio od 38%, danas je on nešto veći od 46%. Spominjalo se danas i koliko radnika prima minimalnu plaću, to je oko 52.000. Ono što treba posebno naglasiti jest da u odnosu na prije 3 godine je to smanjenje sa 73.000 na 52.000, a naravno da je u zakonu naveden i podatak iz 12. mjeseca prošle godine. Što se mijenja ovim prijedlogom zakona, vrlo kratko. Proširuje se definicija minimalne plaće i na onu koja je ugovorena kolektivnim ugovorom čija je primjena proširena. Dakle, mi danas u Hrvatskoj imamo trenutno proširen samo jedan kolektivni ugovor, to je onaj za graditeljstvo. Nakon stupanja na snagu ovoga zakona za radnika koji obavlja npr. najsloženije poslove minimalnom plaćom će se smatrati upravo taj iznos predviđen kolektivnim ugovorom koji je npr. za 10 grupu poslova iz graditeljstva nešto viši od 11.000 kuna i ona će se kao takva morati isplatiti ili će poslodavac biti prekršajno kažnjen. To je samo jedan od primjera iz domene graditeljstva koja je pokrivena kolektivnim ugovorom. Za prekovremeni i noćni rad, rad nedjeljom i blagdanom, radnik će imati pravo na povećanje plaće i to najmanje u visini utvrđenoj kolektivnim ugovorom, dakle nema više povećanja od npr. jedne ili pet kuna, osim toga potiče se donošenje kolektivnih ugovora i potiče se daljnji socijalni dijalog. Otvara se i mogućnost ugovaranja minimalne plaće za mjesečni fond sati. Što se još mijenja? Ugovaranje plaće u bruto iznosu, otežani uvjeti rada kao što sam već rekla izuzimaju se iz minimalne plaće i plaćat će se po vrh nje. Osnažuje se suradnja sa inspekcijskim tijelima odnosno zajednički nadzor Porezne uprave i DIRH-a odnosno Državnog inspektorata RH te se zabranjuje odricanje od isplate minimalne plaće. Spominjani su danas ovdje i podaci Eurostata vezano uz države članice EU, mnogi se pozivaju na prosječne europske minimalne plaće, situacija je slijedeća. U siječnju 2020. godine u 21 od 27 država članica EU bila je propisana nacionalna minimalna plaća. Iznimke su bile Danska, Italija, Cipar, Austrija, Finska i Švedska koje u stvari imaju sektorski uređene minimalne plaće ili slično tome. Minimalne plaće u državama članicama iznosile su od 312 eura u Bugarskoj do 2142 eura u Luksemburgu. Međutim, i sam Eurostat u analizi toga članka govori da je pravo pitanje i bitno pitanje, što se ustvari s minimalnom plaćom u toj državi u kojoj se ona isplaćuje može i koja je moć te minimalne plaće u smislu standarda kupovne moći i koji je suodnos npr. prema cijenama vrtića ili cijenama stanovanja u toj određenoj državi u odnosu na minimalnu plaću. Pogledamo li cijene stanovanja u tim zemljama, u odnosu na europski prosjek, Hrvatska je na 44% EU prosjeka, dok je recimo Irska na 182% prosjeka, Luksemburg na 170%, itd., dakle nije pitanje samo kolika je minimalna plaća, već što se s njome može i kolika je njezina kupovna snaga. Ovdje valja spomenuti i da postoji projekt Ministarstva rada koji se realizira putem HZZ-a. Radi se o tzv. „de minimis“ potporama do 200 tisuća eura, odnosno milijun i pol kuna koji se isplaćuje poslodavcima za očuvanje radnih mjesta i to u sektorima upravo onima gdje dosta ljudi prima minimalne plaće, a to su tekstil, obuća, odjeća, koža i drvo i koji imaju poteškoće u poslovanju. Poslodavcu se isplaćuje iznos od 50% minimalne plaće uvećane za doprinose u iznosu do oko 2500 kuna i budući da imam još jednu minutu, voljela bih samo spomenuti, danas je ovdje aktualizirano i pitanje neisplate minimalnih plaća, ona će sada kada ovaj Zakon stupi na snagu biti bolje nadzirana, kao što sam već i rekla, putem zajednički putem Porezne uprave i DIRH-a, odnosno Državnog inspektorata RH, a kad je neisplata plaće kazneno odnosno prekršajno djelo, zakon je tu vrlo jasan. Vrlo, vrlo jasan i on kaže da je kazneno djelo u situaciji kad poslodavac nema sredstava za isplatu te plaće. Također, treba spomenuti da u slučaju kada tvrtka ode u stečaj ili blokadu, e onda AORTU, odnosno Agenciju za potraživanje radničkih tražbina isplaćuje 3 minimalne plaće radnicima. U svakom slučaju, Klub HDZ-a podržava donošenje Izmjena i dopuna Zakona o minimalnoj plaći. Hvala.
Hvala i vama. Sad je na redu gđa. Urša Raukar-Gamulin ispred Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka. Izvolite.
Hvala g. predsjedavajući, poštovani ministre i kolege iz ministarstva. U Hrvatskoj, dakle više od 52 tisuće radnika prima minimalnu plaću i broj radnika na minimalcu raste. Naravno, to jest povezano i s posljedicama epidemije Covida-19, ali moramo ponovno konstatirati činjenicu da je hrvatski minimalac, bez obzira što je posljednjih 5 godina rastao 36% ipak među najnižima u Europi, niže minimalne plaće od hrvatske, kao što sam već rekla imaju Mađarska, Litva, Rumunjska i Bugarska, samo te 4 zemlje. Zakonodavac u uvodu sumirajući sve izmjene kaže da se time omogućuje puna primjena Ustavom zajamčenog prava svakog zaposlenika na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojanstven život. Koliko god pozdravljamo neke određene izmjene koje idu u smjeru zaštite radnika i povećanja minimalne plaće, nemojmo se zavaravati, daleko je to od plaće koja bi pružala slobodan i dostojanstven život jednom čovjeku, a kamoli jednoj obitelji s jednim ili više djece jer minimalna plaća u Hrvatskoj nije dostojanstvena plaća koja omogućuje pokrivanje svih troškova života. Minimalna plaća u Hrvatskoj u iznosu od 3600 kuna neto je ispod praga dostojanstva, ona je na pragu siromaštva i moramo se snažno zalagati za iznos minimalne plaće koja će doista realno garantirati dostojanstven život, dakle slažem se s kolegicom Burić, pitanje je zaista što se s minimalnom plaćom doista može. U Hrvatskoj se može malo, gotovo ništa. Mi u zeleno-lijevom bloku smatramo da se metodologija izračuna minimalne plaće, osim na kriteriju relativne nejednakosti na tržištu rada, treba temeljiti i na izračunu minimalnih troškova životnih, kako bi se osiguralo da minimalna plaća doista može pokrivati osnovne troškove života. Smatramo da je potrebno jasnije odrediti kriterije za izračun minimalne plaće. Prema trenutnom prijedlogu, visina minimalne plaće utvrđuje Vlada RH na prijedlog ministra i nakon konzultacija sa socijalnim partnerima, pri čemu se uzimaju u obzir kriteriji poput inflacije, kretanje plaća, kretanje nezaposlenosti, stanje gospodarstva, itd., iako se radi nominalno o postojanju kriterija, mi smatramo da je kriterije potrebno jasno urediti te minimalnu plaću vezati uz postotak prosječne plaće i to minimalno 60% prosječne plaće u Hrvatskoj. Iako zakonodavac govori da se ovim Zakonom ne određuje pitanje visine minimalne plaće, nego se to naravno uređuje uredbom o visini minimalne plaće, mi ne vidimo stvaran razlog zašto se jasni kriteriji ne bi obrazložili i naveli u ovom Zakonu. Također, smatramo da se minimalna prava trebaju urediti zakonodavstvom, a kolektivni bi ugovori trebali dati mogućnost povoljnijih prava, a ne određivati minimum ili čak omogućavati smanjivanje prava putem kolektivnih ugovora. Također, u uvodu se navodi da se donošenjem ovog Zakona omogućuje veća minimalna plaće radnicima koji rade u djelatnostima u kojima važe kolektivni ugovori koji imaju proširenu primjenu sukladno općem propisu o radu. Ali pitanje je što je s radnicima koji ne rade u takvim djelatnostima i koji nisu pokriveni kolektivnim ugovorima? No dobro o tome će više govoriti moja kolegica Ivana Kekin u pojedinačnoj raspravi. Pozdravljamo da se uz dodatke za prekovremeni rad, noćni rad, te rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom koji je zakonom određen kao neradan, a koji se ne ubrajaju u iznos minimalne plaće sada uključuju i otežani uvjeti rada. No smatramo da se treba dodati da u iznos minimalne plaće ne ulaze ni drugi dodaci, kao što su dodaci za smjenski rad ili minuli rad, dakle staž koji nisu jasno navedeni u novim izmjenama, a mislimo da bi trebali biti. Imamo primjer jedne gospođe koja radi u državnoj službi, ona ima plaću 3.400 kuna što je naravno iznos minimalne plaće, no kad se oduzme minuli rad njezina plaća je 2.700 kuna, znači potpuno je jasno ovim primjerom što bi minuli rad značio, dakle da se ne uračunava u minimalnu plaću. Zatim pozdravljamo odredbu o obvezi isplate bruto minimalne plaće jer znamo da su često poslodavci dogovarali plaću u neto iznosu čime radnici nisu imali nikakve koristi od poreznih rasterećenja jer bi njihova plaća uvijek ostajala ista i osim toga takav radnik ne bi na plaći osjetio dodatke za primjerice prekovremeni rad, rad blagdanima, praznicima itd. i posebno je to naravno pogađalo radnike s najnižim primanjima. Zatim pozdravljamo i zabranu sporazuma poslodavca i radnika o odricanju od prava na isplatu minimalne plaće. U zakon se također dodaje da se kolektivnim ugovorom može odrediti da se minimalna plaća odredi na način da se iznos minimalnih plaća za cijelu godinu podijeli s godišnjim fondom sati te se minimalna plaća obračunava i isplaćuje sukladno dobivenom iznosu minimalne plaće po satu i mjesečnom fondu sati. Mi smo izrazito protiv ovakve odredbe jer smatramo da su takvom odredbom najviše pogođeni radnici u i onako najlošije plaćenim zanimanjima koje primjerice imaju sezonski karakter. Također time se otvara veliki prostor za manipulaciju i dodatno zakidanje već sada najslabije plaćenih radnika jer je teško povjerovati da ta primjena može imati i adekvatan nadzor. Na mala vrata se uvodi minimalnija od minimalne plaće što je nedopustivo. Takve odredbe uvode se pod krinkom da se pomaže posrnuloj industriji da preživi, a zapravo predstavljaju zadnji čavao u lijesu eksploatacije radnike. U prošloj godini inspektori su otkrili da poslodavci čak za 1.689 radnika nisu isplatili čak ni minimalnu plaću, znači to su inspektori otkrili. Pitanje je koliko nisu otkrili i koje su stvarne brojke da se ta minimalna, čak ni ta minimalna nedovoljna, nikakva plaća isplaćuje? Dakle, ono što je evidentno iz toga potrebno je bitno i hitno jačati sustav nadzora i kontrole koje čini mi se da u ovom prijedlogu nije dovoljno normiran i dovoljno naznačen. Zaključno, potrebno je što prije povećati minimalne plaće do razine koja zadovoljava dostojanstven život radnika i njihove obitelji. Do 31.10. još ima vremena za pregovore kada se donosi novi iznos minimalne plaće i ja apeliram u ime zeleno-lijevog bloka i osobno naravno da i Vlada čuje molbe ne naže nego radnika ove zemlje da se ta minimalna plaća digne na onaj nivo na kojem će se od nje moći preživjeti, možda ne živjeti, ali barem preživjeti jer ove sada se preživjeti ne može. Dakle, to nije samo pitanje radničkih prava nego je to naravno pitanje i demografije i to je isto tako pitanje emigracije, dakle odlijeva kadrova dramatičnog odlijeva kadrova iz Hrvatske. Jedino dostojanstveni uvjeti rada i plaće dovoljne za životne potrebe motivirat će naše mlade da imaju djecu i još više će ih motivirat da ostanu u Hrvatskoj. Bez toga mi postajemo nacija prekarijata i siromaštva, osuđena na golo preživljavanje i to bez prave društvene perspektive. Klub zeleno-lijevog bloka će glasati najvjerojatnije suzdržano ovom Prijedlogu izmjena Zakona o minimalnoj plaći u nadi da će zakonodavac uzeti u obzir ovu raspravu i primjedbe sindikata te ih unijeti u drugo čitanje. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Gospodin Erik Fabijanić govorit će u ime Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Uvodno ću ukratko pokušat sažeti kako i zašto mi danas reguliramo minimalnu plaću i počet ću od nastanka ove države, ali nastojat ću zbilja bit kratak. Dakle, prije nego što smo napravili novo hrvatsko zakonodavstvo koje to regulira imali smo ranih devedesetih kolektivni ugovor koji je potpisala sa sindikatima HGK i kao što bi rekao moj prijatelj i kolega bivši ministar Davorko Vidović da se danas poštuje taj kolektivni ugovor minimalac bi bio nekih 6.000 kuna. Nema razloga ne vjerovati, a možemo na te izračune i sumnjati. Nakon toga … imamo Zakon o radu, imamo udruge poslodavaca, udruge sindikata i imamo jedno crno razdoblje socijalne države u RH, dakako države poharane isto tako od ratne destrukcije, ali onu štetu koju nije napravio rat napravila je ova država sama sebi. Podsjetit ću da je to bilo razdoblje unutar kojega radnik nije imao pravo niti kontrolirati da li su mu plaćeni doprinosi. Kada bi dobio i ako bi dobio isplatnu listu to ne znači da je i zakonski imao pravo da i dobije te novce na račun, da i nije se zvao radnik, zvao se posloprimac. To su blagodati koje smo dobili sa novom demokracijom i novim industrijskim neoliberalnim odnosima. Da, činjenica je da mali pomaci su bili, ali je jednostavno rad postao u vrijeme kratke SDP-ove vlade mjerljiv i to danas imamo tu nadogradnju koju imamo. A samo ću podsjetiti da do 2000.g. neisplata plaće u RH nije bila valjani razlog za štrajk. To govori isto tako i o sindikalnim slobodama koje smo uživali do na pragu 21. stoljeća. Zašto mi danas raspravljamo o Zakonu o minimalnoj plaći odnosno o njegovim promjenama? Zato što je to bio jedan od uvjeta da uopće RH može ući u EU. Da mi nemamo taj zakon mi danas ne bi bili punopravna članica EU. I to je naš napredak da danas isto tako jedan od strateških projekata koji je vezan za EU u ovom mandatnom razdoblju Europskog parlamenta bude ono što se kaže neki europski minimum decentne, decentne radničke, radničke plaće. Da li smo mi s ovim izmjenama i dopunama na tragu toga? Ne znam. Da li je to poboljšanje u odnosu na prošlo stanje odnosno na važeće stanje? Jest, to bez daljnjega. O samom zakonu koristit ću drugi dio svoje, svoje rasprave, ali kao što sam vidio i kod kolega iz vladajuće većine čitani su de facto obrazloženje samog zakona, ali i program HDZ-a za ovo mandatno razdoblje, što je dobro jer ako se sjećate u povjerenju vladi kad sam raspravljao, raspravljao sam baš o plaćama. I činjenica je da u strateškom, u izvornom programu HDZ-a na točci br. 3. izborno obećanje je da u prioritetima dakle, u prioritetima je da će se, da će se plaće povećati, da će se minimalac povećati na 4.250 kuna, to je više nego što je predlagao HDZ ovaj SDP, SDP je predlagao 4.000 kuna. I sad možemo mi licitirat što je realno, što je nerealno, doduše mi smo to utvrdili godinu dana prije vas. Nebitno, ljudi nebitno, ovdje je riječ o hrvatskim radnicima. E sad je moje pitanje ključno, a to je sadašnjih 3.400 kuna neto po važećem minimalcu de facto korespondira sa 4.250 kuna bruto, moje pitanje je ministru koji je nadležan za ovaj resor da li je HDZ dakle već time ispunio svoje izborno obećanje ili nije? Ja se toplo nadam da nije, a vidim i kolegica Burić mi tako i potvrđuje, a to znači, međutim da će se to ostvariti tih 4.250 neto, ali više nije u prioritetima nego je u programu vlade stavljen kao do konca mandata, bolje išta nego ništa, okej. E sad je pitanje, sad smo govorili o tome kako je po zakonu i po rokovima u rujnu i u listopadu tripartitno se dogovara iznos minimalne plaće. Ako ćemo skalarno ići na povećanje, a to znači da ćemo mi sigurno odnosno ja zbilja očekujem da ćemo nakon toga imati uredbu Vlade RH po kojoj minimalac će biti podignuti na za najmanje 300, za najmanje 300 kuna. Prema tome, ja očekujem da će sigurno najmanje biti povećan na 3.700 kuna, ali neto, tako da onda dogodine još možete dignut za 300, pa onda da na kraju godine ovaj, na kraju mandata dignete na 4.250. Toplo se nadam da će to bit više. A sada bih prešao, pa ću postavit za pojedinačnu raspravu i u ime ovaj i u ime kluba završno. Sve stoji, nažalost onaj dio koji je vezan za uvodno obrazloženje govori o slici stanja o kojoj su svi ovdje govorili. Međutim, ima tu još par sitnica koje su svi spomenuli, a to je broj radnika odnosno postotak koji prima minimalnu plaću. Ja bih zamolio da vidimo koliko je još ljudi odnosno radnika obuhvaćeno kolektivnim ugovorom koji predviđa odstupanje od minimalca za 5%, dakle na 95% plaće jer njega nisam mogao iščitati u obrazloženju jer najvjerojatnije i takvih situacija imamo jako puno, a onda ćemo imat malo, nažalost malo, malo ružniju brojku koja je ružna za svih nas, mislim neovisno o tome s koje strane saborske klupe sjedimo. Kako sam isto i u Odboru za rad, ali i u Odboru za europske poslove bavimo se dakako i raspravljamo o onom dijelu koji je vezan o primjerenom europskoj plaći i ovdje je isto tako navedeno i znamo da je to veliki problem i to je jako dobro i utvrđeno i napisano u ovom uvodnom dijelu, a to je pitanje proširenja kolektivnih ugovora. Jer pitanje europskog projekta je vezan isto koliko je radnika u Hrvatskoj u postotku pokriveno kolektivnim ugovorima i dobro pamtim riječi bivšeg ministra Marka Pavića koje je on muke imao da ga uopće proširi zbog turizma, dakle da se nacionalni kolektivni ugovor u turističkoj djelatnosti proširi na sve poslodavce, neovisno o tome da li su oni supotpisnici tog kolektivnog ugovora ili ne. Ali to je jedan dobar pravac, bez daljnjega koji međutim je nedostatan, nedostatan jer oni mali pomaci koji su se događali kada je rad postao mjerljiv i neisplata plaće je utuživa se događala na pragu kad smo mi ulazili u EU, dakle kada je hrvatski državljanin da bi išao raditi van u inozemstvu za primamljive tarife o kojima smo također čuli ovdje morao imati ulaznu vizu za rad, dozvolu da ga se uopće može zaposliti poslije u inozemstvu i čitav niz peripetija de facto koji su blokirali tržište rada. Najveće skokove imamo onako kako piše u postignućima Vlade Andreja Plenkovića u prethodnom mandatu kada govorimo o rastu prosječnih plaća, ali to ne zato što je to zasluga HDZ-a nego to je zato što su poslodavci vidjeli da imamo slobodu kretanja unutar EU i da zbog toga je lakše raditi u Austriji za 1.200 eura, u Italiji za 900, govorimo o minimalcima, govorimo o minimalcima, nego ostat u Hrvatskoj. Prema tome, ako čovjek hoće zadržat, poslodavac hoće zadržat radnika u Hrvatskoj mora mu ponuditi konkurentnu cijenu rada jel mi smo stalno govorili o menadžerskim plaćama o tržišnim cijenama svega i svačega izuzev konkurentne cijene rada za hrvatskog radnika. Evo toliko od mene za početak. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin Davor Dretar govorit će u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani g. predsjedavajući. Uvažene kolegice i kolege. Klub zastupnika Domovinskog pokreta kratko i jasno počet će rečenicom, najbolja socijalna mjera su ekonomske reforme. Od samoga početka od nastanke Hrvatske samostalne države mi slobodno možemo reći, plutamo u jednoj situaciji neodlučnosti i nedorečenosti. Kada gledamo povijesne primjere država u kojima se samoj državi prepustilo da regulira sve kako od društvenih tako i od ekonomskih događanja, povijest nas je naučila da to gotovo nikada ili apsolutno nikada ne završava dobro. Prepuštanje pak svega odnosno regulacije svega potpuno slobodnom tržištu donijelo je ne samo do porasti neoliberalizma nego naravno i do teških ekonomskih kriza koje potresaju cijelo svjetsko tržište u proteklih nekoliko desetljeća. Možemo samo promatrati kada govorimo o osobnoj odgovornosti pojedinca, a kada govorimo o kapitalistu poslodavcu što se naravno dogodilo sa premještanjem ogromnog postotka američke proizvodnje u zemlje u kojima je poslodavcu bilo izvanredno rješenje plaćati tek nekoliko dolara dnevno, ali naravno i to je sada došlo na naplatu i već dugi niz godina kroz globalne financijske krize vidimo razarajuće učinke takvog stava i takvog ponašanja. No danas ne govorimo ništa globalno, danas govorimo o ovim izmjenama zakona u kojima načelno ne nalazimo ništa upitno. Radnika apsolutno treba zaštititi, država mora biti ta koja će mu omogućiti dostojanstvo rada pa makar eto ono bilo sadržano i u nečemu kao što je minimalna plaća za koju smo svi ovdje suglasni da ne osigurava niti ponajmanje normale uvjete za život od mjeseca do mjeseca. Čuli smo ovdje i neke izvještaje Eurostata, znate i sami statistika je samo skup brojaka kojima se mnogo toga može dokazati, ali istovremeno tako i mnogo osporiti. Suglasan sam da su cijene stanovanja kao što je poštovana kolegica Burić rekla bitno više u Luksemburgu pa onda tu ne stojimo loše kada mjerimo kroz stanovanje odnosno njegove troškove, ali kada pogledamo prosječnu tj. pardon minimalnu plaću u Hrvatskoj kroz cijenu goriva ovdje možemo kupiti 300 litara u Luksemburgu nešto malo više od 2.000. Dakle, statistički podaci mogu nas ozbiljno pa ponekad i grubo zavarati. Žao mi je što nismo stigli odnosno poštovani g. ministar ovdje u mojoj replici nije stigao komentirati moje pitanje sadržano u čistom podatku, da je dakle prosječna potrošačka košarica oko 10.500 kuna, a zbrojimo li dvije plaće u obitelji na minimalcu dobit ćemo iznos od 6.800, dakle apsolutno nedovoljno za život, za zadovoljavanje osnovnih životnih potreba, što nažalost možemo vidjeti i kroz činjenicu da se u velikim trgovačkim lancima, naročito onima u stranom vlasništvu, pitanje je uopće li imamo još kojega da je u našem, sve češće pojavljuju jeftini prehrambeni proizvodi iz inozemstva koje naši građani kupuju jednostavno zato što si ne mogu priuštiti one skuplje i naravno samim time kvalitetnije. Evo jedan konkretan primjer ne statistički nego iz moje kupovine od prije dva do tri dana. Na policama jednog lanca našao sam pakiranje od kilogram hrenovki za cijenu od 12,99, naravno radi se o robi iz uvoza i mogu vam reći da ćete taj paket od kilogram hrenovki za 13 kuna naći u skoro svakoj košarici koja u tom centru dolazi na blagajnu. Pitam vas, iako nije prvenstveno, a najmanje ustvari političko pitanje, zamislite si i stavite se u ulogu nekog proizvođača i shvatite što ste stavili u tu kilu hrenovki, spakirali to i poslali u Hrvatsku da bi to ovdje prodali za 13 kuna? Eto to jedu naša djeca. Naravno ogledalo minimalne plaće i načini na koje se ona ogleda i naš svakodnevni život i načini na koji se ovdje uređuju apsolutno treba pozdraviti naročito kroz reguliranje poštivanja rada nedjeljom, rada na vjerske ili državne praznike, odnosno blagdane, te naravno, noćnog rada i to treba apsolutno regulirati i tu radnicima i radnicama koje su u takvim situacijama treba odati pošteno i fer priznanje i dati im dostojanstvenu plaću. Kao zastupnik dolazim iz treće izborne jedinice, sjeverozapada Hrvatske gdje znamo i sami u proteklih 10-tak, 15 godina, prerađivačka industrija koja je tamo bila vrlo razvijena, propada i nažalost ne vidi se kraj toj propasti. Najčešće su tu radnice, radnice u tekstilnoj industriji, koje stvarno rade za nevjerojatno niske plaće, čak i one ispod minimalnih, što naravno, izgleda, zvuči grozno i ne omogućava im normalan život. Kako ja volim govoriti u realnim okvirima, svaka ta zagorska, međimurska kuća ili kućanstvo mora imati još i 10, 15 piceka i mora imati vrt sa svim tim salaticama, mrkvicama i proizvoditi puno, puno vlastite hrane jer se od plaće ne može. Dakle, trebamo, i svakako, moramo ih kroz zakonske okvire zaštititi i omogućiti im barem minimalnu plaću. A što se tiče rada nedjeljom, poglavito onog rada trgovinama, koji nam se uvijek nekako pojavi u predizbornim dobima, znate i sami, to je za sada iskorištena priča i neće se ponoviti sigurno još 3 godine, tamo do nekih novih izbora, ako ih naravno, ne bude prije i tu treba jasno i odgovorno reći. Rad nedjeljom, da ili ne, kroz aspekt minimalne plaće možda i nije neka tako bitna tema. O tome, minimalac ili ne, ne može puno odlučivati. No dozvolite tu samo jednu rečenicu, iz javnih rasprava, trebamo li baš nedjeljom u kupovinu televizora, perilice ili nove košulje? Naravno da ne trebamo. To nam sasvim sigurno nije nikakva sila. No, može li nam to netko zabraniti bilo kakvim zakonom? Pa, već je kroz nekoliko presuda visokih sudova, pa i onog Ustavnog dokazano da je odgovor – ne. Dakle, krenimo se mi u ovom Domu pobrinuti da stvorimo zakonski okvir, osiguramo pravedan i učinkovit, dostojanstven novac, zaradu, elementarno ljudsko dostojanstvo kroz adekvatnu nagradu za njihov i odvojenost od obitelji, pa eto, neka radi tko kada želi. Još jednom kaže, nalazimo se u raskoraku u kojem se ne možemo dovoljno odlučiti između utjecaja države na ekonomske prilike u zemlji ili prepuštanju istih tih ekonomskih prilika tržištu za kojeg se isto tako pokazalo da nije sposoban kvalitetno regulirati ove vrlo osjetljive odnose, jednostavno iz svoje osnovne potrebe, a to je trka za super profitom. Dakle, provedimo razumne, socijalne i ekonomske reforme i tek onda će radnici u ovoj državi, radnici, pa i na minimalnoj plaći imati normalnu plaću, dostojnu i dostojanstvenu normalnog ljudskog života. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Prva je gđa. Katarina Peović. Nema je. Gubi pravo. Drugi je g. Branko Bačić.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicom. Aha. Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Još sam u prošlom sazivu, ovaj, kolega, Bukarica. ... [[Upadica se ne razumije.]] G. državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege, kolegica Burić je uvodno u ime kluba rekla, iznijela stajalište Kluba zastupnika HDZ-a pa ću ja u pojedinačnoj raspravi reći nekoliko svojih razmišljanja koja, na koja su me potakla i dijelom slušajući uvodno ministra, a i predstavnik klubova zastupnika. Prije svega, počeo bih sa činjenicom da je Vlada nakon parlamentarnih izbora prošle godine predložila program za ovo mandatno razdoblje u kojima je navela temeljne ciljeve i prioritete Vlade RH. Zanimljivo za ovu temu o kojoj danas raspravljamo, a to je minimalna plaća u RH, da je temeljno polazište Vlade RH u mandatnom razdoblju Hrvatsku razvijati, učiniti što je moguće veće, više socijalnom državom, gdje bi socijalna sigurnost naših građana bila jedan od temeljnih prioriteta u radu Vlade. U tom poglavlju socijalne sigurnosti, govori se o Hrvatskoj kao zdravoj, prosperitetnoj i solidarnoj državi, pravednoj državi koja se u tom mandatu treba i ostvariti i pri tome smo tada, raspravljajući o programu Vlade, prije svega, bili svjesni činjenice da o takvim ciljevima Vlade RH i o takvim prioritetima govorimo u vrijeme kada je Hrvatsku, kada je Hrvatsku, ne samo Hrvatsku, već cijeli svijet zahvatila velika, enormna pandemija koju ne pamtimo od kada mi znamo i od kad živimo. I upravo kroz to vrijeme, vrijeme u kojemu se suočavamo sa tom pandemijom i epidemijom u Hrvatskoj, Hrvatska je, kako bi bila solidarna i sigurna država, brojnim gospodarskim mjerama pokazala da to nije samo mrtvo slovo na papiru, već da to doista i živimo, da to i kao zastupnici, a i kao Vlada radimo i doprinosimo toj socijalnoj sigurnosti, pa zbog toga i nije, kako ne bi ostalo mrtvo slovo na papiru, svjedočimo činjenicu da je u proteklih 18 mjeseci, otkada je započela i proglašena epidemija Covida-19 u Hrvatskoj, izdvojeno oko 18 milijardi kuna kako bi se očuvala radna mjesta za negdje oko 800 tisuća zaposlenika, radnika i negdje oko 120 tisuća tvrtki u Hrvatskoj. Gotovo 10, preko 10% svih tvrtki u Hrvatskoj jest na ovaj ili na onaj način bilo zahvaćeno potporama iz državnog proračuna i gotovo 45% svih radnika u Hrvatskoj je bilo obuhvaćeno tim istim mjerama. Dakle, želja Vlade je bila s jedne strane očuvati gospodarsku aktivnost i očuvati radna mjesta i ono što je ne manje važno a to je poslovne aktivnosti sitih ili što je mogućeg većeg broja poslodavaca u RH. I ne treba zaboraviti činjenicu da je upravo kroz to vrijeme bio najveći rast minimalne plaće u Hrvatskoj. Dakle, u vrijeme kada smo suočeni sa takvom epidemijom koja je značajno smanjila ekonomske aktivnosti, gospodarske aktivnosti u Hrvatskoj, s druge strane, odgovor a koji je na tragu one pravedne Hrvatske o kojoj sam maloprije govorio je rast minimalne plaće u Hrvatskoj, do tada najveći … [[Govornik se ne razumije.]] odnosno godinu dana prije je bio 250 kuna, u toj godini opet se raslo negdje oko 150 kuna, tako da kroz ove 4, tada 4 godine mandata Vlade RH, Vlada je minimalnu plaću podigla oko 35%. Dakle, negdje oko 904 kune je u tom mandatu Vlade RH, povećana minimalna plaća. Mi možemo govoriti o visini minimalne plaće, minimalna plaća na određeni način je isto ogledalo gospodarske snage pojedine države, to nije sporno. Važan element kad govorimo o minimalnoj plaći je odnos između minimalne i prosječne plaće, on je značajno narastao, negdje oko 10% u tom istom mandatu je narastao taj, je narasla minimalna plaća. Prema tome, u odnosu na prosječnu plaću, dakle 35% je ona narasla u apsolutnom iznosu, ali u odnosu na prosječnu plaću je narasla 10%. O tome možemo onda govoriti. Mi možemo govoriti dal je ona dovoljna doista za pokriće troškova života radnika, ali činjenica jest da je u određenom mandatu u kojemu smo suočeni, kažem sa najvećom krizom u gospodarstvu, ona je ipak rasla, rekao bih na jedan način bi htjeli da je veći, i ja se nadam da će Vlada [[Upadica Radin: Vrijeme, hvala.]] u ovoj godini koja je pred nama, kad donese uredbu o minimalnoj plaći, još napraviti jedan iskorak [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]] kako bi se ta minimalna plaća u visini povećala. Prema tome, ja ću ovakav prijedlog zakona svakako podržati. Hvala.
Hvala. Imate replike. Gospođa Grozdana Perić je prva.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče. Poštovani gospodine Bačić, jako je važno napomenuti da upravo briga o minimalnoj plaći u ovom kontekstu itekako je važno da se postavi u bruto iznosu jer bez obzira što su se povećavale zapravo neoporezivi dio dohotka, u slučaju kada je to bilo ugovoreno u neto iznosu, tada su se naštimavale praktički plaće i poslodavac je mogao onda to isplaćivati u manjem iznosu nego što pripalo, tada je radnika da je bilo ugovoreno u bruto iznosu, ali je isto tako jako važno napomenuti da je Vlada omogućavala da se povećavaju plaće sa povećanjem i onih naknada neoporezivih koji su onda poslodavci mogli isplatiti svojim zaposlenicima, da bi eto, podigli standard radnika.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem, kolegice Perić. U pravu ste, dakle s jedne strane potpuno je ispravno i zakon to treba regulirati da poslodavac isplaćuje, ugovara plaću u bruto iznosu, zato što sve one poboljšice koje su primjerice porezna reforma i u djelu koji se odnosi na porez na dohodak, idu in favorem radniku a ne poslodavcu, odnosno poslodavac je dužan isplaćivati ono što je potpisao a radnik eventualnim poreznim reformama, smanjenjem poreznih davanja time automatski dolazi do povećanja plaće i mi tu zaboravljamo da pored ono što poslodavac isplaćuje kroz dogovorene visine plaće, kroz ugovor, da su to onda i ona davanja koja su sad čini mi se negdje oko 12500 kuna na godišnjoj razini, koja omogućuje poslodavcu da isplaćuje radniku a da na to ne plaća nikakva porezna davanja a to također puno puta smetnemo s uma i to vjerujem da ne ulazi onda u obračun minimalne plaće.
Hvala. Gospodin Šimičević.
Zahvaljujem, potpredsjedniče. Poštovani zastupniče, evo ja bi doista htio reći bez navijačkog dresa, da je istina da je minimalna plaća porasla za 904 kune od 2016. do danas i to su činjenice, to ne možemo negirati, međutim sad je pitanje da li je ta minimalna plaća dostatna za život. Dakle, mi ne smijemo ovdje stati, ova Vlada i mi ne smijemo stati, moramo iznaći načina kako doista povećati minimalnu plaću, da učinimo život naših građana, pogotovo onih siromašnih puno bolje. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem, kolega Šimičeviću. To sam ja rekao uvodno, dakle govorimo o minimalnoj plaći, o njenoj visini, međutim treba nju jasno staviti u korelaciju sa potrebnim troškovima za jedan normalni život naših sugrađana. Ali još jedan bitan element kojega možda nismo spomenuli ili ja nisam čuo, koliko minimalna plaća participira u ukupnom broju zaposlenika u Hrvatskoj. Hrvatska danas bilježi najveći broj zaposlenih otkada se uopće vodi evidencija i to u vrijeme kada je Hrvatska još uvijek prolazi kroz tešku epidemiju ili pandemiju, kada svjetsko gospodarstvo, a to svi podaci o BDP-u govore, dakle u takvom stanju Hrvatska povećava broj zaposlenih. 3%, negdje ako je 52 000 u Hrvatskoj evidentiranih, onih koji primaju minimalnu plaću a milijun i 600 je osiguranika ili milijun i 510 000 zaposlenih, to je negdje oko 3%, ako ja se ne varam, dakle još uvijek je puno, bilo bi najbolje da su sve radnici izišli iz tog broja, odnosno visine minimalne plaće ali to je činjenica, ili ove da Vlada praktično se s takvim problemom nosi dobro.
Vrijeme. Gospođa Pocrnić Radošević.
Hvala, potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačić, danas znači govorimo o minimalnoj plaći i svi slažemo da je ona nedostatna i da trebamo uložiti dodatne napore kako bi ta plaća zadovoljavala osnovne životne potrebe naših građana i naša Vlada RH to i čini, uz naravno i uz potrebu ravnomjernog regionalnog razvoja kako bi te prosječne plaće u svim dijelovima RH bile približno iste. Isto drago mi je da ste spomenuli što se danas nije naglašavalo, da se mi nalazimo u uvjetima pandemije, smanjene gospodarske aktivnosti, da je upravo naša Vlada provođenjem potpora za očuvanje radnih mjesta, spašavala radna mjesta i očuvala zaposlenost za oko 600.000 građana od kojih nisu svi radili na minimalcu, ali su dobili makar taj iznos odnosno isplaćen im je taj iznos, što je u svakom slučaju bolje nego da su ostali bez ikakvih primanja i da su sačuvali svoja radna mjesta. Hvala.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem kolegice Pocrnić Radošević, 5 minuta je malo za već ono što sam još htio reći o tim podacima. Sad mi je kolega Šimičević malo pomogao da kroz repliku to još dodatno obrazložim. Kada govorimo o stanju gospodarstva vjerujem da gotovo, gotovo svaki građanin koji o tome govori prvo razmišlja o visini BDP-a, visini GDP per capita, broj zaposlenih i broj nezaposlenih. Kroz te parametre se visina prosječne plaće i visina minimalne plaće, to su parametri kroz koje promatramo stanje gospodarstva pojedine države. E sada, na današnji dan, to sam maloprije rekao da dok sam se pripremao za raspravu Hrvatska ima negdje oko 119.000 nezaposlenih, to je podatak koji, koji se nalazi na Zavodu za zapošljavanje. Mene interesira koliko je bilo prošle godine, koliko je bilo pretprošle godine. Dakle, pretprošle rekordne godine za koju smo govorili da je Hrvatska još nije dosegnula, a da ćemo je dosegnuti planiranim rastom vrlo brzo, Hrvatska bilježi svega dvije ili 3.000 manje nezaposlenih nego 2019.g., ali u isto vrijeme veći broj zaposlenih. A u odnosu na kriznu 2020. 27.000 manje nezaposlenih. Dakle to su podaci koji govore kako i na koji način Hrvatska prolazi…
Gospodin Bačić hvala, ne možemo, ne možemo, ne možemo prijeć vrijeme.
Ispričavam se g. potpredsjedniče.
g. Borić.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Bačić, čuli smo danas evo iz rasprava kolega iz oporbe kad sve brojke idu recimo u pozitivnom smislu u našoj državi i od dobre turističke sezone i od rasta prosječne plaće i od ove minimalne plaće koja je porasla u proteklih nekoliko godina za 900 kuna, vlada za to ništa nije zaslužna, u biti je sve reguliralo tržište. Ako se slučajno pojavi ijedna lošija brojka odmah je kriva vlada i mora dati ostavku ili otići. Možemo li na taj način voditi ovakve rasprave ovdje ili zaista postoji u proteklom vremenu povučenih poteza, donesenih zakona, donesenih alata da se to može događati onako kako se i događa i da to tržište normalno može funkcionirati i da te plaće budu veće. Slušamo sada iz IT sektora koliko su njima porasle plaće s obzirom da je i vlada povukla neke poteze, pogotovo kroz zadnju poreznu reformu da se to dogodi. Slušali smo i te njihove rasprave, pa da li onda ta vlada koju mi danas podržavamo zaista pomaže ili odmaže sa svojim potezima kad govorimo o onome što se događa danas u Hrvatskoj?
Hvala lijepa. Odgovor.
Zahvaljujem kolega Borić. Slažem se, postoje uvijek objektivne i subjektivne okolnosti i za rast gospodarstva velikim dijelom jasno pomažu, kumuju ako tako mogu reći, opća događanja na razini ili EU ili svijeta i jasno da dobro stanje gospodarstva u okruženju pomaže i našem gospodarskom rastu. Ali činjenica je ipak da u ovim vremenima u kojima se nalazimo u drugom kvartalu bilježimo jedan od najvećih rasta BDP-a u Europi, dakle ne među nerazvijenim državama nego među najrazvijenijim državama svijeta mi smo na 5. mjestu za drugi kvartal. Dakle, kroz to pandemijsko vrijeme ako je svima otprilike to tržište koje raste bilo vjetar u leđa onda je bilo svima jednako ili svima nije bilo jednako. Kroz to vrijeme zahvaljujući mjerama vlade da smo iz proračuna izdvojili najviše po glavi stanovnika … [[Govornik se ne razumije]] najviše u Europi je jedan od ovih pokazatelja o kojima sam prije govorio.
Vrijeme. Fala. Gđa. Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačiću, u svojom ste raspravi spomenuli što je vlada činila za vrijeme panedmije kako bi zaštitila radna mjesta i plaće. 700.000 radnika na takav način su dobili i koristili tu mjeru i 120.000 poslodavaca. Međutim, treba se prisjetiti da je vlada doprinijela rastu plaća i zaštiti zaposlenika i kroz 5 paketa poreznih zakona kada je rasteretila gospodarstvo i naše građane sa dodatnih 10 milijardi kuna, smanjila stope poreza na dobit, poreza na dohodak, uvela mnoge nove neoporezive primitke, mlade, oko njih 320.000 zaposlenika će sigurno dobiti povrat poreza i brojnim mjerama je nastojala zaštititi i plaću i radnika.
Hvala. Odgovor.
Slažem se kolegice Juričev-Martinčev da su brojne mjere koje smo ovdje u sabornici donosili na prijedlog vlade značajno pomogle očuvanju gospodarstva u Hrvatskoj. To uopće nije, to nema dvojbe, htio sam prije reći, pa me vrijeme, vrijeme me prekinulo. Nakon Malte smo u odnosu na visinu BDP-a najviše izdvojili kako bi očuvali gospodarstvo u Hrvatskoj i to onda ima rezultat, … [[Govornik se ne razumije]] , što se događa i što makroekonomski pokazatelji pokazuju i ukazuju jel. Prema tome, tu uopće oko toga nema dvojbe da je izdvajanjem i reformama do ovoga se došlo. Međutim, mi sada znamo da je objavljen podatak da je prosječna plaća u Hrvatskoj negdje oko 7.250. To će na određen način bit izazov vladi u ovoj sada uredbi koja je pred nama. Naime, ja ne vjerujem da će vlada nastojati ostati na razini udjela minimalne plaće u prosječnoj plaći. Rast prosječne plaće automatski za sobom povlači rekao bih obvezu vlade da raste minimalna plaća, pa ćemo pričekati uredbu vlade da vidimo da li će na toj razini ostati.
Hvala lijepa. Gđa. Vučemilović. Gđo. Vučemilović.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Bačiću, svi se slažemo znači da 3.400 kuna nije dovoljno za dostojan život, ali to je samo još jedan u nizu pokazatelja koji potvrđuju da plaće u Hrvatskoj nisu dovoljne za dostojan život. Navest ću vam još nekoliko, znači 840.000 naših građana je u prešutnom prekoračenju, ne zato što to rade iz obijesti nego zato što nemaju novaca za dostojan život. Još 2019.g. prije pandemije Eurostat je pokazao da svaki drugi stanovnik RH nema sredstava za nepredviđene troškove. Činjenica je da je Hrvatska prilikom ulaska u tranziciju bila drugo po snazi gospodarstva od tranzicijskih država, sada smo na začelju i to su činjenice, to su brojke. Ukoliko mi ne ubrzamo, mi nećemo stići ni Slovence koji imaju gotovo duplo veću minimalnu plaću nego [[Upadica: Hvala.]] što je ovdje u RH [[Upadica: Hvala lijepo.]] I od toga pobjeći ne možemo.
Hvala. Izvolite odgovor.
Poštovana kolegice Vučemilović, slažem se da je hrvatsko gospodarstvo bilo među najjačim u tranzicijskim državama i još uvijek danas postoje tranzicijske države koje se s nama ne mogu mjeriti. Vi govorite o poziciji Hrvatske kada je u pitanju su tranzicijske države koje su članice EU. O tome govorite. Niti jedna od tih država kojima vi sada, a i ja i svi mi uspoređujemo Hrvatsku, nije imala 30 godina onoga što je imala Hrvatska. Ne želim sada to smatrati trajnim opravdanjem, ako ne budemo rasli rastom BDP-a kojega očekujemo, ali i to su činjenice i to ne treba smetnuti s uma kada govorimo o usporedbi, Hrvatske primjerice, Slovačke ili Češke ili Poljske. To ne možemo mjeriti, oni nisu imali ovu recentnu povijest burnu onako kako smo imali mi. Ali je činjenica kada govorimo o minimalnoj plaći da ipak Hrvatska je 5., recimo 4 države koje su starije članice EU od Hrvatske, imaju manju [[Upadica: Hvala.]] minimalnu plaću, prema tome, i kroz taj aspekt možemo promatrati upravo temu ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]]
Hvala. Vrijeme. Gđa., i na kraju gđa. Sandra Benčić.
... [[Govornik naknadno uključen.]] S obzirom na to da vrlo često ovdje u ovoj raspravi govorimo o poslodavcima kao nekom drugom, nismo se uopće osvrnuli na to da smo i mi poslodavac kao Sabor, da je i Vlada poslodavac, pa sam vas htjela pitati da li ste radili analizu, koliko ljudi koji su zaposleni u Saboru i Vladi ima plaću manju od 4 tisuće kuna? I koji je plan da mi kao Sabor i kao Vlada pokažemo našim primjerom dizanja plaća koje su sada minimalne ili blizu minimalne u Saboru na ono što bi minimalna plaća za dostojanstven život u Hrvatskoj trebala biti pa da prvo to napravimo unutar svoje kuće, a možemo to napraviti tako da preraspodijelimo sredstva koja smo mi dobili poreznom reformom jer je svima nama rasla plaća za 1000 kuna zbog porezne reforme i da to preraspodijelimo na one ljude koji imaju [[Upadica: Hvala.]] zaista plaću manju od 4 tisuće kuna? [[Upadica: Hvala lijepa. Hvala.]] Ja o tome pokušavam dobiti sastanak sa predsjednikom Sabora cijelu ovu godinu i ne uspijevam.
Hvala. Izvolite odgovor.
Zahvaljujem kolegice Benčić. Dakle, država, ajmo reći Vlada je najveći poslodavac u Hrvatskoj sa negdje oko 260, 270 tisuća radnika kojima je država poslodavac. Ja, mislim da se i vi sjećate, a to ste prešutjeli da je rast plaća upravo radnika kojima je Vlada poslodavac u 4-godišnjem razdoblju za koje je ova Vlada bila odgovorna, u tom mandatu bio najveći u Hrvatskoj. Da su upravo rast plaća je bio negdje oko 18%. Rast plaća zaposlenih sa svim povećanjima, u školstvu je trebao doći na 24%, a onda je jasno zbog razloga koje svjedočimo i ja i vi zbog pandemije, taj rast je nešto usporen bio, ali u svakome slučaju, kad baš pitate konkretno, rast plaća u javnom i državnom sektoru je bio veći nego rast plaća u realnom sektoru, što ne znači da [[Upadica: Hvala.]] onaj kojem je mala plaća s time najzadovoljniji [[Upadica: Hvala lijepa.]] Mala plaća i dalje s rastom manje raste, ali u svakom slučaju [[Upadica: Hvala lijepa!]] treba imati takav pristup kojemu vi govorite, da bude .../nerazumljivo/ [[Upadica: Hvala, vrijeme.]] koji ima najmanju plaću.
Hvala lijepa. Hvala lijepa. I sada je na redu g. Silvano Hrelja. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče, cijenjeni predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Ja ću početi moje pojedinačno izlaganje sa jednim citatom. Onaj dan kada vidimo istinu i o njoj ništa ne kažemo je dan kada počinjemo umirati. Martin Luther King. Istina je da sve što piše u obrazloženju zakona nema spora, nije nitko osporio obrazloženje, šta piše, istina je to da ga treba podržati, da treba ići mali korak naprijed, istina je da to nije rješenje nego početak iznalaženja dobrog novog rješenja. Dakle mi tu, ja tu nemam dileme, da je ovo samo početak posla, ako želimo. A jedan naš ugledni urednik je svojevremeno rekao, društvo koje je zdravo, mora moći naći rješenje. Ne može biti tolerantno prema zaposlenim siromasima. I nemamo vremena čekati 2 godine da se neka gospoda od poslodavaca i sindikata dogovore, a ako se ne dogovore oko ovih minimalnih dodataka jer svaki dodatak od 10% ili 15% koji bi se ugradio u opći kolektivni ugovor bi se morao primjenivati na minimalnu plaću, mi nemamo vremena, Vlada nema vremena. Ne smije tolerirati ovo. Dakle Vlada mora dati puno kraći rok. Imate 3 mjeseca, dogovorite se koji će se dodaci na minimalnu plaću isplaćivati, za prekovremeni rad, za rad blagdanom, za rad nedjeljom, za minuli rad, izvolite. Imamo cilj, imamo cilj boriti se protiv siromaštva. Imamo Strategiju borbe 2014.-2017., nismo daleko odmakli. Moramo donijeti novu strategiju. Dakle, nisu siromašni samo umirovljenici, neke pojedine etničke zajednice. Siromašni su ovi ljudi koji rade za minimalnu plaću, engleski je termin working poverty. Rad u siromaštvu i mi to moramo riješiti. Ovo nije rizik od nesreće koji moramo tolerirati jer će se dogoditi. Jer možete napraviti zaštitu na radu kakvu god hoćete, uvijek će postojati rizik i nećete ga eliminirati. Vi ne možete imati nultu toleranciju od alkoholizma odnosno od alkoholiziranosti vozača jer će netko već napiti i sjest za volan, ali možete imati nultu toleranciju prema neplaćanju rada ispod granice koju ste kao država odredili. Možete imati dakle ne da je to prekršaj nego da je kazneno djelo ugrožavanja egzistencije i života radnika i njegove obitelji ako se ne primjenjuje minimalna plaća. I dakle, ovo što smo započeli ovdje, s ovim izuzecima je za svaku pohvalu, ovo treba nastaviti ne za 2 godine, to treba pred zid staviti socijalne partnere. Dakle, Vlada nije arbitar i ne doživljavam Vladu kao arbitar, ali Vlada mora sa socijalnim partnerima u tripartitnom dijalogu dati smjeru kuda ovo društvo kreće, što mi želimo postići, dakle ona i onda mora postaviti određene točke do cilja u kom roku postižemo koji cilj. Dakle, ovo je izuzetna prilika da nadležno ministarstvo se nametne i kaže gospodo, imate 3 mjeseca vremena da dogovorite minimalne, za sve djelatnosti, minimalne dodatke za prekovremeni rad, rad nedjeljom, za blagdan, ako vi nećete, mi ćemo donijeti zakon. Tako bi se to trebalo raditi. Tako bi odgovorili na našu potrebu da minimalna plaća pokriva sve veći i veći udjel u prosječnoj plaći i tada bi odgovorili na to da rad zaista i nedjeljom i praznikom i prekovremeni rad bude plaćen a ne da se igramo skrivača sa inspekcijom rada i da je temeljni profit u Hrvatskoj na neplaćanju rada. To ne smije biti naša deviza, to ne smijemo dozvoliti kao demokratsko i socijalno društvo.
Hvala, hvala lijepa [[Upadica Hrelja: Hvala lijepa.]] Nekoliko replika, prva gospođa Andreja Marić.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, vi svih ovih godina se trudite stati na stranu onih koji su obespravljeni, sad ste evo dio vladajuće većine pa će vas vjerovatno kolege i malo više poslušati. Podržavam ovo što ste rekli,da se ne razvlači sve skupa 2 godine nego da se zapravo ide u promjene što prije. Detektirali smo svi već i u replikama i u pojedinačnim raspravama koji su problemi koji još uvijek nisu riješeni, od same visine minimalne plaće, od toga da se ne isplaćuju adekvatno dodaci na prekovremeni rad itd., ja sam još nešto spominjala vezano i uz problem da se ljudi zakidaju za slobodne dane, da im se ne daje tjedni odmor, ljudi se boje prijaviti sve te nepravilnosti inspekciji jer se boje za svoj posao, pogotovo u firmama, evo recimo u našim području, u tekstilnoj industriji gdje su zapravo nažalost zamjenjivi čak i za taj minimalac. Inspekcije rada podižu nekakve optužne prijedloge, ali to sve skupa se čini odnosno u stvarnosti izgleda [[Upadica Radin: Hvala.]] da se neće na vrijeme riješiti [[Upadica Radin: Hvala lijepa, gospođo Marić.]] Što biste vi savjetovali kako se da se ovi [[Upadica Radin: Hvala.]] Samo da dovršim, kako da se obrate za zaštitu svojih prava radnici u ovom trenutku? Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, naravno zahvaljujem na podršci i govorit ću, bez obzira u kojoj sam poziciji u Hrvatskom saboru, ja sam narodni zastupnik a inače sam se bavio i radnim odnosima i pregovaranjem, dakle svim onim što je materija ovog zakona i imam tu vrlo solidno iskustvo i dio iskustva uvijek želim podijeliti sa vama. Ja bih sugerirao našoj Vladi da postave ciljeve i da ne odstupaju jer imaju, Vlada ima mehanizme, sve mehanizme za ovo provesti pa neka bude ovo povreda Zakona o minimalnoj plaći kazneno djelo, uopće nije problem, i to je mehanizam koji Vlada može ugraditi mora rigidno ići prema tim prekršajima. Dakle, rad mora biti svetinja, rad mora biti ono što je odrađeno, mora biti plaćeno, od toga ja ne odustajem i uvijek ću sugerirati u tom pravcu, kretanje u tom pravcu. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin Hajduković.
Hvala lijepo. Kolega Hrelja, dobro ste i upotrijebili i definirali ovaj problem tzv. working povetyja ili radećeg siromaštva. Međutim ono što mene okupira su neka 3 pitanja. Prije svega, jesu li korekcije minimalne plaće dovoljne za dostojanstven život onih koji za nju rade, uzimajući u obzir inflaciju, nesigurnost kojom smo izloženi nažalost zbog tržišnih kretanja, stalnog poskupljivanja hrane koje se sad ponovno najavljuje itd. Drugo pitanje, dobivaju li svi svoju plaću? Dakle, kolegica je prije mene već spomenula da i neisplatu prekovremenih ali se često ni u punom iznosu ne isplaćuju u ove plaće, meni su se javili radnici koji naravno žele ostati anonimni baš zbog strahova koje ste spominjali, da često ne dobiju punu plaću, da moraju imati, imaju druge troškove, prijevoze itd., tako da minimalna plaća nije na kraju iznos koji dobiju i treće je, imamo li možda krivi pristup. Zašto inzistiramo na mjesečnom minimalnom iznosu, zašto ne inzistiramo na minimalnoj satnici?
Izvolite odgovor.
Da, to su varijante na temu, da li ćemo inzistirat na mjesečnom minimalnom iznosu ili ćemo imat satnicu, ali uglavnom, uvijek se svodi na isto. Prema tome, mora se, u finalu mora biti ovo što piše u ovom zakonu kad sve na kraju izračunamo. Naravno da postoje i druga rješenja, kao što je minimalna satnica, kao uvećana za određene uvjete rada i okolnosti u kojima se radi. Sam je na dio vaše replike, želim reći da je sam predlagatelj zakona bez ikakvog uvijanja rekao da ima kršenja, da ima preko 1400 prijava za nepridržavanje zakona, nepoštivanja Zakona o minimalnoj plaći i to je dovoljno uporište da se ide naprijed a sve ostalo je već rečeno u vašim raspravama. Hvala lijepa.
Gospođa Vesna Vučemilović.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Hrelja, vi ste se u svojoj raspravi dotaknuli nečeg o čemu sam ja govorila, a to je da bi zakonodavac ipak trebao odrediti koji su to iznosi za koje se treba uvećati i prekovremeni rad i noćni rad i da bi se to područje trebalo malo bolje normirati. Ja bih tome samo dodala i evo kao jedna sugestija i htjela bih čuti i vaše mišljenje, treba li možda napraviti ono što neke druge države imaju, a odnosi se na rad po sektorima. Znači vidjeti i u određenim sektorima gdje je izražen udio radnika koji rade za minimalnu plaću, koliki taj iznos mora biti, ali isto tako i po dobi onih koji rade za minimalnu plaću. Znači imamo tu i puno onih koji su 18+. Ne znam imamo kod nekih država to normirano i na taj način, pa koja je to minimalna, koliko se uvećava minimalna plaća kada se radi o tim djelatnicima [[Upadica: Hvala.]] pa evo htjela bih čuti vaše mišljenje i o tome.
Odgovor, izvolite.
Poštovana kolegice Vesna, dakle nije sporno da Vlada može to napraviti, ali uvijek kao čovjek koji se bavio kolektivnim pregovaranjima i poštuje ono što smo nekad imali do '95.-te opći kolektivni ugovor sa najnižom osnovnom plaćom i gdje smo svi bili u tom gnijezdu pa su onda javni sektor izletio, pa ovaj su sindikati ovaj djelatnosti mislili da mogu ispregovarati Bog zna što, na kraju je ispalo ovo što imamo ja bih još uvijek dao socijalnim partnerima da se dogovore minimum minimuma koji mora važiti za sve djelatnosti, a onda jednim općim kolektivnim ugovorom. Ako to ne naprave onda Vlada intervenira, a nakon toga uvijek se kolektivnim ugovorima djelatnostima, djelatnosti može ugovoriti više jer zakon daje minimume i opći kolektivni ugovor daje minimume.
I posljednja replika, gospođa Dalija Orešković.
Uvaženi predsjedavatelju, kolega zastupniče dakle što čini osnovnu razliku između pravne države, države u kojoj postoji red, odgovornost, sustav koji štiti građane i jedne države kao što je naša. Dakle, provedba propisa. Ovdje nije sporno da se svi na neki način zalažemo i želimo provesti u djelo taj zajamčeni minimum međutim jasno je sasvim da i u ove izmjene zakona ulazimo zato što je bilo nepoštivanje postojećeg zakona u praksi. I što sada radimo? Ponovno donosimo jedan zakon koji je izgovor za nečinjenje. Dakle, pustiti provedbu zakona u ruke kolektivnog pregovaranja je pogreška. Dakle, kolektivno pregovaranje bi trebalo imati svoju dominantnu ulogu u procesu prije nego što država intervenira. Država treba stvoriti čvrsti okvir koji će reći ako kolektivnog dogovora nema, ako nema provedbe u praksi koja dosljedno poštuje ono što se ispregovaralo nastupa učinkovita, brza [[Upadica: Hvala.]] sankcija, a prije toga detekcija. Naša država nema kroz nadležna ministarstva i inspekcije provedbeni mehanizam [[Upadica: Hvala lijepa gospođo Orešković.]] za ostvarenje ovog zakona u praksi.
Izvolite odgovor.
Pa uvažena kolegice mi se načelno slažemo, međutim naši socijalni partneri, poslodavci i sindikati postoje. Oni imaju zakon utvrđene uloge koje bi trebali odrađivati. Vlada se deklarira kao pobornik kolektivnog pregovaranja, ali ne događa se ništa. Ja ću uvijek biti prije za dogovor nego za zakonodavno rješavanje, rješavanje određenih problema. Ali da imam komunikaciju sa socijalnim partnerima i ako oni neće, ako su oni da ne kažem ružnu riječ nesposobni onda moram preuzeti stvar u svoje ruke i odgovornost i upotrijebiti alate. To rade sve države. Međutim, znam da u nekim državama su sindikati i jači i organiziraniji i poslodavci odgovorniji i onda se to ne događa. Znači imamo prostora [[Upadica: Hvala.]] za razvoj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, hvala, nemate više replika, hvala. Sada je na redu gospođa Vesna Vučemilović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani predsjednici vlade, kolegice i kolege kao što sam i rekla nisam sve stigla u izlaganju u ime kluba. Tematika je takva opširna, zahtjevna, odražava se na brojne segmente i rekla sam da ću govoriti znači i o toj strukturi i sektorskoj i onih i tome tko su oni koji su najviše izloženi, najviše zastupljeni i najviše rade upravo za tu minimalnu plaću. Kao što sam već rekla znači to su uglavnom žene sa nižim obrazovanjem iz, često iz područja općeg obrazovanja i usluga i iz ruralnih područja. Koje su to djelatnosti? Trgovina na malo 18%, djelatnosti proizvodnje odjeće 12,7%, proizvodnja kruha, svježih peciva, slastičarskih proizvoda, kolača 5%, osnovno čišćenje zgrada 5%, djelatnosti restorana, barova 5%. Kakve su to djelatnosti? To su djelatnosti koje karakteriziraju nesigurni uvjeti rada, fizički poslovi te smanjena pokrivenost kolektivnim pregovaranjem i sindikalnom zaštitom. Znači tu nam ovi neki argumenti o tome da ćemo mi sad ovim zakonom potaknuti malo jače socijalno i pregovaranje i kolektivno pregovaranje padaju u vodu. Jednostavno to su djelatnosti gdje to nije izraženo. I naglašavati upravo to da se mora nekako socijalni dijalog naglašavati i gledati da će se sve riješiti kroz socijalni dijalog je samim uvidom u strukturu znači djelatnosti u kojima su zaposleni oni koji primaju minimalnu plaću bespredmetno i unaprijed promašeno. Većinu tih djelatnosti čine mali poduzetnici, mikro poduzetnici, to su vrlo usitnjene djelatnosti i oni zbog strukture naših nezaposlenih, ali isto tako i liberalizacije tržišta rada koju smo potpuno napravili Zakonom o strancima o kojima smo dosta govorili u onih prošlih godinu dana, oni i dalje, ti poslodavci i dalje mogu izbjegavati socijalni dijalog, mogu izbjegavati kolektivne ugovore temeljem kojih bi se trebala rješavati sva ova neka pitanja i prekovremenog rada i noćnog rada, rada blagdanom, nedjeljom itd. Znači ta teza da ćemo mi ovim izmjenama i dopunama riješiti to socijalnim dijalogom, nećemo jer uvidom u strukturu djelatnosti u kojima rade mahom žene jednostavno govori da toga neće biti. Ono što želim naglasiti i o čemu je isto bilo riječi to je to siromaštvo među zaposlenima i činjenica je da su siromaštvu izloženi ne samo pojedinci, ljudi koji rade za minimalnu plaću nego i njihove obitelji i to naglašava moralnu dimenziju ovog problema jer ti ljudi daju aktivan doprinos ovom društvu, ali ipak su izloženi siromaštvu, žive na marginama i izloženi su socijalnoj isključenosti. Nije to problem samo nas to je problem cijele EU i šire jer deindustrijalizacija prelazak na postindustrijsko društvo je povećalo nesigurnost, broj prekarnih radnika i moram ovdje istaknuti da Hrvatska prednjači po broju onih koji rade na određeno vrijeme. To je odraz i strukture našeg gospodarstva u kojem dominiraju uslužne djelatnosti i u kojima prevladava manje kvalificirani i slabije plaćeni rad. Naravno, Hrvatska nije izuzetak, liberalizacija tržišta je prisutna u svim državama EU, čak se kreirao i jedan novi pojam fleksigurnosti koji objedinjava fleksibilnost na tržištu radne snage, ali činjenica je da upravo to povećava rizik od siromaštva zaposlenih i to je dodatno naglašeno prošle godine kada zbog strogog zatvaranja i naknada koje su bile veliko opterećenje za proračun, ali su ipak bile nedostatne za podmirenje osnovnih životnih potreba. Hrvatska treba tek izgraditi sustav zaštite radnika na slabije plaćenim radnim mjestima i to kombinacijom instituta minimalne plaće i sustava socijalnih naknada usmjeren na kućanstva niskog radnog intenziteta, na slabije plaćenim poslovima, a koja su izložena siromaštvu što je posebice osjetljivo pitanje kada u takvim kućanstvima žive i malodobna djeca.
Hvala. Vrijeme. Imate dvije replike g. Hajduković prva.
Hvala lijepo. Kolegice dobro ste primijetili da često radnici koji rade na težim poslovima ili poslovima sa povećanim rizicima su zapravo oni koji primaju minimalnu plaću i apsolutno se slažem i želim presnažiti vaš argument da kolektivno pregovaranje i socijalni dijalog u ovom slučaju i u ovom segmentu poslova sigurno neće polučiti rezultate. Dakle, nekako kao zakonodavac i mi ako kao država ne zaštitimo te radnike bojim se da se oni neće biti u stanju sami izboriti za sebe. Međutim, ono što mene drugo brine, a to sam već spomenuo i ranije je dostojanstvo ljudi koji žive od minimalne plaće, je li ona dovoljna za dostojanstven život? Ako uzmete u obzir prosječnog Hrvata ili Hrvaticu koje nema svoju nekretninu ili koja bez režija ako ima djecu ili školsku djecu koja su još veći izdatak koji moraju plaćati prijevoz javni, koji je često i neefikasan ako nemaju vlastiti automobil, a najčešće nemaju je li taj iznos zaista dovoljan za dostojanstveni život?
Hvala. Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa kolega Hajdukoviću na vašem pitanju. Mislim da se svi možemo složiti da taj iznos nije dovoljan, čak ni kada se radi o kućanstvu gdje je samo jedna osoba znači jedna osoba koja radi za minimalnu plaću kada govorimo o obiteljima koji imaju jedno ili dvoje djece to je definitivno nemoguće. I oni su izloženi siromaštvu, to je činjenica budimo realni. Veliki je broj tih djelatnosti evo sad smo vidjeli znači o kojim se tu djelatnostima radi, one su poprilično zastupljene u našem gospodarstvu i ta naša opsjednutost turizmom, brojanje turista svake godine ne pomaže baš previše tome da mi otklonimo te probleme i sve tako da nužno je da mi dosegnemo barem nekih 60% prosječne plaće, ali moramo biti svjesni da i ta prosječna plaća značajno varira od Zagreba, Slavonije i Baranje odakle mi dolazimo [[Upadica Radin: Vrijeme.]] i drugih krajeva, ona nije ujednačena u svim krajevima RH.
Gospodin Hrelja.
Poštovana kolegice Vesna. Socijalni dijalog nije nasljedno pravo jednog društva niti se može transplantirati iz nekog društva, prepisati i primijeniti u Hrvatskoj. To je demokratska stečevina zapadnoeuropskih društava u srazu ideje socijalizma, socijalnog nauka Katoličke crkve i američkog liberalizma i oni su to usavršili način dogovaranja i planiranja svoje budućnosti. Dakle, tripartitni socijalni dijalog sa Vladom RH nije debatni klub nego mjesto planiranja budućih razvoja radnih odnosa i zato draga kolegice ja želim dati kratku mogućnost da se socijalni partneri dogovore u roku ovih preostalih tri mjeseca ove godine o dodacima na minimalnu plaću da ne bi došlo do manipulacije njima. A ako to ne naprave, dati im rok, izvolite riješit ćemo to zakonom jer je to od općeg interesa za RH, to je moja ideja.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa kolega Hrelja. Ja se slažem s vama da je socijalni dijalog nešto što je tekovina demokratskih društava i da ga treba podupirati i da ga treba intenzivirati. Ali kada imate strukturu gospodarstva koja u Hrvatskoj ide ka usitnjavanju i to je činjenica onda ne možete očekivati, evo pogledajte ako nam u proizvodnji kruha, svježih peciva, slastičarskih proizvoda i kolača radi 5% žena koje primaju minimalac, zar mi uistinu mislimo da će neki lokalni pekar sklopit kolektivni ugovor sa svojim zaposlenicima. Neće. Znači država mora, država mora napraviti ono što je zakonski minimum i zaštititi radnika jer veliki gospodarski subjekti imaju svi mahom kolektivne ugovore, što ne znači isto tako da su radnici zaštićeni. Imamo primjera kod novih kolektivnih ugovora gdje se svaki puta smanje radnička prava. Imamo ih i u Osijeku, neću sada govoriti o kome se radi, ali ne možemo očekivati da ćemo sve riješiti kroz socijalni dijalog.
Hvala gđo. Vučemilović, nemate više replika, hvala. Sad je na redu gđa. Majda Burić, izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče sa suradnikom. Dakle, u uvodnom govoru u ime kluba mislim da sam dovoljno naglasila kronologiju rasta minimalne plaće u RH. Stoga ovom prilikom o tome neću govoriti osim podsjetnik da je minimalna plaća u proteklih 5.g. u neto iznosu rasla za više od 900 kuna. Ovom prilikom ja bih se vezala isključivo uz izmjene i dopune koje se ovim prijedlogom zakona predlažu, a koje smatram iznimno bitnima. To je prije svega proširenje definicije minimalne plaće i uvođenje nadzora nad proširenim kolektivnim ugovorom. Što to praktično znači za radnika, a što to znači praktično za poslodavca? Ako je dakle proširenim kolektivnim ugovorom ugovoren najmanji iznos plaće za određeno radno mjesto koji je veći od minimalne i ako je ta plaća npr. 5.000 kuna, a poslodavac je radniku isplatio samo iznos koji je uredbom propisan, dakle iznos od 3.400 neto, tada poslodavac nije prekršajno odgovarao zbog neisplate minimalne plaće. Prema izmijenjenim odredbama inspekcija je prilikom nadzora dužna provjeriti je li poslodavac isplatio minimalni iznos koji je ugovoren proširenim kolektivnim ugovorom za svako radno mjesto. U opisanom slučaju ako poslodavac nije isplatio tih 5.000 kuna kaznit će se visokom novčanom kaznom za prekršaj i to u iznosu od 60 do 100.000 kuna, a za odgovornu osobu kod poslodavca obrtnika odnosno osobu koja obavlja drugu samostalnu djelatnost to će iznositi od 7 do 10.000 kuna. Ovdje se često puta otvorilo pitanje zašto je to prekršaj i u kojem slučaju je to kazneno djelo. Zakon je tu vrlo jasan i on kaže da je neisplata minimalne plaće kazneno djelo u slučaju kada poslodavac na računu ima novaca za isplatiti plaću, a to ne čini. Dakle, to je slučaj kada neisplata plaće postaje kazneno djelo, a u ovom slučaju kada poslodavac nema ta sredstva tada je ono prekršajno. I u RH ono što je bitno reći je trenutno samo jedan kolektivni prošireni ugovor i to je onaj za graditeljstvo u kojem je predviđeno 10 skupina poslova i za svaku tu skupinu poslova ugovorena je plaća određene visine. Već druga skupina poslova ima predviđenu plaću koja premašuje uredbom propisani iznos minimalno plaće i u proširenom kolektivnom za graditeljstvo to iznosi 4.830 kuna, pa sve do 11.130 kuna za najsloženiju skupinu poslova. Dakle, za radnika koji obavlja najsloženije poslove u graditeljstvu minimalnom plaćom će se smatrati upravo taj iznos iz te 10-te skupine poslova od 11.130 kuna i ona će se kao takva morati isplaćivati ili će poslodavac biti prekršajno kažnjen. U svakom slučaju na ovaj način podiže se socijalna sigurnost radnika, te se štite oni poslodavci koji su do sada poštivali odredbe kolektivnog ugovora, ali isto tako potiče se i sindikate i radnike i poslodavce na daljnji socijalni dijalog i na donošenje novih kolektivnih ugovora. I ono što smatram također bitno jest prekovremeni i noćni rad, te rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za kojim je predviđeno da se ne radi kada će radnik imat pravo na povećanje plaće i to najmanje u visini utvrđenoj kolektivnim ugovorom čija je primjena proširena sukladno zakonu, što znači da neće više biti mogućnosti da se za te dane isplaćuje najmanja novčana jedinica, kuna, lipa ili nešto više od toga, već će to trebat biti usklađeno sa kolektivnim ugovorom. Već sam rekla koji je kolektivni ugovor trenutačno proširen i u tom proširenom kolektivnom ugovoru ugovorena su povećanja cijene sata rada od 30% za prekovremeni rad i za noćni rad, a rad nedjeljom 50%. Isplati li poslodavac manje uz mogućnost utuženja dugovanog iznosa odgovarat će i za prekršaj, te platiti novčanu kaznu.
Hvala lijepa. Prva replika gđa. Marić.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice, vi ste bili državna tajnica u Ministarstva rada jel, tako da imate nekakvog iskustva. E pa vas molim evo konkretan savjet, znači što biste vi savjetovali našim građanima, obespravljenim radnicima koji se nemaju kome obratiti jer nisu sindikalno organizirani, nemaju posebne kolektivne ugovore u poduzećima gdje rade, boje se sami pozvati inspekciju rada jer se boje za svoje radno mjesto, znači ja vam govorim o konkretnim primjerima, građani koji su mi se obraćali, a zakinuti su u recimo situacijama, nešto sam već spominjala, dakle da im se godišnji odmor računa pod blagdanom odnosno pod praznikom, nemaju tjedni odmor, ne mogu koristiti slobodne dane jer nema tko raditi, ne plaćaju im se prekovremeni sati koji bi se trebali, dakle oni se nemaju kome obratiti. Da li ćemo čekati redovni inspekcijski nadzor, pa jel će netko biti prekršajno gonjen što ćete im konkretno savjetovati i molimo da slušate ih ministarstva [[Upadica: Hvala lijepa.]] pa da se kasnije osvrnete na to. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Hvala vam. Poštovana gospođo Marić, dakle što se tiče radnika koji imaju eventualne probleme ili koji se susreću sa situacijama koje ste opisali oni se uvijek imaju kome obratiti. Prije svega to je Državni inspektorat RH koji reagira po svim predstavkama. Tu je naravno i Ministarstvo rada, mirovinskog sustava, socijalne politike i obitelji koji također će sigurno biti vrlo otvoreni za davanje ili tumačenje zakona koji su u nadležnosti toga ministarstva. Tu je Porezna uprava, dakle uvijek postoje institucije koje će radnicima, koje su radnicima na dispoziciji. A da ne zaboravimo opet se vraćam na socijalni dijalog i na kolektivno pregovaranje tako da u …
Hvala, da …/nerazumljivo/… završite rečenicu.
Hoću, dobro je.
Gospođa Anita Pocrnić Radošević.
Hvala potpredsjedniče. Poštovana koleginice Burić, u izlaganju u ime kluba zastupnika spomenuli ste de minmis potpore za očuvanje radnih mjesta u radno intenzivnim djelatnostima kao što su kožarska, tekstilna, odjeća, obuća i drvna industrija. Znači to se radi oko 200.000 EUR-a po jednom poduzetniku, a uvjet je da se novac potroši na sufinanciranje minimalne plaće. Sad temeljem vašeg iskustva bili, radili ste kao državna tajnica kakav je intenzitet korištenja tih potpora i ima li možda situacija, da li je točna ona teza koja se provlači da je u tim radno intenzivnim djelatnostima uvijek se radi za minimalnu plaću ili taj iznos plaće ipak ovisi i o spremnosti poslodavca da ulaže u svoje radnike, da ih pravedno plati za njihov rad na taj način ih naravno zadrži i osigura i produktivnost svojoj firmi. Pa ako imate neki dobar primjer pozitivne, pozitivan primjer [[Upadica: Hvala, hvala.]] iz prakse. Hvala.
Odgovor.
Hvala vam poštovana gospođo Pocrnić, krenut ću s dobrim pitali ste me za primjer dobre prakse, naravno da oni postoje i mislim da ovdje valja posebno apostrofirati i njihovu važnost. Kad govorimo o drvnoj, kožarskoj, tekstilnoj industriji, metalnoj općenito radno intenzivnoj industriji postoje iznimno dobri primjeri. Budući da ja dolazim iz Gorskog kotara navest ću upravo taj primjer firme RST peletarnice u gradu Delnicama koja je iznimno visoko modernizirana, digitalizirana i koja za 40-tak svojih radnika isplaćuje prosječnu neto plaću od 7.600 kuna, dakle radi se o drvnoj industriji u Gorskom kotaru i to je jedan od iznimnih primjera dobre prakse. A što se tiče de minimis potpora koje ste spomenuli to su potpore koje se isplaćuju preko HZZ-a upravo radno intenzivnim industrijama [[Upadica: Hvala, vrijeme.]] za isplaćivanje sufinanciranje je 50% minimalne plaće uz uključene doprinose.
Hvala. I na kraju gospođa Vesna Vučemilović, čekajte trenutak samo nakon toga ćemo preći na iznošenje stajališta. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice Burić, mi vežemo minimalnu plaću za prosječnu plaću, a vidimo da cijene zadnjih mjeseci divljaju. Znači prehrambeni proizvodi, građevinski materijal, energenti, rastu po dvoznamenkastim stopama. Po vašem mišljenju treba li možda u tu formulu ubaciti inflaciju, pa onda recimo ukupno o stanje u gospodarstvu i možda bi trebalo posvetiti posebnu pozornost upravo onim djelatnostima gdje su izražene niske plaće i gdje su upravo te kategorije ugroženih zaposlenih koji su ugroženi i prijeti im siromaštvo mada su zaposleni. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Izvolite odgovor.
Hvala vam. Poštovana gospođo Vučemilović ono što treba posebno naglasiti jest da je, da RH prema najnovijim podacima ima više od milijun i 606 tisuća zaposlenih čime smo nadišli broj iz 2008. godine. To je iznimno dobar i vrijedan podatak koji govori o aktivnosti na tržištu rada. Svega 4% zaposlenih od tih milijun i 606 tisuća jesu u stvari osobe koje primaju minimalnu plaću koja, koju je ova Vlada uvećala u zadnjih 5 godina za 1.130 kuna. To je pod broj jedan. Što se tiče povjerenstva, što se tiče rasta potrošačkih cijena koje ste spomenuli u Ministarstvu rada postoji povjerenstvo za analizu i praćenje minimalne plaće [[Upadica: Hvala.]] ono je osnovano 2018. godine, kontinuirano radi [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] i na temelju potrošačkih cijena i svih ostalih indikatora u stvari određuje, predlaže [[Upadica: Hvala lijepa.]] visinu minimalne plaće.
Hvala.
Molim.
Hvala. Sada ćemo se vratiti današnjoj raspravi i na redu je g. Zekanović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovane kolegice i kolege. Govorimo o minimalnoj plaći, ja bih ovdje istaknuo jednu ključnu činjenicu koja se nije baš spominjala u raspravi previše, a iznimno je važna, a to je da je neto, neto naglasit ću plaća koju radnici dobivaju, a spada u kategoriju minimalnih 3.400 kuna. Dakle, ovdje se … bruto, niko ne dobija bruto na ruke nego dobijaju neto 3.400 kuna. I sada ono jednostavno pitanje svima onima koji su autori ovog zakona i svima onima koji trenutno upravljaju Hrvatskom, može li se živjeti od 3.400 kuna? Druga bitna činjenica je da osim tih 50-ak tisuća, a ima ih nešto i više ljudi koji spadaju u kategoriju minimalne plaće da postoje stotine tisuća ljudi, stotine tisuća hrvatskih radnika koji imaju tek koju kunu više. Ne spadaju u kategoriju minimalne, ali imaju tek koju kunu više. Ono što je žalosno ili ja ću reći stravično da je često i država poslodavac upravo nekima od njih. Ja sam istaknuo primjer hrvatskih poštara, nisu hrvatski poštari jedini koji imaju tek koju kunu više od minimalca, dakle postoje deseci radnih mjesta u državi pri državi koji spadaju u tu kategoriju, o njima niko ne govori. A sad ono što bi ja volio da poštovani ministar i poštovane kolege iz vladajuće koalicije SDSS-HDZ razumiju, od 3.400 kuna mjesečno ne može se živjeti. Pokušajte vi poštovani ministre, poštovani predsjedniče Vlade rastegnuti čitav mjesec s tim iznosom. Zamislite još da ste slučajno u najmu odnosno da nemate vlastitu nekretninu nego da morate npr. u Zagrebu neku špilju od 1.500 kuna plaćati. Namjerno sam rekao špilju zbog toga što za 1.500 kuna u Zagrebu uglavnom nećete naći adekvatan stan po standardima 21. stoljeća ili ćete ga naći na nekoj krajnjoj periferiji. Zamislite još poštovani vlastodršci da imate i djecu, imate obitelj i da toj djeci morate omogućiti školovanje, da ih morate obući, da ih morate opremiti i da morate toj djeci kupiti npr. telefon, mobitel famozni koji danas košta svaki je nekoliko tisuća kuna. Dakle, radi se o virtuozima preživljavanja i to je ono što bi ja volio čuti od vas da se zapravo unaprijed ispričate hrvatskoj javnosti, hrvatskim građanima da unaprijed kažete oprostite ili čestitam vam na umijeću koje posjedujete koje imate, čestitam vam na tome što radite svaki mjesec jer vi zahvaljujući zakonima koje trenutna garnitura donosi jednostavno morate biti virtuozi, čudotvorci da biste preživjeli čitav mjesec. Naravno to nisam čuo od predlagača ovog zakona, naravno to nećemo čuti niti od predsjednika Vlade Andreja Plenkovića niti od njegovih partnera iz SDSS-a npr., ali ja ovdje moram naglasiti po peti put, od 3.400 kuna mjesečno bez obzira koliko racionalan bio, bez obzira što si se odrekao osobnoga automobila, bez obzira što si se odrekao odjeće, što si se odrekao putovanja svakog luksuza, bez obzira što si se odrekao kave u kafiću ne možeš preživjeti. Za one koji ne znaju postoji nekoliko vrsta šunke, ima jedna vrsta šunke, šunka za pizzu, oni se hrane s tom šunkom za pizzu ti ljudi. Postoji jedna ribica kod nas u priobalju kod mene u Šibeniku zovemo je girica, srdelica mala i može se kupiti pola kile za 10 kuna, oni jedu upravo tu ribicu, a ne kao neki brancina, orade ili zubace. Siguran sam da ministar nema pun frižider pašteta na akciji, ali također sam siguran da ovi o kojima ja govorim imaju prepun frižider pašteta na akciji. Evo toliko s moje strane. Hvala na pažnji.
Gospodin Marijan Pavliček će replicirati.
Poštovani kolega. Evo slažem se s vama da 3.400 kuna nije dostatno za preživljavanje tijekom jednog mjeseca, međutim još veći problem je što zadnjih desetak godina, iako smo već osam godina članica EU dolazi do pada životnog standarda građana. Naime, plaće i mirovine ne prate rast cijena i u zadnjih 12 mjeseci smo imali drastičan rast cijena prehrambenih proizvoda u prosjeku od 10%, a nikome, gotovo nikome u RH plaća nije porasla za 10%, a kamoli mirovina, što znači da naši građani iz godine u godinu sve teže financijski žive, a sada standard im sve više pada. Ulaskom u euro područje pa bih htio čuti još vaš komentar.
Izvolite odgovor.
Poštovani kolega Pavliček hvala što ste napomenuli najvažniju temu, najvažniju političku temu drugog mandata Andreja Plenkovića. Dakle, Andrej Plenković odnosno njegova Vlada će po svaku cijenu makar lomeći to preko koljena pokušati Hrvatsku uvesti u Eurozonu. Pokušat će ja ću naglasiti jer će riječ zadnju imati hrvatski narod uvesti u Hrvatsku euro bez obzira što to znači pad standarda hrvatskih građana. Ponovit ću, pad standarda hrvatskih građana. Cijene u maloprodaji, u prodaji u svim državama koje su ga uvodile u vrijeme kada nije bilo krize, značajno su porasle. S obzirom na trendove koje imamo danas, znači ja govorim o porastu cijena maloprodaje i s obzirom na iskustvo zemalja koje su uvodile euro, Hrvatskoj se sprema katastrofa. Dakle, u tom trenutku kad Andrej Plenković napravi to što namjerava, plaća, minimalna plaća o kojoj govorimo će biti [[Upadica: Vrijeme.]] niti 400 eura.
Hvala. G. Mišel Jakšić je sada na redu. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče HS-a, uvaženi predstavnici ministarstva, kolegice i kolege zastupnici, prije svega, dobar dan. Dakle danas raspravljamo o zakonu vezanom uz minimalne plaće i ono što, naravno, moram naglasiti u početku svoje rasprave, svako poboljšanje, koliko god ono bilo minimalno je nešto što treba pozdraviti, što treba podržati i reći da je donekle u redu. I lijepo je bilo danas slušati brojne statističke pokazatelje koliki je bio taj postotni rast minimalne plaće, koliko je raslo naše gospodarstvo u okvirima EU, koliko je napravljeno i kroz porezne reforme da bi se nešto više osjetilo, no mislim da svi ti statistički pokazatelji su ništa drugo nego bježanje od one srži, one glavne niti koju mislim da gubimo kad raspravljamo o ovoj temi koja je definitivno prevažna. Pogotovo kad uzmemo u obzir da smo i danas čuli taj podatak da je danas 52 tisuće ljudi u RH na minimalcu. Da imamo porast u odnosu na prosinac prošle godine, mogli bi to proširiti naravno i s umirovljenicima, a to nije tema, a i ono pitanje koje bi se moglo provući kroz ove 52 tisuće, koliko njih uopće ima ugovor na neodređeno vrijeme, a koliko njih su zapravo oni koji pristaju na sve moguće uvjete samo da rade, pa i na ugovore na određeno vrijeme. Isto tako, zanimljivo je opet vratiti u priču kolektivno pregovaranje i sindikate, a znamo što je sve hrvatska nacionalna politika napravila u 30 godina, da apsolutno uništi bilo kakvu sindikalnu aktivnost, pa da zapravo i uništi onu krajnju sindikalnu snagu koja je uvijek postojala i u razvijenim demokracijama postoji još i danas, samo oni to razvijaju desetljećima. I zato kad nabrajamo sve te statističke pokazatelje kojima je cilj pokazati da je situacija zapravo sjajna, svatko od nas bi se trebao sjetiti da pričamo o ljudima koji rade za 3400 kuna, da su to obično ili oni koji rade teške fizičke poslove ili su to blagajnice, čistačice, da sad ne nabrajamo sva zanimanja pa da ispadne da nekoga diskriminiram, dakle ljudi koje svakodnevno srećemo u svojim normalnim, uobičajenim životima. Ponešto je tu ljudi koji su nakupili ponešto godina radnog staža, koji su prošli sve one harange u doba pretvorbe i privatizacije i gledali kako se neki enormno bogate, ponešto je tu ljudi iz proizašlih iz svih onih korupcijskih afera gdje su isto tako, neki izašli još bogatiji, a ponešto i mladih ljudi koji su tek krenuli u život. Ljudi koji danas ne mogu kupiti svoj stan, ljudi koji danas ne mogu omogućiti svojoj djeci ono najosnovnije, ljudi koji danas slušaju i gledaju kako smo mi jako sretni i veseli jer će oni sad, eto, dobivati 3 400 kuna plaću. Ne spominjemo inflaciju, ne spominjemo da je sve poskupilo, ne spominjemo uopće pitanje što oni s time mogu. E sad, da bismo pokazali da želimo nešto napraviti prema minimalnoj plaći, da želimo pomoći tim ljudima, mislim da bi bila puno svrsishodnija rasprava o tome kada ćemo imati garantiranu plaću koja zadovoljava egzistencijalne potrebe svakog građanina RH. No, za to bismo trebali imati jasnu strategiju, iako naravno, građani su umorni od svih naših strategija, jasnu viziju, ali i jasnu energiju koja nam manjka. Jasnu viziju i energiju da imamo konačno jasne porezne politike i prema poslodavcima jer nisu uvijek poslodavci krivi, ali i prema radništvu koje će im jamčiti taj egzistencijalni minimum koji im je potreban za normalan život, ali i jasnu strategiju i viziju u onom dijelu da netko konačno skupi hrabrosti i veli, zašto smo došli do ovoga i što sve trebamo napraviti u narednih 5, 10, 15, 20 godina. Jer, mi ćemo se zabavljati sa blagim dizanjima minimalnih plaća, tumačiti ljudima statistički da je to sjajno, oni će živjeti sve teže i teže, što se već danas i događa, a usporedno s time će se događati i jedan proces, da će doći do novih promjena uopće u radnim mjestima i u potrebnoj radnoj snazi i samo će nam dolaziti novi i novi kontingenti i radne snage na minimalcu. Za to nam treba vizija, za to nam treba energija, za to nam treba strategija jer mi danas pričamo o velikom veselju sa 3400 kuna i radimo veliki iskorak sa našim plaćama. Rekao sam koji ljudi rade za te novce, a usporedno s time imamo proces u Njemačkoj gdje velika politička rasprava na parlamentarnim izborima kako doći na minimalnu mjesečnu plaću od 1960 eura. Mislim da se svatko realan slaže da na tome pada svaka naša statistika i svaka naša lijepo ofarbana brojka. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Replika od gđe. Anke Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a, kolega Jakšić, dakle vi ste uvodno rekli da sve nekakve pomake mi prihvaćamo, i prihvaćamo. Dakle, sve male pomake koji jesu, mi ćemo za tu biti i nekako i afirmativni i prihvaćati, svjesni toga da je to zapravo samo jedna kap u moru svega onoga što je i mi ovdje kad govorimo o minimalnoj plaći, vrlo često govorimo o razliku između forme i sadržaja. Dakle formalno ćemo donijeti zakon, bit će minimalna plaća, tu plaću treba netko isplaćivati i takvu minimalnu, od te plaće treba netko i živjeti i dakle taj odnos između te minimalne plaće i ono što je potrebno za život je pravi pokazatelj i tu je pokazatelj da smo jedan od najlošijih đaka EU, ali ono što sigurno bi trebali razgovarati i kad govorimo o minimalnoj plaći je Europski zeleni plan. Gdje smo, što smo? Naša ideja treba biti da imamo što manje tih loših, jeftino plaćenih poslova jer onda više rasprava o minimalnoj plaći neće biti ovakva nego nekakva drugačija, nažalost mi uvijek puno radije volimo raspravljati o formi, a puno manje o sadržaju. Hvala.
Apsolutno da i slažem se s vama i to sam provukao u svojoj raspravi zato mislim da uz rasprave pa i o tim minimalnim tehničkim promjenama Zakona o minimalnoj plaći nam treba ta jedna vizija, energija, strategija kojoj ćemo jasno znati što radimo sa minimalnom plaćom koja mora biti dovoljna egzistencijalno, danas smo utvrdili da ona to definitivno nije, ali da znamo i što želimo raditi sa svojim obrazovnim sustavom, pa nakon toga poduzetništvom i gospodarstvom. Nama svega toga manjka, zato se veselimo nekim malim pomacima, nekim statistikama koje nam u nekoj fazi idu u ruku iako s time bježimo od toga koliko je možda se smanjuje broj onih koji jesu na minimalcu unazad 2-3 godine zato jer su jednostavno ljudi otišli preko granice. Mi smo i dalje od dolje 5 zemlja u EU po visini ili po nizini minimalne plaće i to nije nešto što nas treba i može veseliti pogotovo ako se volimo dičiti s time koliko nam je rastao BDP i koliko u konačnici imamo prilike povući novih europskih sredstava za one prave strukturne reforme koje su nam potrebne.
Slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovanog zastupnika Tomislava Okroše. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani državni tajniče Vidiš sa suradnikom, uvažene kolegice i kolege, pred nama je Prijedlog Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o minimalnoj plaći. Smatram da ćemo donošenjem ovog zakona omogućiti veće minimalne plaće radnicima baš u onim djelatnostima u kojima važe kolektivni ugovori koji imaju proširenu primjenu sukladno općem propisu o radu. Doći će do uspostave kontrole nad prekovremenim i noćnim radom te radom nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koji je zakonom određeno da se ne radi ugovorenim kolektivnim ugovorom. Time se sprječava nelojalna konkurencija među poslodavcima, a radnicima se osiguravaju nužno potrebna adekvatna primanja za obavljeni rad. Ujedno će ovakva novina pozitivno utjecati na suzbijanje neprijavljenoga rada koji je u značajnoj mjeri zastupljen. Iz svega navedenog se jasno vidi opredjeljenje Vlade RH da potiče bipartitno kolektivno pregovaranje i socijalni dijalog. Baš to je bitno kao najbolje od alata za uređenje povoljnih prava radnika iz radnog odnosa. Čuli smo da je trenutno zaposleno više od miliju 606 tisuća radnika, da je neto minimalna plaća povećana za 900 kuna. Naravno da trebamo stremiti prema daljnjem povećanju, naravno da je došlo i do određene inflacije i smatramo da će Vlada nastaviti sa kvalitetnim radom kako bi taj minimalac i dalje rastao. Ove izmjene i dopuna Zakona o minimalnoj plaći dodatno će osnažiti napore da uvedemo radni odnos koji neće zadirati u vrijeme dana predviđeno za obitelj. Takvo pravo na isključivanje sigurno će postati jedna od određujućih tema kada govorimo o radničkim pravima i radnom zakonodavstvu. Zahvaljujem.
Slijedeći, budući da je, da, slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovanog zastupnika Erika Fabijanića, izvolite. Nema ga, gubi pravo na govor, pa slijedeće govoriti završno u ime Kluba HDZ-a poštovana zastupnica Majda Burić. Nema ni nje, pa će onda završno u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka govoriti poštovana zastupnica Sandra Benčić. Nema ni nje, pa će onda ipak završno u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a govoriti poštovana zastupnica Dalija Orešković, izvolite.
Odmah se mogu našaliti, tako vam je to kolege zastupnici i zastupnice kad knjiga spadne samo na moje slovo. Dakle, dva su temeljna problema o kojima se danas manje-više govorilo tijekom ove rasprave. Prvo je to jesu li korekcije koje su predviđene ovim zakonom nekakva dovoljna garancija za zaštitu minimalne plaće kao jednog socijalnog korektiva i zaštite radnika. A drugo pitanje kojem sam ja malo više posvećena to je je li provedba koja se oslanja na kolektivno pregovaranje i dogovor između poslodavaca i radnika dovoljna garancija zaštite radnika. U uvodnom izlaganju odnosno u uvodnoj replici ministru rekla sam da zapravo temeljna, moja temeljna zamjerka ovom zakonu je ta što nema dobar, zapravo gotovo da nema nikakav institucionalni okvir za njegovu provedbu. Kada govorimo o institucionalnom okviru tu ciljam na temeljnu funkciju i na temeljnu ulogu države, a čini mi se da ponovno imamo još jedan u nizu zakona koji je zaboravio na to čemu država uopće služi. Dakle, svaki zakon, bilo koji zakon se može ocijeniti po tome koja je njegova svrha. Njegova svrha je da osigura provedbu onih prava, onih vrijednosti koje su zapisane i zamišljene u Ustavu. Jedna od njih je između ostalog da je Hrvatska socijalna država i treba između ostalog jamčiti i socijalnu sigurnost svojih radnika i zaposlenika. I to nije samo interes ljudi koji rade da od svog rada mogu pristojno i dostojanstveno živjeti, to je ujedno i javni interes jer bez sustava dobrih plaća nema niti pokretanja ekonomije naprosto to je država u kojoj se loše živi. I gdje je tu uloga države i u čemu smo mi zakazali? Pa u proteklih 30 godina mi naprosto nismo osmislili, a samim time nismo niti izgradili institucije koje bi osigurale da se provedba onih ideja, vrijednosti, načela pa tako i prava osigura u primjeni i u praksi. I zato sam rekla da je čitav ovaj zakon ovako kako je zamišljen uz poziv poslodavcima i radnicima pa dajte se vi ljudi dogovorite, ali ako se ne dogovorite manje-više nikom ništa onda ćemo tek vidjeti što ćemo, dakle to znači da smo mi zapravo današnji dan potrošili uzalud i za bez veze. Ono što je država trebala osigurati, trebala je osigurati da, ako dogovora u praksi nema, radnik ima zaštitne mehanizme za ostvarivanje prava koji im mi načelno jamčimo. Pravni sustav mora biti predvidiv, siguran, jasan, čist, u njemu mora biti reda i mora biti odgovornosti. Da bi on bio takav, ne samo da jedan zakon unutar sebe mora biti logički povezan, nego se on mora nadovezivati na druge zakone. Pa ću sad reći da se i ovaj zakon u svojoj provedbi u onom dijelu gdje inspekcija utvrđuje ima li povreda u praksu nadovezuje na zakon o kojem smo jučer razgovarali, na Zakon o općem upravnom postupku. I jedna od zastupnica je dobro skrenula pozornost na činjenicu da mi strahovito puno pričamo o digitalizaciji, a da se nismo zapitali kako nadležna tijela i nadležna ministarstva tu digitalizaciju vide u praksi sa opremom koja je po 10, 20, 30 godina stara, a negdje u tako lošim uvjetima da naprosto ne može pratiti te suvremene komunikacijske trendove o kojima mi vrlo često govorimo i volimo se s time hvaliti. Mi smo govorili o tome na koji način sustav može koristiti baze podataka, analizirati ih pa vidjeti je li ponovno netko i nakon ovih izmjena i zakona pronašao nekakvu rupicu kojom će reći, evo, ponderirao sam taman toliko da formalno-pravno zadovoljim ovim kriterijima koje zakon postavlja, ali u praksi to za radnika ne znači niti 10 kuna za 1 sat njegovog, primjerice, prekovremenog rada. O tome se zapravo uopće ne govori, o tome se niti ne promišlja. I to dovodi do toga da zapravo mi imamo normativnu aktivnost Sabora kao parlamenta koji donosi zakone na traci, hvalimo se s time u medijima da smo danas ovdje raspravljali o tome kako ćemo bolje zaštititi minimalnu plaću radnika, pa će se kolegica Burić opetovano hvaliti kako ona sada iznosi 900 kuna minimalca i nikad većeg povećanja nego za vrijeme mandata Andreja Plenkovića, a ne vodimo računa mogu li uopće nadležna tijela, inspektorati i ministarstva sa opremom koju imaju, sa kadrovskim potencijalima koje imaju, sa neizgrađenom mrežom [[Upadica: Hvala vam lijepa. Hvala.]] utvrđivati tko su poslodavci koji ne poštuju odredbe zakona i kako ih sankcionirati [[Upadica: Hvala vam lijepo zastupnice.]] u praksi.
Molim vas, držimo se vremena. Sada će u ime predlagatelja završno govoriti poštovani državni tajnik Ivan Vidiš, izvolite.
Uvaženi zastupnici HS-a. Zahvaljujem na pažnji i konstruktivnoj raspravi, mislim da smo danas imali prilike detaljno proći ovaj prijedlog i drago mi je da je dio zastupnica i zastupnika uvidio što se namjerava napraviti i pozitivne elemente ovoga prijedloga. Osim što će poboljšati cjelokupni sustav minimalne plaće u RH, ovaj Zakon je prvi korak provedbe mjere unaprjeđenja radnog zakonodavstva iz Nacionalnog plana otpornosti i oporavka koji će RH osigurati potrebna sredstva kao poticaj još snažnijem rastu gospodarstva i oporavku od negativnih posljedica pandemijske krize. Također, uvid je to u provedbu nacionalnog programa za suzbijanje neprijavljenog rada u RH kao i početak cjelovitije reforme radnog zakonodavstva koja slijedi, a koja će se postojeći propisi prilagoditi izmijenjenom stanju na tržištu rada. Predložene izmjene biti će pravni temelj na kojemu se želi postići rast minimalne plaće i dostizanje, onog što smo danas govorili, a to je pretpostavljenog cilja od 50% bruto prosječne plaće, kao jedno od programskih temelja ove Vlade. Prepoznajući važnost socijalnog dijaloga, posebno smo zadovoljni što je ovakav prijedlog rezultat vrlo konstruktivnog zajedničkog rada i dogovora sa našim socijalnim partnerima. Rješenja predložena u ovom Zakonu unaprijedit će sustav minimalne plaće u RH, dodatno će zaštiti radnike te će slijedom pojedinih odredbi potaknuti kolektivno pregovaranje kao jedno od najviših vrijednosti modernog uređenja radno-pravnog sustava. Htio bih još samo dodati nekoliko stvari koje možda danas nismo imali prilike malo detaljnije navesti, a to je da uz ove zaista opsežne mjere u području očuvanja radnih mjesta koje su zaista obuhvatile preko 700 tisuća radnika, mi namjeravamo do kraja godine uložiti još pola milijarde kuna u mjere za kreiranje radnih mjesta, a onda još milijardu i pol kuna u sljedećoj godini. Dakle, ovo je samo jedan element svih onih napora koji pokušavao postići i koji se ipak vide kroz ove pozitivne pomake koji evo, vidi se i kroz ovih 904 kuna povećanja neto minimalne plaće. Ja vam se još jednom zahvaljujem te vas pozivam da usvojite prijedlog zakona.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku, poštovane zastupnice Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo. Poštovani državni tajniče, dakle u obrazloženju ovog Zakona i kroz norme zakona je veliki naglasak stavljen na to da u minimalnu plaće dakle ne ide ono što je za rad nedjeljom, prekovremeni rad, rad praznikom i svim ostalim. Taj rad nedjeljom na našoj političkoj sceni se svaki put uzburka javnost i ja apsolutno sam osobno stava da rad nedjeljom treba biti na adekvatan način honoriran i da to treba biti onda odnos između zaposlenika i poslodavaca, ali o tom potom. Kod nas je tema rada nedjeljom ili eventualno zabrana rada nedjeljom ili određivanje određeni broj nedjelja, uvijek nema nekakve predizborne kampanje i onda prođu izbori i onda to sve zajedno nekako se zaboravi, a da ne kažem da pokušaj da se tvrdo zabrani od strane države je nekoliko puta srušen na Ustavnom sudu kao protuustavna kategorija. Pa da li nam možete odgovoriti da li taj zakon, u kojoj fazi je taj zakon u koji ste nekoliko puta najavljivali, a vezan je uz reguliranje rada nedjeljom? Hvala lijepo.
Poštovani državni tajnik Vidiš.
Što se tiče toga, mislim da trenutno nema potrebe da izlazimo, to je predmet razgovora sa socijalnim partnerima, o čemu ćemo uskoro obavijestiti javnost kada se za to stvore uvjeti. Ja bih htio danas vratiti fokus na ono što je danas tema, a to je minimalna plaća. Mislim da je iznimno važno što su svi dodaci, to bih htio još jedanput naglasiti, maknuti iz onoga što se podrazumijeva minimalnom plaćom i mislim da su stvoreni uvjeti da i druge plaće time rastu i ono što želim reći je da minimalna plaća kontinuirano raste i ono što je bit svega danas je da će nastaviti rasti jer upravo s ovim rješenjima koje smo priložili ovom prijedlogu zakona mi očekujemo nastavak pozitivnih trendova i hvatanje rezultata koji je u principu obećan, a to je u konačnici i prosječna plaća od 7.600 kuna.
Hvala lijepa. Time bih zaključio raspravu o ovoj točci, o njoj ćemo glasovat kad se steknu uvjeti. Pa idemo na slijedeću točku, a to je: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju statuta Azijske infrastrukturne investicijske banke, drugo čitanje, P.Z. br. 158. Predlagatelj je Vlada RH temeljem čl. 85. Ustava RH i čl. 207.a. Poslovnika HS-a. Navedenim člankom Poslovnika propisano je da se zakoni o kojima se u skladu s Ustavom RH potvrđuju međunarodni ugovori donose u pravilu u jednom čitanju. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno čl. 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, te Odbor za financije i državni proračun. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani državni tajnik Stjepan Čuraj, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovane zastupnice i poštovani zastupnici. Pred nama je kao što je predsjedavajući i rekao se nalazi Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Statuta azijske infrastrukturne investicijske banke. Samo kratko ću uvodno u samu uputiti u materiju. Dakle, riječ je o zakonu donošenju kojega se ispunjuje jedan od koraka ka punopravnom članstvu RH u navedenoj banci, a u svezi čega je bančin odbor guvernera odobrio RH rok za pristupanje do kraja ove godine. Sama banka inače je međunarodna razvojna banka sa sjedištem u Pekingu koju je 2015.g. na inicijativu vlade Narodne republike Kine osnovalo 57 država, a operativna je od siječnja 2016.g. Što se tiče samog, pitanju same kakva je to zapravo međunarodna inicijativa ovdje riječ govori podatak da do danas je pak odobreno članstvo za 103 države, dakle gotovo dvostruko više, što samu banku po članstvu svrstava u sam vrh međunarodnih financijskih institucija, odmah iza Međunarodnog monetarnog fonda i Svjetske banke koje smo također članice. Što se tiče same EU trenutno je 18 članica EU ujedno i članica Azijske infrastrukturne investicijske banke. Sama svrha banke je poticanje održivog gospodarskog razvoja, stvaranje bogatstva i poboljšavanje infrastrukturne povezanosti u navedenoj regiji koja predstavlja čak 45% svjetskog gospodarstva i 60% svjetskog stanovništva. Spomenute ciljeve banka ostvaruje putem ulaganja u infrastrukturu i druge proizvodne sektore. Što se tiče temeljnog kapitala, osnivački kapital je 100 milijardi američkih dolara, od čega je 20 milijardi uplaćeno, a 80 je milijardi po poziv, što predstavlja jednu od najvećih uplaćenih kapitalnih baza međunarodnih razvojnih banaka i po ocijeni vodećih rejting agencija ona ima tzv. Triple A, onaj trostuki rejting. Što se tiče znači zakona pred nama ovim zakonom zapravo mi potvrđujemo sami statut banke kao međunarodni ugovor kako bi njegove odredbe u smislu čl. 141. Ustava RH postale dio unutarnjeg pravnog poretka RH. Najznačajniji elementi koje uređuju statut banke naravno ono što je zapravo definira samu banku je svrha i funkcija banke, članstvo u istoj, kapital, poslovanje i operacija banke i struktura upravljanja, status, imunitet i … [[Govornik se ne razumije]] i izuzeća koja se odnose na banku, opće odredbe u suradnji s članicama i drugo, dakle jedan krovni dokument kao i kod svakog drugog društva. RH nije potpisnica statuta, to je samo onih na početku rečeno regionalnih članica osnivača, čak nije ni ostalih regionalnih članica, ali budući zapravo sve države koje naknadno postaju članice banke u obvezi su pristupiti statutu, kao i prihvatiti opće uvjete Odbora guvernera. Dakle, tu već iz samog izlaganja se može vidjeti da ima dva upravljačka tijela, jedno je Odbor guvernera u koji idu predstavnici svih članica odnosno predstavnici država članica i Odbor direktora kao jedno, jedan upravni, sama kao uprava same banke. Odbor guvernera odredio je uvjete za članstvo RH. To je polaganje isprave o pristupu statutu najkasnije do kraja ove godine, kako sam već i spomenuo, upisivanje do 50 dionica temeljnog kapitala banke ukupne vrijednosti 5 milijuna američkih dolara. Dakle, tu bi samo podsjetio na onaj temeljni kapital u koji od tih, zapravo dio tog kapitala se uplaćuje, a ostatak je po pozivu i tu uplatu mi podmirujemo u slijedećih 5 rata, svaka po 200.000 dolara, za što su predviđena sredstva u ovoj godini i onda u projekcijama za narednu godinu. Mi time postajemo neregionalna članica banke na datum uplate prve rate kapitala. Ono što zaključno mogu reći samo da što su prednosti i zašto se ovaj, zašto mi pristupamo. Prije svega prednost najveću članstva u ovoj razvojnoj banci će imati hrvatske tvrtke kojima će navedeno članstvo omogućiti prije svega lakši ulazak na navedeno tržište kroz sudjelovanje na natječaju u okviru projekata koje banka financira u navedenoj regiji, ali i šire. Ono što je zapravo, očekuje se ovdje da bi to same hrvatske tvrtke ne samo da bi imale mogućnost doprinositi robnoj razmjeni RH i ove znači regije nego bi i ojačale svoje reference, te iskustvo sudjelovanja na međunarodnim natječajima, što bi u konačnici putem naravno multiplikativnih efekata to doprinijelo daljnjem razvoju gospodarstva. Dakle, možemo zapravo onako sumirati da prije svega ovime sjedimo za stolom sa druge 103 države članice ne samo regionalne ono Azije nego i svijeta, dakle jedan multilateralni odnos kojima se time poboljšava i unaprjeđuje, ali tu, time još članstvom ćemo doprinijet ili možemo doprinijeti gospodarskom opravku privatnog sektora i zapravo jačanju temelja za otpornost na buduće krize. Naime zato što banka može financirati projekte i u neregionalnim članicama. Kako bi isto tako postali to mogu biti projekti koji imaju cilj podupiranje trgovine i povezivanje sa matičnom regijom uključujući dakle onaj prometni dio, prometne veze luke i slično što je itekako nama bitno s obzirom da smo i na karti ne samo Europe nego i svijeta obilježeni kao tranzicijski pogotovo što se tiče samog pomorskog prometa imamo jedne prednosti. Naravno tu je proizvodnja i prijenos električne energije, plinovodi dakle obnovljivi izvori energije i cijeli energetski sustav. Dakle, prije svega postoje tri kad govorimo u odboru direktora oni se biraju na temelju što se tiče ovih neregionalnih članica između 3 postojeće konstituence koje mi svojevoljno odabiremo u kojoj ćemo biti. I ono što bi možda zaključno isto također bilo dobro za napomenuti da sukladno kriterijima koje definira Odbor za razvoj i pomoć organizacije za ekonomski, ekonomsku suradnju i razvoj dakle OECD-a 85% uplate u kapital banke priznaje se kao službena razvojna pomoć. Budući da mi smo si zadali cilj da do 2030. da postignemo izdavanje 0,33% bruto nacionalnog dohotka u svrhu upravo službene razvojne pomoći ovo nas dovodi bliže i tom cilju. Evo, slijedom navedenog predlažem da se podrži ovaj konačni prijedlog zakona i ostajem slobodan za bilo kakve pitanja i diskusiju. Zahvaljujem.
Evo imamo više replika, prva je poštovane zastupnice Vučemilović. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče kao što ste i naveli znači članstvo RH bi povećalo vidljivost hrvatskih tvrtki na natječajima u okviru projekata koje banka financira pa me interesira na koje sektore konkretno mislite, na koje to hrvatske tvrtke konkretno mislite budući da banka uglavnom financira projekte u Aziji i na Dalekom istoku. Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Evo zahvaljujem, što se tiče ulaganja same banke one se ovako odnose na sektor energetike 21%, financijske institucije 17%, sektor prometa 15%, jačanje gospodarske otpornosti 9%, vodni sektor 9%, likvidnost 9% i sektor zdravstva 8%. S tim u vidu Mađarska je aplicirala ove godine za određen zajam vezano za financiranje troškova zdravstvenog sektora u kontekstu pandemije Covida-19 i to je negdje oko 220 miliona dolara koji im je i u kolovozu odobren. Dakle, mogućnost je i financiranja naših tvrtki, naše države naravno i time naše tvrtke mogu sudjelovati u tim razvojnim projektima i aplicirati na natječaj koji su međunarodnog karaktera tako zasigurno je bolje da sjedimo za stolom, da imamo informacije i da budemo konkurentni nego da smo ostavljeni po strani.
Repliku ima poštovana zastupnica Peović.
Dobar dan. Zapravo sam htjela pitati nešto slično, imamo li u vidu baš konkretne tvrtke znači koje bi aplicirale odnosno koje bi se financirale putem kredita ove banke ili planove dakle neke razvoja gospodarstva putem ove banke pogotovo uzmemo li u obzir dakle upravo ovaj segment infrastrukturnog ulaganja, znači infrastrukturnih projekata kapitalnih industrijskih projekata koji u nekim EU fondovima su izrijekom da tako kažem zabranjeni jel, tako da ovdje vidim neku mogućnost, ispravite me ako griješim da se nekakve infrastrukturni projekti, a već ste i naveli znači promet, energetika, a možda i konkretnije koje bi to bile firme koje bi bile zainteresirane za tako nešto.
Poštovani državni tajnik.
Zahvaljujem. Bilo bi nezahvalno možda neke izostavim, svakako kada gledamo općenito što se tiče nekih misije banke koja je definirana zapravo kao financiranje infrastrukture za sutra, to su neka 4 tematska prioriteta zelena infrastruktura, povezanost i regionalna suradnja, dakle sve ono što može ići u tom smjeru i od energetike, obnovljivih izvora energije, povezanosti sve moguće prometne, infrastrukturni projekti i tehnološko osposobljena infrastruktura, sad bi bilo opet već passe da spominjem i Rimca itd., dakle sigurno da i tu ima mogućnosti naravno i mobilizacija samog privatnog kapitala. Ovo ste dobro dijagnosticirali sigurno nam to pruža mogućnost financiranja na onoga što ne možemo aplicirati iz europskih fondova, ali ono što je prije svega to je što se tiče samo države kao nositelja, ali prije svega i naših tvrtki koje se bave u ovim segmentima i ovim djelatnostima da sudjeluju na tim međunarodnim i kao dio konzorcija međunarodnih ali i svakako punopravno javljaju na natječaj.
Replika poštovanog zastupnika Mandarić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Državni tajniče zapravo i kroz vaše izlaganje već ste unaprijed gotovo i odgovorili na pitanje koje sam htio postaviti do kraja vašeg izlaganja, a i u odgovorima na replike zastupnice Peović i Vučemilović znači država ako sam dobro shvatio moći će i nekakve javne projekte financirati putem ove banke. A drugo pitanje je zapravo koje sam htio vas pitati je koje su tehnički sad koraci nakon usvajanja, potvrđivanja ovog statuta u Hrvatskom saboru. Ako sam dobro shvatio do 31.12. država mora uplatiti onih 200 milijuna dolara i nakon toga, što ide dalje, koji su koraci, postajemo li odmah punopravna članica banke ili još ima međukoraka, mora li to još netko odobriti?
Poštovani državni tajnik.
Evo zahvaljujem, da ovo prethodno smo apsolvirali, što se tiče ovoga dakle ono što je bitno da ovaj zakon stupa na snagu 8 dana od objave u Narodnim novinama s time možemo onda ići i priložiti odnosno javiti se naravno banci da smo unijeli u svoj zakonodavni sustav taj statut i da ga možemo, biti ti potpisnici tog statuta. Nakon toga poziva se zemlju da ispuni svoje obveze što se tiče uplate samih sredstava i od trenutka uplate uvijek i svake godine do tog datuma smo obveznici dati onaj ostatak do tih prvih milijun dolara, dakle 200.000 godina dolara ove godine i svake godine da ispunjavamo onaj osnovni dio od tih 5 milijuna dolara i praktički mi onda možemo biti već, sudjelovati i odabrati onu jednu konstituencu u kojoj ćemo se nalaziti naš vjerojatno predstavnik državni, vjerojatno ministar financija postaje i u samom, u članstvu odbora guvernera i sudjeluje onda na sastancima ... [[Govornik se ne razumije.]] našem omjeru koji je.
Poštovani zastupnik Dretar.
Hvala vam lijepa poštovani predsjedavajući, poštovani g. Čuraj. U eto, protekloj godini, imali smo ovdje nekoliko zakona koji su regulirali poslovanje unutrašnjeg bankarskog sektora pa dozvolite mi da vas pitam o nekoliko odrednica iz poglavlja 9. Banka, citiram, banka uživa imunitet od svakog oblika pravnog postupka. Nijedna članica, itd., itd., neće protiv banke podnijeti nikakvu tužbu. Funkcija banke, odnosno sva njena imovina oslobođena je ograničenja propisa kontrola i moratorija bilo koje prirode. Banka je oslobođena svake obveze plaćanja, zadržavanja ili prikupljanja bilo kojeg poreza i trošarina. Ne plaća porez bilo koje vrste na plaće, primanja i izdatke. Što to znači za Hrvatsku odnosno odričemo li se mi onoga što smo ovdje donijeli za interni bankarski sustav uvodeći ovu banku u financijski odnosno monetarni sustav naše domovine? Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Zahvaljujem. Da, također, to možete naći na stranicama 23, 24, 25 materijala. Prije svega, ovo ima status međunarodne institucije, kao i sva druga veleposlanstva, sve druge pravni subjekti koji su u zapravo predstavnici drugih država. Što se tiče samih oporezivanja, to ima prije svega više veze na sjedište same banke koja je u Pekingu i koji se odnosi na kineske zakone, dakle mi ni ne bi imali mogućnost oporezivanja iste banke, s obzirom na njeno sjedište i djelovanje, dakle tu se ne odričemo nikakvog svog suvereniteta, ništa više nego kao i kod drugih konzularnih ili diplomatskih predstavništava koji danas uživaju isti trend. Dakle to je međunarodni ugovor sa jednakopravnim međunarodnim obvezama, s time da sve te dvojbe i svi ti mogućnosti se dobivaju upravo informacije na odboru guvernera, gdje kao punopravna članica imamo pravo i postaviti pitanje i sudjelovali u odlučivanju, naravno i biti za stolom, što je sigurno bolje nego da smo po strani. Evo, zahvaljujem.
Poštovani zastupnica Orešković.
Hvala predsjedavatelju. Pa moram reći da ste vi u svom izlaganju jedan malo čudnovati ključaš onako lijepo zapakirali u mašnicu pa se ne vidi možda suština i bit. Dakle, dvije zastupnice su vam postavile sasvim jasno pitanje na koje ste tvrtke ciljali kao tvrtke koje bi imale korist od sudjelovanja Hrvatske u poslovanju ove banke, dakle, naglasit ću, ovo je de facto jedna banka. Banka koja će davati svoje plasmane tamo gdje će smatrati da joj to donosi određeni benefit i određenu korist. Ukupna obaveza Hrvatske nije 200 tisuća dolara nego jedan, to ste rekli u poglavlju br. 4, ocjena i izvori sredstava potrebni za provođenja zakona, dakle mi dobivamo 50 dionica temeljnog kapitala ukupne vrijednosti 5 milijuna dolara, a naša obaveza u nekom roku je 1 milijun. Dakle, ako gledamo da su oni koji bi mogli aplicirati na projekte, tvrtke koje se bave energetikom, prometom, vodnim sektorom, zdravstvom, mislim samo kad spomenemo promet, meni su primjerice, na pameti Hrvatske željeznice i kao jedan veliki hrvatski gubitaš potpuno mi je nevjerojatno da bi mogle aplicirati za nekakve projekte [[Upadica: Hvala. Hvala. Poštovani…]] izgradnje željeznica na području Azije. Pitam tko je [[Upadica: … državni tajnik. Molim vas.]] tko ima benefit od ovog zakona? [[Upadica: Kolegice, pa koliko puta vas moram opomenuti?]] Oke.
Samo vi prekršite vremensku granicu i to po za 10, 15 sekundi, pa nemojte tako, molim vas, izvolite, državni tajniče.
Evo, zahvaljujem. Nadam se da neće biti u maniru kako ste to jako slikovito nazvali, čudnovatog kljunaša, ja ću se suzdržati od karakteristika iz poštovanja prema ovom Domu, dakle, apsolutno je rečeno 5 milijuna je kapital, od toga se milijun uplaćuje u sljedećih 5 godina, odnosno 4 godine s ovom godinom. Ostalih 4 milijuna je po pozivu, tu nema ništa sporno. Što se tiče tvrtki, pa ne očekujemo da će biti sigurno tvrtka HŽ koja će se javiti, ali prije svega, HŽ ne proizvodi niti lokomotive niti vagone niti bilo što drugo s čime ona upravlja. To su tvrtke koje to proizvode. Konkretno, tu mi sada ovako i Đuro Đaković i Končar i ostale tvrtke koje imaju veze s time, dakle nekako logika stvari nalaže da će te tvrtke biti moguće ako govorimo o željezničkoj prometnoj infrastrukturi, se javljati na takve natječaje, što mislim da nije ... [[Govornik se ne razumije.]] naravno nisu to jedine tvrtke koje se bave izvozom, ima njih više i sigurno po djelatnostima će se oni moći i pronaći, a naša je zadaća da im sigurno to skrenemo pozornost, omogućimo i našem diplomatskom i djelovanjem u toj banci [[Upadica: Hvala.]] stavimo na raspolaganje.
Hvala lijepo. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista sada će govoriti poštovana zastupnica Vesna Vučemilović, izvolite. U sklopu rasprave koju naravno, otvaram.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Statuta Azijske infrastrukturne investicijske banke koja ima sjedište u Pekingu. Osnovana na inicijativu Vlade Narodne Republike Kine, svrha je poticanje održivog gospodarskog razvoja, kao što je to lijepo rekao cijenjeni državni tajnik te stvaranje bogatstva, poboljšanje infrastrukturne povezanosti na geografskom području Azije i Oceanije te Ruske Federacije ulaganjem u infrastrukturu i druge proizvodne sektore. Naravno, mi se moramo zapitati što nama članstvo Hrvatske u Banci donosi našim građanima, odnosno našem gospodarstvu sukladno tome je bila i moja replika, i pitanje poštovanom državnom tajniku jer, kao što kaže u tekstu, je li, članstvo će povećati vidljivost hrvatskih tvrtki na natječajima u svim projektima koje banka financira i načelno je to dobro. Ne možemo reći da to nije dobro. Ne možemo reći da to nije poželjno. Ali, mi se moramo zapitati koje su to tvrtke, koje su to djelatnosti, koliko smo mi konkurentni upravo u tim granama koje je cijenjeni državni tajnik naveo i u principu kolika je u konačnici robna razmjena RH sa regijom koju pokriva i na koju je fokusirana ova Banka te u konačnici, je li, što ćemo mi, što će gospodarstvo RH temeljem ovog članstva ostvariti? Podsjetit ću, misija Banke je financiranje infrastrukture za sutra, što znači da je to sve ono o čemu mi često u ovom Visokom domu raspravljamo, usklađujemo zakone sa direktivama, uredbama i sve je to vezano za klimatske promjene, održivi razvoj, zelenu tranziciju, tako da, manje-više znamo o čemu se radi. I moramo se zapitati u tom kontekstu, gdje su tu hrvatske tvrtke? Koliko toga mi možemo pokriti? Nažalost vrlo malo uz izuzetke koje uvijek naglašavamo, ali često ovdje govorimo o tom IT sektoru, je li, ali on čini 2% našeg BDP-a. On je dobar i imamo odlične primjere i u Osijeku i u Novskoj i ovdje u okolici Zagreba, u Istri, ali to je jedan relativno mali, mali udio i da se 100% poveća, opet je to svega 4% našeg BDP-a. Ako pogledamo na natječajima za velike infrastrukturne radove, kao što je rekonstrukcija hrvatskih pruga, hrvatskih željeznica, tko su najpovoljnije tvrtke? Kineske tvrtke. Ne domaće. Teško je da će onda neka naša tvrtka povećati svoju vidljivost temeljem članstva jer oni jednostavno cjenovno nisu konkurentni. Ako nisu konkurentni kada treba napraviti rekonstrukciju dijela pruge ovdje do Karlovca, npr., kako će onda biti na Dalekom Istoku, u Kini ili Rusiji. Nisu. Nažalost nisu. Uostalom, svim znamo da Pelješki most grade kineski izvođači i kineske tvrtke. Ne možemo mi očekivati da će naše tvrtke sudjelovati u velikim infrastrukturnim projektima u Aziji, nažalost to je daleko od onog što je realno očekivati, neovisno o tome da su naše građevinske tvrtke prije bile prisutne i u Rusiji i u Ukrajini i brojnim drugim državama. Danas to jednostavno nije tako, to nas žalosti, to nas zabrinjava, ali moramo prihvatiti kao činjenicu. Ako pogledamo izvoz općenito i tu naravno, mislim na robni izvoz, a ne na izvoz usluga, gdje je to poglavito turizam, onda prema podacima DZS-a za prvih 6 mjeseci tekuće godine pokrivenost uvoza izvozom je 66,1%, ali tko su nam najvažniji trgovinski partneri? To su zemlje EU, Njemačka, Italija i Slovenija, a izvan EU, to su BiH i Srbija. To je realnost. To su činjenice. Naravno, to ne znači da ne trebamo pokušavati ići i dalje, ali sada stvari stoje tako. Znači ono što je trenutno stanje, to je da su kineske tvrtke iznimno aktivne i nadasve konkurentne na hrvatskom tržištu, sudjeluju i sa uvozom roba iz Kine u Hrvatsku, ali isto tako, i pri realizaciji velikih infrastrukturnih projekata. Tome naravno treba uvijek dodati da u okviru i Nacionalnog plana za oporavak i Višegodišnjeg financijskog okvira mi planiramo uložiti velika sredstva upravo koja dolaze iz EU u željezničku infrastrukturu. Samo u Slavoniji se planira rekonstrukcija brojnih pruga, od Osijeka prema Virovitici, mislim, činjenica je da vlakovi voze na dionicama 60 km/h i da je to nužnost, ali isto tako, mi možemo tu očekivati još veću zastupljenost upravo kineskih tvrtki u budućnosti jer oni su cjenovno najpovoljniji, a koliko vidimo, po Pelješkom mostu, uistinu i poštivaju rokove i rade sve sukladno onome kako je dogovoreno. Osim toga, u tekstu se navodi, evo i cijenjeni državni tajnik je to nekoliko puta naveo, da treba sjediti za stolom, odnosno da će članstvo u Banci omogućiti RH sudjelovanje u upravljanju Bankom. S obzirom na naš udio, to je, moram reći, vrlo smiona tvrdnja. Znači u čl. 22 Statuta, navedeno je kako svaka članica u Odboru guvernera ima jednog guvernera i zamjenika guvernera, koji služe članici koja ih imenuje, a na samom početku je naveden broj članica koji je znatan i sudjelovanje u upravljanju je prisutno, ali treba naglasiti da je utjecaj na donošenje odluka vrlo mali, pa samim tim i upitan. Najveći broj udjela ima Kina, zatim Indija, nakon toga Rusija i na kraju, Njemačka. Znači to su 4 države koje imaju najveći broj udjela. Hrvatska sa svojih 50 dionica u iznosu od 5 milijuna dolara ipak nije u toj kategoriji. Ono što moramo biti svjesni, to je da potvrđivanjem ovog Statuta preuzimamo financijske obveze od milijun dolara koji će se uplatiti u 5 rata te 4 milijuna dolara koji predstavljaju potencijalnu obvezu RH. I na kraju, evo da samo rezimiram, ključno je navesti da Banka može financirati projekte u neregionalnim članicama, što Hrvatska zasigurno jest. Ukoliko doprinose konektivnosti s regijom Azije i Oceanije. Ako je suditi po tome, onda možemo očekivati kineske tvrtke koje će još dugo biti prisutne na ovim našim prostorima. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Domovinskog pokreta, Kluba Domovinskog pokreta sada će govoriti poštovani zastupnik Davor Dretar, izvolite.
Hvala lijepa poštovani g. predsjedavajući, g. državni tajniče sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege. Dakle, da još jednom krenemo kroz ovaj tekst. Gdje će ići ta ulaganja? Čitam, luke, prometne veze, proizvodnje i prijenos električne energije i plinovodi. Ono što u velikom postotku čini, možemo slobodno reći, strateške snage jedne zemlje. Vratimo se samo na tren na nekoliko osnovnih geopolitičkih činjenica. Za one koji ne znaju prije nekoliko dana vidjeli smo vijest Rusija je završila atestiranje svojeg novog raketnog štita, SAD i Velika Britanija pojačavaju svoju vojnu prisutnost na području južnog kineskog mora, očigledno svi smo svjesni nastaje jedna potpuno nova geopolitička i geostrateška središnjica ove naše zemaljske kugle ili ploče kako već neki tvrde. Kina je nesumnjivo u proteklih nekoliko 10-ljeća prerasla u globalnu silu. Globalna sila koja kao i svaka sila naravno ima samo jedan vektor, a to je vektor prema gore, vektor rasta, a taj rast nužno uključuje i širenje na područje izvan svojih granica i na utjecaj na ekonomiju, gospodarstvo, pa i politike zemalja, ne samo u regiju nego eto što u slučaju Republike Kine možemo vidjeti i globalno. Za sve one koji laički kao i ja putem medija prate ili razgovaraju sa svojim prijateljima samo nekoliko primjera. Moj prijatelj ima tvrtku koja se bavi kupoprodajom elemenata za rasvjetu. To su vrlo jednostavne stvari, to su lampice, to su žarulje, to su fluorescentne cijevi, to su led lampice i tako, slična stvar nešto što bi mogli nazvati vrlo jednostavnom i nebitnom stvari za jednu državu. Nažalost, prijevoz tih istih stvari iz Kine koja je preuzela gotovo 90% svjetske proizvodnje već spomenutih nebitnih stvari u proteklih je godinu dana poskupio 4 do 6 puta. Jednaka stvar događa se i sa željezom koje je ne samo da je poskupjelo nego je Kina prvo vrlo dobar posao odradila na kupovanju gotovo pa svih svjetskih izvora željezne rude, te time uspostavila dominaciju nad proizvodnjom željeza, a željezo je ako se ne varam što sam vam maloprije rekao vrlo bitno za luke, prometne veze, proizvodnju i prijenos električne energije i plinovoda. Ne treba biti naravno osobito inteligentan da se vidi da Narodna Republika Kina ima jednu izvanredno kvalitetnu smislenu i razvijenu strategiju koja ih vodi, nećemo reći prema globalnoj političkoj dominaciji, nego sasvim sigurno pokušaju jedne vrste ekonomske dominacije. U tom svjetlu bih eto želio da pogledamo još jednom na ovaj dokument koji ćemo ovdje ratificirati. Nesumnjivo je da globalne promjene jedna mala država kao što je Hrvatska ne može zaustaviti, a nekmoli na njih na neki način značajnije utjecati. Citiram iz ovog dokumenta, članstvo u banci omogućilo bi RH sudjelovanje u upravljanju bankom. Dozvolite da povučem jednu sarkastičnu paralelu, toliko otprilike umirovljenik ima utjecaja na upravljanje HZMO. Hvala. Što se tiče onoga pravnog aspekta koji mene istinski i duboko zabrinjava, hvala poštovanom g. državnom tajniku na objašnjenju da ćemo ovdje postaviti ovu banku u poziciju jednog veleposlanstva, dakle bit će eksteritorijalna, bit će nadpolitička. No dozvolite mi da kažem da ovo nije veleposlanstvo, veleposlanstvo znamo što radi i koji je posao jednog veleposlanstva. Ovo je banka, ovo je banka koja će na ove naše prostore donijeti ogroman novac i nesumnjivo da ga neće donijeti zato da bi ga sipala iz aviona na naše vrtove i dvorišta, oni će ga donijeti ovdje sa ciljem da ga oplode, što je potpuno legitimno jer time se na koncu konca i svi mi u životu bavimo. No ono što me stvarno brine je jedno je kada ulazimo u diplomatske ili bilo kakve druge korespondencije ili odnose, a drugo je kada jedna banka na određenom području vrši investicije, samim time naravno utječe i na gospodarsko, ekonomsko, političko i bilo koje drugo stanje zemlje u koju investira. Pročitat ću još jednom niz ovih rečenica iz Poglavlja 9. koje govori o statusima, imunitetima, povlasticama i izuzećima. Banka uživa imunitet od svakog oblika pravnog postupka, nijedna članica niti bilo koja agencija ili tijelo članice, niti bilo koji subjekt ili osoba koja izravno ili neizravno djeluje ili izvodi potraživanja od članice ili agencije ili tijela članice neće protiv banke podnijeti nikakvu tužbu. U mjeri u kojoj je potrebno za učinkovito provođenje svrhe i funkcija banke sukladno odredbama ovog statuta o kojem ovdje raspravljamo sva imovina banke oslobođena je ograničenja propisa kontrole i moratorija bilo koje prirode. Nastavljam dalje, banka i njezina sredstva, imovina, dohodak i poslovanje, te transakcije u skladu s ovim statutom oslobođeni su svih poreza i svih carina. Banka je također oslobođena svake obveze plaćanja, zadržavanja ili prikupljanja bilo kojeg poreza ili trošarina. Ne plaća se porez bilo koje vrste na plaće, primanja i izdatke, etcetera, etcetera. Ono što je sasvim sigurno da takva banka, a to je jedna ozbiljna banka po mojoj procijeni aktivni kapital te banke premašuje 50-godišnji BDP naše domovine, te dakle je ona istovremeno zastrašujuće financijski jaka, ali istovremeno zastrašujuće politički utjecajna. Mi ćemo naravno donijeti ovu odluku, postat ćemo neregionalna članica jer moramo donijeti procjenu, hoće li to na bilo koji način donijeti dobrobit našim tvrtkama, a samim time naravno i našim ljudima, ljudima koji žive u ovoj zemlji. U tu svrhu naravno i Klub zastupnika Domovinskog pokreta nema ništa protiv ovoga, samo želimo još jednom naglasiti da se kao jedna mala i skromna zemlja nalazimo još jednom, a povijest nam je stoti puta pokazala da smo se ponekad znali naći i na krivoj strani neumoljivog političkog kotača. Dobro razmislimo, dobro se postavimo u svemu ovome, iznađimo iz toga kao jedan mali čimbenik ipak i poneki benefit za ovu našu Hrvatsku. Hvala lijepa.
Slijedeći Klub zastupnika bit će onaj HDZ-a, a govorit će poštovani zastupnik Marin Mandarić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice zastupnice i zastupnici, poštovani državni tajniče zajedno sa suradnicom, mogli smo čuti u uvodnom izlaganju predlagatelja ali i kroz iznošenje stajališta klubova …/nerazumljivo/… o čemu se radi. Evo, prethodnik na ovoj govornici gospodin Dretar koji je govorio u ime zastupnika Domovinskog pokreta vrlo lijepo to zapravo objasnio. Malo ste se i odmakli od onog kako je možda suhoparno bilo u samim materijalima, ali zapravo dobro ste pogodili o čemu se radi. Jasno je na početku pisalo da je 2015. godine na inicijativu naroda Republike Kine osnovana Azijska infrastrukturna investicijska banka koja sad već ima 103 članice, vidimo malo pomalo gdje se širi utjecaj i na kojim sve dijelovima svijeta ta banka ima svoje, ima svoje članice. Čuli smo da će se moći financirati budući javni projekti iz sredstava te banke. Naravno da je nama kao maloj zemlji koja ne može utjecati na globalne, ekonomske, političke i financijske tokove bitno da imamo još jedan alternativni izvor, izvor financiranja. Što se tiče prilika za naše tvrtke, da jasno imat će naše tvrtke prilike. Koliko smo mi zapravo malo gospodarstvo u odnosu na globalnu ekonomiju znamo svi, možda se mjerimo u promilima. I nije za očekivati da će naše tvrtke ići u Kinu graditi mostove, ceste i željeznice, ali da naše tvrtke mogu pronaći pojedine tržišne, tržišne niše, tehnološke niše. Tvrtke tipa Auto Rimac i buduće daj Bože da ih imamo što više, ja vjerujem da one mogu naći svoje, svoje tržišno mjesto i u budućem i u budućem svjetskom gospodarstvu. Naravno da traži se visoka razina specijaliziranosti i visoka razina tehnoloških znanja, znanja i vještina. Naravno da se priča oko ove banke i širenja članstava ove banke veže na onu inicijativu kinesku Put i pojas, globalno, globalni neću reći da se događa poremećaj, ali se događa globalno premještanje. Tamo od kraja Drugog svjetskog rata nekih 50-tak godina bila je jednosmjerna priča. Znalo se na kojoj paraleli funkcionira sva moć i financijska, gospodarska, politička na paraleli Sjeverna Amerika - Zapadna Europa. Zadnjih 30-tak godina snažnijim otvaranjem Kine to se naravno sve, sve mijenja. Ne postoji više monopol trenutno je duopol. Hoće li taj duopol opet prerasti u neki monopol na drugoj strani to ćemo, to ćemo vidjeti. I naravno da kineska priča želi iza sebe imati i snažnu financijsku instituciju kao što je ona priča sa sredine 20. stoljeća imala i Svjetsku banku i MMF iza sebe, kineska priča Put svila želi imati iza sebe Azijsku infrastrukturnu investicijsku banku. I da sve, gotovo sve države svijeta surađivale su i sa Svjetskom bankom i sa MMF-om i za očekivati je da će se sad svi okrenuti, jednako tako da će surađivati i sa Azijskom infrastrukturnom investicijskom bankom. SAD nisu članice, naravno njima to najviše ne odgovara, oni su izgubili taj primat, taj monopol, ali ako pogledamo svi njihovi partneri sve zapadnoeuropske zemlje Velika Britanija, Njemačka, Francuska, Švedska, Nizozemska, Australija svi su postali članice ove banke. Sve zemlje na koje se želimo ugledati, zemlje kakve želimo biti i mi, naravno okrenuli su se na obje strane. Jednom kako gledaju prema euroatlanskom području tako gledamo i prema istočnom odnosno euroazijskom području. I dobro je, čini se netko je primijetio u raspravama prije mene da ne možemo svjetske globalne tokove mijenjati, pitanje koliko možemo utjecati na njih, ali koliko ćemo se prilagoditi na njih to možemo, to ovisi o nama. Naravno, jedna od prilika je i da kroz članstvo u Azijskoj infrastrukturnoj investicijskoj banci i kako RH al tako i naše tvrtke dobiju na vidljivosti i dobiju priliku. Klub HDZ-a naravno podržat će prijedlog zakona o potvrđivanju ovoga statuta. Hvala vam lijepo.
U ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a govorit će poštovana zastupnica Dalija Orešković. Izvolite.
Kolegice zastupnice i zastupnici, pa mislim da nema političara u Hrvatskoj koji će se protiviti uključivanju i olakšavanju naših tvrtki i naših gospodarstvenika pa i države kao takve u nekakve globalne gospodarske i nekakve druge političko strateške promjene i trendove. Međutim, moram reći da se doslovno od riječi do riječi slažem sa svim onim argumentima koje je u raspravi iznijela kolegica Vučemilović. Vjerujem da je njezinu analizu dobro razumjela stručna javnost, a ja ću to probati do krajnjih granica pojednostaviti zato što ove naše saborske rasprave prate i građani. Ti isti građani vrlo često su frustrirani koliko malo interesa saborski zastupnici pokazuju s obzirom da su klupe često poluprazne i kada govorimo o nekim našim domicilnim zakonima, a kada govorimo o potvrđivanju međunarodnih sporazuma koji su po Ustavu, po Ustavu iznad zakona RH tada je doslovno za ne vjerovati interes još, još i manji. A ovdje se ne radi o klasičnom međunarodnom sporazumu, niti o međunarodnoj instituciji koja ima nekakve opće univerzalne vrijednosti koje onda propagira diljem svijeta za koje se zalaže i bori, ovdje se radi o jednoj banci, o jednom komercijalnom trgovačkom subjektu koji ima za svoj cilj stvaranje i reproduciranje profita kao što ste to kolega Dretar dobro primijetili. I činjenica je da će Hrvatska u tom procesu biti relativno mali igrač i ne sporeći da ono što ste na papir stavili, ali papir sve trpi dobro zvuči, dobro zvuči, otvaranje mogućnosti našim tvrtkama da se probijaju na neka nova tržišta, da tamo stvaraju svoju dobit i tako jačaju i naše gospodarstvo i našu državu, ali postavlja se pitanje tko je zapravo korisnik. Na opetovana pitanja upućena iz redova oporbe, mi na to nismo dobili odgovor. I to je jedini mali detalj gdje se ne slažem sa kolegom Dretarom, on je rekao, pa ajde mi ćemo ovaj sporazum usvojiti, pa ćemo onda napraviti procjenu koristi koje smo od uključivanja u ovu banku imali. E pa ja smatram da smo mi tu procjenu trebali napraviti značajno ranije, pa vidjeti isplati li se Hrvatskoj u ovom trenu preuzeti obavezu plaćanja jedne milijarde troškova koliko nam, pardon, 200.000 dolara u 5, 5 sukcesivnih rata. Meni se čini da bi odgovorno upravljanje državom i njezinim gospodarskim potencijalima tražilo da prije svega ojačamo naše tvrtke kako bi uopće bile konkurentne kada dođu u fazu prijave na neke od projekata koje ova investicijska banka nudi. Tada se ne bi dogodilo da kako predstavnik predlagatelja, a tako i zastupnici iz redova vladajućih na pitanje pa dobro tko bi uopće mogao biti taj tko u projektima ove banke sudjeluje navode jednu jednu, dakle slovom i brojem jednu jedinu tvrtku jel realno ovog trena drugih tvrtki nema. Kolega, vi ste sasvim otvoreno i iskreno i nažalost točno rekli da nisu naše tvrtke te koje će na azijskom tržištu graditi mostove, željeznice ili taj tehnički, tehnički dio u onim sektorima radi kojih ova banka i posluje, pa se postavlja pitanje je li doista naš financijski potencijal javnih proračuna takav da je za naše tvrtke ovog trena ovo opravdana investicija, meni se čini da nije. I u konačnici, ovog trena na današnji dan mislim da je nažalost točan zaključak da vidljivost naših tvrtki na azijskom tržištu neće povećati članstvo Hrvatske u ovoj banci jer su sve te azijske tvrtke već sada na našem domicilnom tržištu neusporedivo konkurentnije, aktivnije i jače i za očekivati je da će se takav za nas nepovoljan trend, za naše tvrtke nepovoljan, u budućnosti samo nastaviti i da će, da će jačati. Stoga eto pozivam na jedan razbor, na jedan oprez, ponajmanje bi voljela da bez da smo eto o ovakvom jednom sporazumu i njegovoj financijskoj težini zapravo proveli nekakvu sveobuhvatnu javnu raspravu, zanima me s obzirom da je ipak riječ o nekakvom međunarodnom elementu ima li u tome i nešto predsjednik države za reći, imaju li na to nešto reći naši gospodarstvenici, dakle o tome se zapravo nije čula niti jedna jedina riječ. Nekako se stječe dojam, a to je potpuno suprotno onoj transparentnosti koju volite kao zastavicu koristiti i s njome mahati, da se dogodio nekakav kružok, nekakav sastanak ne daj Bože na nekoj jahti na kojoj je bio i naš ministar, pa koji je primijetio da eto sad je trenutno u modi da se globalno mnoge države, mnoge države značajno jače od nas okreću jednom novom azijskom divu, pa sad kad tamo već u tom vijeću ili Odboru guvernera sjedi jedan ministar, ne znam, Australije, Njemačke, Velike Britanije, onda je naš ministar financija rekao pa valjda je i meni mjesto tamo sjediti i među njima biti. Dakle, osim jedne nove sasvim sigurno reputacijske i lijepe stolice i fotelje za našeg ministra financija i eto potencijalnog benefita za tvrtku Rimac jer ovog trena takve tehnološke niše mi izgleda ipak nemamo, ja ne vidim zašto bi naši poprilično osiromašeni i to zbog vaših politika osiromašeni građani i porezni obveznici financirali ovakav izdatak članarine u ovoj banci. Hvala.
Završno će u ime Kluba zastupnika HSS-a i RF-a govoriti poštovana zastupnica Katarina Peović, izvolite.
Evo u dosta netipičnom setapu bit ćemo ovaj u ovom sad nastavku gdje ću probat možda obranit ovu odluku nasuprot ove kritike koja se čula s jedne druge perspektive čisto one koja je bila spomenuta, ali koja možda nije dovoljno naglašena da je riječ, zašto je riječ kod Azijske investicijske banke o jednom tipu alternativnog izvora financiranja, znači koji pruža neke možda drugačije tipove, mislim pretpostavljam da bi mogao pružat jedne drugačije tipove kreditiranja i ulaganja, ali moram priznat da me ne zanima toliko Rimac koliko firme koje su od državnog interesa koje ste neke i spomenuli, dakle u kojima možemo očekivati da možda uopće taj koncept put i pojas koji je tvorio mogućnosti za drugačije financiranje bude i nama dostupan, a napose dakle iz te perspektive da mnogi EU fondovi uistinu ograničavaju ono za što se ta sredstva mogu koristiti, pa doslovno imate u nekim pravilima, dakle takvih fondova da se ne mogu koristiti za strukturne dakle industrijske politike što bi nama bilo uistinu korisno. No ja bi samo nekoliko podataka iznijela o odnosu istočne Europe i Kine koji je dosta bitan za ovu perspektivu. Znači istočna Europa u odnosu na zapadnu Europu definitivno i evidentno zaostaje jel i zemlje istočne Europe su donekle zapostavljene dakle u smislu ulaganja i podrške u razvoju od strane ekonomije zapadne Europe i neke od zemalja istočne Europe uistinu se sve više okreću Kini, tako da imamo direktna kineska ulaganja na području Europe od iznosa manjeg od jednu milijardu dolara, iz 2008.g. povećao se na 42 milijarde dolara u 2016.g.. Ulaganja u grčku luku Pirej jedan je od primjera tih kineskih investicija u sklopu inicijative jel jedan pojas jedan put. U 2018.g. je kontejnerski promet u Pireju bio 5 puta veći nego 2010.g., a Pirej je sada druga kontejnerska luka na Mediteranu iza Valencije. EU je inače predvođena Njemačkom i Francuskom zadnjih godina postavila sve rigorozniju i restriktivniju kontrolu kineskih investicija na području EU kojom se traži uvodi primjena tzv. industrijskih politika i pravila javne nabave koja bi ograničila kako oni kažu jel nelojalnu kinesku konkurenciju posebno na natječajima za velike infrastrukturne projekte. S druge strane moramo priznati da se potiče okrupnjavanje europskih i američkih kompanija gdje se opet može primijetiti da se ne primjenjuju tzv. anti dumping pravila unutar same EU, daju su subvencije, ali su one posredne dakle i slično. Ukratko, često se i štiti pozicija zapadnog prije svega jel američkog kapitala i koristi se protržišna i liberalna retorika kako bi se ograničio i taj uspon evidentan, dominacija jel kineskog kapitala. Poništenje natječaja za koncesiju u riječkoj luci recimo koja bi bila jedan primjer koji bi se mogao dovesti u vezi sa lukom Pirej potvrđuje da je riječ i to nije samo Radnička fronta primijetila nego stvarno riječ o pritisku mediji su mainstream mediji primijetili da je riječ bila pritisku, klasičnom pritisku SAD-a i Europe da se kineski konzorcij dakle koji je dao duplo bolju ponudu od europskih ponuditelja odbije. Dakle, u završnom odabiru su bile kineska korporacija i Francusko-hrvatski konzorcij APM Terminals. Ponuda kineskog konzorcija bila je dvostruko bolja od APM-ove u iznosu koncesije koju su se obvezali da će plaćati znači 2 miliona EUR-a fiksivne koncesijske godišnje naknade kao i u duplo kraćem roku da će izgraditi drugu fazu terminala, znači u roku od 5 godina. Nikakvo objašnjenje, naprasno poništenje javnog natječaja, nije došlo i to je se desilo samo jedan dan prije isteka roka za odabir najbolje ponude. Iz lučke uprave niti Ministarstvo mora, prometa, infrastrukture nije došlo obrazloženje, niti su predstavljeni razlozi poništenja natječaja. Dobro, to možemo reći da je prošlo, no evidentno je bilo i kažem u mainstream medijima se govorilo da je ipak vidljivo da je riječ o tom klasičnom pritisku u zadnje vrijeme pojačanom iz EU odnosno SAD-a koji se svaki na svoj način otvoreno bore da se Kinezima ograniči pristup na europska tržišta. Drugim riječima jel natječaj je poništen samo zato što je kineska tvrtka jel ponudila najbolje uvjete. S druge strane ko što sam rekla Kinezi već neko vrijeme pokazuju interes za sjevernog Jadrana kao puta za kinesku robu prema središnjoj i jugoistočnoj Europi pa su pored izgradnje Pelješkog mosta Kinezi ulazak u riječku luku gledali i kao priliku za dodatne poslove u izgradnji prometne infrastrukture u Hrvatskoj, a time i EU poput buduće nizinske željezničke pruge. S druge strane moramo reći da je EU već odabir kineskog, kineske tvrtke za izvođače radova na Pelješkom mostu nije gledala s odobravanjem. Iako se Njemačka kao i druge zemlje EU poziva na zajedničke europske interese nasuprot Kine postavlja se pitanje uistinu jesu li to zajednički interesi u postojećem ekonomskom okviru koji prije svega evidentno koristi interesu najsnažnijih europskih kompanija i zemalja. Inače kineske delegacije su u RH još prije 10-tak godina razgovarale s predstavnicima hrvatskih vlasti i bile su zainteresirane za ulaganje u riječku luku, dakle do nekih velikih razgovora, od velikih razgovora to dalje nije se nešto pokrenulo. Mislim vjerojatno je tu i bio razlog jel procjena hrvatskih vlasti da tako nešto ne bi se s naklonošću gledalo u Bruxellesu i Washingotnu. E sad, ne ulazeći u to jesmo li mi za kineski model ekonomski jel mislim da ovdje stvarno treba biti realan i primijetit da Kina je jedan veliki ekonomski div i da daje pretpostavljam je li u ovoj tu ponudi, malo drugačiju ponudu financiranja znači koja bi bila korisna i nama i da doslovno mislim pojednostavim stvari da se tu isplati uzeti, zauzeti tu poziciju nesvrstanih jel i jednostavno gledati na jednu i drugu stranu kao partnere. U svakom slučaju tu smo suočeni s činjenicama da smo dio zajednica, zajednice EU koja nejednako gleda na neke stvari odnosno da se neke infrastrukturne kapitalne investicije industrijske politike ipak ograničavaju, da ne kažem dakle kad govorim o EU da ona nije fiskalna zajednica što bi stvarno bila zajednica jednakih i gdje bi se te nejednakosti u konačnici i mijenjale. Dakle, na neki način pristajemo jel na sporije razvijanje i to se za sada kod nas smatra uobičajenim u ime neke europske zajednice koja svakako jest dobra ideja i naravno da je to jedna zajednica koja nas može ojačati, ali moramo biti realni koji su naši okviru u toj zajednici. Realno sagledati znači i proučiti ono što se nudi s tog ekonomskog kineskog modela i dovesti u pitanje zapravo ih kad gledamo Kinu i taj uspjeh Kine, dakle upitati nisu li dakle politike državnog intervencionizma i protekcionizma ključni čimbenici rapidnog ekonomskog razvoja uspona Kine zadnjih desetljeća ipak nešto što bismo trebali proučiti i uputiti se u to, a ne bezpogovorno prihvaćati nekritičko integriranje u financijske i ekonomske tokove u kojima evidentno zaostajemo i u potpunu dakle liberalizaciju trgovine i financija se uputiti bez ikakve kritičke distance. Nažalost, jel sve dosadašnje hrvatske vlade su provodile nekritičke te, tu tržišnu liberalizaciju, privatizaciju, povlačenje države iz aktivne ekonomske uloge na temelju preporuka svi znamo zahtjeva i uvjeta međunarodnih institucija kao što su EU, MMF, Svjetska banka, Svjetska trgovinska organizacija. Vidimo da rezultat tih politika nije približavanje Hrvatske najrazvijenijima već sve veće zaostajanje. Svi znamo da je Hrvatska druga najsiromašnija država EU, uništene industrije, privatiziranog bankarskog sektora u rukama stranih matica od stranog kapitala preuzetih strateških kompanija, u telekomunikacijama, u sektoru energije, proizvodnji hrane. Kupovna moć prosječne plaće u Hrvatskoj mislim to treba isto ponavljati je danas manja nego, za 27% nego 1978. godine što je podatak ekonomista Josipa Tice, dakle od ulaska u EU nismo baš nešto napredovali, emigriralo je 100-tine tisuća radnika, Hrvatska se svela na tržište stranih proizvoda na bazi neobrazovane i relativno jeftine radne snage dakle mislim da bi se trebali kritički osvrnuti prema tome i uputiti pa i u ono što se naziva socijalizam s kineskim karakteristikama da bismo razumjeli dakle razlike u tom državnom intervenciozmu i protekcionizmu i neke sigurno pogodnosti koje on nosi tzv. kino kapitalizam jel kako ga nazivaju je umreženi državno vođeni i globalno integrirani hibridni oblik kapitalističkog razvoja s institucionalnom nekoherentnošću jel, institucionalni angažmani kompenziraju neke slabe točke u važnoj produktivnoj karakteristici političke ekonomije.
Hvala. Sad će u ime predlagatelja govoriti poštovani državni tajnik Stjepan Čuraj, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Kratak samo osvrt i možda par nadopuna. Što se tiče razloga kako i zašto poštovana zastupnica Vučemilović problematizira sam pitanje interesa za sudjelovanjem na ovakvim infrastrukturnim projektima od strane hrvatskih tvrtki, također uvažena zastupnica Orešković malo to plastičnije ovaj problematizira i postavlja zapravo pitanje u smislu šta je prije kokoš ili jaje? Naime, da li bi mi mogli prigovarati ovdje recimo da nemamo nikakav zračni promet zato jel nemamo zračnu luku? Mislim da bi to bila logika. A onda s druge strane ako krenemo gradit zračnu luku onda bi mogli reći, a zašto gradimo kada nemamo prometa? Pa kako ćemo ga imat ako je nema. Kakve koristi mogu imati od ovoga hrvatske tvrtke ako nisu u tome. Pitanje je kakve koristi će imati ako će biti. Ali samim time da nešto sada što ne mogu imati pristupa pa onda nema smisla, to je po meni bespredmetno. Interes koji je dobilo naše Ministarstvo vanjskih poslova je došlo od dvije tvrtke IGH i Končara koji imaju direktan interes, a druge tvrtke o kojima sad možda ovdje problematiziramo, dakle možda gledamo prebanalno, možda nismo onako dosta široki u pitanju investiranja i obavljanja poslova. Tu su svakako tvrtke koje već izvoze na azijska tržišta, Ericsson, Nikola Tesla, Končar, Energetski transformatori, Altpro, za sva inovativna rješenja već imaju i po Indiji itd., SuperControl također, Rimac je već spomenut, znači u principu jedna inteligentna rješenja u određene industrijske senzore softvere itd., cijeli IT sektor, EGO Elektro-komponente, Harburg-Freudenberger recimo iz Belišća, to su tvrtke koje već sada izvoze, Dok-Ing itd., znači ima, ne možda u onom broju i onome što bi mi htjeli, ali u onim nišama gdje mi možemo našu pamet i naše znanje ponudit apsolutno da i s ovime ako će to značiti da će i nekome se otvoriti ijedna vrata onda je to naša obveza, a ne neka proizvoljnost. Obveza jer isti ovdje ovaj sabor bi propitkivao zašto su tamo više od pola EU naši susjedi, a mi nećemo jel ne vodimo brigu o našim gospodarstvenicima. Budite bez brige, sigurno bi tu se našlo ljudi koji bi to ono problematiziralo da mi sjedimo i ne radimo ništa na poticanju našeg izvoza. Kada to radimo pitamo se zašto to radimo, pa kako ljudi ne rade. Samo što se tiče uvaženi zastupnik Dretar je spomenuo da banka nije investitor, ta banka nije investitor, ona je financijer. Mi dobivamo dvije mogućnosti, da mi za naše investicije nalazimo financiranje mimo vlastitih mogućnosti, mimo europskih, nego idemo još i na ovu banku kao članica za ono što je uvažena zastupnica Peović vrlo dobro konstatirala da imamo alternativu, imamo opciju. Tko ovdje želi reći ne i zašto želi to reći, iz dnevno političkih razloga, zato što se zacementirao u oporbu, pa sve što god dođe mora biti protiv jel na tom će dobiti puno medijske pozornosti, građani će reći bravo, evo ga još nešto, pa nema veze dabogda se … [[Govornik se ne razumije]] ja ću svoje napraviti. Takva politika nas neće nigdje dovesti i to je neodgovorno i neozbiljno. Znači niz branši u IT sektoru sigurno će im se otvoriti vrata, ne znači nužno da će i moći, ali apsolutno ako ovo napravimo tek neće sigurno. I onda ja vas pitam s onog početka da li je kokoš ili jaje, što moramo napraviti prvo da bi nešto dobili? Naše mišljenje, mišljenje ove vlade, odgovorno mišljenje je da moramo otvorit našim gospodarstvenicima sve mogućnosti i našim tvrtkama i investiranje kao i svim državnim investicijama tu alternativu. Isto kao ovdje što smo imali priče o LNG terminalu u Omišlju, samo je neisplativo. Da, ali s time što to imate kontrolirate cijenu tržišta plina da vas netko drugi ne može ucjenjivati pa s time što imamo i ovu mogućnost sigurno da različite kalkulacije na financijskim tržištima će bit drukčije i u konačnici samo pitanje članstva, to nisam propustio reći, da mi možemo u bilo kojem trenutku izaći i onda se vrši otkup naših udjela i dobiti gotovo možda i sve novce nazad. Ništa nije zacementirano, ništa nije sigurno, dakle i to je uređeno ovim, uređeno ovim statutom. Tako da ovo je sigurno jedan smjer koji trebamo osigurat našim gospodarstvenicima i našim građanima za kvalitetniji, kvalitetniji život i kvalitetniji standard, pogotovo i na ovom dijelu financiranja određenih infrastrukturnih, infrastrukturnih projekata. Evo mislim da s time sa manje-više sve iz rasprave što je bilo nešto još nedoumica pokrio, al naravno ostajem tu da … [[Govornik se ne razumije]] pitanja i replike.
Imamo dvije replike, prva je poštovane zastupnice Orešković.
Hvala predsjedavatelju. Pa evo da se osvrnem na ovo vaše što je prije kokoš ili jaje. Odgovor je vrlo jednostavan, a ja ću vam ga reći kroz pitanje. Jeste li prije nego što ste donijeli odluku da uputite u sabor potvrđivanje ovog statuta proveli nekakvo savjetovanje makar i u okviru HGK koja bi prva trebala služiti kao eto institucija koja mora postojati, koja mora imati obaveznu članarinu, kao ono tijelo koje nekako kanalizira želje i potrebe naših gospodarstvenika pa onda eto sugerira Vladi u kojem pravcu bi trebalo ići. I lijepo vas molim nemojte izvrtati teze i namjere oporbe. Dakle, nitko nema ništa protiv, dapače svi želimo otvoriti vrata našim gospodarstvenicima, ali ne uz ovu vašu parolu. Dakle, da obećavate jedno jer ste uvijek puni obećanja, a provedba uvijek pokaže nešto sasvim, sasvim drugo, meni je drago da ste sad naveli više tvrtki [[Upadica: Hvala.]] a ne samo Nimca, ali niste odgovorili na temelju mog pitanja.
Poštovani državni tajnik odgovor, hvala vam lijepo, hvala. Izvolite.
Dakle nemoguće je nazvati, sve tvrtke nabrojati. Apsolutno poticaj za ovo su upravo dale tvrtke upitima u naše Ministarstvo vanjskih poslova i naravno konzultacijama i uvidom u sami statut i rad banke i uvjete i time što smo mi ovime bi postali sada 104 članica. Dakle, iluzorno je očekivati da smo krenuli u nešto, a da nismo procijenili, vidjeli koji su benefiti za i mogućnosti za hrvatsko gospodarstvo. Mi ne možemo ništa garantirati i ovdje nitko ne garantira, mi ovdje samo stvaramo mogućnost bez koje sigurno neće ništa biti i to je dužnost i to je naša obaveza. Meni je drago što ste, se slažete s ovim, možete problematizirati hoće li to imati koristi ili ne i ja isto. To je apsolutno pitanje, ali to ne znači da u ovo ne treba ići i to ne znači da se ovo radi radi neke fotelje ne daj Bože ili bilo čega drugoga. To je jako zlonamjerno i maliciozno. I to nije sigurno radi kvalitete rasprave nego to je za dnevnopolitičke svrhe i to građani vide. A ovo sigurno ja se nadam će itekako imati [[Upadica: Hvala.]] koristi naši subjekti.
Repliku ima i poštovani zastupnik Dretar.
Hvala lijepa predsjedavajući. Poštovani državni tajniče apsolutno ono što ste i sami rekli zaustavljate bilo koju perspektivu razvoja i bi i stvarno bilo suprotno bilo kakvoj zdravoj logici. Eto, zahvaljujem se i poštovanoj kolegici Orešković koja je spomenula ono što sam ja htio reći. No, hoćemo li stvarno pomoći hrvatskim gospodarstvenicima, tvrtkama ili pojedincima u plasmanu svojih proizvoda, ideja ili usluga na ta ogromna propozitna tržišta kad bi načelno za to već trebali imati HGK. Činjenica jest 200.000 dolara godišnje u članstvo takvoj jednoj organizaciji za jednu ozbiljnu državu stvarno nije nimalo bitno. Neka se i to razvije, neka to ide naprijed, vidjet ćemo u budućnosti što će dogoditi. Suglasan sa vama, neka dođu naši dragi prijatelji iz Kine vidjet ćemo što će dalje. Možda im eto moramo malo i zahvaliti što su nam pomogli na izgradnji Pelješkog mosta pa neka onda zato dođu ovdje i još malo ulože u nas. No, podsjetit ću vas ako se samo malo informirate hrvatski IT sektor [[Upadica: Hvala.]] ostvario je, završavam ove sekunde, globalne uspjehe i bez te čuvene investicijske banke o kojoj sada raspravljamo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik, poštovani tajnik, državni tajnik Čuraj.
Evo, da, prvo kažem inicijativa i upiti su već došli od gospodarstvenika. Očigledno da njima to predstavlja određene mogućnosti koje, koje, za one koji već rade, koji izvoze i koji rade u tim segmentima, prije svega IGH i Končar je taj koji su se javili Ministarstvu vanjskih poslova da bi im to nešto sigurno značilo i ja se nadam da hoće. Napraviti ćemo sve što se tiče samog sudjelovanja. Kad si na izvoru informacija sigurno da onda možeš lakše komunicirati i pute i gospodarske komore, svim zainteresiranim gospodarstvenicima, natječaj koji imaju i oni koji su u planu jer nije nekad dovoljno samo reći otvoren je natječaj nego treba znati nešto što je planirano, što se investira jer kad netko zatraži financijsku ne pomoć nego sami kredit onda mora priložiti određeni plan. Vi kad sjedite tamo dobijete tu informaciju da netko nešto planira raditi i već se tada mogu određeni bilateralni odnosi i sa državama i dalje uspostavljati vezano za su gospodarsku diplomaciju. Tako da sigurno te informacije će nam biti korisne za razvoj onoga što je smisao [[Upadica: Hvala.]] našeg gospodarstva.
Hvala lijepa, time zaključujem raspravu o ovoj točci, o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti. Sad ćemo ići na slijedeću točku, a Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu je temeljem Članka 247. Poslovnika predložio da se o slijedeće 2 točke provede objedinjena rasprava, a to su: - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju protokola koji se odnosi na izmjenu Članka 50.(a) Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, drugo čitanje, P.Z. br. 156 i - Konači prijedlog Zakona o potvrđivanju protokola koji se odnosi na izmjenu Članka 56. Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, drugo čitanje, P.Z. broj 157. Jeste li suglasni da provedemo objedinjenu raspravu? Hvala lijepo, svi se izgleda su suglasni. Budući da nema primjedbi provest ćemo objedinjenu raspravu. Predlagatelj je Vlada RH temeljem Članka 85. Ustava RH i Članka 207a. Poslovnika Hrvatskog sabora. Navedenim člankom Poslovnika propisano je da se zakoni kojima se u skladu s Ustavom RH potvrđuju međunarodni ugovori donose u pravilu jednom čitanju. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno Članku 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo te Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu. Želi li predsjednik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovani državni tajnik Tomislav Mihotić. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] sve vas srdačno pozdravljam. Ovim zakonima potvrđuju se protokoli koji se odnose na izmjenu Članka 50. i 56. Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu. U zrakoplovstvu poznatije pod nazivom Čikaška konvencija. Članak 50.(a) konvencije mijenja se na način da se broj članova Vijeća organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva povećava sa 36 na 40. Vijeće je stalo tijelo organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva koje odgovara skupštini. Vijeće se trenutačno sastoji od 36 država ugovornica koje izabere skupština. Vijeće između ostalog podnosi godišnje izvještaje skupštini, provodi upute skupštine i ispunjava obveze koje su mu naložene na temelju Čikaške konvencije, upravlja financijskim poslovanjem Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva u skladu s odredbama Čikaške konvencije, određuje i objavljuje informacije koje se odnose na unaprjeđenje zračne plovidbe i operacija u međunarodnom civilnom zračnom prometu, obavještava države ugovornice o svakom kršenju Čikaške konvencije, kao i o svakom neispunjavanju provedbe preporuka i odluka skupštine, te usvaja međunarodne standarde i preporučenu praksu u skladu s odredbama Čikaške konvencije. Čl. 56. konvencije mijenja se na način da se broj članova komisije za zračnu plovidbu povećava sa 19 na 21. Komisija za zračnu plovidbu sastoji se trenutačno od 19 članova koje imenuje vijeće među osobama koje predlože države ugovornice. Te osobe moraju posjedovat odgovarajuće sposobnosti i iskustvo u teoriji prakse zrakoplovstva. Komisija za zračnu plovidbu razmatra i predlaže vijeću usvajanje izmjene dodatka Čikaškoj konvenciji, osniva tehničke potkomisije u kojima može biti zastupljena svaka država ugovornica koja to želi, te savjetuje vijeće u prikupljanju i prosljeđivanju državama ugovornicima sve informacije koje smatra potrebnim i korisnim za unaprjeđenje zračne plovidbe. Inicijativa za pokretanje procedure promjene broja članova vijeća Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva i Komisije za zračnu plovidbu pokrenuta je od strane grupe država ugovornica, te je rezultirala preporukom vijeća skupštini organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva da usvoji predložene promjene. Skupština Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva je na svom 39. zasjedanju 6. listopada 2016. u Montrealu usvojila odluke kojima se mijenjaju čl. 50.a. i 56. i konvencije kako je prethodno opisano. Donošenjem ova dva zakona odredbe navedenih protokola potaju dio unutarnjeg pravnog poretka RH u smislu čl. 141. Ustava RH. Ovaj postupak predstavlja formalni pristanak RH da bude vezan odredbama ovih protokola na temelju čega će ovaj pristanak biti iskazan i na međunarodnoj razini. Sami protokoli na snagu stupaju tek kad ih potvrdi 128 država ugovornica Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva, što predstavlja dvotrećinsku većinu u odnosu na svih 193 države ugovornice ove organizacije. Do sad je 60 država ugovornica, 34 od toga iz Europe potvrdilo protokol i o tom obavijestilo tajništvo Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva. Hvala.
Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Pocrnić Radošević, izvolite.
Hvala potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Znači RH je još 1992.g. postala stankom Čikaške konvencije odnosno Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu. Time je ona i članica Agencije UN-a Organizacija međunarodnog civilnog zrakoplovstva o čijem sastavu vijeća danas i raspravljamo. Znači broj članova bi se povećao sa 36 na 40, a u drugom prijedlogu zakona članovi komisije sa 19 na 21 član. Zanima me da li je RH ka članica vijeća kao stalnog tijela i članica komisije o kojoj danas raspravljamo odnosno kako, kako Hrvatska participira u radu vijeća, da li smo zadovoljni članstvom, onim benefitima koje imamo ili nemamo od toga? Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Pa članice su grupirane po zemljama i po grupama i po interesima. Hrvatska je postala članica ABIS grupe koja je onda u konačnosti članica ovoga vijeća, a u toj grupi su Austrija, Belgija, Irska, Nizozemska, Portugal, Luksemburg i Švicarska. Po tom rotacijskom principu Hrvatska bi mogla u vijeće predložit svoga člana 2031., al normalno ova grupa djeluje bez obzira na to je li hrvatski član unutra ili nije i ta grupa onda zastupa interese ovih zemalja. Znači ukoliko Hrvatska iskaže svoj interes ona će 2031. do 2034. imat svoga člana u vijeću, a od '34. do '37. u Komisiji zračne plovidbe.
Poštovana zastupnica Marić.
Hvala lijepa poštovani državni tajniče, zapravo i hvala kolegici jer mi je na neki način koda smo se dogovorile za repliku, dakle moje je slično pitanje. Koliko zapravo mi imamo komisija odnosno koliko vijeće ima komisija i potkomisija, koliko mi članova imamo u tim tehničkim potkomisijama? Evo jednim dijelom ste odgovorili na ovo isto što me zanimalo da li smo mi članica nekakve grupe, na koji način se delegiraju predstavnici, kako se biraju, sad ste evo odgovorili koja godišta nas očekuju, pa evo barem onda ovaj dio koliko tih komisija i potkomisija ima i koliko mi zapravo sve skupa imamo članova? Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Hvala. Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva i kao imaju u vijeću Komisiju za zračnu plovidbu, Odbor za zračni prijevoz, Odbor za zajedničku potporu, Financijski odbor i Odbor za ljudske potencijale, te Odbor za pitanja nezakonitog ometanja i Odbor za tehničku suradnju. Znači u okviru ove organizacije Hrvatska će nominirat svoje članove i sudjelovat u radu svih tih tijela.
Poštovana zastupnica Orešković.
Hvala predsjedavatelju. Nekako je stvorena davnih dana praksa HS da jako malo promišlja o sadržaju međunarodnih ugovora i to načelno smatram vrlo lošom praksom i vrlo neodgovornom praksom od strane nas saborskih zastupnika. Pa bi vas kad već nema prave debate zamolila da nam pojasnite koji su zapravo razlozi da se broj članova vijeća povećava sa 36 na 40 i članova komisije sa 19 na 21, a posebice imajući u vidu kao što ste i sami rekli Hrvatska je članica jedne grupacije što znači da grupacija zastupa interese svih država članica te grupacije koje međusobno su, složite ćete se sa mnom, vrlo, vrlo različiti. Ujedno ovo je prilika da uopće progovorimo o tome na koji način RH štiti interese svog civilnog zrakoplovstva i tvrtki koje u tom sektoru djeluju. I ono što me posebice zanima, o tome se gotovo nikad u javnosti ništa ne čuje pa ni u političkom diskursu, tko su zapravo hrvatski članovi [[Upadica: Hvala.]] u odborima koje ste naveli.
Poštovani državni tajnik, odgovor izvolite.
Pa u svakom slučaju države unutra koje daju najveći doprinos u funkcioniraju ovih tijela su Australija, Brazil, Kanada, Kina, Francuska, Njemačka, Italija, Japan, Ruska Federacija, Velika Britanija i SAD. Znači one države koje imaju najrazvijeniji zračni prijevoz. Adekvatno tome one i najviše sudjeluju u financiranju ove organizacije, ali s druge strane postoji niz država koje imaju svoj interes. Najprije radi svog interesa onda radi i geografske zastupljenosti čitav niz država sudjeluje u radu i očito je veliki interes za sudjelovanjem u radu i iz tog razloga se povećava broj članova. To je glavni odgovor teško mi je dalje nešto prokomentirati.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Onda otvaram raspravu. Prvi će u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista govorit poštovani zastupnik Hrvoje Zekanović, nema ga, gubi pravo na govor, pa će onda u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta govorit poštovani zastupnik Davor Dretar. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani gospodine predsjedavajući. I eto kroz ovaj kratki niz replika u stvari smo sa poštovanim gospodinom državnim tajnikom popričali o svemu onome što i treba reći. No, još bih eto jednom naglasio da stvarno možda ponekad premalo pažnje ovdje u ovom visokom domu posvećujemo tim međunarodnim ugovorima odnosno obvezama koje putem njih preuzimamo. Ovoga puta i kao član odbora jučer smo o tome raspravili na saborskom odboru, nemamo apsolutno ništa reći nego eto još jednom podcrtati činjenicu da se države koje nam je poštovani gospodin naveo koje imaju najrazvijeniji i naravno time najbrojniji zračni promet nalaze na nekim i vodećim pozicijama. Mi smo tu eto tek toliko da branim naš glas što je apsolutno u redu i treba. Znamo i sami od samog tog Covida koji je iznimno utjecao na zrakoplovstvo bilo kakvo, bilo ono komercijalno ili kakvo drugo, na njegove profite i sve to, nalazimo se u teškom dobu, vjerujem da će naši predstavnici u tome domu znati, odnosno u tome tijelu znati zastupati naše interese. No, ono što je zanimljivo, evo vrlo zanimljivo pitanje poštovane zastupnice Orešković tko su ti ljudi, od kuda dolaze i u stvari na koji način zastupaju naše interese mislim. Klub zastupnika Domovinskog pokreta nema apsolutno ništa protiv ratifikacije ovakvog dokumenta, no eto moglo je sve biti samo trenutak transparentnije, ali idemo dalje. Hvala lijepa.
Slijedeći klub zastupnika bit će onaj HDZ-a, a govorit će poštovani zastupnik Nikola Mažar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora gospodine Reiner, uvaženi državni tajniče Mihotić sa suradnikom kao što smo i čuli, dakle pred nama su 2 konačna prijedloga zakona o potvrđivanju protokola koji se odnose na izmjenu dva članka, Članka 50.(a) i Članka 56., s obzirom da nam je ovo točka i dnevnoga reda na današnjoj sjednici ja ću se malo osvrnuti i na povijest same uloge RH u ovoj Organizaciji međunarodnog civilnog zrakoplovstva i izreći određene zakonske akte na temelju kojih se i koristimo pravima iz ovih protokola. Dakle, sama Konvencija o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu poznatija je i kao Čikaška konvencija međunarodni je ugovor koji je sastavljen u Chicagu 7. prosinca 1944. godine. Ona je stupila na snagu 4. travnja 1947. godine po primitku 26 isprave o ratifikaciji, a RH je od 9. svibnja 1992. godine na temelju pristupa …/nerazumljivo/… konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu odnosno članica Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva koja je osnovana istom konvencijom u svrhu razvijanja načela, tehnologije te poticanja i razvoja međunarodnog civilnog zračnog prometa. Konvencija danas broji 199 država stranaka. Konvencija o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu sadrži 96. članaka koja utemeljuju prava i obveze svih zemalja potpisnica, omogućuju prihvaćanje međunarodnih standarda i preporučene prakse u oblasti zračnoga prometa, preporučuju gradnju navigacijskih uređaja u zemljama potpisnicama i predlažu bolju organizaciju zračnog prijevoza smanjenjem carinskih i imigracijskih formalnosti. Države članice propise usvajaju kao svoje nacionalne propise, ukoliko to nisu u stanju dužne su objaviti razlike. Isto tako, Organizacija međunarodnog civilnog zrakoplovstva obavezuje države članice da pruže legislativu i regulativne uvjete za nadzor njihova zrakoplovnog sustava. Izričito u pogledu sustava upravljanja sigurnošću. Hrvatski pravni okvir koji uređuje područje zrakoplovne sigurnosti je kombinacija europske i nacionalne regulative. Ministarstvo mora, prometa i infrastrukture je nadležno za cjelokupnu politiku civilnog zrakoplovstva RH, utvrđivanje nacionalne strategije razvoja civilnog zrakoplovstva, predstavljanje RH u međunarodnim i europskim organizacijama s područja civilnog zrakoplovstva, potpisivanje i provedbe dvostranih i mnogostranih ugovora s područja civilnog zrakoplovstva itd. Temeljni zakoni koji uređuju područje zračnoga prometa u RH su slijedeći, Zakon o zračnom prometu, Zakon o zračnim lukama, Zakon o obveznim i stvarnopravnim odnosima u zračnom prometu, Zakon o osnutku Hrvatske kontrole zračne plovidbe, Zakon o prijevozu opasnih tvari koji ima djelomičnu primjenu. Na temelju ovih zakona donijet je velik broj podzakonskih propisa koji uređuju područje zračnoga prometa i koji reguliraju sva područja koja nisu obuhvaćeni zakonima. RH potpisnica je velikog broja međunarodnih konvencija i dvostranih sporazuma koji su na snazi, a tiču se zračnog prometa kao što su Konvencija o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu o kojoj danas govorimo ali isto tako i Konvencija o međunarodnom priznanju prava za zrakoplovu, Zakon o ratifikaciji Konvencije o suzbijanju nezakonite otmice zrakoplova, Zakon o ratifikaciji Konvencije o suzbijanju nezakonitih akata uperenih protiv sigurnosti civilnog zrakoplovstva i Konvencija o suzbijanju nezakonitih akata uperenih protiv sigurnosti civilnog zrakoplovstva, Uredba o ratifikaciji Konvencije kojoj se dopunjuje Varšavska konvencija o izjednačavanju nekih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu koji obavlja druga osoba, a ne ugovorni prijevoznik, Odluka o ratifikaciji dopunskog protokola broj 1 o izmjeni Konvencije o izjednačavanju izvjesnih pravila o međunarodnom zračnom prijevozu potpisane u Varšavi, Odluka o ratifikaciji dopunskog protokola broj 2 o izmjeni Konvencije o izjednačavanju izvjesnih pravila o međunarodnom zračnom prijevoz potpisane u Varšavi i razni protokoli o izmjeni konvencija o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu koji se odnose na pojedine članke. Kao što smo mogli već čuti, dakle na 9 sastanku svojega 206 zasjedanja održanog 20. studenog 2015. godine Vijeće Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva razmotrila je prijedlog koji su podnijeli Portugalska Republika i Kraljevina Saudijske Arabije s ciljem izmjene Članka 50.(a) Čikaške konvencije kojom bi se povećao broj mjesta u vijeću s 36 na 39. Vijeće se tada načelno složilo da se broj članova vijeća može povećati. Na 13 sastanku svojega 207 zajedanja održanog 11. ožujka 2016. godine vijeće je odlučilo preporučiti skupštini Organizaciji međunarodnog civilnog zrakoplovstva da članstvo u vijeću poveća s 36 na 40 članova. Slijedom navedenoga, skupština je na svom 39 zasjedanju usvojila Odluku A39-5 kojom se mijenja Članak 50.(a) Čikaške konvencije na način da se broj članova poveća s 36 na 40 te kojom skupština poziva sve države ugovornice da ratificiraju protokol o izmjeni Članka 50.(a) Čikaške konvencije. Isto tako, na 9 sastanku svojega 206 zasjedanja održanog 20. studenog 2015. godine Vijeće Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva je razmotrilo i prijedlog koje su podnijele druge zemlje vezano za povećanje broja u komisiji za zračnu plovidbu s 19 na 21. Vijeće se tada načelno složilo da se broj članova komisije mora povećati. Na 13 sastanku svojega 207 zasjedanja održanom 11. ožujka 2016. godine vijeće je odlučilo preporučiti skupštini Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva da članstvo u komisiji za zračnu plovidbu poveća sa 19 na 21 član i slijedom navedenoga skupština je na svom 39 zasjedanju usvojila Odluku A39-7 kojom se mijenja Članak 56. Čikaške konvencije na način da se broj članova komisije za zračnu plovidbu poveća s 19 na 21 te kojom skupština poziva sve države ugovornice da ratificiraju protokol o izmjeni Članka 56. Čikaške konvencije. Slijedom svega navedenoga ovim zakonom potvrđuje se protokol o izmjeni Članka 56. Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu kako bi njegove odredbe u smislu Članka 141. Ustava RH postale dio unutarnjeg pravnog poretka RH te se potvrđuje protokol o izmjeni Članka 50. (a) Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu kako bi se njegove odredbe u smislu Članka 141. Ustava RH postale dio unutarnjeg pravnog poretka RH. Ovim protokolom se mijenja Članak 50. (a) Čikaške konvencije na način da se broj članova vijeća poveća s 36 na 40. S obzirom na sve iznijeto i od strane predlagatelja i od strane kolegica i kolega zastupnika Klub zastupnika HDZ-a podržati će prijedloge ovoga zakona.
Hvala lijepa, zaključujem raspravu o ovoj točci i o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti. Time smo završili sa današnjim radom, nastavit ćemo s radom sutra u petak 17. rujna u 9 i 30 sati i prva točka bit će Prijedlog Zakona o naseljima, prvo čitanje, P.Z. broj 171, a prije toga ćemo nadopuniti dnevni red. Želim vam ugodan ostatak poslijepodneva. SJEDNICA PREKINUTA U 15,47 SATI. U ime Kluba zastupnika HDZ-a govorit će poštovana zastupnca Majda Burić, izvolite.