Dobro jutro poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru. Nastavljamo u plenarnom zasjedanju 16. sjednice Hrvatskog sabora. Prije nego što pređem na dnevni red i točku dnevnog reda današnje sjednice javila se poštovana zastupnica Vesna Škare-Ožbolt. Slušamo.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Naš klub bi tražio stanku, kratku stanku radi nesudjelovanja Republike Hrvatske na Svjetskoj izložbi EXPO-a u Milanu.
Nisam čuo, ali ako je zapisano sve je u redu, ali ja bih htio čuti.
Dakle naš klub traži stanku radi nesudjelovanja Republike Hrvatske kao jedine zemlje Europske unije na Međunarodnoj izložbi EXPO-a u Milanu.
Dobro, dakle EXPO, tema je EXPO. I poštovani zastupnik Ivan Šuker. … [[Upadica se ne razumije.]] Samo polako. … [[Upadica se ne razumije.]] Dakle poštovana zastupnica Vesna Škare Ožbolt, Ivan Šuker, Branko Vukšić, Damir Kajin. … [[Upadica se ne razumije.]] Isto EXPO?
Ne, ne. O radu ili bolje rečeno neradu DORH-a.
Molim?
O neradu DORH-a. … [[Upadica se ne razumije.]] O neradu DORH-a ili kako da kažem? Ja si postavljam pitanje da li je gospodin Cvitan još uvijek živ, da li je otet, da li je možda sa 45000 građana Republike Hrvatske koji su potražili… … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Kolega Kajin, polako, samo polako, mora se moći sve snimiti. Vi ste izgleda povlašteni, vi znate šta radi, šta ne radi, ja recimo ne znam kao predsjednik Hrvatskog sabora. … [[Upadica se ne razumije.]] Slabo vidite, iz vlastitog dvorišta se ne vidi daleko. Dobro. Iz vlastitog dvorišta se ne vidi daleko, to sam rekao. Nema više ruku. Dajem stanku. U 9,45 nastavak zasjedanja. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,45 SATI]] Poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici, istekla je stanka, vrijeme za stanku na traženje klubova zastupnika po slobodnoj temi, a danas je na redu Expo i klubovi zastupnika. Prva je na redu poštovana Vesna Škare-Ožbolt.
Naš klub želi ukazati na nerazumno odustajanje Vlade RH od svjetske izložbe EXPO-a koja se održava u Milanu ove godine od 1. svibnja do 31. listopada s temom "Prehrana planete, energije, života" s temeljnim pitanjem može li se osigurati dostatna, dobra, zdrava i održiva prehrana čovječanstva. Na toj izložbi sudjeluje cijeli svijet, sudjeluje 140 zemalja. Hrvatska je dobila priliku na 250 četvornih metara predstaviti svoju ponudu u gastronomiji, prehrani, turizmu i ekologiji. Procjenjuje se da će u 6 mjeseci oko 20 milijuna posjetitelja posjetiti tu izložbu. Već je negdje oko 12 milijuna ulaznica prodano, rezervirano. Dakle, to je tri puta više nego što Hrvatska ima stanovnika. Vlada je imala 4 odluke u protekle dvije godine vezane za ovu izložbu i na kraju, pod kraj prošle godine je procijenila da zbog poplava i elementarnih nepogoda koje su pogodile Hrvatsku neće moći sudjelovati na EXPO-u. Ja ću podsjetiti da je Hrvatska '98. godine, dakle još nije izašla iz rata ali je sudjelovala na prvom EXPO-u u Lisabonu, imala je snage, imala je onako iscrpljena od rata sredstava i sudjelovala je na toj izložbi i njeno sudjelovanje je bilo izuzetno zapaženo. Isto tako ću podsjetiti da je Italija uvažavajući ovu našu tragediju koju smo imali prošle godine na neki način izašla u susret i ponudila se u jednom dijelu participiranja troškova koji su za sudjelovanje iznosili milijun i 700 tisuća eura. Naravno, to je bilo participacija za sudjelovanje, a kreativnost samih izlagača je ostavljena svakoj zemlji. Iako ne treba sumnjati u našu kreativnost, ali zasigurno treba sumnjati u našu pamet da odustanemo od takve izložbe, da odustanemo od takve svjetske promocije naše gastronomsko-etnološke tradicije, ekologije, turizma i svega onoga što smo mogli predložiti. Ja ću podsjetiti da je Sabor, ovaj Sabor, dakle prije 2 godine, točno prije 2 godine donio Strategiju razvoja turizma RH u kojoj su i gastronomija i enologija bili temeljne odrednice po čemu ćemo nastupati u svijetu. Dakle, od 140 zemalja, od svih zemalja EU Hrvatska jedina ne sudjeluje na EXPO-u. Dakle, na destinaciji koja nam je prvo susjedstvo. Srbija koja je doživjela goru poplavu od nas i gore elementarne nepogode sudjeluje na EXPO-u i nema problema sa sredstvima, barem to ne pokazuje javno. Postavlja se pitanje da li smo doista toliko siromašni da nismo u stanju se predstaviti na adekvatan način u svijetu ili smo toliko samozadovoljni da nam uopće takvo nešto nije potrebno, a onda očito nismo zemlja u krizi, nismo zemlja sa stotinama tisuća nezaposlenih, sa gospodarstvom koje je praktički na dnu ljestvice EU. Postavlja se pitanje kakve su ovo odluke koje Vlada donosi i uopće što želimo od našeg gospodarstva, našeg turizma, ekologije uopće, brendiranja Hrvatske u EU, u svijetu ako nismo u stanju participirati na adekvatan način na takvoj jednoj svjetskoj renomiranoj izložbi. Hvala.
Hvala i vama poštovana kolegice. Na redu je poštovani zastupnik Ivan Šuker u ime kluba.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Dakle, EXPO je trebao koštati 1,2 milijuna eura ili nešto preko 9 milijuna kuna. I onda netko kao razlog navede poplave u Slavoniji, da nije ozbiljno bilo bi smiješno. Na žalost ovo je tragično, tragično zato što smo mi prošle godine na vrat na nos donosili u ovom Saboru zakon oko financiranja šteta poplave u Slavoniji. Međutim, kad pogledate izvršenje proračuna onda ćete vidjeti da izvršenje proračuna, onaj zakon koji smo mi donijeli ovdje nemaju veze jedno s drugim. Međutim, koja je tema ovog EXPO-a u Italiji? Prehrana planete, energija života. Da li je Hrvatska imala interesa da promovira Mediteran kao područje zdrave hrane? Sigurno je imala. Da li je mogla naći ovih milijun i 200 tisuća eura, sigurno je mogla naći bez problema. Pogledajte, neuspjeli savjeti savjetnika za monetizaciju HAC-a 50 milijuna kuna. Propala privatizacija HPB-a savjetnici 35 milijuna kuna. Odvjetnici za nekakve sukobe s MOL-om za sada 15 milijuna kuna. O bankomatima, putnim nalozima itd. da ne govorim, o pogodovanjima vlastitim tvrtkama da ne govorim. Sve skupa kad to zbrojite nije ni 5% onoga koliko košta EXPO. Međutim, kad se ne zna što je promocija, a onda istovremeno nekakav smiješan slogan iz proračuna Hrvatske turističke zajednice koji je negdje oko 650 milijuna. Platite skoro kao i promociju koju ste mogli imati pred 20 milijuna na EXPO-u u susjednoj zemlji koja je praktički uz Njemačku nama najinteresantniji partner u turizmu, onda to postaje smiješno. Međutim, ima nešto drugo. Najjače hrvatske banke su praktički njihove majke i vlasnici su u Italiji. Pa da ste i s njima razgovarali i oni bi imali interesa da financiraju to. Da su razgovarali sa bilo kim tko nalazi interesa ovdje tih 9 milijuna bi se našlo. Jer ovo je prvi puta da Hrvatska ne sudjeluje na EXPO-u otkad EXPO postoji. EXPO je bio nekada financijski daleko zahtjevniji, odvijao se u zemljama i bio je i u Kini i u Japanu i nikada nije palo na pamet nikome da odustane od nečega što je sjajna promocija. Međutim, ovo naprosto pokazuje da se nema sluha i nema smisla napraviti pravi potez. Zato što je to netko vjerojatno mislio da je to nekakav relikt nekih prošlih vlada ne znajući što to sve skupa nosi. No ponavljam, samo savjetnici za neuspjelu monetizaciju HAC-a su 50 milijuna kuna. Savjetnici za HPB su 35 milijuna i da dalje ne nabrajam. I sad nam netko priča o monetizaciji javnog duga. To je jedan potpuno novi financijski termin i vjerojatno ćemo se i s tim hvaliti da Hrvatska ima nešto specijalno, nešto sjajno i to ćemo vjerojatno prodavati kao relikt hrvatske pameti jer monetizacija javnog duga morate priznati je nešto sjajno, to još nitko u svijetu nije napravio. Ali znate zašto? Da bi napravili monetizaciju javnog duga morat ćete opet uzeti neke savjetnike koji će opet pobrati nekoliko milijuna kuna, pobrat će i više nego što će koštati EXPO, a donijet će daleko manje novaca i koristi nego što bi Hrvatska imala od EXPO-a. I mogli bi tako nabrajati unedogled. Ovaj EXPO je samo jedna slika i prilika kako radi ova Vlada i slika i prilika kako ova Vlada se s nikim niti razgovara niti dogovara. Jer da je s bilo kojim zainteresiranim gospodarskim subjektima odradila ovaj razgovor oni bi to isfinancirali i daleko jeftinije izreklamirali nego da plate nekakvu reklamu na televizijama, putem nekakvih agencija koje bi dobile popust. Jer zašto bi HRT dobio 100% iznos, itd., itd. Dakle, kolegice i kolege još jedna lijepa crno-bijela slikica ove Vlade. Hvala.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Branko Vukšić, u ime kluba.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Ja ću nastaviti tamo gdje je kolega Šuker stao, ja se slažem da je Vlada bila zainteresirana čak bi društvo iz Peperminta u koji često premijer zalazi dalo 9 milijuna kuna i to za jednu večer bi se dogovorili dečki. Da su pitali Todorića koji teško daje novac sasvim sigurno da bi dao novac za jednu takvu stvar. Laž je da nema novca, da nema 9, 10 ili 11 milijuna kuna kako bismo otišli na jednu od najvažnijih izložbi. Sjetite se i propalih izleta na EXPO, sjetite se onog broda koji se raspao, sjetite se koliko smo novaca potrošili i kada nismo znali što trebamo činiti na tom EXPO-u. A bilo nam je stalo da se predstavimo svijetu. Ovaj puta kad je u pitanju poljoprivreda odnosno gastronomija i kad je u pitanju turizam 2 grane s kojima se Hrvatska diči, s kojima maše svaki puta da ćemo mi biti nešto u turizmu i da ćemo mi biti u poljoprivredi, a drugo u pitanju je proizvodnja zdrave hrane. Imamo milijun hektara neobrađene zemlje, imamo zemlju na kojoj može rasti ta zdrava hrana koja nije kontaminirana i mi ne znamo kako 9 milijuna kuna naći i kako otići i predstaviti se u susjednoj zemlji. Ako je već nekoliko milijuna karata prodano, ako će doći 20 milijuna ljudi na EXPO to neće doći ljudi koji će doći gledati hranu i jesti, među njima će biti mnogi poslovni ljudi, ulagači, ljudi koji znaju kako podići ono što mi ne znamo kako podići. Jer ono što je rečeno već davno kod nas je palo sve ono što ne bi smjelo pasti. U poljoprivredi je kaos. Ovo što se dogodilo, odustajanje od EXPO-a je samo dokaz da Vlada baulja. Sjela su 5, 6 ministara u autobus u posljednjoj godini i jezde po Hrvatskoj soleći pamet što treba činiti i kako treba činiti. Pazite, u zadnjoj godini. Ovo je predizborna kampanja na trošak građana RH, onih koji sve teže žive. To je Vlada priuštila građanima Hrvatske. I sada, što je najžalosnije, čak će i kod nekih glasača upaliti. A to što se ne znamo predstaviti u svijetu, to što se pazite to je nešto nevjerojatno Vlada je iskoristila poplavu kako bi rekla mi ne idemo u Italiju jer moramo dati ljudima koji su poplavljeni. Baš suprotno, poplava je trebala biti poticaj da se ide tamo, da se učini nešto, da se osovi na noge prerađivačka industrija. I što rade naši poljoprivrednici? Sve ih je manje, sve je manje poljoprivrednih gospodarstava i ono što proizvedu moraju bacati u jame jer jednostavno mi svoje ne znamo prodati. Ovo nije samo poraz Vlade, ovo je poraz svih nas jer smo dopustili da Vlada kad je donijela tu odluku na sjednici tad smo trebali reagirati. Sad je možda već kasno. Čak su i Talijani začuđeni zašto Hrvatska ne ide na EXPO pa su spuštali cijene, a vjerojatno bi spustili možda i još da smo stvarno bili zainteresirani. U Hrvatskoj ima 9 milijuna kuna. U Hrvatskoj ima toliko novaca da djeca, stariji, studenti i učenici ne budu gladni. Međutim, mi smo zemlja apsurda i ovo odustajanje od EXPO-a je samo još jedan od dokaza.
Hvala lijepa. A sada idemo na utvrđene točke dnevnog reda i prijedlog materijala koje ste primili, to je: - Prijedlog Zakona o stečaju potrošača, prvo čitanje, P.Z.BR.811. Predlagateljica ovog zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona ste primili. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika Hrvatskog sabora koje se odnose na prvo čitanje zakona, to su članci 183. do 188. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o prijedlogu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ovih radnih tijela Hrvatskog sabora primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da, to je poštovani ministar pravosuđa Orsat Miljenić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Znači pred nama je nacrt Zakona o stečaju potrošača. Uvodimo, moram priznati da je ovo jedan od zakonskih tekstova s kojima smo i inače kao ministarstvo, znate da uvijek idemo na široke javne rasprave, u pravilu idemo na dva čitanja. Ovo je jedan od nacrta u kojima smo išli posebno oprezno zato što se u hrvatski pravni sustav, ne samo pravni sustav, u hrvatsko društvo uvodi jedan novi institut koji dosada nismo poznavali zato što smo radeći na ovom prijedlogu, odnosno nacrtu proučili iskustva mnogih zemalja i vidjeli koliko i one same su odstupale. Većina zemalja EU su upravo ovih zadnjih nekoliko godina radile bitne izmjene u svojim zakonima, one koje su h imale, one koje ih nisu imale su ih donosile. Ilustracije reći ću vam da je prvi put izneseno 2007. da će se ovaj zakon donijeti. Mi smo sada u 2015. i sada ga donosimo. Znači 8 godina, to vam govori samo o procesu koji je trajao i u Hrvatskoj o tome koliko se razgovaralo, što se radilo, razmišljalo itd.. Dakle na razini cijele Europske unije većina zemalja bavi se sa problemom s jedne strane prezaduženosti stanovništva, s druge strane nemogućnošću vraćanja dugova sa treće strane, potrebom naplate vjerovnika i pokušavaju naći jedan balans između dužnika i vjerovnika. Mi smo, znači kao što sam rekao išli u jednu široku javnu raspravu. To je prvi razlog zašto je zakon danas pred vama. Drugi razlog je zato što smo neke institute u međuvremenu dotjerivali, vi znate da smo išli i u sustav otpusta dugova, da smo išli i u određene izmjene ovršnih zakona. Dakle to su sve bili, recimo otpust dugova je jedna vrsta filtera da vidimo koliko će ljudi doći u obzir kod ovog zakona. Pored toga trebali smo osigurati infrastrukturu. Ono što smo išli kroz reorganizaciju sudova vidjeti ćete da upravo omogućuje da se i ovaj zakon počne provoditi. Ovdje smo i koristili iskustva FINA-e kroz predstečajnih nagodbi, također jedna stvar koju smo zato mogli ugraditi. Dakle čitav niz stvari koje su dovele do toga da nacrt izgleda kako izgleda i da je on danas pred vama. Što pokušavamo sa ovim zakonom, odnosno što od njega očekujemo? Očekujemo uspostavu balansa između dužnika, između naših građana s jedne strane jer iako je rukovodeće načelo, ne samo naše, svačije, da se dug mora vratiti mi ipak trebamo uzeti u obzir sve ono što se događalo u Hrvatskoj. Mi trebamo uzeti u obzir i neću reći krivnju ali i situaciju vjerovnika. Jer vi ako dužniku omogućite u jednom trenutku da se zaduži više od onog što je njegova kreditna sposobnost vi sudjelujete u njegovoj prezaduženosti. I vi također kao vjerovnik morate snositi određenu odgovornost za to i sudjelovati u mogućem gubitku kako prema građaninu tako i prema nekom poslovnom subjektu. I to je jedan balans koji se, koji moramo nastojati postići. S druge strane često se u našem govoru koristi izraz "dužničko ropstvo". Ja ga možda kao ministar ne bi trebao koristiti i neću ali činjenica je da je velik dio, dobar dio građana doveden u situaciju da nemaju perspektivu. Kamate su velike, one rastu, povećavaju se. Vi u jednom trenutku ako nemate izgled vratiti dug, vi zapravo nemate perspektivu. Dakle vama se mora omogućiti jedna vrsta novog početka. Ako gledamo vjerovničku stranu, sustav koji postoji sada u pravilu pogoduje samo velikim vjerovnicima i to jednom najčešće. Onaj koji je najveći, koji je prvi uzima sve, drugi vjerovnici ne dobivaju ništa. Dakle i tu moramo napraviti sustav koji će sa vjerovničke strane omogućiti zapravo ravnomjernu naplatu onog što ima, onog što nema neće naplatiti. Dakle to je taj balans koji smo pokušali kroz ovo dati. Sljedeće, nekakvi vidjeti ćete sustav koji postavljamo on ima i određene filtere i on je napravljen da prvenstveno ide ka sporazumu. Ako nema sporazuma onda ide prisilni postupak. Što znači sporazum? Prvi korak je savjetovalište što smo predvidjeli da radi FINA. Zašto FINA? Ima školovani kadar, ima mrežu koja pokriva cijelu zemlju i može biti vrlo brzo stavljena u funkciju, raditi po određenim uputama. I treće ona može imati uvid u određene registre koji su nam bitni za ovo. Što je njezina zadaća? Ili možda prije toga da kažem tko se uopće kvalificira za ovo. Znači kada govorimo o potrošaču, to su prvenstveno građani pojedinci. Međutim mi smo malo proširili krug i rekli smo da u to mogu ući i slobodna zanimanja, dakle i obrtnici pod određenim uvjetima. Znači da dug nije veći od 100 tisuća kuna, da nema više od 20 vjerovnika itd. jer oni inače idu po pravilima Zakona o stečaju. Ali ovdje i zbog nekih drugih stvari koje ću vam kasnije reći smo otvorili mogućnost i za samostalne djelatnosti, slobodna zanimanja. S jedne strane. S druge strane, tko je kvalificiran? Onaj tko ne može servisirati svoje obveze. Ja to kažem jednostavno, znači trajnija nesposobnost za udovoljavanje dospjelim financijskim obvezama. Postoji i presumpcija insolventnosti to je da su te obveze više od 30 tisuća kuna i da se ne servisiraju 90 dana. To je presumpcija. Ovo prvo je uvjet, ovo drugo je presumpcija. Znači može se i bez obzira na to ići. Dakle, taj prvi korak, izvan sudska, pokušaj izvan sudske nagodbe, dakle pokušaj prolaska kroz savjetovalište ima nekoliko funkcija. Prvo, na neki način financijsko, ne financijsko, ali osvješćivanje građana jer je prvo to mjesto na kojem mogu dobiti sve informacije o tome što će im se događati ako uđu u ovaj postupak. Ovdje je jedna napomena, dakle mi nismo išli ka sustavu kakav imaju neke druge zemlje gdje i vjerovnik može otjerati dužnika u stečaj. Mi smo to ostavili samo dužnicima. Dakle građani biraju da li će ići za ovo ili ne. To je jedan mehanizam koji je na raspolaganju građanima, ne vjerovnicima. Vjerovnici mogu predložiti ali ako nemaju izričitu suglasnost dužnika nema stečaja. Dakle nema postupka. Dakle to smo ugradili upravo zbog situacije u kojoj se nalazimo. Dakle, savjetovalište su regionalni centri i podružnice FINA-e, mjesna nadležnost je prema prebivalištu dužnika. Zadaća je prvo znači kada dođe dužnik upoznati ga sa svim njegovim pravima i obvezama. Drugo je pomoći mu kod ispunjavanja formulara i svega onoga što se traži ako odluči ići u postupak. Vrlo važna stvar jer od početka želimo imati postupak koji je usmjeren i u kojem se podaci skupljaju od početka jednoobrazno, znači po istom sustavu. Ovdje jedna digresija, ali jedan od problema koji mi imamo u stečajnom postupku, dakle nema tu ali smo primjenjivali to iskustvo je upravo to što nemamo strukturiran postupak do kraja i nemamo jedinstvene obrasce. Znači naši stečajevi bi bili puno brži i jednostavniji i to sad uvodimo po Stečajnom zakonu koji je prvo čitanje već prošao, da vi od početka imate podatke koji se moraju priložit. Ponovno nastavljam o tome, apsurd je da ako poduzetnik sudjeluje na javnom natječaju, ispunit će ovakvu knjigu svih podataka, ako otvara stečaj onda je dovoljno napisat prijedlog za stečaj i potpisat i onda sudu stavljamo da prikuplja sve te podatke itd., što jednostavno niti je posao suda i gubi se energija na nečem na čem se trebala gubit, dakle zato ovdje uvodimo FINA-u. Sljedeće, FINA je u mogućnosti po registrima uparit i vidjet koje je stvarno stanje. Dužnik mora dat popis vjerovnika, FINA će ih pozvat, kontaktirat i pokušat doći do plana otplate odnosno do sporazuma. Naravno, ako postupak ovdje završi u prvom stupnju svi smo sretni i riješili smo se zapravo, sklapa se nagodba koja ima učinak izvansudske, koja je zapravo nešto što će se provest, mora se provest i tu nema odstupanja. Ako to ne uspije, a ovaj postupak smo stavili kao preduvjet za drugu fazu to je sudskog postupka, dakle ne možete ići izravno na sud. Recimo kolege u Sloveniji koje imaju samo sudski postupak upravo su s tim imali najviše problema, nisu imali ovaj filter i pripremu prije i zato su imali vrlo velikih problema. Vi možete ići na sud, ponovo dužnik ili vjerovnik uz njegovu suglasnost i pokreće se klasični stečajni postupak. Prva faza je ponovo pokušaj mirnog rješenja, a ako to ne uspijeva onda sud odlučuje u jednoj sličnoj proceduri kao što je to stečaj. S tim ovdje ako vjerovnici, netko od vjerovnika ne želi sudjelovati onda ga sud može njegovo odbijanje zamijenit svojom odlukom. Dakle to je rizik vjerovnika, ali ovdje nećemo dopustit da neki od vjerovnika zbog svojih uskih interesa blokira cijeli postupak. To se ne može dogodit. Tu postoji povjerenik čija je zadaća brinut o imovini, opet vučem paralelu sa stečajnim upraviteljem. Uvijek je odluka suda. Kako to ide? Postoji ajmo reći tri scenarija. Jedan je kad imamo imovinu i u tom slučaju ta se imovina popisuje, procjenjuje. S jedne strane se vidi koliko su dugovi, s druge se strane vidi kolika je imovina. Imovina osim onog minimuma egzistencijalnog se prodaje i ide za otplatu dugova i određuje se razdoblje od 1 do 5 godina, mi tu imamo kraća razdoblja nego neke druge zemlje koje idu i do 7 godina u Europi, u kojem će se provodit razdoblje provjere, kušnje, kako hoćete, znači u kojem će dužnik biti pod nadzorom. Ukratko, dio svojih prihoda će morat izdvajat za plaćanje dugova, a dio mu ostaje za život. Koliki je taj dio koji mu ostaje za život odlučuje sud. U jednoj od ranijih verzija smo imali ideju da to bude propisano točno, međutim onda kad gledate evo svi mi ovdje koji stoji i sjedimo imamo različite situacije. Netko uzdržava više djece, netko manje, nekom se djeca školuju na fakultetu, nekom ne, netko pomaže roditelje, netko ne. To smo htjeli dati sudu mogućnost da to prilagodi individualnoj situaciji. Dakle vi ste onda kao dužnik u situaciji da ćete dio prihoda davat za otplatu dugova, dio ostaje vama. Taj dio koji ostane vama će bit skroman, to odmah moram reći ali to i je logika postupka. Nitko ne može očekivat da će luksuzno živjet i poslije dobit otpis dugova. Zašto? Zato što nakon razdoblja tog od 1 do 5 godina ponovo se radi sravnjivanje i nakon toga što ste otplatili ste otplatili, ono što niste se otpisuje pod uvjetom da ste se držali obveza. I tu vi kao građanin počinjete od nule, odnosno počinjete ispočetka. Vi ste znači u situaciji da ste bili, ostali ste bez imovine ali bez nje bi i tako ostali u ovršnom postupku. Vi ste bili u situaciji da ste otplatili koliko ste mogli, nakon toga vi ste u situaciji da više dugova nemate. Vjerovnici su se naplatili ravnomjerno, ne kao što je sada nekad slučaj da se naplaćuje samo onaj najveći ili prvi koji krenuo i naplatili su se koliko je bilo. Ako ste građanin dužnik koji nema nikakvu imovinu onda će se stečaj otvorit i zatvorit. Ako imate radnu sposobnost, to je jedna mogućnost, vi ćete imat obvezu radit i dio vratit kroz tih 1 do 5 godina, nakon toga ponovo crta i otpis onoga što niste vratili. Ponovo počinjete. Ako i nemate radnu sposobnost onda će vam se otpisat sve. Dakle to je nešto što građaninu ponavljam koji se odluči za tu opciju daje mogućnost da kroz jedan težak period prođe, ali da nakon toga on više nema dugova. Vjerovnici, oni znaju da će naplatit onaj dio koji je tako realno naplativ i koji je moguć i nakon toga priča završava jer to je bio njihov rizik. Oni su davali nekome da upadne u problem jer nisu ga zapravo od početka provjeravali kreditnu sposobnost itd. i oni će ostat bez dijela svojih potraživanja, ali tu povlačimo crtu. Znači jedna i druga strana nešto daju. Dužnik daje maksimum koji može vratit, vjerovnik prima taj maksimum i ostaje bez drugog dijela. Znači tu se povlači crta. Dva pitanja ovdje je bitno adresirat. Nekretnina. Mi smo sada, stalno govorimo o nekretnini, jedinoj, životnoj, egzistencijalnoj itd. Postoji mogućnost predviđena je zakonom da dužnik traži da nekretnina koja mu je jedina, ako u njoj živi i ako ona ne prelazi određene parametre, znači to se ne odnosi na vilu od 3000 kvadrata ali će se takva vila prodat pa će mu ostat novaca za stan od 60, ovisno koliko ima ljudi itd., da on traži da se ona ne prodaje do isteka ovog roka od jedne do pet godina. Nakon toga, ako je on u situaciji da je otplatio veći dio dugova, da je u situaciji da ponovo može nastavit vraćati dio onda postoji i to predviđamo mogućnost dogovora sa kreditorom da se ta nekretnina nikad ne prodaje, nego jednostavno ulazi kroz to je jedna vrsta reprograma i ona se dalje otplaćuje. Ako nije prodat će se, kao što će se prodati danas samo će se prodati odmah. Kad su u pitanju obrtnici i samostalna zanimanja onda njima dajemo mogućnost da traži i da dobiju priliku da im se ostave sredstva od kojih žive. Znači, da oni i dalje mogu obavljati svoju djelatnost, vraćaju dio dugova, dio ostaje njima. Nakon toga se ponovo podvlači crta i vidi se koliko je vraćeno, koliko nije i koliko je vrijednost ovih sredstava. Dakle, tu znači ne tjeramo ljude koji žive od vlastitog rada na neki način kao obrtnici, da oni moraju odmah ostati bez ičega. Oni imaju priliku kroz ponavljam jednu do pet godina servisirat dio dugova, dio ostaje njima. Nakon tog se vidi što će se i kako će se sa ostatkom napraviti. Ja neću sada jer imate prijedlog zakona ulazit u detalje, sigurno će bit dosta pitanja i mogućnosti za obrazlaganje. Ali možda samo nekoliko napomena. Ovo je jedan od zakona za koji bi bilo idealno da se ne donosi u doba krize kao i uvijek, jer kad god u ovakvoj situaciji idete s ovim imat ćemo potencijalno veliku navalu na početku. Morat ćemo dignut sustav i dimenzionirat ga za jako veliki broj potencijalnih dužnika da bi on kroz godine padao. To je iskustvo drugih zemalja. Ali u jednom trenutku morate ići s tim. Drugo, ovo nije čarobni štapić za brisanje dugova i to nitko ne treba tako doživjeti i ne treba imati očekivanja od ovoga. Ovo je jedan izbalansiran prijedlog, ali on završno znači težak život za dužnika kroz određeno vrijeme. Naravno nakon isteka tog vremena on više nema dugove. Vjerovnik što je naplatio je naplatio, ali to nije jednostavan ni lak postupak. U svim zemljama koje smo gledali očekivanja su bila vrlo velika na početku, u praksi relativno mali broj građana ide kroz to. Tog moramo bit svjesni. Dakle, mi ovdje ne dajemo sljedeće: dugoročno rješenje ovog zakona. Naime, situacija u kojoj jesmo, nije ovaj zakon, to je povećanje zaposlenosti jednostavno mogućnost ljudima da više rade i zarade i vraćaju svoje dugove. Jer ako ćete vi imati građanina koji će proći kroz ovo, pa će opet doći u situaciju da ne može vraćat dugove opet su u istom problemu. Dakle, to je, nije hrvatsko iskustvo, to je iskustvo zemalja koje su kroz to prošle. Mi ovdje nismo htjeli ići kao neke zemlje da postavljamo minimum koji se mora vratiti. Recimo imate neke zemlje koje kažu moraš uvijek vratiti 25% dugova. Da, ali što ćete sa građanima koji nemaju radnu sposobnost, nemaju imovinu. To znači da oni uopće se ne mogu kvalificirati za ovo. Ali nema realno da će oni platiti, zašto bi im onda stavljali 25%? To je u nekim zemljama recimo dovelo do toga da je potpuno propao ili uopće se nije koristio ovaj institut. Mi smo ovdje uveli ovo savjetovalište. Zašto? S jedne strane kao filter, s jedne strane da on omogući kasniji postupak. Dakle, nastojali smo postići što veći balans između te dvije, ta dva interesa i te dvije nisu oni suprotstavljeni. Ali s jedne strane omogućit ljudima novi početak koji su upali svojom, pa nekad svojom krivnjom na neki način, nekad objektivnim okolnostima, gubitkom posla, bolešću itd. u situaciji da ne mogu vraćat dugove s jedne strane. S druge strane vjerovnicima omogućiti da nešto dobiju, ali bez ostatka će ostati. Zašto? Jer su oni bili, ako kažemo da je dužnik bio neoprezan jer je to uzeo bio je vjerovnik koji mu je dao. I mi konačno u društvu moramo ići prema balansu. Tako da kažem prijedlog je, prvo je čitanje, samo ću vam reći javna rasprava na našem webu je od lipnja prošle godine. Održali smo više okruglih stolova, o ovom smo dosta razgovarali. Nije nam se nikad kad idete sa ovakvim nečim nije vam ugodno i jednostavno jer idete u potpuno novo. Interes nam je dobiti u raspravi što više ideja i sugestija da nekakve stvari ako mislite da treba da ih korigiramo apsolutno smo otvoreni za to. Znači, sljedeći preduvjet za uspjeh ovog zakona je edukacija. S jedne strane edukacija potrošača upravo kroz ova savjetovališta. Ja sam razgovarao i sa nekim nevladinim udrugama i one bi trebale dati svoj doprinos, jednostavno ljudima predočiti što to znači. S druge strane edukacija povjerenika i sudaca. Ovdje jedna napomena. Ideje su bile da ovo ide na trgovačke sudove. Trgovačkih sudova mi imamo malo i to bi bilo zapravo za građane nedostupno jer ovo su građani koji nemaju novca i sada ih tjerate da moraju jako daleko putovati do trgovačkih sudova nema smisla. Zato smo se odlučili za općinske sudove. Vi znate da smo ih reorganizirali sad od 1.4. Oni će biti krupniji, moći će jednostavno ljude posvetiti da ovo rade. S druge strane Trgovački sudovi imaju najveće zaostatke itd. Imat će priljev i kroz stečajno i ne bi se ni mogli nositi sa velikim brojevima. Dakle, edukacija stanovništva, edukacija sudionika i to je to. Mi moramo raditi znači na implementaciji. Sam tekst. Ja sam, pokazivali smo ga raznim i od Komisije itd., svima se čini dobar, sa nekim, uvijek netko ima neku ideju. Ali ovo je jedna od stvari gdje će kao i svugdje, ali ovdje posebno, o implementaciji sve zavisit. Evo hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani ministre. Na vaše izlaganje prijavljeno je 8 replika, pa ćemo po redu. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, replika.
Poštovani gospodine ministre, pažljivo sam slušao vaše uvodno izlaganje i pogledao obrazloženje ovog prijedloga zakona i odgovor na jedno pitanje. Počeli ste o tome govoriti pa stali. Koliko je postojećih dužnika potencijalno moglo biti pokriveno ovim zakonom? Naime, od 322 tisuće blokiranih, mislim da su oni kandidati za korištenje postupaka propisanih ovim zakonom naprosto je temeljem podataka koje ste dali u tekstu nemoguće izračunati jer ste grupe dužnika svrstali od 2 do 10, 10 do 25 pa 25 do 50 a definicija zakona veli da je potrošač insolventan ako u 90 dana ne može vraćati dugove veće od 30 tisuća kuna. Dakle, imate li podatak ili procjenu? To je bitno da znamo na koliki potencijal se odnosi ovaj zakon. Drugo, imate li podatak o razlozima ulaska u dužničko ropstvo ili blokadu? Primjerice od ovih 31 milijardu duga i 322 tisuće blokiranih koliko su ušli u dužničko ropstvo zbog gubitka posla? Dakle, ja se maksimalno koncentriram na ove dužnike koji su dužni bankama i financijskim institucijama, to je preko 65% ukupnog dugovanja njima, ovi koji duguju kartičnim poslovanjima, teleoperaterima, leasingu, osiguranjima ne vjerujem da je to posljedica gubitak posla. Ovi odgovori su strahovito bitni da vidimo gdje eventualno ta mjera može biti korisna zbog uzroka. I na kraju, hoćete li konačno privremeno intervenirati kao Vlada prema onim dužnicima u zaštitnom smislu gdje se propituje i ispituje legalnost poslovanja vjerovnika u Hrvatskoj kao što su Raiffeisen štedionice koje i nadalje vrše ovrhe i deložacije u Hrvatskoj?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Dakle prvo pitanje, kad gledate formalno ako bismo uzeli u obzir samo građane koji su blokirani tu bi bilo nekakvih 120 tisuća. Međutim, ja vam ne mogu reći da li je to stvarna slika jer činjenica je da dio građana koji su blokirani funkcioniraju mimo toga i imaju nekretnine itd. kao i činjenica da dio građana stvarno nema ništa pa čak ni račun pa nije ni blokirano. Tako da nemoguće je, znači ako gledamo samo taj parametar da, to je 120 tisuća je nekakav maksimum. Ali ponavljam da dio građana koji jesu blokirani neće ići na ovu opciju vrlo vjerojatno jer imaju neke nekretnine itd., žive ne drugi način, a dio je ljudi koji nemaju čak ni račun a koji će možda iskoristiti ovu opciju. Dakle, nisu formalno ni blokirani znate? Tako da to je vrlo teško. Što se tiče pitanja gubitka posla i korelacije znači sa nemogućnošću vraćanja taj podatak nemamo, mi ga mislimo imat ćete ga do drugog čitanja na jednom uzorku ali on se neće moći izvaditi jer se on ne vodi kao takav. FINA koja ima podatke o blokiranim ona nema podatke o zaposlenju. Tako da pokušali smo to upariti, nismo još uspjeli, mislim da ćemo moći napraviti jedan uzorak koji bi bio pregledan ali da ćemo imati do kraja, nećemo. Dakle, u ovom trenutku ga nemamo. Ovo što ste rekli, vi ste već to pitanje postavljali i razgovarali smo o tome kad je bio ovršni, upravo dijelom i na vašu inicijativu ja mislim koliko smo razgovarali smo ostavili onu mogućnost ovrhe ako se pokrene kazneni ili drugi postupak. I to je jedino što može takvim dužnicima donijeti odgodu jer ne možete drugačije. Svaki predmet je individualni, vi ne možete ići općom mjerom. Dakle, dužnik koji je u tome i misli da je zbog nezakonitog poslovanja nečijeg došao u situaciju da vraća nešto što ne mora treba potegnuti taj postupak i ovrha se zaustavlja.
Hvala lijepa ministre. Poštovani zastupnik Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre da bi jedan zakon uopće stvorili se preduvjeti da može profunkcionirati onda je potrebno stvoriti zdrave temelje. Međutim, vi nažalost u svom obrazloženju na stranici 6. kod osiguranja potrebnih sredstava ste prekršili i Zakon o proračunu i Zakon o fiskalnoj odgovornosti. Gledajte što ste napisali, zakonom potrebna sredstva osigurat će se prenamjenom sredstava unutar odobrenog limita. Vi nemate odobreni limit, vi imate usvojeni proračun i druga stvar ako imate i viška sredstava na toj poziciji onda ste prevarili ovaj Sabor i Vladu. A ako mislite da ćete osigurati tu sredstva onda morate reći što nećete napraviti. Jer naprosto proračun funkcionira tako. Druga stvar, bilo bi dobro kad govorite o obrtu i slobodnim zanimanjima da ovaj zakon uskladite sa člankom 36. Zakona o obrtu. Zašto? Zato što vam on jasno definira što, kako i kada se može plijeniti kod obrta. Članak 36. Zakona o obrtu to nije nažalost usklađeno sa ovim zakonom. A Zakon o obrtu je lex specialis zakon što se tiče obrta. Druga stvar, ovaj zakon definitivno potvrđuje da je ova Vlada odustala od onoga funkcioniranja OIB-a kako bi OIB trebao funkcionirati, a to je Središnji registar u Poreznoj upravi i to i je bila osnovna nakana kad se donosio Zakon o OIB-u jer onda hrpa ovih odredbi koje ste vi ovdje stavili ne bi uopće trebala. Zašto? Zato što bi se moglo povući iz Središnjeg registra pa između ostaloga i što ste vi u odgovoru na repliku rekli sada da nemate podatak o plaći i o zaposlenju istovremeno, da postoji Središnji registar, a što je u izvornom Zakonu OIB-a da bi to mogli povući iz tog Središnjeg registra. Ali kažem, ova Vlada je definitivno ne znam iz kojeg razloga odustala od primjene OIB-a.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Dakle, mi jesmo predvidjeli da će nekakva dodatna cijena ovoga biti do nekakvih 10,5 milijuna kuna, to je u PFU obrascu. Ovo što ste rekli za obrazloženje pogledat ću, ako je u redu ja zahvaljujem i korigirat ćemo, dakle nikakav problem. Što će biti? FINA će obavljati svojih redovnih poslova, sudovi će raditi svojih redovnih poslova. Ono što vidimo kao neposredni izdatak za proračun je sufinanciranje na neki način pristojbi i troškova za građane koji za to nemaju novca. I to smo dali izračun koliko bi to bilo. Dakle, ali prihvaćam ako smo napravili nekakvu formalnu u obrazloženju to ćemo korigirati. Ovo što ste rekli usklađenje sa Zakonom o obrtu, to su dvije stvari. Obrtnik u pravilu ide u stečaj, ne u stečaj potrošača. Dakle ono što se može ili ne, ovo je dobrovoljni postupak. Vi govorite o ovrsi gdje vi nemate riječ. O tome vam i govorim. Dakle, ovdje obrtnik uzima u obzir što i izabire koji mu je povoljniji sustav. Dakle oni ne moraju biti usklađeni kao što po ovom zakonu čovjek može ostati u nekretnini 5 godina, po drugim zakonima ne može. Dakle, to je tako, ovaj zakon je drugačiji. Ovo završno sa OIB-om, ja ne bi sad ovdje otvarao i nemamo ni vremena ulazit u sve one registre koje smo zatekli, koje nismo zatekli, za koje nam je bilo rečeno da funkcioniraju, a stvarno ne funkcioniraju mogao bi vam ih dosta nabrojiti i nema smisla. Dakle, mi sada radimo najviše što možemo iz onog što imamo, a vi znate, sudjelovali ste u nastanku nekih od tih registara, znate koliko je bilo problematično ih stvoriti, ni jedan mi nismo zaustavili, sve smo samo unaprijedili. Tako da, ali tu se uvijek mogu mišljenja razilazit.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Krešimir Bubalo replika.
Hvala lijepa. Uvaženi ministre, naime 322 498 tisuća građana, 31 milijarda kuna je u pitanju, no ono što me brine da olako kažete dužničko ropstvo, olako kažete 8 godina se čekalo na ovo zakonsko rješenje, no nisu u većini slučajeva ni dužnici ni vjerovnici krivi. Nisu krivi ako su im smanjenje plaće, nisu bili krivi što su cijene rasle, nisu bili krivi što se tečaj podizao, nisu krivi za gubitak posla no ono što je trebalo puno ranije upravo stisnuti vjerovnike da počnu razgovarati s dužnicima i počnu rješavati problem. Nažalost predugo smo čekali i bojim se da dobar dio ljudi koje ćemo sad pokušati pomoći nećemo im pomoći jer predugo se čekalo.
Poštovana zastupnica Vesna Škare-Ožbolt replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine ministre ja se slažem sa vama, ovaj zakon trebalo je donijeti puno ranije. Međutim, sada mi se čini da je malo prekasno. Kada imate preko 300 tisuća onih kojima prijeti osobni bankrot onda se postavlja pitanje može li ovaj zakon na neki način im pomoći. On je složit ćemo se nužno potreban. Međutim, jedini pravi lijek pokretanje gospodarstva, otvaranje radnih mjesta i onda rješavati ove slučajeve ko za osobni bankrot jer će moći koliko toliko vratiti novce. Međutim, ja bi ovdje postavila nekoliko pitanja. Ovaj zakon puno bolje izgleda kada ga vi ovako predlažete nego kad se on čita i kada se samo dok ga čitate otvaraju kojekakve životne situacije. Jedna životna situacija je da vi ovdje govorite o prodaji nekretnina, točno nekretnine će se morati prodati međutim kome? Tržište nekretnina je mrtvo i pitanje je kada će profunkcionirati. Dakle, prođe vam 5 godina koliki je rok za ovaj postupak što nakon toga, što nakon toga? Završava li taj osobni bankrot, ostaju li te nekretnine koje se ne mogu prodati, što se događa sa čovjekom koji je pokrenuo osobni bankrot nakon 5 godina? To je bitno pitanje. Ako se nekretnine ne prodaju, ako ne dobije posao, ako ne može namiriti 90% tih tražbina što se onda u tom slučaju događa s njim? Ja ću vas samo podsjetiti da je jedno zakon, jedno je što mi govorimo, a život je nešto sasvim drugo. Danas vam ljudi prebacuju ili lažno opterećuju, ili fiktivno opterećuju, neću reći lažno nego fiktivno opterećuju nekretnine, danas vam se ljudi ispisuju s mjesta prebivališta, ne možete ih više nigdje dobiti, blokirani su im računi, one preostale račune zatvaraju, jednostavno izblendali su se da tako kažem u žargonu iz života. Što s njima?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Nakon proteka roka od jedne do pet godina ako nekretnina nije prodana, ono što sam rekao, znači vidi se koliko je još preostao dug, ako ga je preostao, čovjek možda nađe jako dobar posao i vrati sve, možda nije vratio ništa jer nije našao posao, u tom slučaju i postoji mogućnost dogovora sa vjerovnikom da mu se nastavi neka vrsta obročne otplate ili tako ili će se prodati. Kao što će se dogoditi danas, ali će se dogoditi odmah u ovršnom postupku. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? Bankrot je završio, ali vi ste ušli u, znači što je, ako sam ja vama dužan i nakon 5 godina sam od duga od 200 tisuća kuna za koje je hipoteka na mom stanu, vratio 150 tisuća onda je vrlo logično da ćemo se vi i ja, pogotovo zbog tog lošeg tržišta nekretnine dogovoriti da vam ja, ali bankrot je gotov, to je sad naš novi dogovor da vam vratim ovih 50 tisuća i ostanem tamo. Jer sa prodajom ćete izgubiti i vi i ja. A vi ste dobili, ja sam dobio 5 godina da vam vratim ovih 150, ako sam vratio 10 onda vrlo vjerojatno će to, ali ponavljam ono što sam rekao, ako mislite da postoji bolje rješenje dapače prvi ćemo ga saslušat i razgovarat o njegovoj primjeni. Dakle, ovdje imamo situaciju uvodimo novi institut, možemo ga kritizirati to je odlično, ali također ja bi pledirao na sve da daju protuprijedlog ili da kažemo da nećemo ići sa njim i to je moguće, ali se svi slažemo da trebamo ići. Ovo je ono iza čega mi stojimo i da je najbolje što mi u ovom trenutku možemo dati i što je realno da možemo provesti ako postoji konkretno, evo dajte neki prijedlog što nakon 5 godina. Ja ne vidim drugo rješenje, osim znači dobili ste 5 godina, uspostavljamo situaciju kakva je i vidimo što ćemo dalje.
Hvala lijepa. Dakle, poslovničke mogućnosti omogućuju da se svi prijave koji nisu zadovoljni u replici i odgovoru na repliku pa da to koriste, a da ne raspravljaju iz klupe, nije moguće tako. Kao što i predstavnik predlagatelja može uvijek tražiti da u ime predlagatelja govori u okviru rasprave 5 minuta i na kraju možemo dakle strukturirano razgovarati o prijedlogu. A sada nova replika poštovane zastupnice Jadranke Kosor.
Hvala lijepa. Gospodine ministre s pravom ste spominjali dužničko ropstvo, tko se može tako osjećati naravno oni koji bez obzira koliko duguju ne vide perspektivu i ne vide izlaz, vrte se u krugu, nemaju rješenja, dakle to su situacije kojima svjedočimo nažalost svaki dan. I činjenica da podaci koje iznosite su zapravo više nego zabrinjavajuće. Znači da je taj dug u 2 godine od 2012. kada je iznosio više od 17 milijardi narastao na više od 31 milijardu kuna. Dakle to je nešto što je više nego zabrinjavajuće. Zato vas pitam, gledajući strukturu onih koji su blokirani, odnosno koji duguju, dakle 139 tisuća 301 građanin je blokiran zato što duguje do 10 ili 10 tisuća kuna, do 10 ili 10. U toj strukturi je 89 tisuća 287 po ovim podacima koji su u samom prijedlogu zakona od 2000. do 10000 kuna. Dakle mene zato zanima zašto je povučena ta granica od 30 tisuća, odnosno 30 i više tisuća kada se vidi da u strukturi onih koji duguju blokiranih ima iznimno puno onih, dakle mogli smo reći polovica koji duguju do 10 ili 10 tisuća a među kojima i vidimo ne mogu sada te sve podatke iznositi da je iznimno puno i onih koji duguju do 2000, odnosno 2000 kuna. Dakle netko tko duguje govorim o 2000 kuna što se čini iz ove naše saborske perspektive ne tako veliki novac a da se nalazi u dužničkom ropstvu i da ne vidi izlaza to je zapravo strašno. Dakle zašto 30 i više. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Dakle to nije limit 30 tisuća. Dakle u to se kvalificira svaki građanin koji ne može, koji kroz duže vrijeme ne može udovoljavati svojim obvezama. Ovo je stavljeno kao presumpcija. Znači ako imate 30 tisuća i 90 dana idete automatizmom. Ne morate zapravo dokazivati, dakle tu može doći i građanin od 10 tisuća ili 2. Samo kažem, ovo je presumpcija ali nije apsolutni limit. Još jedna koliko mogu, mi moramo također biti svjesni da ako nam krene 200 ili 300 tisuća građana u ovaj sustav on neće profunkcionirati s jedne strane. S druge strane on će biti strahovito proračunsko opterećenje. Jer svaki taj građanin od 2000 kuna, vi računajte da će ovaj postupak koštati par tisuća kuna koje on nema i platiti ćemo ga mi porezni obveznici. Dakle postoji jedna solidarnost društvena koju ćemo kroz to iskazati ali također tu treba uzeti u obzir i građane koji servisiraju svoje dugove i koji će jedan dio morati participirati ovdje ali ne možemo ih preopteretiti da participiraju više od neke mjere jer nema besplatnog. Znate, taj postupak košta. On će koštati 2, 3 tisuće kuna ukupno, sigurno. Znači ako imate 200 tisuća građana, možda ću fulati ali to je 400 do 600 milijuna kuna. A netko tko je 2000 vjerojatno nema 3000 za platiti. Dakle to je nešto što također moramo uzeti u obzir. Jer tih 600 milijuna kuna će platiti ljudi koji inače servisiraju svoje dugove. Dakle tu moramo naći balans i zato smo stavili ovu presumpciju nešto višu. Ali naravno da ona ne isključuje ni nekog tko je puno ispod toga. Ali uvijek će vam se postaviti pitanje da li ćete voditi postupak koji vrijedi toliko, koji će vas koštati za nešto što je razmjerno puno manje. Evo zato je, ali ne ograničava.
Hvala lijepa ministre. Nova replika poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi ministre Miljeniću, upravo ću krenuti od ovog, vaših posljednjih rečenica u odgovoru, meni se sve čini iako je ideja ovog zakona sustavno provoditi, zapravo zaštiti osobe i njihove obitelji. Međutim, vi ste rekli u samom uvodnom izlaganju da su mnoge zemlje to pokušavale ali su odustale od toga jer to nije provedivo. Ja sada kažem s ovog mjesta to u Hrvatskoj neće biti provedivo. Osim što ste sada rekli koliko će to koštati milijuna, stotina milijuna kuna stvaramo novu kastu. Ovrhe su rak rana u Hrvatskoj. Građanin koji ima dug od 300 kuna, naraste mu 1800 kuna. Sada se, sada budite ministar, izdignite se iz svog odvjetničkog habitusa, odvjetnički uredi su namlatili toliko novaca ozakonjenom pljačkom ovdje u Saboru i što se dogodilo? Jedna kasta se enormno obogatila a građani su enormno osiromašeni. Drugi su stečajni upravitelji, treći su bilježnički uredi, sve smo stavili na grbaču građana. I sada stavljamo, rekli ste to će porezni obveznici. Sustav će propasti kao što su i ovrhe kojima ćemo predložiti promjene zakona. Na koji način, kako može, objasnite mi nešto što je dug 300 kuna narasti na 1800 kuna jer odvjetnički ured je to stavio? I onda se vi pogađate sa odvjetničkim uredom onda vam on pusti 300 ili 400 kuna. Pa to je nešto prestrašno. Ovo sve vodi k tome, ja ne sumnjam u vašu namjeru. Svaki zakon je ovdje i mi zastupnici smo idealisti i kažemo sada će to profunkcionirati, neće profunkcionirati. Moramo shvatiti naš mentalitet i moramo shvatiti našu praksu. Da li, pazite to je milijun i pol ljudi u pitanju. 323 tisuće, 322 tisuće blokiranih je. To znači toliko je obitelji, jer nitko nije blokiran zbog toga što mu se da, ima mešetara koji mešetare s time ali to je jedna trećina koja živi u siromaštvu, jedna trećina građana. Ovo je strašno pitanje na koje ovaj zakon neće dati odgovor.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani ministar Orsat Miljenić.
To što ste rekli ja očekujem za razliku od vas da će on biti proveden i da će dati rezultate. Ponavljam on nije čarobni štapić koji će otpustiti dugove i on neće riješiti socijalni problem ovaj o kojem vi govorite. On će dati građanima mogućnost da izaberu da li žele ući u ovaj program i proći kroz određeno razdoblje i riješiti se dugova i početi iz početka. Dakle to je izbor dužnika. Mi nikoga ne tjeramo u ovo. Mi kažemo, ja sam dužnik, ja mogu izabrati da li hoću ići u ovo ili ne. I to je ono što ovaj zakon. On znači, dužnika se ne može otjerati u stečaj. Naravno ako se bude radilo o brojevima koje vi govorite, toga sam i ja svjestan da mi to kao sustav ne možemo progutati, misli to je, ali boljeg od ovog rješenja mi nismo našli. Ovakve zakone imaju i zemlje koje su puno bogatije od nas zato što se i u Švicarskoj ili u Austriji dogodi da ljudi jednostavno ne mogu servisirat svoje dugove i da moraju ići za ovom opcijom. Teško se na to odlučuju, nikom nije lako, svi su svjesni da je to zapravo ona krajnja mjera ali je korisna. Dakle to nije, ponavljam, to je vrsta zakona koji se primjenjuje i u, uvjetno rečeno, siromašnijim i bogatijim zemljama, negdje više, negdje manje. Ovo što ste rekli sa industrijom, dajte prijedlog. Vi znate da smo mi kao ministarstvo puno napravili da se ti troškovi reduciraju i ja ću se prvi s vama složit da je pogotovo kad smo stavili sustav FINA-e i naplate, da je neprihvatljivo da oni budu tako visoki. Vi znate da smo mi imali i ograničenja tu, stavljali smo neke u zakon, neke kroz tarifu su stavljeni. Ako mislite da ima još prostora tu smo za razgovarati jer zbilja smo bez obzira na ovo što ste rekli što sam radio prije, ja sam bio prvi koji je vezao to troškove. Da li dovoljno, ajmo vidjeti.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Dujomir Marasović, replika.
Štovani gospodine predsjedniče Sabora, štovani gospodine ministre. Po vašem profilu ministra simpatičan ste ministar za mene u odnosu na ono što radite, kako nastupate, pokušavate modelirat taj sustav, u nečemu i uspijevate ali makar se zna da nešto hoćete. Ali znate zašto ste mi simpatičan, zato što ne plaćate stotine milijuna kuna za tuđu pamet i to iz uvoza da vam kaže što ćete činiti. Ovi drugi ministar evo ti 200 milijuna, kaži mi treba li privatizirat autoceste. Pa šta je onda postaja ministar, nije triba se natjecat za tu dužnost. Ima drugih koji bi znali to i sami. To vam je kao za uvod. Ali onda ste rekli da će bit dosta pitanja pa eto ja se pridružujem tim pitanjima. U ovoj državi gdje je bilo dosta pokušaja ajmo riješit nelikvidnost, uveli smo predstečajne nagodbe-nelikvidnost veća. Ajmo oprostit neke komunalije da bi odblokirali blokirane. Blokiranih je svaki dan više. Sudbina ovog zakona za koji ja jesam, evo unaprijed dižem ruku, on je potreban i nužan ali iz njega male vajde. Ali ono moje pitanje na vas, gospodine ministre da li se vi spremate za donošenje stečajnog postupka za Republiku Hrvatsku jer po svim parametrima koje se naveli kako se ide u dužničko ropstvo kao pojedinac Hrvatska država po svim tim pokazateljima ide u dužničko ropstvo i mi se moramo spremat da li imate odgovor meni i da li imate plan kako ćete nastupit u momentu kad Hrvatska otiđe u stečaj, a to je vrlo brzo. Jer ovako kako je ova Vlada vodi stečaj je blizu, nužan, na vratima.
Odgovor na repliku poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Dakle što se tiče korištenja konzultanata kod izrade zakona, naravno da su oni vrlo često poželjni. Kako ste vi meni isto, uzvratit ću vam kompliment, simpatičan ja ću sad govorit o korištenju konzultanata da nam pišu stranački program koji također se plaća, ali pustimo to sad sa strane što rade konzultanti, što trebaju radit. Država neće ići u stečaj i zato ne trebamo pisat zakonu, ali ću se s vama složit da svi trebamo radit na osvješćivanju što ovo nosi, što ne nosi, da trebamo ljudima dat jednu perspektivu i da trebamo svi zajedno radit bolje, da samo veća zaposlenost na kraju će pomoć da što manje ljudi ulazi u ovaj postupak. Uvijek će bit ljudi kojima će on trebat, što god se događa. Ali vi znate da samo znači kroz taj jedan obrt mi možemo doći do toga da se taj broj smanji i da zapravo toga bude što manje. Ali da će bit i da nam treba, uvijek će bit. Hvala.
Poštovani zastupnik Josip Salapić, replika.
Hvala lijepo predsjedniče. Ministre, kada bismo mi svi ponekad ali i država živjeli po onoj narodnoj "klimaš s čim imaš" ne bi došlo do ovakvih problema. Rekli ste da nije popularno u krizi donosit ovakve zakone i nije. Dobit ćete paljbu ovako i onako. Ja podržavam ovaj zakon i ono što se posebno zalažem, ne možemo ovo izdvojiti od problematike Ovršnog zakona. Trebali bi svakako zbog ljudi koji su u ovakvoj situaciji staviti da se ne može ovršiti nekretnina jedina u vlasništvu i gdje ljudi žive. Tako bismo zabranili da netko svoju političku karijeru na grbači teških životnih sudbina u Hrvatskoj promovira i to je nešto što treba reagirati i ministarstvo i država. Ovršni zakon trebamo urediti što hitnije. Ovo što predlažete, zamislite koliko bi bilo blokiranih da oni silni sudužnici pa i sam sam u dva kredita takav, jamci ne plaćaju kredite ljudima koji su zbog gubitka posla došli u krizu pa šutimo. Bilo bi puno više. Ja se bojim tih mogućih podjela u društvu jer mi ćemo vjerojatno pomoći nekome s ovim, siguran sam u to, ali struktura dugovanja potrošača nije ista. Nije isto onaj od kredita nastradao ili onaj koji je nerazumno rastrošan. Tako da budimo realni, bilo je ovakvih situacija i prije 8 godina i bit će, bilo je i odvjetnika i bilježnika prije i bit će. Ne trebamo cipelariti nikoga nego trebao urediti stanje u državi i društvu, maknimo gospodarsku krizu, to nas čeka bitka sve nas zajedno, ali ovdje idemo postrožiti kontrolu, pomoći ljudima, spriječiti moguće podjele u društvu, a posebno ja se zalažem da prije ovoga reagiramo u Ovršni zakon. Time ćemo spriječiti da netko i vama kaže da je sad izborna godina pa idemo … populizam, a i spriječit ćemo da se netko na nedužnim ljudima koji su stvarno ni krivi ni dužni došli u ovakvu situaciju, nekakvu svoju političku karijeru radi, kao fol pomažeš nekome, a nekim riječima ne možeš ništa napravit nego djelima. Djelima treba pomoć ljudima. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Dakle točno je da Ovršni zakon ima vrlo bitnu poveznicu sa ovim zakonskim tekstom koji je pred vama. Vjerojatno će se u saboru naći tijekom travnja, najkasnije početkom svibnja određene izmjene, tad možete i stavit taj prijedlog. Ja ću vam odmah sad reći da nisam njemu sklon, nisam sklon nikakvom takvom moratoriju bez obzira na predizborne kampanje i na to tko što, kako koristi. Mi jesmo već sada ugradili moratorij od jedne godine na rješenja koja se donose. Možda ih treba produžiti na ona starija rješenja, znači mogućnost ostanka u nekretnini. Međutim, možemo napraviti korak nazad i zapitati se, evo vi ste rekli da ste dobili stan, kupili stan na kredit. Da li bi ga dobili da banka, da je na snazi bio moratorij i da banka nije računala sa mogućnošću da ga proda. Ne bi. I vi bi sad bili podstanar. Hajmo razgovarati dalje. Štitit ćemo nekoga tko je uzeo kredit i vi ja. Ja sam uzeo kredit. Sad ćemo, država će reći mene se ne može, ne vraćam ga, ne možemo se izbaciti van, vi ste podstanar, vas se može izbacit van. Dakle, hoću vam reći koliko je teško napravit jedan zahvat generalni i adresirat ovo što ste vi rekli svaku pojedinu situaciju i bit maksimalno fer, jer se one razlikuju životno. Ovdje uspjeh ovog zakona zavisit će o tome da spriječimo zlouporabe. Naravno, mi sad možemo reći razdoblje kušnje. I vi i ja znamo što će bit jedan od problema, rad potencijalno na crno koji moramo suzbijati drugim mjerama, da ne bi netko radio na crno da ne vraća dugove a formalno nema posla. Dakle, to je. Ali idemo s dobrom vjerom prema građanima, pomoć svakom onome tko postupa u dobroj vjeri, a predvidjet mehanizme oni koji pokušavaju prevariti da izgube bilo kakvu beneficiju. To je jedan od stvari za uspjeh. Hvala.
Hvala ministre. Zadnja replika poštovani zastupnik Josip Borić. Za ovaj dio rasprave.
Hvala lijepo predsjedniče. Uvaženi ministre, ne znam kako vama izgleda ova situacija u kojoj mi dnevno svjedočimo, ali imamo na jednoj strani sjaj hrvatske politike, tj. politike koju vodi Vlada. Njoj svjedočimo dnevno. Premijer kaže, ministri putuju Hrvatskom, govore odlično politiku koja nema alternative. A onda svaki tjedan imamo odluke, zakone koje trebaju na neki način poravnati ili sanirati učinke te takve sjajne politike. Jedan od takvih zakona je očito i ovaj. Slažemo li se u tome? Vidjet ćemo u vašem odgovoru. Meni to ne izgleda logično, jer ako je dobra politika mi sa ovakvim zakonima ne bi trebali imati uopće nikakvih problema. Međutim, vi kažete FINA će biti u postupku. Očito FINA postaje kartica za sve ove Vlade, ovrhe, blokade, stečaji, predstečajne nagodbe, otpisi itd. Isto ste propisali da će FINA od 1.1.2015. sudjelovati u ovrhama nekretnina umjesto sudova. Međutim, po podacima FINA-e jučer sam pročitao ni jedan zahtjev u tri i pol mjeseca nije stigao na FINA-u o ovrhama nad nekretninama onih dužnika. O čemu se tu radi? Da li su nam lokalni suci i dalje u sprezi sa onima koji jedini i isključivi smiju kupovati te nekretnine i to po vrlo sumnjivim vrijednostima koje dosižu niti trećinu ili petinu vrijednosti tih nekretnina. Zašto se to dešava? Očito će se dešavati i ovdje. Što to onda FINA radi? 5500 nekretnina u 5 godina je otišlo na ovrhama. To vam je gotovo tri do četiri dnevno. Prije godinu dana kod vas su prosvjedovali korisnici iz RBA zadruga i štedionica, prije godinu dana. Što ste napravili za njih? Primila ih je zamjenica, rekli ste im možete učiniti to i to i doviđenja. Pa evo već nekoliko mjeseci se o tome govori. Zašto država nema snage napraviti moratorij od godinu dana da se konačno utvrdi što institucije Hrvatske mogu utvrditi po tom pitanju da li su ti krediti legalni ili nelegalni, jer će oni i po ovom zakonu izgubiti nekretnine, a možda su sudjelovali u poslu u kojem ima radnji koje nisu dozvoljene [[Upadica predsjednik: Hvala lijepa.]] Zašto im ne pomognete i što ćete učiniti za njih ministre?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepo. Pitanja je bilo dosta. Ne znam koliko ću stići, pa idem brzo. Dakle, ovaj zakon ima Austrija. Nemojte mi reći da je ona u velikom problemu. Dakle, imaju sve europske zemlje osim tri ili četiri. Dakle, ovo nema nikakve veze ono što sam vam rekao sa onim što je u društvu situacija socijalna itd. Mi ga stavljamo kao obrazloženje i uzeli smo neke od tih elemenata u zakon jer imamo drugačiju situaciju nego neke druge. Ali on se ne može mjeriti sa ovim. Ja neću sad ulazit u to opisivat šta je Vlada napravila, koje su sve dobre stvari, nije ovdje tema. Hajmo dalje. RBA. Razgovarali smo o tome i ja sam vam rekao mi smo ovdje i na inicijativu nekih saborskih zastupnika stavili mogućnost odgode svake takve ovrhe i to je na dužniku da traži i na sudu daje dopust. I ovrha se neće provesti dok se ne završi neki drugi postupak, prvenstveno kazneni. Dakle, to postoji i sudovi imaju tu zakonsku obvezu. Ali ja nisam sudac da vam mogu reći više od toga ne možete. Pa vi ste izglasali to, vi ste, razumijete. I to piše u zakonu. Dakle, to je. Ovaj zakon on je dužniku mogućnost i nemojmo ljudima govoriti da ih on tjera u nešto. Vi bilo tko, tko ne želi ići znači u stečaj potrošača, u osobni stečaj neće ići i ostat će u režimu koji je sada. Pa mi ne radimo zakon koji je prisila, koji će vas netko natjerati ti si sad u stečaju. Neće, upravo u tome smo i napravili jednu distinkciju u odnosu na neke druge sustave. Dakle, građanin će izabrati. Ako neće ići u to, neće ići, njegova volja. Dakle, nema prisile. Opći moratorij zbog različitih situacija, gledajte. Idemo, možemo o tome razgovarati, rekao sam kad će biti neke druge izmjene, na stolu je, možemo razgovarati, ali nisam za opći moratorij. Hvala.
Hvala i vama poštovani ministre. Da li izvjestitelji odbora, radnih tijela Hrvatskog sabora žele iznijeti svoja izvješća vezano za ovaj zakon? Ne žele. Otvaram raspravu. U raspravu idemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Sada je na redu klub Nezavisnih ljevičara i poštovani zastupnik Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine ministre sa zamjenicom, sa suradnicom, kolegice i kolege. Možemo mi raspravljati je li trebalo ranije ili nije. Ovaj zakon Republici Hrvatskoj treba i to je ono što moramo shvatiti da je dobro da koliko god kasno je pred nama. Kad govorimo zašto nam treba onda idemo najprije ocijeniti stanje u RH da bi kroz to stanje shvatili njegovu važnost. Znači, brojka 322 tisuće građana u blokadi ili 7% ukupnog stanovništva, a kad to prebacite na broj domaćinstava što je daleko važnije jer su građani u domaćinstvu onda je skoro 22% domaćinstava u blokadi. I još je nešto važno za RH. Za razliku od Europe građani Hrvatske žele imati vlasništvo nad nekretninom što nije uobičajeno vani pa su dobrim dijelom te brojke od 33 milijarde kuna duga razlog da je to specifičnost Hrvatske. Ogroman broj građana ne shvaća svoju ekonomsku snagu i želi kupiti nekretninu i ulazi u problematične stvari. I još nešto, radimo na sustavu hipoteka. Što znači hipoteka? Da li zaboravljamo da su već sada 40% niže cijene nekretnina? A kad se počne pojavljivati prodaja svih tih nekretnina još će pasti cijena nekretnina. Hipoteka je na nekretninu ali vi ste dužni nominalni iznos zajma sa kamatom. Što znači ovu nekretninu koju ćemo prodavati neće pokriti dug. I zato mi kad govorimo o ropstvu financijskom moramo shvatiti je zato što smo ulagali u najgore vrijeme precijenjene vrijednosti nekretnina određenom recimo razvoju u RH, suludom ulaganju u nekretnine i zadužili smo se za enormne iznose, danas ta imovina vrijedi upola manje i mi nismo u stanju ni povratom te nekretnine otplatiti svoje dugove. Što sa time, kako razriješiti te dubioze koje su sada zbog manje vrijednosti teret svakog onog korisnika koji nije u stanju otplaćivati kredit? To je specifičnost Hrvatske, to je zaista naša specifičnost. I zato mi moramo to i sagledati. I još je jedna specifičnost, od onih 322 tisuće ako pogledate brojke vidjet ćete da imamo 250 tisuća građana sa blokadom od preko godine dana. Znači, dugoročne blokade su specifičnost građana Hrvatske. Sve to ukazuje da zaista nemamo što čekati. Mi moramo tim građanima dati mogućnost. Prema tome, ovaj zakon nije obveza, ovaj zakon je mogućnost da zaista građanima koji su izgubili na vrijednosti, koji sad imaju kredite koji su daleko vredniji i teže ih je otplatiti jer vrijednost njihovih nekretnina to ne pokriva da im damo mogućnost da jednostavno i kroz osobni bankrot pokušaju se riješiti. Jer nakon 5 godina on više nije dužnik. I zato smatram da specifičnost Hrvatske je ta koja upućuje da je zaista neophodno donijeti ovakav zakon. Jer kad gledamo u Europi vi to imate u Danskoj još '84., a izvinut ćete Danska je jedna od najbogatijih kad govorimo o građanima, Engleskoj, Francuskoj, Finska, Norveška. Znači, sve zemlje koje su nama pojam, a nalaze se na sjeveru Europe su već davno uvele ove sustave jer to je briga o građanima. Mi dajemo građanima mogućnost. I zato smatram da itekako je važno da sagledavajući činjenično stanje u RH, neovisno jel' to kriva ekonomska politika ili nije, ali mi moramo dati mogućnost da građanin odluči što će sa postupcima vezano za svoje nemoguće dugove. Ono što se meni ne sviđa to je naslov zakona i ja bih još jedanput zamolio da pokušamo prije drugog čitanja vidjeti da li možemo malo naslov izmijeniti. Potrošač znači kao građanin je nenormalno trošio, potrošačko smo društvo i sad spašavamo nekog tko je neekonomski se ponašao. Koliko god, kad govorimo odnos kupca i prodavaoca potrošač ima svoju zaštitu i to je sad pitanje da li zaista da idemo na osobni stečaj pa u zagradi metnite potrošač jer to znači brinemo o građanima, ne o onim neodgovornim potrošačima jer budimo iskreni ta riječ potrošač mislim da nije pravilno izabrana kad promatramo mentalitet i događaje u Hrvatskoj. Jer onaj tko je ulagao u kuću pa se zadužio on je ipak investitor, investirao je, nije trošio. Neovisno što je trošio materijal ili ne znam što. Prema tome, čisto još jedna sugestija ako želimo građanima jasno poručiti da brinemo o njima osobno da ih ne smatramo da su učinili grešku kroz tu preveliku potrošnju nego da jednostavno smatramo da trebamo pomoći. Zato bi možda bilo zgodno promijeniti. Isto je ovdje bila rasprava 30 tisuća, ne 30 tisuća. Pa ja polazim da smo imali jednostavno sada sporazume Vlade i pojedinih pružaoca usluga da do 30 tisuća mogu otpisati svoja potraživanja ili oprost dugova, način kako. Prema tome, mi smo dali mogućnost onima koji imaju 2 do 10 tisuća, a to je tih 139 tisuća, znači oni imaju još jedan model. Ostaje pitanje ako vidimo kako će taj model uspjeti da li da ga i ozakonimo? Znači, nemojmo opteretiti jedan novi sustav sa ogromnim brojem jer bi zaista moglo biti pitanje efikasnosti. Dalje, da li imamo institucije? Jer bitno je, vidim da je sumnja da li ćemo moći provesti. Pa evidentno je da je FINA jedna od jačih državnih agencija koja je kadrovski dobro ekipirana, koja je dobro ekipirana i računskom opremom, dobro je locirana po Hrvatskoj koja kad gledamo geografski je zaista teško je pokriti ali je i to znači od organizacije i tehnički do kadrovski dobra. Pokazala je to i na predstečajnim nagodbama. U kratko vrijeme ogroman broj zahtjeva je riješila. Prema tome, mislim da je FINA zaista državna agencija koja to kvalitetno može obaviti u onom prvom koraku, i sviđa mi se da osobni ili taj potrošački stečaj ima i tu prvu fazu, jer jednostavno to je mogućnost da se nagodbom vansudskom sporazumi i vjerovnik i dužnik i da ih tjeramo na sporazumijevanje. Što nije nažalost karakteristika u RH, nego su ultimatumi. Ovdje ih putem FINA-e tjeramo da kroz to savjetovalište učinimo taj veliki prvo korak. I mislim da u tom prvom koraku se puno može učiniti. Također je dobro kad počinje stečajni postupak, opet imamo fazu dogovora, ali ovaj puta na sudu da sve one koji nisu htjeli i koji su krivi da možda nije uspjela dobrovoljna nagodba još jedanput se nagode prije nego se krene u sam postupak ovrhe. Mislim da su člancima zakona definirani i postupci i teško da bitno nešto možemo promijeniti u odnosu na prijedlog koji imaju pred nama iz jednostavnog razloga što i oni koji će nositi teret rješavanja i prodaje nekretnina da bi se vratili dugovi su oni koji će koštati cijeli taj postupak i evidentno da je dobra namjera da državni proračun tamo gdje nemamo mogućnosti plati trošak cijelog postupka. I to je ono što je pozitivno. Mi imamo ovdje skepsu neće se prodati, ne sikirajte se, kad cijena padne vjerovnik će kupiti nekretninu, vjerovnik će kupiti nekretninu jer neće dozvoliti da padne na minimalno. I ja ne vidim problema u tom djelu. Dapače, ako ste pratili primjedbe na zakon vidim da mnogi se sikiraju radi toga što će vjerovnici ostati ugroženi. Pa ne bi se ja složio. Cilj države mora biti zaštiti građane koji imaju jedinu nekretnina. Nažalost to je Hrvatska karakteristika, ušli su u tu jedinu nekretninu i smatram da to moramo štiti i građanina ni po ovom zakonu, ni po ovrsi ne smijemo izbacivati iz te jedne nekretnine. I zato smatram da će neovisno o ovom zakonu trebat mijenjati Ovršni zakon koji sad mora prepoznati Zakon o stečaju potrošača i ne smije se izbacivati ni po jednom zakonu građanina iz prve nekretnina. Ali iz ostalih nekretnina da. I to je ono što tjeramo da napokon i dužnih shvati ako sam kupovao za dijete u Zagrebu stan, ili na moru a to ne mogu otplatiti iz hiljadu razloga, nemam pravo na taj stan, nije moj, on je od vjerovnika. I mi te postupke jednostavno moramo okončati. Ali zaštitu prve nekretnine radi hrvatske karakteristike da još uvijek želimo imat svoju nekretninu, mi to moramo sačuvati. Prema tome, ovaj zakon štiti samo dužnika sa prvom nekretninom i dovodi ga u težak položaj. Jer ako ima nekretninu vjerojatno će 5 godina trajati ta kušnja da pokuša što veći dio otplatiti. Jer ako nije nekretnina u pitanju vjerujem da će kušnja trajati svega godinu, godinu i nešto dana. Ali sve ostale nekretnine kojih sad nemamo vjerovnik ne uspijeva doći do svoje nekretnine, on jednostavno kalkulira što će, kako će, da li će ići u ovrhu, neće ići u ovrhu i imamo nesređenu situaciju sa dugovima u RH. Vjerovnik ne može naplatiti, dužnik drži tu nekretninu, stvara dodatne troškove jer nekretnina je obveza, ona rijetko kada predstavlja prihode. I kad je obveza, on stvara obvezu a ne vraća kredit umjesto da to jednostavno shvatio da što prije treba dati vjerovniku nek on preuzme brigu. Prema tome, smatram da ovaj zakon je i zaštita vjerovnika ako nije u pitanju prva nekretnina. I taj socijalni moment da štitimo prvu nekretninu mislim da je dovoljno izražen u ovom zakonu, još to moramo prenijeti i u druge zakone i tada ćemo dobiti što hoćemo. Znači zakon je dobrovoljan, dužnik odlučuje hoće li uči u to i ovdje su procjene da od svih onih 120 tisuća koji bi mogli ući u ovaj sustav vjerojatno možda tridesetak tisuća njih, 30 tisuća će se opredijeliti za ovaj model pa ćemo vidjeti ako postoje slabosti modela ali po meni ih ne bi trebalo biti slabosti. Prema tome, s obzirom da je to neobvezni nego dobrovoljni sustav kako riješiti svoje nagomilane financijske probleme, da je zaštita dužnika u prvoj nekretnini, da je zaštita vjerovnika u svim ostalim nekretninama i nemojmo se opterećivati vjerujte nekretnine će se jednostavno prenijeti na one prave vlasnike a to su vjerovnici, ako nisu u pitanju prve nekretnine. I ono što je važno uvijek se tjera dužnika i vjerovnika na nagodbu. U prvoj fazi vansudsku, u drugoj fazi početak je opet pokušaj nagodbe. I naravno prije okončanja tog probnog roka još uvijek je moguća nagodba. Prema tome, ja bi rekao zakon koji će donijeti određene promjene u RH, zakon koji će dati mogućnost da građani zaista se riješe opterećenja koja su možda sa pogrešnim procjenama uzeli neovisno o lošoj ekonomskoj situaciji. I zato smatram da nemamo što više vremena odgađati, da je rok polovica ove godine, sredstva su predviđena i za ovu i za naredne dvije godine, prema tome vjerojatno to neće ići tako brzo da će sredstva biti nedovoljna, ali mislim da građanima moramo dati ovu sigurnost i mogućnost da sami odlučuju o svojoj sudbini a ne da budu na vjetrometini bankarskog sustava ili nekog dugog vjerovnika. Mislim da treba podržati ovaj zakon.
Hvala lijepa. Imamo sada set replika. Poštovana zastupnica Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Liniću, nekoliko stvari. Problematizirali ste naslov pa je dobro da ide zakon u dva čitanja, o tome možemo još razgovarati. Ali ako je činjenica da 139 tisuća 301 dužnik znači kojemu je blokiran račun zbog duga do 10 tisuća kuna a tu ima puno onih kojima je blokirano i zbog duga od 2000 kuna onda se jasno radi o potrošačima. Dakle netko tko je, tko duguje i ne možemo isplatiti 10 tisuća kuna ili manji iznos jest sasvim sigurno potrošač ali slažem se s vama treba raspravljati o tome da vidimo koji je najbolji naslov. Što se tiče specifičnosti, hrvatskih specifičnosti, slažem se 248 tisuća 818 je onih koji su blokirani duže od godinu dana, dakle to je jedna specifičnost. Ali htjela bih ukazati na još jednu specifičnost i ja mislim da je to, nemam usporedne podatke ali u godinu dana je dug prema pružateljima komunikacijskih usluga porastao za više od 230 milijuna. Znači više od 37,5% je porastao dug prema pružateljima komunikacijskih usluga. Dakle to je sasvim sa uvjerena jedna od specifičnosti naših građana odnosno dugovanja u Republici Hrvatskoj jer tako ogromni iznosi koji se duguju pružateljima komunikacijskih usluga pokazuju da tu postoji nesrazmjer između mogućnosti i između onoga što smatramo životom kakav si svatko želi. Dakle treba se zaista pokušati pružiti prema onom koliko imamo ili nemamo. Jasno da i taj podatak ali i neki drugi koji se odnose na dugovanja prema bankama koje su najveći pokazuju da Hrvatska puna specifičnosti koje se odnose i na naš način života.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slavko Linić.
Slažem se s vama da 130 tisuća građana sa dugom do 10000 ne bi trebalo čak biti niti predmet ovog zakona iako je ministar rekao da može bit, može biti. Smatram da on treba biti predmet nagodbi koje su krenule oko oprosta duga ili ne znam kako se nagodbe zovu i da to moramo riješiti. Ako budemo nezadovoljni sa time ostaje pitanje da li ćemo posebni zakon gdje ćemo obvezivati na nagodbu, obvezivati, obvezivati. Kao što i ovdje prva faza je obveza. Prema tome, ako bude neuspješan sporazum Vlade sa telekomunikacijama, sa bankama i … [[Govornik se ne razumije.]] o malim dugovima mislim da se može razmišljati a ne bi trebalo sa tih 130 tisuća opteretiti ovaj zakon jer su veći troškovi nego što je pojedinačno dug građana. Kada je u pitanju telekomunikcijski dug onda moramo shvatiti da ja smatram da je to itekako za građane dobro jer on će imati kušnju od godinu dana. Ne vidim potrebe, ako možeš vratiti vrati, ako ne možeš, ostati ćeš bez telefona, bez priključka i bez interneta i jednostavno nećeš imati dug jer nakon godinu dana kušnje što si vratio, vratio, što ne možeš vratiti nisi vratio. Znači ovo je prednost ovog zakona da imate kušnju od 1 do 5. I ja smatram da ne treba … [[Govornik se ne razumije.]] Tu su pitanje i pojedini porezni dugovi. Vi znate da građani nažalost su zatvorili obrte, nisu platili dug pa su sad kao građani dužni. Da mnogi novinari su imali RPO i ovo i ono pa su zaboravili plaćati. Pa imate ih koliko god hoćete dužnika, sve je to ono što treba ubrzano riješiti kroz ove postupke, godinu dana kušnje i nije problem. Problem je za nekretnine, tada treba zaista 5 godina kušnje da shvatimo da je to ozbiljan, ozbiljan problem. I zato ovaj zakon daje različite mogućnosti.
Poštovani zastupnik Tomislav Klarić, replika.
Uvaženi kolega Linić, govorili ste o specifičnosti Hrvatske vezano za imovinu i ono što naši građani žele. Međutim na ovu repliku me potaknuo jedan životopis kojega sam jučer čitao od jednog mladog pravnika koji je u životopisu napisao otac zaposlen ne prima plaću, majka zaposlena ne prima plaću i to je jedna od specifičnosti Hrvatske. Imamo zakon koji kaže da je neisplata plaće kaznena dogovornost i to je možda razumljivo neki blaži oblik za nekakve privatne poduzetnike koji se bore na tržištu ali nije razumljivo za državu. I dati ću vam jedan primjer koji se upravo sada odvija. Imamo tvrtku u 100%-tnom vlasništvu države. Nakon svih ukazivanja problema konačno je donesena odluka o likvidaciji te tvrtke. Direktor koji je opteretio kao skupština imovinu te tvrtke za 2 milijuna i 600 tisuća kuna je upisan fiducijar banke je smijenjen, imenovan likvidator, on i dalje prima plaću 6 mjeseci, ne radi a djelatnici u toj firmi već 8 mjeseci nisu dobili plaću. I to je specifičnost Hrvatske. I ovaj zakon koliko god ga treba pozdraviti, kako ste i vi rekli i raspravljati o njemu i napraviti ga što boljim on je u biti lijek. Ali ovdje nama u Hrvatskoj treba preventiva da se ovakve stvari ne događaju. Jer sami ne odlučujemo o svojoj sudbini ako odlučuje nekakav direktor koji je po političkoj liniji imenovan 2012. na tu funkciju da vodi tu tvrtku a dovede je u ovakvu situaciju. On i dalje prima plaću i još je prima 6 mjeseci a njegovi zaposlenici 8 mjeseci nisu dobili plaću i pitanje je kada će dobiti. I ako te stvari ne promislimo na način da se spriječe i zaustave generirati ćemo i dalje ovakve slučajeve i definitivno ti ljudi na terenu bez obzira na svu svoju imovinu, na kredite koje su uzimali zato što su primali redovito plaću ne odlučuju sami o svojoj sudbini kako ste vi rekli nažalost.
Odgovara poštovani Slavko Linić.
Opravdanje za neisplatu plaća nema nitko, nitko, ni privatni poslodavac radi ekonomskih ili bilo kakvih razloga ili krize a najmanje ima Vlada Republike Hrvatske radi neisplata plaća u većinskom državnom vlasništvu. Nema. To je neodgovorno ponašanje, to je nemoralno ponašanje. I ja moram reći to nigdje u Europi ne postoji i to je nešto što je vrlo teško razumjeti. To je čak krivično ponašanje, nezakonito ponašanje ali vidimo da nema niti dovoljno odgovornosti niti dovoljno sluha kod takvih stvari jer to treba najrigoroznije kažnjavati, najrigoroznije. Tu je očito da promijenit nećemo ako ne idemo sa rigoroznim sankcijama. Rigorozne sankcije su prije svega zabrana bilo kakvog rukovodnog obavljanja poslova takvim ljudima, bez ja bih rekao budućnosti u idućih 100 godina bez kazne zatvora, zaista zatvora. Ali nažalost ono što se veli to je pitanje pravosuđa i nemojmo miješati sa ovim zakonom. Zato postoji pitanje i možemo o tome raspravljat. Mi velimo čuvajmo građane i čuvajmo prvu nekretninu jer zaista to je stvarnost Hrvatske. 200 000 radnih mjesta manje u ovom mandatu, u isto vrijeme imate problem isplata plaća, čak i u državnim tvrtkama i zato prvu nekretninu čuvajmo, nemojmo ju dat, nemojmo dozvolit da ode. Ostaje pitanje da li ćemo i druge nekretnine čuvat što ne bi bilo baš u redu. To je tema o kojoj možemo raspravljat ako ocjenjujemo da je ekonomska politika previše kriva, da li ćemo možda još jednu nekretninu čuvati i štititi građane. To je jedina dilema. Do drugog čitanja ju možemo razjasniti.
Nova replika, poštovana Vesna Sabolić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Linić, u vašoj raspravi ste rekli da je ono što je najbolje u ovom zakonu ili sam barem ja tako to shvatila, je upravo zaštita te prve nekretnine. Ja sam čini mi se vrlo pažljivo čitala tekst ovog zakona, ja baš ne vidim u ovom zakonu jamstvo zaštite prve nekretnine. Naime, govorili ste i o tome da je pitanje osobnog stečaja stvar dobrovoljne odluke dužnika, međutim čini mi se da u članku 9. to ne stoji s obzirom da zahtjev za provedbu postupka može podnijeti potrošač ili svaki njegov vjerovnik. Dakle ovdje će ipak biti odluka u rukama vjerovnika, a bojim se da nema nekog velikog jamstva da će se ta prva nekretnina moći sačuvati s obzirom na ukupna dugovanja i s obzirom na to da su vjerovnici uglavnom čini mi se više od 80% slučajeva banke, a znamo da tko ima veću moć taj će prije doći do tih nekretnina. Pa bih htjela da mi pojasnite na koji način se jamči zaštita.
Na repliku odgovara poštovani Slavko Linić.
… [[Govornik naknadno uključen.]] da utvrdim da vjerovnik će vrlo rijetko posezati za ovim zakonom jer on ima druga pravna sredstva kao što su ovrhe, što je daleko efikasniji, brži, jeftiniji postupak nego što je stečaj dužnika jer traje 5 godina, ovrha mu je gotova u godinu dana. Znači nemojte se opterećivati kad je nekretnina u pitanju da će vjerovnici ići za ovim modelom. Zato mi velimo bitno je da dužnik vodi brigu o sebi. Ako ocjenjujete da zaista trebamo još pojačati, zato sam ja rekao da prvu nekretninu ne samo kroz ovaj zakon nego s obzirom da je ovaj zakon pred nama i da će ubrzo drugo čitanje, kad govorimo o Zakonu o ovrsi tamo ćemo metnuti da se prva nekretnina do okončanja ne može dirati. Prva nekretnina, ako je pokrenut postupak. Znači ja nisam za generalno, ali ako je moramo prednost dat ovom zakonu i zato se smatram može itekako kroz druge zakone kad dođemo do ovog zakona zaštititi prvu nekretninu da ovrha ne može ići na prvu nekretninu ako je pokrenut Zakon o stečaju potrošača i mi ćemo polako doći do zaštite prve nekretnine kod onoga tko je pokrenuo postupak. Zato smatram da imamo zaštitu, možemo ju imati, a probajte shvatit vjerovnicima je ovo vrlo spor postupak, neće ići u ovaj postupak.
Sada će repliku iznijeti poštovana Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovani kolega Linić, evo slažem se sa puno stvari koje ste rekao, ali kao i kolegica prije mene naglasio ste u nekoliko navrata da ćemo ovim zakonom zaštitit odnosno da štitimo prvu nekretninu. Dakle nije istina da je štitimo, ali sad ste pojasnio da trebamo do drugog čitanja na ovom zakonu dosta poradit na tom pitanju da upravo postignemo taj cilj. Dakle ovaj zakon predlaže potrošaču da da zahtjev da ga se ne izbaci da tako kažem iz te prve nekretnine što ne znači da će u ovom prvom dijelu znači izvansudske nagodbe vjerovnik uopće takav zahtjev potrošača uvažit. U onom postupku prije samog stečaja imamo drugi popravni da tako kažem, što opet ne znači da će bit uvaženo i dolazimo do stečaja gdje sudac razlučnom vjerovniku daje rok od 6 mjeseci da tu nekretninu dakle na kojoj ima razlučno pravo može prodat. Ukoliko vjerovnik razlučnu nekretninu ne proda u 6 mjeseci ona tek onda ulazi u stečajnu masu. Ali kao što ste i sam rekao, teško je za nevjerovat da će netko od vjerovnika ne tu nekretninu prodat, pogotovo ako je dužnik dakle potrošač sam prijavio ovo. Što se tiče limita od 30 000 kuna, puno je tu bilo nedoumica i slažem se s vama da taj limit bi trebao ostat ovakav kakav je, da ga ne bismo trebali puno opterećivat sa nižim iznosima s obzirom na onaj broj nezaposlenih, … zaposlenih i tome slično upravo zbog toga što imamo oprost duga kao jedan element gdje je evo sami ste rekli skoro 140 000 građana moglo iskoristit to svoje pravo i ovih 30 000 mislim da bi trebali kao takvi i ostati.
Na repliku odgovara Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nije problem do drugog čitanja pojačati zaista namjeru da prva nekretnina ili jedina nekretnina, bolje reći jedina nekretnina koju ima građanin mora služiti za njegovo stanovanje. Možemo govoriti o kvadraturi te nekretnine što je ovdje i naznačeno. Prema tome, to je prihvatljivo da zaista ne može to bit kuća sa 200 kvadrata za jednu dvočlanu ili tročlanu obitelj. Znači, u tom dijelu da. Da se itekako mora povjereniku dati ono, tu mogućnost da on ocijeni da je zaista to neophodna nekretnina za život i da doradimo ostale zakone. To ćemo sve učiniti do drugog čitanja. I to mora biti ta pozitivna namjera. Prva, jedina nekretnina u kojoj se živi bit će zaštićena i zato je kušnja od 5 godina. Znači, 5 godina će se vjerovnik odricati, dužnik puno toga da bi pokušao što više otplatiti, ali nakon 5 godina koliko je otplatio, otplatio on bi trebao ostati u toj nekretnini. To mora biti namjera ovog zakona, jer je to hrvatska specifičnost. To vani nemate baš tako, ali mi moramo shvatiti da je to jedini način da građanin ostane u toj nekretnini. Na žalost mi nismo imali socijalnu politiku gradnje državnih i općinskih i gradskih stanova da bi osigurali najam našim građanima. Ne! Mi smo ih poticali i kroz zakone, sjetite se Zakona o poticajnoj stambenoj izgradnji da kupuju nekretnine. Prema tome, to je naša specifičnost i zato prva nekretnina koliko u pet godina otplati, otplati. Nakon toga kroz ovaj zakon on mora bit zaštićen da neće na ulici ako je kvadratura adekvatna njegovim potrebama. I to mora biti ta logika. Zašto? Jer smo građane tjerali na kupnju, a ne na iznajmljivanje.
Nova replika, poštovana Vesna Škare-Ožbolt.
Pa evo, poštovani kolega Linić. Ja mislim da ovaj zakon treba malo više još naglasiti razliku između izuzete i neizuzete imovine upravo u ovom smislu o kojem govorite. Stječe se po mom mišljenju i danas u ovoj raspravi da je prva nekretnina zaštićena. Ona nije zaštićena ni ovim prijedlogom zakona i upravo zato mislim da treba pojačati ovu razliku između izuzete i neizuzete imovine upravo iz razloga što vi i prvu nekretninu možete prodati i to ovaj zakon dopušta. Ako je nekretnina prva nekretnina, jedina nekretnina, nekretnina u kojoj živite veća od vaših egzistencijalnih potreba ona ide na prodaju. Dakle, zakon ne štiti ovdje prvu nekretninu i to treba jasno reći. Evo.
Na repliku odgovara poštovani Slavko Linić.
Slažem se da do drugog čitanja te odredbe treba pojasniti i ostaje samo pitanje, nitko od nas ne može naći opravdanje da se štiti dvostruko veća kvadratura nego što je potrebna obitelji koja stanuje u njoj. To nećemo moći zaštititi. Znači ostaje pitanje što sa tom nekretninom, da li prodati dio, da li ju zamijeniti. Ali jedina nekretnina koja služi za život ne bi se trebala oduzimati. To bi trebalo biti naglašeno kroz ovaj zakon neovisno o ja bih rekao osiguranjima i zato postoji pet, jer ja ne vidim logiku onda da pet godina je kušnje. Jer ako će nakon pet godina kušnje ostati bez te nekretnine nismo postigli što želimo. Znači, ostaje samo pitanje daleko veća kvadratura te nekretnine u odnosu na potrebe. To nećemo moći štititi i u tom dijelu treba pojasniti do drugog čitanja kako riješiti taj problem da ne bi bilo dvoumice. Kako riješiti problem? Ali zato smatram da postoji povjerenik koji će morati imati tu ovlast ako je ne riješimo.
Nova replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Linić, mislim da ovdje zaboravljamo dvije stvari. Prvo je da i u vašoj raspravi da su dužnici uglavnom ili vrlo često, ne mogu reći u kojem broju upadali u nevolje i nemoć vraćanja svojih kredita i dugova vjerovnicima zbog situacije koja nije na dužnicima. Dakle, nisu oni bili krivi što je došlo recimo do smanjenog poticaja kod poljoprivrednika. Pa onda do promjene uvjeta kreditiranja. Znamo za švicarski franak, promjenu tečaja, pa onda kamatne stope itd. Pa znamo i za to da su vjerovnici vrlo često ulazili u aranžmane sa već unaprijed poznatim ishodom loše kreditne sposobnosti dužnika. I sada ovim zakonom zapravo mi osiguravamo vjerovnicima da hajde uz nekakvu odgodu ili kako vi to kažete nekakvo razdoblje, period od jedne do pet godina ipak dođu do onih sredstava do kojih su došli, ali vrlo često ne krivicom dužnika, negoli znate već svim ovim i iz intencija Udruge "Franak" i ostalih u kojim su sve, po kojim sve načelima je dolazilo do povećanja dugova, do povećanja glavnice itd. I mislim da je ovdje sam prije svega zaštita vjerovnika, a o dužnicima evo imamo određeni mali pomak u smislu perioda, hajde recimo grace perioda odgode itd. I to je to, jedna mala, mala pomoć nedovoljna za 300 i koliko ima 20 tisuća ljudi blokiranih i ostalo. Osim toga, i dalje se kao što je rekla kolegica [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] Dobro, hajde nećemo.
Na repliku odgovara uvaženi Slavko Linić.
Slažem se sa vama i švicarci i kamata, ali pitam vas koliko postoji građana Hrvatske koji redovno i uredno vraćaju svoje kredite. Vjerovatno više. Prema tome, jedina dvojba koja može biti generalni oprost. Nitko ništa ne mora vratiti. To ne postoji nigdje u svijetu, ne vjerujem da ćemo se ni opredijeliti za takvo rješenje. Ne, ne postoji ta mogućnost. Prema tome, mi imamo kao saborski zastupnici obvezu i prema građanima koji uredno izvršavaju svoje obveze. Ostaje ono drugo da od onih koji vraćaju postoji zaista ekonomski potpuno uništene obitelji koje nisu u mogućnosti i oni koji još uvijek nešto mogu jer su kupili više nekretnina pa se nešto može riješiti. Mi ćemo se okrenuti prema onima koji su slabi, nezaštićeni i ekonomski u nemogućnosti. Ja smatram da ovim zakonom to moramo osigurati. Zato nam je ovaj zakon i potreban. Pokušajte shvatiti, vjerovnicima ovaj zakon nije dobar jer oni imaju Ovršni zakon, oni imaju zakon koji im definira hipoteku, oni imaju … pravo, mnogi od njih imaju fiducijare. Pa ljudi, oni imaju ogromna sredstva, ogromne mogućnosti i pravnike koji će im to odraditi bez problema. Prema tome, sustav zaštite vjerovnika kroz Zakon o ovrsi, Zakon o obveznim odnosima je sve to riješio. Prema tome, probajte shvatiti ovo je zakon kojim pokušavamo i moramo zaštititi najslabije i najranjivije jel nisu u stanju vratiti dug, jer nisu u stanju. I zato ga ja vidim kao zakon koji je novina i koji morali bi prihvatiti. S druge strane ja vidim da postoje institucije u Hrvatskoj koje to mogu odraditi. Mi moramo samo biti oprezni da ne budemo megalomani pa zaista želimo sve riješiti od 2000 duga do ne znam.
Vrijeme. Posljednja replika, poštovani Ilija Filipović. Nema ga. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba Nezavisnih zastupnika poštovani kolega Kajin, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine ministre, cijenjena gospodo zastupnici. Evo ovako, na bubanj u zadnjih 5 godina otišlo je 26 107 nekretnina ili 2014. imamo ovršenih 6658 nekretnina, godinu dana prije toga 2013. 6733, 2012. 4786, 2011. 4266, 2010. 3664. Znači, 2014. dvostruko veći je broj ovršenih nekretnina nego 2010. godine. I to jasno govori o prilikama u Hrvatskoj. To govori da se danas teže živi no što se živjelo jučer, a jučer se živjelo teže nego prekjučer. Kada gledam broj ovih ovršenih nekretnina 2014. koji iznosi 6658 ono što ne mogu vjerovati najviše ih je ovršeno upravo u županiji Istarskoj, 1455. U jednome Gradu Zagrebu koji ima 4 puta više stanovnika od županije Istarske ovršeno je 601 nekretnina. U Zagrebačkoj županiji 600 nekretnina, u Zadarskoj 166, u Osječkoj koja ima dvostruko više stanovnika od županije Istarske 508. Ponavljam, u Istri je ovršeno ponajviše, 1455 nekretnina 2014. godine. Slažem se sa svima onima koji govore ne ovršavati jedinu nekretninu ili jednu nekretninu, stambenu jedinicu, ali isto tako valja pomoći obrtnicima, malim poslodavcima jer ja tvrdim da su oni danas i u težoj situaciji od radnika koji rade kod njih. Pa onda samo da kažem da 2013. prema podacima pazinske Porezne uprave izdano je 3900 rješenja o ovrsi pljenidbom. Ukupni je dug 2013. prema pazinskoj Poreznoj upravi iznosio 699 milijuna kuna, 1800 pljenidbi bilo je kod pravnih osoba sa 387 milijuna kuna, a 2100 pljenidbi kod fizičkih osoba koje su dugovale u onom trenutku 312 milijuna kuna. Još jedanput, ne mogu razumjeti da u županiji Istarskoj od 6658 ovršenih nekretnina otpada brojka od 1455. To je preko 30%, to je jedna trećina svih ovršenih nekretnina a Istra kao što znate ima negdje oko 4,5% stanovnika RH. Slažem se sa svima onima koji su ovdje danas govorili da ljude treba izvući iz dužničkog ropstva. Treba im dati onu drugu šansu koju spominje ministar pravosuđa. U ne znam koliko navrata sam tražio da se donese ovakav ili sličan zakon, da se regulira ova materija, da se pomogne ljudima koji imaju problem. Ja tvrdim da nitko od tih ljudi koji su se našli u problemima, koji su sebi kupovali ne znam neku nekretninu itd. nije loš čovjek, nije neki kriminalac ili da nije znao koliko se može zadužiti. Ali u Hrvatskoj ljudi nisu krivi za ovo što se dešava svaki dan. Pa i jučer smo pratili rast švicarca, svakodnevno imamo gubitke radnih mjesta, svakodnevno svjedočimo stečajevima tvrtki. Jednom riječju poslovna socijalna neizvjesnost je apsolutno ono ogromna da ne kažem nevjerojatna. Za mnogo toga je u ovoj zemlji krivo i hrvatsko pravosuđe, ne samo hrvatska politika. Sigurno je da je ono, da je vlast učinkovitija da bi bilo i manje ovih problema o kojima mi danas govorimo. Ono što sigurno želim pozdraviti to je što je ministarstvo provelo jednu sveobuhvatnu javnu raspravu kao možda nikada dosada kada je riječ o nekom zakonu. I bit je, normalno, zakonodavca da pokuša pomoći ljudima da ih izvuče iz tog dužničkog ropstva. Naši ljudi, rekoh, moraju dobiti priliku za neki novi početak. Naši ljudi moraju dobiti novu šansu, jer ako ne kamo će. Ako mogu otići će ne znam van zemlje, u Njemačku. Pa samo prošle godine Nijemci su izdali negdje oko 24 tisuće radnih dozvola za građane RH. Kad govorimo konkretno o ovom zakonu postupak stečaja potrošača moći će se otvoriti ako je potrošač jasno insolventan, što znači ako najmanje tri mjeseca uzastopno ne može ispuniti jednu ili više dospjelih novčanih obveza u ukupnom iznosu kako zakonodavac predlaže od 30 tisuća kuna. To je jedno od novih rješenja, može se razgovarati o ovom iznosu manjem, većem, ali to je sigurno novo rješenje iz ovog Zakona o stečaju potrošača. Sam prijedlog zakona sastoji se od svega šezdeset i nešto, tri, četiri članaka čije je stupanje na snagu predviđeno za 1.7. ili 1. srpnja ove godine. Stečaj potrošača provodi se nad imovinom potrošača, potencijalno pak potrošač je svaka osoba koja sklapa pravni posao ili djeluje na tržištu izvan svoje kako bih rekao trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti. Nove odredbe primjenjivale bi se na fizičku osobu koja obavlja samostalnu djelatnost ali jasno uz određene uvijete. Ti uvjeti su da nema više od 20 vjerovnika, kao i da obveze iz obavljanja samostalne djelatnosti ne prolaze u tom konkretnom slučaju iznos ili cifru od 100 tisuća kuna te da nema obveze iz radnih odnos koje proizlaze iz obavljanja samostalne djelatnosti i da nije pokrenut predstečajni ili stečajni postupak. Ovdje se u obrazloženju zakona između ostalog govori da globalni razvoj, i tu se krivnja baca upravo na to kreditne industrije rezultirao je znatnim "porastom broj kreditno zaduženih građana, a prema podacima HNB-a tražbine banaka prema stanovništvu u 2004. godini, znači u prosincu iznosile su 65,28 milijardi kuna, u prosincu 2006. taj iznos je 95,69 milijardi kuna, u prosincu 2008. već je na 126,55 milijardi kuna a u studenom 2014. 126,87 milijardi kuna." Znači ono što smo čuli od više zastupnika citirajući ovo obrazloženje da prema podacima financijske agencije zbog neizvršenih osnova za plaćanje 31. prosinca 2014. u blokadi je bilo 323 498 građana i njihov dug iznosio je 31,06 milijardi kuna, a zadnji dan u prosincu 2013. bilo je blokiran oko 300 tisuća građana, ili točnije 299 795 građana RH čiji je dug iznosio 23,8 milijardi kuna dok je godinu dana ranije 31. prosinca 2012. u blokadi računa bilo 245 441 građanin sa iznosom od 17,7 milijardi kuna. I to je ono što sam rekao da iz godine u godinu prilike nažalost su teže za mnoge, socijalna neizvjesnost veća za mnoge, pa ja bih rekao i neosjetljivost ili bešćutnost prije svega banaka ili tih financijskih institucija sve veća i sve veća. Ovaj zakon nudi rješenje, ja ću reći za dio dužnika iz redova blokiranih fizičkih osoba, njih 25 tisuća koje samostalno obavljaju registriranu djelatnost. Novo rješenje je slično rješenjima kao što vidimo u obrazloženju Njemačkog Stečajnog zakona, a svrha je normalno izbjegavanje ove kolizije sa Zakonom o stečaju potrošača, sa ovim stečajnim zakonom koji su u pravilu odnosi na trgovačka društva. Kako predlagač navodi razlozi za pokretanje postupka stečaja potrošača prilagođeni su kako trenutnoj gospodarskoj situaciji tako europskim standardima, a ja ću reći prije europskim standardima nego gospodarskoj toj financijskoj situaciji jer su prilike kao što sam rekao nažalost iz dana u dan sve veće. Osoba koja namjerava podnijeti sudu prijedlog za otvaranje postupka stečaja potrošača dužna je prije toga podnijeti savjetovalištu ili financijskoj agenciji zahtjev za provedbu izvansudskog postupka na određenom obrascu itd. Izvansudski postupak trajao bi 60 dana uz mogućnost da se rok može produžiti za dodatnih 30 dana i to ako savjetovalište ili sudionici u postupku ocjene da postoji mogućnost sklapanja sporazuma. Izvansudski sporazum sklopljen između potrošača i njegovih vjerovnika imao bi jasno uvjet izvansudske nagodbe. Razumljivo da ono što je možda najbitnije u svemu tome to je ovrha na prvoj nekretnini. Potrošač će moći predložiti da se do okončanja razdoblja provjere ponašanja i da se zapravo ili provjere ponašanja bolje rečeno ne prodaje nekretnina koja mu je potrebna za stanovanje ako u vlasništvu nema drugu nekretninu. Znači postoji kako bih rekao mogućnost i to bi trebalo kao što su svi zastupnici i prije mene apriori isticali na jedan poseban čvrst način regulirati tako da te ljude po tom pitanju eto usuđujem se kazati zaštitimo što je moguće više. Ono što je sigurno bitno da ovaj postupak može pokrenuti samo dužnik, ne može vas u osobni bankrot otjerati vjerovnik. Građanin je znači taj koji odlučuje hoće li ući ili neće li ući u taj postupak. Vjerovnik ni na koji način ne može prisiliti dužnika na ulazak u taj osobni bankrot osim uz pristanak dužnika. Jasno da je to jedan težak postupak, nije to lako kao i stečajni i za dužnika i za samog vjerovnika. I ne treba dizati ja bih rekao neka lažna očekivanja da je provedba ovog zakona jednostavna stvar koja će preko noći baš svakome tko se našao u financijskim problemima moći pomoći. Međutim i to treba reći, ovaj zakon nema ili ne nudi neki čarobni štapić i dugovi nikome neće biti trenutno otpisani već kako bih rekao cijela imovina ulazi u otplatu duga. A po završetku tog postupka može se kazati da dužnik kreće nekako iz nule, ali da bi se do toga došlo ja ću tvrditi biti će jako puno muke, da ne kažem same neizvjesnosti. Ono što je sigurno dobro kada govorimo o ovome Zakonu o stečaju potrošača da ide u 2 čitanja, želim vjerovati da će se to ubrzati pa i zbog ovih predizbornih, izbornih itd., događanja i dobro će biti ako zakon bude izglasan i ako stupi na snagu kao što je u prijelaznim, završnim odredbama određeno s 1.7. ove godine.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike, prvo Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Kažete kolega da 2014. godine bilo je znatno više ovrha nego 2010. godine. I tomu je točno. Međutim, morate znati da je dug … [[Govornik se ne razumije.]] put od vlasnika do današnjeg bankrotiranog roba. I da su ti dugovi nastali puno prije. I naše je pitanje ovdje, kako je moguće, mi sada saniramo posljedice da do toga uopće ne dođe. I čitav niz mjera koje poduzima Vlada ide upravo u tom pravcu i u tom smjeru. Drago mi je da kažete i da se slažete da je ovo jedan dobar zakon a ja bih još dodala a i vi ste o tome govorili dakle zakon je i dobar i zakon je dobrovoljan. On nije čarobni štapić što kaže ministar, on neće ukloniti sve brige, međutim ukloniti će Damoklov mač koji visi nad tim ljudima. Ukloniti će im i raspetljati omču koja im se vezala oko njihovog vrata. I to je ono što je najvažnije. To su jedini ljudi u Hrvatskoj koji zavide onima koji nemaju ništa. I kamo sreće da ti ljudi nemaju ništa, oni imaju taj dug. I upravo je ovo rješenje, ovaj prijedlog zakona, jedina mu je mana što nije došao ranije. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku Damir Kajin. … [[Upadica se ne čuje.]] Druga replika Draženko Pandek.
Zahvaljujem. Poštovani kolega govorili ste o tome da se povećava broj ovrha i kao uzroke ovrhe naravno navodite i posljedice gospodarske krize. Kada se govorilo o pripremi ovog zakona često su se spominjali građani koji su i neodgovorno trošili pa eto svojom neodgovornošću su ušli u taj neki dužnički odnos gdje ne mogu vratiti svoje dugove. Ali iz svog okruženja rekao bih da u većoj mjeri radi se o tome da je gospodarska kriza kroz protek vremena utjecala na imovinsko stanje velikog broja ljudi. Veliki broj ljudi je ili je ostao bez posla ili su im značajno smanjenje plaće i onda je kumulativno podmirivao svoje dugove dok je mogao 5, 6 godina i na kraju jednostavno došao u jednu slijepu ulicu gdje sa svojim primanjima više ne može podmirivati svoje obveze koje je uredno mogao sa onim stanjem primanja prije 6, 7 godina. Zato smatram da je ovaj zakon upravo dobar da upravo te ljude izvuče iz dužničke krize koji sada sa svojim trenutnim primanjima jedva mogu podmirivati zatezne kamate a glavnicu ne mogu. S time u vezi bih se osvrnuo i na one slučajeve kada ljudi funkcioniraju na značajno manjoj razini i primanja i dugova od ovih priloženih 30 tisuća. Mislim evo iskoristio bih priliku da apeliram da se i o njima vodi računa. Npr. ako netko ima 1500 kuna mjesečna primanja a dugovi mu iznose oko 2000 kuna mjesečno on će vrlo teško ili kroz dugi period doći do ovog zahtijevanog iznosa od 30 tisuća kuna koji je kao limit. Međutim, on se osobno nalazi i psihološki i realno u vrlo teškoj situaciji. I apeliram evo da se i za njih nađe rješenje da se dakle taj možda limit uvjetuje nekim osobnim, osobnim stanjem, osobnim stanjem u trenutku kada bi se oni prijavili za osobni stečaj. Hvala.
Na repliku odgovara poštovani Damir Kajin.
Pa ne bih rekao a nisam niti rekao da su kao što ste vi spomenuli pojedinci neovisno trošili. Ne, nisam rekao, dapače onaj koji je kupio svoj prvi stan on je sigurno trošio na najracionalniji mogući način jer se mnogo toga morao odreći da bi uopće se mogao negdje useliti i osamostaliti. Onaj koji je kupio auto isto tako ne tvrdim da je neosnovano trošio, ne, zavisi normalno kakav auto ali nije neosnovano trošio. U ovoj zemlji znamo kakve su se prilike jednostavno mijenjale, poglavito od 2008. na ovamo. Dogodio nam se švicarac, pad prihoda mnogima, nezaposlenost je drastično povećana, imamo gubitak platežne moći pa onda samim time to determinira naprosto rad poglavito ovoga maloga sektora i da ne govorim sve ostalo. Ali sam govorio i spominjao naprosto broj ovršenih nekretnina od 2008. kada je kriza nekako započela, kada su ljudi nekako koristili još te neke pod navodnicima unutrašnje rezerve, kada su se možda još jedanput ili dvaput mogli zadužiti, imali smo 2106 ovršenih nekretnina, 2014. čak 6658 i to govori u velikoj mjeri o prilikama u ovoj zemlji. A od tog broja od 6658 nekretnina na Županiju istarsku otpada 1455. To je negdje malo manje od 30%. Grad Zagreb koji ima 800 000 stanovništva 601, Zadarska županija 166. Ja jednostavno ne mogu razumjeti je li u ovom segmentu naše pravosuđe djeluje izuzetno revno, kad kažem naše ovdje mislim konkretno na istarsko ili negdje drugdje u sličnim županijama naprosto pravosuđe ne čini ništa.
Vrijeme. Treća replika, uvaženi Marin Jurjević.
Kolega Kajin, vi ste govorili o veoma ozbiljnim stvarima, spominjali ste pravosuđe itd. ali ja vas pitam kao vaš kolega pa i vaš prijatelj, kako vam ja mogu vjerovati nakon što ste jutros onako napali sve svoje kolege članove Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav tvrdeći da su postavljali glupa pitanja ili kako ste vi to rekli na razini neke zabavne emisije. Sjednica je trajala 6 sati, vi niste bili na toj sjednici. Vi ste jedino mogli gledati neki od televizijskih priloga u duljini od 2 minute i na osnovu toga mogu se usudit kazat besramno oklevetati svoje kolege. Nakon toga ja se pitam koliko su vjerodostojne bilo kakve vaše izjave.
Bit će zanimljivo čuti odgovor.
Što želim vam reći gospodine zastupniče ili što ti želim kazati? Pa ti meni ne moraš ništa jednostavno vjerovati. Da, ja ću još jedanput ponoviti da način na koji je prilog bio prikazan u nekim medijima doista govori o tome da su članovi Odbora za pravosuđe postavljali pitanja na razini jedne zabavne piramide. Gledao sam taj prilog, nisam čitao fonograme, nisam sudjelovao u radu tog odbora, ali kako je bilo prikazano doista ili ispod digniteta samog odbora ili onih koji su pripremali ovaj prilog. A to da li ćeš mi nešto vjerovati ili mi nećeš vjerovati, to je tvoja osobna stvar. Predugo se poznajemo i mislim da i cjelokupna hrvatska javnost zna tko je kakve stavove zastupao svih ovih 20 i više godina.
Dobar običaj u ovom Saboru je da se zastupnici kad se obraćaju jedan drugom obraćaju sa vi, bez obzira da li ste privatno na ti ili na vi. To su temelji pristojnosti, temelji Kajine. Nova replika, Zlatko Tušak.
Hvala. Kolega Kajin, ja se slažem sa vašom diskusijom u dijelu kada ste rekli da ovim zakonom praktično liječimo posljedice i rješavamo posljedice, ali ako ne riješimo uzroke efekti ovog zakona će biti nikakvi, a rješavanje uzoraka to je pitanje devizne klauzule, to je pitanje promjenjive kamate, to je pitanje procjene nekretnine u datom momentu kada se daje kredit i preuzimanje je dio rizika temeljem procijenjene vrijednosti nekretnine onda ako nekretnina ide na bubanj. Što to znači, da banka ako ima procjenu nekakve nekretnine neka isplati onoga u toj vrijednosti tko je digao kredit, a ne što mi imamo danas. Mi imamo danas da je netko vratio kredit, praktično da na osnovi kamata i devizne klauzule još je dužan i prema tržišnoj vrijednosti daleko manjoj vrijednosti ta imovina ide na prodaju i praktično dužnik je jedini koji u tom dijelu gubi. To su uzroci i dok te uzroke ne riješimo pitanje ovog zakona neće riješiti pitanje svih problema.
Na repliku odgovara poštovani Damir Kajin.
Vrlo, vrlo kratko. Ja mislim da sam citirao nedavno jedan primjer isto dole iz Istre, da je na temelju dugovanja od nekoliko tisuća kuna poslovna banka ovršila stan vrijedan 250 000 kuna. Nevjerojatno, ali i to je naprosto moguće, ne samo glede postupanja pulskog nadležnog suda nego takva je vjerojatno praksa i kod vas u Zagrebu i negdje drugdje u Republici Hrvatskoj.
Posljednja replika, uvaženi Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Kajin, mislim da ste nekoliko stvari podcrtali koje su izuzetno bitne, a to je prije svega dobrovoljnost kada govorimo o stečaju potrošača, dakle da će osoba koja je u financijskim problemima i koja razmišlja o ovom instrumentu prije svega neće biti prisiljena nego će birati da li želi ili ne želi na ovaj način rješavati svoj financijski problem. Rekli ste i ministar je rekao uostalom ovo nije čarobni štapić. Ne, nije i neće sigurno riješiti sve probleme naših sugrađana koji imaju problema sa dugovima, ali je sigurno korak ka sustavnom rješavanju ovoga problema jer će im otvoriti još jedan institut kojemu će moći pribjeći kako bi svoje probleme riješili. Također se slažem da je dobro da je u dva čitanja, da ćemo ga dobro izbrusiti i imati jedan kvalitetan zakonski prijedlog i slažem se sa kolegicom Antičević kada je rekla jedina greška, jedina mana ovoga zakona je što ga nismo u proceduru dobili ranije. Hvala.
Odgovor na repliku Damir Kajin.
Da, apsolutno šteta, ja se isto tu slažem i sa gospođom Ingrid Antičević, s vama, šteta da ovaj zakon nije donesen puno puno ranije, ali ajde bolje ikada nego nikada. I mislim da je na neki način koliko god bio zakašnjen, kad god se donese pravo vrijeme za ovakav zakon. Zašto, jer uz građane osobni bi bankrot mogli zatražiti i obrtnici iako se na njih u pravilu odnosi, to svi znamo, Zakon o stečaju. No izlaz u osobnom bankrotu u određenim bi slučajevima mogli potražiti i obrtnici i to kao što sam rekao i prije u raspravi oni sa manje od 20 vjerovnika obvezama koje su nastale iz samostalnog obavljanja djelatnosti, koje ne prelaze 100 tisuća kuna, koji nemaju obveze prema radnicima i nad kojima nije pokrenut taj predstečajni ili ne znam kako ću ga nazvati sam stečajni postupak. Reći ću još jedanput, to je izuzetno težak postupak i za dužnika i za samog vjerovnika i zato ne treba isto širiti nikakva lažna očekivanja, jer ovo sigurno nije jednostavna stvar. I slažem se sa ministrom koji kaže, koji apostrofira da nije riječ o čarobnom štapiću i da naprosto nakon toga život počinje kao da se ništa prije toga nije dogodilo.
Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba DC-a, Novog vala i Narodne stranke reformista govorit će poštovana zastupnica Vesna Škare-Ožbolt. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Naš klub će podržati ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju i vjerujemo da će do drugog čitanja on biti bitno poboljšan. Nije jedini problem ovog prijedloga što nije došao prerano, iako doista žalimo što nije, prekasno jer doista žalimo što nije došao puno ranije, što nije došao možda već 2011. godine ili na početku same gospodarske krize. Možda bi svima bilo lakše. Ovaj zakon doživljavamo kao jednu vrstu prisilnog lijeka za sve naše sistemske bolesti koje imamo. Ovaj prijedlog zakona zasigurno je i predlagatelj je izabrao jedan puno blaži model, dakle njemačko-austrijsko-slovensku kombinaciju koju ovaj zakon predstavlja. Naš klub zasigurno ne bi digao ruke na primjer da se uzeo američki model koji je brutalan, koji praktički na neki način ponižava čovjeka. Ovaj model je ipak bolji. Međutim i u odnosu na ovaj model mi imamo jednu specifičnu situaciju. Kada bi napravili analizu ovih 300 tisuća ljudi koji praktički su otvoreni za ovu vrstu osobnog bankrota, onda se postavlja pitanje koliko je u stvari njihova prava krivnja, a koliko su oni na neki način žrtve svih mogućih gospodarskih promašaja, žrtve svih mogućih kriminala, korupcija, propasti državnih banaka, pa sanacija državnih banaka, pa gubitka radnih mjesta zbog kojih su pali u dugove a danas ih opet moramo na neki način svi zajedno sanirati. Dakle, jedini lijek za rješavanje slučajeva koje ovaj zakon prati je produktivnost, podignuta produktivnost u zemlji, proizvodnja, rast i razvoj i onda će se i kroz ovaj zakon lakše koračati. Ja osobno bih do drugog čitanja predložila ministru da na neki način pojača one dijelove zakona koje je ostavio u domeni reguliranja pravilnika. Dakle, imate ja mislim 6 ili 7 pravilnika. Ostavili ste da se problematika rješava pravilnicima, možda ste na sebe preuzeli prevelik teret. Možda bi ipak neke stavke trebalo ugraditi do drugog čitanja u zakon. Naime, na primjer imate situaciju da se, dakle radi registar ovakvih ljudi koji su otvorili postupak osobnog bankrota. Ti registri su javni. Postavlja se pitanje da li će oni biti izvrgnuti ruglu svoje zajednice, životne zajednice u kojoj žive, kako će prolaziti obitelji, djeca, kolike će to traume doživljavati i prolaziti to na neki način treba jako oprezno izregulirati. To nije jednostavno. To je izuzetno teško, ali ne bih htjela da se kroz i ne bi mi u klubu željeli da se kroz ovaj dio upravo te javnosti i te transparentnosti otvori cijela jedna pandorina kutija psiholoških problema, frustracija, pa možda i samoubojstava i sličnih stvari čime pribjegavaju oni koji više ne vide izlaz ili koji dobivaju prezir društvene zajednice. Znate u Americi imate takvih puno slučajeva, a ovaj naš model se može pretvoriti kroz ovaj kanal u američki model gdje osobe koje praktički su bankrotirale doživljavaju osudu zajednice, više se ne mogu zaposliti. To ih prati godinama. Isto tako bih predložila predlagatelju da na neki način jasnije odredi koja je to imovina koja se, koja ne ide u osobni bankrot. To držim izuzetno važnim. I mislim da bi do drugog čitanja to trebalo razjasniti. Dakle, evo ovo je zakon jedan po mom mišljenju zakon, tužan zakon za koji ako to tako možemo reći, koji stvara puno frustracija, a na nama je da ih smanjimo, da što jasniju sliku stvorimo i da pravila budu jasna i nedvosmislena kako bi što manje prostora ostalo upravo ovim situacijama gdje voluntarizam može izazvati velike probleme. Dosta je toga ostavljeno odlukama suda i procjeni suda. Dakle, tu će trebati ići na specijalizaciju sudaca onih koji će isključivo raditi ove predmete jer njih neće biti malo, njih će biti puno. Pa mislim da ovaj zakon apsolutno bi prvo trebalo napraviti edukaciju sudaca, a onda ići u primjenu zakona. Evo, toliko od nas. U svakom slučaju podržat ćemo ga u prvom čitanju.
Zahvaljujem. Imamo repliku Ivana Šukera, izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolegice Škare-Ožbolt vi ste u ovom svom mogu reći kratkom dijelu vrlo jezgrovito ponovili ustvari ključne probleme. Međutim, ono što je možda najspornije kod ovoga zakona on poprilično ovako da kažem pjesnički želi riješiti problem koji je daleko od toga. Dakle, to je 322 tisuće različitih sudbina, 322 tisuće različitih razloga zašto je netko došao u ovakve probleme. I sigurno je da se taj problem bez posrednika ne može riješiti. Međutim, ono što je najveći problem ovog zakona, o tome ću nešto više govoriti u svojoj pojedinačnoj raspravi, zapravo u raspravi u ime kluba, je što mi u Hrvatskoj, i zato sam se javio za repliku jer ste rekli ministru da bi trebalo specificirati koja se imovina ovršuje, a koja ne ovršuje. Danas u Hrvatskoj ima puno različitih vrsta imovina, nije samo nekretnina imovina. I to je nešto na što itekako treba obratiti pažnju kad se radi o ovom zakonu. I druga stvar, to je status imaoca kredita ili onoga na kojem se vrši ovrha i tamo kad govorite o užim članovima obitelji s obzirom da oni koriste nekretninu koja nije jedini predmet, zapravo ne može biti, ovrhe, kakav je njihov status u cijeloj priči? Jer nije svejedno kolika je imovina samo onoga nad kojim se ovršuje nego i nad onim tko koristi tu kompletnu nekretninu. I to je ta obiteljska priča, to je jedan projekt o kojem je Ministarstvo financija sa Svjetskom bankom radilo 2005. i 2006. i to je nešto nažalost što se u Hrvatskoj nije uvriježilo kao nešto što je takvo. A mi s obzirom na veliki broj nekretnina, toga ima jako puno, i ako to sve ne stavite na hrpu i zato kad sam govorio o Središnjem registru oko OIB-a nisam govorio o ovim raznoraznim registrima koji se ponavljaju nego o registru gdje se skupljaju sve informacije o imovini kako pravnih tako i fizičkih osoba. Dakle, jedan zakon koji je možda prvi korak ali mislim da je morao biti drastičniji u nekim stvarima.
Odgovor na repliku, poštovana Vesna Škare-Ožbolt.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Šuker ja sam zagovornik da se što jasnije odrede svi parametri koji su vezani za ovaj prijedlog zakona koji je izuzetno složen, težak i možda najviše dosada baš zato što se odnosi na građane dira sudbine ljudi. Znate, nije jednostavno kada morate djetetu reći da morate pitati povjerenika možete li mu kupiti tenisice ili mu kupiti školsku torbu. Dakle, sve su to pitanja koja jako bole. Da, doista postavlja se pitanje imovine, npr. ako imate dvoje djece od 18 godina, na njih ste ili su oni dobili imovinu od bake, djeda, živite s njima, vi ste jedini nositelj nekakvog kredita, zapali ste praktički u teške dugove, ne možete vraćati, djeca vam ne rade ali imaju imovinu. Postavlja se pitanje da li ta imovina isto tako ide u, da li je ona predmet, nije? Prema tome, ima puno stvari koje su nedorečene. Naravno, ne može zakon predvidjeti sve moguće situacije. To je jednostavno nemoguće. Ali, mislim da do drugog čitanja je na ministarstvu izuzetno složen posao i zadatak što jasnije uspostaviti kriterije kako bi ovaj zakon što manje bolio kada uđe u provedbu.
Za riječ se sada javio ministar pravosuđa poštovani Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Ja zahvaljujem na ovim ukazivanjima na određene eventualno nedorečenosti. Transparentnost, slažem se, to je jedna stvar o kojoj smo jako puno vagali kako je postići jer transparentnost je jedina koja čuva integritet ovog postupka i koja zapravo daje zaštitu i dužniku i vjerovniku s jedne strane. S druge strane izbjeći ovu situaciju da dužnik bude proskribiran i da zapravo svi njegovi podaci postaju javni. Različite zemlje imaju različita rješenja, mi smo išli za tim da će se na oglasnoj ploči objaviti nad kim je objavljen stečaj, međutim uvid u konkretne podatke neće imati nitko. Znači, oni neće biti javni. Ako mislite da tu trebamo još nešto i ako imate prijedlog možemo raditi na tome, ali s jedne strane to je javan postupak u smislu da se treba znati tko je ušao u to jer jedino tako i vjerovnici sebe mogu štititi. Jer znate, vi ste vjerovnik koji ni ne znate da vam je nad dužnikom objavljen stečaj, niste obaviješteni i vi gubite zapravo bilo kakvu mogućnost intervencije. Dakle, taj dio mora biti javan. I svjesni smo da će to za građane biti često dodatni teret i da će nekad biti u problemu zbog toga, ali to se jednostavno ne da izbjeći. Jer inače nema ovog postupka. Ali nećemo napraviti javnim ove druge podatke koji su neposredni, koji su puno konkretniji itd. Ali vjerovnik mora biti obaviješten i mora moći sudjelovati u postupku inače nemamo postupka. Dakle, pokušali smo naći balans. Ovo što ste rekli da li sve ići kroz pravilnik ili zakon, mi možemo do drugog čitanja neke stvari više staviti u zakon ali znate i sami da nekad pravilnici moraju upravo zbog svoje fleksibilnosti riješiti neke stvari u okviru zakonskog okvira. Dakle, to je nešto o čemu možemo razgovarati. Određivanje imovine, slažem se. Bitna stvar ja bih vam ukazao na članak 41., dakle ide sva imovina postaje stečajna masa osim imovine nad kojom se ne može provesti ovrha sukladno odredbama Ovršnog zakona. Dakle, sad ovdje prepisivati možemo ali mislimo da je s ovim dosta određeno. Postavilo se pitanje imovine srodnika, oni ne idu, naravno da ne idu. Moja djeca ne odgovaraju za moje dugove, oni su moji. I to što oni imaju nekakvu svoju imovinu ona se ne može zbrajati. Naravno da će se moći kontrolirati oni prijenosi imovine koji su bili neposredno prije koji govore o zlouporabi. I to je normalno, to svugdje mora postojati, ali naravno ako je neko dijete dobilo nasljedstvo to je njegovo nasljedstvo nije moje i moji dugovi su moji dugovi. Dakle, to je definirano. Tu se apsolutno slažemo. Mi mislimo da imamo jedno vrijeme i upravo zato što imamo postupak pred savjetovalištima koje ćemo iskoristiti jer neće sve doći na sud, ne može doći na sud dok ne prođe savjetovalište i tu ćemo iskoristit priliku za edukaciju. I to kao što ste i rekli, i ja sam rekao to je ključ. Bez dobre edukacije, specijalizacije zapravo će ostat teško provediv zakon pogotovo zato što su instituti novi, niko se ne zna kako s njima nosit, sudovi će tu morati imati upravo podršku jer će kreirati neke stvari od početka. I to je izuzetno zapravo ključ uspjeha. I edukacija na FINA-i i edukacija kasnije, to je stvarno jedna stvar o kojoj ćemo vodit maksimum računa. Znate koliko jesmo mi možemo ili ne možemo kroz Pravosudnu akademiju, ali koliko možemo ćemo provesti. Dakle, ako mislite bilo što što se tiče određivanja imovine tu smo apsolutno za ako mislite da treba biti određenije, neke stvari hoćemo korigirati, recimo kod uzdržavanja, na to nam je već ukazano i na odboru, dakle neke stvari hoćemo kod ove imovine na koju se, koja nikad ne ulazi u te obaveze koje ostaju. Bitno je tu spriječiti zlouporabe. S tim da moramo biti svjesni da će ih biti. Zlouporaba ima u svim zemljama, bit će ih i u Hrvatskoj. Stvar je dovesti zlouporabe da budu incident a ne pojava. Jer kad je incident onda se s njima možete nositi. I uspjeh zakona je u tome. Ako one budu masovne onda nismo, onda smo promašili. Što se tiče toga kad ga donosimo, donosimo ga najprije što smo mogli. Ja neću uopće ulaziti u to da li je mogao biti donesen prije ili kasnije, ja kažem ovo što je bilo u našem mandatu, rađen je čitav niz stvari, situacija se mijenjala u zemljama koje su i nama referentne, pa evo Austrija je neke stvari mijenjala nedavno, Slovenija. Dakle, ići s nekim rješenjem a vidite da ono tamo gdje je prvi put primijenjeno se mijenja, rekli smo ajmo malo pričekat, javna rasprava je skoro godinu dana, išli smo šire. Mogli smo mi bit prije godinu ovdje ali ne bi imali javnu raspravu. Dakle, to su neke stvari koje su dovele do toga da smo danas tu sa zakonom. Evo još jednom hvala na podršci.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo poštovana Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovani ministre, mene isto muči ova javna objava, odnosno javni poziv na mrežnim stranicama FINA-e gdje se objavljuj dakle ime i prezime potrošača, OIB, adresa, sa popisom svih vjerovnika. Kažete da možda ne bismo mogli, ja bi vam dala jedan prijedlog, dakle kada smo uključivali građane u model otpisa duga putem aplikacije registar otpisa duga dodijelili smo im korisničko ime i lozinku gdje oni mogu dakle sa tim korisničkim imenom i lozinkom ući u tu aplikaciju. Mislim da bi ovo bio možda jedan od dobrih modela, jer plašim se svega onoga što će se dogoditi a i to je specifičnost, još jedna specifičnost Hrvatske, čini mi se pogotovo u ruralnim sredinama gdje svatko za svakoga sve zna i plašim se da će puno ljudi zbog evo tog nekakvog svog osobnog bankrota biti stigmatizirani i mislim da bismo trebali razmišljati u ovom pravcu upravo to korisničko ime i lozinka. Imamo dakle dogovor zajedno sa dužnikom i vjerovnicima, svi u tom postupku mogu dobiti taj svoj password ili kako ćemo ga nazvati da onda pogledaju podatke koji ih interesiraju i sve ono dakle što povjerenik odnosno FINA stavlja u određeni registar.
Na repliku odgovara ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Evo to je jedno pitanje o kojem mi pokušavamo naći najbolje moguće rješenje. I sam sam rekao ta transparentnost je bitna. Dakle, ovo na što ste ukazali apsolutno stoji i mnogi građani će bit stigmatizirani, to je i zastupnica Škare-Ožbolt govorila, dakle bit će stigmatizirani, bit će u problemu. Ali mi još uvijek nismo našli način kako postići obaviještenost vjerovnika. Jer ako smo vi i ja vjerovnik nekog ovdje, vi ako ne znate da ide stečaj, vi zapravo za to ne znate i opće ne možete u njemu sudjelovati, a sustav je takav da dužnik sam kaže ko su mu vjerovnici. Razumijete? Tu poveznicu naći i između dva čitanja apsolutno ovo što ste rekli ćemo razmotriti, pokušat naći najbolji mogući način, ali bojim se da će ga biti vrlo teško jer bez ovog elementa početnog javnosti kasnije je sve nedostupno javnosti. Ali u jednom trenutku vi morati imati to kao trenutak koji izaziva pravne učinke, jer vjerovnik će nakon tog nešto propustiti i više neće moći sudjelovati, ali morate mu dat mogućnost da bude obaviješten. Teško je naći tu pravu ravnotežu, tog smo svjesni. Evo drago mi je da ste ukazali na to jer stvarno smo dosta razmišljali o tome, pokušavali naći rješenje i otvoreni smo zbilja ako možemo naći nekakvu bolje, ali kažem moramo imati i ovo rješenje. Vi morate znat ne može se postupak odvit a da vi zapravo za njega niste ni znali. Evo to je ograničenje. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Od druge replike se odustalo. Pa nastavljamo s raspravom po klubovima. Stajalište kluba SDP-a prenijet će nam poštovana Gordana Sobol. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege dakle evo danas u prvom čitanju raspravljamo o u biti jednom prijedlogu jednog novog zakona praktički, dakle u Hrvatskoj, prijedlog Zakona o stečaju potrošača. To je dakle zakon o kojem se već više godina razgovara. Evo podsjetiti ću još tamo negdje 2010. godine je tadašnja Vlada donijela polazne osnove za uvođenje instituta osobnog bankrota i negdje ako se ne varam iz siječnja 2014. je nekakav kostur prijedloga tog zakona bio pripremljen ali nakon toga evo došli smo do danas kada razgovaramo o ovom zakonu u prvom čitanju. Pozdravljamo činjenicu što ga je Vlada pripremila i poslala u saborsku proceduru. Odmah na početku reći podržavamo njegovo uvođenje, dakle to je nešto o čemu smo unutar SDP-a razgovarali. Rekao je ministar u svom uvodnom obraćanju da je to zakon koji bi bilo možda bolje da se donosi u nekim onako da kažem dobrim vremenima, ne kriznim vremenima. Ali smatramo i prihvaćamo ovaj zakon i kao dio jednog paketa mjera s kojima Vlada ide u susret onim našim građanima koji su se zbog osobne prezaduženosti našli u izuzetno teškoj situaciji i praktički sami više ne vide izlaz iz takve situacije i sami je sigurno ne bi mogli riješiti. Možda da ipak pročitam par brojaka koje je, evo u biti u samom obrazloženju, na samom početku u ocjeni stanja koje danas imamo kada je u pitanju kreditno zaduženje građana. Samo nekoliko podataka da vidimo kako su ta zaduženja su išla po godinama. Dakle u prosincu 2004. godine tražbine banaka prema stanovništvu su iznosile 65,28 milijardi kuna, u prosincu 2006. 95,69 milijardi kuna, u prosincu 2008. 126,55 milijardi kuna a u studenom 2014. iznosila su 126,87 milijardi kuna. Dakle jedan period više godišnji u kojem u nekim pod navodnicima i boljim vremenima ili ne pod navodnicima kada su se naši građani zaduživali i ti dugovi su, kreditna zaduženja su rasla iz godine u godinu. Smatramo da je dužnost svake odgovorne i Vlade da prepozna probleme u kojima se nalaze njeni građani i da ponude rješenja. I mi u klubu SDP-a smo duboko uvjereni da i prijedlog ovog zakona ide upravo u tom smjeru. Naime, ni hrvatski građani nažalost nisu ostali pošteđeni onoga što se naziva dužnička kriza. Posljedica je to ukupne teške gospodarske situacije ne samo u Hrvatskoj nego i izvan i višegodišnja kriza pokazuje se uzima svoj danak. Naravno i mi u klubu SDP-a i kolege iz Vlade uvijek ističemo da su gospodarski oporavak i radna mjesta ono što najbolje može rješavati probleme građana naročito oni koji su se našli i na rubu siromaštva. I Vlada pokazuje se svojim mjerama radi u tom smjeru što se uostalom vidi i iz činjenice da svjedočimo istina laganom ali oporavku jer svi određeni parametri rastu i vjerujemo da će oni u budućnosti dovesti i do bržeg gospodarskog oporavka i do otvaranja više radnih mjesta. No, naravno i u vremenima krize mi moramo ponuditi našim građanima svaku mogućnost da naši sugrađani nađu izlaz iz situacije u kojoj su se našli. Najveći broj njih sigurno je da se nisu našli u toj krizi svojom krivnjom. Različiti su razlozi, zaduživanje u času kada je bilo možda i bolje radno mjesto, zaduživanje u vremenima kada je možda radno mjesto bilo sigurno, u međuvremenu je došlo možda do neke druge vrste, do gubitka radnog mjesta, nemogućnost otplate kredita, premali prihodi. I u situaciji kada, i dolazak u jednu situaciju kada vjerojatno i ti naši građani više nemaju vlastitih sposobnosti ili znanja da se dalje nose sa dugovima koji su u međuvremenu narasli i država im naravno tu mora pomoći. Dakle onim građanima koji više nisu u stanju samostalno i u razumnim rokovima ispunjavati svoje dospjele obaveze i čija imovina je takva da se zaključuje da neće moći ispunjavati svoje dospjele obaveze pa niti u jednom višegodišnjem razdoblju. Dakle sa njihove točke gledišta ali i sa naše nalaze se u jednom bezizlaznoj situaciji i podržavamo zdušno to da im se mora dati druga šansa, da im se omogući da nakon određenog perioda naprosto počnu ispočetka. Ono što im u tome može pomoći svakako je i institut osobnog stečaja, ili kako ga nazivaju i osobnog bankrota kojeg upravo nudi i prijedlog zakona koji je pred nama. Institut osobnog stečaja poznat je u mnogim državama. Kada govorimo o zemljama Europske unije onda jedino pored Hrvatske još Mađarska i Rumunjska nemaju ovakav zakon, sve druge države su to riješile pa i davno prije. Bugarska i Španjolska istina nemaju Zakon o osobnom stečaju ali primjenjuju sličan model u praksi kroz dogovor dužnika i vjerovnika. Zakon dužnicima omogućava da ako se nađu u situaciji da ne mogu vraćati dugove da budu oslobođeni duga nakon što prođu proceduru. U svim zemljama osobni bankrot je i mogućnost i za rješenje djela i društvenih i socijalnih problema. Kako je u obrazloženju zakona navedeno Institut stečaja potrošača omogućuje stvaranje uvjeta insolventnim potrošačima za reprogramiranje njihovih obaveza, za novi početak a s druge strane i vjerovnicima omogućuje ravnomjerno namirenje njihovih tražbina. Pored toga stvaraju se, što smatramo značajnim reći uvjeti da se i kroz neinstitucionalne a onda i institucionalne okvire postigne dogovor između vjerovnika i dužnika i time se na neki način slijedi ona pozitivna, slijedi ona pozitivna, dakle trendovi u zakonodavstvu država članica Europske unije kojima se potiče i izvansudsko rješavanje sporova i smanjuje preopterećenost pravosudnog sustava. Tako da ustvari postoji i u zakonu predviđena obaveza dužnika da pokuša sklopiti sporazum s vjerovnicima u izvansudskom postupku, a prije nego što se krene sa podnošenjem prijedloga za otvaranje postupka stečaja potrošača odnosno dužnika na sudu. Više kolegica i kolega je naglasilo da je u posljednjih 10 godina dug građana prema bankama, ja sam po godinama u samom uvodu rekla, udvostručen sa 65 na 126 milijardi kuna s tim da danas imamo i zbog tih dugova i više od 322 000 blokiranih građana koji duguju preko 31 milijardu kuna. Prema prijedlogu ovoga zakona u osobni stečaj moći će krenuti oni koji su insolventni što se podrazumijeva da imaju dug veći od 30 000 kuna i ne uspijevaju podmiriti ta dugovanja u periodu dužem od 3 mjeseca, no naravno to ne isključuje i mogućnost da i drugi koji eventualno imaju manje iznose, ukoliko se ustanovi da i sa tim manjim iznosima su insolventni, dakle da će moći otvoriti postupak osobnog stečaja. Posebno važnim držimo i to da će u osobni stečaj moći ići obrtnici, osobe sa samostalnim zanimanjima što je ako se ne varam, negdje sam pročitala da ovu mogućnost pozdravlja i Hrvatska obrtnička komora, pogotovo što će za takve obrtnike dakle postojati mogućnost da i kroz period kroz koji prolaze osobni stečaj da mogu i redovito poslovati. Izravnu korist svakako od toga ima i država i obrtnici, ali i gospodarstvo u cjelini i to je još jedna pozitivna strana ovoga zakona. U ime kluba SDP-a želim i ja, mada je to više puta ovdje naglašeno, još jedanput naglasiti da ovaj zakon nije mjera oprosta duga, da oprost dugova Vlada provodi kroz druge vrste mjera. Dugovi se ne brišu, to mislim da mora se uvijek naglasiti jasno i nedvosmisleno. I konačno, ovaj postupak sigurno nije lak. Ulaskom u postupak osobnog stečaja dužnik ustvari više ne upravlja svojom imovinom. Ukoliko se tako propiše, dužnik ne može samostalno raspolagat imovinom i plaćom kroz određeni vremenski period. Dugovi se namiruju prema prethodno utvrđenom planu. Posebno želim na kraju naglasiti i pozdraviti odluku, odnosno prijedlog u zakonu dakle da određivanje dijela koji dužniku mora ostati da on može koliko toliko ustvari normalno živjet, dakle da taj iznos koji se određuje da se određuje stvarno individualno obzirom da je evo i u javnoj raspravi o ovom prijedlogu zakona bilo je različitih iznosa, dakle baratalo se sa pojedinim iznosima no bitno je da se i prema prijedlogu zakona vodi računa da u postupku stečaja potrošača itekako zaštiti ono osnovno pravo na dostojanstven život. I ja vjerujem, odnosno mi u klubu SDP-a vjerujemo da će se taj dio znati odraditi u času kada do osobnog stečaja dođe. Na kraju još jedanput ponavljam, klub SDP-a podržava prijedlog ovog zakona u prvom čitanju. Smatramo ovaj zakon izuzetno potrebnim i vjerujemo dakle da na taj način još jednom dijelu naših građana omogućujemo odnosno otvaramo šansu da započnu na neki način novi život, odnosno omogućujemo novi početak shvaćajući situaciju u kojoj se nalaze. Hvala lijepo.
Protiv ove rasprave replikom ustaje poštovana Vesna Sabolić. Izvolite.
Kolegice Sobol, samo se u jednom dijelu ne slažem sa vašom raspravom. Naime rekli ste uglavnom, to stoji u uvodnom obrazloženju ovog zakona, da su potrošači ili građani sami u principu krivi što su se doveli u poziciju da ne mogu vraćati svoje dugove, odnosno da je kriva globalna kriza. Nijednom rječju niste spominjali situaciju u hrvatskom gospodarstvu, cijelu situaciju koja je zadesila i hrvatsko gospodarstvo i hrvatske građane kroz ovih zadnjih 20 godina otkad već prikupljamo ova dugovanja od 2004. godine. Niste spomenuli, a mislim da je jedan od ključnih razloga zbog kojih su većina građana dovedena u ovu poziciju je ustvari plasiranje kredita kao lošeg proizvoda. O tome se cijela stručna javnost složila da su krediti u švicarskim francima i drugi krediti ustvari bili uzrokom ove dužničke krize u kojoj su se građani našli. Hvala.
Odgovor na repliku, Gordana Sobol.
Zahvaljujem. Pa kolegice Sabolić, meni je žao jer mislim da onda vi mene niste dobro slušala. I reći da sam ja rekla da su se građani u problemima našli isključivo zato što su sami krivi, apsolutno ne stoji jer ja sam rekla, sad ću ponovno ponovit, najveći broj njih u krizi se nisu našli svojom krivnjom. Gubitak radnog mjesta, pa sam onda govorila eventualno gubitak dobrog radnog mjesta, prelazak na neko slabije plaćeno radno mjesto, nemogućnost otplate kredita, premali prihodi. Dakle, ja sam o tome govorila. Naravno, spominjala sam i govorila sam da sad ponovno ne čitam sve i utjecaj globalne krize, ali dakle i gospodarska kriza i stanje u Hrvatskoj, ali i šire izvan Hrvatske. Dakle, da je sve to utjecalo na ovo. Naravno slažem se vama da i ovaj dio koji ste vi spominjali, dakle vezano oko loših kredita, dakle oko kredita između ostalog u švicarskim francima itd. da i taj dio sigurno je nešto što je itekako utjecalo da se građani nađu u krizi. Ali ova Vlada i taj dio rješava, odnosno i tu smo u Saboru imali prilike o tome raspravljati.
To smo sada razjasnili, pa ćemo čuti repliku poštovane Jadranke Kosor.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Replika ne znači da se čovjek ne slaže, nego znači razmjena, dodatna razmjena mišljenja [[Upadica Stazić: Onda ćemo čuti repliku slaganja.]] Da, tako je. Molim? [[Upadica Stazić: Hoćemo čuti repliku slaganja onda?]] Ne. Ja govorim o tome da se radi o razmjeni mišljenja. Ja mislim da je to jako dobro. Jedan dio građana, slažem se i to veći nije, se našao u poteškoćama, ne svojom krivnjom. Ali svakako da ima i onih koji su se našli i zbog toga što možda nisu dobro mogli procijeniti svoje mogućnosti i što su željeli možda živjeti iznad tih mogućnosti. To je također činjenica. Ono što jest smisao ovog zakona, jest otvoriti neku novu knjigu. Dakle, zatvoriti jednu knjigu, otvoriti novu knjigu. I slažem se kad kažete da ovaj postupak nije lak. Naime, nije lako i neće se biti lako ako se zakon donese, odlučiti uopće na pokretanje takvoga postupka od onoga koji to mora pokrenuti, jer to će za jedan broj ljudi značiti, a to je jako teško priznavanje neuspjeha. Dakle, da smo neuspješni, da netko drugi mora sad dodatno brinuti o nama. To je vrlo, vrlo teško i vrlo komplicirano. Zato mislim da je jedan od glavnih ciljeva u donošenju zakona i strukturiranju odredaba mora biti, a i o tome ste govorili zaštita ugleda dostojanstva, zaštita časti i ono što mi se čini onda u tom kontekstu osobito važno zaštita što je moguće veća osobnih podataka onih koji će pokretati taj ni malo lak, ni malo jednostavan postupak za koji se neće zapravo do kraja znati hoće li biti u pojedinim slučajevima uspješan. Dakle, zaista zatvoriti staru knjigu, otvoriti novu, početi jedan novi, drugačiji, uspješan život ili neće. Zato zaštita podataka kroz ovaj zakon mora biti u potpunosti zajamčena u onom smislu koji znači zaštita ugleda dostojanstva i časti svakoga pojedinca.
Na repliku odgovara poštovana Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Kosor, da slažem se sa vama i ja sam to posebno naglasila i u raspravi u ime kluba. Dakle, to upozorenje da taj postupak nije lak itd. nekad ono razmišljam si, ako budemo pak stalno to pričali, pričali, pričali možda se još i manje ljudi odluči na pokretanje osobnog stečaja. Međutim, dakle koliko god nije lak mi ga moramo na neki način onako kako ja to smatram smatrati kao pozitivnim, u stvari mjeru kao stvarno jednu dobru mogućnost da se počne ispočetka. Slažem se naravno da ima među svim tim dužnicima i onih koji su se i precijenili, koji možda u međuvremenu se dešavale neke stvari u životu da je sad na kraju ispalo da i ako se radi o toj nekakvoj imovini itd. da je to sad preveliki teret. I dakle u tom dijelu vjerujem da će se makar jedan dio njih odlučiti na ovo što je teška odluka, što će to zahtijevati stvarno evo i ja tu apeliram da se zaštiti dignitet odnosno dostojanstvo odnosno podaci o tim osobama. Jer na žalost još uvijek živimo u društvu u kojem se na vrlo lak način u stvari etiketiraju, a odnosno i stigmatiziraju osobe, pa evo i zbog toga što su na neki način doživjele, hajde da tako kažem sami ste rekli određeni neuspjeh u životu. Ali dakle, zato je na svima nama da upravo ovaj zakon ono što on donosi i mi svi koji javno djeluje promoviramo kao jednu pozitivnu mogućnost.
U ime kluba SDSS-a sada će govoriti poštovani zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Pozdravljam ministra pravosuđa i njegovu pomoćnicu. U ime kluba Samostalne demokratske srpske stranke ja ću odmah reći da ćemo mi podržati ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju. Dakle, mi uvažavamo dvije činjenice koje je predlagatelj, odnosno ministar rekao uvodno, a to je da su u cijeli ovaj projekat ušli vrlo oprezno jer su svjesni da se s ovim zakonom uvodi jedan novi instrument koji je potpuni i pravni novum i u praksi novum u pravosudnom sustavu RH, a veliko iskušenje će tek predstavljati u njegovoj implementaciji u realnom životu, odnosno promatrajući praksu i rješavanje određenih životnih sudbina. Isto tako, za nas je prihvatljiva teza, vrlo cijenimo to što je predlagatelj nastoji ovim zakonskim tekstom dati tzv. drugu priliku svim dužnicima u RH. Naime, ovdje je već rečeno brojka koja se stalno spominje, da je u RH ovog trenutka negdje oko 323 hiljade građana pod blokadom, dakle pod blokadom svih banaka, odnosno svih svojih računa i to temeljem Ovršnog zakona iz 2010. što je vrlo bitno ovdje napomenuti što je uzrok, odnosno što je pravni temelj tih blokada? Ako se toj brojci od 323 tisuće blokiranih pribrojimo njihove članove obitelji, ovdje je već bilo govora da će tad biti riječ negdje oko cca milijun blokiranih građana RH. Dakle, svaki 4 zaposleni stanovnik RH je danas blokiran, odnosno svaki 9 radno aktivni stanovnik je blokiran, zaključno blokiran je ovim jedan veliki radni potencijal u RH. Blokada, da kažem ovdje, znači apsolutna blokada. Dakle, kad se blokirate blokirani su vam računi kod svih banaka i vi jednostavno nemate u tom slučaju prostora za osnovnu egzistenciju. U navedenom razdoblju od 2010. do 2014. takav rast blokada je značio u nekakvim statističkim pokazateljima oko 65 tisuća ljudi godišnje, što bi značilo negdje oko 5,5 tisuća ljudi na mjesec se blokira u ovom periodu. A iznos duga, dakle ne glavnice nego neka vrsta legaliziranog kamatarenja, bankarskog kamatarenja na takav način raste na otprilike milijardu kuna u zadnjih 45 dana. Ono što je ovdje bitno reći da je u strukturi tih blokiranih otprilike negdje oko 109 tisuća su žene, a 152 tisuće blokiranih su muškarci i to u dobi od 18 do 55 godina. Kad kažemo to onda mislim prije svega na jedan alarmantni podatak jer vidimo da je ustvari blokiran najaktivniji radni potencijal u ovoj državi. I na kraju proteklih 6 godina građani su ostali bez nekakvih 9,5 tisuća svojih stanova ili kuća. I to je to što je drugi alarmantni podatak na koji u svakom slučaju treba reagirati. Imamo ovdje i top-listu tih vjerovnika koji su blokirali građane pa mogu reći samo nešto najinteresantnije da teleoperateri su ti koji su na prvom mjestu kao top-lista vjerovnika, a iza njih su banke pa HRT pa su određene faktoring institucije za naplatu potraživanja. Oni koji blokiraju građane su također i komunalci i isto tako 108 gradova su ti koji su blokirali građane RH u milijunskim iznosima. Inače, trenutno se u blokadi nalazi oko 20 tisuća obrtnika i 30 tisuća nositelja OPG-a o kojima ovdje nitko nije govorio, govorilo se samo o obrtnicima. Mi u SDSS-u prije svega pozdravljamo odluku Vlade da se pomogne ovoj kategoriji ljudi, znači ovoj cijeloj vojsci ljudi koji su blokirani, koji se nalaze u određenom dužničkom ropstvu. I mislimo da osim ovoga zakona o kojem će se nešto kasnije u nomotehničkom smislu i reći mislimo da treba ući u meritum stvari, odnosno u suštinu ovakvog stanja i nabrojati nekakve uzročnike. Prije svega su to za nas banke koje su davale kredite i koje realno gledajući iz godine u godinu bilježe porast dobiti, a suprotno sve veći broj njihovih komitenata dolazi u dužničko ropstvo prema podacima koje sam iznosio. To pokazuje samo činjenicu da su banke danas kod nas i zakonski i poslovno zaštićene a s druge strane suprotno građani su u tom slučaju potpuno nezaštićeni. Banke se bogate, država i njezini građani siromaše. Vi danas imate otprilike na računima banaka negdje oko 200 milijardi kuna štednje i ozbiljan je podatak da tih 200 milijardi kuna da mali postotak štediša ustvari, mali broj građana drži otprilike 70 do 80% mase štednje od 200 milijardi. Dok s druge strane imamo blokirane građane koji državi duguju, odnosno raznim komitentima duguju 25 milijardi kuna. Pitanje je sad ovdje jedno, kakvo mi to društvo gradimo i u kakvu smo fazu razvoja ovoga društva došli? Da mali broj raspolaže sa ogromnim kapitalom u štednji banaka, a s druge strane ogroman broj pojedinaca duguje milijarde koje ne može platiti kroz redovan život i redovno poslovanje. Sljedeća stvar je naravno nezaposlenost, smanjivanje plaća ili neredovita isplata plaća. U svakom slučaju uvodi i dovodi do različitih vrsta dužničkog ropstva, odnosno siromaštva. … [[Govornik se ne razumije.]] nezaposlenost naravno u visokoj korelaciji sa blokadama jer s jedne strane imamo 320 tisuća nezaposlenih, i s druge strane isto tako imamo 330 tisuća blokiranih, dakle podatak sam za sebe govori koliko je ozbiljna korelacija između činjenice nezaposlenosti i insolventnosti. Mislimo dakle da je osnovna stvar osigurati, najveća garancija radnicima, odnosno ljudima bi i najveća zaštita od insolventnosti bi bila mogućnost rada, mogućnost realnog zapošljavanja i korektne isplate plaća i onda ne bi morali biti u situaciji da donosimo ovakve zakone. Isto tako industrija kreditiranja odnosno industrija potrošnje kao i budimo realni političke laži o blagostanju koje nam često i država i političke elite prezentiraju kao i EU dakle da oni ne proizvode danas svijest opreza kod građana o riziku zaduživanja i potrošnje na dug i takva industrija bi u svakom slučaju u odnosu na realnu, istinsku industriju koja bi stvorila radna mjesta čini građane neslobodnima, a društvo u svakom slučaju čini visoko neproduktivnim. I konačno mislimo da je ovaj zakon osim što je rješenje koje je za nas prihvatljivo u suštini palijativni zakon, dakle on će privremeno rješavati ove situacije. Treba pojačati zaštitni mehanizam prava na dom, to je osnovna poruka koju bi mi iščitali iz ovog zakonskog teksta. Znači, treba zaštiti osobno dostojanstvo i dostojanstvo obitelji kroz ovakav zakonski mode. To je osnovna stvar. Vidimo da u zakonu postoji rješenje gdje se štiti prodaja odnosno stečaj, odnosno oduzimanje prve nekretnine, one je dobro, trebalo bi to u svakom slučaju pošto se ovdje radi o prvom čitanju još prema nekim sugestijama kolega ovdje razraditi, pojačati tu zaštitu koja je za nas osnovni element, to je kondicio sine qua non ovog zakona da se s njime zaštiti dostojanstvo čovjeka, dostojanstvo obitelji i prije svega egzistencija kroz pravo na dom. O samom zakonskom tekstu bi mogli reći par sugestija kroz nekoliko članaka, dakle članak 3. ovdje govori u stavku 3. o obrtnicima, rekao sam već da ovdje niko ne spominje OPG-e. Znamo kolika je opasnost od blokiranih OPG-a i nositelja OPG-a. Pročitali smo da je negdje oko 30 tisuća blokiranih i bilo bi dobro da se ovdje u članak 3. pored obrtnika u istu kategoriju stave i OPG-i. FINA će biti osnovni moderator cijelog ovog projekta, osim što će naravno ostvariti vrlo visok prohod odnosno profit godišnji posredujući u takvim transakcijama što je naravno legitimna stvar. Postavlja se pitanje, postavlja se i pitanje da li je FINA ovog trenutka kapacitirana da sve te stvari radi. Pored svega, svih poslova koje FINA dnevno radi a oni koji se bave malo poslom i posjećuju često FINA-u vide da je tamo prilična gužva na šalterima, da su ljudi preopterećeni činovnici i službenici, prilično su nervozni jer moraju raditi masu tih poslova, što je sve razumljivo, sada im damo da još i ovaj zadatak da učestvuju u pomaganju spašavanja prezaduženih ljudi. Isto tako kad se govori o povjereniku naravno da neko mora biti povjerenik ali ne možemo se oteti dojmu da se i na ovaj način kao što reče kolega prethodno stvara određena kasta ljudi, dakle ljudi koji će biti sad u prilici da imaju jedan fini lagani posao kao što su to bili i bilježnici, kao što su to i odvjetnici i koji će na tom cijelom poslu dobro zarađivati. Ja opet ponavljam često smo u raspravama govorili kada dobijete opomenu od HRT-a koja za neplaćene dvije one rate od 160 kuna, ukupan dug vam naraste na preko 900 i nešto kuna, kad raščlanite šta su elementi toga duga vidite da je najmanje to što trebate platiti svoj dug HRT-u, najviše su tu razno razni PDV-i i naravno usluge odvjetničkih kancelarija koji očito ovakav sistem kakav želimo uspostaviti jako dobro odgovara i donosi im jako finu konstantu, laganu zaradu. Vidimo da i nasljedstvo ulazi u masu koja će biti predmet stečaja što je isto stvar za raspravu. Da li treba nasljedstvo dirati? Dakle ono nije niti stvar zarade niti stvar nekakvoga duga. Dakle naše mišljenje je da treba razmisliti do tome da li ukupnu imovinu koja je predmet stečaja treba da uđe i dobronamjerno nasljedstvo. I članak 45. je ključna stvar gdje treba osigurati, ostaviti određena sredstva dovoljna za život, šta to znači dovoljna za život, to će vjerojatno biti prepušteno diskrecijskoj ocjeni svakog suca što opet dovodi u sumnju da će to biti realno urađeno. I naravno zaštita nekretnine u stavku 3. je ključna stvar koju treba na neki način još možda razraditi odnosno dodatno pojačati. Sa ovakvim stvarima je ovo zakonsko rješenje u prvom čitanju za nas prihvatljivo i klub SDSS-a će ga prihvatiti.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku prijavljenu. Poštovani Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Horvat, spomenuli ste da je ovo zapravo palijativni zakon. U medinici znamo šta je to palijacija i palijativni zakon. Meni se čini da je ovo zakon anefinem za mnoge naše ljude. A dobro ste pobrojili 320 i više tisuća blokiranih ali niste pri tome spomenuli ne samo nezaposlene nego i one koji rade bez plaće, pa čak i u firmama u kojima je država većinski ili djelomično većinski vlasnik. Kada ste govorili o bankama rekli ste da je 200 milijardi kuna na štednji u bankama koje posluju u RH, pri tome treba biti pomalo a ne lukav, ali ajde mudar pa reći da zapravo iz te štednje banke koje su u stranom vlasništvu od domaće štednje, od 200 milijardi kuna zapravo kreditiraju. Dakle, mi sami sebe kreditiramo, naši štediše zapravo, ali preko banaka kreditiraju ljude pa i one koji imaju loš plasman kredita itd. Zapravo strane banke ne ulažu uopće izvorna sredstva da bi kreditirale naše potrošače, nego iz tako obimne štednje, reklo bi se od 200 milijardi kuna koje kreditiraju a onda dijele i dobit iz toga koja znamo kolika je, ali dijele i bonuse upravo na ljudima koji su blokirani, upravo se tu bonusi dijele. To je žalosno, sramotno i da nitko ništa ne može vjerovnicima u obliku banaka, a govorili ste o televiziji i o telekomu itd. ali da niko ništa ne može ovim bankama koje znamo što su radile sa frankom itd. ne može stati na kraj, to je nevjerojatno. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Mile Horvat.
Kolega Grubišić, vi ste potpuno u pravu. Ja bi potpisao ovu vašu repliku u svim elementima. Dakle, nezaposlenost je jedan od osnovnih uzroka zbog čega imamo ovakvo stanje prezaduženosti i rekao sam da je negdje oko 150 tisuća muškaraca, muških osoba evidentirano kao prezaduženo. Tragično je što je negdje oko 75 tisuća nezaposleno. Dakle, nisu ljudi krivi što su u jednom periodu svog života ostali bez posla, što nam je tržište takvo kakvo jeste, tržište rada dakle takvo kakvo jeste ne uređeno, prilično surovo, neoliberalnog koncepta i ima svoju cijenu što ljudi ne dobivaju plaće, što se menadžeri ponašaju prilično bahato u odnosu prema obavezama prema radnicima. I samim time ta grupacija od 70 hiljada prezaduženih ljudi je ne svojom krivicom došla u tu situaciju. Banke su posebna priča, to će i biti vječna tema da li dirati, da li imamo pravo razgovarati o poslovanju i poslovnoj bankarskoj logici ili nemamo pravo. Ja mislim da imamo pravo razgovarati samom činjenicom što te banke koje su kćeri nekakvih velikih banaka kod nas na našem domicilnom tržištu, financijskom imaju višestruko veće kamate, višestruko strože uvjete kamatarenja i plasiranja svojih financijskih instrumenata od svojih matica u Italiji i Austriji. Daje nam pravo da tražimo od Narodne banke da konačno uvede red u ovakvo kreditiranje od strane banaka. Vjerojatno bi se onda riješio drugačiji švicarac i masa tih prezaduženih ljudi.
Za riječ se sada javio ministar pravosuđa poštovani Orsat Miljenić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Samo par odgovora na konkretna pitanja da, dakle OPG-i jesu unutra, ako treba to ćemo precizirati ali oni jesu apsolutno unutra i na njih se odnosi kao na fizičke osobe. Dakle nije uopće problem, intencija je da budu ako nije dovoljno jasno, to ćemo riješiti. Kapacitet FINA-e, u ovom trenutku to je jedina institucija koja može ovaj posao odraditi. Šveđani imaju vrlo sličan sustav, oni također imaju jednu takvu agenciju koja odrađuje čak i više nego što smo mi ovdje stavili FINA-i. Alternativa tome je bila da idemo u jednu mrežu privatnih savjetovališta ali to dok bismo uspostavili, dok bi ih unificirali, uspostavili tijelo nadzora, nemate drugo rješenje. Možete treću mogućnost a to je da idete izravno na sud. A to gdje god postoji se nije pokazalo kao dobro rješenje. Dakle FINA u ovom trenutku, razgovarali smo s njima, oni su sudjelovali u ovome, oni kažu da imaju kapacitet i da to mogu nositi. Vidjeli ste pristojbe su i kod njih stavljene zbilja na minimum, oni su čak govorili da je to ispod minimuma, o tome se da razgovarati. Ali mislimo da su nam oni dodana vrijednost i kada već imamo financijsku agenciju da je trebamo što više koristiti gdje god možemo. Povjerenik, gledajte povjerenik je opet jedna dužnost koja, nemojmo imati iluzije, svi se ljudi bave s nečim da bi zaradili. Mislim neće se baviti, vrlo mali dio ljudi će raditi bilo kakav posao iz nekakvog altruizma. Na nama je da uspostavimo prvenstveno kriterije da to budu ljudi koji će raditi profesionalno i koji će nam jamčiti da prava dužnika i vjerovnika će se poštivati. Njih će nadzirati sud, znači sud ima glavnu riječ i zadnju riječ kao i u svemu drugom. Idemo uspostaviti što bolji sustav edukacije i kontrole da to bude što bolje. Ali nemamo drugo, ponovno nemamo drugo rješenje. To vam je kao da kažemo nećemo stečajne upravitelje, nemate drugog. Nasljedstvo. To se uvijek postavlja pitanje, ako ste vi meni, vi i ja kao privatna osoba, vi ste mi dužni 100 tisuća, ja sam vama dužan 100 tisuća kuna koje ne mogu vratiti, naslijedim milijun, je li u redu da od tog nasljedstva vratim onih 100 tisuća? Ja mislim da je. Dakle razumijete? U tome je nasljedstvo jer ga vi prihvaćate. Gledajte ako se ono vama ne isplati vi ga nećete prihvatiti. Ako je to recimo više dugova nego potraživanja, odričete se, nema nasljedstva. Sredstva dovoljna za život. Tu je bilo dosta rasprave. Mi smo prvo išli primjenom Zakona socijalne skrbi itd., međutim, onda je ispalo da je to dosta jedan kruti mehanizam koji nije možda do kraja individualiziran. I htjeli smo i svjestan sam te kritike i ona stoji da smo htjeli sudu dali veću mogućnost individualizacije. I naravno da se u praksi može dogoditi da onda bude odstupanja. Ali ako opet idete vrlo čvrsto i kruto propisati onda ćete nekada nanijet čak i veću nepravdu. Dakle htjeli smo, ono što je naša ideja staviti okvirne kriterije prema kojima sud treba donijeti odluku o tome. Ali nije isto da li vaše dijete ide, da li je na fakultetu, da li je fakultet u Zagrebu ili negdje gdje stanujete, da li, razumijete, i to je nemoguće unaprijed, dakle to je bila intencija. I jesmo, razgovarali smo o tome i sa sindikatima dosta i na odboru, malo ćemo tu stvar precizirati ali mislim da je bolje da ona ostane malo više diskrecijska jer ako je kruto propišemo imati ćemo potencijalni problem. Ali to je stvar rasprave. Mislim to je jedna zbilja stvari koja ne možete reći što je bolje. Jedina nekretnina. Nema sustava na svijetu koji će vas osloboditi obveze da nekretninu koju ste stavili kao zalog morate dati u prodaju i da se proda, nigdje na svijetu. Jer vi ste od nekog uzeli X nečega, novca, potpisali ste ugovor prema kojem ako to ne možete vratiti ta nekretnina, on se naplaćuje iz nekretnine. Sada uspostaviti sustav koji bi apsolutno to priječio, možemo, ali to znači da će svaki takav, ako govorimo o banci ili privatniku sa uspjehom to potraživati iz državnoga proračuna. Jer netko mu to mora platiti. I tu je, ja znam koliko je to teško ali vi tu stvarno nemate rješenje. Tu je, odnos je sklopljen, on je konzumiran s jedne strane i ako se mi zakonom umiješamo u njega i kažemo e sada ti više nećeš moći ovaj dio ispuniti [[Upadica Stazić: Vrijeme ministre.]] Mislim ovo, nije možda nije možda popularno ali to je tako. Tako da tu smo, evo, ali možemo i to još razraditi. Hvala.
Na ovo izlaganje imamo jednu repliku. Poštovani Stjepan Milinković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa gospodine ministre, na početku ste me obradovali kada ste rekli da je OPG unutra ali ja nekako nisam baš dovoljno vičan tom čitanju ali u članku 3. nisam to vidio. A onda ste vi poslije rekli, vi ste poslije rekli ako nije da će se onda kao to ispraviti. A to, malo mi je, malo mi je to dvojbeno jer me ovo nekako neodoljivo podsjeća na onaj zakon prije kratkog vremena o potrošačkom kreditiranju kada su OPG-i bili, nisu bili unutra isto tako, je li tako bilo? I onda je za tjedan dana Vlada e sad ćemo mi OPG-e ubacit. Pa ljudi moji pa kakav je to pristup da se ti moji OPG-i, naši poljoprivrednici diskriminiraju i postavljaju kao građani drugog reda, a znamo da ih je 70% blokirano, znamo da ne mogu proljetnu sjetvu obaviti, znamo u kakvoj su situaciji, da ne ponavljam onu cijelu povijest što se dogodilo od samih početaka i da danas svjedočimo propasti sela i sada ga opet nema u ovakvom jednom zakonu koji bi riješio najminimalnije, one osnovne stvari. Molim vas da potvrdite da li sam ja u pravu ili nisam, ako nisam, bolje da nisam. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku ministar Miljenić.
Dakle ne znam sad točno da li ste u pravu ili niste ali ajmo reći ovako. Intencija je da OPG budu unutra. Ako čitate članak 3. stavak 3. vidite što se potrošač smatra, dakle svaka fizička osoba i OPG izvan ovih djelatnosti, a OPG ih ne obavlja. Dakle mi smo na stavu da smo s ovim uključili OPG i to je intencija. Obzirom na ovo što je kod vas izazvalo dvojbu, što je izazvalo tu dvojbu, očito je da moramo to malo bolje precizirati. Zato i služe dva čitanja i zato služe ovakve razmjene. Dakle u pravu ste da OPG-i trebaju biti unutra, mi želimo OPG unutra, mi mislimo da jesu, ali da ne bi izazivali bilo kakvu sumnju precizirat ćemo. Evo ja se zahvaljujem.
Nastavak rasprave po klubovima. Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Svi smo se složili u ovim prijašnjim raspravama da je ovaj zakon nužan i jedino što možemo iskazat, u čemu možemo iskazat žaljenje jeste to da je od 2007. trebalo proći toliko dugo da ga donesemo ali kako se kaže bolje ikad nego nikad. Klub Hrvatskih laburista podržat će ovaj zakon u prvom čitanju i prva zamjerka koju uistinu imamo na ovaj zakon jeste u tome što nismo napravili jednu dubinsku analizu tko to ima ovršene račune i tko od ovih 320 000 blokiranih građana možemo pretpostavit da će ići odnosno zatražit osobni stečaj. Dakle do 10 000 kuna blokirano je skoro 140 000 građana, od 10 000 do 100 000 kuna isto tako 140 000 građana, a više od 100 000 kuna blokirano je 42 580 građana. Rekli smo da će zasigurno svaki onaj tko bude zatražio osobni stečaj i svatko onaj tko mu bude davao bilo kakve naputke kako ispunit sve ono što mu za osobni stečaj treba bit u jednom problemu jer koliko god mi govorimo da ćemo unificirat prijave za taj osobni stečaj, svaki osobni stečaj bit će itekako individualan i o tome će se morat vodit izuzetno, izuzetno velika briga. Upravo zbog ovoga postavlja se pitanje koje je osnova duga. Ako kažemo da imamo 140 000 građana sa dugom od 10 000 kuna koji po ovome ne mogu proglasit osobni stečaj, ako je ukupni dug 520 milijuna kuna ti građani ostaju izvan ovoga. Zatražili su vjerojatno oprost preko drugog mehanizma. Međutim, ovih 140 000 građana do ovih 100 000 kuna itekako zabrinjava jer u njima je dugo oko 400 milijuna kuna, a odnosi se prema državi. Bez obzira koliko ja iščitavam ovaj prijedlog zakona, bez obzira na stečaj potrošača dug prema državi se ne oprašta, on i dalje ostaje dokle god se ne podmiri. Rekla sam prije u replici da me zabrinjava ova objava osobnih podataka i uistinu intenzivno razmišljam kako bi se vjerovnike obavijestilo o tome da je potrošač otvorio osobni stečaj. Ja se nadam da do drugog čitanja ćemo možda svi razmišljat dovoljno dosta o tome i da iznađemo kvalitetno rješenje. U izvansudskom postupku dakle potrošač mora navest popis imovine, postavilo se ovdje već pitanje što ulazi točno u taj popis imovine i ministre mislim da bimo to trebali definirat, vjerovnike i tražbine, razlog stečajnog postupka, iznos primanja iz radnog odnosa i ostalim primanjima kao i njihovim iznosima u prethodna 3 mjeseca. S obzirom da smo rekli da je svaki stečaj osoban postavlja se ovdje pitanje što su to ostala primanja, da li tu unutra ulaze i rodiljne naknade, invalidnina, osobna invalidnina, dječji doplatak pa bi možda predložila da se tu doda ostalim primanjima na koja se plaća porez na dohodak i mislim da bimo onda iz te kategorije maknuli sva ova ostala primanja s osnove nekakvih socijalnih naknada. Trebamo navesti članove uže obitelji pa bih predložila da stavimo ovdje članove uže obitelji koji žive u zajedničkom domaćinstvu i osobe koje je potrošač dužan po zakonu uzdržavati. Ja mogu imat dvoje djece, mogu bit dužna, to dvoje djece ne žive sa mnom u zajedničkom domaćinstvu, a na ovaj popis moram prikazat i mjesečne režijske troškove. I ne vidim razloga zašto bi u stečajnom, kao što ste ministar i prije rekao, dugovi su moji, nisu dugovi moje djece i ukoliko netko od uže obitelji koje zakon podrazumijeva pod užom obitelji ne živi sa mnom u zajedničkom domaćinstvu ne vidim onda razloga zašto bi se cijeli, svi ti članovi morali navoditi i mislim da bi bilo pametno da se navode samo oni članovi, dakle koji žive u zajedničkom domaćinstvu plus dakle one koje potrošač po zakonu mora uzdržavati. Rekli smo da se javni poziv objavljuje na mrežnim stranicama FINA-e i ja tu dolazim do jednog velikog problema, a tiče se Raiffeisen zadruga, odnosno naših građana koji imaju kredite u Raiffeisen zadrugama u Austriji. Da li u Austriji čitaju mrežne stranice FINA-e i da li oni kao vjerovnici, a oni jesu vjerovnici prate koji od hrvatskih građana je otvorio ili zatražio da ide u stečaj. Dakle, ja kao građanin RH imam određeni dug prema Raiffeisen štednoj zadruzi u Austriji, insolventna sam, ne mogu dug platit više od 90 dana i dug mi je veći od 30 000 kuna. Po ovom zakonu ja ću otići na FINA-u, ispunit sve obrasce koje treba i proglasit osobni bankrot. Moj vjerovnik jeste Raiffeisen štedna zadruga u Austriji. U tom trenutku oni bi se ja navodim da su oni moji vjerovnici sa onim dugom kojim ja mislim da sam dužna toj Raiffeisen štednoj zadruzi. U tom trenutku, dakle povjerenik FINA-e traži od vjerovnika da dostavi određenu dokumentaciju sa glavnim i sporednim dugom. I pitam se i molim odgovor na ovo pitanje da li građani RH kojima su vjerovnici štedno-kreditne zadruge Raiffeisen štedno-kreditne zadruge iz Austrije mogu proglasit stečaj i kako će to u ovom trenutku funkcionirati i da li smatrate da će FINA dobro i kvalitetno obavljati tu korespondenciju sa Austrijom, odnosno sa zadrugama kao vjerovnicima. Jer smatram ukoliko to nije moguće, a ostavimo sve ove naše građane izvan tog stečajnog zakona potrošača da smo opet jednu veliku kategoriju ljudi zanemarili. U članku 16. stoji da izvan sudski postupak nije uspio ako neki vjerovnik pokrene ili nastavi postupak radi prisilnog ostvarenja tražbine ili ako izričito i nedvosmisleno izjavi da nije suglasan s izvan sudskim sporazumom, a savjetovalište je u tom slučaju dužno bez odgode izdati potvrdu predlagatelju u neuspjelom pokušaju sklapanja izvan sudskog sporazuma. Međutim, u stavku 4. članku 18. pak stoji da izvan sudski sporazum nema pravnog učinka na vjerovnike s kojima nije sklopljen. Molila bih objašnjenje. Ako i čitamo samo članak 16. to bi otprilike izgledalo ovako. Imam 10 vjerovnika kojima sam dužan, sa 9 uspijem se nagoditi, sa desetim ne. On ide u izvan sudsku, on ne pristaje na izvan sudsku nagodbu. Dalje ovršuje onako kako on smatra da treba ovršavati. Da li je izvan sudska nagodba uspjela ili nije uspjela? Jer ako čitamo onda članak 18. stavak 4. ispada da izvan sudski sporazum nema pravnog učinka na vjerovnike sa kojima nije sklopljen. To znači da nekakav izvan sudski sporazum jeste sklopljen, ali nema pravne osnove na one koji evo nisu htjeli ući u taj postupak. Dakle, to bih molila objašnjenje. I članak 40. ako potrošač nema dovoljno imovine da se podmire vjerovnici sud donosi odluku o otvaranju i zaključenju stečaja, odredit će povjerenika i zaključiti o prijedlogu za oslobođenje od preostalih obaveza uz uvjet da je podnesen zahtjev, dakle da se potrošača oslobodi tih obaveza. Što je ovdje s porezima s obzirom da su porezi obveze izuzete od oslobođenja, dakle što znači ako imam dug, a dug je porezni. Nemam imovine, postupak stečajni se otvara i zatvara, a dug kao takav dalje ostaje u kojem je statusu taj građanin. Plašim se vezano za ove Raiffeisen banke još jednog trenutka, a to je dakle razlučnih vjerovnika i ukoliko postoji razlučno pravo na nekretnini, dakle sud daje razlučnom vjerovniku rok od 6 mjeseci da tu nekretninu oprihoduje, proda. Ukoliko vjerovnik to ne učini nekretnina postaje dio stečajne mase, barem tako iščitavam u ovom zakonu. Plašim se da na ovaj način, a pod uvjetom da Raiffeisen kao takve prihvatimo za vjerovnike u ovom Zakonu o stečaju potrošača, da upravo dajemo zeleno svjetlo da se nekretnine u roku od 6 mjeseci temeljem razlučnog prava čim evo prije dolaze na sudove i što u tom trenutku se događa, dakle sa tim našim potrošačem kojima je Raiffeisen štedna zadruga recimo jedan jedini vjerovnik. Dakle, budimo iskreni kažimo da se onda na njega to ne odnosi. Imamo još jedan problem. Jamci na kredite. Dakle, jako puno hrvatskih građana jesu jamci za dignute kredite i ovršeni su im računi s kojih se naplaćuju, dakle mjesečni anuiteti s osnove kredita čiji je korisnik netko drugi. Ako sam ja dignula kredit, a moj jamac taj kredit plaća ja otvaram osobni stečaj. Postavljam pitanje, dakle ako u osobnom stečaju pa recimo čak i u izvansudskoj nagodbi uspijem postići dogovor sa mojim vjerovnikom da li to znači da se račun moga jamca u tom trenutku oslobađa ili i taj jamac mora isto tako proglasiti osobni stečaj jer je i on u dugu s osnove jamca? Što se tiče obavljanja obrta imam jednu zamjerku, a to je sljedeća. Dakle, ovdje kažemo da ćemo potrošačima omogućiti da dalje obavljaju svoje obrte i da ćemo im od stečajne mase omogućiti da koriste opremu, strojeve i sve ostalo osim nekretnina. Sad dolazimo u jednu čudnu situaciju. Imamo potrošača koji je dužan i proglasio je stečaj zato što je kupio nekretninu u kojoj je napravio apartmane i to je djelatnost u kojoj se on bavi iznajmljivanjem dakle tih apartmana. Tu nekretninu mu nećemo izvući iz stečajne mase da bi mogao obavljati daljnju djelatnost ali primjerice jednom liječniku koji je slobodno zanimanje i čiji aparat košta puno više nego ova nekretnina s kojom se bavi ovaj u iznajmljivanju apartmana to ćemo izvući iz stečajne mase i tom liječniku primjerice omogućiti da on dalje obavlja tu svoju djelatnost, plaća mjesečni najam za korištenje aparature u stečajnu masu i dakle ostvaruje nekakvu dobit. Što znači da smo opet jednu kategoriju građana stavili u neravnopravan položaj jer da li se netko bavi iznajmljivanjem apartmana i dignuo je kredit da bi te apartmane mogao ostvariti, da bi mogao zarađivati ostvarivati dohodak i dobit onda smatram da ukoliko govorimo o daljnjem obavljanju mogućnosti obavljanja obrta ili nekakve djelatnosti da moramo u istu poziciju staviti sve one koji to žele napraviti, a otvorili su osobni stečaj. Imamo i jedan problem sa zadužnicama pojedinaca koje su oni kao fizičke osobe davali za račun svojih poslovnih subjekata. Te zadužnice polako dolaze zbog evo gospodarske situacije u Hrvatskoj na naplatu. Znamo da oni odgovaraju svojom osobnom imovinom. Što ako osobne imovine nema, a zadužnica je na nekih 2 ili 3 milijuna kuna? Da li to znači da će se stečajni postupak otvoriti i zatvoriti, i da će se ta zadužnica od 2 ili 3 milijuna kuna s obzirom da nema imovine kao takva brisati? Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Ministar se javlja za riječ, ministar Orsat Miljenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Ponovno evo odgovora koliko mogu dati sad na brzinu, a ostalo ćemo s vremenom. Dakle, mislim da je pogrešno ako dopustite uzimati stalno broj blokiranih građana kao referentan broj. Ima čitav niz građana koji su blokirani koji ostvaruju egzistenciju bez obzira na to i za vjerovat je da neće ići u ovaj, dakle da se neće, da njihova opcija neće biti stečaj potrošača kao što nažalost imate dio građana koji uopće ne posluju na tržištu i nema im se što blokirati. I oni, mi ih ne vidimo u statistici ali oni stvarno postoje i imaju možda veći problem nego neki od onih. Dakle, zato hoću reći to nam je jedan broj koji nam može biti indikator ali ne možemo se njime samo rukovoditi. Drugo, 30 tisuća kuna nije uvjet da vi možete ići u ovaj program, to je samo presumpcija. Ako ste toliko dužni, više od 90 dana, onda uvijek možete ići. Ako ste dužni manje onda možete dokazivati da ste insolventni. Dakle, to nismo stavili kao nekakvu granicu ispod koje se ne može ići. Uža obitelj, zapravo ona definicija služi za sljedeće, ne zato da bi se svodilo na što vi imate pravo nego da bi se prvenstveno vidjelo da niste zloupotrijebili pravo jer onda će se provjeriti da li ste vi, ja, prenio stan mjesec dana prije i onda otišao u stečaj, odnosno pokrenuo postupak. Dakle, tu nam je bitno i to su oni srodnici gdje se može raditi poništaj takvog ugovora, odnosno pravnog posla. Austrijanci, njihov problem, nek prate, a ako ne prate neće se javiti kao vjerovnici i njihov problem. Mislim, znate ono, zašto bi bili u drugačijem položaju nego bilo tko drugi? Dakle, to će se objavljivati kod nas, obveza se plaća tu, da li je vjerovnik u Americi, Austriji ili negdje drugdje čujte to je tako. Porezni dug, postavlja se da pitanje što ćemo s njim. Mi smo ga predvidjeli da je to nešto što se ne može, znači što ne dolazi u obzira za ovaj otpis, međutim znate da je i po zakonu koji uređuje poreznu tematiku da postoji mogućnost otpisivanja takvih dugova u sasvim drugoj proceduri i zato je bolje da nas ovdje ne opterećuje u ovom segmentu zato smo to tako riješili. A ponovno Raiffeisen što ste rekli, dakle ne, neće se to moći dogoditi jer ako dužnik, dužnik je gospodar procesa zapravo i ako on smatra da nije dužan nekoj od tih institucija o kojima ste govorili on će to osporiti i nema nikakve prodaje dok se ta parnica ne završi. Dakle, znate ne dajemo njima alat da oni lakše to prodaju. Sljedeća stvar, dužnik ne mora nikad ići u ovo. Ako je njemu povoljnija situacija prema znači situaciji u kojoj on nije u stečaju on neće ni ići za tu opciju. Ali kažem, dužnik će osporiti takvo potraživanje i reći ja nisam dužan. Dakle, nije automatizam da vam dođe vjerovnik i kaže dužan si x milijuna i sad ćemo to prodati i naplatiti. Jamci, nismo za to našli rješenje jer to su zapravo individualni ugovori. Rješenje bi bilo da zapravo takvi jamci sudjeluju u stečaju onog izvornog dužnika i da zapravo od njega se potražuju. I tu treba vidjeti što, ali jamstvo, opet ugovor o jamstvu je dobrovoljno, nažalost ušli ste u to, vjerovali ste nekom kom možda niste trebali vjerovat i vi ste preuzeli obvezu. Vrlo teško rješenje, s njim se mučili u Stečajnom zakonu, znači ne samo ovdje. Nismo našli pravo rješenje, koliko ja znam nema ga nigdje. Znači da bi se ovo odnosilo i na jamce, da bi oni izlazili ma koliko izgledalo nepošteno zapravo jer se glavni dužnik rješava obveze, a jamcu ostaje. Ali kažem zato što je pravna osnova različita glavni dužnik može prema jamcu ići sa svojim potraživanjima. Ovi apartmani neće doći u obzir zato što ako pogledate osoba koja obavlja samostalno djelatnost uvjet je da nema više od 100 tisuća kuna duga. Znači nema tu da će neko nekretninu zadržat, može ako je manje od 100 tisuća, ali to realno, životno nije tako. Ima i drugih razloga zašto se to neće dogoditi ali ovo vam je već onaj osnovni zbog kojih se to neće dogodit. Mislim da je to sve od ovog što ste postavili, ali sigurno će biti još pa ćemo bit u kontaktu. Evo, hvala lijepo.
Imamo prijavljenih nekoliko replika, ali 13,30 je sati pa ćemo ih čuti u 15,00 sati. Oglašavam stanku.
Kolegice i kolege nastavljamo sa radom. Nastaviti ćemo sa replikama na izlaganje ministra. Prva je kolegica Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo neugodno mi je sada malo replicirati jer zamjenica ne zna o čemu smo govorili ali vezano za broj blokiranih, slažem se da nam oni ne smiju biti referentna stopa o kojoj razgovaramo. Nisam mislila kada sam govorila u svojoj raspravi da broj od 320 tisuća blokiranih bude referentna stopa ali da svakako trebamo voditi računa o tome, o razlozima postojećih blokada, to svakako da. I ono što me zabrinulo u odgovoru samog ministra, rekao je da svi oni koji dobivaju primanja, dakle nemaju čak ni račune, da nisu svi oni blokirani, da se snalaze na drugi način što nam otvara onda još jedan dodatni problem a to je i rad na crno i ostvarivanje određenog dohotka o kome nemamo po ovome dakle nikakve evidencije. Svatko može odlučiti da li ide u osobni bankrot ili ne ide. Međutim, mislim da ako znamo ove podatke a očito ih znamo kada ministar o njima govori da nam je to još jedan dodatni posao. Što se tiče Austrijanaca i da oni trebaju brinuti o svojim dugovima odnosno o tome koji je njihov štediša otvorio osobni stečaj, uopće ne sumnjam da to neće dovoljno dobro odraditi s obzirom evo da je najnovija, novije informacije idu u prilog tome da je u Hrvatskoj otvoreno jako, jako puno jednostavnih društva sa ograničenom odgovornošću sa 10 kuna temeljnih kapitala koje uredno pozivaju štediše Raiffeisen zadruga na sastanke gdje bi se izdogovoralo ili pregovaralo o reprogramu postojećeg duga odnosno više o tome na koji način uzeti nekretninu nego napraviti reprogram ali nam to otvara opet dodatno pitanje dilanja ugovora i informacija samih građana o onome, o ugovorima koje su sklopili sa štednim zadrugama.
Hvala. Sljedeća replika Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Žao mi je što nema ministra i u principu mislio sam odustati od replika ali svejedno neka ostane u zapisniku. Dakle ministar je rekao da obveza postoji bez obzira da li je vjerovnik u Republici Hrvatskoj ili izvan Republike Hrvatske. Međutim ključni problem je da li je taj vjerovnički odnos, dužničko-vjerovnički nastao sukladno zakonskim propisima Republike Hrvatske. Zašto to govorim? Dakle govorim o ovim Austrijskim štedionicama gdje prema Zakonu o deviznom poslovanju jasno stoji da hrvatski građani su se od 2001. ja mislim, mogli zaduživati vani ali su ta sredstva u Hrvatsku mogla doći isključivo putem žiroračuna i morala su biti evidentirana u Hrvatskoj narodnoj banci. Dakle ako je tako nastao dug onda nije sporno da taj vjerovnik može isto sudjelovati u ovom procesu. Međutim, ako dug nije nastao na takav način nego na nekakav drugačiji način su novci preneseni u Hrvatsku onda mislim da naprosto hrvatsko Ministarstvo pravosuđa si ne može dozvoliti da da takvu izjavu. Ne, ne, ja ću vam reći o čemu pričam. Mnogi, oni koji su se zadužili novci nisu došli preko žiroračuna nego su uneseni u koferu u Hrvatsku je protuzakonito. I takav dužničko-vjerovnički odnos ne može imati isti status kao onaj koji je išao po zakonu. A druga stvar, govorilo se oko darivanja, nećemo dozvoliti da netko daruje nekretninu mjesec dana prije pa sve te nekretnine su u principu već opterećene. Da li hipotekom ili na neki drugi način. Prema tome, onaj tko dobiva nekretninu nasljeđuje i obveze. Ne može preuzeti nekretninu bez obveza. Ne može netko nekome darovati nekretninu a obveze da ostanu njemu. Prema tome, to su stvari koje su potpuno jasne.
Hvala. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime Kluba zastupnika HDZ-a Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice, gospođo pomoćnice. Dakle, vrlo teško je ne podržati jedan ovakav zakon koji pokušava riješiti traume koje, njih nije nekoliko nego je njih na stotine tisuća. I ja ću u ime kluba HDZ-a pokušati iznijeti naše određene primjedbe i sugestije. I nadam se da ćemo na takav način učiniti ovaj zakon primjenjiv. Jer ovaj zakon, dakle ja sam ga pročitao nekoliko puta i imajući neka iskustva iz nekih drugih poslova itd., i problema naplate dužnika, vjerovnika od dužnika, ne znam koliko su ove, odredbe u ovom zakonu, će ići ka tome da će se neke stvari riješiti iz dva razloga. Jedan razlog je što većina tih dužnika je u jednoj vrlo teškoj situaciji. Pa čak jedan veći dio njih je i na marginama društva, stjecajem okolnosti ali tako je kako je. No, kada govorimo o općenito ovim obvezama koje su nastale onda nikako ne smijemo zaboraviti da je Hrvatska u razdoblju između 2003. i 2008. bila u kreditnoj ekspanziji. Država u kojoj se do tada praktički moglo podići kredit, najedanput svi su vam počeli nudit kredite, svi su vam počeli nudit kreditne kartice, svi su vam počeli nudit raznorazne stvari preko leasinga pa mogli ste i stan i kuću kupit preko leasinga. Dakle to su činjenice i zato je veliki skok između 2004. i 2008. Vi kad pogledate vi praktički od 2008. do 2014. nemate skoro uopće porasta kreditnog zaduženja pa imamo i ovo 6-mjesečno izvješće HNB-a pa kad pogledate 2012., 2013., 2014. dakle krediti stanovništva su vam praktički potpuno na istoj razini. Dakle detektirali smo problem, zapravo ne problem nego kako je došlo do tako velikog kreditnog zadužena, onda trebamo isto tako reći što se dogodilo u Hrvatskoj u proteklih 6 godina, dakle da ne bude bilo samo protekle 3 nego otkad je krenula kriza. Dakle u Hrvatskoj mi smo ostali bez 220 000 radnih mjesta. Isto tako broj nezaposlenih u jednom trenutku se povećao za 200 000 jer 2008. broj nezaposlenih je bio negdje oko 175 000, a on je prošle godine u jednom trenutku praktički došao na 400 000. I mislim da je tu najveći odgovor na pitanja koja smo mi trebali postavit. Međutim, ono što je ključno je da li je kupovna moć građana Republike Hrvatske ista danas kao i u trenutku kad su kupovali tu nekretninu ili kad su se zaduživali za nešto drugo. Dakle sjedne strane cijena nekretnina je znatno pala i to je činjenica od koje se ne može pobjeć', međutim pitanje je koliko su troškovi života od cijene energenata do svega onoga u međuvremenu porasli i koliko se nekakav prosječni budžet ili što često prije svega sindikalci znaju reći koliko košta sindikalna košarica, koliko je ta sindikalna košarica u Hrvatskoj narasla i koliko je ona smanjila kreditnu sposobnost onih koji su se zadužili. Dakle to govorim za one koji su imali sreću da nisu ostali bez posla i da im nije značajnije pala plaća. Jer gledajte, vi kad sve zbrojite i u državnim službama je plaća pala skoro pa 10% u proteklih 6 godina. Dakle to su oni koji su imali sreću da nisu ostali bez posla. E sad što je s onima koji su nažalost imali tu nesreću da su ostali bez posla i podigli su kredit i praktički danas ne da nemaju novaca za vraćanje kredita nego nemaju niti novaca za pokrivanje onih svojih redovnih obveza, životnih, svakodnevnih i to preslikavamo odmah na projekcije proračuna i fiskalne projekcije ove Vlade za sljedeće dvije godine. Zašto to govorim? Pa zato dok jedna država nema gospodarski rast bar dvije godine za redom preko 1,5-2% građani njeni neće osjetiti ni po povećanoj zaposlenosti ni po standardu praktički taj gospodarski rast. To znači da mi praktički kad govorimo o ovom zakonu što se tiče kreditne sposobnosti građana koji bi trebali vraćat kredite, ako nismo detektirali koliki je njih praktički broj bez posla, tu se nešto drastičnije neće promijenit u 2018. godini. Dakle neće se promijeniti broj onih koji će dobit posao i koji će doći u poziciju da počnu vraćati dio kredita. Druga stvar, kad pogledate malo ove brojke, ja se obično volim igrati s brojkicama pa kad uzmete ovih dakle 31 milijardi na 322 000 blokiranih građana onda ispada da je prosječna blokada 96 000 po građanu. Međutim, kad pogledate ovaj skok sa 2013. sa 299 795 na 322 000 blokiranih građana i kad pogledate iznos koji je porastao sa 23 milijarde na 31 onda ispada da ovi koji su blokirani dodatno u 2013. da je prosječan iznos te blokade 324 000 kuna. Ako uzmete da za jedan prosječni stan od 60-ak kvadrata koga je kupovao netko tamo 2005., 2006. i negdje recimo godišnja rata između 5500 i 6000 eura dakle sveukupno kredita, nek kredit bude na 30-ak godina, onda ćete vidjeti da većina tih ljudi ne spada u ovih 324 000 kuna jer tih 5000-5500 eura je negdje 40-ak tisuća kuna godišnje. Dakle što fali ovom zakonu, bez obzira šta je mi ćemo morati razlučiti vrste kredita, morat ćemo razlučiti one koji su blokirani i morat ćemo tu opet povući ono od čega se bježi, a to je taj socijalni dio jer bez toga se naprosto neće napraviti ništa. I druga stvar, nije svejedno da li u jednoj obitelji radi troje ili četvero ljudi i zajednički koriste tu nekretninu kao zajedničko domaćinstvo, a kreditna obveza ide samo na jednog ili u toj obitelji njih je četvero a ne radi niti jedan, a imaju kreditnu obvezu za stan. To su različite stvari. I kad pogledate osnovna načela socijalne politike svugdje u svijetu, pustite direktive Europske unije, onda ćete vidjeti da je taj obiteljski status ključni faktor kad se govori o tom socijalnom aspektu. A vi kad govorite o Zakonu o stečaju, ja neću reći potrošača nego građana, onda itekako morate uzeti taj socijalni aspekt jer osnovna briga države mora biti socijalna briga onim građanima koji su najugroženiji, a onda ove koji su u stanju na ovaj ili onaj način vraćat kredit stavljate u određene ekonomske kategorije. I to je ono što nažalost nisam uspio pročitat u ovom zakonu, koliko sam se god trudio. Dakle to je to. I druga stvar ajmo malo na one koji provode te blokade itd. Blokada je postala vrlo unosan posao. Vama sad nekako malo … komunalno poduzeće u nekakvoj općinici koja tamo naplaćuje 15 parkirališnih mjesta ima angažiranog odvjetnika koji vam šalje opomenu da niste platili kaznu za parkiranje. Imate opomenu da niste platili ovo, imate opomenu da niste platili ono. Slučajno vam negdje zapne uplatnica za onih osamdesetak ili koliko kuna rtv pretplate stiže vam opomena. Ali tamo piše, ako ste platili smatrajte ovu opomenu kao da se nije dogodila. Međutim, ako niste platili onda sljedeći mjesec dobijete, vidite koliki je taj iznos naplate. I kad smo neki dan tu raspravljali o nekim izvješćima, onda ste vidjeli, o HRT-u, onda ste vidjeli da odvjetnička društva godišnje 37 milijuna kuna zarade na račun naplate. To su isto, imate građana koji su blokirani koji ne plaćaju pristojbu. Isto tako nisu plaćali, taj iznos je porastao na nekakvih 700, 800 kuna, pa je dobio 2, 3 opomene. Evo vam za čas iznosa od 4, 5000 kuna. Dakle, jedna kasta je lijepo zarađivala sve ove godine na blokadama. No, idemo dalje. Dakle, cijelu ovu priču bi trebali voditi FINA i sudovi. E pa gledajte, ja ako išta Hrvatsku u 20 godina proteklih koštalo koštali su je stečajni postupci koji su vođeni po 10 godina i na kraju te tvrtke su nestale. Ja nikad neću zaboraviti 2001. kad sam postao gradonačelnik moji prethodnici su komunalno poduzeće poslali u stečaj. U stečaj je otišla kompletna komunalna infrastruktura. Tri godine izgubite da uvjerite nekoga da ono što su radili građani tog grada, dakle vodovod, kanalizacija, crpilišta, prečistač itd. ne može bit predmet stečajne mase. Ali stečajevi takvi. Sad ti isti ljudi bi trebali voditi stečajeve hrvatskih građana. Taj stečaj ako neće biti efikasan od njega nikakve koristi kao što to nije ni bilo u gospodarstvu. FINA – institucija koju se htjelo ugasiti. Sad je FINA najedanput postala tvrtka par excellance u Hrvatskoj, najvrednija, sve rješava itd. Međutim, hajmo pogledati malo zadnje izvješće FINA-e pa idemo vidjeti kakva je kvalifikaciona struktura zaposlenih u FINA-i i da li tamo baš postoji u svakoj poslovnici toliko ljudi da bi se mogli baviti sa stečajima. A ipak mora postojati određena naobrazba, ovo, ono da bi netko to mogao raditi. A recimo u zakonu, a to ću doći kasnije, ako uopće budem imao vremena za to, uopće nemate regulirane uvjete što taj čovjek koji vodi stečaj u FINA-i, posrednik ili kako se već zove kakvu on stručnu spremu mora imati, što on mora zadovoljavati. Jer veli, bit će propisano pravilnikom. Pa ja mislim ako ovaj Dom donosi jedan ovakav važan zakon, da bi onda neke elementarne stvari trebali znati. Točno se zna što su stečajni upravitelji nekada trebali imati za vođenje stečaja. Tako i ovdje u FINA-i točno se zna kakvu spremu ti ljudi moraju imati. No, rekao sam jutros u repliki ministru i stojim i dalje kod toga, da članak 36. Zakona o obrtu je u suprotnosti sa ovim zakonom. Zašto? Zato što članak 36. Zakona o obrtu jasno definira kad dođe obrtnik do problema što se može, što se ne može ovršiti. I prema tome, nikakav ovaj Zakon o stečaju, ako smo već u članku 3. ugradili da se to odnosi i na obrtnike, doduše koji nemaju blokadu veću od 100 tisuća kuna ne može promijeniti. Morat će se primijeniti članak 36. Zakona o obrtu. Veli registar i postupka stečaja potrošača. Tko vodi taj registar? Da li ga vodi Ministarstvo pravosuđa, da li ga vodi FINA? Ovdje mora bit naznačeno tko ga vodi. Dakle, registar je registar. Ministar je govorio da će mnoge stvari se neće javno vidjeti, ali kad se otvori stečajni postupak onda on mora bit javan u datom momentu, da oni svi koji, jer ne mora bit samo jedan vjerovnik, da svi vjerovnici znaju za to i da mogu potraživati. Veli savjetovalište. Savjetovališta u smislu ovog zakona smatraju se organizacijske jedinice Financijske agencije. To je stvarno. Da li recimo nekakva poslovnica FINA-e u nekakvom malom mjestu ima kapaciteta da tamo bude savjetovalište za jedan ovako kompleksan problem. Ja čisto sumnjam. Posrednik, to sam već rekao uvjeti. Članak 9. i OIB. Gledajte kolegice i kolege, nekada smo znali dobit pitanja od učitelja u školi što je pisac htio reći, pa bih ja isto tako htio reći što sam mislio sa svojim kolegama kad sam predlagao Zakon o OIB-u, da se u Poreznoj upravi uspostavi središnji registar i da sve ove podatke koji se spominju ovdje izuzev podataka o vlasništvu nekretnina koje na žalost nije zaveden putem OIB-a se može povući u središnji registar i dat se informacija svakom državnom tijelu koje treba ići. I sad je definitivno da se odustalo od koncepta OIB-a. Veli članak 14. Plan namirenja duga. Potrošač je dužan prije objave poziva za sudjelovanje u izvan sudskom postupku dostaviti savjetovalištu Plan namirenja duga. E sad ja vama postavljam pitanje. Ako je netko tko ima 8 razreda osnovne škole, ne bih želio nikoga vrijeđati, našao se u problemima, kako je on u stanju napraviti Plan namirenja duga. Kako ga je u stanju napraviti? Nema posla, nema nikakvih prihoda osim naknade na Zavodu za zapošljavanje 1200 kuna. I kako vi od tog čovjeka očekujete da napravi Plan namirenja duga, a takvih je na žalost vjerojatno najviše među ovih 322 tisuće. I članak 23. poseban račun povjerenika. Gledajte sve u ovoj državi vezano na broj i ne može bit, na OIB i ne može bit nikako poseban račun povjerenika. Zašto? Zato što je po zakonu rečeno da svi rezidenti, ne rezidenti koji imaju bilo kakvu transakciju u RH moraju dobiti osobni identifikacijski broj. Prema tome, povjerenik ne može nikako imati poseban račun, nego se za taj. Molim vas samo da završim rečenicu. Za otvaranje tog postupka otvara račun koji je evidentiran putem OIB-a i nikako drugačije. Ali vi ako povjereniku otvarate mogućnost da otvara posebne račune, onda ćete vidjeti koje ćete veselje imati. Na žalost pol toga nisam stigo reći. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a Srđan Gjurković, izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice sa suradnicom, kolegice i kolege. Dakle u ime kluba HNS-a moram odmah reći da podržavamo donošenje ovog zakona i naravno dobro da se ide u dva čitanja. Ovo je zakon koji je prvi put, neću reći zakon nego ideja, način, potreba raspravljana krajem 2008. Hrvatska udruga sindikata pa onda i bivša HDZ-ova Vlada samo nije imala hrabrosti ući u meritum, ali već od svibnja 2009. Ministarstvo pravosuđa tada je otvaralo raspravu, stavljalo određene nacrte da se ovaj zakon donosi pa onda još u nekakvim temeljima ili strateškim dokumentima. Naravno da je bitno za svu javnost, za naše građane ne samo za ovih 322 tisuće nego i za sve one koji eventualno bi mogli doći u takvu situaciju, ali i one koji pozorno slušaju na koji način mi rješavamo ovaj problem je iznimno bitno jasno reći ono što je ministar ponovio, a to je da je ovo, stvoriti uvjete za razviti sustav koji će rezultirati stvaranjem mogućnosti da insolventni potrošači reprogramiraju svoje obaveze ili novi početak, a vjerovnicima omoguće ravnomjerno namirenje njihovih tražbina, ali nema prisile da se uđe u ovo. Znači, ovo je jedan instrument koji nema mogućnosti da se nekog prisili da radi po ovome zakonu, da ga netko prisili da ide u tzv. stečaj ili bankrot kako to danas želi se iskazati nego je ovo dobrovoljno. Ono kad raspravljamo o ovome iznimno velikome iznosu građana, 322 tisuće, kad govorimo onda o iznosima 31 milijarda kuna, ta analiza dugova koji kažu da od 2 do 10 tisuća kuna je 89 tisuća građana, a manje od 2 tisuće kuna 139 301 građanin da u biti od 10 do 25 tisuća kuna 63 195 građana, odnosno blokiranih računa. Znači do 25 tisuća kuna je 245 tisuća građana. To su velike brojke, međutim ovim zakonom, ovim raspravama i drugim čitanjem vjerujem da će se osigurati i omogućiti da se jako, jako puno toga riješi, da građani dobiju pomoć sa ovim instrumentima i ovim zakonom mogućnost da se mnoge blokade riješe. I to je ono jako bitno. Naravno da, i prethodnika kolege koji je raspravljao kad je govorio da bi trebalo i razvrstati i stambene kredite i druge obaveze i blokade, naravno da ne možemo nitijednog građanina staviti u jednakost sa drugime, neovisno o ovom velikom broju, da postoje i krediti stambeni koji su sigurno nešto što se na jedan drukčiji način rješava pa onda prva nekretnina, druga, treća itd. Obitelj u kojoj radi samo jedan ili troje itd. Prema tome, to je onaj dio posla koji u svakom slučaju FINA i sutra sud će moći i morati ići doslovno i jedino ispravno u biti da ide sa pojedinačnim slučajevima i da se to rješava na najbolji mogući način. Međutim, ove brojeve koje sam rekao, koji uključuju znači do 2000 kuna, do 10 tisuća kuna, od 10 do 25 tisuća kuna građana koji su duže u blokadi su očito situacije koje će se puno, puno lakše i jednostavnije riješiti ako građanin dobrovoljno prihvati da sudjeluje u ovome budućem zakonu. I to su iznimno, iznimno dobre prednosti i to je samo još jedan pokazatelj načina na koji Vlada RH i ova koalicija probleme koji su životni, s kojima se susrećemo ili koje u kratkom vremenu su porasli na takav način da moramo rješavati zakonodavnim okvirom rješavamo na način da idemo ususret potrebama života a ne samo zakona koji su vezani za usklađenje sa europskom praksom. Ono što bih u ime kluba HNS-a želio dati kao jednu napomenu, ne kao nedostaci, nego kao jednu dopunu za razmišljanje, dopunu za pripremu drugoga čitanja da bi poboljšali određene članke zakona bolje ih iščitali i pripremili tako da i sutra u samoj provedbi bude puno, puno jasnije i da naravno bude manje pravilnika, a da zakon sam po sebi već bude dovoljno jasan. Dakle, krenimo ovako redom. Cilj zakona, članak 1. stavak 1. kao cilj zakona se navodi namirenje vjerovnika. Ne smatramo u klubu HNS-a da u prvom redu je osim namirenja vjerovnika broj 1. pomoć građanima, građanima koji su blokirani. Dakle, ovo je ipak zakon koji ima iznimno veliku socijalnu kategoriju i naravno namirenje vjerovnika. Ali mislim da je ovo pomoć građanima apsolutno ne samo politički nego i suštinski broj 1. cilj ovoga zakona. Drugo, savjetovališta i posrednici, članak 7. i 8. odvijat će se u okviru FINA-e. Naravno, već smo čuli u raspravi pitanje da li su FINA i njihovi djelatnici adekvatno osposobljeni za savjetodavne izvansudske postupke? Naravno za određene postupke da. Opet govorim o onim manjim vjerojatno i jednostavnijim primjerima, ali tu bi trebali napraviti jednu diversifikaciju unutar FINA-e i jasno definirati jer određene situacije kad govorimo o privatnim osobnim stvarima građanima iznimno bitnim egzistencijalnim, onda osobe koje to rade moraju zaista i raditi na način koji je to primjereno za takve situacije, za takve slučajeve, za slučajeve koji se radi o iznimno osobnim sudbinama. Treće je tražbina vjerovnika članak 10. stavak 3. kaže "Vjerovnik treba dostaviti samo pisanu izjavu o svojim tražbinama bez vjerodostojnog dokaza o postojanju tih tražbina u roku 7 ili 8 dana." Mi smatramo da bi to trebalo malo pojačat. Onaj vjerovnik koji želi i ima namjeru da se naplati, onaj vjerovnik koji je i blokadu izvršio prema građaninu potrošaču je dužan i bilo bi logično da ima svu valjanju dokumentaciju jer čim je išla blokada pretpostavljam da postoji i valjana dokumentacija koja bi bila dobra da se odmah dostavi u roku 8 dana, jer cilj je i ubrzati proces. Kad neko uđe u ovaj proces, težak proces da mu se omogući da što prije i iz njega izađe a ne da dođe u situaciju da se skupljaju dokumenti mjesecima itd. pa da ne dolazimo u situaciju kao kod stečajeva koji traju ili koliko su trajali, ali jedan i od problema je stečajeva, govorimo o pravnim osobama, zbog toga što nije bila obaveza da se dokumentacija u određenim rokovima primjerenim dostavi. Pa tada neki stečajni upravitelji nisu imali ni mogućnost niti sudovi da donose određen odluke jer su morali skupljati, postojale su određene tražbine ali su morali skupljati dokumentaciju da bi mogli cijeli proces izvršit. Dalje, nadzor nad radnim vremenom, članak 22. stavak 2. "Jedna sankcija, jedina sankcija za povjerenika koji svoju dužnost ne obavlja uspješno ili protivno odluci suda ili odredbama zakona jeste razrješenje." Mi smatramo da bi možda trebalo predvidjeti i neku novčanu kaznu s prekršajnim odredbama jel kad govorimo o ovome zakonu onda moramo govorit o najosjetljivijim pravima i ljudskim pravima, i egzistenciji i onaj koji ulazi da bude povjerenik, koji pomaže građaninu ili građanki RH on mora snosit osim moralne i određenu drugu eventualnu sankciju kako bi se što kvalitetnije to i odgovornije naravno obavio posao. Šest, šesta nadopuna razmišljanje, stečajna masa, članak 41. propisuje se da stečajna masa obuhvaća cjelokupnu imovinu potrošača, dakle i obiteljski dom što bi se možda trebalo izuzeti iz stečajne mase ili uz izričiti ili pisani pristanak potrošača ili naći određeni modalitet kojim se neposredno osigurava da pravo na dom, ustavno pravo i dalje ostane zaštićena osoba koja uđe u ovaj proces, šta, na koji način neću sada iznosit varijante, ali onaj minimum prava, prava na dom koji ima se da se zaštiti po onim i uzusima kojima je po POS-u itd. Sedmo, izuzetak kod prodaje nekretnina, navodi se da potrošač može predložiti izuzimanje nekretnine u kojoj stanuje iz stečajne mase, no možda bi trebalo osigurati da ga povjerenik obavezno upozori na tu mogućnost ili da se nekretnina potrebna za stanovanje potpuno izuzme iz stečajne mase kao i prethodno. Ovdje je naglasak dobrim djelom da imamo i Zakon o zaštiti potrošača, odnosno potrošačkom kreditiranju kojeg smo jako pojačali to informiranje od strane banaka, odnosno kreditora građanima gdje zaista moramo biti sigurni da građanin koji uđe u ovaj proces i u prvom redu vansudski, da bude mu osigurano pravo na potpunu informaciju i da ne bude situacije da kako bi nekad govorili ili je sitno pisano ili je tako uzgred nešto rečeno, jer moramo voditi računa da građanin ne mora i apsolutno i ne treba biti u potpunosti informiran ali ono u trenutku kad dođe raspravljat vezano za participiranje sutra ovoga zakona, on mora dobit potpunu i pravu informaciju, a mi kao zakonodavac smatramo da treba imat tu mogućnost osiguranu. Obavljanje djelatnosti članak 47. stavak 3. kako će potrošač obavljati djelatnost tokom provjere ponašanja ako se iz stečajne mase osim strojeva, opreme, materijala i drugo ne izuzme barem jedna nekretnina u kojoj će se obavljati djelatnosti, dolazimo u problem. Znači osigurali smo mu strojeve, ali di će taj stroj staviti ako mu je taj stroj ušao u stečajnu masu i postoji mogućnosti blokade i izuzeća. Na kraju on će moći raditi, uprihođivat a nekretnina će mu otići vjerovnicima, kako će on moći da mu osiguramo da on može zaista imati 100%tne uvjete da može kvalitetno raditi i uprihodit dovoljno da može i zadovoljiti vjerovnika, a normalno egzistencijalno dalje u budućnosti funkcionirati. Odgovarajuća savjetovališta članak 57. stavaka 4. odredba je nejasna jer se postavlja pitanja koja su to odgovarajuća savjetovališta ovlaštena za poduku o financijsko racionalnom ponašanju? To je isto jedno bitno pitanje koje se vezuje za informiranje o Zakonu u stečaju svojim pravima, obavezama itd. Ali isto tako raspravljat o savjetovalištima a moramo razmišljat da osim građana koji će ući možda u proces koji ovaj zakon participira, postoje građani koji bi se mogli doći savjetovati kako ne ući u problem. Tako da ta savjetovališta kad već ovaj dobro koncipirani zakon radimo ajmo napraviti i korak više jer ta savjetovališta u biti su iza one koji su trenutno nažalost u velikim problemima, ali i za one koji sutra mogu to izbjeći. Mislim da bi to bio jedan dobar i odličan u svakom slučaju iskorak. I još jedna točka, razlozi za uskratu, članak 58. stavak 2. moguća nomotehničke greška, tj, ispred riječi "osuđen" bi umjesto riječi "povjerenik" trebalo biti riječ "potrošač". Dakle, još jednom u ime kluba Hrvatske narodne stranke podržavamo donošenje ovoga iznimno složenoga zakona, potrebitog zakona, još jedan put naglašavam radi javnosti kako je ministar naglašavao zakona kojeg nitko ne obvezuje da mora ući u ovu proceduru ali vjerujem da posebno za onaj dio građana između do 2 tisuće kuna, do 10 tisuća kuna će sigurno omogućiti i uz ova savjetovališta i da se zaista riješe ljudi svih tih blokada. I naravno ovaj zakon naglasimo da on u prvom redu se odnosi prema, za građane a ne za samonamirenje vjerovnika. Znači ovo je pomoć potrošačima i građanima prvenstveno a tek onda vjerovnicima. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Vesna Sabolić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Gjurkoviću, apsolutno se slažem s vama u ovom dijelu gdje ste kao cilj naveli da bi trebali promijeniti odnosno na prvo mjesto za cilj ovog zakona treba staviti pomoć građanima pa tek onda na drugo mjesto namirenje vjerovnika. Isto tako se slažem s vama da bi obiteljski dom trebao na neki način biti izuzet, odnosno da ovaj zakon treba predvidjeti zaštitu prve nekretnine, doduše čuli smo ministra da to nije moguće, ali mislim da bi trebalo uvažiti i nekoliko prijedloga koji su bili danas na tu temu u raspravi. Hvala.
Hvala. Odgovor kolega Gjurković, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice, apsolutno se slažem s vama. I još jedan put želim naglasiti, dakle ovdje je u prvom redu zaštita interes građana a onda vjerovnika. I naravno moram još jedan put potvrditi da ovaj proces koji je Vlada, odnosno Ministarstvo pravosuđa i priprema ovog zakona napravila sa jednom širom i javnom raspravom koji dugo, dugo se kuhao a nitko nije hrabrosti imao da stavi na papir je nešto iznimno dobro. I koliko god bile te opasnosti koje postoje u svakom slučaju kada netko uđe u ovaj proces sigurno je ovaj zakon instrument s kojim će se lakše riješiti i lakše će izaći iz one situacije, najteže, životne, egzistencionalne, ne samo osobe koja mora ući u ovaj proces, nego u biti cijele obitelji. I ovo je osjetljivo pitanje i još jedanput onda ću koristiti priliku, naglasiti i pozvati ministarstvo da zaista dobro pripremi u smislu i savjetovališta i odgovornosti djelatnika u FINA-i, jer ovdje se ne radi samo o pravnicima i ekonomistima, mislim da ovdje i jedan dio onaj psihologa apsolutno treba biti dio nekakvog tima koji bi sutra trebao pomoći onima koji se moraju prijaviti jer nemaju drugog izlaza ail i pomoći onima koji eventualno bi se sutra mogli naći u problemima. Hvala lijepa.
Hvala. Ingrid Antičević-Marinović, replika. Izvolite.
Poštovani kolega Gjurkoviću, ne samo da prošla Vlada nije imala hrabrosti donijeti ovaj zakon nego nije mogla i nije htjela osigurati novčana sredstva jer za ostvarenje ovog zakona potrebno je osigurati određena sredstva u proračunu što će se kao što je to navedeno osigurati u proračunu iz sredstava pravne pomoći a onda vidimo za sljedeću i '17.-tu godinu koji su to značajni iznosi. To je jedna strana. Pa bih ja nadopunila vaše razmišljanje, ali jednako tako, isto tako i nije znala donijeti ovaj zakon. Jer i sada HDZ postavlja brojna pitanja. Na kraju krajeva, kako će ovo, kako će ono, postavljaju se pitanja, nešto što prosječni građanin savršeno zna ali HDZ ne zna. Što mene osobno i ne čini jer ne zna voditi ni vlastite financije. Pa tak je kao stranku doveo u minus. A što će tek biti ne daj Bože da se potvrdi, da se potvrdi presuda po kojoj HDZ će morati vratiti po postojećoj presudi ako postane pravomoćna 5 milijuna novčane kazne i 25 milijuna opljačkanog novca. Tada će mu zaista potrebno biti, … [[Govornik se ne razumije.]] dodatna znanja o bankrotu. Hvala lijepa.
Molim vas, molim vas, kolegice i kolege molim vas, nastavimo u duhu ovoga zakona. Za riječ se javio ministar Orsat Miljenić, izvoilte ministre.
Hvala lijepo. Dakle, ja ću se prvo zahvaliti na svim pitanjima, bez obzira jer svako pitanje nama ukazuje na mogući problem i ako nađemo odgovor sada na njega, kasnije ćemo imati manji problem. Međutim, ovdje se kroz više rasprava proteže pitanje prava na dom. I mislim da se možda ono kontekstualno stavlja u nešto što nije tako baš stavljeno ni sukladno Ustavu ni sukladno Europskoj konvenciji. Dakle pravo na dom naravno da postoji. Postoji i pravo na vlasništvo. I to su dva suprostavljena prava nekad gdje postoji načelo razmjernosti koje će … [[Govornik se ne razumije.]] ali pravo na dom nije apsolut. I nikad sud u Strasbourgu ga nije utvrdio kao apsolutno pravo. On je vrlo jasno postavio da vi recimo ako ste založili svoju nekretninu vi nemate više u tom, i niste vratili to za što ste založili vi nemate više pravo na dom jer preteže jedno drugo pravo. Dakle to je legitimni cilj. Postoji također pravo vlasništva koje se mora štititi. Dakle mi kod toga ne možemo polaziti apsolutno od zaštite doma a zapravo zanemariti interes vjerovnika. I nemojmo uvijek gledati vjerovnika kao veliku banku i veliki sustav. Vjerovnici smo svi mi ovdje, vjerovnici prema svom poslodavcu, vjerovnici prema nekom tko nam je ostao dužan itd.. Dakle to su dva interesa koja su često suprostavljena i gdje nema apsolutnog. Tako da smo mi ovdje nastojali postići balans. Ali ponavljam, nemoguće je reći i dati apsolutnu zaštitu nekretnini koja je založena jer je netko svojom voljom jamčio da će se ta nekretnina prodati, bila ona jedini dom ili više ako ne vrati potraživanje, odnosno dug. I to je prvo ono s čega moramo, svima nam to često smeta jer u praksi vidimo veliki sustav nasuprot pojedincu i onda osjetimo nekakvu nepravdu, ali stvarno. Pojedinac je uzeo novac, potpisao je, što će se dogoditi? I to je nešto znači gdje su razlučni vjerovnici, to je zbilja specifična situacija. Koliko god mi ljudski mogli gledat drugačije ali to jednostavno ne postoji, ne postoji nigdje na svijetu. Dakle to uopće ne dolazi što se nas tiče u obzir da se ovdje stavlja apsolutna zaštita u ovom zakonu ili u bilo kojem drugom, a da ne govorimo što bi to recimo značilo za mlade obitelji. Vi da to kažete vi nemate više nijednog … kredita u Hrvatskoj, jednostavno ih više nema, to je onda gotova, gotova je ponuda. Jednostavno nema ničeg. I na kraju da to kažemo to bi svi mi platili iz proračuna jer netko je potpisao, država je rekla ti ne moraš vratit, vratit će država iz proračuna, dakle od poreznih obveznika. Dakle mislim tu samo da moramo bit vrlo oprezni kad baratamo pojmom pravo na dojam jer se ono i zloupotrebljava prečesto u javnom govoru itd. Ovdje smo vodili o tom računu ali ono mora biti izbalansirano, ono nije apsolutno. Hvala lijepa.
Hvala ministre. U ime kluba HDSSB-a Boro Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi gospodine ministre. Drago nam je uvijek vidjeti vas ovdje i da ovako prodivanimo kako kažu Slavonci o svim problemima koji proističu iz određenih zakona, ovaj puta se radi o zakonu koji se zove stečaj potrošača, ajde možemo i tako to nazvati, iako kako su ovdje prethodni govornici govorili da bi moglo biti i nekakvo drugačije ime ovome zakonu. U prilogu ovom zakonu imaju i određene rasprave, prijedlozi koje su određeni građani ali i udruge i svi oni koji su zainteresirani slali Ministarstvu pravosuđa u svezi rješavanja ovoga problema. Jedan pojedinac, neću govoriti ime i prezime, mogu reći inicijale J.Š., kaže ovako: razmotrite način da se dužnicima omogući otplata iz drugog mirovinskog stupa. Svi koji imaju na računu dovoljno sredstava ili neku vrstu sredstava neka im se smanji suma za dug time da se upotrijebe novci iz drugog stupa. To je bolje rješenje nego zakonom tjerati dužnike prema ulici ili na ulici. Ostanak bez jedine nekretnine opasan je način rješavanja problema. I u rubrici prihvaćeno-ne prihvaćeno piše prihvaćeno, dakle ministarstvo kao donositelj zakona je prihvatio tu sugestiju. E pa sad ne vidim u zakonskoj regulativi ovdje u člancima da je tome tako i mogu li se ti novci iz drugog mirovinskog, moje zadnje izvješće je bilo da imam u drugom stupu 200 000 kuna, to je bilo zadnje izvješće koje sam dobio, više ne dobivam izvješće već par godina, ne znam što se događa, ali pisalo je da imam negdje preko 200 000 kuna koje bih ja možda mogao upotrijebiti za vraćanje koji mi sjedi za vratom itd., pa čak imam jedan u švicarskim francima ali dobro, to sam otplatio, to je bio automobil tako da više taj ne visi, ali vise neki drugi krediti. Nitko, ja ne znam da ima itko ovdje da je baš bez kredita iako su naši stari ljudi rekli nemoj u banku i ne diži kredita, tu će te uvijek prevarit. I to naši stari ljudi su to znali. Nije banka u 25 godina Hrvatske države nego od Austrougarske postoje banke i znali su ljudi dobro kada idu u banku što im se sprema i što će im biti. Ovo je zakon kako netko reče ovdje pametno palijativni zakon. Ja sam rekao da je on ante finem, dakle za ljude koji su na izdisaju što se tiče svog financijskog stanja i on u neku ruku produžava agoniju koja traje. Samo to, ništa više, od 1 do 5 godina produžava agoniju. Zašto produžava agoniju, pa zato što i dalje ostaje stanje u državi i društvu koje je, nema nikakve promjene nabolje, nema porasta BDP-a, nema novog zapošljavanja. Nezaposlenost poglavito mladih i dalje ostaje ista. Banke rade svoj posao sa kreditima jednako kao i prije. Kod nas su kamate na kredite dvostruko veće negoli u državama Europske unije. Znamo da je 5,99, u Europi možete dobiti bilo koji kredit za 3% kamata, kod nas je najmanji 5,99. Još se hvale kako besplatno vrše obračun kredita. Ma nemojte mi reći. I to imamo na reklamama na javnoj televiziji, na komercijalnim televizijama, kako oni besplatno vrše obračun kredita. A kada sam ja kupovao automobil onda su mi naplatili 3%, dakle 3000 kuna na 100 000. To znači da sam kupovao bilo što, imovinu, nekretninu koja košta milijun kuna da bi platio 30 000 kuna za obračun kredita jer on je bio fiksno 3%, nema smanjivanja ako je suma veća. Zamislite, za kupovinu jedne kuće od 130 000 eura platite 30 000 kuna banci za obračun kredita. Pa pošto ja ne mogu dati 30 000 kuna reko stavite mi to u rate na 20 godina i tih 30 000 pa onda plaćam kamatu i za taj obračun kredita. Pa zaista se netko zaigrao, a i dobro je pretpostavio da se radi o bankarskoj industriji. Mi imamo sad i pogrebničku industriju, neki dan sam čuo da postoji turistička industrija, imamo bankarsku industriju, osiguravateljsku. Mi smo industrijska zemlja, prava industrijska, sve su postale industrije i banke i turizam i pogrebnici, sada imamo i pogrebničku industriju i ona se sad razvija žestoko novim zakonom. To je strašno, a o osiguravateljskoj industriji da i ne govorim. Tko su najveći vjerovnici u ovoj državi i kome to naš narod duguje 25 milijardi kuna? Pod broj jedan kaže kolega ovdje tele operateri. Jasno da nitko nikoga ne tjera da ima mobitel i da pravi ogromne račune. I zaista danas kada vidimo da ima dvostruko više mobitela u RH nego stanovnika, dakle ima ih oko 10 milijuna, a nas ima 4 i 200, ako nismo u međuvremenu s obzirom na ovaj izlazak iz Hrvatske kao Izraelaca u Babilon ili u Egipat tako inače ljudi, ali ne sele više kao u privrednoj reformi samo jedan ode a familija ili obitelj ostanu u Hrvatskoj ili u Bosni i Hercegovini. Ne, ne. To je bilo '65. godine kada je bila, sad odu svi i obitelj i djeca, svi odlaze, dakle skupa odlaze. To je žalost. Dakle, na 4 milijuna Hrvata 10 milijuna mobitela. Dakle, prosječno svatko od nas ima 2 i pol mobitela. I onda evo imamo situaciju da duguje se tele operaterima ponajviše, najveća svota, najveća suma novca. Potom idu banke što je zanimljivo koje na ovrhama, na minusima koje ljudi imaju, imam i iz obitelji situaciju da je jedan moj član obitelji stalno u crvenom i stalno ima kamatu na to crveno, a njegov osobni bankar naravno dijeli bonus na kraju godine jer on je ubrao i zateznih kamata na te novce koji mu dođe na kraju godine na obračun. Dakle, bankari imaju trajnu dobit i izvlače kapital iz RH, a menadžeri dijele bonuse temeljem crvenog. Dakle, onih ljudi koji su u crvenom na osnovu njihove muke i na osnovu njihovih zateznih kamata dijele bonuse, ne na osnovu stvarnih novaca koje se ostvare, bankarskom industrijom, radom u bankarskoj industriji. Sada imate nezakoniti rad RBA štedionice koja je sjela ovrhama naročito kako kaže Kajin u Istri i u Primorju gdje je on pobrojio 1400 objekata koji su, 1445 koji su u Istarskoj županiji oduzeti, dakle izvršena je definitivna ovrha. Meni je potpuno jasno, on se čudi zašto u Istarskoj županiji radi pravosuđe cika caka i radi tako striktno. Pa zato što je Istra atraktivna, zato to se radi. Pa naravno da nema u Slavoniji slučajeva, neće nitko da kupi neku staru kuću na kojoj je hipoteka i koja je čelo putu kuća. Pa to nitko, ali u Istri, a da, tamo se to radi i u primorju i na moru. Tamo je sasvim sigurno prosječno više slučajeva ovrhe negoli, naročito od ove nezakonitog poslovanja RBA štedionice. Vidjeli smo i reportaže i na javnoj i na komercijalnim televizijama. Banke od toga da su loše procjenjivali, dakle kreditnu sposobnost dužnika, pa su dijelili, pa ponekad i sa predumišljajem kako će doći na naplatu pa makar i hipotekom ili kako se to kaže točno založnim pravom hrvatski. Ali uza sve to, gledajte kada sam kupovao jedan stan onda sam stavio hipoteku na nekretninu, banka i još je tražila da njenom osiguravateljskom društvu potpišem i životno osiguranje. Dakle, morao sam postati član, neću sad govoriti ime firme, dakle i članice te banke koja surađuje sa tom bankom i životnog osiguranja na 40 godina života. Dakle, od dana dizanja kredita još 40 godina uplate za životno osiguranje. Gledajte kolika su to jamstva ili garancije, kako god hoćete na jedan kredit od nekih 20 tisuća eura, 160 tisuća kuna [[Upadica Batinić: Kolega Grubišiću, ja bih molio malo da čujemo o zakonu o kojem raspravljamo.]] O zakonu? Pa to je sve. Evo recite gospodine ministre je li to o zakonu? Dakle to je o vjerovnicima sve. A o dužnicima, a što reći o dužnicima? Jadni oni i sa ovakvim zakonom to je samo odgoda da ne kažem giljotine. To je samo agonija i trajanje nečega na još produžavanje. Time će se dobiti još oni koji su povjerenici, pa onda sudovi itd. Vjerovnici nikada neće biti zakinuti, ama ni za kunu, ne. Samo će možda odgoditi naplatu svojih potraživanja i ništa više. Kaže i sam ministar da je hipoteka ta koja izuzima potpuno, izuzeta potpuno od ovog zakona. Dakle, nemamo mi šta. Ako je netko potpisao u ugovoru da je hipoteka na kuću ona ide. Nema tu novog Zakona o stečaju potrošača, on ne spašava stvar. Dakle, o dužnicima, o soluciji generalnog oprosta, o mađarskoj soluciji koju je uveo premijer Orban, o tome ništa ni riječi. Mi pokušavamo nekako da bude vuk sit i ovca na broju, a to baš neće ići tako ili ćemo mi uletiti, ja ne želim da to bude, ne želim da se to dogodi u sindrom Grčke, a već smo u dužničkom ropstvu. I samo je naša strpljivost našega naroda i izdržljivost, valjda dok ne dođe valjda voda do same usne donje odgovorna za to da nemamo ono što bi moglo bit. Imate Udrugu "Blokirani", to je, oni predstavljaju 300 i 20 i nekoliko tisuća građana. Imate Udrugu "Franak", imate 30 kažu tisuća OPG-a kao dužnika, imate 25, imamo zapravo svi skupa 25000 obrtnika. Gospodin ovdje Milinković govori o 70% OPG-a. Mislim da ta brojka nije točna, mislim da je manja, ali i 30000 poljoprivrednika kao dužnika koji su pred ovrhom ili prisilnom naplatom itd. je sasvim dovoljno da u našoj poljoprivredi se to jako dobro osjeti. O vjerovnicima ću se ponovno vratiti, dakle nakon teleoperatera, banke, HRT. HRT koji ima namjeru sada na svaki automobil, pošto nam je malo palo osiguranje da nam uvede i pristojbu na radio u automobilu, što po zakonu navodno ima i pravo. Pa će svak onaj tko registrira automobil već na samom tehničkom pregledu morati platiti pristojbu za radio. Malo je novaca, a dobili smo izvješće vrlo šturo u vezi isplata plaća na HRT-u pa bi sad valjda trebalo gospodinu glavnom ravnatelju još dodatnih sredstava da se troši, bahati itd., počevši od hotela u Houstonu do hotela u Dubrovniku. A i još nekih drugih stvari, vanjske proizvodnje od 40 do 50%. I onda kažemo mi vjerovnici moraju ostvariti svoje ono što su oni pružili. Je li baš moraju ili moraju poslušati glas naroda ili moraju poslušati i vidjeti kako narod taj živi? Jer ako se potpuno dogodi krah dužnika onda će svi ti vjerovnici i oni će krahirati. Jesu li oni toga uopće svjesni? A znamo dobro kako se stvaraju i kako nastaju dužnici, tako što gube posao, tako što im poslodavac ne plaća plaće mjesečne pa čak i kada je poslodavac država ili je većinski vlasnik država pa do isplate na crno kao što se plaćaju neki vozači u firmama, dakle 2800 minimalac preko plaće a ostalo na ruku, a onda je doprinos za zdravstveno i mirovinsko manji. I tako imamo onda na kraju ako doživiš 65 godinu onda minimalnu mirovinu. I kako će onda on uopće dizati kredit, kako će plaćati pristojbu za televiziju, kako će plaćati komunalne pristojbe za vodovod, odvoz smeća itd.? Ovaj zakon u ovom prvom čitanju klub HDSSB-a će prihvatiti. A znate zbog čega? Zato što ne gubimo nadu da ćemo uspjeti ipak ne trajati u agoniji negoli je napokon prekinuti. Bez obzira koja Vlada bila sljedeća.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo 3 replike. Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Grubišić moram reći rekli ste na kraju da ne gubite nadu ali način na koji ste govorili u ime kluba činite sve da tu nadu ubijete kod svih ostalih. I ja bih jako voljela da kad govorite, bilo u ime kluba, bilo pojedinačno u ovoj sabornici, da konačno prestanete govoriti napamet o nekim stvarima ili potpuno izvrtati činjenice koje su nepobitne. Ili makar se interesirati o njima. Rekli ste da u ovoj državi se apsolutno ne osjeća nikakav napredak, nikakav oporavak, a svi pokazatelji zadnjih mjeseci govore da do gospodarskog oporavka konačno dolazi. Istina, polagano ali dolazi. O tome ne govore samo članovi Vlade nego o tome govore i ekonomski analitičari i zavisni i nezavisni kako god hoćete. Pa bih vas molila da pogledate malo podatke vezano oko pada uvoza, oko rasta izvoza, da pogledate malo točne podatke o zapošljavanju. Vama možda 6100 mladih ljudi koji su zahvaljujući garanciji za mlade, odnosno zahvaljujući i zakonima koje smo ovdje donijeli od početka ove godine je zaposleno 6100 mladih ljudi na neodređeno vrijeme jer su poslodavci iskoristili mogućnost koju smo im dali oslobađanjem od dijela doprinosa. Dakle, to za vas ne znači ništa. To što je u prošloj godini zaposleno 40 tisuća novozaposlenih ljudi to vama ne znači ništa. U veljači ove godine je u odnosu na veljaču prošle godine zaposleno preko 1000 ljudi više nego što je to bilo prošle godine. Možda se to vama, ti pokazatelji čine, rast industrijske proizvodnje i sve ostalo dakle vama se možda ti podaci čine nevažnim ali ti podaci jesu važni i ti podaci pokazuju, s njima se uostalom slažu iz Europske komisije da do oporavka lagano u Hrvatskoj dolazi.
Hvala kolegice Sobol. Odgovor na repliku, kolega Grubišić. Izvolite.
Prvo se vaša Vlada treba dogovoriti sa Državnim zavodom za statistiku jel' ima 60 tisuća zaposlenih ili nema? Pa još nismo dobili odgovor tko je u pravu. Da li je gospodin ministar Mrsić ili pak Državni zavod za statistiku. Nadalje, kada govorite o uvozu i izvozu nemojte mi molim vas govoriti jer se Slavoniji povraća od uvoza kojega se vrši naročito na poljoprivredne proizvode i na hranu koju uvozite i vi i ona bivša Vlada i svi i koja je uništila Slavoniju i Baranju. Nadalje, dođite u Slavoniju i Baranju i vidite prazna sela u kojima nema djece za upis u školu jer su svi odselili u Irsku, Englesku, Njemačku i svuda. Slavonija ima 100 tisuća stanovnika manje za 10 godina od 2001. do 2011. a još sad za ovih zadnjih 3 godine vaše vlasti ima 50 tisuća stanovnika manje nego što je imala prije tri godine. To su vaši pokazatelji, to vi govorite, odite među svijet pa vidite. Odite sad do kontejnera ovdje iza odmah u Radićevu ulicu pa vidite, odite vidite prosjake ovdje u Radićevoj ulici. To vi vidite, a nemojte meni govoriti nebuloze vaše Vlade koje vršite non stop.
Hvala. Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kažete kolega da bankarstvo, i dosad ste govorili o samim bankama, njihovom položaju i ponašanju stvorene su u 18. stoljeću, međutim bankarstvo u onom najopćenitijem smislu seže sve do antike, a suvremeni oblici bankarstva razvili su se u renesansnoj Italiji odakle čak i naziv banka jer su se najprije ti novčarski poslovi odvijali na banku, na klupi što je na talijanskom banak, banko odatle sama riječ banka. Inače položaj, ja bi se mogla u dobrom djelu složiti s vama kakav položaj si same banke prisvajaju, međutim to uvelike ovisi o tome koliko u biti im se daje prostora da tako djeluju. Ja mislim da ova Vlada možda ni jedna u Europi nije postigla upravo, pa i sada imamo i dogovor sa bankama, nešto što se u drugim zemljama činilo nemoguće. Ja znam da je u nacionalnim okvirima s obzirom na njihovo porijeklo i globalni utjecaj, ne moguće ispraviti sve ove posljedice o čemu mi danas o tom zakonu raspravljamo. Da je drugačiji ekonomski sustav, koji su i banke nametnule i države koje su im to omogućile mi danas ne bi govorili o ovom prijedlogu zakona. I kamo sreće da mi danas ne raspravljamo o ovom zakonu, međutim on je nužnost, on je normalna posljedica i dobar i dobrovoljni odgovor na nenormalno stanje u koje smo se doveli. Što pod utjecajem tuđim, a što smo imali domaću radinost prije nekoliko godina.
Hvala. Odgovor kolega Grubišić. Izvolite.
Kolegice Ingrid, ja mislim da ćete se vi složiti samnom da je sve odgovorna politika i namjera politike. Politika je pozvala u Mađarskoj, tj. premijer Orban također banke na razgovor i rekao im je ja ću vama nametnuti porez na dobit od 70%, oni su rekli ne možemo mi poslovati sa 70% poreza na dobit. Jer ne možete poslovat? Kaže ne možemo. Onda idite iz Mađarske. Nitko nije otišao, ni jedna banka, posluju za 30% dobiti. Koliki je kod nas porez na dobit banaka? 50% je i više razlike. Pa prema tome, imam tu mjesta za dogovor koliko god hoćete, ali nikome to ne pada na pamet, niti ima hrabrosti to poduzeti, a ne samo hrabrosti, nego li i bojim se i vanjskih utjecaja koji to zaprečavaju u politici, vanjski utjecaja iz Europe i Amerike. Prema tome, nema da prostite one stvari, mislim dvije su, ali ne bi htio biti prost pa govoriti o tome. Nitko to nema. A što se tiče banaka hvala vam lijepo na informaciji kad su nastale, prije toga je bila trampa, pa ja tebi ovcu a ti meni kukuruz, 200 kila kukuruza a vi meni ovcu. Dakle, bila je prvo trampa. Onda su Feničani izmislili novac i onda je počelo. Kao što bi rekao jedan moj kolega šta bi ja vama, jedan moj kolega tako neću govorit sad, doktoru … [[Govornik se ne razumije.]] za uspješnu operaciju, rekao je a Feničani su davno riješili taj problem. Hvala lijepo.
Hvala. Ada Damajanac replika. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Ma kolega Grubišiću, evo slušam vas cijelo vrijeme i ne samo danas, vidim odmah ste digli repliku, ne znate ni što ću reći, ali u redu je, cijelo vrijeme, i ne samo danas pa gotovo ni jedan zakona, ni jedan potez Vlade ni oprost dugova, ni osobni stečaj, ni predstečajne nagodbe, ni zapošljavanje mladih bez zasnivanja radnog odnosa vama nije uredu, ništa ne spašava situaciju, ništa ne pomaže građanima, sve je to u svrhu predizborne kampanje. Pa evo ja vas pozivam da vi date bolji prijedlog, da date primjer ili da date možda primjere s obzirom da ste vi na vlasti u županiji već dugo vremena vaša stranka, pa da pokažete na primjeru Slavonije kako se to može bolje napraviti da tim ljudima pomognemo zaista koji su stjecajem okolnosti ili iz bilo kojih drugih razloga postali dužnici. Meni je drago da ste rekli na kraju da ćete podržati ovaj zakon i ja bi rekla nemojte tako negativistički stalno govoriti. Rekli ste da ne gubite nadu ali sa ovakvim načinom govora vjerujte da ubijate nadu svima ostalima. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Odgovor kolega Grubišić.
Očito sam ja kriv za vas u SDP-u za gubitak nade, ne vjerojatno. A nadalje, vi meni ne biste dali ni da dignem ovu tablicu, to je diktatura proletarijata, se zvalo to prije, a možemo i sada to reći, iako ja na svaki vaš odgovor imam repliku, prema tome imam pravo dignuti tablicu dok vi i ne beknete, što kažu. Ali s obzirom na vaše razmišljanje i ideološki sklop to je prava diktatura proletarijata o kojoj vi govorite. 2000 ljudi je ukupno dosada iskoristilo vaš program otpisa duga, 2000 ljudi, na 4 milijuna Hrvata 2000 ljudi. Kolika je percepcija siromaštva, ne samo percepcija koliko je ljudi u Hrvatskoj siromašno jel znate? 33%. Kolika je percepcija siromaštva? 70%. Ali 335 su oni koji su zaista siromašni. A vi ste otpisali, vi u vašem dogovoru s nekim bankama itd. vaše ministrice za 2000 Hrvata, to je čista obmana, čista prevara. Govorili ste o 70 tisuća, 60 tisuća, a na kraju je ispalo eto 2000. Nadalje, kada govorite o mladima i zapošljavanju mladih, kada govorite o zapošljavanju na određeno, na onih godinu dana za 1600 kuna, naravno da je to određena pomoć bila mladima, a kad su to odradili mnogi nisu htjeli produžiti nego su otišli i u Irsku, i u Englesku i svuda dalje. … [[Upadica se ne čuje.]] Prema tome, sad je 2400 a bilo je 1600. Pa znam ja koliko, šta vi meni govore. Dakle, dopustite da ja kažem svoje, ali vi imate očito taj mentalni sklop ideološki diktature proletarijata. Prema tome, neće vama ni jedan mladi, on ne može niti stvoriti obitelj, ni oženiti se, mora dignuti kredit za svadbu, za svadbu mora dići kredit i ući u odnos sa bankom kojega ne može vratiti, i onda mora vratiti, samo da ženu vrati nazad, jer ga ne može vratiti. Nemojte me upustiti u vaše priče, vaša hvala vaše Vlade je pretjerala svaku mjeru. A pogledate vi kako narod živi? … [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] Vi plivate u oblacima.
Hvala kolega Grubišić. Kolega Grubišić, predlažem da nastavite raspravu sa kolegicom vani da možemo nastaviti sa pojedinačnom raspravom. Vesna Sabolić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ja nažalost moram kazati da sam pomalo razočarana tekstom predloženog zakona. Naravno govoriti ću samo u cilju i s namjerom da pokušam utjecati da se neke stvari poprave ako je to ikako moguće do drugog čitanja. Naime, ja nisam zadovoljna najprije nazivom zakona kao i još neki kolege koji su danas raspravljali i nadam se da će u drugom čitanju ovaj zakon dobiti neko ime koje će biti, neće biti Zakon o stečaju potrošača. Naime on nosi jednu, je da smo mi svi potrošači, to je činjenica. Međutim, je isto tako činjenica da će mnogi u osobni bankrot dospjeti stjecajem posebnih okolnosti i loše sreće, sudbine ili kako god mi to rekli ili plasiranjem loših proizvoda na kreditnom tržištu u Hrvatskoj. Ono što je meni važno, mislim da se puno više trebamo zalagati ne za balans između dužnika i vjerovnika kako je gospodin ministar rekao, ja se zalažem za određeni disbalans u korist dužnika naravno jer naprosto nije moguće dobiti ravnotežu u kojoj bismo bili u ovom situaciji zadovoljni jedni i drugi. Ono što mislim da posebno treba voditi računa o tome, o gospodarskoj situaciji u kojoj smo se našli i u kojoj su se našli dužnici. Najveći broj dužnika, čuli smo imamo sve pred sobom i brojke i o čemu se najviše radi ali uglavnom se to odnosi na građane iz tzv. srednjeg sloja. Svi koji se bave društvom, društvenim zajednicama znaju što uopće za jedno društvo i državu znači slabljenje srednjeg sloja. Znamo da neće biti napretka ako ne budemo imali široki i stabilni i mnogobrojni sloj društva i trebamo učiniti sve napore da taj srednji sloj ne sklizne ispod one crte koja se zove siromaštvo. Mi znamo da je opasno veliki broj ljudi koji se nalaze na granici siromaštva i zato mislim da se trebamo zalagati za određeni disbalans kada je pitanju ovaj zakon i to zato što se on donosi u ovako kriznom razdoblju u kojem se naše društvo i država nalaze. Prema podacima, trebalo bi govoriti i o situaciji kako i zašto smo se našli u ovoj cijeloj situaciji. Možda bi trebalo spomenuti i onu situaciju o kojoj smo razgovarali kada smo govorili ovdje o švicarskim francima, o kreditima u švicarskim francima kako se to dogodilo da je nestalo 24 hrvatske, da su nestale 24 hrvatske banke, kako to da su strane banke tako izravno došle na naše tržište, kako to da smo sanirali iz džepova poreznih obveznika sve te banke pa ih onda jeftino prodali strancima. A onda su ti isti stranci mogli odmah poslovati sa građanstvom, mogli su smanjivati kamate da bi imali što veći broj komitenata. Hoću reći ustvari da moramo razmotriti sve one objektivne okolnosti koje su mnoge dužnike doveli u poziciju u kojoj su se našli da bi uopće postali predmetom jednog ovakvog zakona kao što on jeste. Mislim da vi ste sami u prijedlogu zakona rekli da se mora voditi računa o ravnomjernoj raspodjeli vjerovnicima. Mislim da je najvažnije voditi računa da se dužnike izvuče iz situacije da rasprodaju svu svoju imovinu, odnosno da im se omogući ili na određeni način odredi neki moratorij kako bi se mogli izvući oni sami i počeli, isplatiti sve svoje dugove. Čini se da je ravnopravnost vjerovnika ovdje ključno pitanje a ne pravna zaštita pojedinca i njegove obitelji, odnosno građana u Republici Hrvatskoj što nam jamči Ustav. Zanima me kako to nam Ustav jamči ako se možemo naći u situaciji da nam se ovrhom oduzme sve što imamo i da se u principu oduzima poslovna sposobnost jer dobivaju nekoga tko će u njih voditi i rasprodavati njihovu imovinu. Ja tvrdim da bi za sadašnju situaciju bilo puno bolje da prolongiramo donošenje zakona dok ne nađemo neko rješenje. Ako smo kao država pomagali u sanaciji banaka, u sanaciji poduzetnika, ako smo opraštali dugove i poduzetnicima pa smo, i braniteljima čak, i mnogim drugim u državi, mislim da bismo morali raspravi i o tome da se na neki način saniraju i dužnici tamo gdje naravno sudovi procijene da je to izvedivo i da je to moguće i da to neće narušiti odnose unutar, odnose među vjerovnicima na koncu. Mislim da naprosto Hrvatska država mora voditi računa o ovom ogromnom broju ljudi, ne samo zbog tog njihovog duga koji je ogroman nego zbog tog psihološkog osjećaja kojeg izaziva sam podatak da je 322 000 ljudi blokirano, da znači da je milijun i pol stanovnika najmanje u jednoj bezizlaznoj situaciji. Možda bi bilo dobro da na određeni način dajemo neka jamstva ili osiguramo neka sredstva ili prolongiramo, bilo da je to moratorij na kamate, ali neki način moramo pronaći, a da to ne bude odmah prodaja cjelokupne imovine. 5 godina je u principu odmah, prodaja kompletne imovine građana koji su navikli. I danas smo i govorili o tome da mi imamo specifičnu kulturu na koncu stvaranja i gradnje stanova, kuća i domova. Tu najprije mislim da treba posebno zaštititi ljude koji su došli u poziciju da moraju ići u osobni bankrot zato što su ostali bez posla. Bez obzira što su uzeli kredite sa kamatama koje nisu uobičajene u drugim zemljama, bez obzira na sve, ali svi oni koji su ostali bez posla nisu svojom krivicom, za njih treba pronaći neke posebne pogodnosti. Evo ja predlažem da do sljedećeg čitanja, naravno pohvaljujem i jako je dobro da konačno ćemo dobiti ovaj Zakon o osobnom bankrotu da ljudi na koncu znaju da ipak ima nade i kad sve propadne, ali da se više trebamo založiti oko toga da saniramo dužnike i da oni vraćaju svoje dugove i da im ne opraštamo dugove, ali da im omogućimo a to je naravno razvoj gospodarstva. Hvala.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Ivica Mandić izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice Vesna, pa replicirao sam vam na vašu izreku kad ste spomenuli riječ balans između vjerovnika i dužnika gdje ste vi stali na stranu dužnika. Mislim da je ovaj zakon dobro koncipiran, da on treba biti jednak prema svima i vjerovnicima i dužnicima. O tome da je ovaj zakon možda prekasno stigao jer nakon 6 godina recesije svih problema koje je zadesilo društvo bilo bi bolje da kad su bili bolji ekonomski uvjeti da smo o ovoj problematici raspravljali. Što se tiče same sigurnosti svih građana i svih dužnika i vjerovnika, oni se moraju zasnivati na točno jasnim zakonima. Vrijednost ove države se temelji na tome da li provodimo i da li poštivamo zakone. Ono što ste vi tražili prolongiranje, zakon ne može napravit prolongiranje, ali svaka zainteresirana strana dužnik prema svom vjerovniku u sudskoj nagodbi … više. Mislim da ovdje mi najlakše i najčešće u svojim raspravama prebacujemo odgovornost prema Vladi, prema predlagaču, prema zakonu, a nijednog trenutka ne dovodimo u sustav dužnika i vjerovnika i da koriste redovnu proceduru koju svaki zakon nalaže, znači sudskim putem. Mislim da ovdje sud je itekako bitne važnosti i vjerujem da u svim tim postupcima gdje su objektivni razlozi ako su obe osobe koje su bile dužnici ostale bez posla da će na drugi način postupati. Ovdje mi prije svega trebamo ovim zakonom koji se treba donijeti što prije, olakšati velikom broju ljudi da iz ovih problema izađu što prije ali poštivajući sud i zakone. Bez toga je sve ovo utopija.
Hvala. Odgovor, kolegice Sabolić izvolite.
Hvala lijepa. Dakle mi već samim ovim zakonom uvodimo jednu novu pravnu normu i na određeni način derogiramo druge pravne norme. Mislim da s obzirom da je intencija zakona da se riješi problem, onda mislim da je puno bolje da se pomaže na način da se dugovi vraćaju, dakle u interesu nam mora biti a tu onda treba određena pomoć države. Dakle ako smo mogli sanirati privatna poduzeća mislim da možemo sanirati i privatne osobe kad se nalaze u takvoj situaciji u kojoj nije moguće. Ja se zalažem za to da sudovi odlučuju o tome, ali ovaj povjerenik će teško obaviti taj posao bolje od suda pa zato mislim da se negdje može otvoriti prostor za prolongiranje i duže od 5 godina kad se radi o nezaposlenosti. Hvala.
Hvala. Tomislav Žagar replika, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice Sabolić, mislim da se ja i vi razlikujemo u razumijevanju duha ovoga zakona, tako bi mogao reći. Dakle ovaj zakon po mom mišljenju niti potiče siromaštvo, a niti šalje poruku da se obaveze ne trebaju plaćati. Dakle ovaj zakon prvenstveno, a to je ministar više puta objašnjavao i to nam se objašnjenje nekako sviđa, on zapravo omogućava građanima da izađu iz jedne frustrirajuće situacije, da ostanu bez svega a da ostanu i dalje sa dugovima. Dakle, smisao je ovog zakona da građana ako već trebaju platiti svoje dugove i ako ostanu nažalost zbog ovrhe ili nečega svega ali ipak da ne ostanu sa dugovima, da mogu imati novi početak i da mogu početi živjeti normalno. U tom smislu i ravnopravnost vjerovnika kad govorite, ja ju bar tako shvaćam, ta ravnopravnost vjerovnika ide na ruku dužnika, a ne u smislu ravnopravnosti da bi vjerovnici olakšano platili svoje već da dužnik ne bi, da onaj vjerovnik koji je u boljem položaju naplati pa dužnik i daje ostaje dužan onome ili ne uspije ni dio onoga svoga duga otplatiti drugom vjerovniku. Tako sam ja to shvatio. Hvala.
Hvala. Nema odgovora. Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Krajem 7. stoljeća prije nove ere, podsjetit ćemo se, atenski veliki reformator Solon ukinuo je dužničko ropstvo i skinuo kamenje sa nekretnina jer je to kamenje bilo simbol zaduženosti, oduzimanja te imovine i odlaska vlasnika u dužničko ropstvo. I naravno, koliko god smatram da ministar radi odlične stvari nećemo ga već sada proglasiti našim Solonom. Ali ono što je svakako usporedba kao što je skinuto kamenje tada sa zemalja tako Vlada ovim prijedlogom i ja vjerujem da ćemo naći snage prepoznati sve ono što je dobro, možda požaliti svi zajedno zašto to nije bilo donešeno prije jer se skida kamenje koje pritišče omču govorim oko vrata tim prezaduženim ljudima. I ono što sam jutros rekla, sad ću ponoviti. Zaista koliko teških sudbina, koliko psihičkih oboljenja, trauma, ljudi ne vide izlaz. Oni kažem zavide onima koji nemaju ništa. Kamo sreće da mi nemamo ništa, oni su debelo ispod nule u tom dugu. Kako je došlo do tog duga? Sigurno neodgovornošću vjerovničko-dužničkog odnosa i jednog i drugog. I sad mi, ovo je prijedlog zakona koji sanira takve posljedice, a ima mjesta i prostora da se razgovara, ono što su i drugi kolege govorili i evo i kolegica Vesna Sabolić sada malo prije ali i neki drugi, da vidimo te uzroke. Ali evo Vlada osim ovog prijedloga zakona prije ovoga, onaj program, novi početak, otpis dugova, ono o čemu je malo prije govorila kolegica Sobol nabrajajući samo mali dio što Vlada i sustavno ispravlja da do ovoga ne dođe, da do prezaduženosti građana i njihovog osobnog bankrota ne dođe i da se sačuva njihova imovina koju su stekli, imovina koju su naslijedili od svojih očeva, djedova i pradjedova. Dakle, tu je bilo, tu je bilo neodgovornosti i malicioznosti s onih koji su ih tjerali u to, koji su im krivo i lažno prikazivali stvari, a bio je i takav nekakav opći društveni, bila je i takva i društvena i politička klima da je uzeti kredit nije nikakav problem, da se nekretnina može olako steći, a da primanja će ići i povećavati se. Na žalost tomu nije bilo tako. Ono što je dobro ovim da se šalje jedna poruka i to je ono što ti ljudi i traže da im se pomogne u toj situaciji. Oni ne mogu sami izaći iz te situacije. Mnogi koji mogu, dakle ovo je zakon što smo rekli dobar i dobrovoljan, koji ne vide, koji im treba pomoći u svemu tome. Oni će se koristiti ovim zakonom. I to je dobar zakon. Naravno, kao što je rekao ministar nije čarobni štapić. On zahtijeva određenu disciplinu, ali to je čovjek koji vidi svjetlo na izlazu iz tog tunela. I to za razliku od drugih zemalja, pa i u Europi, pa i u jednoj Njemačkoj koji je vrlo restriktivan, čak možda gori nego onaj odnosno pod težim je kautelama sličan zakon donijele SAD koja, Amerika, koja je preteča ovog instituta. U samim počecima su znali kakav ustroj stvaraju da će stvoriti i ove ljude. To je nesmiljena bitka, kompeticija u kojoj nema mjesta, u kojoj si ili pobjednik. Nema srednjih ili si gubitnik. I to je naš problem, da mi ne smijemo kopirati takav ekonomski sustav. Dakle, oni su već tada imali propis i to u svom Ustavu gdje se sve savezne države eksplicitno ovlašćuju da jednake zakone donesu o osobnom bankrotu. Dakle, to je nešto što se i pretpostavlja, a to je ono što nas najviše i zabrinjava. Oni koji su imali određene primjedbe kako će se ovo dogoditi, kako će to biti, hoće li to moći sam čovjek. Neki drugi govore ali on se stavlja pod tutorstvo iako je to pomagač. Dakle, vidimo dvije oprečne stvari, takve dvije bojazni, a zakon daje odgovor sredine između toga. Dakle, ne može ti nitko pomoći ako sam prije svega ne odlučiš pomoći sam sebi. Dakle, stvara se mogućnost da vjerovnici i dužnici pregovaraju, jer takav dužničko-vjerovnički odnos, situacija koja dugo traje ne ide niti jednoj strani u prilog, pa čak niti samoj, niti samim vjerovnicima koji žele jednostavno raščistiti te stvari. I ona dolazi i ovaj zakon omogućava upravo tim ljudima, mislim krajnje racionalnim i samim vjerovnicima kad shvate da više nema dalje i da ovakav dužničko-vjerovnički odnos treba prekinuti i njemu stati na kraj. Dakle, imamo dvije faze u biti postupaka, dvije faze, odnosno dvije vrste. Onu s imovinom i onu bez imovine. Dakle i svi dugovi, odnosno svi dokazi o tome se moraju pripremiti, tako da dokazi, dakle da sami postupak ide brzo, bez odugovlačenja, jer svako odugovlačenje bilo bi samo prolongacija i ne bi uopće postupak imao smisla. A ono što je i dakle vjerovnik i dužnici se dogovaraju i to je preduvjet dogovora da idu pred sud, ali pred sudom oni ne potpisuju bianco svoje rješenje, odnosno nagodbu, rješenje svog problema, jer to smo vidjeli i s pravom, to su bili osnovni prigovori u predstečajnim nagodbama što su se mudri neki dužnici odnosno tobože dužnici i tobožnji vjerovnici dogovarali i bilo je tu fiktivnih tražbina, ne trebamo se praviti ludim, a sud onda nije imao mogućnost jer je bila to želja tog zakona da se ide, da se izbjegne upravo sud, da se sud ne opterećuje i da ti postupci idu brzo. Međutim, upravo uvidjevši takve zlouporabe ovaj prijedlog zakona to onemogućava. Dakle, ovo je jedan zakon u kojem će se pojedincu omogućiti i to na vrlo relativno kratki rok, neki imaju čak i 7 godina, dakle do 5 godina, da on preživi da ide u novi početak. Mnogo je ovdje bilo riječi o nepovredivosti doma, pravo na dom. Tu treba razlikovati dvije stvari, i tu se dosta populistički ja bih rekla i bez argumentacije govori. Lijepo zvuči nepovredivost doma. A molim vas lijepo dok mi ovdje raspravljamo netko tko nema dom uđe u naš dom. I molim vas kolege vi koji ste rekli da je nepovredivost doma hoćete vi tu osobu a koja nema drugi dom nego baš ušla u vaš, jel' to nepovredivost doma? Pa dajte ljudi malo shvatimo o čemu raspravljamo. Ali, ja i dalje stojim na stajalištu da ima načina da se riješi situacija i ovo što je ministar rekao ja sam malo sada karikirala, zapravo to nije karikiranje stvari to smo mi imali u ratu dok su bombe padale žena ode na tržnicu, dođe kući i netko je drugi zaposjeo, pogotovo ako je bila druge nacionalnosti. Nema više u kuću, 20 godina nije ušla u kuću, 10, 15 dok su se ti predmeti riješili. Tko je onda govorio o pravu na dom? Dobro nećemo se vraćati u daleku prošlost imamo sadašnje probleme i njih treba rješavati. I ovo što govori ministar, dakle različite su situacije. I tu ima još prostora da oni ljudi, to sam govorila i na odboru, mislim da će to Vlada i prihvatiti, imamo i dalje dakle nepravedne sustave u kojima je netko osigurao svoju imovinu, dakle ne osigurao nego ušao da bi riješio svoje stambeno pitanje, kupio nekretninu i banka mu je postala vlasnikom nekretnine, dakle to je taj famozni fiducij i banka ostaje vlasnikom njegovog stana, njegove nekretnine, njegovog doma ili bilo čega, nekretnine, dok on ne isplati i zadnju kunu. E to smatramo nepravednim. Dakle, ne ukidajući taj institut treba naći mjeru kad on postaje očito nepravda jer mi imamo i u postojećem zakonu da se pobijaju svi pravni poslovi uskrate preko polovine. Pa zašto onda ne bi primijenili i taj institut očuvajući možda i fiducij jer s druge strane neki koji su opterećeni, njihova nekretnina opterećena hipotekom oni zavide čak ovima sa fiducijem jer je njihov dug prerastao čak vrijednost te nekretnine. Pa onda mi, evo podržavajući ovaj zakon, moram posebno istaknuti, naći i otkloniti one elemente, one institute koji stvaraju situaciju da, to je već Vlada reagirala s ovim francima, ali još ima prostora. Ako si kupio nekretninu koja ti vrijedi 500 tisuća 7 godina, 8 godina, obitelj muž i žena otplaćuju i nakon 8 godina dužni su 850 tisuća. Pa tu onda nešto ne vrijedi. I to treba mijenjati.
Vrijeme kolegice. Hvala. Replika, Josip Salapić. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena zastupnice Antičević sad na ovo što ste rekli za nepovredivost doma, mislim da nije baš dobra usporedba jer vi ste tu, netko vam uđe u dom i tako, dosta je javnost osjetljiva na situaciju u Hrvatskoj. Ja podržavam ovaj zakon i smatram da i minimalna pomoć je dobrodošla i treba pomoći ljudima. Ali nije to svjetlo nikakvo, nažalost, ja bih želio da bude što manje slučajeva za ovaj zakon. Ali idemo to reći da to pošteno treba pomoći. Ali pazite, koliki sudužnici i jamci plaćaju kredite za ljude koji su dospjeli u probleme da bi ti ljudi ostali u svom domu i svojim stanovima? Možda i neki od vas imaju taj slučaj, imam ga ja osobno i nije mi žao da … sam u situaciji da pomognem, a možda sutra neću biti. Tako da je dosta osjetljivo društvo zbog stanja u zemlji koje ima svoje razloge i šire od nekih političkih rasprava koje mogu biti manje dobre ili više dobre. Mislim da trebamo biti osjetljivi na ovo pitanje, da trebamo srediti čitav niz zakona da bismo nekako stavili u ravnotežu ljude koji danas zaista teško žive. Ako mi budemo provodili politiku na ovakvim slučajevima mislim da to nije dobro, zato što se onda možemo krivo shvatiti i poslati krivu poruku ovdje iz Hrvatskog sabora ljudima koji su u teškim problemima. Ako zaista želimo dobro onda idemo to priznati da nam je svima teško i da tražimo izlaz sa ovakvim zakonskim rješenjima, a da to nije svjetla točka, nažalost. Idemo mi se truditi da pokrenemo gospodarstvo i da Hrvatsku stavimo na noge bez obzira koja Vlada bila na čelu. To sad nije politička poruka nego više ono ljudska. I onda bi bilo nama svima ustvari bolje, a onda možemo na političkom ringu vidjeti tko je bolji kad iz ovakvih situacija izađemo. A trebat će nam vremena da to učinimo, svi zajedno, bez obzira koja to stranka sad bila na vlasti.
Hvala. Odgovor kolegice Antičević, izvolite.
Naravno da je preduvjet rješenja temeljnog problema rast i zaposlenost. Međutim, ja vam mogu reći da se nepravde ovakve vrste samo što je onda to u manjem broju pa se ne ističe, a ja sam osjetljiva i na svaku pojedinačnu ovakvu stvar i podržavajući me nemojte mi podmetati da se to može tako shvatiti. Jer ako mi ovako kažemo nepovredivost doma onda će vam jedan ovakav primjer koji sam vam ja rekla reći da i one koje bi morali i trebali zaštititi imajući na umu načelo solidarnosti trebali pomoći. Ali ono na čemu se bazira ovaj prijedlog zakona, ali i ostali zakoni temeljna načela moraju biti načelo odgovornosti i solidarnosti. A mnoge vlade nisu htjele od građana praviti građane koji su svjesni svojih prava i svjesni svojih dužnosti nego ih držati u nekakvom podaničkom položaju tako da ih imaju u šaci za različite stvari. Treba biti jedan čist odnos između građanina i države. Najprije čist račun a onda će biti i duga ljubav.
Hvala. Za riječ se javio ministar, Orsat Miljenić. Izvolite ministre.
Evo hvala lijepa. Ovo su zapravo, javljao sam se već i prije, dakle prvo postavlja se pitanje naziva odnosno imena zakona. Zašto potrošači? Europska praksa je da se koristi izraz potrošači upravo u ovom smislu, čak su i preporuke da se izrađuju zakoni o potrošačima. Dakle, to je u tom kontekstu. Mi imamo i Zakon o zaštiti potrošača koji također obuhvaća širi pojam i poklapa se po prilici s ovim. Međutim, ako kao i svaki zakon on je i politički akt, dakle mi tu trebamo izraziti nekakav svoj stav i obzirom da iz rasprave i proizlazi da zapravo jedna potreba preispitivanja zakona, naziva zakona, mi smo tu potpuno otvoreni. Dakle, razmotrit ćemo kao i mogućnost, nisam za osobni stečaj zato što i pravne osobe su osobe, ali u tom kontekstu ćemo to pitanje otvoriti i razmotriti, samo sam htio objasniti zašto, zašto je to uopće tako. Ponovo dosta često, već sam govorio pravo na dom, ustavna zaštita, odlično ali Ustav ima i pravo zaštite vlasništva. Vi ako ste uzeli nečiju imovinu a to je novac, on ima pravo na zaštitu da mu to vratite. I to je pravo, jednako pravo ovome i nemojmo uvijek gledati vjerovnika kao neki veliki zločesti sustav koji stoji s druge strane i nas male dovodi u neravnopravan položaj. Vjerovnici smo vi i ja. Svaki od nas smo dnevno u životu vjerovnici i zadaća države je osigurati da mi naplatimo svoje potraživanje. I tu je, to su i ustavna i ljudska jednaka prava i vi ne možete dati jednom pretežito a drugom onda reći toga nema. Poglavito i pogotovo ako je neko išao dobrovoljno založit neku svoju nekretninu itd. Spominjala se sanacija građana, to je ideja koja zvuči odlično, ali ajmo reći što to znači. Ako imamo 30 milijardi ili koliko smo rekli 20 milijardi potraživanja to znači 20 milijardi iz proračuna. Vjerujte svi vjerovnici bi bili sretni da država sanira dužnike, to bi vam potpisali svi sutra jer bi država platila umjesto njih i oni bi naplatili ono što neće nikad naplatiti. Ali za to jednostavno nema mogućnosti i to mislim da uopće nije opcija. Ovim zakonom, on je dobrovoljan i to je prvo i osnovno, niko ne mora ići u njega, ali ako izaberete tu opciju jasno od početka do kraja znate što ste izabrali i uzimate si to pravo, ovo vam je na stolu, ne morate ga iskoristiti. Dakle, on nije obavezan i to je bitna, ključna stvar kod njega. Vi ćete ga koristiti ako vi svjesno procijenite da ćete nešto s njim dobit, da ćete profitirat ako ne, nećete ići u njega. Zašto bi išli u nešto što vam je lošije? I niko vas ne tjera da idete u to. Ali da mi sad, znači da mi sad kažemo da dužnicima pomoći da ćemo ih sanirati, to je jednostavno nemoguće, to bi bilo idealno, svi bi bili sretni kad bi to bilo moguće, nema više dugova, niko nikome nije dužan ali to je nemoguće. I intencije ovog zakona i nije to, njime se uređuje jedan pravni odnos između dužnika i vjerovnika, država uređuje svoj posredovanje kako će posredovati i pomoći da se dođe do rješenja i tu priča zapravo završava. On nije zakon koji rješava socijalni problem, on može doprinijeti tome, nekome će pomoći da se riješi socijalni problem, ali on je jedna forma po kojoj će onaj dužnik koji to želi proći kroz određeni proces, bit oslobođen dugova a vjerovnik će dobiti koliko dobije, vjerovnik će dobiti koliko dobije, koliko je ostalo. Imate vjerovnika koji će dobit 0 kuna i ne možemo nikad reći da je ovo u prilog vjerovniku, nije nipošto jer imate čitav niz vjerovnika koji će ostati bez ičega, a možda bi kroz ovrhu drugačije prošli, čekali bi i zato to je 5 godina maksimum. Zemlje koje su imale duže razdoblje, one su zapravo građanima ubile perspektivu na duže razdoblje, to treba biti što kraće. Tendencija je kraćenja. Prođe i 5 godina kroz to, to je nešto što vidiš ispred sebe, vidiš se gdje ćeš biti za 5 godina, nakon tog si završio priču, izašao si iz toga i nemaš više dugova. Da ti je bilo lako nije. Da misliš da ćeš ostati sa imovinom neće, ali kad si izašao iza toga možeš stvarati novu vrijednost, možeš od nečeg živit. Ako nisi ušao u to ostat će ti dugovi zauvijek koji će ti se kroz kamate, troškove samo povećavati. Dakle, to su nekakve, moramo biti svjesni što je zakon, zakon ima velika ograničenja ali i daje velike prednosti ali on je dobrovoljan to je prvo i osnovno, on je dužniku na raspolaganju ako ga hoće, ako ne ide ovako kako je sad. Evo hvala lijepo.
Hvala ministre. Imamo jednu repliku. Boro Grubišić izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine ministre, vi ste prilično govorili o nekakvoj ajde nazovimo nevinosti, inocenciji ajde kako god hoćete vjerovnika. Da, da tako ste rekli da i vjerovnici naravno kada daju svoju imovinu, makar to bili i novici u tom obliku imaju pravo vratiti nazad svoje novce, a imaju li pravo na odnos prema dužnicima kao što se događalo to kod dužnika u švicarskim francima, imaju li pravo ili jesu li dužnici krivi za situaciju kada ostanu kreditno nesposobni, dakle bez posla, jesu li dužnici krivi kada se smanje poticaji u poljoprivredi pa ne može platiti dug banci, jesu li dužnici krivi za to što nema povrata kapitalnih ulaganja u poljoprivredi, jesu li dužnici krivi dakle za deviznu klauzulu koju propisuje naravno HNB, banke i država zajedno u jednom dogovoru? Dakle, u tu potpunu nevinost vjerovnika poglavito banaka ja nisam uvjeren niti vjerujem. To da građani imaju pravo temeljem ovoga zakona na situaciju uzmi ili ostavi to nam je potpuno jasno, to je potpuno jasno i zbog toga sam i rekao da će klub HDSSB-a biti, jer će imati barem neki građani, imati pravo izbora na ovo što vi govorite. Ali sve u nadi da će za tih jednu do pet godina doći do nekog poboljšanja u ovom smislu o kojem sam govorio i kod vjerovnika i kod cijele situacije u državi.
Hvala. Izvolite ministre odgovor.
Kad se zapravo spoji ono što ste vi i ja govorili dođemo na isto. Dakle, ako ste slušali uvodno ja sam upravo to rekao, da je ovo krivnja vjerovnika i da je dosadašnji sustav koji je sve temeljio na nekoj vrsti krivnje dužnika pogrešan i da mi moramo tu podijeliti i uvući vjerovnika u priču. Jer ako sam se ja zadužio, netko je procijenio da mi može dati, pa on mora snositi rizik zato što mi je dao a ja ne mogu vraćati. I zato postoji otpis. Znači ako sam ja takav vjerovnik koji se dao nekom tko nema imovinu, tko ne može zaraditi i vratiti dug, ostati ću bez ičega. I to mi omogućujemo. Dakle nigdje i nikada ne bih rekao, znate to je pogreška, vjerovnici su nevini, zajedno smo u tome. Mi smo se kao građani zaduživali često i više nego što smo trebali a vjerovnici su nas gurali u to. Pa sada smo došli na to da idemo to podijeliti, idemo podijeliti rizik. I zato što kako je sada postavljen samo ja imam rizik kao dužnik, vi ga kao vjerovnik nemate. I to vam omogućuje da vi kao dužnik upotrijebite jedan mehanizam i da izjednačite rizik. Uvijek vi tu lošije prolazite ako ste prema velikom sustavu, ali to je tako uvijek i svugdje. Ali ponovno, korak natrag, ajmo gledati odnos privatnika vi i ja. I vi i ja možemo jedan drugom nešto dugovati. Je li u redu da ja imam, zadržim to što ste mi vi dali, ne vraćam vam a vi nemate od čega živjeti? Je li recimo u redu, evo govorili smo opet o, recimo imate, evo uzdržavanje, ja sam recimo dužan, hipotetski za uzdržavanje djeteta. I sada ja kažem, O.K. ali ne možete mi uzeti moj stan, to mi je jedini dom a to dijete nema gdje živjeti. Jel' to u redu? Dakle, razumijete što hoću reći? To su sve relativne gdje moramo pogledati svaki konkretan odnos i vidjeti što. Ali to je to, dobrovoljnost je ključna stvar i podjela rizika. Hvala.
Hvala i vama. Nastavljamo sa raspravom Nadica Jelaš. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Eto nakon razduživanja gospodarstva kojega je Vlada provodila i još uvijek provodi na redu su građani. Dakle sada se eto Vlada više orijentirala na razduživanje građana. Zašto? Prema podacima FINA-e, na dan 31. prosinca 2014. zbog nepodmirenih dospjelih obveza bilo je blokirano 322 tisuće 498 građana. Njihov dug iznosio je preko 31 milijardu kuna i premašio je evidentirani duh hrvatskih tvrtki. Dakle građani duguju više od hrvatskog gospodarstva. Tri četvrtine građana u blokadi je duže od godinu dana, dakle nije riječ o nekakvim privremenim i povremenim blokadama, riječ je o zaista dugotrajnim, tvrdokornim blokadama. S druge strane prema podacima Udruge blokiranih dugovi rastu po stopi od 2,8% mjesečno. Odnosno svaki mjesec imamo 3,5 tisuće više blokiranih računa. Svi ovi podaci dakle vrlo zorno pokazuju tešku situaciju u kojoj se nalazi milijun naših sugrađana. Računajući da ovih unaprijed spomenutih 322 tisuće vlasnika blokiranih računa imaju dakako svoje obitelji. Država računa da će 30-ak tisuća građana problem dugova pokušati riješiti izvan sudskim putem, dakle nagodbom a da će oko 7,5 tisuća građana ući u stečaj. Kada je riječ o ukupnom dugu važno je naglasiti da se gotovo dvije trećine tog duga ili da budem sasvim precizna 65% odnosi na financijske institucije odnosno 56,8% duga odnosi se konkretno na banke. Dakle banke su apsolutno najveći vjerovnici. Od 31 milijarde kuna ukupnog duga građana 17 milijardi otpada na dugove prema bankama. Samo u 2014. godini dug građana prema bankama povećao se za 4,75 milijardi kuna. Ono što želim naglasiti je da dio odgovornosti za ovo gomilanje dugova imaju upravo i banke kao najveći vjerovnici. Ministar je u uvodnom izlaganju a i sada u replici kolegi Grubišiću rekao otprilike sljedeće. Kada vjerovnici daju dužnicima više od onoga što dužnici mogu vratiti oni sudjeluju u njihovom zaduživanju pa slijedom toga moraju participirati i u riziku ne vraćanja duga. Podsjećam po Zakonu o porezu na dobit banke su od 1. siječnja prošle, dakle 2014. godine mogle građanima koji su se našli u teškim životnim situacijama, prvenstveno zbog gubitka posla a onda i redovitih prihoda oprostiti barem dio duga. To se odnosi dakako i na otpis potraživanja po poduzetničkim kreditima koje su banke odobravale trgovačkim društvima ili obrtnicima. Za uzvrat banke su oslobođenje poreza na dobit. I kod ovih stambenih, dakle građanskih i poduzetničkih kredita. Dakle za iznos otpisanoga duga bankama se umanjuje osnovica za oporezivanje pa državi dakako onda plaćaju manji porez na dobit. Mislim da bi i u interesu banaka trebalo biti smanjenje potraživanja po kreditima obzirom prije svega na udjel tzv. loših kredita u ukupnim plasmanima. Evo prema podacima Hrvatske narodne banke udio djelomično nadoknadivih ili potpuno nenadoknadivih kredita kod banaka u Hrvatskoj krajem prošle godine iznosio je 17%. S time da moram naglasiti da je kod trgovačkih društava prelazio čak 30%. Kada to pretočimo u apsolutne brojke ispada da je od ukupno 280 milijardi kuna kredita u kategoriji loših bilo i mobilizirano više od 47 milijardi kuna. Dakle očito je da su i banke pogođene situacijom u kojoj sve veći broj dužnika ne može vraćati kredite. Drugi argument da su banke trebale iskazati daleko više konkretne volje za rješavanje problema svojih dužnika jest činjenica da su porezni obveznici prije 20, odnosno 25 godina za sanaciju banaka potrošili milijarde kuna. Dakle ukupni troškovi sanacije banaka u razdoblju od 1991. do '98. godine mogu se procijeniti na 31% godišnjeg BDP-a čime je Hrvatska zapravo u skupini zemalja sa najvišim sanacijskim troškovima banaka. Zanimljivo je da su troškovi sanacije banaka '90.-tih godina bili i glavna komponenta javnog duga. To je interesantno. Pa je tako primjerice '98. godine je čak 50% javnog duga otpadalo na dug stvoren zbog sanacije banaka. Dakle sada je pravi trenutak da se banke, da tako kažem revanširaju na neki način građanima. Treći argument zašto banke moraju u većoj mjeri participirati u rješavanju problema prezaduženih klijenata je visoka razina depozita poslovnih banaka, ali i u posljednje vrijeme rast tih depozita. Dakle sad jedno duže vrijeme depoziti nisu rasli, jasno, zbog recesije. Evo posljednjih mjeseci oni rastu. U siječnju ove godine depoziti su iznosili 244 milijarde kuna što je za preko 6 milijardi kuna ili 2,7% više nego u siječnju 2014. U spomenutoj svoti depoziti kućanstava povećani su za 2,7 milijardi kuna ili 1,6%. Dakle depoziti ponovno rastu kao što sam rekla i to je razlog više da banke imaju aktivniju ulogu u stečaju potrošača. Reprogramiranjem kredita uz otpis dakako jednog dijela glavnice mogle bi riješiti problem značajnog broja građana kojima su zbog krize drastično smanjeni prihodi. Građani bi na taj način zadržali svoju nekretninu, a banke bi po meni profitirale bitno više nego da dužnicima zbog neplaćanja i nevraćanja kredita oduzimaju stanove i povećavaju svoj nekretninski portfelj nekretninama koje ovoga trenutka na tržištu zapravo imaju nisku vrijednost. Nažalost, do sada banke nisu iskazale baš previše razumijevanja za probleme svojih dužnika pod izgovorom da za otpis nisu utvrđeni jasni kriteriji iako nam je svima poznato da je ministarstvo donijelo i pravilnik za tu svrhu. Bilo bi zapravo vrlo interesantno znati, a te podatke nismo, barem ih ja nisam čula niti su mi poznati, koliki su dio svojih potraživanja prema građanima banke već do sada otpisale. Naročito bi bilo zanimljivo znati što je po tom pitanju učinila Hypo Alpe Adria banka koja je ako gledamo pojedinačno sa svojih 565 milijuna kuna najveći vjerovnik po kreditima građana u Republici Hrvatskoj. Dakle da zaključim, podržavam Zakon o stečaju potrošača i očekujem da će banke u realizaciji ovoga zakona imati puno veću ulogu nego što je to do sada bio slučaj i kroz reprogram i kroz otpis dugova. Ako banke ne budu imale sluha, dakle ako ne pomognu puno aktivnije u ozdravljenju dužnika neće imati zapravo kome plasirati svoje kredite, odnosno svoje plasmane, a zapravo je to njihova osnovna djelatnost, oni od toga žive. Hvala.
Hvala i vama. Josip Borić izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi potpredsjedniče, ministre. Pa evo da i ja kažem nešto o Prijedlogu zakona o stečaju potrošača. Reče danas ministar svi ga imaju pa ajde da ga imamo i mi, što nam fali, bolje imati nekakvu mogućnost nego eto ništa pa tko hoće dobrovoljno neka koristi, ako neće ima i drugih načina i više-manje oko toga se danas vodila i rasprava. Kraj siječnja 2012. godine 211 234 građana blokirano sa iznosom 13,2 milijarde kuna. Kraj prosinca 2014. godine 322 500. To je nekakva slika ajmo reći politike koja se vodila tri godine i ne može Vlada bježati od toga da je to eto desilo se jer je to grijeh iz '90., iz '75. ili 2010. godine. Jednostavno 111 000 novih ljudi, novih građana koji su blokirani, a iznos duga sa 13,2 milijarde 2011. na 31 milijardu na kraju 2014. Samo 17 milijardi. Opet će Vlada reći pa što je naša greška u svemu tome. Ovo je ipak kažu svi u Vladi najbolja Vlada u povijesti, nikad bolja. Vidimo i ovih dana trči po terenu, predstavlja raznorazne pogodnosti, mjere, mogućnosti, međutim rezultata nema, rezultati nas jednostavno demantiraju. Kažu najviše građani duguju bankama, samo u nekoliko godina 5500 nekretnina ovršeno. Oko 140 000 ljudi duguje do 10 000 kuna. Tko je najrevniji u tim blokadama, teško da možemo izbjeći jedno recimo javno poduzeće a to su Hrvatske vode koje vrlo uredno žele izblokirati građane za male dugove, recimo za slivnu vodu a takvih možete nabrojat na tisuće. To su vam dugovi od nekoliko stotina kuna koji narastu u godinu dana blokadom na nekoliko tisuća kuna jer moraju se svi naplatiti, naravno najviše odvjetnici. Jednostavno da čovjek ne vjeruje, čitam ovih dana, da su te uplatnice poslali i u Gunju koja je poplavljena prošle godine i uplatnice za slivnu vodu, tj. ajmo reći za održavanje svih kanala i svega onoga što treba pomoći da to ne poplavi. Prvo evo građanima Gunje. To je zaista ispod neke razine normalnog ponašanja, ali očito kažem o tome treba voditi brigu oni koji se s time bave. Kome pogoduje ova situacija? Rekao sam već najviše odvjetnicima, a onda nisu daleko ni banke ni ostale financijske institucije jer samo kažem na primjeru neke male ovrhe Hrvatskih voda može se vidjeti koliki je iznos, a takvih ima na tisuće. Možda dugujete par sto kuna, a u godinu dana vam to sa svim troškovima postupka, sa troškovima blokade, pa sa troškovima odvjetnika naraste na nekoliko tisuća. I što će građani, jednostavno pusti blokadu i pokušava nekako preživjeti. Jednostavno došli smo do toga da kroz i ovaj zakon moramo gledati jedan sraz između ove sjajne politike Vlade na jednoj strani i na drugoj strani ono stvarno stanje hrvatskih građana koje se često ovdje opisuje kao dužničko ropstvo ili bijeda. Kaže država pa mi vama dajemo alate da se riješite tih nekih svojih problema, međutim ti alati očito ne uspijevaju, jednostavno, ali građani svejedno uspijevaju nekako živjeti. I ja se zaista nekad čudim na koji način uspijevamo uz sve te blokade, uz sve probleme nekako egzistirati. Ima tu kažem toliko inovativnosti da bi se i sami ponekad načudili što vam ljudi sve u svojim iskustvima ispričaju. Činjenica jest da smo u predizbornoj godini i Vlada je spoznala da nakon tri godine postoji narod, da postoji narod koji ima probleme. I sada kroz politiku nekakvih otpisa dugova pokušava od tih istih građana da im otpiše tri godine njihove nebrige, nerada i nikakvih rezultata. Ta vatrogasne mjere jednostavno u predizbornoj godini trebaju ugasiti ovaj socijalni požar i u tom pogledu gledam i učinke ovog zakona. Jer kako protumačiti sve ovo što smo svjedočili u protekla tri mjeseca. Sjetimo se samo zamrzavanja tečaja švicarskog franka. Jedan medijski dosta bombastično odrađena tema, rezultati nakon mjesec i nekoliko dana koliko je prošlo od naše rasprave, a sastanče nešto bankari, pa Udruga "Franak", pa je najavljen prosvjed. Pa nismo ništa uspjeli dogovoriti. Banke ne odustaju od svojih zahtjeva, pokušavaju natjerati građane na svoj model. Građani pokušavaju spasiti svoj uloženi novac i nekakvu egzistenciju i vrijednost koju su pokušali steći, ali imaju za to godinu dana. Onda se krenulo u otpis dugova i jednostavno svi su trčali u otpis dugova. Nije bilo lokalne samouprave gotovo, komunalnih poduzeća. To se tiskovne konferencije držalo dnevno, pa reklo se bit će toga jedno 60, 70 tisuća. Ovih dana podatak 3200. I nestade naša ministrica gospođa Opačić Milanka, nema je više u javnosti. Očito da mjera nije pogodila, jer kad postavite sve te uvjete kao mogućnost jedan mali broj građana tome može zadovoljiti i tu pokušati naći spas. Čujemo, pa kaže pa dobro je da je i jedan. Pa dobro ako je i jedan super. Možda ovdje bude dobro ako ih bude sedam i to je nešto. Ali hajdemo dalje. I ja sam nedavno ovdje zajedno sa nekim kolegama pokušao otvoriti priču o RBA zadrugama i štedionicama. To je jedna isto medijski dosta popraćena tema, jer govori o jednoj nebrizi i nepravdi koju je država kroz svoje institucije na neki način tetoši. A zašto se to događa? Zato što su pojavila jedna grupa građana sa problemima, sa svojim životnim problemima, sa nekretninama u kojima žive, sa kojima su pokušali živjeti pogotovo na otocima i u priobalju. Ali ima ih na prostoru čitave RH i nailazi na šutnju državne administracije, tj. institucija. Uredno su prijavili problem, uredno su dostavili papire, uredno su podnijeli kaznene prijave, prosvjedovali ispred Ministarstva pravosuđa, prosvjedovali ispred DORH-a, organizirali se u udrugu. Kao što postoji Udruga "Franak" postoji i Udruga "Stop blokirani" i jednostavno nitko ih ne želi čuti. I onda mi pričamo, pričamo i pokušavamo nešto predložiti i onda čujemo danas, kaže ministar nisam za to da se proglasi moratorij na to. I što nam se desi? Ti ljudi i dalje žive sa svojim problemom, njih i dalje dnevno oblijeću ti ljudi iz austrijskih štedionica. Nedavno su se pojavili na Rabu, onda su im snimali kuće, ulazili u privatno vlasništvo i sve do prije jedno dvadesetak dana do i jedan sud je izbacivao mogućnost na koju je upozorio ministar da kazneno nekoga prijavite za odnos vjerovnik – dužnik, pa da pokušate tu izaći. Prvi puta se tada na Rabu proglasio sud mjerodavan da sudi u postupku tog ugovora između dužnika i vjerovnika, prvi puta. To je nekakav uspjeh. Idemo dalje. Što se desilo dalje? Ti ljudi i dalje moraju vraćati kredite koje ne mogu otplatiti nikako jer su dobili takve uvjete da ih ne mogu otplatiti. Mnogi su prevareni upravo kroz sustav državnih institucija od gruntovnica gdje im se na ono što su dali, a dali su kuću i teren kao hipoteku za povrat kredita uknjižilo im se na čitavi zk uložak i na svu imovinu. Ne mogu prodajom imovine izaći iz toga, da ne govorimo o kamatama. Došli su bankari na Rab i sjedne sa svakim pojedinačno sjede i pregovaraju. Imaju recimo kredit još otplaćivati nekakvih sedam ili osam godina. Oni njima kažu mi vama dajemo kamatu od 3% na 18 mjeseci, na godinu i pol, a poslije ćemo vidjeti. Pa gdje toga ima? A svi znamo i HNB se očitovao o tome i rekao je nisu imali pravo putem posrednika u razdoblju 2010. do ulaska u EU davati takve kredite, a svi znaju da su ih davali. I naravno čekamo što kaže DORH. DORH kaže, valjda je u istrazi, stalno svi govore da je nešto u istrazi, ali nitko da se očituje i kaže što je to. Je li to bilo o.k. ili to nije bilo o.k. Možemo li saznati i jednu činjenicu? Oni ne bježe od toga da žele to otplatiti. Oni nisu čak ni u švicarcima, pa nemaju taj problem. Ali ima jedan drugi, da ne mogu uopće izaći iz tog dužničkog ropstva s obzirom na način na koji su im uvjeti nametnuti u jednoj državi. I sada imamo priču koja nema svoj kraj. Pa pogledajmo ovu situaciju sa obitelji Cvjetković ovdje u Zagrebu koja traje već medijski nekoliko dana, za njih punih pet godina gdje ljudi kažu mi smo preplatili onu našu obvezu. Ali nam je sud 2010. jednostavno oduzeo nekretninu i dao, prodao nekome drugome za puno nižu cijenu. I što sada? Došli su do toga da tijelima moraju braniti svoju imovinu dok naš sustav kaže je, možda postoji neka mogućnost da vi to obranite ili vam uopće ne postoji mogućnost, vi ste to gospodo izgubili. Pa jesu li to načini da rješavamo ove probleme [[Upadica Zgrebec: Hvala kolega.]] I kada predložimo mjeru nema za nju nikakvog interesa.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Vidite kolega, kod takve obitelji i drugih, to je spor između dvije fizičke osobe treba reći da odluke suda su konačne i obvezujuće. I do toga, pogotovo kada su banke i financijske institucije je pitanje da do toga ne dođe. Vi u svojoj raspravi govorite koliko ima blokiranih, koliko ima danas ovrha, koliko ih je imalo, koliko je bilo prije nekoliko godina. Prije nekoliko godina prije ulaska u EU glavni prigovor je da sudovi sude, da se čak i donose presude dosta sporo, a da ovrhe ne rade i da su presude mrtvo slovo na papiru. Ponukani tim vi donosite Zakon o javnim ovršiteljima, gdje najosjetljiviju stvar, a to su ovrhe. To je uvijek osjetljivo bez obzira da je presuda pravomoćna i konačna. Izvlačite iz suda, outsorcate, pokušate to učiniti, a mi smo rekli ne, to sudovi ipak sudovi moraju raditi. Jer zašto? Jer javni ovršitelj naravno on je fizička osoba, privatna osoba doduše s javnim ovlastima ali koji se vodi jedino i isključivo ekonomskim racionalizmom, ničim drugim. Dok kod sudova ipak i u takvim postupcima postoje određene prepreke i postoje određene stvari na koje se on referira. A da vam kažem, ne samo to, vi kažete toliko je blokiranih, toliko je ovrha. Pa nećete reći evo da je to prošla Vlada kriva. Danas smo razgovarali predstavljajući ovaj prijedlog zakona gdje nitko nije govorio tko je stvorio te dugove i kod fizičkih osoba, nismo se vraćali u prošlost, a vi sami upadate u jamu koju ste iskopali sami. Naime, svaki taj postupak, ako imalo znate što o postupcima, koliko god su brzi dok se iscrpi sav pravni put da bi se netko iselio iz kuće pa traje vidite i kod ove obitelji koju ste spomenuli preko 20 godina. … [[Upadica se ne razumije.]] Vaši HDZ-ovci su tada bili na vlasti gospodo.
Hvala. Josip Borić, odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Kolegice Ingrid ne trebate se ljutiti na podatke ja sam samo iznio pregled u odnosu na vrijeme kad ste preuzeli vlast i što se desilo u tri godine te vlasti. A vi ste rekli da ćete biti bolji, ako se dobro sjećam. Pa eto. Očito i ovih 17 milijardi nikoga ne tišti toliko. Ja nisam govorio niti o onih 100 tisuća koji su otišli iz države, nisam govorio o tome da imamo i manje zaposlenih, a više nezaposlenih. To su ti vaši modeli koje ste postizali sa tom svojom sjajnom politikom. I rekao sam da je ona došla sada u sraz sa tim našim narodom kojeg ste primijetili. Evo premijer ga je primijetio u zadnjoj godini mandata, tu je, među nama je, vidimo ga dnevno obilazi ljude. Kaže, evo tu sam među vama. Tri godine ga nismo vidjeli. I sada se vi na to referirate i kažete javni ovršitelji. Vi ste došli, prvi zakon kojeg ste predložili skinuli ste upravo javne ovršitelje. Ušli su u sudske sporove, neke parnice su dobili. Kako će to završiti? Možda će netko platiti, možda neće, ne znam i to će trajati nekoliko godina očito po našem sudstvu o kojem govorite da je ekspeditivno. A ja sam danas govorio i o tome, evo ovaj zakon predviđa FINA-u u nekakvom dijelu također kao jedno tijelo gdje će to možda rješavati. FINA je bila, kažem, i naveo sam primjere, i u ovrhama nekretninama kao predviđeno tijelo od 1.01.2015. godine. I čitam podatak u tri mjeseca otkad je to krenulo nijedan zahtjev na FINA-i tj. nijedna obavijest lokalnog suda znači da je oglasio dražbu nekretnine na toj FINA-i. Nema ga. Na što to upućuje? Da postoje lokalni suci koji u ovrhama nekretnina očito vide nekakav svoj interes jer bi inače to pustili dalje. Ja ih neću optuživati ali činjenica da neke kuće tj. samo neki mogu otkupljivati, tj. samo neki se mogu javljati na ovrhu, pogotovo za ove RBA štedionice, samo neki mogu dobiti po jako niskoj cijeni takvu nekretninu i samo neki je mogu kasnije prodati za puno veći iznos. A sad ćete mi reći da to nije tako, to je istina.
Hvala. Nadica Jelaš, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Dakle, kolega Borić mislim da vaš cinizam i ruganje rezultatima aktualne vlasti neće nikoga u ovoj državi ponukati da vam plješće. Vi ste nesretni što industrijska proizvodnja posljednjih mjeseci raste, što izvoz raste i što nezaposlenost pada. A što se tiče današnje teme dugova građana vi vrlo dobro znate da se ništa ne događa preko noći pa i ovi dugovi građana nisu nastali od 2011. godine kako ste rekli dosad. Dakle, oni datiraju iz ranijih godina, a činjenica da posljednjih godina jesu povećani jer posljedice rada vaše Vlade osjećamo i danas i još ćemo ih dugo osjećati. Dakle, upravo zbog toga što svi znamo kako ste radili prijašnjih godina vi ste posljednji koji bi se trebali čuditi kako to naši građani danas preživljavaju.
Odgovor na repliku, Josip Borić.
Nisam uspio spoznati što ste mi zamjerili, osim cinizma? Pa nije ovo cinizam. Zašto je cinizam reći istinu? Nije mi jasno. Možda vam moj stil nije dobar? … [[Upadica se ne razumije.]] Pa za vas je, ja sam rekao istinu, pa nisam ja izmislio ove brojke i piše vam da vam je to 17 milijardi više i 111 tisuća ljudi blokirano više. A što bih ja sad trebao reći? Da nije tako? Pa tako je! E sad ako to vas vrijeđa i vi tvrdite da ste vi uspješni i da to traje, ta noć, traje već 3 godine. Znači kažete ništa preko noći, pa 3 godine je već, skoro 4. Pa koliko traje ta noć? Svi su krivi, mi nismo ništa krivi. Svi, neki ispred, HDZ, ne znam, neki drugi itd. Pa to su loše stvari. Ja sam već jedanput rekao i sad ću ponoviti ovdje jedino što hrvatski građani jesu a i trebali bi naučiti od Nijemaca jest ta matematika kućnog budžeta. A ona kaže da ako imaš manje od onoga što si imao da si u problemu i da ti teško servisiraš svoje dugove. A očito je da građani u 2015. godini imaju manje nego što su imali 2011. I posljedica toga je i ovaj broj blokada i iznos blokada u kunama koji raste, posljedica toga su i brojni koji su otišli iz ove države ne bi li preživjeli. A to su rezultati na koje ćemo vas upozoravati tijekom ove godine jer ne možete reći da to se nije desilo. To se desilo za vrijeme vaše vlasti, a vi ste rekli a narod vam je pružio priliku da ispravite sve greške koje su primijećene za vrijeme tih neuspješnih prošlih Vlada. Ali očito da su rezultati bili tada bolji nego sada, a vi možete govoriti koliko god hoćete da je sada puno bolje nego što je bilo onda. Ali nije tako i ne pokušavajte demantirati istine jer su one zapisane i postoje i one tu jednostavno vas upozoravaju da ste bili izrazito neuspješna vlast, najgora Vlada u povijesti RH.
Gordana Sobol, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Borić najgora Vlada u Hrvatskoj je bila Vlada koju je vodio Ivo Sanader, a koje ste i vi bili dio. Najgora! I to vi znate i zato je Ivo Sanader sada u Remetincu. Inače ja poštujem vašu želju da omalovažavate, posebno vi kolega Borić svaku mjeru i pokušaj u ovoj državi da se olakša ljudima koji su u najtežoj situaciji. Znate kolega Borić da ste bili odgovorni i da ste razmišljali o raznim mogućnostima kad ste trebali i kad ste to mogli, kad ste bili u prilici onda ti građani danas, možda bi bili u teškoj situaciji, ali ne u toliko teškoj situaciju kao što jesu. I da je ova Vlada, da točno prisiljena donositi pa i nešto što se može nazvati vatrogasnim mjerama i kratkoročnim mjerama, i privremenim mjerama. Ali ja mislim da vi kao saborski zastupnik ne biste trebali omalovažavati recimo i tu činjenicu da je 3 890 građana do sada oslobođeno dugova, dakle oprošteni su im dugovi. Vama se to možda čini malo, a mi recimo mislimo da to nije malo i to je samo prvi dio zato što ako pratite tu problematiku onda znate da sad slijedi drugi dio, dakle za onu grupu građana koji idu po drugim kriterijima i da će taj dio trajati slijedeća dva mjeseca i da će se taj broj sigurno povećati. I vi možete omalovažavati i to da počinju naznake pozitivnih trendova u Hrvatskoj a ponovit ću to ne kažemo samo mi koji smo u SDP-u, i mi koji smo u Vladi, čitajte ozbiljna izvješća ekonomskih analitičara i zavisnih i nezavisnih da tako kažem koji svi smatraju da Hrvatska na izlazu iz recesije. A ta kriza nije započela prije 3 godine, kolega Borić vi vrlo dobro znate da je započela još 2006.-2007. godine.
Hvala kolegice. Svaka Hrvatska vlada, svaka Vlada je Hrvatska vlada i svaki problem u Hrvatskoj je problem svih nas. Odgovor na repliku Josip Borić. I nemojte molim vas kluba, između klupa razgovarati.
Svaka Vlada je Hrvatska vlada tako je potpredsjednice. Za kolegicu Sobol jedna druga je bila najgora, za mene je najgora ova. I sad da li je to omalovažavanje ili nije to svako nek sebi uzme srcu. Ali činjenica je da svi kažu da je najgora i da nikad nismo imali neuspješniju Vladu nego ovu dosada, a o tome govore brojke. I sada kad mi netko kaže evo porasli smo 0,3 BDP-a u zadnjem kvartalu a u planu ste tamo napisali Vlade kojeg ste ovdje usvojili u 2012. godini da će on u 2015. biti 5%. I sad šta? Ništa, najedanput smo se susreli s morem problema, ide priča krivi su ovi ispred nas. Sjetimo se svih onih opravdanja zašto nam je pao BDP, zašto nam je kreditni rejting smeće i zašto mi danas radimo ovo, i zašto monetizacija autocesta postaje monetizacija javnog duga itd. itd. Znači dnevno imamo opravdanja ali i nove alate za izlazak iz dugova. Ja ne omalovažavam ništa, ja sam samo naveo podatke, a podaci kažu da je 2011. završeno, tj. početkom siječnja 2012. je bilo 211 tisuća blokiranih, da ih je danas 322 tisuće i to se da zbrojiti, oduzet i vidimo što se dešavalo. Kako tumačite evo te uspješne Vlade koja je donesla alat kojim zabranjuje poslodavcima tj. kazneno ih treba goniti ako ne isplaćuju plaće. Evo vam radnike u Rijeci, TIBO i MiD što sada, koga da tužimo, koga da pošaljemo u zatvor zato jer radnicima ne daju plaću? Državu, poslodavca, CERP, DUUDI? Pa o tome se rad. Znači donosite zakone i alate koji u provedbi niko ih se ne drži, ne stvaraju efekte koje ste zamislili i onda imao opravdanja i revoluciju, svaki je zakon revolucija i sve to radi nešto bolje a činjenica je da nama svakim danom sa ovom vlasti samo gore. Evo, ja mislim da je to dovoljno.
Hrvoje Nekić replika.
Da kolega Borić, dobro ste postavili pitanje, što je radila Vlada u ove tri godine? Da, Vlada je čistila sav onaj nered i kaos koji je zatekla od prošle Vlade a ujedno se trudila raditi na stvaranju nove vrijednosti. Da kolega Borić nije bilo lako. … [[Upadice se ne čuju.]]
Jel vam treba 5 minuta stanke? Dopustite da kolega kaže do kraja.
Da kolega Borić, kao što sam rekao nije bilo lako. Nered je bio prevelik, ali eto na sreću izlazak iz krize htjeli vi to priznati ili ne je tu. A to u ostalom pokazuju i svi statistički pokazatelji. A što se tiče toga kako je radila Vlada Ive Sanadera koje ste i vi bili dio pa o tome su sve rekli građani na izborima 2011. godine.
Josip Borić odgovor na repliku. Jedna i druga strana mora biti spremna da sasluša i ono što im se ne sviđa. Izvolite kolega.
Tako je potpredsjednice, ali svaka moja rasprava se ovdje doživljava kao cinizam a istina ne može biti cinizam. Znači vi ste se počeli bojati vlastitih brojki a to nije dobro u predizbornoj godini, smanjite nervozu, premijer vam pokušava uz pomoć ovog američkog PR-a dobro izgledati, morate svi malo učit, ne smijete biti nervozno i ako smo izašli iz krize građani će vam to jednostavno nagraditi, ako nismo, ako su brojke i dalje loše onda ćete dobiti crveni karton i ide slijedeći, to je takvo pravilo. Ali nemojte nas uvjeravati u nešto što ne stoji. I stalno govorim i ponovno vam ponavljam onu izreku koja jasno i lijepo govori "Ne gledaj unatrag jer ne ideš tim putem". Vi stalno gledate unatrag, vi stalno gledate u 2010., 2009., 2007. mi smo to prošli, građani su vam dali priliku da ispravite greške a vi ste počinili jednake i još gore i zbog toga ćete biti smijenjeni jer morate otići da shvatiti jer ste ih podcijenili, obećali ste im, premijer im je rekao ja vas neću iznevjeriti, to je rekao u izbornoj noći, ja vas ne smijem iznevjeriti on je njih iznevjerio. A ovi primjeri koje ja navodim oni samo pojačavaju taj dojam u smislu da su građani zaista nezadovoljni, a pogotovo neučinkovitost državnih institucija. I ako netko da kaznenu prijavu i želi da mu se istraži posao oko RBA kredita i upozorava na nelegalnost posla i ima za to sve papire onda netko treba reći da, to je nelegalno ili ti si dečko kriv, tj. ti si loše to shvatio i to je legalno i nastavite dalje plaćati te kredite. Samo se to traži. Ali ne mogu ni to saznati u godinu dana. I premijer dođe i kaže, to su toksični proizvodi, to je kamatarenje i dalje nastavljamo po istom. I dalje nastavljamo po istom i hoćemo neko vrijeme valjda da to prebacimo … [[Govornik se ne razumije.]] , O.K. Ali ako tražimo dajmo zaustavimo nešto na godinu dana [[Upadica Zgrebec: Hvala.]] Da vidimo što se tu dešava.
Ivan Šuker replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Boriću ja ne znam jeste vi pisali ovaj prijedlog za raspravu. Ovdje između ostaloga piše da se dug prema državi povećao za milijardu i 400 milijuna. A sjetite se one famozne liste dužnika i kako će sve biti divno i krasno, kako se zaveo red u javne financije itd.. Dakle rezultat zašto se ovaj zakon donosi je jednostavno jer je Hrvatska izgubila u ove 3,5 godine sto tisuća radnih mjesta, jer ima 60 tisuća više nezaposlenih. I to je razlog zašto se ovaj zakon donosi. A kada govorimo o makroekonomskim pokazateljima, vidite, vrlo interesantno da je došlo nakon pohvale oko toga da je rast gospodarski u zadnjem kvartalu prošle godine bio 0,3 jedno vrlo oštro pismo iz Europske komisije. A nakon toga Zavod za statistiku objavi pad industrijske proizvodnje u siječnju 7%. Dakle ja ne znam tko te podatke iznosi, čemu ti podaci služe, međutim činjenice su naprosto takve kakve jesu, čine određene ljude nervoznim ali mi tu ne možemo pomoći. A kada govorimo o uspješnostima i neuspješnostima Vlada, HDZ-ova Vlada za 8 godina kada se zbroji ima rast BDP-a 12% a ova Vlada za ove 4 godine će imati pad BDP-a 6%. Pa sada ne znam da li je +12 toliko loše a -6 toliko dobro. Ako je to kolegama toliko dobro onda neka si svaki dan stave -6 na tekućem računu pa će vidjeti dokle će doći.
Ako ćemo tako zbrajati koliko su koje Vlade imale, nikud nećemo doći. Josip Borić, odgovor na repliku.
Tako je kolega Šuker, mi možemo zbrajati. Recimo možemo zbrajati i javni dug, ali meni je žao što smo otišli toliko daleko jer ovo zaista nema veze sa zakonom koji je predložen ali kada se već izbacuju podaci, pa evo, ovu Vladu ćemo pamtiti po ovih 150 milijardi kuna novog javnog duga. To je jednako kao i svih 9 Vlada do tada. To je isto jedan uspjeh. I o tome treba pričati i u ovom Saboru i u javnosti jer negdje su ti novci otišli. E sada, kažemo da raste dug državi, a raste. Recimo jedan grad ne želi na plaćena sredstva transferirati u državni proračun iako ih je naplatio od zaštićenih najmoprimaca i uredno treba svoj dio zadržati a jedan drugi dio vratiti državi ali on ne plaća i to je jedan veliki grad i 50 milijuna kuna je u priči. Zašto to netko tolerira? A tolerira. Jer SDP tolerira SDP-u da to radi. Jednostavno kažem imamo ponašanja koja su dozvoljena za ljevicu, imamo ponašanja koja nisu dozvoljena ni na koji način za sve ostale. I upravo u takvim odnosima kažem raspravljamo i ovu priču o stečaju potrošača koja, ja sam na početku rekao, ako moramo imati ovaj zakon jer ga svi imamo, pa onda ga imajmo. A već sam optužen unaprijed da sam protiv ovoga. Nije, ja nisam rekao da sam ja protiv ovoga, ja sam samo na svoj način široko pričao o ovoj temi i upozorio na jedan problem o kojem ministar šuti iako su bili prosvjedi kod njega, ispred ministarstva gdje su ljudi upozorili da će i unatoč ovom zakonu gubiti svoje nekretnine po drugim zakonima. Gubiti će ih i ne mogu izaći iz toga jer im državne institucije ne žele reći što je istina, što je istina i da znaju sebe prilagoditi toj istini i nastaviti dalje živjeti. A zašto to radite godinu dana, meni to nije jasno. Trebalo je godinu dana da i premijer kaže da su to štetni proizvodi i da ih treba sagledati sa svih aspekata [[Upadica Zgrebec: Hvala lijepa.]] i da institucije trebaju … /Govornik isključen./…
Molim vas malo tišine u dvorani. Ne može se koncentrirati onaj tko govori, ako svi govorite u jedan glas. Završna riječ ministra pravosuđa Orsata Miljenića.
Hvala lijepa. Dakle ja bih se prvo želio zahvaliti na podršci koju smo dobili za ovaj prijedlog zakona. Također na svim prijedlozima koje smo dobili, kao što rekoh, razmotriti ćemo ih i sve što budemo mogli uvrstiti, ćemo uvrstiti. Mi, ovdje bih također zamolio za jednu stvar, dakle ovaj zakon donosi perspektivu čitavom nizu građana da će se riješiti određenog dijela dugova. Opterećivati ga time što je bilo prije, tko je što kada napravio je potpuno deplasirano i pogrešno. Da li da ja sada ovdje počnem govoriti zašto nije donesen 2007. kada su prve smjernice bile da se treba donijeti zakon pa da onda počnemo vući koliko bi manje građana bilo u problemu da je doneseno 2007. ili 2008., '09.-te, '10.-te. Dakle ići tako daleko i sada analizirati i opterećivati ovaj prijedlog, on je tu, ono što predlagatelj pledira i moli je dajte neki prijedlog. Ako mislite da nešto nije dobro napravljeno ajmo reći to nije dobro, pa i ono što sam rekao sve ono što je ćemo razmotriti i uvažiti, na tome sam se i zahvalio prvo. Ali sada se vraćati, jer zakon je tu pred nama, sutra će, ili kada bude glasanje u drugom čitanju, prvom čitanju imati ćete izbor, dižete ruku, ne dižete ruku. Ali ne to, donesen je, jesmo napravili ovo ili nismo napravili ono. To je možda za nešto drugo ali ovaj zakon previše građana gleda u njega, previše ljudi će ga koristiti i potreban im je, ili možemo reći da ne treba. Ajmo onda tako reći, tko misli da ne treba zakon, ne treba zakon, nećemo ići s njim. Ako bude većina ovdje među vama protiv, nećemo ići s njim. Ali kritizirati ga i vući ove podatke. Pa što ću sada ja početi govoriti o tome tko je uveo blokadu kod FINA-e. Pa nismo to uveli mi. Ali ja mislim da je to dobra mjera i ja ju podržavam i mislim da je dobro što je uvedena. Stvarno mislim da je dobro i da je ona dobrim djelom doprinijela redu ali neću sad doći i reći to ne valja jer je donio netko drugi. Mislim to je dobra mjera i mi smo nastavili s ovim … i trebamo svi izvući ono što je dobro, uzet i ići dalje, ono što nije idemo drukčije napravit. Ali kritika, mislim RBA, vi spominjete RBA, pa što ćemo sad po ovom kako smo krenuli u prošlost hoćemo ići gledat kad je RBA … kredite, tko je tad bio na vlasti, zašto ih nije zaustavio. Nećemo. Imamo sad problem građana s kojim se moramo nosit i ja sam rekao što smo dali u Ovršnom zakonu. Sami ste rekli da su sudovi to počeli barem jedan primjer primjenjivat ali nitko ovdje ne može naredit sudu da primijeni zakon koji postoji. Sabor ga je donio, nema više od toga. Tu vam je bio predsjednik Vrhovnog suda, pitajte njega zašto se to primjenjuje ili ne primjenjuje. Državni odvjetnik također potpuno samostalno, izvolite njega pitat zašto se to kazneno goni ili ne goni, razumijete? Imamo institucije i one trebaju radit svoj dio, ali ja vam kažem što smo mi kao Vlada napravili za te građane i svaki od njih ima mogućnost zaustaviti tu ovrhu dok se stvar ne riješi i to smo napravili i rekli smo i to je tu. Govorite o godišnjem moratoriju, on je izvući samo te kredite on je zapravo nemoguć. Da idemo na sve moratorije, možemo ići na sve moratorije ali evo, postavlja se pitanje koliko će nas to koštat i koje će biti posljedice toga. Ako ponovo to izglasamo odnosno izglasate odlično, to će tu bit, ali vi uzmite u obzir koliko građana u ovoj zemlji vraća svoje dugove svaki dan, teško i mučno. I uzmimo u obzir da svaki put kad se mi igramo, šaljemo nadu, poruku, bit će vam moratorij, bit će ne znam ni ja šta itd., mi ljudima zapravo dajemo poruku, oni često upadaju u veći problem zbog toga. Mislim neke stvari svi bismo rado, evo ja bih vrlo rado ali to će koštat. Idemo, uvedemo moratorij, netko će ga platit, platit ćemo ga iz poreza, sve se na to svodi. Dakle FINA, spominjali ste FINA-u, FINA je jedina u ovom trenutku kapacitirana ovo provoditi. Mi smo razgovarali s FINA-om, FINA je uvjerili su nas da imaju kapacitete za to i mi nemamo drugo sredstvo. Dakle mi smo zemlja koja je tu dimenzionirana kakva je i ima institucije kakve ima, da idemo sad zaposlit nekih novih 20 000 ljudi nema smisla, nemamo novaca za to. Dakle moramo koristit ono što imamo, to su FINA i općinski sudovi. Trebamo ih educirat, trebamo im pomoć, informatizirat koliko možemo i oni će to odraditi. Hoćemo govorit, vi ste spominjali franak, nema veze s ovim zakonom ali franak je bio problem prije 5 godina pa nije nitko ništa napravio. Mi smo sad napravili ono što smo napravili i naći ćemo rješenje, ali ponovo ići u prošlost tko, što, kad je, da li je trebalo zabranit te kredite, tko je tad bio na vlasti, tko nije, mislim to nema smisla. Ja govorim ovdje imamo… … [[Upadica se ne razumije.]] Ma moglo je i ministarstvo uvijek predložit neki zakon, Sabor ga je mogao usvojit, može se to, kao što mi ovdje predlažemo zakone, kao što smo sad donijeli zakon, dakle može se. Nemojmo sve prebacivat na nekog trećeg, regulatora itd., može se. Pa mogli smo i mi za ovo reći ljudi to je vaš problem, nek vam ne znam ni ja tko riješi. Došli smo pred vas sa zakonom. Dakle ovaj zakon je tu takav. Još jednom vas molim ne zbog nas nego zbog građana kojima je adresiran, iskreno meni kao ministru pravosuđa bilo bi najlakše da ne idem s ovim, stvarno, ovo je jedna mjera koja će opteretiti pravosuđe i nas u ministarstvu, opteretit će cijeli sustav. I vidite kako ide rasprava, to je dobro, ali ćemo vas kritizirat, znači nećemo čak ni biti pohvaljeni i tog smo svjesni zato što dajemo ljudima istinu, a istina je problem. Istina je da ako si previše dužan to ćeš morat vratit, imat ćeš jedan težak period pred sobom, ali je isto istina da nakon toga više nećeš imat dug. Vjerovnicima kažemo nećete naplatit to sve što potražujete jer ste neoprezno davali kredite i otpisat će se i nećete ga više nikad dobit i to ne voli nitko. Ono što bi svi htjeli čuti je vjerovnici vi ćete dobit sve, dužnici vi nećete platit ništa i dok ne date takav prijedlog naravno da će ljudi dobrim dijelom biti nezadovoljni. I kažem, dakle ono što je i čuli smo izuzetno dobrih i konstruktivnih i primjedbi i sugestija. Najveći dio, sve što budemo mogli ćemo uvrstit. Još jednom ću se zahvalit svima jer to pokazuje na podršci, jer pokazuje da je zapravo zakon koncepcijski tu, da je on potreban, da trebamo ići s njim i evo do drugog čitanja ćemo neke stvari dotjerat. Hvala lijepo.
Hvala ministre. Imamo i repliku Josipa Borića.
Hvala lijepo. Uvaženi ministre, rekli ste ne možemo izvaditi jednu skupinu i onda raditi to. To ste rekli. Kako ste onda izvadili skupinu Švicaraca i radite? A i to će netko platiti, vjerojatno i država svoj dio. Vidite, o tome se radi. Znači ovi ljudi ne traže, oni nemaju u švicarcima kredit, imaju u eurima, ne traže ni zamrzavanje tečaja, ne traže ni da ne plate kredit, da ga netko umjesto njih plati, oni samo traže istinu, da im netko kaže je li taj posao bio legalan ili je bio nelegalan. S obzirom na to da su postojali posrednici, ti posrednici nisu plaćali ono što su trebali plaćali jer nisu mogli imati licencu, nisu mogli imati poslovnicu ovdje i sve se dešavalo u jednom krugu zatvorenom i u tom krugu su bili i javni bilježnici i neki suci i danas vidimo rezultate toga. I ti su se problemi pojavili 2011., 2012. i do danas traju i mnogi su ostali bez nekretnina. Ali vi onda kažete e ove možemo izvaditi i to ide, premijer zamrzne tečaj, zamrze, lijepo kaže bit će toliko i doviđenja, a ovdje ne možete, o tome se radi. Pitanje je zašto ne možete i zašto ne želite i zašto se institucije ne žele očitovati, a ja sam tražio da se očituje i glavni državni odvjetnik, ovdje sam govorio ispred kluba, tražio stanku 5 minuta i da se očituje evo i vi danas i premijer kojem sam postavio pitanje prije točno više od 60 dana. Nema odgovora na moje zastupničko pitanje iako se mora odgovoriti u 30 dana. Znači netko se ne želi očitovat i sad kad ja stalno to izvlačim van imam osjećaj da hrvatske institucije koje bi se trebale očitovat šute. Pa naš posao je da tražimo nekakav put istine za te ljude, oni ništa drugo ne traže. Ali ako vi kažete da ne može onda ću ja njima reći gospodo izvolite se pobrinuti za sebe, država o vama ne želi brinuti, vi ste posebna skupina za koju je nemoguće proglasiti moratorij iako postoji mogućnost da ste u nelegalnom poslu, pa će svatko ispaštati svoj grijeh. Evo ja ću to njima reći. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Ali ne možete govoriti da država nešto ne može. Država može upravo ovdje …
Hvala lijepa. Ministar Orsat Miljenić, odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Dakle, obzirom da ste tražili i moje očitovanje ja vam mogu samo reći da nisam nadležan za to i ne mogu vam dat. A ove druge čije ste tražili dobit ćete pretpostavljam. Ali ja vam ponovo govorim da smo mi tehnički pokušali i razmotriti i vidjeti kako provesti taj moratorij i da ga mi nismo mogli uklopiti u zakonodavni okvir. Ako imate konkretan prijedlog, znam da ste nešto predlagali, ali to je bilo neprovedivo. Ako imate nešto što je konkretno i provedivo dajte predložite. Evo ja vam odmah ovdje mogu javno reći ako date nekakav konkretan prijedlog koji će bit provediv da ćemo ga ozbiljno razmotriti i ići u tom smjeru. Dakle, to nije uopće. Razumijete? Mislim mi ovdje, pa normalno da hoćemo pomoći svim građanima i tim građanima u onome ukoliko je bilo nezakonito, da kad bih ja išao logikom koja je korištena prije ja bih vas pitao a tko je bio na vlasti kad su te štedionice harale po Hrvatskoj. Neću to reći. Razumijete? Mislim nema smisla. Hajmo sad vidjeti, članak 65. Ovršnog zakona daje mogućnost odgode ovrhe jel' tako i to smo rekli da smo napravili. Ako imate, ako ste domislili kako provesti to dajte nam prijedlog, sjest ćemo, razmotrit ćemo. To sam vam sad javno rekao i evo mogu vas i javno pozvati, to uopće nije, ali nemojmo bježati od toga. Idemo staviti stvar konkretno i vidjeti može se, ne može se. Ja sam rekao, mi za to nismo našli načina u okviru propisa koji imamo. Ako imamo nešto, hajmo razgovarati. Evo hvala lijepo.
Hvala ministre. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo sutra.
Poštovane kolegice zastupnice, poštovani kolege zastupnici, uobičajena procedura petkom u 12 sati ali prije nego što pređemo na odlučivanje o materijalima koje smo obradili u ovom tjednu, jedna obavijest. U utorak 31. ožujka u 10 sati u Maloj vijećnici održat će se obilježavanje godišnjice ulaska Republike Hrvatske u punopravno članstvo NATO-a. Obilježavanju će između ostalih prisustvovati predstavnici Parlamentarne skupštine NATO-a iz Bruxellesa te predsjednica Republike Hrvatske, predsjednik Vlade Republike Hrvatske i potpredsjednik Hrvatskog sabora. Molim saborske zastupnike da prisustvuju događaju. U predvorju Male vijećnici bit će postavljena izložba fotografija naših vojnika, vojnikinja u misijama NATO-a. Dakle u utorak 31. ovog mjeseca u 10 sati očekujem da saborske zastupnice i saborski zastupnici dođu na obilježavanje ovog datuma. Poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege, sad ćemo najprije odlučiti o točkama dnevnog reda koje smo obradili. Idemo dakle provjeriti kvorum. Da vidimo brojno stanje. Imamo dovoljno zastupnika i zastupnica da možemo odlučivati o svim stvarima. Najprije Prijedlog zakona o stečaju potrošača, prvo čitanje, P.Z. br. 811, rasprava o prijedlogu zakona je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o stečaju potrošača. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona.". Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 86 glasova za, 19 suzdržanih, ništa protiv, donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 812. Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta ste primili. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zaštitu okoliša i prirode. Izvješća ste primili na sjednici. Uvodno će nam obrazložiti prijedlog zakona zamjenik ministra zdravlja gospodin Marijan Cesarik. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Dakle, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti. Područje nuklearne i radiološke sigurnosti u Republici Hrvatskoj regulirano je važećim Zakonom o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti Narodne novine broj 141/213 koji je donesen u postupku usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s pravnom stečevinom EU vezano uz poglavlje XV. Energetika za područje nuklearne sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja. Nakon stupanja na snagu važećeg zakona stupila je na snagu i to 6. veljače 2014. godine Direktiva Vijeća 2013/59 Euratom od 5. prosinca 2013. o osnovnim sigurnosnim standardima za zaštitu od opasnosti koje potječu od izloženosti ionizirajućem zračenju i ostavljanju izvan snage Direktive 89/618 Euratom, 90/641 Euratom i 96/29 Euratom, 97/43 Euratom i 2003/122 Euratom. Obzirom da važeći zakon nije usklađen sa navedenom direktivom bilo je potrebno mijenjati ga. Nadalje, neka zakonska rješenja koja su bila predviđena postojećim zakonom u provedbi nisu dala očekivane rezultate, te ih je potrebno izmijeniti. Izmjenama zakona kategorizacija izloženih radnika, obveza dozimetrijskog nadzora izloženih radnika, te učestalost provjere zdravstvene sposobnosti pojedine kategorije izloženih radnika uskladit će se sa navedenom direktivom na način da će znatno manji broj izloženih radnika morati biti po dozimetrijskim i zdravstvenim nadzorom. Nadalje, model stjecanja stručne osposobljenosti za primjenu mjera radiološke sigurnosti dopunskom izobrazbom te obnove znanja izmijenit će se na način da će dopunsku izobrazbu i obnovu znanja organizirati Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost za što su u državnom proračunu RH osigurana dodatna financijska sredstva u iznosu od 260 tisuća kuna godišnje. Slijedom navedenog ovim izmjenama zakona smanjit će se parafiskalni nameti u dijelu koji se odnosi na troškove provedbe dozimetrijskog i zdravstvenog nadzora, te izobrazbe izloženih radnika o primjeni mjera radiološke sigurnosti u iznosu od oko 5 i pol milijuna kuna godišnje. Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost prestaje obavljati poslove skladištenja radioaktivnog otpada i iskorištenih izvora podrijetlom s teritorija RH u središnjem skladištu i poslove upravljanja središnjim skladištem u skladu sa primjedbom Europske komisije. Osniva se Centar za zbrinjavanje radioaktivnog otpada kojeg će uspostaviti i kojim će upravljati Fond za financiranje razgradnje i zbrinjavanja radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva nuklearne elektrane Krško, a koji će za svoj rad biti odgovoran Vladi RH. Nadalje, izmjene zakona omogućavaju i osobama koje su završile sveučilišni diplomski studij iz područja biotehničkih znanosti, te iz područje biomedicine i zdravstva da budu inspektori i viši inspektori za radiološku i nuklearnu sigurnost. Izmjenama zakona ukida se Vijeće za radiološku i nuklearnu sigurnost i utvrđuje da Vijeće za nuklearnu sigurnost osnovano na temelju članka 25. Zakona o nuklearnoj sigurnosti Narodne novine broj 173/3 prestaje s radom na dan stupanja na snagu izmijenjenog zakona. Hvala vam lijepo.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista – Stranke rada kolega Zlatko Tušak.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra, kolegice i kolege zastupnici. Bio sam u jednoj dilemi najprije da li po ovoj točci dnevnog reda sudjelovati u raspravi, a onda mi je upalo nešto u oko a uvjerio sam se danas da je i zamjenik ministra to ponovio radi se konkretno o hitnom postupku zakona koji trebamo donijeti i razlozi za donošenje zakona navode se Direktiva vijeća 2013/59 donesene 5. prosinca 2013. godine. Da ne nabrajam ovo što je zamjenik ministra rekao jer prestaje sa tom direktivom pet drugih direktiva. Ali ono što je sporno, a to je sporno da se kaže da je direktiva stupila na snagu 6. veljače 2014. godine. E moram reći da to nije točno. Direktiva stupa na snagu 6. veljače 2018. godine. A to znači još 3 godine. To je period usklađivanja sa direktivom. Sad si postavljam pitanje zašto je trebalo po hitnom postupku, ne ulazim u određene probleme usklađivanja o kojima je zamjenik ministra ovdje govorio, mislim da je dobro i da unutar toga i treba doći do određenih promjena i usklađivanja, ali tu je vjerojatno onaj drugi dio problema, a što je zamjenik ministra naznačio, a to je praktično osnivanje Centra za zbrinjavanje radioaktivnog otpada. Zašto to govorim? Zato što u strategiji se kaže da zbrinjavanje otpada što znači centar pod izrazom Centar za zbrinjavanje radioaktivnog otpada u prvome se redu radi o preuzimanju objekta za obradu, kondicioniranje, manipuliranje i dugoročno skladištenje institucionalnog radioaktivnog otpada iz nuklearne elektrane Krško. E sad vjerojatno se htjelo na ovakav lagani način doći da mi vezano za strategiju koju smo donijeli krajem prošle godine i donesemo ovaj dio odredbe vezano za osnivanje centra. I tu isto ne bilo sporno, ali u samoj strategiji se govori da kada je u pitanju lokacija da onda o lokaciji treba i provesti određenu raspravu, da treba uvažavati sva određena mišljenja. Jasno da mi ne možemo bježati od toga da radioaktivni otpad iz NE Krško koji moramo preuzeti u Hrvatskoj moramo ga i zbrinuti. Prvi puta sam sada vidio da u Odboru za zaštitu okoliša i prirode spominje se vojno skladište Ćerkezovac u Općini Dvor. I da praktično po tome 2040. godine uspostavlja se odlagalište. I što je sad poanta cijela toga? To je ono pitanje da bilateralni ugovori između Hrvatske i Slovenije oni su krajem prošle godine uspostavljeni i napravljeno je produženi vijek trajanja uporabe NE Krško do 2043. godine. Jasno, mi ćemo iz NE Krško dobivati struju, ona je po nekim procjenama jeftinija, ali pitanje je i o tome kada govorimo da je ona sad trenutno 38 eura po megavat satu a da bi negdje 2018. trebala biti oko 30 eura po megavat satu. Postavlja se pitanje da li u tu cijenu je uračunat i ovaj dio cijene zbrinjavanja radioaktivnog otpada? Vjerojatno nije i vjerojatno o tome itekako isto treba voditi računa kada o tome govorimo jer se radi o znatnoj količini radioaktivnog otpada. I drugo što želim posebno reći i naglasiti produljivanje vijeka uporabe NE Krško postavlja se pitanje, jasno ja pretpostavljam da ona će raditi dobro jer ona je 40 km od grada Zagreba i ne daj Bože određene havarije koja bi se mogla desiti i probleme koje bi mogla izazvati u slučaju da dođe do određenih problema u njezinom radu. Radi se stvarno o dosta velikoj količini radioaktivnog otpada i ja vjerujem, a mislim da unutar toga upravo zbog čega sam se i javio u raspravu je trebalo provesti određenu raspravu u prvom i drugom čitanju izmjene ovog zakona, nije problem da se o tome upozna javnost, da se kaže i upozna javnost da je to nužno, da to moramo napraviti da se i kaže koje bi bile eventualno posljedice da nije sa Slovenijom dogovoreno daljnji rad do 2043. godine NE Krško i da li u tom dijelu ćemo ostati bez električne energije ili eventualno da li uvoz električne energije u tom slučaju bi bio skuplji. To su sve stvari o kojima itekako bi trebalo razgovarati. Bojim se da se ovdje pod direktivom EU nešto drugo nameće što mislim da nije dobro, da se praktično nas ovdje zastupnike u Saboru pravi mulcima jer ne mogu drugačije to protumačiti na način da stoji da direktiva se primjenjuje od 2014. godine, a u samoj direktivi piše 2018. godina. I mislim da je ovo neprimjereni način kako zakonske procedure dolaze u Sabor. Hvala lijepo.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine zamjeniče ministra gospodine Cesarek i gospodine Medaković. I ja se osjećam kao član Odbora za zdravstvo prevarenim pomalo, da mi smo to raspravljali na Odboru za zdravstvo. Ukoliko je ova informacija koju je gospodin Tušak maloprije izrekao točna, a izgleda da je točna jer vi niste ama baš ništa reagirali kada je gospodin Tušak iznosio činjenicu da ova direktiva stupa na snagu 6. veljače 2018. godine. Dakle i nama ste na odboru prešutjeli tu činjenicu a mi pomalo kako već održavamo moram biti malo i samokritičan te odbore u vrijeme kada je, evo bio je u pola 10, dakle vrijeme plenarne sjednice, dakle u vrijeme plenarne sjednice. Bila je zakazana u 9 pa je onda promijenjeno da bude u pola 10, pa smo brže bolje žurili da stignemo na plenarnu sjednicu i tako smo pomalo evo ovu činjenicu da direktiva, europska direktiva stupa na snagu 6. veljače 2018. godine i sada zapravo kada sam podigao ruku za ovaj zakonski prijedlog osjećam se pomalo prevarenim i zato ću razmisliti dobro kada budem glasovao u vrijeme kada se steknu uvjeti u Hrvatskom saboru hoću li dignuti ruku i nemojte mi zamjeriti u koliko to ne bude dakle suprotno jer je više nego očito da ste nas pomalo uhvatili rekao bih na spavanju i u situaciji cajtnota, dakle nedostatka vremena i prekrivajući zapravo namjeru ovoga zakonskog prijedloga. O tome da je u općini Dvor na nekoliko lokacija dakle Trgovske gore kako je vole zvati iako se uopće nikada službeno nije zvala Trgovska gora nego li Zrinska gora, cijelo područje općine Dvor se zove Zrinska gora ali eto i to valjda nekome smeta pa nek bude Trgovska gora, tako su govorili mnogi, iako postoji mjesto Trgovi pa je valjda po tome, ali postoji mjesto Zrin i još uvijek i dan danas pa se od davnina zove Zrinska gora. Dakle, na lokaciji o kojoj sam ja sa pomoćnikom razgovarao dakle nakon što je odbor odglasao, Odbor za zdravstvo odglasao jednoglasno da se usvaja ovaj zakonski prijedlog i o tome da nuklearna elektrana Krško sa produženim vijekom trajanja do 2043. godine te nagomilanim bačvama radioaktivnog i nuklearnog otpada zapravo već sad je žurna potreba da se on zbrine a lokacija bi bila tzv. Trgovska gora odnosno mjesto Čerkezovac, mjesto bivše vojarne JNA kada se krene od Dvora prema selu Matijevići i dalje prema Kotaranima i granici sa Bosnom i Hercegovinom ali ne onoj granici na rijeci Uni nego na tzv. suhoj međi. Bez obzira na lokaciju koja je relativno pozorno i pomno probrana nije u samoj blizini rijeke Une, županija Sisačko-moslavačka kojoj pripada općina Dvor a i općina Dvor čini mi se da baš i nemaju afiniteta za prihvat odnosno za odobrenje i izgradnje skladišta radioaktivnog nuklearnog ionizirajućeg otpada na svom području. Pa eno onda ponovno dolazimo u koliziju i u neću reći ratnu situaciju sa jedinicama regionalne i lokalne samouprave a u svezi lokacije ovakvih skladišta i ako opet kažem u razgovoru sa pomoćnikom ministra sam dobio jamstva, garancije kako god hoćete, i s obzirom na lokaciju, i s obzirom na izgradnju po svim suvremenim, modernim i podzakonskim propisima toga skladišta te s obzirom na naknadu koja bi jednoj tako siromašnoj općini kao što je Dvor vrlo dobro došao, do nekih ako smo se dobro razumjeli nekih milijun kuna godišnje. Pa se pitam ipak je li i taj milijun kuna dovoljna naknada za ono što može se očekivati i kakva opasnost prijeti toj općina na kojoj je izgrađeno skladište radioaktivnog otpada. S obzirom da ostali članci govore o onome što smo kažem na Odboru za zdravstvo uskladili i razjasnili potpuno, dakle bez dvojbi te s obzirom da predstavlja dakle u samom radu sa izvorima nuklearnog ionizirajućeg zračenja, dakle dozimetara i svega onoga što je već dobroga. Ja sam kažem u toj dobroj vjeri, ali evo ne znajući za ove podatke digao ruku i na Odboru za zdravstvo, ovaj puta to neću učiniti. O daljnjoj raspravi više mislim da nema potrebe govoriti. Hvala lijepo.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Branko Bačić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, poštovani zamjeniče ministra, gospodine ravnatelju Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost, poštovane kolegice i kolege. Da malo, čudno moram priznati nakon izlaganja gospodina Tušaka koji je u onom dijelu potvrđivanja usklađenosti ovog zakona sa direktivom iz 2013. godine piše da njena puna usklađenost, njena puna usklađenost stupa na snagu 6. veljače 2018. godine, dakle još 3 godine pa onda nekako djeluje neuvjerljivo potreba za hitnim donošenjem ovog zakona. Tim više što smo Strategiju zbrinjavanja radioaktivnog otpada iz korištenih izvora i istrošenog nuklearnog goriva koju smo donijeli prošle godine naveli obvezu i potrebu donošenja Nacionalnog programa provedbe Strategije zbrinjavanja radioaktivnog otpada iskorištenih izvora i istrošenog nuklearnog goriva. Prema tome s obzirom da, evo vidjeli smo da nas neka posebna nužda ne tjera da po hitnom postupku donosimo ovaj zakon kako bi ga uskladili sa direktivom EURATOM. Onda bi bilo logično da je prije svega donesen taj Nacionalni program provedbe strategije zbrinjavanja radioaktivnog otpada i to iz više razloga. Prvi razlog što bismo prije samog tog nacionalnog programa bili izradili stratešku procjenu utjecaja na okoliš koja bi bila prethodno pitanje za donošenje Nacionalnog programa provedbe strategije. To je prva stvar. Onda bi možda, možda bili uvjerljiviji u izmjeni modela uspostave izgradnje centra za zbrinjavanje radiološkog otpada istrošenog nuklearnog goriva iskorištenih izvora u odnosu na tu strategiju. Dakle da ste najprije donijeli Nacionalni program provedbe Strategije, izradili stratešku procjenu utjecaja na okoliš možda biste bili uvjerljiviji u odredbama ovoga zakona kojima se mijenja sama strategija. Naime, neprihvatljivo je da ovaj Sabor donese, usvoji strateški dokument u listopadu a da nam Vlada u ožujku ili veljači šalje zakon kojim se zakonom odstupa od načela odnosno modela kojeg je ta strategija propisala. Prema tome, tu se slažem sa kolegom Tušakom da nije trebalo žuriti s jedne strane a s druge strane postojali su valjani, opravdani, stručni razlozi koji bi bili onda podloga predlaganju ovakvog zakona kojega danas raspravljamo u Saboru po hitnom postupku. Naime, ono što vam moram reći to je da je zakon upućen u javnu raspravu. Međutim, u tom zakonu koji je upućen u javnu raspravu nije bilo normirano, predviđena temeljna promjena ovoga zakona kojim se i mijenja strategija koju je donio Hrvatski sabor već smo samo tamo govorili o potrebi kategorizacije radnika izloženim tim zračenjima, njihovom stručnom obrazovanju, nadzoru itd.. I to je bilo u javnom raspravi. A promjena modela o kojemu ću nešto kasnije više riječi reći nije bila u toj javnoj raspravi. Prema tome, ovakav zakon po meni nije prošao kroz tu javnu raspravu. I trebalo je kada se pojavila tako bitna izmjena koja odudara od rješenja strategije trebalo je onda izmijeniti zakon i onda ga tek uputiti u javnu raspravu i čuti što stručna javnost misli o ovom rješenju koje je ovim zakonom doneseno. A o čemu se tu u biti radi? Radi se o tome da je Strategijom zbrinjavanja radioaktivnog otpada bilo predviđeno da će pri Državnom zavodu za nuklearnu, nuklearnu sigurnost da će se oformiti tijelo koje će uspostaviti centar za zbrinjavanje radioaktivnog otpada itd., itd.. Ovim zakonom mi odstupamo od tog rješenja kojega je donijela strategija i ovaj zakon tvrdi da će te poslove obavljati Fond za razgradnju, financiranje razgradnje i zbrinjavanja radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva, Nuklearne elektrane Krške. Prema tome, ono što smo tvrdili u strategiji prije 23 mjeseca sada ovim zakonom mijenjamo. Upitno je da li taj fond u stručnom smislu može te radnje obaviti jer je državni zavod potpuno stručno osposobljen, najviša institucija u Republici Hrvatskoj koja time može upravljati pa je sada pitanje zašto onda puštamo takvo rješenje koje je bilo predloženo zavodu i prihvaćamo novo rješenje koje taj zahtjevan posao pridaje fondu kada znamo da fond ionako nikada do sada nije te stručne poslove obavljao već je za njega te poslove obavljala specijalizirana tvrtka APO koja je bila u vlasništvu Hrvatske elektroprivrede. Prema tome držimo da je na taj način bilo potrebno onda ići najprije sa nacionalnim programom, prije toga prethodnom studijom i onda uspostaviti ovaj dio. Nadalje, mi držimo da je obrazloženje zakona s obzirom na značaj toga što mijenjamo, što mijenjamo samu strategiju koju je donio Hrvatski sabor u uvodnom obrazloženju nije rečeno gotovo ni riješi niti se spominje kakvi su u ovom trenutku odnosi a sukladno bilateralnom ugovoru između Hrvatske i Slovenije o razgradnji Nuklearne elektrane Krško, o kondicionalnoj dozvoli za produženje rada nuklearne elektrane do 2043., o odluci Slovenije da sama na svom prostoru zbrine polovinu radioaktivnog otpada itd., itd.. Prema tome, to niti riječi o tome nije u obrazloženju koje bi, obrazloženje na određeni način opravdalo ovo što je predlagač zakona izmijenio taj temeljni model. S druge strane u tom obrazloženju nema niti riječi, o tome je već govorio i gospodin Tušak a nešto i kolega Boro Grubišić, o tome u kojoj je fazi rješavanje izgradnje centra na prostoru Trgovske gore ili kako kaže gospodin Grubišić na prostoru Zrinske gore. S obzirom da je ta lokacija predviđena u programu prostornog uređenja Republike Hrvatske iz 1999. godine, ali to rješenje do dan danas nije prihvatila niti skupština Županije sisačko-moslavačke niti je to prihvatila Općina Dvor pa u niti jednom od njihovih prostorno-planskih dokumenata te lokacije nema, a mi je već duže vremena spominjemo da je to ustvari taj vojno-skladišni kompleks koji je na tom prostoru dakle u općini Dvor. Tako da premda već kao što smo to čuli na Odboru za zaštitu okoliša i prirode direktor zavoda je rekao u kojem je trenutno statusu utvrđivanje Trgovske gore i Zrinske gore kao buduće lokacije tog centra. Mislim da je u ovom zakonu o tome trebalo biti već dosta toga rečeno. Nadalje, ono što u ovom zakonu nedostaje ili nije kvalitetno obrađeno to je potrebna financijska sredstva. govori se o 260 000 kuna godišnje za provedbu ovog samog zakona, međutim niti riječi o značajnim sredstvima koje će trebati prema ovom zakonu osigurati da bi se izgradio taj centar za zbrinjavanje radiološkog otpada itd., itd. U ovom trenutku mislim da fond raspolaže sa 172 milijuna eura koja su sredstva prikupljena od strane Hrvatske elektroprivrede koja je dužna godišnje po 17 milijuna eura izdvajati da bi se moglo prići kasnije razgradnji nuklearne elektrane. Prema tome, držim da je trebalo prije svega donijeti Nacionalni program, prije toga napraviti stratešku procjenu utjecaja na okoliš, nakon toga utvrditi prijedlog zakona, obrazložiti u Hrvatskom saboru koji su to temeljni razlozi da odstupamo od strategije koju smo donijeli prije 3 mjeseca, to odstupanje provesti kroz javnu raspravu sa zainteresiranom javnošću i nakon toga napraviti prijedlog zakona i nas saborske zastupnike uvjeriti da je rješenje koje ćemo prihvaćanje ovog prijedloga zakona da je ono bolje od rješenja koje je donijela strategija prije 3 mjeseca u ovom istom Saboru. Prema tome, o tome niste u samom obrazloženju rekli niti riječi. Zašto odstupamo od modela koji je bio predviđen prije 3 mjeseca i sada gradimo neki novi model koji poslove izgradnje tog centra uzima Državnom zavodu za radiološku i nuklearnu sigurnost i pridaje jednom fondu, jednom tijelu koje je isključivo namijenjeno da prikupi sredstva kako bi se u budućnosti razgradila Nuklearna elektrana Krško kad ona bude prestala s radom. Prema tome to je bio pravi posao, pravi postupak kojega je trebalo napraviti, tim više što nas nikakva obveza usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije nije na to požurivala jer kao što smo to već utvrdili maloprije potpuna usklađenost sa Direktivom Euroatom jest 6. veljače 2018. godine. I u tom smislu upoznat saborske zastupnike sa trenutnom pozicije Republike Hrvatske sa susjednom državom Slovenijom u dijelu nastavka rada Nuklearne elektrane Krško do 2043. godine, da vidimo jesmo li još uvijek na poziciji koju je Slovenija po meni jednostrano donijela, a to je da će se polovina otpada Nuklearne elektrane Krško zbrinuti na području Slovenije, a za preostalu polovicu mi moramo naći lokaciju, a to je kao što, ne piše u zakonu ali nam je to rečeno na odboru, jest Zrinska gora odnosno Trgovska gora i ta lokacija koju sam maloprije govorio da je Čerkezovac, dakle vojno skladišni kompleks Čerkezovac u Općini Dvor. I s druge strane ta bi strategija koju smo donijeli i Nacionalni program provedbe strategije bio ukoliko se utvrdi da je Čerkezovac odnosno Zrinska gora najbolje rješenje za skladištenje radioaktivnog otpada bila bi podloga za pregovore sa jedinicom lokalne samouprave da se uvjeri da je moguće tu lokaciju utvrditi na prostoru Sisačko-moslavačke županije, odnosno Općine Dvor i onda ići u izmjene ovoga zakona i točno napisati onda lokaciju na kojoj će biti taj centar izgrađen. Na taj način se ne bi silila procedura, ne bi bilo ovih opravdanih primjedaba i mogla bi nas Vlada upoznati doista u kojoj su fazi pregovori između Vlade Republike Hrvatske i Sisačko-moslavačke županije, odnosno lokalne zajednice jer nikome baš nije ugodno da se na njegovom prostoru koliko god postojali skladišno vojni kompleks koji je možda i kvalitetno rješenje, nitko ne želi na svom prostoru preuzimati radiološki otpad i istrošeno nuklearno gorivo koje će tamo biti nakon 2043. ili nakon 2023. godine, ovisno o tome kada se doista uspostavi taj centar. U tom smislu mi u klubu HDZ-a ne možemo podržati i bit ćemo suzdržani oko ovoga zakona jer držim da nema razloga da ga se nije donijelo, ali nakon što se naprave svi oni potrebni koraci koji su strategijom predviđeni, nakon što se napravi strateška procjena utjecaja na okoliš bilo bi onda moguće o ovom zakonu na kvalitetan način raspraviti. Hvala.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Bačić, slažem se u potpunosti s vašom raspravom koja je na tragu i prijašnje dvije rasprave. No ono što smo zaboravili svi zajedno reći, da pri tome imamo izraženo i javno odnosno službena mišljenja i Republike Bosne i Hercegovine kao susjedne jer je granica sa BiH odmah 500 metara, 1 km od Čerkezovaca. Naime i osobno sam bio tamo pa dobro znam pozicije, a i rijeka Una je neka 2 km, dakle kao granična crta između BiH i Hrvatske kao granica, dakle rijeka Una, naša ljepotica. Tako da ako uzmemo sve one da kažemo opasnosti, pa i subjektivnu predodžbu skladišta radioaktivnog otpada sa poluvremenom raspada od 200 godina i 300, pitaj Boga koliko, već sam i zaboravio to još iz gimnazije a znao sam, dakle ta jedna subjektivna ali i nekakva objektivna ne opasnost nego sve ono što postoji uz to skladište pitanje je kažem kako će i Bosna i Hercegovina reagirati na prijedlog ove lokacije o kojoj se govori. Hvala lijepo.
Branko Bačić, odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Grubišić, vi ste već izložili kao dobar topograf točnu lokaciju koja se nalazi na 2 km od rijeke Une. Međutim, ja ne mislim da je ta lokacija definitivno utvrđena, iako predstavnici Vlade već dosta glasno govore o toj lokaciji. Naime, ona u ovom trenutku nije niti u prostornom planu Sisačko-moslavačke županije, niti općine Dvor. Da bi se to dogodilo trebat će itekako dovoljno argumenata da bi se lokalnu zajednicu uvjerilo da je to najpovoljnija lokacija upravo zbog toga sam i rekao da je bilo dobro da je Vlada izradila stratešku procjenu utjecaja na okoliš tog Centra za zbrinjavanje radiološkog otpada, da je napravila nacionalni program provedbe strategije, jer bi u tom dokumentu sva ova pitanja koja ste vi meni postavili, a koja su opravdana, koja govori o možebitnom prekograničnom utjecaju sukladno ESPO konvenciji mogu doći u pitanje, pa bi onda imali i na to odgovore. Ovako mi to čujemo samo da se pregovara sa lokalnom zajednicom kako, zašto, temeljem čega mi to ne znamo bez dokumenta koji je bio nužan za izradu nacionalnog programa, a iznad ovog zakona. Nama se doista nije nigdje sa ovim zakonom žurilo, nije trebao hitni postupak, nije uopće trebao ni bit na raspravi po meni dok se ne riješe ona prethodna pitanja o kojima sam govorio, a ovo što ste vi rekli svakako je bitno. To je odnos sa susjednom državom, jer jasno da moguće zračenje neće samo utjecati na ovu sjevernu stranu granice, nego i na južnu stranu granice. Hvala.
Završno zamjenik ministra zdravlja, gospodin Marijan Cesarik.
… [[Govornik naknadno uključen.]] da je 6. veljače 2014. godine stupila na snagu Direktiva Vijeća 2013/59 Euratom od 5. prosinca 2013. godine. Naime, dakle tada je direktiva stupila na snagu, a do 6. veljače 2018. godine se svi, dakle zakonski i podzakonski akti moraju transponirati. Dakle i ako to ne učinimo onda smo u prekršaju. Ja sam naglasio da Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost prestaje obavljati poslove skladištenja radioaktivnog otpada i iskorištenih izvora podrijetlom s teritorija RH u središnjem skladištu i poslove upravljanja središnjim skladištem u skladu sa primjedbom EU. Naime, dakle potrebno je razdvojiti regulatornu i ovu izvršnu ulogu. Regulatornu ulogu ima Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost i ne može raditi ovaj posao skladištenja itd. Direktiva Vijeća broj 2011/70 Euratom od 19. srpnja 2011. o uspostavi okvira zajednice za odgovorno i sigurno gospodarenje istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom, dakle službeni list 199 od 2. kolovoza 2011. godine upravo govori o toj problematici i na to se odnose primjedbe Europske komisije, gdje nam je jasno rečeno da moramo razdvojiti regulatornu i ovu izvršnu ulogu. Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost i nema pravo izvršavati, dakle ovo sve što ste govorili. Dakle, to će raditi izvršno tijelo i zbog toga je vrlo važno donijeti ovaj zakon i nije istina da smo željeli bilo kome šta podmetati. Dapače, vrlo smo savjesno željeli obaviti ovaj posao. Hvala lijepo.
Zlatko Tušak, replika.
Hvala. Pa zamjeniče ministra, na zadnjoj ovoj stranici koju je potpisao ravnatelj Saša Medaković i zamjenik ministrice Joško Klisović jasno piše. Rok u kojem je predviđeno postizanje potpune usklađenosti prijedloga propisa sa pravnom stečevinom EU stoji 6. veljače 2018. Ja sam išao i samu direktivu gledati da provjerim za svaki slučaj originalan ovaj dokumenat i nigdje se ne spominje datum 2014. godina.
Razlika je kad je donešena i kad stupa na snagu i do kad se mora primijeniti u zemljama članicama. Branko Bačić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine zamjeniče ministra, možemo prihvatiti vaš stav da je potrebno razdvojiti ovu regulatornu od izvršne, odnosno operativne uloge Zavoda kad je u pitanju skladištenje i izgradnja, uspostava Centra za gospodarenje otpadom. Međutim, mi smo to pretpostavljam znali i kada smo donosili strategiju, jer je već tad bila donesena ova Direktiva Euroatom iz 2013. godine, pa tad nam to, nije nam tad to bio neki poseban razlog da, zašto tada odnosno nismo u strategiji odvojili regulatornu od izvršne funkcije državnog zavoda. To je jedna stvar. I druga stvar, da je tome tako mi smo u javnu raspravu za ovaj zakon krenuli bez tog dijela, bez tog dijela u kojemu obvezu uspostavljamo fondu. Dakle, izvorni zakon koji je išao u javnu raspravu čak nije ni doticao niti podrazumijevao promjenu modela i odvajanje ove regulatorne od izvršne funkcije samog zavoda. Prema tome, ne bih rekao da je to bilo nužno. To je možda kroz javnu raspravu kao što je to rečeno na odboru bila jedna od primjedaba u javnoj raspravi što je nagnalo državni zavod i samu Vladu da onda ide u ovu izmjenu. Po meni ona je možda i dobra, to će pokazati vrijeme, ali je onda tu trebalo napisati u obrazloženju i trebalo je sve ono što sam govorio maloprije, a to je prije svega da je Nacionalni program provedbe strategije dokazao da ovo što vi govorite je dobro. Jer smo to kao što kažem znali i kad smo donosili strategiju jer je bila na snazi direktiva koja prema vama traži odvajanje ovih dviju uloga regulatorne od izvršne, odnosno operativne. Hvala.
Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo u petak.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 812, rasprava o prijedlogu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 79 glasova za, 25 suzdržanih glasova i 3 glasa protiv, donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Sada ćemo imati objedinjenu raspravu za sljedeća dva zakona - Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovni ostvarenih godina radnog staža, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 816; - Konačni prijedlog Zakona o uskrati isplate pojedinih materijalnih prava zaposlenicima u javnim službama, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 815; Uvodno će nam prijedloge zakona obrazložiti ministar rada i mirovinskog sustava kolega Mirando Mrsić. Izvolite ministre.
… [[Govornik naknadno uključen.]] zastupnice i zastupnici. Danas nemam baš laku zadaću obzirom da ovom prilikom moram prezentirati dva zakona na koje su nas prisilile gospodarske okolnosti i posljedice višegodišnje recesije. Činjenica je da se suočavamo s procedurom prekomjernog deficita, velikim javnim dugom, potrebom prilagođavanja svih nas takvim okolnostima pa samim time i potrebom prilagođavanja pojedinih prava radnika zaposlenih u državnim i javnim službama, svim tim okolnostima koje su vezane uz prekomjerni deficit. S obzirom da se sa svim reprezentativnim sindikatima u državnim i javnim službama nije uspio postići konsenzus oko uređenja pojedinih materijalnih prava koja se uskraćuju ovim zakonima u cilju uravnoteženja javnih financija i državnog proračuna Vlada je bila prisiljena uskratiti navedena prava zakonom. Naime, navedeni postupak uzrokovan je i činjenicom da su pojedina materijalna prava ugovorena u vremenima kada situacija u javnim financijama nije bila toliko ozbiljna kao što je danas. Jednako tako sustav kolektivnog pregovaranja u javnim službama pomalo je decentraliziran pa se navedena pitanja ne mogu riješiti samo mijenjanjem temeljnog kolektivnog ugovora za zaposlene u javnim službama i kolektivnog ugovora za državne službe, a da se istovremeno ne mijenjaju i granski kolektivni ugovori u pojedinim djelatnostima što dodatno komplicira postupak usuglašavanja sa socijalnim partnerima oko uređenja navedenih prava. Pri tome treba naglasiti da se navedenim zakonima uskraćuju materijalna prava koja se već odavno ne isplaćuju u privatnom sektoru a kada je riječ o dodatku na plaću po osnovi godina radnog staža riječ je o pravu koje se po istoj osnovi već isplaćuje u onom dodatku od 0,5% po godini radnog staža. Dakle, ovim zakonima se uskraćuje pravo na isplatu regresa i božićnice za 2015. godinu, zaposlenim u javnim službama. Time će se izjednačiti prava zaposlenih u javnim službama sa razinom prava zaposlenih u državnim službama, s obzirom da se temeljem dodatka 2. Kolektivnom ugovoru za državne službenike i namještenike državnim službenicima ne isplaćuju prava do 2016., dakle do važenja kolektivnog ugovora. S obzirom da se prava radnika zaposlenih u državnim i javnim službama osiguravaju iz istog izvora smatramo pravednim da se razina materijalnih prava zaposlenih u državnim i javnim službama izjednače. Kad je riječ o uskrati prava na uvećanje plaće od 4%, 8% i 10% po osnovi godina staža još jednom naglašavam da je riječ o pravu koje se isplaćuje po godinama staža po kojoj su osnovi već isplaćuje dodatak od 0,5%. Treba ujedno naglasiti da se ovaj zakon o uskrati navedenog prava treba donijeti s obzirom da su se sindikati u pojedinim djelatnostima već odrekli tog prava pa u cilju izjednačavanja razine prava svih zaposlenih kojima se plaće osiguravaju iz državnog proračuna smatramo potrebnim donijeti ove zakone. Republika Hrvatska se nalazi u teškoj gospodarskoj situaciji uslijed višegodišnje recesije. Primjenom nove ESA metodologije za razdoblje 2010-2013. konsolidirani dug opće države u prosjeku je porastao za 27 do 29 milijardi kuna godišnje. Stoga u RH se provodi niz procedura ekonomskog upravljanja ustrojenih na razini EU što se prije svega odnosi na Pakt o stabilnosti i rastu čiji je cilj osigurati održivost javnih financija s obzirom na to da deficit opće države prelazi granicu od 3% a dug od 60% BDP-a pokrit će se korektivna procedura prekomjernog deficita čiji je cilj u najkraćem razumnom roku dostići predviđene razine. Zakonom o uskrati pojedinih materijalnih prava zaposlenih u javnim službama zbog promijenjene gospodarske situacije za 2012., 2013. i 2014. godinu uskratila su se pojedina materijalna prava koja su za zaposlene u javnim službama ugovorena kolektivnim ugovorima ili drugim sporazumima čiji je potpisnik Vlada RH. S obzirom na to da navedenim zakonom nije obuhvaćeno pravo na isplatu regresa za korištenje godišnjeg odmora za 2015. godinu te pravo na isplatu godišnje nagrade za božićne blagdane zaposlenih u javnim službama za 2015. godinu zbog čega bi zaposleni u javnim službama ostvarili pravo na isplatu temeljem navedenih prava predloženim se zakonom uskraćuju navedena prava zaposlenim u javnim službama. Napominjem da su se državni službenici odrekli tih prava do 2016. godine. Zakonom o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža kojeg je Hrvatski sabor donio 21. ožujka 2014. godine zaposlenih u državnim i javnim službama je od 1. travnja 2014. godine do 31. prosinca 2014. godine uskraćeno pravo na uvećanje plaće temeljem broja ostvarenih godina radnog staža, a koje je kolektivnim ugovorima ugovoreno u visini 4, 8 i 10%. Razlog za donošenje tog zakona bila je potreba za fiskalnom održivosti sustava državnih i javnih službi, odnosno ostvarivanje potrebnih ušteda u Državnom proračunu RH nastala u okružju nepovoljnih gospodarskih kretanja. To je iz toga što je 10. prosinca 2013. godine Europska komisija donijela zaključak o postojanju prekovremenog proračunskog manjka u RH a potom je 28. siječnja 2014. godine Vijeće EU usvojilo preporuke i pozvalo RH da riješi stanje prekomjernog proračunskog manjka do 2016. godine provedbom strukturnih mjera. Jedna od strukturnih mjera je bilo i donošenje spomenuto zakona koji je imamo planirani učinak od 359 milijuna u 2014. godini tijekom kojeg su nastavljeni intenzivni pregovori o izmjenama važećih kolektivnih ugovora u odnosu na navedene dodatke jer su se negativna financijska i gospodarska kretanja u RH nastavila i tijekom 2014. godine. S obzirom na to da do kraja 2014. godine pregovori o izmjenama kolektivnog ugovara nisu uspješno dovršeni za sve važeće granske kolektivne ugovore a strukturne mjere koje su se započele provoditi u 2014. godini bilo je nužno nastaviti isto i u 2015. godini. Vlada Republike Hrvatske je na temelju Zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabor donijela uredbu o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža kojom je primjenu te mjere produžila do 31. ožujka ove godine. Budući da su rashodi za zaposlene u državnom proračunu RH za 2015. godinu planirani u iznosu 20,1 milijardu kuna a što je za 250 milijuna kuna manje u odnosu na 2014. godinu primjenu Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža neophodno je produžiti do kraja 2015. godine. Uskratom isplate ovih uvećanja koeficijenata složenosti poslova, odnosno plaće zaposlenih u državnim i javnim službama u 2015. godini ostvarit će se odgovarajući dio potrebnih ušteda u državnom proračunu od oko 300 milijuna kuna što je obveza RH proistekla u okviru europskog semestra i programa konvergencije o provedbi mjera ekonomske politike u svrhu korekcije prekomjernog proračunskog deficita. Iz opisanih razloga se predlaže donijeti ovaj zakon po hitnom postupku a što se tiče samih učinaka zakoni su već primijenjeni do sada i ono što sasvim sigurno možemo reći da sa ovim uštedama koje smo predvidjeli ćemo održati razinu plaća i da neće biti potrebe za smanjenjem plaća u ovoj godini. Navedena mjera je kratkoročnog karaktera, odnosni se na 2015. godinu. Vjerujemo da ćemo u međuvremenu postići konsenzus sa sindikatima i u ostalim javnim službama i da će se navedeno pitanje riješiti sporazumom i da će time ovaj zakon prestati imati svoju svrhu. Ovim zakonima će se postići odgovarajuće uštede kako bi se osigurale isplate svih drugih prava koje se financiraju iz državnog proračuna. Hvala lijepo.
Ivan Šuker replika.
Gospodine ministre, kad se govori o nekim stvarima da bi se uspoređivale onda se mora odrediti metodologija, međutim vrlo interesantno da ste vi o periodu od 2010. do 2013. govorili o metodologiji 2010. kada nije bila obvezna prijava i kad su taj period povukli sva jamstva brodogradnje iz prethodnih godina, ali vrlo interesantno da kad ste govorili o 2014. zapravo kad se govori o 2014. kad je obvezna primjena metodologije ESA 2010. onda se govori o nekakvoj nacionalnoj metodologiji. Jer ako se držite te metodologije onda je deficit 2014. 20 milijardi kuna. Jer morate uključiti jamstva kao što ih uključujte u 2010., 2011., 2012. i 2013. I zato kad se govori o neki podacima koji imaju nekakvi vremenski slijed onda se morate koristiti istom metodologijom. Ako to ne radite onda sve to što ste rekli naprosto nema smisla. Ali ponavljam jedina godina koju ste vi spomenuli u kojoj se mora koristiti metodologija ESA 2010. je 2014. jedina. A sve ove godine dosad su se vodile po metodologiji ESA 2001. Prema tome, naprosto podaci koji nisu točni i nisu dobri jer u 2010. i 2011. se na bazi toga povuklo svih 20 milijardi jamstva praktički koja su izdavana proteklih 10 godina, a ako pogledate proračun onda ćete vidjeti da u prosjeku zadnje 3 godine je bilo po 5 milijardi kuna jamstva, prije svega za Hrvatske željeznice i kad to uključite u deficit onda deficit 2014. preko 20 milijardi kuna. A da ne govorim o drugom stupu mirovinskog.
Branka Juričev-Martinčev replika.
Hvala lijepo. Pa poštovani ministre, rekli ste da je neophodno uskratiti pojedina prava državnim službenicima i namještenicima odnosno zaposlenim u državnim i javnim službama zbog ušteda u državnom proračunu, zbog prekomjernog proračunskog deficita i planiranih 250 milijuna manje sredstava u proračunu za 2015. u odnosu na 2014. Pitam se onda iz kojih sredstava planirate u ovoj izbornoj godini zaposliti više od 1200 ljudi i to na neodređeno 1040 službenika koje ste u Narodnim novinama objavili u planu prijema?
Ministar Mirando Mrsić odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Dakle plan prijema je usuglašen na razini Vlade i na razini resora. Dio zaposlenika će otići prirodnim odljevom, prema tome sredstva koja su bila za njihove plaće će se upotrijebiti za sredstava ovih koji će ući novi u sustav. Prema tome, neće biti nikakve potrebe da se dodatna sredstva izdvajaju a uštede koje smo postigli su uštede koje smo postigli dogovorima sa sindikatom dakle smanjivanje određenih prava kroz temeljni kolektivni ugovor između toga su božićnica, regres i 4,8 i 10.
Boro Grubišić replika.
Hvala lijepo. Gospodine ministre, vaš govor i sve ono što piše u materijalima ovdje o stanju u gospodarstvu, o stanju dakle ekonomije u RH zapravo i mjere koje vi poduzimate upravo s ova dva zakonska prijedloga potvrđuje ono zbog čega sam žestoko napadnut od članova Kukuriku koalicije i kolega zastupnika ovdje je gospođa Sobol i još neki ovdje, da situacija nije tako crna kao što ja pričam. Međutim, iz ovoga je potpuno razvidno zbog čega dolazi do ovih mjera. I vidi se po izvješću koje očito nije da kažem patvoreno nego je točno dakle da se radi o deficitu i državnog proračuna, da se radi o ogromnom javnom dugu koji ide već na preko 70% po novoj metodi i da je … [[Govornik se ne razumije.]] Međutim, ja sam evo ovdje dobio uvjeravanja od vaših kolega zastupnika da nije tako sve crno nego da imamo i ružičaste elemente koje, trebamo biti euforični gotovo. Točno je, točno je, maloprije smo o tome raspravljali kada je bio ovdje na klupama Zakon o osobnom stečaju.
Ministar Mirando Mrsić, odgovor na repliku.
Pa žao mi je da se sve gleda crno, stvari su vrlo jasne i ova Vlada je od početka stvari postavila vrlo jasno i transparentno, između ostaloga imamo konačno, znamo koliko smo dužni, dakle nema ništa ispod tepiha, nema ništa skriveno ali javni dug nije prepreka razvoju, sve zemlje koje imaju javni dug tim javnim dugom upravljaju i Hrvatska treba upravljati javnim dugom. A s druge strane bi trebalo, dakle s druge strane bi trebalo svatko je imao svoju šansu da upravlja javnim dugom pa nije ali u svakom slučaju ćemo mi upravljati svojim javnim dugom. Dakle upravljanje javnim dugom može dovesti i do pomaka i do prosperiteta i do otvaranja radnih mjesta, dakle javni dug nije bauk. Prema tome ajmo govoriti o tome kako stvari pokrenuti. A stvari se pokreću, dakle broj nezaposlenih nam pada, otvaraju se radna mjesta. U sjeverozapadnoj Hrvatskoj u županijama imamo porast broja zaposlenih, imamo povećanje potreba za sezonskim zapošljavanjem, sve to govori da se stvari pokreću. 7400 mladih ljudi je dobilo ugovor na neodređeno vrijeme, ostati će zbog toga u Hrvatskoj. I na tom tragu treba nastaviti i dalje.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. U ime kluba Nezavisnih ljevičara, kolega Nikola Vuljanić.
Hvala gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege. Gospodine ministre rekli ste da vam nije danas lako predstavljati takva dva zakona i sasvim sigurno da vam nije lako, da je lako to bi napravili za minutu, dvije, trebalo je dulje. Nije lako jednu nepravdu opravdavati drugom nepravdom, dakle nepravdom kontra nepravde. Nekima smo to već ukinuli te privilegije koje se danas ukidaju ovdje jednom dijelu ljudi, nekima smo ukinuli pa sada je pravedno da svi budu u istom položaju. Dakle neki su pali u jamu, pa ajmo i sve druge, pa bolje je da su svi u jami, nema nikakvog smisla da vani stoje. Rekli ste između ostalog da ljudi dobivaju taj dodatak na staž već kroz drugi propis i točno, dobivaju. Međutim, sve ono što ljudi dobivaju u isplatnoj vrećici nekad, danas na račun je plaća. I ako se komad toga uzme, bez obzira kako vi to nazvali, bez obzira kako tu plaću razdrobili u osnovnu, dodatak za ovo, dodatak za ono, pa kažete ne diramo osnovnu plaću, vi ste čovjeku smanjili plaću, primanja, kako god hoćete nazvati, ono od čega živi. Ovo je zakon protiv uhljeba. To je nova riječ u hrvatskom jeziku, pojavila se srazmjerno nedavno. Uhljebi su oni koji su se uhljebili. Dakle koji su došli po kruh a nisu došli raditi. Kako je došlo do uhljeba. Tko je kriv i tko je organizirao sustav da do uhljeba dođe? Pa političke stranke, tko drugi za Boga miloga. Nisu se ljudi na taj način zapošljavali, tako došli pa poznaju načelnika, pa ih načelnih primi. Stvari ne funkcioniraju tako i svi mi to dobro znamo. To partijsko zapošljavanje je postalo u Hrvatskoj sustav. Ono je napuhalo, naravno, sustav i državne uprave i lokalnih uprava do neslućenih razmjera, nismo znali da se to toliko može napuhati. Sjećam se 2000. godine u Karlovcu, u Gradskoj upravi bilo je 92 čovjeka zaposlenog. Dao sam si truda pa napravio ono što se nekada zvalo analitička procjena radnih mjesta. Dakle što se tamo radi i koliko ljudi to može obaviti. I došao do 76. I otišao gradonačelniku i rekao mu čuj, nema smisla sada otpuštati ljude, znam kako je to komplicirano u državnoj upravi ali kada netko ode, nemojmo primati nove. I dobro. Danas ih ima 182 u tom istom gradu. To se je dogodilo na razini svih gradova, to se je dogodilo na razini države i sada se svi ljudi koji rade taj posao proglašavaju uhljebima, nisu svi uhljebi. Od Vlade smo očekivali reforme pa i reformu državne uprave, možda i primarnu reformu državne uprave. Jedan od koraka u toj reformi državne uprave sasvim sigurno bi bilo i uklanjanje uhljeba koji su se tu eto takvim načinima namnožili. Međutim, reforme se ne događaju. Nitko nikoga ne dira. Teritorijalni ustroj Republike Hrvatske nitko ne želi dirati jer to je eksplozivni teren. Ali ni unutar ovog ustroja nitko ne želi ništa napraviti jer stvari su opasne iz izbore. Krećući se metodom najmanjeg otpora a to je metoda kojom se voda kreće u poplavi, stihijski, ide, vlada primjenjuje taktiku, tehniku Prokurštove postelje. Ovo ne možemo popravit, ne znamo kako, ne usudimo se, izbori su blizu, tko će sad to dirati, e pa sad kad to ne možemo napraviti a 300 milijuna nam definitivno treba, ajmo onda sve to posložiti na tu Prokurštovu postelju i odrezat ono što je predugačko. To se ovakvim propisima radi, nije ovo jedini i sad kad su ovi svi provedeni bit će i taj proveden. Ali sistem štednje, nije to štednja, u Europi to zovu … dakle znam o čem se radi, rezanja svega živoga oko sebe, taj sistem nije nigdje dao rezultata i odustaše od njega poneke zemlje. Otkud ideja da će baš ovdje to dat rezultata? Držimo se toga ko pijan plota, no dobro. Ovaj sistem Prokurštove postelje svodi sve uposlenike na razinu vlastitih potreba. Kad kažem vlastitih mislim potreba Vlade, skupinu po skupinu. Sad nam treba 200 milijuna, 250 pa ćemo ovoj skupini skinut. Sutra će nam trebat 350 pa ćemo naći skupinu kojoj ćemo skinuti. Skupine prije toga treba međusobno i zavaditi i medijski ocrniti. Kad se ovo događalo sa učiteljima i profesorima onda je po medijima pljuštalo članaka. Ja ne velim da su naštimani i naručeni članci ali su činjenično bili. Profesori ništa ne rade, 3 mjeseca ferija, 5 sati dnevno radi i zato dobije takvu i takvu plaću, pa stvarno tu treba skinuti. Pa su došli liječnici na red, oni ionako imaju veliku plaću a korumpirani su. Liječnička korupcija je bio, sve novine su bile pune liječničke korupcije. To je naglo zamrlo, nema više, nema potrebe. Liječnici su korumpirani, ionako imaju visoke plaće pa i njima možemo odrezati. Ovi uhljebi o kojima se danas radi su krivi jadni zbog činjenice što su uhljebi. Kako možemo stati iza uhljeba? Uhljebima treba odrezati, ionako ništa ne rade po tim kancelarijama, imaju triput više nego što bi ih trebalo biti. Prijevara sa smanjenjem poreza čime će se povećati plaće pa će ljudi moći više trošiti, koja se naravno nije dogodila, plaće se nisu povećale, a ovim i ovakvim potezima će se još značajno smanjivati, govori jednostavno da Vlada ne zna točno što radi. Radi prema trenutačnoj potrebi, potrebi ovog tjedna ili eventualno ovog mjeseca, ali ne na dulje. Ne zna ni sada, nije znala ni kad je smanjivala plaće liječnicima pa sad razmišlja o povećavanju plaće liječnicima jer liječnici imaju namjeru otići nekamo. Ni učiteljima koji su dovedeni praktično u siromaštvo. Početna učiteljska plaća, profesorska u srednjoj školi je 4800 kuna. To jest siromaštvo ako od toga familija treba živjeti. Vlada zna da bi trebala pokrpati proračun i smanjiti budžetski deficit i zna da bi trebala dobiti izbore. Bojim se da i ovakvim potezima i masom drugim poteza čini suprotno od toga što će se dogoditi na sljedećim izborima. Hvala.
Silvano Hrelja, replika.
Uvaženi kolega Vuljanić, od bivšeg zastupnika u Europskom parlamentu očekivao sam više principijelnosti oko korištenja javnog novca, odnosno novca poreznih obveznika. Pri tome mislim da nitko nema pravo imati više od onog drugog zato što pripada jednoj ili drugoj strukturi zaposlenih u, najšire rečeno zaposlenih u društvenom sektoru. Ne mogu jedni imati dva puta dodatak za istu stvar, a jedni niti jednom. Ovdje ako ne znate najsolidarniji Sindikat državnih službenika i namještenika je pokazao razumijevanje sa trenutnom financijskom situacijom u državi i praktički potpisuje kolektivni ugovor za smanjenje prava koja su navedena u ova dva zakona, ali neki ne žele to pregovarati. U sustavu svi oni koji su ispregovarali niža prava privremeno imaju klauzulu da ukoliko samo jedan u sustavu isplati povećana prava onda je država dužna platiti svima. Dakle radi se o jednom vezanom sustavu i doista dodatak na staž po dvije osnove za strukturu zaposlenih u zdravstvu nije korektan ali se do ovog trenutka nije dalo ispregovarati jer postoji raspoloženje i u Sindikatu zdravstva da se to ispregovara. Raspravljali smo o promjeni pregovarača nedavno, mijenjali smo zakon, dakle u ova 3 mjeseca se to nije uspjelo napraviti i zato je ovo danas pred nama.
Nikola Vuljanić, odgovor na repliku.
Hvala kolega na podršci. Meni je sasvim jasno da se u ovoj zemlji već jedno 20 i nešto godina naš zajednički novac, neću reći državni novac, država nema novaca, naš novac, troši stihijski. To je istina. Ali kad se to ide ispravljat tako da se lupi po džepu one koji su najmanje, koji mogu najmanje zapravo napraviti u otporu takvom potezu onda to smatram nepoštenim. To što su jednima skinuli, a drugi sad moraju skinuti zato da bi bili ravnopravni je upravo taj sistem … [[Govornik se ne razumije.]] Ja mislim da su onima krivo skinuli i da ne treba ljudima skinut, nego da treba u sustavu naći tko radi njega platit, znači tko ne radi i njega ukloniti. Ja znam da je to vama science fiction. Meni je jasno da vi to gledate kao science fiction jer čitavo vrijeme živite upravo u takvom sistemu gdje se to ne radi, ne treba dirat ljude. E treba dirat one koji ne rade.
Hrvoje Nekić, replika.
Dosta cinizma kada ste govorili o onom dijelu trpanja svih u istu jamu, no na stranu cinizam. Ono što sam vam htio reći, a to su reforme. Gledajte, htjeli vi to priznati ili ne reforme se provode možda ne željenom dinamikom, ali one su definitivno tu. I ova mjera svakako nije populistička mjera bez obzira što se nalazimo u izbornoj godini, a to ste uostalom i sami dok ste bili za govornicom i priznali.
Nikola Vuljanić, odgovor na repliku. Ali se javite za odgovor.
Hvala. Zato ću bit kratak. Činjenica da sam dosta cinizma koristio u govoru je posljedica mog dugogodišnjeg životnog i političkog iskustva.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Vuljanić, bili smo i u prošlom mandatu ovdje kada je gospođa Kosor uvodila po riječima ondašnjih SDP-ovaca harač. To je ovdje, to je ovdje se haračilo toliko da je sve prštalo od riječi harač, rajo harač rajo kao u epu onome. Ali što je sad ovo? Kako sad ne čujem ja sa druge strane da je to harač, meni to nije jasno. Ali zapravo je to to. Da, da. To je to, pustite plaća je kako kaže gospodin Vuljanić sve što dobiješ kad dobiješ. To je plaća. I na radni staž pola posto. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Ne, ne, ne. Ja sam imao i u bolnici kad sam radio pola posto na godinu radnog staža, oprostite gospodine Hrelja nemojte se miješati meni u riječ. Dakle, ovo je zaista isto tako ako je ono bio harač onda je ovo tipičan primjer harača. Nadalje, prije nepunih 15 dana ovdje na saborskim klupama je bio, bila su 4 zakonska prijedloga vrlo konstruktivna i sustavna gospođe Martine Dalić o sistematizaciji i nagrađivanju u državnim i javnim, državnoj upravi i javnim službama. To je prošlo potpuno nezapaženo i glasovanje je pokazalo da je velika većina protiv toga, iako se meni čini da su ti prijedlozi sasvim bili odlični i da se upravo radilo upravo o reformi državne uprave i javnih službi, upravo ti prijedlozi gospođe Martine Dalić koji su prošli, kažem ovdje potpuno nezapaženo. Hvala lijepo.
Nikola Vuljanić, odgovor na repliku.
Da cinična rečenica može biti i to da svake četiri godine okrećem glave i slušam istu priču sa obrnutih strana, samo ovisi o tome da li je ta strana na vlasti ili u opoziciji. Činjenica da su odbijeni prijedlozi gospođe Dalić koji se temelje na njemačkom modelu koji funkcionira već ja ne znam od kada, ali dugo funkcionira. Ta činjenica govori da nitko nema volju promijeniti sustav, da je lakše ovako i da ćemo i u buduće imat uhljebe. Naime, uhljebi neće otići iz te službe ako im skinete i 5 i 10% i K 15 i ne znam šta već. Oni će ostat, jer nisu došli raditi, došli su se uhljebiti. A ovi ljudi koji stvarno rade u tim službama i koji znaju i mogu oni će si pokušati naći neko drugo i bolje mjesto i ostat će, napravit će se ovakvim sistemom negativna selekcija i ostat će oni koje zapravo nitko ne želi i ne treba.
Tomislav Klarić, replika.
… [[Govornik isključen, ne čuje se.]] [[Upadica Zgrebec: Kolega Klarić mikrofon.]] Večerašnju raspravu bih mogao nazvati teoriju uhljeba, ali reda radi budući da se ovdje često spominje to bujanje jedinica lokalnih samouprava a nitko ne govori o tome o čemu se u stvari radi. Dakle, donošenje novih zakonskih rješenja, dječji vrtići, vatrogastvo, gradske knjižnice. Sve se to u onom dijelu proračunskih korisnika brojčano prikazuje jedinicama lokalne samouprave, pa naizgled izgleda da su one toliko silno nabujale. To ne govorim da branim Karlovac ili bilo koju drugu jedinicu lokalne samouprave, nego čisto reda radi. Dakle, svaki novi izgrađeni dječji vrtić donosi novo zapošljavanje, a samim tim i povećavanje onih koji se nalaze na proračunu jedinica lokalnih samouprava. Međutim, s ovim što ste spomenuli da Vlada ne zna točno što radi s tim se u potpunosti slažem ili zna pa to namjerno tako radi. Vraćamo se ponovo na sve ove zakone koji su doneseni nedavno u proteklom periodu od skidanja brdsko-planinskog statusa, od nedavnog Zakona o pogrebničkim uslugama, o nametanju obvezama jedinicama lokalne samouprave, o Zakonu o porezu, sve to vodi ovom cilju da oni ili ne znaju što rade ili namjerno to rade, pa tako da sve na neki način stoji i propada upravo iz tih razloga. Ovdje definitivno se zakidaju nečija prava ovakvim rješenjima. Ako netko želi nešto napraviti u tom smislu da se popravi i onda se donosi potpuno novi zakon koji će se odnositi na sve i definirati kompletno rješenja u tom smislu, a ne ovako ajmo nešto privremeno donijeti neka stoji pa ukinut, a onda ćemo vidjeti što će biti. Mislim da to ničemu ne vodi. I definitivno pokazuje ovo što ste vi rekli da oni zapravo ne znaju što rade.
Nikola Vuljanić, odgovor na repliku.
Kolega, ovo što ste rekli oko bujanja lokalne samouprave činjenica je da je lokalna samouprava u tom međuvremenu dobila nekih ingerencija koje prije nije imala, nešto od područne, od županija jel', nešto od države itd. ali to svejedno ne opravdava ovakvo ne znam kako bih nazvao, nije to ni bujanje, bujanje je presporo, takav rast broja zaposlenih. I to je zadivljujuće ako čovjek pogleda tko se zapošljavao u 80% slučajeva baš iz jedne stranke. Ne velim vaše samo i jedne i druge i treće, one koja je tamo na vlasti. Da Vlada nije sasvim sigurna što joj je raditi ja sam u to uvjeren i da nema zapravo koncepciju što stoji na kraju toga, što sad iza ovog poteza, koje su konzekvence i što ćemo iz toga profitirati ili ne profitirati. Dakle, nekakvu studiju izvodljivosti zakonskih prijedloga koji dolaze u ovaj Sabor ne vidim je. I mislim da se stvari događaju stihijski i da je jedini zapravo rezon a joj daj da još ovo preživimo. To je strašno!
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista – Stranke rada kolega Zlatko Tušak.
Hvala potpredsjednice, poštovani ministre, kolegice i kolege zastupnici. Vidim, vrlo je interesantna tema i ima nas jako puno u večernjim satima. Nije bitno. Kaže ministar ovo je mjera kratkoročnog karaktera. Imali smo mjeru kratkoročnog karaktera 2012. godine pa 2013. pa 2014., jasno imamo i 2015. pa smo onda mogli jednu mjeru donijeti pa za cijeli ovaj mandat riješiti to pitanje, a ne svake godine da raspravljamo, da potvrđujemo uredbe ili produžujemo primjenu određenog zakona. Ili da kažem kada je bilo u pitanju kupovanje onih famoznih 1500 automobila i kad se digla velika halabuka u javnosti, e onda je premijer Milanović rekao ugovori se moraju poštivati. Jasno, za kupnju automobila izgleda da se ugovori moraju poštivati ali kad su u pitanju prava radnika e onda ugovori se ne trebaju poštivati jer sa ovim zakonima mi maltene mijenjamo kolektivne ugovore, a mijenjamo čak i u jednom dijelu i zakonske odredbe jer to je najslabija karika i tu najlakše ćemo riješiti ovo pitanje i uštedjeti dio novaca o čemu je ministar govorio. U ova dva zakona govori se da će se uštedjeti negdje oko 650 milijuna kuna u proračunu, da je manje planirana su sredstva za 250 milijuna kuna nego u 2014. godini. I dobro, možda to i je točan podatak. Ja sam danas na odboru pitao da bi me vrlo zanimalo kada je u pitanju ovaj dio dodatka na staž za 20 godina, 30 godina i 35 godina koliko je to radnika zaposleno sa 20 godina da imaju dodatak 4%, koji broj je sa 30 godina da imaju 8%, koji broj je sa 35 godina da imaju 10% i ne mogu dobiti taj podatak. Mislim da bi onda bila računica i matematika malo drugačija. Ali neovisno o tome ovdje u dokumentima piše 650 milijuna kuna. U Rijeci ste vi ministre izjavili da preko milijardu kuna će se uštedjeti, sad ja postavljam pitanje je li 650 ili je milijardu? Ili je na osnovu kada smo prošle godine raspravljali o ovom zakonu onda umjesto sadašnjih 300 milijuna što se kaže prošle godine je bilo 500 milijuna, u dokumentima je tako pisalo, prijedlogu zakona. Sad ja postavljam pitanje da li tada izračun pred godinu dana nije valjao, da li danas izračun ne valja ili mi to eto tako od oka odredimo financijski toliko nam fali, toliko bi trebalo a stvarnu računicu ne možemo dobiti da se potkrijepi na osnovu zakona da ovdje možemo razumno raspravljati na osnovu argumenata, na osnovu činjenica i donositi određene odluke i zakone. Jasno, ovdje je bilo malo govora o nekim drugim stvarima, mislim da to treba isto naznačiti. Jer pitanje uhljeba oni jesu negdje kroz 14 500 zaposlenih u 40 agencija, 16 zavoda, 5 fondova ili kad je u pitanju državna uprava i javni sektor da li su se mogle određene racionalizacije napraviti kvalitetnije pa na način da ljude zaposlimo da rade, ne da imamo šefa pa ispod njega manje nadređenog pa onda tako ide po nekakvoj hijerarhiji gdje na kraju sami sebi kompliciraju život i efikasnost takvog rada je vrlo ponekad i loš i zbunjujući a na kraju krajeva s time se susreću i građani kada i trebaju određene usluge. Da li smo mogli uštedjeti negdje drugdje financijska sredstva? Ne na radnicima, ne na zaposlenima. Ja mislim da smo mogli. Koliko smo platili određenim savjetnicima, određenim projektima kada su u pitanju master plan, kada je u pitanju monetizacija, kada je u pitanju outsorcing, projekti koji nisu nikad saživjeli gdje su potrošeni novci. Da nismo potrošili te novce, da smo drugačije ulazili u određene potezi i jasno znali rezultat i cilj do kojeg ćemo doći onda bi i vjerojatno i rezultat bio drugačiji. Jasno Vlada se susrela sa situacijom da joj nedostaje novaca, da ima veliki deficit u proračunu i jasno da prinuđena je kresati određen stvari ali razlog je toga što na drugoj strani nije napravila, nije osigurala da se ostvare veći prihodi. Jel da su se ostvarili tamo veći prihodi vjerojatno u ovom drugom djelu ne bi imali ovih problema. I ovako kako vidimo možda je bilo najbolje da je Vlada donesla jedan zakon i da kaže dok smo mi na vlasti ukidamo kolektivne ugovore, sve ćemo regulirati zakonom, pravima i vjerojatno manje bi potrošili novaca, vremena i rasprave ovdje u Saboru, 5, 6 puta oko promjena određenih zakona i vjerojatno bi i tu uštedili određeno vrijeme i vjerojatno bi se možda fokusirali više na one glavnije točke koje upravo trebaju rješavati ovo pitanje. Jer u ovom djelu kada ste ministre rekli ima pozitivnim mjera, pa evo raste nam zaposlenost, da jasno da je počela sada rasti zaposlenost jer idu polako sezonski poslovi i svake godine se to dešava. Ali ukupno gledajući ovo vrijeme na osnovu prošle godine, pretprošle ili tamo 2012. ili 2011. u Hrvatskoj je 60 tisuća manje zaposlenih, neki govore i više. Tu smo u dvojbi između toga koji su podaci točni, da li oni podaci iz HZMO-a ili oni podaci iz Državnog zavoda za statistiku. To morate vi usuglasiti, izaći sa određenim podacima koji jer te dvije institucije ako govore različito onda kako mi možemo znati a u biti to je i rezultat toga gdje se govori samo o onim ljepšim stvarima a ne o onim lošim stvarima i zbog toga jasno da žrtve toga svega jesu zaposleni u državnim službama i zaposleni u javnom sektoru, a ja mislim da i ova računica o kojoj govorimo jer tu su dva različita zakona jedan se tiče plaće, jer ovaj dio dodatka od 4,8 i 10% on povećava plaću. Jasno da su to bruto davanja. Sa druge strane kada se od te plaće uzmu doprinosi, porezi itd. to se opet vraća i vjerojatno ovi financijski efekti su nešto malo drugačiji. Sa druge strane kada građani dobe i nešto više novaca oni i potroše te novce. Kad ih troše onda plate i 25% PDV-a što opet ode u proračun. Znači efekti su ovoga puno manji od onoga o čemu vi govoriti i tako idemo iz godine u godinu, od 2012. pa evo do 2015. godine i praktično štedimo samo na onima na kojima bi najmanje trebali štediti, a nismo spremni se uhvatiti u koštac da napravimo određenu reorganizaciju, efikasnost državnih službi, javnog sektora i da zadržimo standard ljudi a sa te strane druge ovako kada krešemo određena prava ukidamo pravo iz kolektivnog ugovora šaljem jasnu poruku i onom djelu ruralnog djela gospodarstva. Evo kada možemo to mi u državnim službama i u javnom sektoru i vi možete tako ukidati određena prava kroz kolektivne ugovore i jasno onda se vrtimo u začaranom krugu i iz tog začaranog kruga na ovakav način nikad nećemo izaći. Hvala.
Hrvoje Nekić replika.
Da kolega Tušak treba govoriti o činjenicama, a činjenicu su da se određene uštede jednostavno moraju postići. Uštede se traže na svim poljima i na svim područjima. Negdje su one učinkovitije, negdje su manje učinkovitije ali se tu i već se sad osjete na proračunu i vjerujte mi da zaista ovdje nitko nije sretan zbog donošenja ovih izmjena i dopuna.
Zlatko Tušak odgovor na repliku.
Kada vi uštede kolege Nekić radite nad svima linearno tu nema uštede, tu se stvara jedno nezadovoljstvo između svih ljudi. To nije pitanje motivacije rada, to je pitanje nezadovoljstva svih ljudi. Padanje u određenu depresiju, padanje u određenu situaciju gdje ne motiviramo ljude i jasno da cijeli ovaj dio sistema o kojem se govorilo efikasnost da, uštede da, ali najveće uštede i najveću neefikasnost je upravo napravljeno kroz dio ljudskih potencijala koji su zaposleni ovdje i jasno to ima i reflekse i na onaj dio drugog kad govorimo o gospodarstvu i kad govorimo da i tu ni poslodavci više nisu spremni ući u određeni rizik zapošljavati i praktično dovedeni smo u jednu situaciju da vrlo teško ćemo imati i dugo godina će trebati proći da upravo dođemo do određenih manjih, boljih i kvalitetnijih pomaka.
Kolege Grubišić i Kajin nisu prisutni pa klub gubi pravo rasprave po ovoj točci. U ime kluba Nacionalnih manjina kolega Šandor Juhas.
Poštovana potpredsjednice, poštovani ministre, dame i gospodo. Evo nekoliko misli da probam s vama podijeliti. Ja ću podržati ovaj zakon a nisam očekivao da će biti objedinjena rasprava, posvetio sam se malo ovim materijalnim pravima manje-više regresu i božićnicama, ali plus, minus, to je to. Podržati ću ga zbog toga što mislim da je to jedan put prema pravdi, jedan put prema ujednačavanju na području cijele Hrvatske ali pod tim uvjetom da se on primjenjuje svugdje, da ga primjenjuju i Hrvatska elektroprivreda, da ga primjenjuju i Hrvatske šume, da ga primjenjuje i televizija i svi ostali. Zašto sam se ja javio? Pa javio sam se iz dva razloga. Javio sam se iz razloga jer sam gledao reakcije sindikata i neki dan sam išao sa jednom gospođicom prema zapadnoj Slavoniji i onda sam došao do jedne ovako začuđujuće za mene činjenice, djevojka je fakultetski obrazovana, ima 25 godina i nikada nije bila istočnija od Zagreba. Nikada nije bila istočnija od Zagreba i ona pojma nema šta se dešava u drugim dijelovima Hrvatske. I onda sam se zarekao da ću od sada stalno govoriti, kada god budem govorio da ću govoriti kakva je situacija, šta je, kako je, da ljudi već jedanput spoznaju da nije Hrvatska Zagreb, da nije Hrvatska Primorje, da nije Hrvatska Split, Rijeka itd.. Prosječna plaća u Hrvatskoj neto je negdje oko 5600 kuna, Zagreb ima 14% više od prosjeka a Vukovarsko-srijemska županija ima 23% manje od prosjeka. To vam je razlika skoro 40%. U Baranji odakle ja dolazim negdje ima oko 39 tisuća stanovnika, od toga je po statistici negdje oko 6,5 tisuća nezaposleno. Od 8 jedinica lokalne samouprave 3, Popovac 30% nezaposlenih, Jagodnjak 40% nezaposlenih a Beli Manastir između 20 i 30, sada se nešto smanjuje zbog ovih mjera. Iseljavanje je masovno. I evo bio sam neki dan u jednom naselju … [[Govornik se ne razumije.]] stanovnika ima i svi su u uzbuđenju. Pa reko šta vam je, čekamo da grane sunce, da dođe proljeće pa da krenem u Njemačku u šparoge. Idu šparoge. Drukčije ne mogu zaraditi, čekali su 5, 6 mjeseci da dočekaju, da odu, da zarade za ta 3, 4 mjeseca tamo da crnče, da se vrate i da imaju sa čime preživjeti. Većina stanovništva kod nas živi od socijalne pomoći. I jedna zanimljiva ovako teza da manje-više u većini mole Boga da ne umre djeda ili baba jer će onda ostati bez nekakvih primanja. … [[Upadica se ne čuje.]] Ne zato što ih vole, nego zbog love. Oni koji rade najčešće rade u privatnim tvrtkama a tamo su plaće manje oko 8%. Ili rade u poljoprivredi gdje su plaće manje za otprilike 15% od prosjeka, obavljaju privremene ili povremene poslove u poljoprivredi ili rade kod privatnika i sretni su da dobiju nekakvu minimalnu plaću. U isto vrijeme po podacima u državnom sektoru su plaće veće od prosjeka za 3%. Postoji niz beneficija i postoji određena sigurnost na radnom mjestu, možda će čak i kredit podići pa će to onda proći kako su ovi neki prolazili, ako radiš kod privatnika nećeš ga moći dići. U Baranji poslovi u javnim službama jedva da netko obavlja. Svaki dan se formiraju dugačke kolone prema Osijeku a u školama jedva da i netko radi iz Baranje. Primjer jedne općine, jedne osnovne škole, neću da imenujem, domar u školi, škola ima negdje oko 100-tinjak učenika, domar dolazi i putuje svaki dan 70 km a u tom selu ima jako puno ljudi koji znaju zamijeniti pipu, popraviti kvaku, napraviti prozor itd., znači sve ono, ili podložiti peć itd., znači dužnosti one domara. Mnoge službe su izmještene i premještene u Osijek. I još jedan podatak bi evo koji sam pokupio, kaže da 25% radnika u Hrvatskoj nema niti osnovne beneficije, nema "cipelarina", nema prijevoza, o božićnici, regresu i svim tim ostalim davanjima mogu samo sanjati. Po mom mišljenju nije korektno i pošteno tražiti niti regres, niti božićnicu dok je takva situacija. Ja dolazim iz škole i ovih dana sam razgovarao sa nekim kolegama, svi kažu nije problem u davanjima, problem je u visini plaće problem je u stvaranju uvjeta za dobar i kvalitetan rad i tu treba usmjeriti snage i tu treba tražiti da se situacija poboljša. Nije problem ni božićnica ni regres, znači problem je niska plaća. Ali treba stvarati normalno nekakvu razliku između početnika i onih koji već dugo godina rade. Gledamo malo i šta sindikati rade, rekao sam da sam se i zbog toga javio. Pa nisam čuo da su sindikati štrajkali što nastavnici i učenici prelaze iz jedne učionice u drugu po snijegu i po kiši. Nisam čuo da se kretalo u štrajk zbog toga što učenici nemaju 5 kuna za užinu u srednjoj školi. Digla se ovako prašina kad u Belom Manastiru u osnovnoj školi djeca nisu imala ili nekoliko djece nije imalo za topli obrok pa se onda pokrenulo to sve za osnovne škole. Međutim, šta se dešava sa srednjim školama, kako se taj problem može riješiti? Zašto ne štrajkamo što učenici moraju prelaziti 5,6,7 km po noći i zimi jer nema prijevoza, jer nema jednostavno prijevoza. Lako je iz prijestolnice raspravljati da li djeca jednu dovoljno voća ili da li im je hrana puna vitamina. Kod nas raspravljaju o tome da li imaju šta jesti. Lako je raspravljati kad učenici imaju besplatan ili beneficirani prijevoz, besplatne udžbenike, ali teško je kad jedna obitelj mora izdvojiti 50% prihoda na prijevoz i prehranu svoje srednjoškolske djece, a o knjigama da i ne govorimo. Teško je kad roditelji nemaju dovoljno sredstava da pošalju djecu u školu i onda im netko govori o sindikalnoj košarici od 5-6 tisuća kuna ili analizira blagdansku košaricu da li je ona sa 500 kuna ili sa 600 kuna, da li ima šunke u njoj ili nema šunke u njoj. Ma kojih crnih 5-6 tisuća kuna, pa ljudi žive sa 1200, 1600, 2400 kuna, od toga ljudi žive. To je realnost Hrvatske. 36% živi u kućanstvima koji jedva spajaju kraj sa krajem. To je podatak Državnog zavoda za statistiku. 19,5% stanovništva živi na stopi rizika od siromaštva, svaki peti. I zbog toga ja mislim da je i jedan i drugi zakon na dobrom putu, ali rekao sam i ponavljam ponovo ali onda da ga svi primjenjuju. Onda se ne može desiti da na HRT-u isplaćuju božićnice, regrese, ne može se desiti da u jedinicama lokalne samouprave i gradovima ili općinama isplaćuju cipelarine i Bog te pitaj šta sve, kakva davanja ili da se daju ne znam kakve opskrbnine. Ako je taj zakon na tome putu i ako ćemo tako ići ja ga podržavam. Hvala.
Hrvoje Nekić, replika.
Da kolega Juhas, dobro da ste spomenuli reakcije sindikata. One naravno a što je i očekivano, nisu pozitivne, ali zaista ja smatram da i oni moraju biti svjesni ozbiljnosti situacije kao što isto tako moraju biti svjesni da je ova mjera samo privremena mjera.
Šandor Juhas, odgovor na repliku.
Da, u svakom slučaju sindikati također imaju jednu veliku ulogu u svemu tome i možda bi dobro bilo stvarno da se ugledaju i na ove sindikate u državnim službama pa neka se potpišu već jedanput ti ugovori, neka se stavi jedanput ustvari ti kolektivni ugovori, neka se stavi jedanput točka na sve to i da idemo dalje. Evo toliko.
Boro Grubišić, replika.
Kolega Juhas, slušao sam vas pozorno s obzirom da ste većinu govora namijenili našoj Slavoniji, Baranji i Srijemu, odnosno Baranji prije svega odakle potječete. No niste nam rekli, počeli ste govoriti o jednoj VSS djevojci koju ste poveli u zapadnu Slavoniju i što je doživjela tamo, to nam niste rekli pa se nadam da ćete to u replici, na repliku odgovoriti. A što se tiče naše Slavonije, ja ću samo nadodati ono što ste vi već izrekli. Naime, prosjek plaća u Zagrebu je rekli ste sami 16% veći od hrvatskog, znači oko 6500 kuna. U Vukovarsko-srijemskoj županiji oko 4000 kuna. To je strašan odmak i razmak. U Slavoniji i Baranji i Srijemu ima 7000 umirovljenika više nego zaposlenih. To je jedina naša regija, iako nije službeno regija ali mi znamo što to podrazumijeva, u kojoj ima više umirovljenika nego zaposlenika. U mnogim školama i vi ste govorili o Baranji, učitelji kupuju kredu, učenicima se govori da kupuju i da nose sa sobom toalet papir u školu da bi ga mogli upotrijebiti u školi. 75 lipa dobivaju učitelji po km kada dolaze na posao u bilo koju školu. Znamo i vi i ja koliko npr. mi dobijemo, 2 kune po km. Oni dobivaju 75 lipa. Dakle te nejednakosti o kojima ste vi govorili ili svi ili nitko, slažem se s vama da se primijeni dakle metodologija na sve jednaka pa onda eto neka, kako kažu ovi prosvjetari kojima je već 2010. skinuto i regres i božićnica, svi mole da i komšiji crkne krava pa eto tako.
Šandor Juhas, odgovor na repliku.
Ja ću biti kolega Grubišić vrlo kratak. Odgovor te kolegice je bio pa zar je moguće da i ovdje ljudi žive. Zar je moguće? Evo to je.
Mladen Novak, replika.
Hvala lijepo. Kolega Juhas, ja vas razumijem, vi idete sa neke pozicije ajmo bit što pravedniji ali onda zauzmete krivi stav, pa ajmo imat svi što manje. I pozivate na neku solidarnost, ali po principu nemam ja, ne treba ni drugi imat, odnosno ne nemam ja nego nemaju jedni pa ne trebaju ni drugi. S druge strane, sjećamo se svi kad je s ove govornice nekoliko puta rečeno Hrvatska Vlada je potpisala neke ugovore, mora se držati tih ugovora, mi smo digli kredite, potpisali smo te kredite, moramo vraćati te novce. I ovdje je Hrvatska Vlada potpisala nešto i prema svojim građanima, ali tu ne postoji obaveza držanja onoga što je potpisano. Nije nitko stajao s puškom uz predstavnike i natjerao ih da potpišu ovo što su potpisali, a sad najedanput puj pik ne vrijedi, mi ćemo raditi po svom, a vi ionako ne možete ništa jer mi imamo dovoljan broj ruku u Saboru. Mi ćemo izglasati što god mi hoćemo. Pozivate na korektnost, a ja vas podsjećam na korektnost recimo kad premijer kaže da je populizam konstatira da u Hrvatskoj ima gladnih, da to nije istina. Dva dana iza njega ministrica, potpredsjednica Vlade kaže to se odnosi samo na romsku djecu kao da ta djeca imaju neke manje potrebe ili su manje bitna. A s druge strane imamo raskalašenost sa kojekakvim uredima, sa kupatilima, sa jacuziem, čim sve ne. Onda imamo one famozne, famozna ona korištenja aviona koja su itekako izdašna bila u smislu troškova, pa onda kupovine auta kad smo isto rekli ali mi se moramo držati tih ugovora jer mi smo ih potpisali [[Upadica Zgrebec: Hvala. Vrijeme.]] A ovdje prema našim građanima se ne moramo držati ugovora.
Zlatko Tušak, replika.
Kolega Juhas, u jednom dijelu ste oslikali situaciju i rekli ste da sindikati bi trebali štrajkati kada djeca nemaju što za jesti ili nemaju prijevoz. Na žalost moram vam reći da zbog toga sindikati ne mogu i ne smiju štrajkati, jer kada bi zbog toga sindikati štrajkali i pozvali svoje radnike da štrajkaju to bi bio nezakoniti štrajk, a svaki nezakoniti štrajk snosi određene posljedice, a to je šteta, a to je pitanje i prijetnja za otkazom. Sindikati mogu štrajkati samo onda kada se bore za kolektivna prava u kolektivnim pregovorima ili u onom slučaju kada nisu radnicima isplaćene plaće. To su jedine zakonske osnove za vođenje štrajka. Meni je žao, ali te zakone smo mi ovdje u Saboru donosili kad je bila rasprava oko Zakona o radu. Ali vjerojatno zaposlenici da imaju zakonsku mogućnost bi zbog ovakvih slučajeva koje ste vi navodili itekako pozvali da uđu u štrajk, da se riješi određeno pitanje i djece i prijevoza i svih onih drugih problema. Hvala.
Šandor Juhas, odgovor na repliku.
Pa što čovjek da kaže sad na ove dvije replike. Ja pokušavam prikazati realnost, pokušavam prikazati situaciju onaka kakva je bar u mome okruženju. Pokušavam prikazati situaciju kakva je u Slavoniji, Baranji i što kaže kolega Grubišić u Srijemu. Morate shvatiti jedanput da je ova država podijeljena, da tu postoje dva svijeta, postoje dva načina života i tome se treba prilagoditi. Pa ne možete vi uspoređivati ono što se dešava ili sad ići u to da li sindikati trebaju štrajkati ili ne trebaju štrajkati. Pa to apsolutno nije bit problema za mene. Za mene je bit problema to da ljudi nemaju i nisam za to da nemaju svi, da svima crkne krava. Ja jesam za to da svi budu bogati i svi da imaju. Ja sam za to i apsolutno se za to zalažem. Međutim, onda treba prvo valjda na određeni način napraviti nekakvog reda, spustiti loptu dolje, izjednačiti neke stvari. Pa je, politički sada kada raspravljamo i kada se prepucavamo sa predstavnicima Vlade, oporbe itd. onda je to sve o.k. Ali to nije realnost, to nije život ljudi moji! Život vam je to kad odete u selo i evo prije 6 dana, 7 dana sam bio kod jednog čovjeka kaže samo da mi se okupati ko normalan čovjek. Pa ljudi moji to je realnost. Ovi skupljaju … … [[Upadica sa srane, ne čuje se.]] Ne zanima me. Da li ću reći Milanoviću, Josipoviću ili nekom, ja ovo govorim u Hrvatskom saboru.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kolega prikazujući stanje, a teško je i gorim nego što je niti ćete se svidjeti ljudima, niti na taj način pomažete ljudima. Kažete da polovicu plaće ljudi daju na sufinanciranje prijevoza. Onda niste upoznati što je meni jako žao da 2012. a možda smo i mi krivi što o tome ne govorimo, pa ću vas ja podsjetiti, jer mi ono što napravimo više i ne spominjemo a to je greška. Treba ponavljati, jer ni mi ovdje u Saboru nisu svi upoznati. 2012. omogućili smo besplatno studiranje i sufinanciranje prijevoza srednjoškolce kako bi građanima skinuli teret troška. Dakle, bilo je potrebno uvesti reda što sami govorite sada na kraju, zaista reda. Trebalo je drugim riječima, da bi se mnoge mjere i mogle uvesti ja bih rekla, slikovito se izrazivši da je bilo potrebno očistiti … [[Govornica se ne razumije.]] štale. Mirovine su odmrznute i ponovo se usklađuju sa troškovima života. 2012. onemogućili smo isplatu plaća bez uplate doprinosa. Do tada nije bilo ni kazneno djelo i na taj način građanima je uplaćeno 113 milijuna kuna doprinosa. Vi to očito ne želite slušati. Ja ne vjerujem da vam je žao. Milijunu građana povećali smo mirovine, odnosno uskladili ih sa porastom troškova života. Povećali smo zajamčenu minimalnu plaću. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Ne, nego govorim ono što je učinjeno, a vi to zovete promidžbom. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] A pa on govori da ništa nije učinjeno, da se teško živi, a ja govorim što je učinjeno. Zamislite kako bi se tek živilo [[Upadica Zgrebec: Kolega Grubišić!]] a niste vi njegov odvjetnik. Registrirajte se u komoru pa onda radite na mjestu tamo di je pogodno. Ovo nije sudnica. A 2015. otpisom duga omogućeno je i to za 60 000 socijalno najugroženijih građana novi početak. Meni bi trebala cijela jedna rasprava da vam govorim što smo sve učinili.
Hvala. Šandor Juhas, odgovor na repliku.
Ja ne bih htio da stvarno cijelu noć o tome pričamo. Ova Vlada je učinila puno toga, hvala joj. Ja sam govorio o realnoj situaciji kakva je, a ta realna situacija je posljedica svega onoga što se dešava, što se dešavalo proteklih petnaestak, dvadesetak godina. Ona nije došla danas. Ti ljudi nisu ostali bez posla danas, ti ljudi su ostali bez posla zahvaljujući tome što su pokradena poduzeća, što su kombinati ukinuti, što je zavladalo totalno jedno siromaštvo, što se zemlja podijelila onako kako se podijelila itd., itd., što su zatvorene tvornice, itd., itd. Ja nisam o tome govorio da li je ova Vlada učinila ili nije. Normalna stvar da vi kao predstavnica vladajuće opcije jel' tako ćete kazati što je Vlada učinila, ali ja o tome ne govorim, ja govorim o realnoj situaciji. I rekao sam na početku da ću odsad stalno to govoriti da shvate već jedanput ljudi kakva je situacija. Ako ne vjerujete dođite tamo pa pogledajte, pa ćete vidjeti što znači za jednu obitelj koja ima 3 djece, 3 srednjoškolaca, a dobije 1500 ili 2000 kuna nekakve socijalne pomoći. Hvala.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, gospodine zamjeniče, kolegice i kolege. Malo smo otišli daleko od teme, međutim najgore je kad određena prava su nadomjestak kad nekome nešto uzmete. A onda se stalno politički prebacuje kad je nešto bilo pa tako ova vjernost službi, tako se to zvalo, je uvedena kao supstitut zato što zbog stand by aranžmana s MMF-om 2000. plaće u državnim i javnim službama su smanjenje 20 do 40%. To je uvedeno kao supstitut koji kasnije nitko nije uspio ukinut. Međutim, ja ću svoju raspravu početi sa Zakonom o radu i referendumom i trčanjem za potpisivanje potpore sindikatima u 7. mjesecu 2010. godine. Pogledajte kolegice i kolege što znači jedan nepromišljeni potez, do čega nas dovede. Evo, prošlo je otada 5 godina, mi dan danas kuburimo i dan danas pričamo kako je to posljedica loše gospodarske situacije. 2010. gospodarska situacija i situacija u svijetu je bila 10 puta lošija nego danas. Danas je Hrvatska jedna od rijetkih zemalja koja je još uvijek u recesiji. Ali tada, zbog populizma se trčalo dati potporu sindikatima iako je bilo evidentno da tada nema novaca za isplatu toga, nema novaca. I ako je itko u toj Vladi pregovarao sa sindikatima bio sam ja. Ali mi nikad nije palo na pamet napraviti jedan ovakav zakon. Gdje je nestalo Gospodarsko-socijalno vijeće, gdje su nestali pregovori? Zar toga više nema u Hrvatskoj? Naravno da možete donijeti zakon, vladajuća većina može donijeti što god hoće, međutim pitanje je da li će netko u jednom trenutku pokrenuti tužbu. Mi hvala Bogu zbog tog stand by aranžmana i zbog čega je između ostalog donesena ova vjernost službi smo isplatili stotine i stotine milijuna, a možemo reći i milijarde naknade policajcima, vojnim djelatnim osobama i prosvjetarima zbog toga. No, kolegice i kolege ja bih se vratio malo tome kako mi funkcioniramo kao Sabor i što se nama podvaljuje pod da tako kažem pod bubrege. Gledajte, ovaj zakon je morao biti donesen ako ćemo se držati Zakona o proračunu u trenutku kad je donošen proračun. Zašto? Zato što smo imali obveze i mi prilikom donošenja proračuna nismo osigurali da se te obveze isplate, istovremeno nismo imali hrabrosti reći da se to neće dogoditi. Zašto? Zato jer je bila u punom jeku predsjednička kampanja. I što se događa? 31. prosinca, dakle zadnji dan godine, se donese uredba sa zakonskom snagom, jer to je tako po Zakonu o ovlastima Vlade RH, 31. prosinca se donese i 31. prosinca se objavi u Narodnim novinama, dakle 31. prosinca se mogu čuda napraviti ako trebate nekome nešto uzeti, i kaže da ova uredba stupa na snagu danom objave u Narodnim novinama i to je tako a kaže o uskrati prava na povećanje plaća. Sukladno članku 33. stavku 1. podstavka 3. Poslovnika Hrvatskog sabora Vlada 16. siječnja 2015. šalje u Hrvatski sabor Izvješće o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonske ovlasti. Ali ni tada baš nije politički bilo oportuno i mudro razgovarati o tome što se uzima sindikatima. I sad gledajte kolegice i kolege mi na ovom dnevnom redu kojeg smo jutros dobili na stolove imamo pod točkom 17. i 18., znači nećemo ih raspraviti do ovog dijela zasjedanja Sabora, Izvješće o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonskih ovlasti. Dakle, mi tu uredbu kojom uzimamo nekome dio plaće nismo čak niti raspravili u ovom Visokom domu, čak ni raspravili. Toliko o zastupnicima, toliko o važnosti Sabora i toliko o našoj brizi za zaposlenike pa na kraju krajeva toliko i o demokraciji. I pogledajte sada što nam kaže ovaj zakon. Kaže danom stupanja na snagu ovog zakona prestaje važiti Uredba o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaća po osnovi ostvarenih godina radnog staža. Vidite, kolegice i kolege, mi da smo raspravili ovu uredbu onda se ne bi trebala ukidati uredba jer to bi postao sastavni dio zakona, ali ne, mi smo to napravili. I sad gledajte, veli Zakonom o uskrati prava na povećanje plaća po osnovi ostvarenih godina radnog staža u članku riječi 31. prosinac 2004. zamjenjuje se 31. prosinac 2015. E sad, ako mi mijenjamo zakon pa onda što se događalo između 1. siječnja i današnjeg dana, a danas je 25.03.? Po čemu smo mi funkcionirali? Po uredbi ili po zakonu? Jer pogledajte što ovdje piše, u članku 1. se kaže da se riječ 31. prosinac zamjenjuje riječima 31. prosinac 2015., a u članku 3. kažemo da prestaje važiti uredba. Pa što je onda važilo dosada? Da li je ta uredba postala zakon? Ne. Toliko kolegice i kolege o našem radu. I onda kad nas bude javnost ocjenjivala, kako nas ocjenjuje onda se nemojmo ljutiti jer mi dozvoljavamo ovo da nam se događa, ovo je sramota i ovo se nikada nije događalo u Hrvatskom saboru, nikada. Ja sam ovdje već 16 godina, 7 godina kao ministar, a 9 godina kao zastupnik ovakve stvari se nikad nisu događale. Zašto sam spomenuo, pa zato što Vlada u hitnim slučajevima može donijeti uredbom, promijeniti zakon u trenutku kad Sabor ne zasjeda i točno se zna što se treba napraviti, praktički čim Sabor počne zasjedati raspravit tu uredbu i ta uredba postane zakon. Ali mi smo isto napravili sa predstečajnom nagodbom, promijenilo se 45. članaka. Tako je bilo isto neki dan kad smo raspravljali o Zakonu o mirovinskom osiguranju potpuno identična priča. Dakle, ajmo govoriti o tome kako se mi ponašamo i ako se ponašamo ovako da li uopće imao pravo donijeti zakon da nekome uzmemo dio plaće? Nemamo, nemamo moralno pravo. Zašto? Zato što ne izvršavamo svoju obavezu. Pa nama su pune riječi ovdje brige za ovog ili za onoga. To je tako, ali nažalost ovo je slika i prilika naša. Druga stvar, kad govorimo o tim uskratama itd. potpisivani su nekakvi dodaci kolektivnim strukturnim ugovorima i protekle dvije godine, davana su ista tako neka prava da bi se neke stvari umirile ili nešto napravilo. No, kolegice i kolege da li su to strukturne reforme? Ne, nisu, nisu to strukturne reforme. Jer 1. siječnja 2016. opet će neka nova Vlada razgovarati o tome sa sindikatima što je sa tim dodatkom na rad, dal se to može osigurati ili ne može. Ali gledajte kolegice i kolege u projekcijama proračuna za 2016.-2017. nemate novce osigurane za to. Znači ovdje je nama serviran proračun s kojim nisu pokrivene obaveze koje se moraju platiti iz proračuna i to je isto tako izglasano. Toliko o ovim uskratama prava. A božićnice, dakle vrlo interesantni su iznosi koji se govore da će se ušparati, jedne godine je jedan iznos, druge godine drugi iznos i kaže se ako je neko pravo iz radnog odnosa različito uređeno Ugovorom o radu, Pravilnikom o radu, sporazumom sklopljenim između Radničkog vijeća i poslodavca, kolektivnim ugovorom i zakonom primjenjuje se za radnika najpovoljnije pravo ako ovim i drugim zakonom nije drugačije određeno. Kolegice i kolege probajte mi ovaj članak 9. stavak 3. Zakona o radu inkorporirati u ovaj Zakon o uskrati prava pa ja dajem stvarno Nobelovu nagradu pravniku koji će moći reći što je od 1. siječnja do to će biti 27. u petak kad bude vladajuća većina izglasala ovaj zakon, što, kako se primjenjuje na zaposlene u javnim službama, dakle citirajući ovaj članak 9. stavak 3. Toliko o tome kako se ponašamo i kako se radimo. Od silnim hvalospjevima što smo i kako smo napravili dobit ćemo uskoro pismeno mišljenje Europske komisije. Hrvatska je jednu crtu zapravo jednu stepenicu do crvene zone. S obzirom da ak pogledate dnevni red koji se nalazi pred vama i s obzirom da prestaje zasjedanje, zapravo prekida se prije uskrsnih blagdana u petak vi nemate niti jedne točke dnevnog reda s kojom bi promijenili određena stanja ili potakli gospodarstvo. Na temelju kojih zakona će Vlada predložiti nekakve kvazi reforme Europskoj komisiji da bi se pokrila za ono što Europska komisija napisala, to je ta makroekonomska ranjivost i neuravnoteženost. Dakle, pogledajte samo dnevni red, temeljem kojega zakona, koji smo mi to zakon promijenili u protekla dva, tri mjeseca koji je ponudio bilo kakvu reformu da će se nešto značajnije dogoditi na rashodovnoj strani proračunu? Da, mi smo primijenili nekakvu nacionalnu metodologiju da bi prikazali da imamo deficit 12 milijardi. Ali gledajte kolegice i kolege svi u EU koriste metodologiju 2010., po metodologiji 2010. Hrvatska ima proračun nekakvih 18,5, 19 milijardi kuna i ovih 500, 600 tisuća kuna, s 500, 600 milijuna kuna koji će se ušparati sa ova dva zakona značajnije neće promijeniti fiskalnu i makroekonomsku sliku Hrvatske, neće značajnije promijeniti. A isto tako mislim da se socijalni dijalog mora vratiti u Hrvatsku, da ove odredbe izmjena zakona iz 2010. nije išla ka ukidanju nekakvih prava nego naprosto sve svesti na istu ravninu i zaposlene u državnim službama, i zaposlene u javnim službama, i zaposlene u jedinicama lokalne samouprave, zaposlene u javnim poduzećima RH i zaposlene u poduzećima u vlasništvu jedinica lokalne samouprave da sukladno novo nastalim odnosima i ekonomskoj situaciji naprosto se više ne mogu isplaćivati određena prava iz kolektivnih ugovora i da treba pristupiti novom kolektivnom pregovaraju. Jer gledajte kolegice i kolege, ja se ne mogu nikako složiti da u nekom od javnih poduzeća RH uz koje su pumpani silni novici poreznih obveznika da bi bilo na nekakvoj 0 ili ove godine prikaže dobit od 2 milijuna, slijedeće godine prikaže gubitak od 40 milijuna da se isplaćuju nekakvim bonusi i da se isplaćuju nekakve božićnice i regresi a istovremeno da jedan dio onih koji rade u državnim i javnim službama to nemaju prava. Da se to događa u nekim gradovima i općinama, da se to događa njihovim komunalnim poduzećima to je nešto što se naprosto ne smije dogoditi. I to je razlog zašto mi u klubu naprosto ne možemo podržati ovaj zakon. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Pa to je vaš problem kako vam nije bitno, to je vaš problem. Ja znam da vama ništa nije bitno. Ali ponavljam, reforma je bila Izmjena Zakona o radu 2010. Ovo nije reforma, ovo nema veze sa reformom, ovo je ono, znate onu narodnu kada mačku ili cucku siječete, oprostite mi na izrazu rep, pa mu ga onda siječete polako na komadiće da ga malo, malo taman zaboravi na bol, a vi mu ga onda opet odsiječete da ga počne boljeti, tako se događa sa zaposlenicima u javnim službama. Ali kažem ovo sa ne raspravljanjem o uredbi i na ovakav način ponašanja prema Hrvatskom saboru je naprosto skandalozno, skandalozno i sramotno za nas kolegice i kolege zastupnici bez obzira da li se nalazimo na lijevoj ili desnoj strani sabornice. Hvala lijepo.
Mladen Novak, replika.
Hvala lijepo. Kolega Šuker javio sam se za riječ kada ste spomenuli mogućnost da se, dobro vidio sam da ste digli, kada ste konstatirali mogućnost da se počne sa dizanjem tužbi ako bude prihvaćen ovaj zakon ali tužbe su već dignute. No međutim, čuli ste, neki dan je bilo u svim medijima po par godina se čeka uopće da dođu na raspravu i vjerojatno će doći na raspravu kada bude neka druga Vlada, kada se bude netko drugi morao suočiti sa tim problemom. Spomenuli ste izvješće o uredbama i odnos prema Saboru. Ali nebitno je kada će biti izbori. Kako će reagirati ova sadašnja pozicija kada danas sutra po tim istim zakonima koje su oni isforsirali bude mogla samo konstatirati da neka druga Vlada donosi nekakve zakone o kojima se čak nema mogućnost raspravljati u ovom saboru? Čak nemate mogućnosti ni reći, ukazati da je nešto krivo, pogrešno, ono krajnje dobronamjerno, jednostavno nemate tu mogućnost. Da li će tad, tek tada biti svjesni što su napravili u doba svoje bahatosti? Ali pretpostavljam da je kao i uvijek će biti kasno za reakciju. Spomenuli ste i dnevni red, od ovih 45. točaka otprilike koje će ostati na dnevnom redu, pa pogledajte šta ostaje. Ostaju vam samo izvješća i prijedlozi opozicije, zakonski prijedlozi iz zakona. I onda doživimo dajte neke [[Upadica Zgrebec: Vrijeme.]] konstruktivne prijedloge, dajte aktivno surađujte [[Upadica Zgrebec: Vrijeme.]] Godinu dana na dnevnom redu. Hvala.
Ivan Šuker, odgovor na repliku.
Da, kolega Novak, vidite ovo je vrlo interesantno, mi ćemo ukinuti uredbu a onda ćemo je za nekakvih mjesec ili dva dana verificirati. Verificirati ćemo ono što smo ukinuli. A kada ste spomenuli dnevni red, vrlo interesantno je da predsjednik Vlade vrlo često govori da su oporbenjaci neaktivni, osobito se to odnosi na moj klub, da ne zakonske prijedloge i tako dalje. A pogledajte što se nalazi na dnevnom redu, na kraju. Nalaze se prijedlozi oporbe. Međutim ja sam rekao da od onih 40-ak zakona s kojima se kolege iz SDP-a toliko hvale da su jedan od tih zakona stavili, kada su došli na vlast, ja bih ga objeručke podržao. Zašto? Zato što sam za većinu tih zakona pisao negativno mišljenje kao ministar jer su bili naprosto neprovedivi, međutim kada ste u oporbi onda možete, oprostite mi na izrazu lupati što god hoćete, nema posljedica i to tako izgleda. Dakle od tih 40 zakona koji su dolazili na ovo, između ostalog imate i zdravstveni doprinos 7% i nultu stopu PDV-a i silna obrazloženja da nulta stopa PDV-a ne može ići po direktivama Europske unije naprosto nije prolazila. Dakle od tih 40 zakonskih prijedloga niti jedan ovaj Vlada nije implementirala. E sada da li je odgovornije u ovom Saboru raspravljati, upozoravati, predlagati određene zaključke ili nuditi zakonske prijedloge za koje svatko živ zna da su naprosto neprovedivi ali oni su tako dopadljivi, lijepo zvuče osobito ljudima koji su ostali bez posla, koji nemaju ništa, pa nudi se kao nekakva nada. E to je odgovornost. Vidite Zakon o radu i potpisivanje peticije za referendum o Zakonu o radu je jedna politička neodgovornost. Zašto? Zato što … [[Govornik se ne razumije.]] izmjenom tog Zakona o radu Hrvatsku je koštalo pa preko 15-ak milijardi kuna u ovih 5 godina a da smo, a tada smo svi svjesni bili kakva je bila situacija. Ova Vlada se danas ne bi baktala sa time, naprosto bi to bilo riješeno Zakonom o radu i obavljeni bi bili pregovori i utvrđene nekakve prava i obveze.
Zlatko Tušak, replika.
Hvala. Kolega Šuker sa pravom ste upozorili na jednu stvar a to se tiče što ako Ustavni sud poništi ove zakone? Jer sindikati su pokrenuli pred Ustavnim sudom suglasnost sa Ustavom što se tiče ovih zakona oko uskrati prava zaposlenih. Što će se tada desiti? Tko će snositi pitanje odgovornosti ako zaposleni tada krenu sa tužbama za ovaj cijeli dio perioda što im nisu isplaćene određene naknade sa zateznim kamatama i sa svima drugim? To je ono pitanje s kojima se tek možda budemo susreli u budućnosti. I vi ste potpuno u pravu kada upozoravate da bi eventualno ovakav rizik mogao doći na naplatu a naplata može biti kudikamo loša jer i ovako smo u dosta lošoj situaciji kada je u pitanju deficit pa šta onda ako zaposleni koji ostvare svoja prava temeljem, ne znamo kakvu će odluku Ustavni sud donijeti ali što ako donese i poništi ove zakone? Netko će morati platiti to. Hvala.
Ivan Šuker, odgovor na repliku.
Kolega Tušak, da li ima prikladnijeg trenutka nego kad donosite proračun da predložite određene mjere da morate nešto srezat, kad prikažete da imate deficit koliki imate, još ga smanjite za 6 milijardi nego ono što on stvarno je i vi to ne napravite tada nego to radite u nekakvo buduće vrijeme. Što to nudi nego jednu neodgovornost i ne imat hrabrosti javnosti priznat da je to tako i da naprosto ne može bit drugačije. I to je trebalo biti tada ili čak u trenutku kad je Hrvatska ušla u mjere prekomjernog deficita i kad je donesen plan konvergencije. Ajmo vidjeti iz plana konvergencija od koliko se mjera odustalo, od koliko se mjera odustalo. Pa kako će se nadoknaditi novci za te mjere? To samo govori da li netko ima jasnu sliku što treba napraviti ili nema jasnu sliku što treba napraviti. I mi možemo sad pričat što god hoćemo, ali vrlo je interesantno da pozitivni trendovi od 0,5 i 0,7 rasta BDP-a u drugom i trećem kvartalu 2011. nisu bili izlazak iz recesije, ali zato jedan kvartal 0,2 je fantazija. I onda dobijete šamar od Europske komisije kako baš situacija nije takva kakva je i onda uslijedi sljedeći šamar, a to je pad industrijske proizvodnje od 7% u siječnju. Prema tome, nemojmo se igrati jer naprosto te brojke će nas skupo koštati. I vraćam se na ono s čim ste vi počeli, tužbe, da. Zašto sam spomenuo ovo vjernost službi i 2001. i stand by aranžman s MMF-om, pa zato što je to Hrvatsku državu koštalo preko 2 milijarde kuna. Još da se nismo nagodili, da smo plaćali one odvjetničke tarife 1000 i još nešto kuna po žalbi, to bi ispalo preko 3,5 milijarde kuna upravo zbog toga što su oduzeta nekakva prava koja su bila temeljem kolektivnog ugovora zagarantirana, a nisu ispregovarana nego su jednostrano oduzeta. Pa čak imali ste i upozorenje MMF-a da se to mora ispregovarat sa sindikatima, ali međutim to se napravilo preko koljena i dogodilo se što se dogodilo.
Branka Juričev-Martinčev, replika.
Hvala lijepa. Pa kolega Šuker, govorili ste o izvješću o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonskih ovlasti. Pa evo ja bih tu prvi put imala mogućnost progovoriti da je u biti Vlada promijenila 4 zakona: o ugostiteljskoj djelatnosti, o pružanju usluga u turizmu, o tržištu toplinske energije, o potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju 23. srpnja, znači više od 8 mjeseci još uvijek to nije došlo na raspravu u ovaj Sabor. Pretpostavljam kad je Sabor donio Zakon o ovlastima Vlade da je onda predviđao da odmah na prvoj sjednici u prvim danima zasjedanja Sabora se podnese izvješće o ovim točkama. Međutim, osvrnula bih se kratko i na ovaj zakon. Govorili ste o iščekivanju pismenog mišljenja komisije koje očekujemo da će biti pozitivnije i iz tog razloga upravo i mijenjamo ove zakone. Kako je moje mišljenje da su državni službenici i namještenici malo i loše plaćeni, njihovi rukovoditelji tome nastoje doskočiti tako da rukovodećih osoblja u pojedinim institucijama ima više od običnih službenika tako da obične službenike imenuju za voditelje službi, voditelje odjela, načelnike sektora, voditelje odsjeka, voditelje pododsjeka. Imamo ministarstva koji na jednog referenta ima 1,12 rukovoditelja. Ponovno kažem, radila sam u državnoj službi, znam da su ta primanja mala, a od tada su još znatno niža za stručnu spremu, za odgovornost koja imaju. Kažemo da imamo lošu gospodarsku situaciju, a istovremeno ljude na kojima počivaju i od utvrđenja granica, ishodovanja različitih dozvola, potvrda glavnog projekta, uporabnih dozvola do onih ljudi koji u ministarstvima rade na europskim fondovima, plaćamo malo, a i ovakvim zakonima i posebna prava ukidamo. Mislim da nam nije onda očekivati da nam se situacija popravi.
Ivan Šuker, odgovor na repliku.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolegice Martinčev-Juričev, uobičajeno je da se uredbe uvijek daju na prvu sjednicu poslije pauze i da se one rasprave, međutim kad želite prikrit neke stvari onda to razvlačite. Međutim, ja bih ovdje nešto spomenuo što se tiče nagrađivanja i vrednovanja rada u državnim i javnim službama. Bez adekvatnog nagrađivanja onih koji rade i kažnjavanja onih koji ne rade, mi ne možemo govorit javne i državne uprave. I sad se neki busaju u Zakon o platnim razredima itd., mi smo to imali 2000. pa je onda ukinuto. Onda se pokušalo to uvesti 2009., 2010. pa je stalo na startnom koeficijentu u pregovoru sa sindikatima. Međutim, ovo što ste vi govorili naprosto ukazuje na nešto drugo. Kad trebate stranačke uhljebe podići jer su nezadovoljni sa običnom službeničkom plaćom onda se izmišljaju nekakva rukovodeća radna mjesta i onda ti rukovode u principu sami sa sobom i onda se ne mogu dogovoriti da li karticu trebaju proknjižiti ili karticu ne trebaju proknjižiti, da li treba nešto obračunati ili ne treba obračunati. Oni su toliko opterećeni sa podjelom posla lijevo i desno i … ujutro kad dođu na posao jer ne mogu kome dat … naprosto zaboravi što trebaju napraviti.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Šuker, evo ja ću malo podastrati ono što ste govorili o dnevnom redu Hrvatskog sabora i o zakonima koji bi trebali težiti tome da omoguće gospodarsku aktivnost u Republici Hrvatskoj. Pa evo neki zakoni koji su bili prošli tjedan, a i danas čak po hitnom postupku Zakon o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, to je toliko važno a 2018. je rok. Nadalje, Zakon o pogrebničkim uslugama, čisti lobistički zakon koji je išao također po hitnom postupku pa onda zakon o zaštiti [[Upadica Zgrebec: Nije, bio je u dva čitanja kolega.]] Samo malo. Zakon o zaštiti tropskog drveta, to je toliko bitno za hrvatsko gospodarstvo da je to došlo po hitnom postupku na sjednicu Sabora. Kada govorimo o tužbama, počevši od policije, to znamo, to ste i spomenuli, u brodskoj bolnici desetine liječnika tuže bolnicu u kojoj rade u Slavonskom Brodu za naknadu za prekovremeni rad kojega su obavili, a nije isplaćeno i dobivaju putem suda i odvjetnika tužbe. Bolnica tj. HZZO, ministarstvo plaća odštete sa zateznim kamatama, troškovima odvjetnika, troškovima suda itd. Dakle, to je manje poznata stvar. Ali u niz bolnica u Hrvatskoj liječnici tuže bolnicu za, odnosno Ministarstva zdravstva zbog neplaćenog prekovremenog rada. To možda niste toliko upućeni u to, niste možda znali. Ali ovo što je sa uhljebima, pa to je katastrofalna činjenica jednako kao što je i jedan prema jedan cio dvanaest odnos, dakle upravljačke strukture prema onom običnom referentu, jedan prema jedan cijeli dvanaest kao što je katastrofalna stvar i odnosu broja umirovljenika prema broju zaposlenika, gotovo identično dođe taj odnos jedan prema jedan cijeli dvanaest.
Ivan Šuker, odgovor na repliku.
Kolega Grubišić, ja sam namjerno spomenuo ovaj dnevni red iz jednostavnog razloga da vidimo da u njemu nema niti jednog zakona kojim bi se promijenilo nekakvo okruženje za poslovanje u Republici Hrvatskoj. A zašto to govorim? Pa zato što ni u protekla dva mjeseca nismo raspravili bog zna koji kakav takav zakon. Dakle, bilo je nešto prije proračuna i temeljem tih zakona je donesen proračun. I takav proračun i rezultati prošle godine su dobili izuzetno negativnu ocjenu Europske komisije. Vlada je sad napravila novi prijedlog reforme. Sad me zanima na temelju čega su napravljene ako ne mijenjate postojeće zakone što vi drastično možete negdje promijeniti ako niste promijenili zakonske okvire u kojima će se te zakonske odredbe primjenjivati. Ne možete promijeniti ništa. Da li smo mi skresali neko pravo zbog neke reforme ili nečega da bi se neka rashodovna pozicija na rashodnoj strani proračuna promijenila? Nismo. Prema tome, ja shvaćam da kolege iz vladajuće koalicije žele opravdati neke stvari. Međutim, ovo su naše činjenice i ovo je naša istina. Naša kao saborska, jer gledajte nas se proglašava da smo ovakvi ili onakvi, ali mi realno gledajući kao Sabor niti nemamo o čemu raspravljati. Ovo je izvješće, to se … [[Govornik se ne razumije.]] za dva tri, dana jer se radi o izvješćima iz 2013. godine i mi u principu nemamo šta raditi. Šta bi trebali sami sebi pisati zakonske prijedloge zbog toga da bi se prikrio nerad Vlade. Jer ovaj dnevni red je tipičan primjer nerada Vlade jer nema zakonskih prijedloga, nemamo o čemu raspravljati i to su činjenice. A vidjet ćemo što ćemo dobiti iz Bruxellesa, kako će nas Europska komisija procijeniti. Jer gledajte, ovaj pad industrijske proizvodnje od 0,7% pardon od 7% u prvom mjesecu samo zbog toga što jedna gospodarska grana, praktički dvije tvornice nisu radile to naprosto pokazuje koliko je Europska komisija u pravu kad kaže da je Hrvatska makro ekonomski ranjiva i nestabilna.
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolega Hrvoje Nekić.
Uvažena potpredsjednice, ministre sa suradnikom, kolegice i kolega zastupnici. S obzirom da je kasno i da je dosta toga već rečeno ja zaista neću dužiti. Razmišljajući što reći zaista o ovim izmjenama i dopunama kako Zakona o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža, tako i o Zakonu o uskrati isplate pojedinih materijalnih prava zaposlenima u javnim službama nije bilo ni lako, ni jednostavno. Isto tako, nije bilo ni lako ni jednostavno Vladi donijeti ovako nepopularnu mjeru koja je zaista sve samo nije populistička. Ona je na žalost realna, ona je na žalost jedino moguća u ovom trenutku, a za posljedicu treba doprinijeti smanjenju deficita što nam je uostalom svima i cilj, a što nam je i propisala Europska unija. Osobno smatram da u ovom trenutku koliko god to bilo nepopularno i koliko god to bilo nužno bolje donijeti ovakvu mjeru, nego utjecati na smanjenje broja zaposlenih i na taj način smanjivati masu plaća. Naravno kada se stekne željeni, kada se postigne željeni gospodarski rast koji je tu, koji se očekuje i već u 2016. godini materijalna prava o kojima govorimo ja sam siguran da će biti vraćena. Ovo su nepopularne mjere i naravno da bi svi bili sretniji da se te mjere ne moraju provoditi, da smo toliko bogati da ne moramo razmišljati o njima. Ja zaista moram reći da je ovo zaista jedna privremena mjera i klub SDP-a će podržati donošenje ovog zakona.
Ivan Šuker, replika.
Kolega Nekić, vrlo kratko. Kažete da će se ovom mjerom smanjit deficit. Kako možete smanjit deficit sa nečim što niste predvidjeli kao trošak? Jedina istina je ovoga da se ne donese ovaj zakon povećao bi se deficit. Dakle, to je činjenica. Jer ako pogledate ocjenu potrebnih sredstava onda ćete vidjeti o čemu se radi. Prema tome, ovi zakoni su se trebali donositi kao popratni dokumenti za donošenje državnog proračuna iz jednostavnog razloga što sukladno Zakonu o proračunu nismo osigurali sredstva za prava koja je netko stekao niti u tekućoj godini, niti u projekcijama za sljedeće dvije godine. A u Zakonu o proračunu kaže ako niste osigurali u tekućoj, onda to morate osigurati u projekcijama u sljedećoj godini, a to na žalost nije osigurano ni u jednom, ni u drugom. Prema tome, ne radi se o mjerama za smanjenje deficita, nego mjerama koje sprječavaju povećanje deficita.
U ime kluba, ne pardon. Hrvoje Nekić, odgovor na repliku.
Dakle, kao što sam rekao ovo je samo jedna od mjera. Ja sam siguran da će već dogodine ona biti povučena i da će prava koja su ovom mjerom dokinuta biti vraćena.
Bilo bi bolje da se ukupne plaće povećaju, a ne naknade. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine ministre sa zamjenikom. Kažu da je najteža židovska kletva dao Bog da imao pa nemao. Eto upravo to se događa sa ova dva zakonska prijedloga za koje je gospodin iz SDP-a prije mene govoreći rekao da su nepopularni. Naravno da su nepopularni jer šamaranje po džepu je najteže šamaranje, lakše je dobiti ga po licu negoli po džepu. Kada su prosvjetari 2010. godine ostali bez regresa i božićnica, dakle onda je došlo do toga da im se uskrate regresi i božićnice pa opet pod onom parolom imaju puno uz naravno silni medijski pritisak da imaju 3 ljetna mjeseca, 1 mjesec zimi pa za Uskrs pa vamo pa tamo slobodnih dana pa eto neka popuste barem tako pa se uskratilo i regres i božićnicu i oni već 5 godina žive bez toga. Međutim, to kako žive i kolike plaće imaju to najbolje je pitati njih, ali sasvim sigurno postoji veliko, veliko nezadovoljstvo. Danas sam dobio jedan sms od jednoga gospodina koji ima 5000 kuna mirovinu i 300 kuna dodatak kao politički zatvorenik. Tako je bilo to prije formulirano. Sada on ima 4800 zato što mu je skinuto 10% ali na ukupan iznos. Dakle, i na onih 5000 kuna koje ima za mirovinu, dakle da nije uopće bio politički zatvorenik imao bi i dalje 5000, ali pošto je bio politički zatvorenik ima 300 kuna dodatka, a sad ima 4800. Valjda to je kazna zato što je bio politički zatvorenik u bivšoj državi, onoj truloj kako kažu SFRJ. Eto, tako se to provode zakoni. Umjesto da se uzme 10% na onih 300 kuna, ono se uzme 10% na svih 5300 kuna pa onda on pita a najbolje da sam šutio i da nisam uopće bio politički zatvorenik imao bi danas veću mirovinu za 200 kuna nego pošto sam bio politički zatvorenik i nekakve ajde da kažem zasluge po tome pitanju. Dakle, uskrsnica je u pitanju, pardon božićnica, regres, eh da je i uskrsnica, božićnica, regres i naknada za vjernost službi dakle na godine radnog staža kojim ova dva zakona koje donosimo sa manjom medijskom pozornošću s obzirom da se odvija u ovo kasno vrijeme iako bi bilo puno bolje da čuju rasprave u vrijeme dakle onoga prijenosa na HRT 4 u prijepodnevnim satima da građani čuju. Mislim da ove teme koje su bile prijepodne da se moglo i zamijeniti po redoslijedu po dnevnom redu jer ovo je tema koja će sasvim sigurno zakačiti veliki broj ljudi, koja će se ticati velikog broja ljudi i kojima će zapravo kako kaže kolega Vuljanić plaće, dakle ukupna primanja, nekad se to govorilo osobni dohodak ili kako god hoćete biti manje nego što su bile prije. Ovo nije nikakva reforma, dakle ne radi se uopće o reformi, radi se o tome da se jednostavno ovaj dio o ove tri stvari uzapte i da bi se uštedjelo navodno nekih milijardu, različiti su iznosi koji se spominju. Znači negdje oko milijardu kuna, netko kaže 650 itd. Što to znači? Dobro je netko analizirao ovdje da će nedobivanje tih sredstava smanjiti u neku ruku i potrošnju pa onda smanjiti i dotok iz PDV-a u državnu blagajnu, čini mi se kolega Tušak, i time zapravo gdje si bio, nigdje, što si radio, ništa. Ne može se reforma provoditi na ovaj način. Osim toga prijeti i tužba Ustavnom sudu zbog koje bi mogla biti skuplja pita nek tepsija. Dakle, da platimo i zatezne kamate i troškove odvjetnika, sudaca itd. i sudovanja u RH. Prema tome, kada smo imali priliku i uvesti i kada su bili konstruktivni prijedlozi pa oporbe, ajde kolegice Dalić, u svezi ustroja i službi u jedinicama lokalne samouprave, u javnim službama, u državnim službama tada smo to nekako prešli ta 4 zakona onako kao od šale i naravno u petak izglasovali i to ujedinjeno s obje strane negativno, dali smo negativno mišljenje tim prijedlozima koji su eto kako kaže netko po njemačkom modelu bili predloženi ovdje Hrvatskom saboru i preko toga se prešlo. I eto sad jednostavno palo je pomalo u zaborav. Što sam htio reći? Naime, taj vid štednje u neku ruku i deficita državnog proračuna mogao se, da je bilo volje i da je bilo pa i pameti, izvesti i drugačije. Neki dan smo slušali Izvješće Državne revizije i što je to ustanovila Državna revizija a u svezi troškova koje je proizvela država, dakle Vlada, ministarstva, uredi, agencije, zavodi i što sve nema i koliko sve zaposlenih ima u tim institucijama, koliko ima uhljeba itd. od onog APIS-a nesretnog kojeg spominjemo vrlo često i koji je znamo strukturu zaposlenika po političkoj liniji, dakle to je potpuno jasno. Ali, ono što više boli to je konstatacija Državne revizije da je potrošeno puno više od 2% za autorske radovi, za honorare, za ugovore, nekada su se zvali ugovori o djelu, daleko više od 2% što je predviđeno zakonom u odnosu na 2% u odnosu na plaće zaposlenika. To je problem. Ajmo poći po ministarstva, koliko je konzultantskih dakle usluga platilo Ministarstvo prometa za konzultacije u svezi modernizacije pruge Okučani-Vinkovci, koliko je plaćeno konzultantskih usluga za prvu, sad je odjedanput postala prva faza monetizacije Hrvatskih autocesta? Koliko je Ministarstvo zdravlja platilo konzultantskih usluga za master plan hrvatski bolnica, koliko, koliko, koliko svega toga, još imam i drugih stvari? Koliko smo platili 2000 automobila nabavljanih prošle godine, 600 milijuna kuna. Koliko smo platili informatizaciju prošle godine u proračunu, 600 milijuna kuna, to su automobili i kompjuteri 1 milijardu i 200 milijuna kuna. I sad kaže ovdje netko pakta sunt servanta. Dakle, ugovori se moraju poštovati, da ali zar ugovori kolektivni se ne moraju poštovati, ovi se moraju za kupovinu automobila, a ovi se ne moraju poštovati. Kako to? Postoje u Europi i u svijetu suprotstavljene, kontradiktorne teorije ili ekonomske strategije. Jedna je strategija potrošnje povećane, a jedna je strategija stezanja remena. Čini se da je po svemu sudeći strategija stezanja remena izgubila bitku i vidi se to po politikama u Europi, po gospodinu Olandu koji je bio pritisnuo žestoko remen u početku a sad to više ne. Evo i Šuker steže remen ali ništa mu ne vrijedi. No, čini se da je ipak prevagnula ova, ali mi kaskamo, očito mi kaskamo, zaostajemo za tim europskim trendovima i evo mi smo još uvijek na fazi toga stezanja remena. O onim konzultacijama u svezi kaže plaćanja konzultacija i za outsorcing, pa čak i Ministarstvo turizma je platilo konzultantske usluge i to u milijunskom iznosu za full of life. Jer znamo i tvrtku koja je to, ali neću je navoditi ovdje, nije lijepo navoditi tvrtke u vezi toga. Čak su mnoga ministarstva i agencije naručivale i lektorske poslove koji ne spadaju u, hrvatski jezik, odnosno lektoriranje ne spada u autorsko djelo. Sve to ima u izvješću Državne revizije uz već onu potrošnju na dođem ti u jednom ministarstvu, dignem lovu pa onda kasnije vraćam na rate ministarstvu novce, ali nakon opomene, ne odmah. Dakle, posuđivanje novaca unaprijed. Nije li se moglo reducirati i racionalizirati broj agencija, rad u agencijama? Pa pogledajte, danas je bio jedan gospodin koji reče da je bio u jednoj agenciji i onda je bila stanka za odmor, kaže pa to je izišlo svijeta ne mogu vjerovati da toliko ima njih u agenciji, a ima ih, ali imat toga. Da jednostavno će i bez obzira na ovu mjeru i na uštedu koja će nastati doći do toga bilo koja Vlada ili vaša ili neka druga, do toga da će se državni aparat morati reducirati, morat će se reducirat državni aparat i neki u javnim službama ili u javnim poduzećima gdje se također veliki broj uhljeba smjestio da će se morat reducirat počevši od predsjednika nekih uprava npr. u HEP-u gdje direktor nije znao ni sijalicu promijeniti ali bio je direktor po stranačkoj dužnosti. Otići ću od teme ako krenem ponovno za Juhasom u Slavoniju ali eto bila je jedna djevojka s njima pa onda ne moram ja više ići tamo, u Slavoniji živim pa dobro znam kako je. Uglavnom klub HDSSB-a je nezadovoljan općenito radom i načinom na koji radi ova Vlada, načinom na koji je mogla štedjeti a nije, pa prema tome smatram da ova dva zakona, sa ova dva poteza gdje se režu materijalna prava zaposlenika to će biti strahoviti poticaj za njihov elan na radnom mjestu, to će biti fantazija mislim tako, tako da ćemo imati sigurno bolje rezultate njihovoga rada kad se ovo provede. Tako da klub HDSSB-a i naravno da neće biti za, prihvatiti ovakve zakonske prijedloge. Eto, hvala lijepa. S obzirom da je kasno ja ću skratiti.
Pa nećete skratiti … [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] ali imate još dvije replike pa nećete skratiti. Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Svoju raspravu kolega započeli ste jednom poslovicom za koju smatrate da je najteža kletva "Dabogda imao pa nemao". E vidite ima i gorih od te kletve po meni, a to je jedna stara Bračka poslovica "Dabogda ti nikad ne bilo dosta." I da se ranijih godina onemogućilo nekima upravo takva jedna gramzljivost sigurno da i ovakvog prijedloga zakona danas ne bi bilo. Ali nećemo govoriti više ni o tim posljedicama, to je već, i da ne ponavljam što je i uvodno i dosada i naravno u ime kluba rečeno, ne bi željela to ponavljati. Međutim, ovdje spominjete političkog zatvorenika, malo je već podmaklo vrijeme pa onda si dozvoljavamo u ovom vremenu i tako nešto malo šire govoriti. Kad ste govorili o političkom zatvoreniku koji danas koristi tu mirovinu i da mu je danas manja nego ona koju bi imao po osnovu rada. Jel tako koliko sam ja uspjela razumjeti? Ja vas upućujem na politički zatvorenik negdje neki broj iz 2000. godine, dakle ne radi se ni o Feralu, ni o nekim drugim medijima, nego ondje gdje ćete sigurno naći po ovoj temi neke stvari koje se drugdje ne bi mogle naći. Tu govore politički zatvorenici o slučaju jednog tobože političkog zatvorenika koji je u razdoblju bio suđen nakon 1945. na 18 godina zatvora, jedan od rijetkih koji je uspio pobjeći iz tadašnjeg zatvora. Bio je osuđen na 18 godina, tada je bilo moguće od '45. do '48. biti osuđen i na kaznu od 15 do 20 godina. On je bio osuđen na 18 godina. On je odslužio samo 8 mjeseci, pobjegao u Australiju. Došao je nakon što je izglasan ovaj zakon, došao je, pokupio novce bez, jer se tada puno nije provjeravalo i tako, pokupi, samo je dovoljna bila presuda a ne i potvrda da si izdržao tu kaznu, pokupio je novac za 18 godina i pošto su ga njegovi supatnici [[Upadica Zgrebec: Vrijeme.]] odnosno sudrugari otkrili opet je zaprašio u Australiju. Valjda čeka neki novi zakon.
Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Ingrid možda vam je poznat mirovinski a možda i nije mirovinski sustav Australije. Tamo čovjek koji dođe i znam i ja jednoga, koji je došao kod sina, koji je otišao ranije u Australiju živjeti, 5 godina je živio i dobio je 700 australskih dolara mirovinu, za 5 godina neprekidnog života, neprekidnog života u Australiji dobio je 700 australskih dolara mirovine. To je najniža ili minimalna mirovina u Australiji. Možda to niste znali ali evo da vam kažem da vam je to jasno. A što se tiče pojedinačnih slučajeva, ovo nije, ovo što sam ja govorio nije pojedinačni slučaj kojega kako vi navodite ima svoj … [[Govornik se ne razumije.]] nego opći slučaj. Svima je, nije samo on to, nije na njega primijenjena ta mjera od 10% nego na sve, na sve. A to nema veze sa ovim što sam ja govorio dakle.
Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa evo uvaženi kolega Grubišić slažem se s vama uvijek poduzimanje stečajnih prava su nepopularne mjere i ponekad se i spašavati mora, što se spašavati da. Ja vjerujem da to i mnogi vaši kolege koji su na lokalnoj razini znaju, evo ja ih poznam, neke načelnike koji isto tako moraju krpati ono što im je ostavljeno. Govorilo se tu o odgovornosti, neodgovornosti, ali ja vas želim pitati nešto drugo. Mislite li da je neodgovorno to da nam danas prodike drže o ovim mjerama oni koji su se zaduživali koliko je trebalo, oni koji su davali nerealna obećanja, nerealne projekte, koji su gradili mostove u nigdje, koji su farbali tunele nekoliko puta, koji su gradili autoceste kroz Slavoniju koje su bile skuplje nego kroz Gorski Kotar ili kroz Liku ili Dalmaciju itd., itd.? Pa vas samo evo želim pitati kao svog kolegu što mislite koliko je to neodgovorno i koliko je to nepošteno prema sadašnjim našim zaposlenicima u javnom službama kojima moramo uskraćivati prava da bi stekli novaca da isplatimo plaće? Hvala.
Boro Grubišić, odgovor na repliku.
Mi u HDSSB-u imamo jedan vrlo kratak odgovor na to. U ovih 25 godina postojanja Hrvatske države bilo je i ostalo ali nadam se da neće tako ostati "sjaši Kurta da uzjaši Murta" eto tako.
Mogu ja dobiti riječ? Ministar, završno ministar Mirando Mrsić.
Hvala lijepo. Neću dugu a nadam se da nećete iskoristiti moju diskusiju za repliku kolega Hajduković. Samo kratko, … [[Govornik se ne razumije.]] dakle 2010. i 2011. su zaključeni kolektivni ugovori i zaključeni su u najboljoj vjeri jer je tada bila situacija koja je bila takva, prema tome, nitko nema ništa protiv toga da ljudi u državnim i javnim službama dobiju određena prava s obzirom da u tom trenutku je bilo sredstava da se moglo na takav način zaključiti kolektivni ugovori. 2012. smo shvaćajući da je kriza i recesija i da ne možemo isplatiti sve ono što je bilo ugovoreno u kolektivnim ugovorima smo pokrenuli pregovore sa sindikatima. To je dugo trajalo. Napominjem da u realnom sektoru sindikati i poslodavci su se vrlo brzo dogovorili oko svojih plaća i oko samog smanjenja određenih prava. Dakle pregovori su bili u tijeku, pregovori su trajali, oni još uvijek traju. I što se tiče primjedbe uvaženog kolege Šukera, dakle predviđeno je smanjenje određenih prava ali nije se išlo zakonom jer se smatralo da se možemo ispregovarati sa državnim službenicima i namještenicima jer su ugovori, dakle kolektivni pregovori bili u tijeku. Dakle nama je bila intencija da ovo ispregovaramo sa državnim službenicima i namještenicima i sa javnim službama da i jedno i drugo bude, bude jednako. Stoga smo i uspjeli dakle ugovoriti i temeljni kolektivni ugovor, uspjeli smo i napraviti ono što se nije napravilo godinama a to je da smo očistili kolektivne ugovore jer je bilo uvijek uobičajeno da nešto što je u temeljnom kolektivnom ugovoru se prepiše i u granski kolektivni ugovor pa onda kada se to makne iz temeljnog kolektivnog ugovora dok se ne makne iz granskog kolektivnog ugovora to pravo teče dalje. Prema tome ono što smo sada postigli, postigli smo pravednost i jednakost. Dakle ono što je ugovoreno u temeljnim kolektivnim ugovorima i kolektivnom ugovoru za državne službenike i namještenike nije ugovoreno u granskim kolektivnim ugovorima i sada je situacija čista i još se nadam da će to uvijek biti tako da ono što se ugovori u temeljnim kolektivnim ugovorima nema potrebe da se prepisuje u granske kolektivne ugovore. Ispregovarali smo maksimalno što smo mogli ostao je problem 4,80. Ispregovarali smo 4,80 sa školstvom, sa socijalom, sa znanošću. Dakle sa svim granskim sindikatima smo ispregovarali odricanje od 4,80, jasno uz klauzulu da ukoliko negdje u sustavu se isplati 4,80 da otvaramo pregovore za vraćanje 4,80. Mislim da je to fer klauzula. I u tijeku su pregovori u zdravstvu, oni malo teže idu, malo teže traju. Ja se nadam da će također završiti uspjehom. Također državni službenici i namještenici, što je fer i fer od njih, a s druge strane i Vlada je na to pristala, su dakle rekli ukoliko ispregovarate smanjenje 4,80 u javnim službama državni službenici će se pridružiti uskrati ako bude uskrata i u javnim službama što je fer i što je pravedno. S druge strane, kad govorimo o božićnici i regresu, državni službenici i namještenici s potpisom temeljnog kolektivnog ugovora i dodatka 2 su se odrekli do kraja trajanja kolektivnog ugovora 2016. božićnice i regresa, smanjenja jubilarne nagrade na 500 kuna i smanjenja dnevnice na 150 kuna do kraja trajanja kolektivnog ugovora. Dio sindikata u javnim službama nije pristao na taj način, pregovori su bili, nisu do kraja završili, oni će se nastaviti i dalje. Javne službe, dio sindikata nije pristao na odricanje od božićnice i regresa za 2015. i 2016., pregovori su u tijeku i da bi osigurali jednakost, pravednost, da bi osigurali da sva prava budu jednaka, a ne da nam se desi da jedna prava u javnim službama jesu, a druga u državnim službama nisu. Najeklatantniji primjer je onaj nesretni prijevoz koji smo u državnim službama ugovorili na jedan novi način. Ugovorili smo i sa javnim službama u temeljnom kolektivnom ugovoru na isti način kao i sa državnim službenicima i namještenicima, ali ostala su nam u granskim kolektivnim ugovorima drugačija rješenja i javne službe su negdje otprilike oko 6 mjeseci vukle veća prava nego što su imali svi drugi koji su recimo kad govorimo o kolektivnom ugovoru za državne službenike. Prema tome ovo sve što radimo, radimo da stvari, dakle da svima isplatimo jednostavno, dakle isplatimo svima ono što je jedinstveno jer i jedni i drugi dobivaju sredstva iz državnog proračuna. Upravo u tijeku jučer i sutra će biti pregovori oko same jubilarne nagrade koja je u kolektivnom ugovoru za državne službenike i namještenike smanjena na 500 kuna, dobili smo presude suda. Dakle neće se desiti ono što se dešavalo prijašnjih godina da se oglušilo o presude sudske pa smo morali na kraju platiti kamate i troškove odvjetnika i svega, pregovori su sa sindikatima da se jubilarna nagrada vrati na 1800 kuna s obzirom da imamo dakle konačnu presudu suda, izvršnu. Prema tome moramo isplatiti da izbjegnemo tužbe i da izbjegnemo sve ostalo. U tijeku su pregovori da i jednima i drugima iako su se državni službenici i namještenici odrekli prava da im božićnica bude 1800 kuna smatramo da je fer i u redu da ako to budemo isplaćivali javnim službama da isplaćujemo i državnim službama. Prema tome Vlada je za pravednost, da stvari budu svima jednako riješene jer i jedni i drugi dobivaju sredstva iz proračuna. I za kraj, nema uvaženog zastupnika Grubišića, drago mi je da je podržao razdvajanje mirovina jer ovo o čemu on govori je ona naša intencija sa razdvajanjem mirovina, uskrata ide samo na onaj posebni dio, a ne ide uskrata na ovaj dio koji je zaslužen dakle kroz Zakon o mirovinskom osiguranju. Malo kasno, ali evo vidim da je dao podršku da onaj put kojim smo krenuli je pravi put. Hvala lijepo.
Josip Borić, replika.
Hvala lijepo. Uvaženi ministre, mi smo danas ovdje govorili o sindikatima, o uskrati prava, božićnici, regresu itd., to je postala navika, to se neće isplaćivati, nema se novaca. Međutim mene interesira nešto drugo, jedan pojam koji se gotovo nije čuo u ovom Saboru u ove protekle 3,5 godine, a taj pojam je sindikalna košarica. Sindikalna košarica je bila predmet borbe u Hrvatskom saboru u proteklih 15-ak godina. Bilo je tu predstava, nosile su se košarice, kruh, mrkva, kupus i sve ostalo što je trebalo, izračunavale su se mjesečno i najedanput kad dođe SDP na vlast više nema sindikalnih košarica. Nitko živ više ne može… … /Buka u dvorani./… Nitko živ ne može izračunati ono što se do tada mjesečno izračunalo. Pa sam ja htio pitati zbog čega je to tako, da li je to nesposobnost sindikata da oni to uopće mogu izračunati, je li to zakonom zabranjeno jer zaista ne znam ništa o toj temi, zato sam htio pitati vas, ili se one izračunavaju samo kad je HDZ na vlasti. Jer svjedočili smo silnim poskupljenjima, prije svega energije pa onda grijanja, pa raznoraznih živežnih namirnica itd. i najedanput čim dođe SDP na vlast sindikalnih košarica više nema. Jednostavno nestanu. Da li je to vaš utjecaj na sindikate koje ste uspjeli malo i posvaditi, malo razdvojiti, odredit tko je reprezentativan, tko nije, tko smije pregovarat, tko ne, ako je trebalo nekoga sklonit sklonilo se itd. Da li je to možda vaš utjecaj ili sindikati više najedanput su izgubili sposobnost da izračunaju tu sindikalnu košaricu ili je to nekakav zakon koji je to možda zabranio Evo baš bih volio čuti vaše mišljenje o tome jer sam baš mislio jedanput, pitam vas baš i na aktualnom satu ali kažem evo iskoristit ću priliku da mi to sad kažete vi ovdje jer vi o tome sigurno puno znate.
Vi ste stalno ovdje prisutan u Saboru, da je zakon znali bi. Ministar Mirando Mrsić, odgovor na repliku.
Naravski da nema nikakvog zakona jer nema ni utjecaja SDP-a na sindikate. Možete otići na stranicu Nezavisnih hrvatskih sindikata, gospodin Sever i njegov sindikat izračunavaju tu košaricu skoro svaki mjesec, prema tome tamo možete dobiti podatke o sindikalnoj košarici. Ono što ova Vlada radi je da što se tiče samih plaća i plaća u RH zajedno sa sindikatima i poslodavcima, upravo sjedimo oko toga, oko plaća da vidimo kakve su plaće u Hrvatskoj, kakve su plaće u pojedinim sektorima. I to će onda doprinijeti još većoj transparentnosti. Dakle, morate pitati gospodina Severa da vam da podatke koje je on uvijek uredno iznosio. Razlog zašto ih nema vjerojatno zato što je spreman neku drugu metodologiju kako će mjeriti utjecaj plaća i kupovne moći hrvatskih građana.
Mladen Novak, replika.
Hvala lijepo. Pokušat ću vas citirat od riječi do riječi. Rekli ste: "Kolektivni ugovori su potpisani 2010. i 2011. u najboljoj vjeri no pokazalo se da nema novaca." Jel' tako? Građani koji su digli kredite u švicarskim francima su u najboljoj vjeri potpisali ugovor o kreditiranju. Pokazalo se da nema novaca, da nemaju novaca. Koja je njihova mogućnost u odnosu na ovu sad vašu mogućnost? Vi dekretom, zakonom kažete mi smo pregovarali u najboljoj vjeri ali nemamo i ne možete to ostvariti i ne damo vam. Ovaj prijedlog zakona nešto drugo govori? Bez obzira tko je pregovarao, pregovarala je Vlada. Zar želite reći da ono što jedna Vlada pregovara, potpiše da to više ne vrijedi za onu sljedeću. Ne znam da li sam vas krivo shvatio, ali tako je ispalo. Nismo mi, to se na nas ne odnosi. A sad istovremeno govorite, spominjete koliko su se plaćale i kamate na izgubljene sudske sporove, pa smo nagodbom došli do povoljnijeg rješenja pa ćemo sad izaći drugima u susret. Znači, preuzimate one obveze koje je imala bivša, koje je dogovorila bivša Vlada. Jel' tako? Tako isto sad i ovo. Samo što će druga, neka buduća Vlada bez obzira čija bude će imati ove obaveze koje ćete vi danas, odnosno u petak će vaši zastupnici to izglasati pa ćemo onda vjerojatno sudskim putem imati epilog nakon par godina.
Ministar Mirando Mrsić, odgovor na repliku.
Pa žao mi je što niste dobro pratili, dakle 2010. i 2011. ispregovarani su kolektivni ugovori u najboljoj vjeri. Prema tome, ova Vlada poštuje te ugovore, isplaćivala je dakle ono što je mogla po tim kolektivnim ugovorima. Dakle, sve one bonuse, sve one dodatke na plaću, položajne dodatke za ove dvije stvari, dakle božićnicu i regres i 4, 8, 10 nije bilo sredstava. Pokrenuli smo pregovore sa sindikatima. Dio smo uspjeli, dio nismo. Prema tome, red je da svi imaju jednaka prava. Ali samo da vam spomenem pa još da malo još proširite svoju širinu. Slična situacija je bila i u drugim zemljama koje su u vrijeme krize i recesije morale smanjivati određena prava potpisa na kolektivnim ugovorima. Međunarodna organizacija rada i komitet eksperata je jasno stao na stanovište da u vrijeme kada država ne može zbog recesije i zbog proračunskih problema isplaćivati određena prava da je onda moguće uskratiti ta prava u ograničenom periodu i nakon toga da se ta prava mogu nastaviti dalje isplaćivati. I to je ova Vlada upravo i napravila. A što se tiče obaveza ovoj Vladi ili budućim vladama, što se tiče kolektivnih ugovora neće ostati nikakvih repova.
Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa poštovani ministre, rekli ste da ste nešto od ovoga pregovarali, da ste ispregovarali, da ste nešto dogovorili. Međutim, moje je pitanje što mi s time dobijamo. Piše tu nekih 350 ili 300 milijuna kuna. Najprije nije sigurno 300 milijuna kuna jer bi i taj novac i ta sredstva, taj novac bi ti djelatnici potrošili, pa bi odmah u državnom proračunu od toga ostalo 75 milijuna kuna poreza na dodanu vrijednost pa bi minus bio, plus 225 milijuna. Nadalje, dobijamo nezadovoljne službenike i namještenike, one koji rade u javnim i državnim službama tjeramo na odlazak. Sve one koji su mladi i vrijedni i ambiciozni, one koji imaju radna iskustva i onda nam sve ostaje i leži na onima koji u biti nemaju gdje ili oni koji su pred mirovinu ili bolje rečeno one koje nitko neće. I takvi ostaju i takvi nam, na njima počiva priprema različitih projekata za EU, od njih očekujemo da sve to naprave dobro, brzo, kvalitetno. Stalno pričamo o toj učinkovitoj javnoj upravi a ja se bojim da je ovo isto ko kad na magarca na kojeg sve stavljamo štedimo na vodi. Samo da nam se i to ne dogodi.
Odgovor na repliku, ministar Mirandno Mrsić.
Tih sredstava nema. Dakle, da bi mogli isplatiti sredstva za božićnicu i regres i 4, 8, 10 država se treba dodatno zadužiti i to je jedina istina. Prema tome, mi nemamo mogućnost da se još dodatno zadužimo, da još deficit proračuna još podignemo i više nego što je. U sustavu smo prekomjernog deficita i jednostavno tih sredstava za to nema, ne samo ove godine. Nije ih bilo ni 2012. i 2013. i 2014. Jednostavno tih sredstava nema. Da li će ih biti onda kada se počnemo oporavljati, kada bude bolja situacija pregovarat će se u kolektivnim ugovorima koji evo i to, dakle da ističu oba dva i temeljni kolektivni za javne službe i za državne službe ističu u isto vrijeme 2016. godine. Prema tome, pregovarat će se za neka nova prava ili za postojeća ista prava. Što se tiče kvalitete javne ili državne uprave zaboravljate da imate javnu upravu gdje imate 270 tisuća djelatnika, gdje imate medicinske sestre i liječnike. Prema tome, imate sasvim u ovom trenutku jednako opterećenje, svima jednako se svima uzima. Ne uzima se jednima, a daje se drugima. Ali slažem se sa vama da javnu upravu, odnosno državnu upravu treba osvježiti novim kadrovima i da treba dovesti nove ljude, a plaću treba onda realno, dakle trebamo vjerojatno se vratiti prema platnim razredima. Jednaka plaća za jednaki rad. Trebamo vidjeti što je sa lokalnom samoupravom i trebamo vidjeti što je sa plaćama u lokalnoj samoupravi. Jer pravnik u Poglavarstvu Grada Zagreba ima 30% veću plaću nego pravnik u ministarstvu. Ako ste spremni da svima bude jednako bit će nam bolje.
Zaključujem raspravu. O prijedlozima zakona glasat ćemo u petak. Kolegice i kolege, sutra nastavljamo u 9,30 sa Polugodišnjom informacijom o financijskom stanju, stupnju ostvarenja stabilnosti cijena i provedbi monetarne politike. Doviđenja!
Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 816, rasprava o prijedlogu zakona je zaključena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora. Molim… Nema ga. Stat ćemo, odložit ćemo glasovanje. Slušam poštovani zastupnik Ivan Šuker, u ime kluba.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, ja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice sam dužan upozoriti ovaj Visoki dom na nešto što se dogodilo zbog neodgovornosti Vlade. Dakle, točka 3. u ovom trenutku funkcionira po uredbi koja je donesena 31. prosinca i objavljena 31. prosinca. Mi o uredbama koje je donijela Vlada RH nismo raspravili u ovome Saboru. Raspravljali smo o zakonima kojim se ukida ova uredba s obzirom da važnost, ova uredba prestaje važiti 31. ožujka. Dakle, Vlada će opet svojom uredbom uređivat nešto zbog svog nemara, jer ovo što su oni danas napravili je njihov nemar, neodgovornost i bahatost prema Hrvatskom saboru. I mislim da je ovo zbog hrvatske javnosti bilo dužno za spomenuti, jer ovo naprosto ponižavanje je svih zastupnika kako vladajućih tako i oporbenih.
Poštovani kolega Šuker, ništa nije učinjeno izvan Poslovnika. Dakle, nema ništa izvan Poslovnika, sve je u skladu sa Poslovnikom. A sad ćemo se vratiti na odlučivanje. … [[Upadica Šuker, ne čuje se.]] Ne, ne, ne. Nismo ni odlučivali. Dozvolite. Molim vas! Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 816. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika Vlade RH da se očituje o amandmanu. Poštovani zamjenik ministra rada i mirovinskog sustava Božidar Štubelj. Izvolite poštovani zamjeniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Vlada prihvaća amandman.
Vlada prihvaća amandman. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa. Molim, dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim da glasujete. Glasovanje je završeno. Molim rezultat! Utvrđujem da je većinom glasova, 75 glasova za, 2 suzdržana glasa i 3 glasa protiv donesen Zakon o izmjeni Zakona o uskrati prava na uvećanje plaće po osnovi ostvarenih godina radnog staža u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanom. Time smo odradili i odlučivanje o materijalima i točkama dnevnog reda koje smo obradili protekli tjedan.