Poštovani gospodine, mislim da to nije ista tema. Strategija obrane i nacionalne sigurnosti samo se djelomično odnosi na ovo izvješće o stanju oružanim snagama i to su sasvim druge ideje, znači sasvim druga, ne možemo se to staviti baš u isti koš, ali ako svi inzistiraju mi ćemo prihvatiti taj dio, ali to baš nije ista materija, jer strategije su sasvim drukčije od izvješća.
Kolega Kovačević, dio se tangira.
Samo dio.
Ma dio se tangira iz jednog razloga ekonomičnosti, ja predlažem da se.
Ne kažem, evo bit ćemo korektni radi ostalih, ali kažem da to nije baš jedno te isto. Bitna je razlika. Hvala.
Je, ima li prigovora za objedinjenu raspravu? Nema. Onda idemo na objedinjenu raspravu. Prvo, ovaj Prijedlog godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava. Raspravu je proveo Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Ministar obrane, Berislav Rončević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene gospođe i gospodo zastupnici Hrvatskog sabora. Pred vama se nalazi Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju oružanim snagama Republike Hrvatske s Izvješćem o provedbi plana obrane i obrambenih priprema. U ovom izvješću prikazano je sadašnje stanje obrambenog sustava s osvrtom na promjene nastale u razdoblju od posljednjeg izvješća podnesenog u listopadu 2004. godine u kojem je raspravljao ovaj uvaženi Dom pa se sve do kraja 2005. godine. Sastoji se od 7 glavnih dijelova u kojima su posebno obrađene pojedine cjeline u skladu sa unutarnjom organizacijom i nadležnošću glavnih ustrojstvenih jedinica, Ministarstva obrane i oružanih snaga Republike Hrvatske. U prvom dijelu izvješća prikazuje se sigurnosno okruženje te aktualne prijetnje i rizici za Republiku Hrvatsku. Drugi dio se odnosi na obrambenu politiku i planiranje čiji je sastavni dio i međunarodna obrambena suradnja te Izvješće o provedbi plana obrane i obrambenih priprema. Zatim slijede dijelovi i Izvješća o obrambenoj spremnosti oružanih snaga, upravljanje ljudskim materijalnim resursima te istraživanju i razvoju obrambenih sustava, a završava se s financiranjem obrambenog sustava. U skladu s načinom rada u NATO zemljama u Ministarstvu obrane usvojili smo metodu upravljanja obrambenim sustavom putem godišnjih smjernica obrambenog planiranja. Među najvažnijim smjernicama koje smo donijeli ističu se smjernice za izradu strateškog pregleda obrane i dugoročnog plana razvoja oružanih snaga, zatim smjernice za pripremu novog ustroja Ministarstva obrane i oružanih snaga, koordiniranje nacionalnih aktivnosti na ispunjavanju kriterija za članstvo u NATO-u, jačanje misija pri Europskoj uniji i NATO-u, nastavak sudjelovanja u NATO vođenoj operaciji ISAP u Afganistanu i UN mirovnim misijama, razvijanje vojnih sposobnosti za jačanje nacionalne sigurnosti i usklađivanje s NATO-om, obuka deklariranih postrojbi za mirovne operacije, reforma sustava upravljanja ljudskim resursima, plansko izdvajanje i prijam novog osoblja, daljnja implementacija usvojenih standarda profesionalnog razvoja, intenziviranje učenja stranih jezika, tranzicija vojnog osoblja, zatvaranje i prenamjena vojnih nekretnina te pripremne radnje za ustrojavanje obalne straže. Trenutno protiv Republike Hrvatske nije uočena niti se u dužem razdoblju očekuje neposredna konvencionalna vojna prijetnja iako unatoč trendu postupne stabilizacije još uvijek postoji mogućnost pojave i širenja nestabilnosti u širem okružju. Republika Hrvatska je izložena rizicima mogućih posljedica prirodnih i ljudskom djelatnošću izazvanih katastrofa te postoji vjerojatnost uporabe sposobnosti obrambenog sustava u sprječavanju uklanjanja i ublažavanju posljedica ovih rizika. Sukladno strategiji obrane Ministarstvo obrane izradilo je strateški pregled obrane s ciljem raščlambe postojećeg stanja i usmjeravanja daljnje reforme oružanih snaga i cjelokupnog obrambenog sustava. Strateškim pregledom obrane utvrđena je potreba daljnje reforme kroz razvoj novih sposobnosti i prilagodbu obrambenog sustava za sudjelovanje u kolektivnoj i kooperativnoj sigurnosti euro-atlanskih integracija. Utvrdili smo novu sistematizaciju misija i zadaća oružanih snaga na temelju čega smo definirali potrebne sposobnosti i elemente borbenih snaga za buduću strukturu oružanih snaga. Nastavljamo s redukcijom veličine upravnog dijela Ministarstva obrane i organizacijskim izdvajanjem djelatnosti koje nisu usko vezane uz upravljanje obranom. Ustrojava se relativno mala organizacija koja će na učinkoviti i ekonomičan način upravljati obrambenim sustavom. U tijeku je izrada dugoročnog plana razvoja oružanih snaga kojim utvrđujemo vojne sposobnosti koje ćemo dugoročno razvijati i održavati. U području civilne obrane učinjeni su pozitivni pomaci u percipiranju važnosti obrambenih priprema te je počeo proces njihovog sustavnog uređivanja i razvijanja. Nastavljen je trend rasta međunarodne obrambene suradnje čiji su glavni ciljevi potpora priključivanju Republike Hrvatske euro-atlanskim sigurnosnim i obrambenim integracijama, potpora jačanju i daljnjem razvoju sposobnosti obrambenog sustava Republike Hrvatske te posebno sposobnostima oružanih snaga, potpora obrambenim reformama, razvoj dobrosusjedskih odnosa i regionalne suradnje te doprinos međunarodnoj sigurnosti sudjelovanja u mirovnim i humanitarnim misijama. Republika Hrvatska je nastavila i pojačala sudjelovanje u operaciji ISAF u Afganistanu. Hrvatski sabor je 1. srpnja 2005. godine donio Odluku o proširenju hrvatskog sudjelovanja u ISAF-u sa 50 na do 150 pripadnika oružanih snaga. Trenutno aktivno sudjelujemo u 16 mirovnih misija UN-a od kojih se osam odvija na afričkom kontinentu. Kao najviše pojedinačno postignuće u mirovnim misijama možemo odabir hrvatskog generala Dragutina Repinca za dužnost zapovjednika mirovne misije UN-a u Indiji i Pakistanu. Obuka i izobrazba u oružanim snagama usredotočena je na dosizanje interoperabilnosti s NATO-om kroz dosizanje i održavanje spremnosti pojedinaca i postrojbi deklariranih za NATO vođene operacije i vježbe te na razvoj sposobnosti oružanih snaga za pružanje pomoći civilnim institucijama u slučaju prirodnih ili ekoloških nesreća i katastrofa. Postignuta je visoka razina koordinacije u provedbi združene obuke više grana i rodova što u konačnici poboljšava i ekonomizira obuku oružanih snaga u cjelini. Logistički sustav strukturiran je za provedbu logističke potpore u stacionarnim uvjetima i za sada ima ograničene sposobnosti za projekciju snaga u pružanju logističke potpore u terenskim uvjetima. Unatoč ograničenim sposobnostima vojni logistički sustav uspješno osigurava logističku potporu pripadnicima i postrojbama oružanih snaga koji sudjeluju u međunarodnim aktivnostima. Prosječna starost vojnih objekata i infrastrukture je između 40 i 50 godina. Tehnološki im je zastarjela oprema i instalacije što traži velika materijalna sredstva i ljudske napore u održavanju. Daljnji preustroj oružanih snaga usmjeren je na smanjenje ukupnog broja vojnih objekata te njihovo grupiranje radi smanjenja troškova održavanja. Oružane snage suočene su s višegodišnjim problemima zastarjelosti, neujednačenosti i sporog obnavljanja postojeće borbene tehnike. Kroz proces dosizanja potrebne brojčane veličine oružanih snaga veći dio borbene opreme će postati višak. Ministarstvo obrane će zadržavanjem u materijalnom ustroju od standardizirane suvremenije borbene opreme i otpisom zastarjele opreme djelomično riješiti postojeći problem. Na primjer, otpisom tenkova T-55 uz zadržavanje potrebnog broja tenkova M-84 znatno će se smanjiti prosječna starost tenkova oružanih snaga. Normalno, veći dio problema suštinski će se riješiti samo modernizacijom svih grana oružanih snaga. Prioriteti u modernizaciji hrvatske kopnene vojske je opremanje postrojbi borbenim oklopnim vozilom pješaštva te svih postrojbi odgovarajućom komunikacijskom i informatičkom opremom. Prioriteti modernizacije Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i protuzračne obrane su puna implementacija novog radarskog sustava u projektu "Nebo", nabava novih školskih aviona za početnu i selekcijsku obuku, nabava višenamjenskih helikoptera, nabava aviona za transport na srednjim daljinama od 3 tisuće o 5 tisuća kilometara, te pokretanje projekta uvođenja u naoružanje višenamjenskog borbenog aviona. Prioriteti modernizacije Hrvatske ratne mornarice su izgradnja i uvođenje u uporabu višenamjenskog i obalnog ophodnog broda te daljnja postupna modernizacija postojećih brodova i sredstava za izvršenje redovnih zadaća Hrvatske ratne mornarice. Tijekom 2004. i 2005. godine Ministarstvo obrane je uspješno implementiralo više važnih projekata modernizacije i opremanja oružanih snaga za podizanje i jačanje sposobnosti cjelokupnog obrambenog sustava. Jedan od njih je već spomenuti projekt "Nebo" kojim su oružane snage opremljene radarskim sustavima za nadzor hrvatskog zračnog prostora. Tijekom 2005. godine uspješno je realiziran projekt opremanja oružanih snaga vojnim terenskim vozilima. Završena je modernizacija 16 helikoptera uz ugradnju moderne komunikacijske, navigacijske i identifikacijske opreme. Kao dio priprema oružanih snaga za sudjelovanje u NATO PFP operacijama izvršeno je opremanje postrojbi Vojne policije koje sudjeluju u međunarodnoj operaciji ISAF. Radi poboljšanja života i rada pripadnika misije u Kabulu pripremljeni su ugovoreni i izvedeni potrebni radovi za dopremanje smještajnih kontejnera. Implementiran je projekt "Ales" kroz pokretanje proizvodnje radio uređaja u Republici Hrvatskoj kroz firmu Pomorski centar elektronike u Splitu. Za projekt tipskih skladišta za ubojna bojeva sredstva na vježbalištu "Eugen Kvaternik" u Slunju izrađena je i završena tehnička dokumentacija kao i studija utjecaja na okoliš. Upravljanje osobljem provodi se kroz četiri glavna programska područja. Pribavljanje osoblja, profesionalni razvoj, potpora osoblju i izdvajanje osoblja. Ministarstvo obrane započelo je s pribavljanjem novog mlađeg osoblja i izradom planova prijama osoblja, raspisali smo javni natječaj i proveli odabir i prijam vježbenika i kandidata za časnike. Oglasili smo potrebu za prijam kandidata za vojnike, proveli odabir i prijem u djelatnu vojnu službu na temelju provedene selekcijske obuke. Program pribavljanja osoblja zaživio je u 2005. godini kao stalni proces koji se provodi u skladu sa dugoročnim planovima i potrebama obrambenog sustava. Radi što kvalitetnije provedbe programa pribavljanja vojnog osoblja ustrojena u oružanim snagama selekcijsko središte za odabir kandidata za djelatnu vojnu službu. Kao dio programa profesionalnog razvoja pravilnicima su propisani standardi profesionalnog razvoja djelatnih vojnih osoba i postupak utvrđivanja nemogućnosti njihovog daljnjeg profesionalnog razvoja. Standardi su utvrđeni na temelju odgovarajućih objektivnih parametara profesionalnog razvoja. I to: godina života, prethodne civilne i slijedno rastuće vojne izobrazbe vremena provedenog u činu te uspješnog obnašanja raznovrsnih dužnosti posebno dužnosti višeg čina. Donošenjem plana promaknuća za 2005. godinu započeo je i proces ustavnog planskog promicanja časnika i dočasnika radi dostizanja optimalne strukture djelatnog vojnog osoblja te ostvarivanja pretpostavki za njihov puni profesionalni razvoj. Za djelatne vojne osobe koje nisu u mogućnosti dostići propisane standarde utvrđuje se nemogućnost daljnjeg profesionalnog razvoja te se one osobe koje imaju 20 godina staža osiguranja stavljaju na listu kandidata za izdvajanje. Ciljana skupina za izdvajanje uglavnom je starije osoblje koje stječe uvjete za umirovljenje, osoblje čija zdravstvena sposobnost ne udovoljava kriterijima za ostanak u djelatnoj vojnoj službi te osoblje neodgovarajuće stručne spreme. U provedbi izdvajanja osoblja uvedeno je plansko kvartalno izdvajanje te mogućnost privremenog zadržavanja neophodnog osoblja radi osiguravanja funkcioniranja sustava. Izgrađeni su mehanizmi za učinkovito upravljanje procesima izdvajanja osoblja. Planirano izdvajanje za 2004. godinu uspješno je realizirano ukupnim izdvajanjem 5 tisuća 162 osobe, a plan za 2005. ostvaren je u 95 postotnom izdvajanju dodatnih 2 tisuće 680 osoba. Proces izdvajanja osoblja popraćen je programom tranzicije i zbrajanja izdvojenog osoblja … [[Govornik se ne razumije.]] koji daje odlične rezultate čiji je sastavni dio prvenstveno informiranje, provedba tranzicijskih radionica, stručno osposobljavanje, savjetovanje i pomoć pri zapošljavanju te sustav poticajnih otpremnina u svrhu novog zapošljavanja. Kao dio mjera za privlačenje i zadržavanje kvalitetnog osoblja posebna pozornost posvećuje se razvoju sustava potpore osoblju u svrhu podizanja njihove kvalitete življenja za vrijeme vojne službe. Sadašnji materijalni status vojnog osoblja traži daljnja poboljšanja u smislu podizanja njihove kvalitete življenja. Problem velikih troškova održavanja zastarjelih vojnih objekata i druge infrastrukture rješava se prvenstveno smanjivanjem njihovog broja grupiranjem na odgovarajućim lokacijama te njihovom modernizacijom. Za financiranje obrambenog sustava u posebnom dijelu Državnog proračuna Republike Hrvatske za 2004. bio je utvrđen iznos od 1,81% procijenjenog bruto društvenog proizvoda a za aktivnosti Ministarstva obrane koje su financirane izvan financijskog plana Ministarstvo obrane, protupožarna zaštita, krediti, troškovi preustroja i mirovne misije dodatni iznos od 0,25% bruto društvenog proizvoda. Za financiranje obrambenog sustava u posebnom dijelu Državnog proračuna za 2005. godinu bio je utvrđeni iznos od 1,61 i dodatna pozicija na izdvojeno Ministarstvo financija 0,19%. Posebno treba naglasiti da je za plaće i naknade zaposlenicima bio planiran iznos od 73,7% u 2004. godini. Sličan postotak 72% bio je i u 2005. godini. Tek u strukturi proračuna za 2006. godinu uspjeli smo značajno smanjiti udio troškova za osoblje i on je procijenjen na nekih 62%. Donošenje novih strategija iz područja nacionalne sigurnosti i obrane te dugoročnog plana razvoja oružanih snaga traži prilagodbu postojeće zakonske regulative nužne potrebama nastavka transformacije hrvatskog obrambenog sustava. To se posebice odnosi na prilagodbu Zakona o obrani, Zakona o službi u oružnim snagama Republike Hrvatske, Zakona o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske, policije, civilne zaštite, državnih službenika i namještenika u mirovnim operacijama i drugim aktivnostima u inozemstvu te donošenje posebnog zakona o zatvaranju i prenamjeni vojnih nekretnina iz Zakona o hrvatskoj obalnoj straži. Unatoč potrebi daljnje reforme obrambeni sustav Republike Hrvatske danas je sposoban ispuniti svoju temeljnu ustavnu zadaću: odvraćanje napada na Republiku Hrvatsku, zaštitu njenog suvereniteta, neovisnosti, teritorijalne cjelovitosti i sigurnosti građana. Dostignuti stupanj međunarodne obrambene suradnje, sudjelovanje u međunarodnim mirovnim misijama i međunarodnim vojnim vježbama u okviru NATO PFP-a dodatno osnažuje obrambenu sposobnost Republike Hrvatske te obučenost i uvježbanost oružanih snaga Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Pa ispravljam netočni navod da se pred nama nalazi cjelovito izvješće o spremnosti obrambenog sustava jer ja u cijelom ovom izvješću a iz samog izlaganja ministra ništa nisam čuo kakvo on, kakva nam je spremnost na moru. U cijelom ovom izvješću nema ništa o mornarici. Mene kao čovjeka s mora interesira šta je u moru i na moru oko sigurnosti. I možda da nam ministar kaže temeljem kojeg akta ovog Sabora ili Vlade, ne znam, se radi na formiranju obalne straže u sklopu Ministarstva obrane.
Hvala. U ime Kluba HSP-a u vezi prijedloga zaključaka o obvezi Vlade RH u svezi s prijedloga strategije iz područja obrane nacionalne sigurnosti poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Pitanje obrane i pitanje nacionalne sigurnosti za nas u Klubu Hrvatske stranke prava nikad nije bilo političko pitanje niti će biti ja vjerujem za i većinu vas ovdje nazočnih. Baš upravo zbog činjenice da smo znali iz izvješća koje smo imali koncem 2004. godine a odnosilo se za 2003. godinu da je stanje u oružanim snagama loše i da u biti ima ogroman broj problema. S druge strane znali smo kakva je situacija na području nacionalne sigurnosti i samo, sami smo svjedoci ugrožavanja opće sigurnosti građana. Znamo i sami na koje načine. Također niti je donijet plan obrane države, niti je donijet dugoročni plan razvoja oružanih snaga, a to je ono najbitnije što bi trebalo nakon strategija prethoditi i normativnome dijelu i preustroju oružanih snaga Republike Hrvatske, a također i obrambenog sustava Republike Hrvatske. Ne možemo biti zadovoljni takvom situacijom. Dapače mislimo da je krajnje vrijeme da se nešto poduzme i zbog toga smo mi još u, u rujnu prošle godine podnijeli zahtjev Odboru za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, dali podlogu da razmotrimo i preispitamo važeću strategiju obrane i važeću strategiju nacionalne sigurnosti kako bi onda Odbor kao nadležno saborsko tijelo se time pozabavio i predložio ili Vladi ili na plenarnoj sjednici da se ovaj postupak odnosno ovu važnu stvar konačno započne rješavati. Nažalost Odbor nije smatrao za shodnim uopće to razmatrati i zbog toga smo mi iz Kluba Hrvatske stranke prava bili prisiljeni i podnijeli smo zaključak na plenarnu sjednicu. Ukratko vezano za ocjenu stanja i osnovna pitanja koja mi predlažemo da se urede zaključkom, naime način na koje je područje nacionalne sigurnosti i obrane uređeno u Republici Hrvatskoj zahtjeva studiozno preispitivanje. To smo vidjeli da i ministar obrane u ime Vlade kaže da se slaže s tom konstatacijom. U tome smislu trebalo bi analitički obraditi i valorizirati koliko su postojeća rješenja na tom području kao strategijska tako i normativna te poglavito operativna, usmjerena na potporu zaštite nacionalnih interesa i vrijednosti. I bez posebno metodološki usmjerenog istraživanja može se zaključiti da po pitanju strategijskih dokumenata u Republici Hrvatskoj prevladava … strategija. Ustavom i Zakonom o obrani je utvrđeno da se izrađuje Strategija nacionalne sigurnosti, Strategija obrane i vojna strategija. Sve te strategije su donijete i na snazi su već nekoliko godina, znači od 2002. godine na temelju odluke prethodne koalicijske vlasti a da se praktički ne primjenjuje što deskriditira administraciju i politiku i ukazuje na stvarnu nespremnost najodgovornijih čimbenika za sustavno uređivanje djelokruga nacionalne sigurnosti i obrane. Posebno se nameće problem odnos između tih strategijskih dokumenata jer se više-manje sadržajno poklapaju. Neki od spomenutih dokumenata postali su dijelom sustava obrambenom planiranja Republike Hrvatske isključivo po inerciji. Naime, takve strategijske dokumente prema opsegu i onome što mi imamo, pretežito izrađuju samo velike sile ili države koje su prihvaćanjem tog koncepta nastojale pribaviti posebnu američku potporu npr. na njihovom putu prema članstvu Program partnerstva za mir ili u NATO savez što smo na žalost i mi prihvatili. Na primjer američka Strategija nacionalne sigurnosti predstavlja jednostrano donijet dokument koji u funkciji zaštite nacionalnih interesa daje legitimitet projekcije vlastite vojne sile na bilo kojoj točci globusa, odnosno vlastitim vojnicima omogućava legitimno djelovanje u toj funkciji bez obzira gdje su razmješteni u okolnostima kada SAD donosi političku o takvoj vrsti angažiranja. Strategijom obrane Republike Hrvatske, Strategijom obrane RH Hrvatska se opredijelila za koncept individualne obrane, znači na sveobuhvatnu obranu nacionalnih interesa i vrijednosti primarno kapacitetima i sposobnostima vlastitog obrambenog sustava dok se strana pomoć ne isključuje i očekuje od prijateljskih država. Također otvorena je i mogućnost pristupanja NATO savezu, međutim NATO je već ranije 99. godine na Washingtonskom summitu u borbi za vlastitu opstojnost nakon okončanja hladnog rata i … [[Ne razumije se.]] nesnalaženja po pitanju budućnosti saveza donio novi strategijski koncept koji savezu služi kao smjernice za definiranje detaljnih politika i vojnih planova u budućem razdoblju. Nakon što se konstatira kako opasnost od općeg rata u Europi praktično više nema, definiraju se novi sigurnosni izazovi kao što su etnički sukobi, kršenje ljudskih prava, politička i ekonomska nestabilnost, širenje nuklearnog, kemijskog i biološkog oružja, organizirani kriminal i trgovanje ljudima. Promjenom izvora prijetnji promijenjena je i strategija te ona sada leži na sveobuhvatnom pristupu sigurnosti kojom se sjedinjuje politička i vojna sredstva kako unutar saveza tako i s drugim partnerskim državama koje prihvaćaju ciljeve saveza, a ostvaruje se provođenjem zadaća, očuvanja transatlantske veze, održanje i daljnjeg razvijanja vojnih potencija, razvijanje europske sigurnosti identiteta unutar saveza, sprječavanje sukoba i upravljanje krizama prije nego što zakucaju na vrata euroatlantskog područja, razvijanje partnerstva, suradnja i … proširenja, kontroli naoružanja, razoružanja i ne širenja oružja za masovno uništenje. Na summitu u Pragu 2002. godine koji će ostati zapamćen kao summit transformacije, odlučeno je da se pokrene studija izvedivosti obrane saveza urbanističkih projekata, potpore razvoju kemijsko-biološko-radiološko-nuklearne zaštite i središta za oružja i masovna uništenja. Također utemeljena je i NATO civilno krizno planiranje te posebno ukazano na potrebu jačanja civilne obrane od kemijskog i biološkog oružja. Napuštena je stara zapovjedna struktura primjerena dobu hladnog rata te donošenje odluke o povećanju sposobnosti za brzo reagiranje, poboljšanje pokretljivosti međugradske … [[Ne razumije se.]] Posebno značajna odluka je bila usmjerena na poboljšanje obrambenih sposobnosti u područjima važnim za upravljanje krizama izvan područja NATO kojom se od europskih članica traži da stvore nove ili poboljšaju postojeće sposobnosti u području kemijsko-biloško-radiološko-nuklearne zaštite i obrane, zračnog motrenja, zapovijedanja, nadzora i komunikacija te borbene učinkovitosti uključujući i precizno navođenje, streljivo, strateški zračni prijevoz, nadopunjavanje goriva u zraku, razmjestive borbene potpore, logistike. NATO-ve snage za brzu reakciju sastavljene su od mornaričke zračne komponente sa 21 tisuću trupa visokog stupnja borbene spremnosti, trebaju biti potpuno perativne do 15. studenoga 2006. godine, znači do ove godine, za provođenje punog spektra novih napadnih operacija. Posebni problem odnos između strategijskih dokumenata RH i strategijskog koncepta NATO saveza jer su neusklađeni. Iz tih je razloga prema naputcima iz NATO-a još pretprošle godine posebno skupina iz MORH-a započela sa izradom još jednog dokumenta, to je strategijski pregled obrane. Taj dokument, znači pod nazivom Strategijski pregled obrane trebao je pokazati NATO-u kako je RH odlučna u potpunosti reformirati vlastiti obrambeni sustav, poglavito oružanih snaga Republike Hrvatske prema zahtjevima i standardima koje joj taj savez godinama nameće kroz pristupni proces akcijskog plana za članstvo i druge mehanizme koje primjenjuju bilateralnim odnosima. U njima se radi o zaokretu i u statističkom konceptu RH i to 360 stupnjeva s individualne na kolektivnu obranu te prezentira kako je RH spremna prihvatiti NATO-ov koncept i aktivno sudjelovanje u aktivnostima pod vodstvom saveza sukladno političkim odlukama nadnacionalne institucije što izravno dovodi u pitanje ostvarivanja nadležnosti nacionalnih autoriteta na području obrane kao i usklađenosti s pozitivnim propisima Republike Hrvatske na tome području. Stoga bi trebalo detaljno razmotriti koliko dokument podržava nacionalni suverenitet i samostalnost u političkom odlučivanju po pitanjima od interesa za nacionalnu sigurnost, a ukoliko … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]]
Kolegice i kolege ne čuje se, molim vas. Omogućite kolegi zastupniku da neometano …
Gledajte, situacija je očito jasna da pitanje obrane i nacionalne sigurnosti ne zanima zastupnike, vas zanima pitanje trgovanja mandatima. Znači krajnje je vrijeme da se Hrvatska posveti pitanju Strategiji obrane i nacionalne sigurnosti i to na sljedeći način, da se strategijom obrane definira ono što Ustav kaže, a to je da obranu suvereniteta Hrvatska osigurava putem svog obrambenog sustava i Oružanih snaga, a druga je situacija ulazak u NATO savez i ono što Hrvatska treba ispuniti za ulazak u NATO savez. Znači moramo uskladiti hoćemo li imati individualnu obranu ili kolektivnu obranu. U strategiji obrane se govori da imamo individualnu obranu, u strategijskom pregledu idemo na kolektivnu obranu. Znači tu su već ti koncepcijska razlikovanja od 360 stupnjeva. Da kolega Kramarić zna šta je strategija, onda bi znao da … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Molim da eksperti ne dodaju svoje komentare.
Da strategija prethodi izradi i Zakona o obrani i svih drugih dokumenata koji su bitni za ustrojstvo Oružanih snaga Republike Hrvatske, a i za samog obrambenog sustava Republike Hrvatske. Ukoliko se smatra da se želi zaštititi nacionalna sigurnost, da moramo imati stabilnu obranu onda moramo krenuti u izradu novih dokumenata. U kom razdoblju će to Vlada napraviti? To nam nije posebno bitno, ali je bitno da se više ne čeka na ovome području. Da li će to biti za šest mjeseci, sedam, ali očito je da se to treba napraviti. Drugi dio što je jako bitan za pitanje nacionalne sigurnosti. Nacionalnu sigurnost u ovoj državi treba temeljiti na tri važna faktora uz obrambenu spremnost države, uz Oružane snage, a to je onaj dio neposredan. Hrvatski građanin, Hrvatska policija, Obavještajna zajednica i na kraju redovna cijela vlast. To je taj dio koji jamči da će se u svakom trenutku znati za sve što se događa. To znači ako hrvatski građanin ima povjerenje u Hrvatsku policiju, odnosno u Obavještajnu zajednicu onda će i službe i policija pravovremeno doći do svih podataka koji su bitni u smislu preventivnoga djelovanja, sprječavanja i bilo čega drugoga. Na tome tragu predlažemo da bude i zasnovana, znači, okosnica nove strategije obrane nacionalne sigurnosti. Ali u tome dijelu strategije nacionalne sigurnosti normalno da se mora napraviti korijenite promjene i organizacijske, i sustavne i u samome Ministarstvu unutarnjih poslova i u samoj Obavještajnoj zajednici. Da bi to djelovalo skladno, da bi djelovalo kao cjelina i da bi djelovalo u interesu hrvatskih građana. Znamo i sami koliko su imali razno raznih afera iz područja Obavještajne zajednice, nijedna do dan danas nije rasvijetljena. I automatski time se događa to da hrvatski građani nemaju povjerenja u funkcioniranje, kako niti policije niti Obavještajne zajednice. I onda nema one neposredne komunikacije između znači hrvatskog građana, policije, Obavještajne zajednice. Jer na taj način se sve može preventivno spriječiti i regulirati. Znači, u ovoj situaciji smo sad kad nemamo plana obrane, kad nemamo dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga, kad sami znamo da su nam ove strategije koje imamo nažalost mrtvo slovo na papiru jer one se u biti i ne provode. Dapače, kažem, imamo strategiju obrane jedno rješenje, a u strateškom pregledu obrane sasvim drugo rješenje. Prema tome, u svakoj ozbiljnoj, normalnoj zemlji bi se započelo sa izradom nove strategije obrane i nacionalne sigurnosti, a nakon toga bi se posložio sustav i zakonski sve to reguliralo. Evo, to je ukratko u prvome dijelu naš prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi zastupnik Kovačević je rekao da je se obratio Odboru za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost sa istom temom i da Odbor nije o tome htio raspravljati. To je netočni iz jednostavnog razloga što sam ja kao predsjednik Odbora zatražio očitovanje resornog ministarstva, Ministarstva obrane, dobio odgovor, s tim odgovorom upoznao Odbor i na osnovu toga nismo dalje vodili raspravu. Jer je Odbor bio kao što i ovdje, da je u tijeku izrada strategija obrane za Republiku Hrvatsku.
Predsjednici odbora, Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, i kod jednog i kod drugoga prijedloga izvješća i zaključak.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Da ne čitam dva izvješća ja ću vas ukratko izvijestiti da smo na 57. sjednici …
Ja bi molio da izvijestite ne ukratko nego cjelovito.
Je, je, sa zaključkom.
A da?
Je, je, to svakako.
Rekli ste ukratko.
Da, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 57. sjednici održanoj 24. siječnja 2006. godine raspravljao o Prijedlogu godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike o ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske, a isto tako je raspravljao o Prijedlogu zaključka o obvezi Vlade Republike Hrvatske u svezi izrade Prijedloga strategije iz područja obrane i nacionalne sigurnosti koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio Klub zastupnika HSP-a, aktom od 18. listopada 2005. godine. Pa smo sada rekli da je najprije o godišnjem izvješću. U uvodnom izlaganju predstavnik Vlade Republike Hrvatske je obrazložio članovima Odbora godišnje izvješće koje daje objektivnu sliku stanja obrambenog sustava i Oružanih snaga u Republici Hrvatskoj. Nakon provedene rasprave Odbor je većinom glasova odlučio Hrvatskom saboru predložiti prihvaćanje Godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske, u tekstu kako je predložen od predlagatelja. A u uvodnom izlaganju kad je u pitanju obveze Vlade Republike Hrvatske u vezi izrade prijedloga strategije s područja obrane nacionalne sigurnosti, predstavnik Kluba zastupnika HSP obrazložio je svoj prijedlog za izradom nove strategije obrane i strategije nacionalne sigurnosti. Odbor je u svojoj raspravi raspolagao i mišljenjem Vlade Republike Hrvatske od 14. prosinca 2005. godine kojim se ne podržava prijedlog Kluba HSP-a. Naime, izrada prijedloga strategije obrane već je u tijeku dok za izradu nove strategije nacionalne sigurnosti predlagatelj nije iznio jasne i konkretne razloge zbog kojih se isto traži. Odbor je nakon provedene rasprave o Prijedlogu kluba HSP-a većinom glasova donio zaključke. Prvo, ne prihvaća se prijedlog zaključaka o obvezi Vlade Republike Hrvatske u svezi izrade prijedloga strategija iz područja obrane nacionalne sigurnosti. I drugo, prijedlog zaključka iz točke 1. predstavlja pozitivan impuls za preispitivanje postojeće strategije nacionalne sigurnosti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite mi na početku osvrta kojeg ću dati u ime Kluba SDP-a iznesem nekoliko načelnih primjedbi na ovo Izvješće koje nisu najbitnije kad govorimo o obrambenoj spremnosti, ali svakako su bitne i ukazuju na neke odnose između Vlade i Sabora Republike Hrvatske. Ovo Vladino izvješće koje je pred nama, Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, stanju u Oružanim snagama i slično, obuhvaća dvogodišnje razdoblje. Moglo bi se pitati, postaviti pitanje zašto Izvješće za 2004. toliko kasni ili bi se moglo postaviti pitanje zašto Izvješće za 2004. je uopće preskočeno ili bi se pak moglo postaviti pitanje zbog čega su 2 godine slažete u jedno izvješće. Zašto o tome nema niti spomena u ovom Izvješću, zašto ako postoje opravdani razlozi nisu navedeni i šta to znači? S obzirom da svih ovih odgovora na ova pitanja koja sam postavila u samom izvješću, pa ni u obrazloženju koje smo čuli maloprije od ministra kao predstavnika Vlade nije bilo, mislim da je bitno konstatirati da Vlada nije ispunila obaveze prema Saboru koje proizlaze iz Zakona o obrani. Nije svejedno, iako je pase razgovarati o obrambenoj spremnosti za 2004. godinu, ali nije prihvatljivo uzeti zdravo za gotovo i složiti se s tim da se ovim izvješćem koje obuhvaća i razdoblje 2004. i 2005., odnosno popisi svega onoga što se u toku te 2000. događalo ili najvećeg dijela toga što se događalo u obrambenom sustavu da je to ono što bi trebalo sadržavati ovo Izvješće, odnosno ova obveza podnošenja Izvješća Saboru i da je uopće svrha zbog koje je ta obveza unesena u zakon na ovaj način ispunjena. Druga načelna primjedba odnosi se na to da je u ovom Izvješću sadržano i Izvješće o stanju obrambenih priprema, međutim i o tome zakon govori nešto drugačije. On predviđa da Vlada o obrambenim pripremama treba podnijeti posebno izvješće. S obzirom da u samom izvješću jasno stoji da je to sadržano u ovome pretpostavljam da Vlada ni tu ne misli izvršiti svoju obavezu prema Saboru koja nije samo formalna nego koja bi trebala omogućiti da se ova nacionalno važna pitanja ne raspravljaju samo u okviru struke ili u okviru izvršne vlasti ili Ureda predsjednika nego i na parlamentarnoj razini da na taj način ojačamo i osnažimo nacionalnu sigurnost, obrambenu spremnost, obrambene pripreme i sve ono što je od velikog značaja za samostalnost, neovisnost i opstojnost Republike Hrvatske. Treća načelna primjedba odnosi se na ustvari na opći dojam, na ono što se može iščitati ili izvući iz sadržaja ovog Izvješća i ustvari kad sve to dobro pročitate, kad razmislite, kad dovedete u kontekst sa ciljem koje je ovo Izvješće trebalo ispuniti onda ćete vidjeti da bi ovo izvješće prije trebalo nositi naziv izvješća o radu, nego izvješća o spremnosti obrambenog sustava. Mislim da nešto treba mijenjati u konceptu ovog Izvješća, mislim da se Sabor ne treba baviti nekakvim poslovima i detaljima koji spadaju isključivo u nadležnost izvršne vlasti, u nadležnost ministarstva ili Vlade nego da trebamo dobiti one relevantne informacije koje će nama omogućiti da doista utvrdimo da li je procijenjena spremnost, obrambena spremnost sustava dobra, loša ili zadovoljavajuća i da on na temelju toga možemo isto tako u nekim drugim ključnim trenutcima kao što je donošenje proračuna ili donošenje nekakvih strategijskih dokumenata, maloprije je i o tome bilo inicijativa da možemo dati svoj kvalitativni doprinos, a ovako mislim da iza ovog Izvješća taj temeljni cilj iako je Izvješće obimno, sadržajno, ima puno detalja, puno informacija mislim da je ono promašilo u suštini onoga što Sabor treba raspraviti. Pa evo sad da počnem sa nekim konkretnim primjedbama. U dijelu koji govori o prijetnji i rizicima, a dana je vrlo dobra procjena koja ukazuje na malu vjerojatnost konvencionalnih prijetnji, ali zato porast onih tzv. asimetričnih prijetnji, upozorava se na potrebu razvoja novih odgovora, na nove prijetnje, ali to je onda sve. Takva dobra procjena ugroza nije praćena usmjeravanjem ili prepoznavanjem usmjerenja dugoročnog razvoja od te obrambene spremnosti u daljnjim dijelovima Izvješća o tome gotovo da nema ni riječi. Govori se u jednom širokom kontekstu, kontekstu reforme koja obuhvaća sve i sva, ali sama reforma sigurno neće udovoljiti tom preusmjerenju obrambenih spremnosti ili snaga sa konvencionalnih na ove asimetrične ugroze, odnosno prevladavanje tih asimetričnih ugroza. Dio Izvješća koji govori o planu obrane sadrži čitav niz informacija iz kojih se može izvući na žalost samo jedan zaključak. O planu obrane još uvijek, tako piše u Izvješću, vode se rasprave, formirane su grupe i podgrupe koje na žalost nisu napravile Bog zna šta ili bar nisu došle do konačnih rezultata, spominje se u odjeljku o planu obrane čak i Ministarstvo obitelji koje stvarno ne znam šta samo ovako izdvojeno u jednoj rečenici ima sa ovom tematikom, jer kaže se izradilo je protokol postupanja s osobama u krizi. Točno, kad bi se ovdje govorilo o, u najširem kontekstu o spremnosti obrambenog sustava onda bi se trebalo govoriti ne samo o Ministarstvu obitelji nego bi tu trebalo biti puno više izvješća o čitavim dijelovima drugih sektora koji ulaze u sustav obrambene spremnosti o čemu u ovom Izvješću opet nema ništa. U dijelu koji govori o obrambenim pripremama ova činjenica nepostojanja plana obrane se i konstatira. Plana obrane nema, ali ono što je najvažnije nema dokumenta nužnog za usklađenje djelovanja nositelja civilne komponente obrane sa vojnom komponentom. S vojnom komponentom iz ovog Izvješća o radu vidi se da se nešto radi i događa, ma kako mi to ocjenjivali i ma kako bili nezadovoljni možda sa brzinom i tempom tih promjena, međutim u ovom drugom dijelu civilnih komponenti ne događa se na žalost ništa ili bar u ovom Izvješću o tome nema niti jedne jedine riječi. A kako bi i bilo kad se ustvari o toj civilnoj komponenti govori i spominje ju se tek kao o komponenti čija je važnost prepoznata, tijela vlasti, gospodarstva, društvenih djelatnosti, o tome se ustvari i radi, a iz cijelog Izvješća jasno se vidi upravo suprotno. Nema prepoznavanja, nema podržavanja civilne komponente, za ovu poražavajuću činjenicu odgovornost ne snosi i ne može snositi Ministarstvo obrane koje je nominalni nositelj ovog Izvješća, Vlada Republike Hrvatske ono ga je i pripremilo, ali ga svakako snosi Vlada Republike Hrvatske i predsjednik Sanader koji vrlo uspješno gradi kulise prepoznatljivosti ili napretka u NATO sjedištu u Bruxellesu, ali koji kao predsjednik Vlade zajedno s cijelom Vladom uporno ignorira sve konkretne slabosti i probleme koje karakterizira stanje i spremnost i vojne i civilne komponente obrane. Riječ je o, to svi znamo, lošem materijalnom i kadrovskom stanju i niskoj razini obrambene spremnosti. To nije problem. Međutim, problem je na sasvim jednoj drugoj razini. I mi kao politička opozicija nećemo kritizirati ovu činjenicu o lošem materijalnom i kadrovskom stanju. Mi naprosto ne želimo biti politički demagozi i za postojeće stanje nećemo optužiti ovu Vladu, za postojeće stanje. Međutim, ovu Vladu vrlo ćemo oštro prozvati i nastaviti prozivati za ono što je iz ovog izvješća također potpuno jasno. U izvještajnom razdoblju u pune dvije godine koje obuhvaća ovo izvještajno razdoblje nije učinjen nužan i ponovit ću glasno moguć iskorak u podizanju obrambene spremnosti i ukupnog stanja oružanih snaga. Ne samo oružanih snaga nego obrambenog sustava Republike Hrvatske. Širinu međunarodne suradnje valja podržati. O tome u izvješću postoji poprilično poglavlja. Međutim, iz izvješća nije baš jasno koji je interes Republike Hrvatske i zbog čega smo uključeni u sve bilateralne ili multilateralne aktivnosti. Bojimo se da prave koristi od svih napora i troškova neće biti zbog prilično neprihvatljivih, dozvolite jednu grubu riječ, pomalo nakaradnih političkih i javno prezentiranih stavova člana Vlade kao što je na primjer da smo u srednje-europskoj inicijativi potpore miru kako nas se ne bi politički trpalo u jugo-istočnu Europu ili Balkan. To kad govorimo o obrambenoj spremnosti je potpuno nebitno. To je politički bitna konstatacija ali u kontekstu obrambenih priprema i obrambene spremnosti našeg sudjelovanja u svim i srednje-europskim i južno-europskim i balkanskim i svim ostalim inicijativama, to nema nikakve veze. Iz toga je vidljivo da se na razini Vlade niti prepoznaje niti brine o tome što sve te međunarodne aktivnosti znače za očuvanje mira i sigurnosti Hrvatske. Vidi se i tu je danas čak rečeno da su to pripremne aktivnosti za ulazak u euro-atlanski savez odnosno NATO savez a čini mi se da se uopće ne prepoznaje koliko su te bilateralne ili multilateralne aktivnosti upravo na ovom trusnom, u ovoj trusnoj regiji u kojoj jesmo važne i značajne, i politički i obrambeno sigurnosno. Politički nam mogu osigurati vodeću ulogu u ovoj regiji. Po tome možemo biti prepoznati i više cijenjeni u nekim drugim širim kontekstima a sigurnosno sigurno da jedna zajednička suradnja dojučerašnjih neprijatelja smanjuje mogućnost nekakvih novih poremećaja odnosa i oružanih sukoba. Kad je riječ o borbenoj spremnosti oružanih snaga i izvješća se vidi da na sve aspekte borbene spremnosti kao što su rukovođenje, zapovijedanje, obučenost, uvježbanost, mobilizacijska spremnost, logistička spremnost itd. značajno utječu nedostatna i dodatno reducirana financijska sredstva. Kad smo mi iz SDP-a o tome govorili kad se donosio proračun onda smo bili čak uvredljivo prozivani zbog ovakvih ili onakvih opstrukcija. Ja sam doživjela jednu osobnu bezobraštinu i uvredu od ministra obrane ne znam čime izazvanu ali je to sada u izvješću konstatirano. To piše izričito, to nije moja konstrukcija ili moje riječi, to u izvješću piše. Ako se nastavi smanjivati učešće izdvajanja sredstava u bruto društvenom proizvodu za obrambenu spremnost i nacionalnu sigurnost onda ćemo svake godine imati sve lošiji stupanj obrambene spremnosti odnosno spremnosti obrambenog sustava. Koliko malo novaca u tom sustavu ima vidi se iz gotovo cijelog izvješća jer je jasno prepoznatljivo da u protekle dvije godine gotovo da nije bilo nekih većih pomaka i iskoraka da se tu krpaju rupe, da se radi ono što je nužno, što se mora ali nekakvih razvojnih procesa za to naprosto nema novaca. Ja ću spomenuti samo jedan mali pomalo beznačajan primjer ali dosta važan primjer. Na primjer, govori se u izvješću o stanju ubojitih sredstava tzv. UBS-a. To je potpuno isto, taj dio govori o podacima čak i prijedlozima što treba činiti potpuno isto kao u izvješću za 2003. godinu. To je mali ali dosta ozbiljan problem u oružanim snagama i ja pretpostavljam da s obzirom da nije bilo nikakvih pomaka da za to nije bilo sredstava. I o tome naprosto treba voditi računa kao i o mnogim drugim nužnim potrebama o onome što treba napraviti a što se ne može na ovakav način isfinancirati. Dio izvješća o modernizaciji i opremanju oružanih snaga Republike Hrvatske i upravljanju ljudskih resursima ukazuje na čini mi se glavne probleme s kojima se Vlada Republike Hrvatske nije pozabavila, nema dugoročnih planova razvoja. Ima samo nekakve nejasne političke poruke, nejasne političke priče o tome što ćemo sve zadržati u okviru Ministarstva obrane. Tako ćemo zadržati sve tri grane a koliko to košta, tko će to platiti, s čime ćemo to financirati, na koji rok, u kojim uvjetima, u kojim rokovima o tome nema niti riječi, o tome nema niti bilo šta napisano u ovom niti u bilo kojem drugom izvješću. Koliko se da iščitati jedina veća nabavka u ovom izvještajnom razdoblju odnosila se na nabavku teretnih vozila odnosno kamiona. O tome smo dosta čitali u novinama i zanimljivo je da se u ovom izvješću taj krupan korak modernizacije s čim bi se inače itekako možda hvaliti jedva spominje. Možda zato što su u postupku njihove nabave prekršeni gotovo svi propisi, možda zato što sve ukazuje na pogodovanje jednom dobavljaču, možda zato što sve ukazuje na korupciju ili možda zato što kamioni još nisu isporučeni iako su prošli svi rokovi, iako su sto posto plaćeni avansom još krajem 2003. godine. Sve se ovo dogodilo još krajem 2003. godine. Sve to nije vjerojatno ni prvi ni posljednji put da će se tako nešto dogoditi u sustavu državne uprave. Ali dozvolite, mislim da ovaj Sabor treba izvijestiti gdje su ti kamioni i zašto još nisu isporučeni. To je bar minimum onoga što bi se nama kao informacija trebalo dati. Ljudski resursi bili su i trebaju biti najvažniji oslonac spremnosti obrambenog sustava i zato bi u ovom području i planiranju u tom području trebalo posvetiti itekakvu pozornost. Procesi koji obilježavaju izvještajno razdoblje a odnose se na ljudske resurse ukazuju na ozbiljan problem. Reforma sustava koja je u prvoj fazi planirana kao kvantitativno izdvajanje radi brzog početnog smanjenja tada prevelikog broja osoblja nije preraslo u drugu fazu kvalitativno popravljanje strukture … [[Govornica se ne razumije.]] Standarde profesionalnog razvoja treba revidirati jer vojska ostaje zbog, upravo zbog tih standarda, zbog čitavog niza važnih i ključnih profesija koje nisu usko vojne ali su itekako važne. Standard i materijalni položaj osoblja ne treba samo zagovarati. Treba za njega izdvojiti i novce. Program pribavljanja osoba o kojem se govori u izvješću tek je dio onoga što se moglo i trebalo učiniti. To je svakako pozitivno, ali nedostatno. Ministarstvom obrane ponovno ovladavaju stare navade, kadrovira se mimo kriterija. Nagrađuje se one koji se griješe, ogriješe o službu ili zakon kao što su ona umirovljenja onih što su priznali krađu, otuđenje pištolja u Dračevcu ili kao što je poznati slučaj Čačija gdje jedan časnik koji je, mjesecima nije dolazio na posao nagrađen profesionalnom mirovinom, a kažnjava se one koji rade u korist sustava što nije uvijek sukladno interesima onih koji i rukovode sustavom. Istraživanje i razvoj i dalje opadaju. Financiranje je problematično. O ročnom sastavu, o tome da li će postoja ili neće tek se najavljuje što je također loše za postojeće sazivanje ili skupljanje ročnika u sustav. Komunikacijska kampanja za NATO ne postoji usprkos svim uspjesima koji u tom pravcu idu teško da će naša javnost podržati ulazak u NATO. I konačno nedostaje konačni zaključak o stanju oružanih snaga, da li je ono dobro, loše ili zabrinjavajuće? Ono što sami možemo zaključiti je da je ono zadovoljavajuće za nekakav minimum obrane, ali svakako loše za ono što bi u Hrvatskoj mogli i trebali imati s obzirom na sposobnosti pa i potrebe koje u, od tog sustava imamo. Koje u sustavu imamo, koje trebamo i koje očekujemo. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Prvi poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče. Ispravljam dva netočna navoda poštovane kolegice Željke Antunović. Prvi se odnosi kakvu Ministarstvo obitelji i međugeneracijske solidarnosti branitelja može imati ulogu u izradi plana obrane? Može imati veliku jer dokument plana obrane jedan, jedan od dokumenata je i plan funkcioniranja društvenih djelatnosti gdje to Ministarstvo ima nadležnosti i trebalo bi imati ulogu. Drugi netočan navod vezano da nije ništa napravljeno na modernizaciji. Napravljeno je. Dva tenka T-55 su prošle godine nabavljeni. Hvala.
Dva tenka predsjedniče [[Upadica: Dva tenka predsjedniče.]] Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo kolegica apsolutno krivo navodi da je svejedno; srednjoeuropsko, južnoeuropsko, valjda balkansko sudjelovanje, udruživanje, suradnja. Naime što se Balkana tiče nama je dovoljna suradnja sa jednim dijelom Balkana jer smo zajedničkih vojnih vježbi imali i previše u prošlom desetljeću i to sa bojevom municijom, a što se kamiona tiče otišli su valjda po rakete koje ste vi ne znam tamo prodali.
Poštovani zastupnik Krešimir Čosić. Ispravak.
Pa evo mislim da treba ispraviti samo neke od netočnih navoda. Ja bih se ograničio na one koji glase, citiram: "Nije učinjen nikakav iskorak u unapređenju borbene i spremnosti i obrambenih sposobnosti. To nije točno. Na sreću sa vrlo ograničenim financijskim sredstvima nabavljena je taktička komunikacijska oprema, instalirani su radari, projekt "Nebo". Radari za more, projekt koji je itekako važan. Modernizirana su određena sredstva u HRZ-u, a ono posebno što naglašavam što je netočno i korak nazad dogodio se nažalost nakon 2000. godine u području istraživanja i razvoja. Govoriti danas da taj dio nazaduje, a zaboraviti činjenicu da je gotovo ukinut u potpunosti nakon 2000. godine mislim da je oblik dezinformiranja koji nije dopustiv. Hvala lijepo.
Ministar obrane Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Samo nekoliko kraćih osvrta na izlaganje uvažene gospođe Antunović. Izvješće koje je raspravljano u Hrvatskom saboru u listopadu 2004. godine bilo je u jednom dijelu i kritizirano s obzirom na rok u kojem se pojavilo pred saborskim zastupnicima i s punim pravom tada ste rekli da je pomalo pase razgovarati o onome što se događalo u 2003. godini. I to je prihvatljivo. Željeli smo uspostaviti jedan standard da izvješća prate događanja u kalendarskoj i proračunskoj godini. Zato smo odlučili ne ići sa izvješćem u, tijekom kalendarske 2005. godine iako je ono bilo u potpunosti pripremljeno. Sačekati završetak kalendarske godine i uspostaviti jedan standard da se ovo izvješće, da ga Vlada usvoji tijekom siječnja a da se u raspravi u Hrvatskom saboru nađe ili, i najkasnije do veljače godine kako bi uspostavili nekakve kriterije. Nije točno gospođo Antunović da članak 120. govori o posebnom izvješću o stanju obrambenih priprema. On govori, Vlada jedanput na godinu izvješćuje Hrvatski sabor o stanju obrane i pripreme u Republici Hrvatskoj. Uopće ne govori o formi posebnog izvješća. Članak 120., stavak 3. Zakona ne obvezuje na podnošenje posebnog izvješća. Posebno je zanimljivo i ja vam se zahvaljujem na vašim primjedbama ali pomalo slušati primjedbe od predstavnika koji je bio član Vlade, koji nikad nije izvršio obvezu i podnio izvješće u mandatu kada je on obnašao ovu značajnu dužnost i bio ministar obrane i predložio Vladi u čijem je sastavu bio podnošenje izvješća ovom Saboru. Zakonska osnova je jednaka i onda bila i sada. Međutim nikad ovaj Sabor nije raspravio izvješće o spremnosti obrambenog sustava za 2002. godinu iako je Zakon o obrani stupio na snagu u ožujku 2002. godine. Prema tome ta obveza je postojala i u vašem mandatu. Nikad je niste ispunili. Međutim prihvaćam sugestiju puno tih stvari koje ste rekli u želji da ovo izvješće bude bolje, da se postave nekakvi standardi i da definiramo što bi ustvari i trebalo sadržavati ovo izvješće? Što je to najbitnije? Svjesni da se ne može normalno u jednom izvješću … [[Govornik se ne razumije.]] sve što se događa. Normalno da je bitno materijalno stanje. Ova Vlada je zatekla budžetski deficit 6,2%, želja je doći do deficita u okviru Mastriškog kriterija ispod 3% i normalno da je jedna od posljedica i smanjenje udjela u obrani proračuna. Vi ste u raspravi prilikom donošenja Državnog proračuna za 2006. godinu o tome govorili, međutim rezultat rasprave koja dolazi iz oporbenih krugova bili su amandmani koji su predviđali umanjenje na pozicijama Ministarstva obrane za nekih otprilike 500 milijuna kuna. Što se tiče kamiona, gospođo Antunović kamioni su u sustavu. Kamioni su stavljeni na raspolaganje Hrvatskim oružanim snagama i niti jedan zakon nije prekršen u njihovoj nabavi. Ono što je prekršeno i to sam ja javno rekao, to je naputak o OFFSET-u. Budući da u trenutku donošenja odluke nije postojalo povjerenstvo za OFFSET kojeg a propos imenuje ministar gospodarstva u dilemi da li utrošiti 35 proračunskih milijuna za nabavku kamiona ili/i prekršiti naputak o OFFSET-u ili poštivati naputak o OFFSET-u a ne utrošiti sredstva, ja sam se odlučio za ovu varijantu, a kamioni su nabavljeni od ponuđača koji je u prethodnom postupku pozivom nadmetanja istakao ponudu koja je bila 17,5% jeftinija od konkurenta. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre. Klub HSP-a neće i ne može podržati ovo izvješće jer nismo zadovoljni stanjem u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Izvješće je možda dobro napravljeno, ali što vrijedi dobro izvješće kada smo nezadovoljni stanjem u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Također iz izvješća drugoga vezano za spremnost obrambenog sustava je isto vidljivo da je nezadovoljavajuće pa prema tome ne možemo ni taj dio izvješća podržati. Ne govorimo ovdje politički i za skupljanje političkih bodova, govorimo odgovorno, jer za nas je kažem pitanje obrane i nacionalne sigurnosti nije političko pitanje. Što je napravljeno u međuvremenu? Ono izvješće koje smo i tražili i razmatrali smo ga znači vezano za stanje u oružanim snagama i obrambenu spremnost za 2003. godinu, razmatrali smo 2004. godine negdje u listopadu i rekli smo pohvaljujemo Vladu jer je realno dala činjenično stanje, dala je koji su problemi, kakvo je stanje u području obrambene spremnosti države i kakvo je stanje u području Oružanih snaga Republike Hrvatske. U svemu tome bilo je dosta prijedloga i sama Vlada je iznosila prijedloge šta i kako se treba napraviti, no na žalost nije napravljeno puno, nešto malo je napravljeno, ali to nije ono što treba biti. Ne možemo razgovarati o spremnosti obrambenog sustava ako nemamo plana obrane. Kako možemo razgovarati o spremnosti obrambenog sustava ako nemamo plana obrane? Plan obrane smo imali 91. godine, a sada ga ne možemo nikako napraviti. Šta to govori? 91. smo napravili plan obrane, ja sam bio na čelu radne skupine, napravili smo ga za četiri mjeseca, a sada bi bar nešto se moglo imati pa ga stalno ažuriraj, noveliraj, ali mi nemamo ništa za obrambenu spremnost, za plan obrane. Nije plan obrane bitan za rat i slučaj neposredne ugroženosti neovisnosti i jedinstvenosti, on je bitan u miru u slučaju elementarnih nepogoda, havarija, akcidenata a sve nam se to svakodnevno događa, poplava i svega drugoga. Vidjeli smo i sami da u slučaju svih tih situacija nemamo spremnih snaga i sredstava kako bi reagirali. Kakvo nam je stanje sa civilnom zaštitom? Znamo i sami, ono je, civilna zaštita nam je samo mrtvo slovo na papiru. Ne možemo mi govoriti o preustroju Oružanih snaga ako nemamo dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Ako mi nemamo dugoročnog plana Oružanih snaga kako možemo govoriti o preustroju Oružanih snaga. Nije to preustroj Oružanih snaga nego je to čisto smanjivanje broja pripadnika Oružanih snaga, znači da bi se dovelo do one razine 16 tisuća pripadnika, odnosno još dvije tisuće vojnih službenika i namještenika. Ako se nešto preustrojava znači mora se stvoriti bolje. Kako će se stvoriti bolje ako nemamo dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Logika je stvari svagdje u svijetu, evo imamo ovdje i generala, ako imaš manje vojske moraš imati bolje oružje jel' tako. To je logika stvari. A sada se još govori o ukidanju vojne obveze. Jesmo li mi, odnosno zamrzavanju vojne obveze. Jesmo li mi to gospodarski spremni? Pa nismo spremni. A hoćemo li nešto konačno početi raditi? Pa bio bi red da počnemo raditi na ovome području, ali sustavno. Znači donesimo prvo dugoročni plan razvoja Oružanih snaga koji će nam odrediti smjernice kako i na koji način ćemo preustrojiti Oružane snage Republike Hrvatske. Na žalost, izašli smo iz Domovinskog rata, znamo i sami da smo vojsku stvarali od 91. znači u ratu smo je stvarali, napravili smo je i 96-97. godine Oružane snage Republike Hrvatske bile su spremne, bile su učinkovite, bile su jače i osposobljenije nego što su recimo u to doba bile Bugarska i Rumunjska, a Bugarska i Rumunjska su ušle u NATO savez, da ne govorimo o ostalima susjedima. Kakvo nam je to situacija? Loša. Imali smo kopnenu vojsku znači gardijske brigade, zdrugove, zborove za koje su nam priznanje odali u smislu učinkovitosti, spremnosti, obučenosti i sile kao što su Sjedinjene Američke Države, kao što su Engleska i sve druge. Čak su nam rekli, evo gospodin Ćosić je tu, da su naši gardisti bolji od njihovih marinaca, odnosno Englezi da su bolji od njihovih komandosa u izvršavanju zadaće. Kakva je sada situacija? Znamo i sami da je bilo preustroja pa sa zbornih područja u korpuse pa ovo, pa ono, situacija je dosta loša u kopnenoj vojsci, a imali smo kažem kopnenu vojsku, nismo imali ostale dvije grane razvijene tako ali su djelovale. Imali smo znači i ratno zrakoplovstvo, granu kakva je sad situacija, ništa se nije sustavno poduzelo, bilo je istina za volju, ali ne možemo mi ulaziti u 21. stoljeće ako imamo MIG-21 BIS. Znamo sami kakve su njegove mogućnosti i znamo sami da su nas provocirali Talijani pa su zrakoplovima dolazili na naše područje pa da ne govorim druge stvari, to je čisti sistem djelovanja. Kakvo nam je stanje u ratnoj mornarici? Loše. Prema tome, ima se sredstava jako malo, pa piše u izvješću ne moram, ako niste čitali. Znači ne možemo proračunski osigurati sredstva, tu se slažem, ali mi već godinama govorimo uzmimo model Njemačke koja je preustrojila svoje Oružane snage i napunila proračun vrijedne vojne nekretnine. Šta s njima radimo? Na žalost to je radila i bivša Vlada, radi i sadašnja, daruje ih gradovima i općinama, a na kraju se već zna tko je krajnji korisnik i tko će ući u taj prostor. A te vrijedne vojne nekretnine, a znamo koliko ih je Hrvatska vojska imala, odnosno uzmimo samo ovaj dio uz jadransku obalu, da ne govorim o vojarnama i svemu ostalome, jedan dio se mogao dati u najam, drugi u koncesiju, treći prodati i tu je bila mogućnost za modernizaciju i razvoj Oružanih snaga Republike Hrvatske. Dok je god odnos sredstava proračunskim kojima je Ministarstvo obrane, odnosno oružane snage raspolažu takav da 70% ide na plaće i materijalne troškove to vam je stvar jasna da nema modernizacije sredstava za modernizaciju. U Sjedinjenim Američkim Državama to je odnos 50 i 50, 50% ide za plaće i za materijalne troškove, a 50% za naoružanje i vojnu opremu. Znači moramo biti svjesni činjenice da mi nećemo moći ići u modernizaciju oružanih snaga, odnosno u preustroj i sve ostalo ako hoćemo imati oružane snage koje će imati tri grane, koje će biti moderne, koje će biti obučene, koje će imati naoružanju vojnu opremu primjerenu i moći će odgovoriti svim eventualnim izazovima. Nećemo moći ići putem državnoga proračuna jer znamo da su ta sredstva nedostatna, moramo znači uporabiti ovaj model vrijednih vojnih nekretnina, u prvom onome 2004. kad smo govorili, čak je i ministar rekao da će o tome razmisliti, ali na žalost tu se ništa sustavno nije napravilo i ne treba gajiti iluzije da ćemo mi na ovaj način sad što se radi moći napraviti modernizaciju oružanih snaga, moći imati obrambeni sustav koji će zadovoljiti sve potrebe i sve one situacije u kojima on mora reagirati, znači ja govorim samo u slučaju neposredne ugroženosti neovisnosti jedinstvenosti ratnog stanja situacija kad se on znači mora staviti u uporabu, nego govorim samo u slučaju mirodopskih potreba reagiranja. Ako mi ne uzmemo i počnemo financirati ovaj dio iz vrijednih vojnih nekretnina nećemo na žalost ništa tu puno uspjeti napraviti. Kod ratne mornarice naš je stari prijedlog znači da se u okviru obalne straže to brodovlje bude u sklopu ratne mornarice jer nismo toliko bogati da bi imali svako svoje i obalna straža i ratna mornarica i policija i carinske službe da bi svako imalo svoju opremu nismo prema tome ono što imamo stavimo na jedno mjesto pa onda ga koristimo višenamjenski kao recimo sistem Norveške koja isto na takav način radi. Znači na taj način možemo već razviti ovaj jedan dio ratne mornarice. Takva je isto situacija sa ratnim zrakoplovstvom, znači ne treba nam puno, ali morat ćemo imati očito par jednu ekshadrilu nadzvučnih zrakoplova, ali morat ćemo imati i helikoptersku službu koja ne služi samo za vojsku u smislu ratnih i drugih djelovanja nego koja može služiti za sve druge aktivnosti u akcijama zaštite i spašavanje i da ne govorim koje sve druge aktivnosti kao što su i transportni helikopteri i sve ostalo. Ali da bi to sve krenuli znači moramo krenuti i od Strategije obrane i nacionalne sigurnosti, ali moramo konačno krenuti i u izmjenu vrijedećih popisa kao što je Zakon o obrani, kao što je Zakon o službi u oružanim snagama. Znači jedini je to put gdje i kako, na koji način možemo nešto pokrenuti i da bi na kraju bili i zadovoljni i stanjem oružanim snagama Republike Hrvatske da bi stvarno mogli reći eto reformirali smo vojsku, preustrojili smo vojsku, jer ovo sad što je napravljeno nije, to je čisto smanjenje oružanih snaga, vidimo i sami kakva nam je tehnika, stara da je, jedina svijetla točka ajde da nam su pripadnici malo mlađi od same tehnike. Prema tome, ako tako ne krenemo nema izlaza iz ove situacije i možete vi tko god hoće hvaliti kako je to dobro izvješće i sve ostalo, ali stanje je lošije i ako se ne pokrenu sveobuhvatne mjere neće se ništa napraviti. Također je ovaj dio vezano za služenje vojnog roka moramo biti svjesni da mi možemo ići na zamrzavanje služenja vojnog roka ukoliko napravimo ovaj dio, znači preustrojimo oružane snage na ovaj način, znači ukoliko imamo te ekonomske moći onda normalno se može doći u situaciju da se zamrzne, znači ne vojni rok, ne vojna obveza, nego samo obveza služenja vojnoga roka, a i sami znate kad su druge države išle recimo uzmimo primjer i Francuske i Italije oni su dugo vremena išli na ovu varijantu kad su išli na profesionalnu vojsku, kad su uveli ovaj pojam zamrzavanja služenja vojnog roka. Jedan od problema što nam se događa ta varijanta što je i ministar i rekao da negdje preko 10 tisuća godišnje traži civilnu službu je problem isto nedostatnih propisa. Pazite vama civilnu službu danas dobije čovjek koji ima oružje, čovjek koji je recimo lovac, on dobije civilnu službu jer je dovoljno podnijeti zahtjev nadležnom povjerenstvu koje je izvan Ministarstva obrane i kaže da on iz moralnih i vjerskih nadzora nije spreman služiti vojni rok sa oružjem u ruci, a s druge strane on je recimo lovac i takvih situacija razno-raznih imate koliko hoćete, znači i taj institut se na žalost zlorabi i pazite druga vam je varijanta, znamo kakav nam je normalno standard u vojarnama je dosta nizak jer se nema dovoljno sredstava i normalno da razlika je 6 mjeseci služenje vojnog roka, 8 civilna služba, onda je bolja varijanta ići na civilnu službu, svi su doba, još si i odaberu gdje će ići recimo da li će služiti u nekom ministarstvu, čak i nekom tijelu državne uprave ili će recimo u domu umirovljenika ili već nekoj humanitarnoj ustanovi i stvar je riješena, a znamo i sami koliko recimo ročnici školovani dobro dođu i vojsci, a čak u istom smislu mogu biti i ovaj jedan odabir za popunjavanje kadrovsko unutar oružanih snaga ili odjel pravnika, inženjera, ekonomista, liječnika i svih drugih struktura što je vojsci potrebno. Prema tome, mislim da moramo podvući crtu i ići na ova rješenja koja mi predlažemo, normalno nadam se da će i Vlada to prihvatiti kako bi stvarno mogli reći da idemo u preustroj oružanih snaga i kako bi stvarno mogli reći da idemo jačanje obrambene spremnosti, ne radi rata, hvala Bogu valjda ga više neće biti na ovima prostorima, ali uvijek treba imati djelovanje i u slučaju sad se razvija terorizam, razvijaju se razno-razni drugi oblici gdje baš ovi dijelovi obrambenog sustava imaju ulogu, zadaću i to prije svega u preventivnome djelovanju. Evo toliko sada. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Kovačević je rekao da stanje u cijeloj zaštiti je nikakvo, katastrofalno i da smo se u to mogli uvjeriti. To nije naprosto točno. Smatram da je civilna zaštita sve ovo vrijeme ispunjavala koliko toliko svoje obveze i pitam se što bi gospodin Kovačević rekao da smo imali situaciju kao što je to bilo nedavno u Americi za vrijeme uragana Katrina kad je de facto američka Vlada na čelu sa predsjednikom prema nekim procjenama nije odgovarajući jer je slabo reagirala. Ministar je ukazao na propuste i na manjkavosti i na mjere koje bi trebalo poduzeti na području civilne zaštite. Hvala lijepa.
U ime kluba HDZ-a, poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Na dovoljno objektivan, izbalansiran i odgovoran način u jednom kraćem izvješću obuhvatiti sve one važne probleme, zadaće i izazove s kojima se susreće Ministarstvo obrane i Oružane snage danas 2006. godine, 10 godina nakon završetka Domovinskog rata nije bila jednostavna ni laka zadaća, nije bio jednostavan ni lak posao. Treba međutim odmah na početku reći da je ovo današnje Izvješće o kojem raspravljamo bitno bolje, cjelovitije, izbalansiranije, otvorenije, odgovornije i objektivnije nego što je ono koje smo slušali u listopadu 2004. Svakako držim da cilj ovih rasprava treba ukazati na probleme, na njihov karakter, njihovo porijeklo i stvoriti uvjete da se oni u budućnosti što je moguće kvalitetnije, učinkovitije i brže rješavaju. Tranzicijski problemi s kojima se susreću danas Oružane snage Republike Hrvatske, ali i Ministarstvo obrane u cjelini daleko su složeniji, rekao bi i dublji nego što se to mnogima čini i o tome želim nešto više reći. Želim to objasniti jer to treba razumjeti. To je osnovna pretpostavka da bi sve one teškoće koje objektivno imamo, koje su naslijeđene, koje imaju dugu povijest razumjeli i da bi stvorili uvjete kako ih rješavati. Svakako najteži od problema je onaj koji je vezan uz tehničko, tehnološko stanje naoružanja i vojne opreme koju danas imaju Oružane snage Republike Hrvatske i planovi modernizacije tih oružanih sustava u budućnosti trajati će, reći ću otvoreno, mnogo dulje nego što mislimo. Pojednostavljivanje i nerazumijevanje, kao i marginaliziranje složenosti svih onih problema, posebno govorim o onima u tehničko-tehnološkom smislu, su oblici ponašanja koji nisu dobri. Ali isto tako, s druge strane držim da nesposobnost i nespremnost kao što smo čuli u uvodnim diskusijama da se vide i prepoznaju važni rezultati i napreci, pomaci koje Oružane snage Republike Hrvatske postižu zadnjih godina. Isto tako nije oblik ponašanja koji nam omogućuje da budemo konstruktivniji, kooperativniji i svi skupa uspješniji. Ovakve probleme o kojima govorimo imale su bez izuzetka gotovo sve tranzicijske zemlje. S time da treba naglasiti da problemi s kojima su se susrele Oružane snage Republike Hrvatske i Republika Hrvatska u cjelini su bili daleko složeniji i teži nego u većini drugih država. Problemi koje je trebala rješavati Republika Hrvatska, problemi koje su rješavale Oružane snage Republike Hrvatske i Ministarstvo obrane, opet naglašavam, bili su izuzetno teški. Sjetimo se 1991. godine kada je Republika Hrvatska bila razoružana namjerno, teritorijalna obrana kao dio planova agresije na Republiku Hrvatsku koja je planirala JNA. Tada 1991. godine mnogo toga o čemu se danas priča nismo imali, ali smo imali spremnost, odlučnost, organizaciju. Ali i političko vodstvo, što je izuzetno važno i u relativno kratkom vremenu stvarali su se, stvarale su se sposobnosti, stvarali su se rezultati i Hrvatska je uspjela preživjeti 1991. godinu onda kada su mnogi objektivni stručnjaci u svijetu govorili, Hrvatska neće preživjeti ni 14 dana. I to su bile utemeljene prognoze vojnih eksperata i vojnih stručnjaka. Teškim, organiziranim, dobrim i upornim radom 91., 92., 93. stvarali smo uvjete za sve ono što se dogodilo 95. godine. I svakako, nitko neće sporiti da je 95. godine Hrvatska vojska i Oružane snage Republike Hrvatske su dokazale da su respektabilna vojna sila i to ne može nitko osporiti. I to su činjenice. No međutim, danas je 2006. godina i moramo biti praktični i pragmatični i baviti se svim onim problemima s kojima smo danas suočeni, koji su u najvećoj mjeri naslijeđeni, a o tome ću isto tako nešto više reći. Restrukturiranje Oružanih snaga je važna, teška i dugotrajna zadaća i takve zadaće rješavaju s manje ili više uspjeha druge države i Oružane snage u većini tranzicijskih država. Problemi koje imamo vezani su svakako uz ograničeni državni proračun, 2% ili manje od 2%. Ne samo ta činjenica nego njegov apsolutni iznos, jedno veliko ograničenje, a posebno veliko ograničenje je struktura tog državnog proračuna. Ishodište većine problema ipak je vezano uz činjenicu i način na koji smo stvarali Oružane snage od 91. pa nadalje. 91. godine na stadionu Zagreba samo sa nekoliko kalašnjikova. Naglašavam, 1991. godine gotovo nije bilo nikakve vojne industrije u Republici Hrvatskoj. Vojna industrija i vojna infrastruktura je bila sukladno planovima koncentrirana 42% Srbija, 43% Bosna i Hercegovina, tek tamo negdje od 1980. godine u tzv., namjenski ili vojni program uključio se "Đuro Đaković" na projektu Kapela, na projektu tenka na kojem je sudjelovao samo na 17% kao integrator, a svi osnovni borbeni sustavi i pogon su se razvijali u drugim tvrtkama bivše države. Nismo imali, dakle, vojnu industriju, nismo imali odgovarajuću vojnu infrastrukturu za izobrazbu, za obuku, za obrazovanje. I puno toga što je važno tada nismo imali, ali najvažnije od svega imali smo embargo. I u tim i takvim okolnostima uspjeli smo stvoriti uz sve probleme, uz sve teškoće, uz improvizacije ono što je bilo potrebno. Mig 21 1993. i 1994. godine bio je daleko važniji nego ono o čemu danas govorimo. Da tada nismo svega toga imali uz činjenicu da je mnogo toga bilo zastarjelo, da su resursi gotovo bili potrošeni ne bi uspjeli uraditi sve ono što smo morali uraditi. Svakako vrlo često kad govorim o oružanim snagama volim naglasiti da su oružane snage svake države gotovo najveći tehničko-tehnološki sustav. No međutim, ovdje želim istaći sljedeće da ipak najvažniji dio oružanih snaga su ljudi. Tako je bilo u ratu, tako je i u miru ali želim opet posebno istaći ne samo najvažniji nego najbolji dio u vrijeme od 1991. do 1995. su bili ljudi koji su branili, obranili i stvorili neovisnu i cjelovitu Republiku Hrvatsku i zato koristim priliku ovdje još jedanput svim hrvatskim branitelja zahvaliti na svemu onome što su učinili od 1991. do 1995. godine stvarajući oružane snage i braneći suverenitet Republike Hrvatske. Kad govorimo o ljudima onda zaista govorimo o jednom najkompleksnijem i najcjelovitijem pitanju i želim sada ovom prilikom nekoliko riječi o tome reći. Sustav selekcije izuzetno je važan kako u ratu tako i u miru sa svojim izazovima, svojim prioritetima i kriterijima koji se mogu u određenoj mjeri razlikovati. Sustav selekcije na svim razinama od vojnika, dočasnika i časnika. Stimulacije i plaće su izuzetno važan dio profesionalnog života vojnika, dočasnika i časnika. Kvaliteta života, perspektiva je nešto čemu se mora poklanjati puno više pažnje jer njihove plaće i stimulacije koje danas oni imaju nisu adekvatne i moram reći da nažalost vrlo često oni najbolji traže i nalaze perspektivu na mnogim drugim mjestima. To je pitanje koje zaslužuje svakako puno više pažnje. Sustav promicanja je jako važan i ovdje je bilo o njemu riječi ali posebno moramo imati puno više uvida a i u svim kako se to kaže demokratskim obrambenim menađmentima transparentnost promicanja u najviše činove je itekako važna. U tom smislu može se i mora se puno toga više učiniti kad se promiču generali, kad se postavljaju generali onda je uobičajeno da odgovarajuće institucije parlamenata u tom odlučivanju sudjeluju s određenim svojim stavovima, preporukama ili najmanje da su na vrijeme s time upoznati. Sustav obuke i izobrazbe je izuzetno važan i u našem centru za obuku koji je itekako imao veliku i značajnu ulogu na ukupnu sposobnost hrvatske vojske tijekom Domovinskog rata u Šepurinama na ulazu je stajalo velikim slovima "ZNOJ ŠTEDI KRV". Obuka je važna i danas posebno s obzirom na činjenicu da Hrvatska sudjeluje itekako u izazovnim teškim i složenim mirovnim operacijama u Afganistanu, u mnogim misijama UN-a širom svijeta i ta infrastruktura je u svakom slučaju jedan od prioriteta i mislim da je to jako dobro istaknuto u ovom izvješću biti će financijski kvalitetnije poduprta. Psihička borbena spremnost, psihičko stanje hrvatskih vojnika, selekcija onih koji se mogu suočiti sa svim tim izazovima je itekako važna. Razvoj novog časničkog sustava je važan i u tom smislu mislim da nije dovoljno pažnje poklonjeno programu "Kadet" koji je svakako jedan novi oblik civilnog vojnog obrazovanja u kojem se budući časnici hrvatske vojske školuju na civilnim institucijama, civilnim fakultetima a istovremeno žive u vojnim uvjetima i provode odgovarajuće oblike izobrazbe i obuke. Program spektra itekako zaslužuje pažnju. Cjelovito obrazovanje, profesionalni razvoj su ključni elementi svakog sustava a posebno vojnog sustava. O vojnim školama nažalost nije bilo dovoljno riječi ali zaslužuju više pažnje. Akreditacija, diploma, zapovjedno-stožerne škole, ratne škole, nostrifikacija diploma naših studenata koji su završili školovanje na akademijama u inozemstvu od West Pointa itd. bio je dio procesa koji smo u suradnji sa sveučilištem uspješno rješavali. Osobno sam dio u većini procesa nostrifikacije diploma tih naših studenata. Svakako, bit će vrlo važno da se taj sustav najviše vojne izobrazbe unapređuje u svakom pogledu i da on bude dostupniji i transparentniji pa čak i saborskim zastupnicima i u tom smislu mislim da bi bila vrlo korisna posjeta određenog saborskog izaslanstva odgovarajućim vojnim školama Republike Hrvatske. Kvaliteta studenata, kvaliteta nastave a i rješavanje svih onih problema s kojima smo se susretali i osobno imam jedno vrlo neugodno iskustvo da sam 2001. godine od senata Sveučilišta u Zagrebu bio predložen da sudjelujem u vođenju ili ne znam u nastavnom vijeću ratne škole i da je tada voditelj odnosno zapovjednik ratne škole jedan od jugoslavenskih generala rekao "ne dolazi u obzir". Takvih oblika ponašanja nadam se da više nikad neće biti. Daljnji razvoj parlamentarne demokracije u smislu potpore svemu onome što radi Ministarstvo obrane držim da je jako važan i ovakve posjete ne samo vojnim učilištima nego i novim radarskim postajama pa čak i mnogim onima koji sudjeluju u proizvodnji naoružanja i vojne opreme Republike Hrvatske. Glavni hrvatski srednjoročni cilj danas 2006. godine je ulazak u NATO. RH se nalazi kao što je rečeno i bitno drugačijem sigurnosnom okruženju a sukladno tome postoje i odgovarajući prioriteti. Jačanje pozitivne percepcije Republike Hrvatske na široj međunarodnoj sceni je itekako važno i mislim da je to onaj dio koji posebno treba istaknuti i kojem treba dati posebno priznanje, to je sudjelovanje hrvatskih postrojbi u mirovinskim operacijama ne samo UN-a nego posebno u mirovnoj operaciji NATO-a, mirovnoj operaciji ISAF. To je oblik promidžbe hrvatskih državnih interesa i kroz te projekte i kroz te operacije Hrvatska dokazuje svoju punu opredijeljenost ali i spremnost da da odgovarajući doprinos jačanju globalnog sigurnosnog sustava. Međunarodna prepoznatljivost Republike Hrvatske u Kabulu, u Afganistanu je itekako velika. Čim se sleti na kabulski međunarodni aerodrom prvu zastavicu koju vidite vezana je uz vozilo vojne policije postrojbi Ministarstva obrane odnosno oružanih snaga Republike Hrvatske. Mirovna operacija u Aftganistanu ja bih rekao je najbolji i najvažniji poligon koji u stvarnim, izuzetno teškim uvjetima omogućuje testiranje sposobnosti hrvatskih vojnika, dočasnika i časnika. Omogućuje testiranje njihove psihičke izdržljivosti, njihove fizičke izdržljivosti, omogućuje testiranje kvalietete njihove obuke. Omogućuje testiranje svega onog o čemu ovdje govorimo kao što je interoprebailnost, kompatibilnost opreme i tako dalje i s obzirom na sve ono što su oružane snage svojim prisustvom učinile u Afganistanu mislim da ne samo Ministarstvo obrane nego i Republika Hrvatska dobila je čitav niz međunarodnih priznanja. Stanje borbene tehnike. O njemu smo govorili više i želim reći svoje ishodište ima u godinama kada smo stvarali oružane snage Republike Hrvatske. U uvjetima embarga. Čak i potrošena oprema imala je svoje značenje na terenu vojničko, psihološko i svako drugo. Industrija naoružanja i vojne opreme je nešto što zaslužuje pažnju, ali pažnju prije svega ljudi koji to razumiju. Improvizirani komentari, obećanja da će "Đuro Đaković" moći napraviti to, to i to nisu dobra jer moramo biti odgovorni i svjesni kad ulažemo velika financijska sredstva što se zaista može i u kojem vremenu uraditi? Unapređenje tog dijela koji određuje sveukupne sposobnosti sustava nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske je itekako važno. Možda na kraju nekoliko riječi o istraživanju i razvoju. To je ona komponenta kojoj sve moderne oružane snage odnosno sve suvremene države u svijetu koje vode do računato svojih oružanih snaga poklanjaju posebnu pažnju i vjerujem da će taj dio u budućem periodu i budućem radu Ministarstva obrane imati sve značajniju ulogu. S obzirom na sve što je rečeno ima problema ali ima i rezultata. Zajedničkim naporima svih onih koji su za to odgovorni može se učiniti mnogo više i sa ograničenim financijskim sredstvima s kojima raspolaže Ministarstvo obrane. Iz svih tih razloga Klub HDZ-a podupire ovo izvješće. Hvala lijepo.
Hvala. U 17,55 isteklo je vrijeme za pojedinačnu … [[Govornik se ne razumije.]] u trajanju od 10 minuta po ovoj točci dnevnog reda. Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić u ime Kluba zastupnika HSLS-a LS-a i DC-a. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Nije jednostavno u Saboru govoriti jer ovdje upravo sjedi i nekoliko bivših ministara, ministara obrane. Sjedi i nekoliko generala. Sjedi nekoliko ljudi koji su i radili u tom sustavu. Prije nego što, onda moram krenuti nekim drugim putem pa ću ukazati na određene metodološke nekorektnosti ovoga izvješća. Naime iz odredbe Zakona o obrani kao i samoga naziva ovoga izvješća proizlazi da se ono podnosi Hrvatskome saboru jednom godišnje. Kako je, koliko je meni poznato i našem Klubu posljednje izvješće je podneseno 2004. godine u kojem se analizirala stanje u obrambenom sustavu 2003. godine tako da je očito da je zakonska obveza u protekloj godini preskočena s obzirom da nije izvršena. Podnositelj izvješća taj propust pokušava ispraviti pokrivajući se izvješćem provedene aktivnosti u posljednje dvije godine. U tom nastojanju izvješće je dijelom izgubilo konzistentnost u odnosu na zakonom određenu svrhu, a to je informiranje Hrvatskoga sabora o stanju i spremnosti obrambenoga sustava. Te je dobrim dijelom i poprimilo obilježje izvješća o radu Ministarstva obrane. Jednako tako smatramo mi u Klubu da je neprihvatljivo izvješće o spremnosti obrambenoga sustava predstavljati i kao izvješće o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Poglavlje koji govori o obrambenim pripremama ukazuje na slabu pokrivenost tog područja djelovanja. To se prije svega odnosi na cijelu komponentu obrambenoga sustava jer se prema navodima iz izvješća nalazi u fazi prepoznavanja. Još nam se čini da su, da je, da se to stanje pokušava opisati i pojmom ili krize ili izvanredna situacija koju po navodima iz izvješća nije moguće ni normativno regulirati. Teško da će i biti jer pojam se može u najboljem slučaju definirati a postupci se normativno reguliraju. Međutim ono što je pozitivno u ovom izvješću svakako je značajnije od, od ovih određenih metodoloških nekonzistentnosti. Iz prezentiranih podataka možemo zaključiti da se proces preustroja oružanih snaga Republike Hrvatske i dalje odvija dinamikom i usmjerenjem usklađenim sa proklamiranim ciljevima. Za pozdraviti je i širenje tog procesa prilagodbe novim zahtjevima i standardima i izvan oružanih snaga na ostale segmente obrambenoga sustava. S kvantativnim pokazateljima tog procesa možemo u potpunosti biti zadovoljni. Prema tim pokazateljima moglo bi se zaključiti da u ovoj i u narednoj godini proces prilagodbe veličine obrambenoga sustava prolazi kroz svoju završnu fazu. Ono čemu do sad nije bilo posvećeno dovoljno pozornosti a objektivino gledajući to nismo vjerojatno ni mogli očekivati je kvalitativna dimenzija procesa preustroja. Iako se u pojedinim dijelovima izvješća dotiče i tih pokazatelja mišljenja smo mi u Klubu da bi se više pozornosti trebalo posvetiti upravo kvalitativnom aspektu procesa preustroja. Za ilustraciju navodim podatke o provedbi plana izdvajanja za 2005. godine na stranici 37 i gdje je iz prezentiranih podataka vidljivo da je Ministarstvo obrane napustilo 66 visoko obrazovanih državnih službenika ili 6 puta više nego što je bilo planirano. Postavlja se i nameće se jedno logično pitanje kako će obrambeni sustav biti u stanju doseći planiranu višu razinu djelotvornosti i ostvariti ambiciozno postavljene ciljeve uz ovako neželjeni odljev visoko obrazovanih uposlenika. Nasuprot tome raduje pak informacija da je počeo proces pribavljanja osoblja za potrebe oružanih snaga te da je ustrojeno selekcijsko središte za odabir kandidata za djelatnu vojnu službu. Za uspješnu provedbu programa pribavljanja osoblja od većeg značenja bit će mogućnost osiguranja kvalitetnih uvjeta za rad i profesionalni razvoj. Podaci o broju službenih stanova dodijeljenih na korištenje vojnom osoblju ukazuje na ogromne probleme koji nas čekaju na tom području. Jasno je da transformacija oružanih snaga iz svojevrsne teritorijalne obrane gdje je najveći broj djelatnih vojnih osoba nastoji mjesto službe vezati uz svoje prebivalište, u modernoj vojsci u kojoj je i mjesto službe ovisi isključivo o potrebama sustava i razvoja vojne karijere nije moguće bez kvalitetnog rješenja problema smještaja djelatnih vojnih osoba i to smatramo da je isto jedan problem koji će se vjerojatno morati u dogledno vrijeme što kvalitetnije riješiti. U Izvješću se problemu veznom uz služenje vojnog roka po našem mišljenju ne poklanja dovoljna pozornost, postojeći model podržan praksom ničim uvjetovanoga odobravanja civilnoga služenja vojnoga roka praktično je dokinuo obvezu slućenja vojnoga roka. Već danas možemo reći da imamo model dobrovoljnog služenja vojnoga roka, zbog toga je deplasirano preispitivati postojeći model kako se predlaže u Izvješću, potrebno je što prije uvesti novi model koji će priznati ono što se u praksi već dogodilo, a to je da većina mladih ljudi doista izabire da svoj vojni rok odsluži na civilni način. Slična je situacija i sa pričuvnim postrojbama oružanih snaga Republike Hrvatske. Ogroman je broj pripadnika, ali nama se čini tek na papiru. Od završetka Domovinskoga rata, znači od tamo od 1995. godine nitko ih ne poziva, nitko ih ne obučava. U skladu sa proklamiranim ciljevima prilagodbe obrambenoga sustava novim sigurnosnim izazovima potrebno je redefinirati veličinu i ulogu pričuvnih pristojbi oružanih snaga, mislim ne moram reći kako to funkcionira u Švicarskoj, ali svakako da jedan takav model bi nečemu čemu bi i Republika Hrvatska trebala i morala razmišljati. Poglavlja o logističkoj spremnosti i stanju borbene tehnike ukazuje da je stanje i dalje nezadovoljavajuće, bilo da se to direktno iskazuje ili ostavlja da sami zaključimo kao u slučaju zaliha … [[Govornik se ne razumije.]] sredstava. Prezentirajući stanje … [[Govornik se ne razumije.]] sredstava … [[Govornik se ne razumije.]] samo u količina od 40 tisuća tona, to mislimo da nije riječ o stanju, to je ono loše, poslije se zaključiti iz navođenja mjera potrebnih za poboljšanje stanja zaliha … [[Govornik se ne razumije.]] sredstava. Zatim, projekti opremanja i modernizacije oružanih snaga u Izvješću su pedantno pobrojeni, ali nije dana analiza u koju svrhu se provode i postizanje kojih sposobnosti će njihova organizacija omogućiti, te stoga mi koji nismo vojni eksperti nismo u mogućnosti zaključiti jesu li ti projekti i koliko su u funkciji ispunjenja postojećih zadaća. Za demonstraciju ću navesti samo primjer informacije dane u Izvješću u točki 6. pod naslovom "Upravljanje materijalnim resursima" gdje se navodi, a budući da ja nisam ni Pero Kovačević, niti kolega Ćosić, niti kažem bivši ministri, kaže navodi se da je postojeći žirovertilani sustav sperij zastario i neispravan pa je zamijenjen sustavom rejtion koji je između ostalog … [[Govornik se ne razumije.]] sa ... [[Govornik se ne razumije.]] povlaka 12, moram priznati da to meni ne znači apsolutno ništa niti što ovo znači da je nešto zastarilo niti da je nešto u međuvremenu unificirano i da je zamijenjena struktura sa nekim drugim. No ono što ipak nas u klubu raduje je to da ovo Izvješće ipak zrači određenim optimizmom i neprijeporna je činjenica da je stanje u našim oružanim, iako je neprijeporna činjenica da je stanje u našim oružanim snagama sve prije nego zadovoljavajuće, no utješna je činjenica na području ljudskih resursa situacija ipak daleko bolja od stanja u pogledu tehničke spremnosti i opremljenosti, a to je ipak vrlo bitan čimbenik na kojem se može dalje vršiti nadogradnja naše vojne spremnosti i učinkovitosti. U strategiji nacionalne sigurnosti donijet je na početku mandata prošle Vlade zacrtani su i pored ostaloga i osnovni strateški pravci … [[Govornik se ne razumije.]] oružanih snaga i to u svjetlu novih globalizacijskih uvjeta. Ti uvjeti jasno naznačuju nove pravce razvoja oružanih snaga osposobljenih da se djelotvorno suprotstave ne samo manjim regionalnim ratnim prijetnjama, već da su spremne odgovoriti na izazove međunarodnog terorizma i organiziranom međunarodnog kriminalnog miljea iz čijeg sredstva se često financiraju razne terorističke skupine. Postavlja se pitanje da li su naše oružane snage u ovom trenutku u potpunosti spremne na učinkoviti i vojni odgovor na izazove ovih dviju gore rečenih prijetnji. Naime, smatram da bi naša vojska i sada bez obzira na stanje tehnike još uvijek učinkovito mogla spriječiti svaku neposrednu prijetnju koja bi mogla doći iz našeg okruženja no nisam siguran da je u ovom trenutku sposobna u potpunosti učinkovito zaštititi nas od može bitnih terorističkih prijetnji i spriječiti djelovanje organiziranoga kriminala na području naše države. Ta moja sumnja temelji se na činjenice da te skupine raspolažu najsofisticiranijom opremom s kojom naša vojska za sada ne raspolaže, a ona je zasigurno uvjet za učinkovitu borbu s tim novim svjetskim problemom. Dakle, suglasan sam sa iznijetim tvrdnjama u izvješću da je regionalno okruženje Republike Hrvatske i usprkos pojedinim iskricama koje povremeno bljesnu u našem neposrednom susjedstvu poprima stabilnija i sigurnija obilježja što nam pak omogućava da se u miru i bez pretjerane žurbe … [[Govornik se ne razumije.]] modernizaciji cjelokupne vojske, no to ne znači da zato godinama u toj modernizaciji možemo samo promišljati i razrađivati studije bez konkretnih ulaganja u obnovu, odnosno nabavku nove opreme. Moramo istaknuti u našem klubu da je neshvatljivo da još uvijek nije donijet plan obrane, a niti su donijeti podzakonski akti koji se tiču obrambenih priprema, iako je ta obveza zakonom utvrđena još tamo 2002. godine. Ne zadovoljava nas činjenica da su oformljene različite stručne skupine koje imaju zadataka izraditi te akte i da one ubrzano rade jer mislim da je odavno prošlo vrijeme i ti akti bi morali biti u funkciji. Bojim se da će ova Vlada propustiti priliku da ove i … [[Govornik se ne razumije.]] akte donese tijekom svoga mandata kao što je to učinila i ona prethodna iako znamo da se radi o … [[Govornik se ne razumije.]] i popratnim aktima kojima bi se trebalo uskladiti djelovanje nositelja civilne obrane, uvjetima krize, katastrofe, neposredne ugroženosti i ratnoga stanja. Vjerojatno smo svi mi svjesni da je to i preduvjet za integriranje u NATO savez te da će nedavno izaći onaj … [[Govornik se ne razumije.]] toga saveza na račun spremnosti Hrvatske za priključivanje NATO-u, ostati samo pohvale bez konkretnih popratnih aktivnosti na tome području. Moramo istaknuti da smo i mi sami zastupnici djelomice krivi za stanje vojne tehnike jer smo nekritički godinama prihvaćali smanjivanje proračunskih sredstava priređenih za vojsku. Neki od nas su ukazivali na taj problem jednoga drastičnoga smanjivanja sredstava no dobivali smo uvjerenja da se to neće odraziti na tehničke sposobnosti i vojnu opremljenost već da to smanjenje sredstva dolazi zbog preustroja u vojsci i smanjenja broja ljudi u aktivnom sastavu vojske. Čini se ipak da ta uvjerenja nisu svaki puta bila iz pokrića. Bez obzira što ima određenih naznaka da se pojedine komponente vojske obnavljaju npr. kroz prebijanje klinirških dugova, odnosno da se ide u nabavku, odnosno remont neke vojne tehnike što je svakako za pohvalu, mislimo da ćemo se s pitanjem osuvremenjivanja naše vojske susretati još godinama i da moramo biti svjesni da je povećanje izdvajanja za vojsku naša budućnost i da ulazak u NATO pakt sigurno košta, odnosno da ima svoju cijenu i da je ta cijena svako je puno veća nego što se ovoga momenta izdvaja iz našega proračuna. S tim se moramo složiti, mislim da tu svaka demagogija je zapravo samo demagogija i da se na tome ne može stvarati nikakva političke pretpostavke za, odnosno pretpostavke za neke političke opcije. Naime sve tri komponente naše vojske, zrakoplovstva, mornarice i kopnene snage ne mogu se pohvaliti gotovo niti s jednim borbenim sredstvom čija se starost ne broji u desecima godina. Mi smo i svjedoci određenoga revolta vojnih pilota, izazovom upravo stanjem tehnike u zrakoplovstvu te upravo zbog toga nemogućnošću ostvarivanja propisanih sati letenja. Nadam se je to stanje sada nabavkom nekih novih letjelica da se popravilo, iako smo sigurni da će situacija nadalje biti znatno ispod zadovoljavajuće. Moramo isto tako izraziti i čuđenje pa i nezadovoljstvo što još uvijek nije riješeno pitanje vojnih objekata za koje je utvrđeno da ne postoji interes vojske da ih zadrži i upravo taj problem odnos između Ministarstva obrane i određenih jedinica lokalne samouprave najčešće se rješava po principu volim, ne volim, odnosno koja je politička opcija tog momenta bila ili u ministarstvu ili u jedinici lokalne samouprave i mislim da doista nema nikakvih razloga i tu su upravo ta sredstva rezervnih mogućnosti koja bi se onda mogla iskoristiti za neke druge svrhe. Naime takvi objekti nadalje predstavljaju financijsko opterećenje za vojsku umjesto da se iskoriste za svrhe od kojih bi vojska mogla imati financijske koristi. Nadam se da će se i rješavanje toga pitanja pristupiti u najskorije moguće vrijeme, kažem tim više što doista čitav niz objekata koji se dalje vode da su vlasništvo Ministarstva obrane doista već odavno nisu u funkciji, ali onaj automatizam koji se predmnijevao poslije 91. godine nas je doveo u jednu takvu situaciju i kažem krajnje je vrijeme da se ovo riješi. Evo vidim kolegu Hebranga s kojim sam skoro završio jedan kada sam bio gradonačelnik Osijeka jedan posao, ali na žalost onda su došli neki drugi ministri pa se ta priča, evo danas je 2006. godina, a to je počelo negdje 98. evo vidite šest, a i prije toga se već nešto bilo radilo i imao sam jedan osjećaj da bismo, da je kolega Hebrang kao … [[Ne razumije se.]] ministar jedini doista imao iskrenu želju i ne samo želju nego i namjeru da to riješi, ali na žalost, na moju veliku žalost i građana Osijeka bio je vrlo kratko ministar obrane. Iako isto tako nakon preustroja vojske zanemarilo se pitanje njenoga pomlađivanja mladim i visoko obrazovanim kadrovima a što je uostalom i preduvjet za njenu profesionalizaciju kojoj težimo. Stog smatram da treba pod hitno izraditi atraktivan program … [[Ne razumije se.]] mladih časnika koji bi kroz određene beneficije i stimulirajuće plaće trebao vojni poziv učiniti puno atraktivnijim i upravo da onda riješimo problem pomlađivanja naše vojske. Moramo svakako pohvaliti naše sudjelovanje u raznim mirovnim misijama koje su se opet potrudile da Hrvatska raspolaže sa sposobnim vojnim kadrom i da su ljudski resursi svakako kooperativna prednost koju treba koristiti nadalje u promoviranju naše vojske na međunarodnome planu. Ja znam da uvijek postoje dvojbe kada se u takve misije kada se šalje, kada šaljemo svoje dečke, vojnike, ali isto također moramo znati da upravo bez tih mirovnih misija da situacija 91., 92. godine je bila puno teža i na neki način ovaj princip međunarodne solidarnosti uvest će na neki način svjetske participacije u određenim problemima je dio koji Hrvatska kao članica, punopravna članica međunarodnih institucija Ujedinjenih naroda mora preuzeti. Kaže nisu rekli kažem te pohvale koje su upućene našim vojnicima koji … [[Ne razumije se.]] misiju, a upućeni su zaista sa respektabilnih mjesta. Na kraju želim reći da ovogodišnje izvješće je doista iscrpno i realno prikazuje stanje u našim Oružanim snagama što smatramo njegovom dodatnom kvalitetom. Iskreno su istaknuti sve problemi i nedostaci što je jako dobro, upravo izvoz mora biti naš program i nema ništa od vođenja ove NOJ-eve politike kao što su navedene i predstojeće aktivnosti koje se namjeravaju poduzeti kako bi se za starenje tehnike to zaustavilo te zakoračilo u novo tehnološko vojno doba. Stoga ovo izvješće naš klub smatra prihvatljivim i možemo mu iskazati potporu za iznijete planove i aktivnosti uz preporuku da … [[Ne razumije se.]] kadrova krene što je prije moguće. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega Kramarić. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, imam jedan ispravak netočnog navoda, iako moram priznati da je kolega Kramarić govorio ko' general Kramarić s obzirom na poznavanje tematike. Ispravak netočnog navoda se odnosi na onaj dio kada je kolega rekao da je Ministarstvo obrane vojne nekretnine darivalo općinama i gradovima, to je netočno. Naime to radi Vlada na prijedlog Središnjeg državnog ureda za imovinu, ali te općine i gradovi ni nakon toga sjedaju ovrhom na račun Ministarstva obrane jer ne plaća komunalne naknade.
Hvala lijepa kolega Kovačević. Nastavljamo sa raspravom, poštovani kolega Markov u ime Kluba zastupnika HSS-a.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Kada se u jednoj parlamentarnoj demokraciji, u jednoj suverenoj samostalnoj zemlji bilo gdje u svijetu raspravlja o stanju u Oružanim snagama i kada je to tema, onda je to zasigurno u najmanju ruku tema dana. Naime tog dana se raspravlja o tome. Postoji jedna vrlo značajna zainteresiranost i političkog establišmenta i građana i medija i saborskih zastupnika o toj temi. To je tema naprosto koja je u svim zemljama nužna, potrebna, jednom riječju do nje se drži. Zemlje Europske unije imaju posebno razrađen sustav parlamentarnog nadzora nad Oružanim snagama, vrlo ozbiljno raspravljaju o tome i postoji određena metodologija na koji način se može raspravljati o tome, a bez da se ulazi u onaj meritum stvari u koji netko može ući poput Kramarića koji vjerojatno to dobro pozna, ali nije naša zadaća da mi raspravljamo o meritumu stvari i da poznamo određene infrastrukture odnosa u Oružanim snagama i u procesima koji jesu nego naša uloga je ponešto drukčija. Naime mi ovdje kao parlamentarci trebamo se baviti onim što nam je zadaća, a naša je zadaća vrlo jasno pozicionirana i u Ustavu i u zakonu i u Zakonu o obrani i to je da raspravljamo o sustavu nadzora jednako kod trošenja državnih novaca tako i kod stanja Oružanih snaga sa svim onim aspektima koji su djelomično sadržani u ovom prijedlogu godišnjeg izvješća. Naime, nije dobro da se ovako raspravi o ovako važnoj temi, prođe naprosto u ovim popodnevnim satima kada je prisutnost medija ponešto popusti, kao i prisutnost kolega i kolegica u saborskim klupama, jer to daje jednu krivu sliku. Vrlo je teško se zahtijevati od javnosti da ozbiljno shvati raspravu o stanju u Oružanim snagama, vrlo je teško mobilizirati sutra javnost, sutra je mobilizirati za određene promjene u načinu gledanja na ulogu i mjesto Oružanih snaga. Vrlo teško će sutra biti mobilizirati javnost na ideji NATO-a prilikom referenduma. Vrlo će sutra biti teško mobilizirati javnost da je potrebno od 1,98 bruto društvenog proizvoda doći na 2,14 … … [[Upadica se ne čuje.]] Tako je. Znači vrlo teško će biti mobilizirati javnost bez našeg doprinosa da svi skupa razumijemo da je ovo vrlo važna zahtjevna tema, da ovo nije tema na kojoj se treba ismijavati ili nalaziti načina da se našalimo jedni sa drugima. Ovo je ozbiljna tema i ozbiljnost rasprave govori o tome koliko smo ozbiljna država. Jer ovo nije rasprava o paprikama i pomidorama nego ovo je rasprava o stanju Oružanih snaga, o nacionalnoj sigurnosti i o tome koliko i na koji način smo kroz proteklo vrijeme udovoljili svim tim zahtjevima i koliko smo ispravno trošili državne novce i kako smo ih i koliko efektivno potrošili. Naravno, to sve proizlazi iz Zakona o obrani koji je 2002. stupio na snagu. Dobro je da je ovo Izvješće došlo. Dobro je da je rasprava, bilo bi bolje da je rasprava vođena u drugim uvjetima i okolnostima, no što je tu je. Načelno ono što ja u ime Kluba HSS-a želim kazati i što mislim da nije dobro. Nije dobro da u ovom Izvješću nije zatraženo mišljenje od ministarstava koji su infrastrukturno naslonjeni da bi dali sliku stanja, poput Ministarstva gospodarstva, Ministarstva financija, Ministarstva pomorstva. Svih onih ministarstava o čijem stanju pojedinih njihovih resursa ovisi i ukupna spremnost Oružanih snaga. Jer danas više ne možemo govoriti o Oružanim snagama kao nekom vojnom specifikumu. On je postao daleko širi sa daleko drukčijim i različitijim, ali ne manje zahtjevnijim zadaćama. Nego na nevojnom polju, ali daleko značajnijim ili presudnim zadaćama koje Oružane snage imaju u novom svijetu, nazovimo ga tako. I upravo zbog toga, trebalo je u ovom Izvješću apsolutno naći mjesto određena civilna komponenta. Komponenta kako upravljati krizama u kriznim razdobljima koje mogu nastupiti kao posljedica elementarnih nepogoda, potresa ne daj Bože. Poplava, ne daj Bože, ali i ptičje gripe. Pa zašto ne? Grčka je, raspravljajući u Parlamentu, raspravljala dva dana o strategiji sustava borbe protiv mogućeg nadolaska ptičje gripe. Jer ona je ozbiljna ugrozba nacionalne sigurnosti svake zemlje. Ona je globalno izazov, ali je apsolutno rasprava o strategiji, rasprava o izvješću stanja u Oružanim snagama ne može biti i ne može mimoići ni raspravu o financijskom sustavu jedne zemlje. Jer bez stabilnog financijskog sustava jedne zemlje dogodi se sindrom poput onog u Južnoj Americi. A izvješće mora sadržavati i određeno makroekonomsko ozračje iz koga je vidljivo kako se pozicionira financijski sustav Republike Hrvatske, kako robne zalihe u Ministarstvu poljoprivrede djeluju u slučaju da pretpostavimo određenog kriznog razdoblja u kome neće biti dostatno proizvoda, a znamo fala bogu da kod nas oni dolaze iz inozemstva. Tako da je još i važnije osigurati one resurse koji mogu pokriti određeni period. Tako da na toj razini mislim da je dobro da se spomenula i Državna uprava za zaštitu i spašavanje kao jedan vrlo važan segment u ovom, jednoj civilnoj komponentni koja mora braniti one pozicije koje mogu biti ugrožene kroz neke oblike elementarne nepogode. Regionalni centar za katastrofe u Divuljama, također vrlo važan čimbenik kojega trebamo iskoristiti da dobijemo ne samo hrvatsku poziciju nego poziciju na Sredozemlju da centar, Regionalni centar za katastrofe se ustabili. Da dobije sredstva iz razno raznih fondova, itd., ali on mora biti sastavnica ovog dijela. Netko je ovdje, kolega Šime Lučin je spomenuo brodove, pomorstvo i tu komponentu u Oružanim snagama. Klub HSS-a se uvijek zalagao, naravno, da treba iznaći sredstva za tu komponentu. I to u ovom momentu nam nalaže ne samo vojna dimenzija nego gospodarska perspektiva, gospodarska perspektiva kontrole, kontrole prometa Jadranom će se pokazati jednako strateški važna kao i koridori koji otvaramo u cestovnom prometu, u željezničkom prometu. Jadranski prometni sliv se pokazuje u smislu nadzora, a onaj koji prvi ostvari nadzor, gospodo, bit će geostrateg, bit će kontrolor nadzora nad Jadranskim slivom, a to će u budućnosti biti presudno. Tko će ga dobiti? Onaj tko prvi krene sa projektima, onaj koji prvi se osposobi da može nadzirati i kontrolirati. Jer donošenje dobrih zakona, a ako ne možete efikasno djelovati prema tim zakonima, odnosno onima koji ga ne poštivaju, oni ga tada i ne respektiraju ako znaju da vi ne možete postupiti u slučaju da oni se ne ponašaju u skladu sa zakonom. Prema tome, čitav niz razloga govori da ova tema mora biti daleko drukčije obrađivana u idućim godinama. Da se Sabor mora drukčije baviti raspravom o ovoj temi. Da ova tema mora dobiti na neki način pravo glasa jednako kao i državni proračun. Jednako kao i državni proračun. I to je onda ispravno vrednovanje i Domovinskog rata i onih koji su sada u sustavu u Oružanim snagama i koji trebaju dobiti drukčiji status jer i njihov status na neki način određujemo mi sa načinom na koji raspravljamo o tome. Naravno, ja uvijek koristim priliku da pohvalim sve one pripadnike Hrvatskih oružanih snaga koji su u Afganistanu, koji su unatoč materijalnoj lošoj osnovici pokazali da je njihov resurs, da je naš najveći kapital upravo u ljudima. I pokazali su i potvrdili i tezu Domovinskog rata u Afganistanu. Prema tome, sve su to važni razlozi da u budućem izvješću moramo ne samo ga metodološki drukčije posložiti kako sam rekao, nego da moramo svi dati jedan dodatni dignitet toj raspravi. A ne da ta rasprava bude, da se do 7 sati odradi pa idemo, a sutra ne bude ni zabilježena. Jer to naprosto nije dobro za ozbiljan i temeljit preustroj, razvoj i Oružane snage ukupno. Naravno, ja u ime Kluba HSS-a ne mogu zaobići jednu temu koja naravno se dotiče te teze, a kad se govori u samom Izvješću o prijetnjama i rizicima i kad se govori o sigurnosnom okruženju, onda naravno da svaka promjena na tom planu, ona nije nastala u ovom momentu. Ali ima određenih podataka na osnovu kojih se sigurnosno okruženje ne može jednako gledati nakon možebitne najave europskih čelnika o tzv., Uniji zapadnog Balkana. Zašto? Pa naravno iz prostog razloga što mi takvu Uniju ne želimo, ali je dobro uvijek da ona nađe vrlo izričajno svoje mjesto da je ne želimo. I da ona ne može biti prisutna ni kao alternativa alternative. Naprosto nje treba biti kao što piše u Ustavu da nema više nikad sa Srbijom i Crnom Gorom, tako treba i to pisati. Zašto treba pisati? Pa zato što je to najbolji argument našim vanjsko-političkim pregovaračima i onima koji rade da imaju uporište u snazi svog parlamenta. Jer ako oni nemaju uporište u snazi parlamenta a parlament proizlazi iz naroda onda oni i nemaju argumente. Danas parlamenti u svijetu jačaju i njihova uloga jača upravo u ovim segmentima da bi se dalo do znanja nekome. Svaka poruka bilo koje ozbiljne zemlje u smislu bilo kojih pretenzija ili ocjena da je došlo do ugroze nacionalne sigurnosti nije izašla iz premijerova ureda, nije izašla iz tiskovne konferencije nego je rečena na parlamentarnom tijelu, rečena je u parlamentu. Odavde izlaze poruke i odavde se sluša glas naroda koji je dao glas nama da ga predstavljamo. Vlada premalo koristi mogućnosti ovog parlamenta da bi uputila jasne poruke i građanima ali i onima koji trebaju čuti te poruke i mislim da je u kontekstu ovakve rasprave izostala mogućnost da se bolje pozicioniramo, da Ministarstvo obrane bez većih problema dođe na onu razinu proračunskih sredstava koji su nužni da bi se mogla organizirati ne zato da bi ušla u NATO nego da bi bila na razini koju zahtijeva hrvatsko društvo, koju mogu podnijeti hrvatske mogućnosti u skladu sa potrebama koje treba imati vojna struktura. Prema tome, puno je toga što moramo napraviti ali najveći dio ne leži u tome da danas imamo jedan 96% izdvajanja a trebamo ga podignuti nego leži u našoj odluci da postanemo ozbiljniji i kad o ozbiljnim stvarima raspravljamo. I da Vladu ma čija ta Vlada bila, ma tko je tvorio pozivamo da ovo mjesto mora koristiti za davanje poruka, za slanje ozbiljnih signala i za raspravu koja treba doprinijeti ne jačanju digniteta nas zastupnika nego jačanju digniteta ove zemlje. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je kolega Kajin u ime Kluba IDS-a.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici! Za ovo izvješće oružanih snaga može se reći da je prvo mirnodopsko izvješće oružanih snaga. Po prvi puta ili da budem precizniji, nikada tako nedvosmisleno se nije konstatiralo kao što se čini u ovom izvješću, citiram, da na temelju prosudbe prostora, prijetnji i rizika može se zaključiti da trenutno protiv Republike Hrvatske nije i da u dužem razdoblju neće biti izražena neposredna konvencionalna vojna prijetnja premda se ona ne smije u potpunosti isključivati. Mala je vjerojatnost da će se u nastupajućem razdoblju razviti neki konvencionalni sukob itd., itd. Upravo taj detalj držim da je najveća kvaliteta ovog izvješća. Mi na neki način upućujemo poruku zemljama sa kojima smo do jučer ratovali da Hrvatska svoje susjede, mislim prije svega na Srbiju i Crnu Goru, više ne vidi kao potencijalnog agresora i to je zapravo i točna konstatacija. Rat se vodio na tlu Hrvatske. Mi smo isto neko vrijeme bili involvirani u onaj u Bosni ali od tog razdoblja proteklo je više od deset godina i danas Hrvatska na Srbiju itd. mora gledati kao na susjeda sa kojim će razvijati gospodarske odnose, pokušati zaliječiti ratne rane, pospješiti povratak itd. Od takve politike, držim, mogu profitirati jasno i Hrvatska i Srbija. Drugo, ovo izvješće podnosi Vlada ali na neki način kako ga ja iščitavam ono je i izvješće predsjednika Republike u čijoj su ustavnoj nadležnosti oružane snage. Sigurno centralni dio izvješća je ovaj na strani sedam, citiram, da oružane snage će zadržati gransku strukturu, smanjiti broj postrojbi i zapovjedništva te nastaviti s razvojem sposobnosti za provedbu definiranih misija i zadaća. Ciljana veličina oružanih snaga je 16 tisuća djelatnih vojnih osoba i 2 tisuće civilnog osoblja uz ugovornu pričuvu s 8 tisuća pripadnika. Ročni sastav planira se postupno ukinuti ali će se zadržati mogućnost dragovoljnog služenja vojnog roka. Istina je i ta da Hrvatska još uvijek ima spornih teritorijalnih situacija granica spram Srbije, Crne Gore, Svetoj Geri, o Piranskom zaljevu da ne govorim. Međutim, potrebno nam je što hitnije ukinuti ročno služenje vojnog roka jer ovo danas više nema smisla makar svima mora biti jasno da će Hrvatska za profesionalnu vojsku sutra dan više izdvajati no što to čini danas. Jasno, u ratu izdvajali smo i do 40% proračuna za vojsku odnosno obranu. Danas je to ispod 2 ili oko 2%. Danas hrvatska vojska ima vjerojatno jedan od najmanjih proračuna od sviju europskih zemalja 1,61% do 1,8%. Ili za 2005. to je bilo 1,61% planirano GDP-a a 2004. bio je 1,81% bruto društvenog proizvoda sa vojnim misijama plus protupožarnom zaštitom. To je bilo 2,06% bruto društvenog proizvoda sa time da Europskoj uniji protupožarnu zaštitu jasno ne svrstava se u vojne izdatke. S druge strane, 0,1% bruto društvenog proizvoda je negdje 250 milijuna kuna. Europski prosjeci su za vojsku oko 2% pa i više ili do 2,2% bruto društvenog proizvoda. Međutim, ako bi me netko pitao da li je tih 0,1-0,2% 250 do 500 milijuna kuna bolje dati vojsci ili je bolje taj novac usmjeriti za zdravstvo, školstvo, ceste, pravosuđe itd. u ovom trenutku držim da je racionalno obrati ovo drugo. Jasno, sutrašnji vjerojatni ulazak u NATO povećat će i izdvajanje za vojsku ali brojka od 16 tisuća djelatnih vojnih osoba plus 2 tisuće civilnog osoblja i 8 tisuća ugovorene pričuve dovoljan je broj za malu Hrvatsku. Mislim da je to čak i previše a u svakom slučaju optimum. Sve više od toga mislim da bi bila megalomanija. Međutim, ponavljam, profesionalna vojska će zasigurno sutra više koštati od ove postojeće. Treće, najvrjednije što se učinilo u hrvatskoj vojsci nakon oslobođenja, u zadnjih sedam, osam, devet godina znači nakon okončanja vojno-redarstvenih operacija bilo je, da budem … [[Govornik se ne razumije.]] ovo reduciranja broja profesionalnih vojnika. Krenulo se tamo negdje sa gotovo 50 ili preko 50 tisuća. Danas imamo u sustavu 25 tisuća i 154 profesionalnih vojnika ili djelatnih osoba. Zašto je to najvrjednije? Jer se to učinilo bezbolno. Učinilo se to sve bez trzavica, bez nekih, bez velikih potresa. Jasno je učinjeno je sve to manje-više umirovljenjem i to ogromnog broja ljudi, 20, 30 pa možda i više tisuća ljudi. Ali stvorena je jedna pretpostavka da vojska bude vojska po najvišim standardima. Možda tamo za 3, 4 godine. Istina bilo bi oportunije da se možda pomoglo ljudima da pokrenu neki posao a ne da s proračuna idu na proračun. Prije su bili znači na proračunu kada su dobivali plaću, a sada su opet na proračunu kada dobijaju penziju. Hrvatskoj vojsci zasigurno treba i modernizacija. Naša oprema je inferiorna. Ona je zastarjela. Tenk prosjek starosti 35 godina. Borbena vozila prosjek starosti 20 godina. Protuzračna obrana zastarjela, ne postoji zaštita iznad 3000 metara. Kod avijacije stanje je gore. Imamo 10 do 12 aviona MIG-a koji lete. To je bolje nego 2000. godine ili tamo 1999. ali to je loše. Kanaderi na svu sreću ajde njih koristimo u sezoni, možemo reći da tu stojimo relativno dobro. Helikopteri ono što imamo ipak je 40% ajde u letu. Mornarica nam je izvan funkcije u goroj situaciji od one koju Mađari imaju na Balatonu. Citiram stranicu ovdje 26: "Ispravnost ključne borbene tehnike u Hrvatskoj ratnoj mornarici, dvotočje, danas Hrvatska ratna mornarica može provoditi samo zadaće prevoženja, polaganja mina i ophodnje. Ostale zadaće kao što su nanošenje raketnog udara, provođenje protupodmorničke i protuminske borbe ne mogu izvršavati zbog starosti brodova i tako dalje. Međutim tu mi na neki način dolazimo do biti. Svi znamo kako se i kada se je stvarala Hrvatska vojska. Znači u ratu kada je Hrvatska bila izolirana i stoga ne čudi svo ovo šarenilo tehnike. Smeta jedino što su se na toj trgovini neki silno obogatili pa za nagradu su neki dobili i generalske činove. No nitko nije u ovoj zemlji revidirao pretvorbu, da budem ciničan zašto bi onda dirao u trgovinu oružjem. Međutim naglasak mora biti na sljedećem da hrvatska industrija pokuša opremiti Hrvatsku vojsku. Da hrvatski transporter radi "Đuro Đaković", ako treba uzeti licencu od ove finske "Patrie" onda neka se to učini ali posao neka se da "Đuru Đakoviću". Ako treba mornarica doći do nekog ophodnog broda neka ga sagrade naši škverovi. Neka svako brodogradilište za subvencije koje dobija "vis avi" 9 i nešto milijardi kuna koje neće, neće oni podmiriti nego će za njih država doniraju po jedan ophodni brod iako će se i to skupo platiti ali želim reći pokrenimo hrvatsku vojnu industriju. Zbog čega? Prije svega zbog opreme vojske i zbog izvoza. Godišnja proizvodnja domaće vojne industrije iznosi 300 milijuna kuna. Pa to je gospodo ništa. To je sramotno malo. Od tih 300 milijuna kuna Hrvatska izveze oko 250 milijuna kuna što je također ništa. U svjetskim razmjerima to je naprosto zanemarivo. Doduše mi smo takvi izvozili bi oružje, ali recimo u misije Ujedinjenih naroda ne bi išli iako su Ujedinjeni narodi i Hrvatskoj u velikoj mjeri osiguravali mir preko UNPROFOR-a kada u jednom periodu ovdje znalo biti po 8, 9 tisuća vojnika. Imamo 44 tvrtke za proizvodnju oružja. Međutim tih 300 milijuna kuna, to je stvarno zanemarivo. Samo jedan buzetski Cimos izvozi 400 milijuna kuna auto-dijelova za jedan BMW, Citroen, Opel, Peugeot i tako dalje. Jedino vrijedan rezultat u izvozu je ovaj pištolj HS 2000 kojeg Karlovčani izvoze u Sjedinjene Američke Države. Izvezu čak više tih pištolja no što to uspijeva Zbrojevki iz Češke. Da se vratim na taj "Đuro Đaković". Što je sa tenkom ovim Degmanom? Da li će to nekada po navodnicima prohodati? Navodno pokreću sada proizvodnju 126 oklopnih transportera sa stranim partnerom i to bi sad trebala biti po mom sudu politika hrvatske Vlade da hrvatske tvrtke zapošljava na proizvodnji oružja. Mogao sam ovdje spomenuti uljanikove rakete i tako dalje kao što jednostavno ne mogu vjerovati da su MORH-u kao što se pisalo ukrali pod navodnicima 5100 raketa. Iako po meni bit nije u tih 11 milijuna kuna koliko te rakete vrijede već zašto se 2001. Hrvatska uplitala u taj sukob na tlu Bosne i Hercegovine? Konačno to da ne zna se 3 godine gdje su te rakete to je jedan šlamperaj vojske gdje bi odgovorne osobe trebalo poslati kao onog španjolskog ministra u kućni pritvor. Ono što bi trebalo biti najsigurnije to se najlakše krade. Ja mogu razumjeti da netko vam digne jednu raketu. Ajde. Ali da se ne znam dvije, tri godine gdje je 5100 raketa pa to jednostavno nema zemlje koja se na taj način tako neodgovorno ponaša. I sad onda dolazimo do terorizma. Kako ćemo se čuvati kad nismo u stanju gospodo niti rakete čuvati? Ili kad ne znmamo gdje su te rakete? Sva je sreća da nikome pod navodnicima nismo zanimljivi za terorizam. Govorite sad o psihičkoj borbenoj spremnosti pa kažete na strani 28 da su vojnici zadovoljni odjećom, a smještajem i prehranom prosječno zadovoljni. Možda bi trebalo pitati ove stanare na Valovinama u Puli što oni misle o svom smještaju, ali govorim to u kontekstu da Hrvatska vojska može živjeti, tu se slažem sa Kovačevićem samo od nekretnina koje ima uz more na način da one u gradovima, tu se razlikujem s njim, mora bez naknade ustupiti lokalnoj samoupravi ili mora uz suglasnost lokalne samouprave te nekretnine staviti u funkciju. Zatim droga u vojsci. Mene uvjeravaju da se u kasarnama ili vojarnama može lakše do droge nego na ulici. To je problem ja bih rekao nadležnosti vojna, civilna policija ali to je jedan ogroman problem. Jasno da je taj vojni sustav ogroman sustav. 25 tisuća 154 imamo djelatnih osoba. Od toga 3 tisuća 555 časnika i dočasnika plus 10 tisuća 579 upućenih novaka u Hrvatsku vojsku. Znači u tom za javnost relativno zatvorenom sustavu mogu se jasno dešavati i ti problemi s drogom. Imamo i proračun Instituta za istraživanje o kojem je gospodin Čosić govorio. On iznosi svega 1,2 milijuna kuna. 750 tisuća EUR-a. Pa se postavlja pitanje što se uopće sa tim novcem može? Ništa se ne može. A vojska nije samo tržište. Ona bi trebala na neki način biti taj tehnološki rasadnik. Za kraj što očekivati od 3,7 milijardi kuna u 2004. ili 1,81% bruto društvenog proizvoda gdje 2, gdje 2,6 milijardi ili 73,7% ide za plaće? Pa nam je tehnika takva kakva jeste. Što očekivati od 3,6 milijardi kuna u 2005. godini ili 1,61% bruto društvenog proizvoda? Nama je znači potreban jedan radikalan preustroj jer je sustav pred zamorom. On ovakav jednostavno gubi smisao. Postaje na neki način sam sebi svrha. Ja se slažem, jedan avion je 30 milijuna dolara ili 200 milijuna kuna. Hrvatska da sav novac da za te avione, ono što nam ostane osim plaća, može kupiti dva aviona godišnje, 10 tenkova, ali točno ne razmećimo se već pokrenimo domaću bojnu industriju prije svega jasno za potrebe Hrvatske vojske, ali i izvoz. I drugo, lišite se gospodo ili gospodine ministre ovih vojarni uz more, jer ono na što one danas sliče npr. ona na ulazu u Puli gdje se pljačka ove kamene blokove "RT", "kopice", klupice kako se kome prohtije postaje na neki način slika i prilika Hrvatske vojske. Ja se slažem da nema novaca, ali isto tako priznajem ministru da u ovakvim okolnostima odrađuje jedan ogroman posao. Rekoh ili ja to tako na neki način doživljavam ovo izvješće i kao izvješće predsjednika Mesića jer je on vrhovni zapovjednik temeljem Ustav, a prema tome u čitav taj sustav itekako involviran i zato držim da bi ga trebalo podržati, ali bit je da sustav izdrži ovakav kakav je još dvije, tri, četiri godine pa će nam valjda onda biti malo bolje i da se ne zaustavi ovaj preustroj, a od velikih priča o modernizaciji bez hrvatske vojne industrije iluzorno je uopće govoriti. Ubuduće će zasigurno još više novaca ići za plaće, otpremninu, hranu, poglavito tu treba staviti naglasak na otpremninu, a još manje će biti za opremu i stoga vojska ukoliko se želi modernizirati ima samo dva rješenja. Znači domaća vojna industrija i pokušajmo pod dva, dio tih vojnih nekretnina staviti u funkciju jer ovo na što one danas sliče doista više nema nikakvog smisla. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Kramarić govoreći o raketama ovih 5.100 … … [[Upadica se ne čuje.]] Kajin. Generale, ispričavam se. Govorio je da su te rakete završile u Bosni i Hercegovini. Nisu u Bosni nego u Makedoniji. Ti ne možeš bez Bosne i Hercegovine. Hvala.
Hvala na korektnom i konkretnom ispravku. Nastavjamo s raspravom. U ime kluba HNS-a, poštovani kolega Ferenčak. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Na naše klupe stigao je prijedlog godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, o provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju Oružanih snaga Republike Hrvatske s izvješćem o povredi plana obrane i obrambenih priprema. Autor ovog izvješća kaže u uvodu kako ono prikazuje promjene nastale od zadnjeg izvješća, ali na žalost tih promjena puno je više s negativnim predznakom, a tek nekolicina onih s pozitivnim. Strateški cilj RH je ulazak u NATO, ali reforma i spremnost Oružanih snaga i samog MORH-a daleko su od standarda atlantskog saveza. Govori se o izradi smjernica, planova, priprema i izvješća, ali konkretnih akcija u tom smjeru nema. Sukus 50-tak stranica izvješća jest da je stanje u Oružanim snagama Republike Hrvatske i dalje loše, a kao glavni problem ističe se tehnička zastarjelost opreme. Potrebne zalihe goriva i hrane su minimalne, a možda najveći problem i pokazatelj nedostatka vizije kako uopće stanje popraviti jest činjenica da ključni dokumenti razvoja Oružanih snaga nisu donijeti, a kao izlika tome tvrdi se da tih dokumenata ionako nema 15 godina pa se ne treba dizati velika prašina oko toga. Do nedavni primarni interesi i ciljevi Oružanih snaga Republike Hrvatske nisu više aktuelni jer je mala vjerojatnost za … vojne prijetnje, ali ako uzmemo u obzir činjenicu da Republika Hrvatska nema plan djelovanja u izravnim situacijama i katastrofama kao što su teroristički napadi i poplave i potresi, a što sada postaje primarna zadaća i interes Oružanih snaga, neznam kako tumačiti izjave iz ministarstva, citiram: "Da hrvatske Oružane snage znaju gdje idu i što žele postići. To znači da Oružane snage u današnjem organizacijskom obliku i stanju uvježbanosti i spremnosti mogu ispuniti svoju zadaću." kraj citata. Iz ovog izvješća koje je pred nama, mi u HNS-u iščitavamo upravo suprotne zaključke, niti resorno ministarstvo ima viziju niti strategiju kamo i kako želi ići ili ju barem nije nama predstavilo u ovom Visokom domu. U skladu s praksom zemalja atlantskog saveza i MORH-a, i MORH je pokrenuo reviziju postojećeg stanja Oružanih snaga. Tako je u prvoj polovici 2005. donesen prvi … [[Ne razumije se.]] obrane. U tom dokumentu iznijeti su zaključci kao što je popuna Oružanih snaga profesionalni sastav i … [[Ne razumije se.]] pričuvom, naglašava se razvoj sposobnosti osiguravanja u međunarodnim vojnim operacijama te radnoj sposobnosti sudjelovanja u neratnim vojnim operacijama. Također je zaključeno kako će se Oružane snage zadržati gransku strukturu i smanjiti broj postrojbi zapovjedništava i da će MORH proći proces reorganizacije. Ovdje želim naglasiti da se HNS, a posebno na neki način zastupnici već godinama zalažu da se ročni sastav ukine, a da se vojska profesionalizira dok s druge strane današnja vladajuća struja svim silama tome opirala no nadamo se da će se sada prikloniti našim prijedlozima. Kako čitamo dalje u izvješću, kroz čitavi tekst najviše se upotrebljava kondicional "treba donijeti", "treba izraditi", a način kako resorno ministarstvo i Vlada misle dostići ove ciljeve nisu ni najmanje jasni, a između redova se iščitava da niti oni sami neznaju kako početi a kamoli kako završiti taj odgovoran posao. Ako pogledamo Državni proračun za 2006. godinu vidjet ćemo da su usluge promidžbe i informiranja povećane sa 621 tisuću na 3 milijuna 518 hiljada kuna, intelektualne usluge na milijun 769 tisuća kuna. Ove brojke jasno pokazuju kako se zapravo misle napraviti potrebne promjene, odnosno kroz medije postojeće stanje se konstantno uljepšava dok je stvarnost ipak puno drugačija. U "Vjesniku" stalno čitamo hvalospjeve o našoj vojsci pa je tako i u današnjim novinama pa i u "Vjesniku" od 21. jedan pompozni naslov, kaže "MORH će graditi vojarne za 21. stoljeće". Najavljuje se poboljšanje standarda i življenja u Oružanim snagama gdje je to prvenstveno jedan od ključnih projekata resornog ministarstva. Na temelju ovog članka moglo bi se postaviti mnogobrojna pitanja s obzirom na veliku količinu nelogičnosti, ali postavljam samo neka. Od kuda će MORH financirati gradnju ovih objekata kada za to uopće nema predviđenih sredstava u proračunu? Uostalom ako se kojim čudom i nađu sredstva za vojarnu 21. stoljeća, zašto se onda ne nađu i sredstva za modernizaciju naoružanja, školovanja ljudi, veće plaće časnika i ostalih djelatnika, a da ne pričamo o čemu su već moje kolege ovdje govorile da u svim gradovima po cijeloj Hrvatskoj prolazimo pokraj vojnih objekata koje nitko ne koristi, koji su ruglo i propadaju, a sigurno imaju korisnu civilnu svrhu. MORH-u bi mogli donijeti toliko potrebne izvanpolitičke prihode, ali naša Vlada i resorno ministarstvo već 2 godine razmišljaju i ne čine ništa u tom pogledu. Prema dostojnim podacima utvrđeno je da više od 300 vojnih objekata MORH više ne koristi. Odnosno vojska ih je napustila, a dnevno ih čuva gotovo tisuću 300 ljudi. Plaćamo im plaće, plaćamo režije, komunalne naknade umjesto da ti objekti donose zaradu, na njih se troši ionako nedostatni proračun. Godinama slušamo jednu te istu priču, godinama se pravi da je stanje loše, a svjedoci smo da se niti najjednostavniji koraci na poboljšanju stanja ne poduzimaju. I na kraju osvrta na gore navedeni članak još samo jedna rečenica. Mišljenja smo da bi konačno trebalo prestati to neutemeljeno … [[Govornik se ne razumije.]] samoreklamerstvo o velikim i divnim planovima i projektima bez konkretnih poteza i rezultata. Proces pristupanja NATO-u prema ovom Izvješću teče odlično uz same pohvale iz Bruxellesa. Zanima me kad je već tome tako kako to da nema još pristupnice u NATO-u. Stručnom timu NATO-a predstavlja radni materijal, dugoročni plan razvoja Oružanih snaga od 2006. do 2015. koji je dobio prolaznu ocjenu, ali uz temelj i preduvjet da se poštuje ključna pretpostavka o izdvajanju 2% za vojska od BDP-a. No ako pogledate postotak udjela proračuna MORH-a u BDP-u od dolaska ove Vlade konstantno pada. A ono što jest u proračunu troši se u krive svrhe. Za ilustraciju 2003. godine udio financiranja MORH-a bio je 2,1%, 2004. 1,8, 2005. 1,6, a 2006. procjenjuje se 1,7%. Koliko pak dalje rješavali proračun MORH-a sa smanjenjem sredstava za usavršavanje, ulaganje u modernizaciju opreme i infrastrukture te smanjenjem sredstava za međunarodnu suradnju, a uz toliko povećanje za npr., uredski materijal, medijsku promidžbu, intelektualne usluge teško će naše Oružane snage dostići minimalni nivo Atlantskog saveza. Ako još uzmemo činjenicu da je proračun prividno povećan i izdacima za obalnu stražu dobivamo rezultat da je postizanje cilja i svjetskih vojnih standarda za sada nedostižan. Šarene i blješteće prezentacije i deklarativne potpore neće nam osigurati člansku iskaznicu u Atlantskom savezu. Nadalje, moramo se osvrnuti na ocjenu borbene spremnosti Oružanih snaga. Na sve se strane govori o starosti tenkova, borbenih vozila, avijacije, ratna mornarica i dalje nije sposobna obavljati ratne zadaće zbog starosti brodova i neredovitog djelomičnog remonta. Jedino malo poboljšanje u ratnom zrakoplovstvu. Završen je remont MIG-ova i helikoptera, ali to je započeto još u prošlom mandatu. U planu nabave opreme rijetko se spominje mogućnost da se u vojnu proizvodnju uključe domaće tvrtke što bi sigurno imalo pozitivne gospodarske efekte. U javnosti se najviše govori o ovom dijelu Izvješća, a ono je potencirano i od strane ministarstva jer elektrotehnika je naslijeđe i zastarjela je, a sam ministar izjavljuje da bi on radije ulagao u znanost nego u tenkove. Apsolutno se slažem s njim, podupirem ga u tome, međutim opet neutemeljena promidžba i priča. U ovom slučaju resorno ministarstvo ne može ništa učiniti na obrazovanju svojih ljudi jer u svom proračunu nema novaca za to. Dakle, ostajemo samo na priči. Vrlo zanimljiv dio izvješća je onaj o psihičkoj borbenoj spremnosti djelatnika. Indikativna je činjenica da je najveći dio bolovanja bio zbog duševnog poremećaja, a čak 80% njih ima dugotrajan … [[govornik se ne razumije.]] Iz ministarstva nam poručuju kako Oružane snage počivaju na ljudstvu, a ne tehnici. Ovim Izvješćem pobijaju sami sebe jer pitam se kakva je to vojna ljudska snaga ako je veliki dio tog istog ljudstva na dugoročnom bolovanju iz duševnih razloga. Ovdje si sad možemo i postaviti pitanje kako je uopće moguće da u djelatnoj vojnoj službi može biti netko sa duševnim poremećajima. Također se nameće pitanje na koji način se radi na smanjenju broja djelatnika u MORH-u pa se tako govori da je administrativni dio djelatnika najmnogobrojniji, da će se ići na njegovo smanjenje, a s druge strane osniva se tvrtka "Pleter usluge" kojoj po logici stvari baš i nisu potrebne usluge administrativnog kadra jer se kaže da će ta tvrtka obavljati zaštitarske poslove. Koji je onda cilj i svrha osnivanja jednog takvog poduzeća? Osim toga, znamo da već postoji poduzeće u državnom vlasništvu koje se zove AKD koje radi takve usluge, zašto se stvari dupliraju? S jedne strane Hrvatski fond za privatizaciju se trudi privatizirati državne tvrtke, a s druge strane sama država osniva nove tvrtke u svom vlasništvu. Bilo bi dobro poraditi na koordinaciji rada ministarstva unutar ove Vlade. I na kraju, da zaključim, nažalost nije dobro i malo se radi na tome da se nešto popravi. Donošenje ključnih strateških dokumenata plana reforme i svrsishodna raspodjela proračunskih sredstava nešto je što svaka Vlada može i mora utjecati. Naši stručnjaci hvaljeni su i u ovom Izvješću i to ne samo od nas samih. Zašto onda njihovu stručnost, znanje, vještine ne iskoristimo prvo za naš vlastiti napredak kako bismo zaista imali što prezentirati u Bruxellesu sa stvarnim činjeničnim stanjem, a ne da sve snage uprežemo u samo reklamiranje bez stvarne podloge i rezultata. Klub Hrvatske narodne stranke može prihvatiti ovo Izvješće isključivo kao informaciju o trenutačnom stanju, uz snažnu kritiku da se ništa ne čini na popravljanju stanja dok vizija kako dalje i u kojem pravcu uopće ne postoji. Hvala lijepo.
Hvala vama. Poštovane kolegice i kolege, ostalo je 5 minuta do 19 sati. Dogovor je da se radi do 19 sati. Imamo još jedan klub ali on bi imao pravo 20 minuta, prema tome, očigledno u dogovoreno vrijeme ne može završiti. Pa ćemo danas ovdje prekinuti sjednicu. Sutra nastavljamo u 9 i 30. Prvi na redu je Klub nezavisnih zastupnika, poštovani kolega Glavaš. Hvala vam lijepa. Laku noć.
Otvaram sjednicu. Na dnevnom redu je Prijedlog godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske, s Izvješćem o provedbi plana obrane i obrambenih priprema i Prijedlog zaključaka o obvezi Vlade Republike Hrvatske u vezi izrade prijedloga strategija iz područja obrane i nacionalne sigurnosti. Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, Hrvatska je već nekoliko mjeseci bez pravobranitelja za djecu. Hrvatska je Vlada prije 10 dana objavila da ima ime kandidata. Taj kandidat vidimo da je jučer povukao sam svoju kandidaturu, pa ja bih vas molio zbog ovog Sabora i zbog javnosti da li ćemo mi imati priliku na ovoj sjednici riješiti pitanje pravobranitelja za djecu jer se ja mislim svi slažemo da je ta osoba itekako značajna u Hrvatskoj danas.
Ako Vlada podnese prijedlog taj će prijedlog biti uvršten odmah u dnevni red. Ako je Vlada povukla prijedlog, odnosno kandidat ukoliko je povukao prijedlog onda treba doći novi prijedlog. Ja znam da je bio raspisan javni poziv, da je bilo 15 ili 16 kandidata za dječjeg pravobranitelja, da je na temelju toga javnoga poziva Vlada predložila jednu osobu. Sad je navodno ta osoba povukla ostavku. Daklem, dolazi se u situaciju da Vlada predloži kandidata kada on bude došao. Mi ćemo ga uvrstiti u dnevni red i raspraviti. Klub zastupnika nezavisnih zastupnika poštovani zastupnik Branimir Glavaš. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. U ime Kluba nezavisnih reći ću nekoliko razmišljanja Kluba nezavisnih i mojih osobnih razmišljanja obzirom da sam bio i sudionik stvaranja Hrvatske vojske još u trenucima kada je u ovoj sabornici '90.-te godine većina ili velika većina zastupnika iz one opcije koja je izgubila povjerenje biračkog tijela na prvim demokratskim izborima bila protiv takovih koraka koji smo činili i koje smo namjeravali učiniti na osnovu predizbornog programa uvođenjem višestranačja u tada Socijalističku Republiku Hrvatsku. Dakle, od prvih dana bio sam sudionik stvaranja te Hrvatske oružane sile. Prvo, u vidu preuzimanja tadašnjeg Sekretarijata unutrašnjih poslova republike, Socijalističke Republike Hrvatske koja je bila instrument, jedan represivni aparat tadašnje države koja je odumirala, u kojoj nova vlast uistinu prvih mjeseci pa i prvih godinu dana nije imala nikakvog upliva, nikakvog utjecaja u smislu stavljanja tog represivnog aparata ili sigurnosnog aparata u trenutku demokratskih promjena pod ustavnu kontrolu na osnovi novo donesenog Ustava Republike Hrvatske. Također sam bio i sudionik dakle stvaranja Zbora narodne garde kao preteče Hrvatske vojske '90.-te i '91. godine, pa sam također bio sudionik i dao svoj skromni doprinos u stvaranju hrvatske oružane sile u vidu koji je egzistirao u tim ratnim i poratnim godinama, pa evo u nekom obliku svojim javnim i političkim radom kroz ovaj Sabor i druge institucije vlasti također sam bio sudionik stvaranja tog sustava. Dakle, bio sam u situaciji da ocijenim i procijenim što je to dobro onoliko koliko je to bila moja mogućnost obzirom da po profesiji nisam vojni stručnjak, a obzirom na situaciju u kojoj sam se nalazio morao sam se baviti određenim stvarima koje su dolazile iz te sfere vojne znanosti. Smatram da je Hrvatska vojska i oružana sila od prvih dana preko policije, Zbora narodne garde i Hrvatske vojske sve tamo do okončanja procesa oslobađanja okupiranih prostora i završetka procesa mirne reintegracije 15. siječnja '98. godine u potpunosti ispunila očekivanja i opravdala svoje postojanje u tom obliku. No, osobno obzirom da sam i živio u sredini ratnog i poratnog okruženja, u sredini dugogodišnje blizine okupacije dobrog dijela hrvatskog teritorija. Dakle, praktično svakodnevno sam bio u situaciji proživljavati sve ono što je nosio život na prvoj liniji bojišta. Reći ću samo jednu stvar kako sam razmišljao i tada sredinom '90.—tih godina. Dakle, i prije nego što je došlo do akcije “Bljesak“ i “Oluja“ i oslobađanja velikog dijela okupiranih hrvatskih prostora i teritorija. Mislim da je to bilo '94. godine prilikom jednog preustroja Hrvatske vojske u tim ratnim okolnostima i ratnim uvjetima, jednoga dana nazvao me ministar, pokojni ministar Gojko Šušak, dakle ratni ministar, čovjek koji je stvarao Hrvatsku vojsku, čovjek koji je uistinu dao ogroman doprinos u formiranju Hrvatske vojske kao snažne oružane sile koja je odradila svoju povijesnu zadaću oslobađanja okupiranih prostora sredinom 90-tih godina. Nazvao me i pitao, tada sam bio naime osječko-baranjski župan i pitao što želim i kako gledam viziju razvoja grada Osijeka, Osječko-baranjske županije i tog dijela istočne Slavonije obzirom na buduće stacioniranje ili ustanovljenje sjedišta hrvatske oružane sile u tom dijelu Hrvatske, pitajući me želim li vojsku u gradu Osijeku ili negdje dalje u istočnoj Hrvatskoj. Iako dakle u trenutku više od trećine hrvatskog državnog teritorija nije bila slobodna, bila je okupirana, više od trećine prostora Osječko-baranjske županije nalazilo se pod okupacijom i praktično kilometar samo od grada Osijeka nalazila se linija razdvajanja, tada još uvijek sa postavljenim teškim naoružanjem, dakle okupatorskom arteljerijom kojoj su cijevi bile uperene prema gradu Osijeku i drugim slobodnim dijelovima Hrvatske, smatrao sam da vojska ili sjedište vojske značajnijih postrojbi nije budućnost grada Osijeka i Slavonije, smatrao sam da ogroman broj nekretnina koji je bio isključivo vojne namjene praktično posljednjih stotinu godina u gradu Osijeku i Osječko-baranjskoj županiji uistinu ne treba biti u funkciji Hrvatske vojske kao oružane sile Republike Hrvatske u budućnosti već da te objekte treba osloboditi i prenamijeniti i predati ih građanima grada Osijeka, Osječko-baranjske županije, Slavonije i Republike Hrvatske. Vođen upravo tim razmišljanjima odgovorio sam ministru Šušku ne ja ne gledam budućnost grada Osijeka kao grada u kojoj će biti stacionirano i skoncentrirano veliki broj vojnika u koji će biti stacionirana i skoncentrirana oružana sila Republike Hrvatske već želim od grada Osijeka napraviti jedan moderan otvoreni grad u kojem će biti sjedište i središte osječkog sveučilišta, u kojem će ova materijalna sredstva, materijalna bogatstva, u kojem će ove nekretnine koje su praktično stoljeće služile u vojne svrhe još od vremena Austro-Ugarske, stare Jugoslavije, druge Jugoslavije da i ne govorim jer sve žive nekretnine su uzurpirali i stavili u funkciju tadašnje JNA već sam smatrao da te nekretnine treba predati sveučilištu. Tada, dakle još te '94. godine inicirao sam prema hrvatskoj Vladi, odnosno konkretnije prema tadašnjem vrhovniku hrvatskih oružanih snaga, pokojnom predsjedniku i vrhovnom zapovjedniku oružane sile u ratnim okolnostima slobodne Hrvatske države svoja razmišljanja i prijedlog da se te nekretnine, to vlasništvo Ministarstva obrane, odnosno Hrvatske vojske preda i u tim ratnim okolnostima i ratnim uvjetima u funkciju građana, u funkciju znanosti i u funkciju gospodarstva. Trebalo mi je jedno 2 godine od te moje inicijative, dakle moj prijedlog ministru Šušku da ne stacionira sjedište i zapovjedništvo oružanih snaga za taj dio Hrvatske u gradu Osijeku naišao je odmah, odmah istog časa na razumijevanje i na potporu i nije bio određen grad Osijek kao sjedište ratnog, odnosno vojnog zapovjedništva u tom dijelu Hrvatske već je to vojno zapovjedništvo stacionirano i smješteno u gradu Đakovu i tada je zborno područje dobilo sjedište u gradu Đakovu, a ne u gradu Osijeku što je mnogima tada bilo nejasno zašto se to događa i nisu imali razumijevanja pogotovo što su smatrali da se nalazimo na prvoj liniji bojišta kilometar od linije bojišta i da je nužno, a to objektivno i toga trenutka je bio veliki broj hrvatskih vojnika stacionirano u gradu Osijeku pa nekako je proizlazilo kao i logično da u gradu Osijeku bude zapovjedništvo zbornog područja. Moja inicijativa prema prvom hrvatskom predsjedniku dr. Tuđmanu pala je na plodno tlo, pala je na plodno tlo i naišla na prvo razumijevanje, na najvišoj razini u Republici Hrvatskoj i potvrdu naših razmišljanja, uvažavanje naših civilnih prijedloga da se ti objekti oslobode, da se vojska iz tih objekata iseli i da se ti objekti predaju u funkciji znanosti, funkciji razvoja gospodarstva u gradu Osijeku i Osječko-baranjskoj županiji. Ta inicijativa je i okrunjena negdje koncem '96. početkom '97. godine potpisom ugovora odlukom hrvatske Vlade i potpisom ugovora između Ministarstva obrane, Ministarstva znanosti i županija kao jedinica lokalne samouprave i državne uprave tada koje su gravitirale na tom slavonskom prostoru, tih 4, 5 županija, gdje smo nazočili dakle momentu predaje tog vojnog kompleksa grada Osijeka u funkciju znanosti i funkciju gospodarstva. To podsjećam upravo iz razloga što želim naglasiti da smo tako razmišljali i u trenutcima dakle kada smo živjeli u situaciji ratnog okruženja, kada smo živjeli u trenutcima kada je trećina hrvatskog teritorija još uvijek bila okupirana, a da uopće nismo dovodili u sumnju ili izražavali nedoumicu raspleta razvoja budućih događaja, odnosno konačnog oslobađanja okupiranih hrvatskih prostora. Prema tome i tada smo razmišljali na jedan način za koji se ovdje u hrvatskoj metropoli nije dobivao osjećaj da tako razmišljaju lokalni političari u gradu Osijeku i Županiji osječko-baranjskoj. Evo ovdje sjedi i ratni gradonačelnik i gradonačelnik toga vremena u ovim klupama, ovdje sjedim i ja koji sam obnašao vlast na županijskoj razini i bio nekakva spona između te političke vlasti i u Zagrebu, ali smo se usaglasili oko toga u prvom trenutku i od prvoga trenutka da treba poduzeti sve da se vojarne stave u funkciju znanosti, stave u funkciju gospodarstva, stave u funkciju razvoja ratom razrušenog grada Osijeka i da od grada Osijeka napravimo sjedište i središte budućeg gospodarskog razvoja, sjedište i središte znanosti za Slavoniju i Baranju što je preduvjet gospodarskog razvoja i mislim da to tada smo učinili uistinu na jedan način koji je polučio pune efekte i rezultate. Nakon toga bili smo svjedoci povremenih takvih slučajeva da se Ministarstvo obrane odriče određenih nekretnina i predaje određene nekretnine jedinicama lokalne samouprave u drugim dijelovima Republike Hrvatske. No, smatram da su takovi slučajevi bili vrlo rijetki i da su bili izuzeci i da nisu postali praksa Ministarstva obrane i praksa hrvatske Vlade u proteklim mandatima, barem ne preučestala već je Ministarstvo obrane sebično pokušavalo zadržati što više tih bogatstava, tih nekretnina, te imovine u svom portfelju smatrajući valjda da će time dobiti i veći značaj i izboriti se za nekakav bolji status unutar hrvatske Vlade, bez obzira koja politička opcija formirala tu Vladu. Pa već i činjenica da u posljednje dvije godine odnosno da prošle godine nismo dobili izvješće o stanju u Ministarstvu obrane i Hrvatskoj vojsci već da smo sada u situaciji da je pred nama izvješće za dvogodišnje razdoblje dovoljno pokazuje i potvrđuje gdje je Ministarstvo obrane danas i kako Ministarstvo obrane gleda prvi čovjek hrvatske Vlade odnosno koju poziciju mu namjenjuje sada i objektivno nije teško prognozirati kakva je budućnost Ministarstva obrane u budućem političkom životu Republike Hrvatske. Dakle, odnos same hrvatske Vlade, proračunske stavke u proračunu za 2004., za 2005. pa i za 2006. godinu a koji se odnose na Ministarstvo obrane govore jednostavno koliko brige, pažnje i kakva je perspektiva Ministarstva obrane i koliko brige i pažnje ulaže ili posvećuje predsjednik hrvatske Vlade prema Ministarstvu obrane. Dakle, upitno je, uistinu je upitno i diskutabilno kakva je budućnost i što čeka Ministarstvo obrane u svim ovim procesima koji slijede a to su razgovori koji slijede u narednih nekoliko godina a odnose se na ulazak u Europsku uniju. To su razgovori i pregovori koji slijede radi ulaska Hrvatske u NATO. Mislim da još uvijek nismo dobro izanalizirali koje su posljedice i koja je cijena koju će Hrvatska morati platiti i koji su plusevi a koji minusi ovih integracija. Nisam protivnik ulaska Hrvatske u NATO, nisam protivnik ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Ali, smatram da objektivno i realno trebamo procijeniti danas ovaj segment državne vlasti, ovaj državni resor unutar hrvatske Vlade i objektivno i kritički izgovoriti ono što ovaj segment hrvatske Vlade uistinu i pripada. Pa evo kakvo je stanje u hrvatskoj vojsci mislim da iz današnjih novina možemo pročitati. Općinski sud je odredio da država mladiću mora isplatiti naknadu, silovanom ročniku država mora isplatiti pola milijuna kuna. Dakle, ovaj današnji novinski naslov najbolje oslikava stanje u hrvatskoj vojsci. Netko će reći to je izuzetak, to je ekstreman slučaj. Možda i je ekstreman slučaj takav, ali sličnih identičnih slučajeva od nestručnog rukovanja minsko-eksplozivnim sredstvima ročnika, od nestručnog, nekvalitetnog, nesavjesnog odnosa časničkog kadra prema poslu koji obnaša unutar Hrvatskih oružanih snaga a što su posljedica i ovo prvo što sam spomenuo i ovo drugo što sam spomenuo, i one stvari koje nisam spomenuo u svakom slučaju su nepotibne činjenice. Dakle, takvo je stanje u hrvatskoj vojsci i s pravom se pitam onda da li ovaj postotak koji se troši iz državnog proračuna ima svoje opravdanje iako se on kreće u nekakvim gabaritima modernih europskih zemalja. Da li to ima svoje opravdanje? Ja smatram da nema svoje opravdanje i da ne možemo zatvarati oči pred činjenicom da se mi krećemo u nekakvim postocima i gabaritima modernih europskih zemalja ali pitanje je što je iza toga. Iza toga imamo zastarjelu tehnologiju, iza toga imamo dakle potrošnju tih sredstava ogromnim djelom i ogromnim postotkom samo za osobne dohotke i hrvatska vojska je danas puno slabija nego što je bila na pozicijama, usudio bih se reći, čak i 1992. godine. Neću reći 1991. ali 1992. godine sigurno. A ogromna sredstva se troše. Velika sredstva se troše. Postavlja se pitanje i uloge i opravdanosti služenja civilnog vojnog roka. Zašto maltretirati tu mladost koja civilno služi vojni rok a istovremeno nema država od toga nikakve koristi. Osobno ih se pošalje, odobri im se služenje civilnog vojnog roka a šest mjeseci nikakve koristi nema niti ustanova u koju su upućeni na služenje vojnog roka a niti oni sami da bi iskoristili to vrijeme za usavršavanje, obrazovanje, stjecanje nekakvih znanja ili priprema za nekakav samostalni bolji život. Smatram da je prošlo vrijeme kada se suverenitet branio topovskim cijevima. Smatram da je prošlo vrijeme kada se suverenitet branio oružanom silom, već da se suverenitet brani štiteći nacionalne interese, razvojem gospodarstva, razvojem znanosti, unapređivanjem znanja i zbog toga se apsolutno zalažem da se Hrvatska pripremi za vrijeme u kojem će neupitno ovaj segment državne uprave i državne Vlade odumrijeti. Dakle, Hrvatska mora pristupiti jednoj temeljitoj reorganizaciji, zadovoljiti onaj minimum koji zahtijeva NATO da bi se ušlo u NATO, zadovoljiti onaj minimum da bi pristupili i bili prihvaćeni od strane Europske unije i proces europskih integracija da bi završio na jedan kvalitetan pozitivan način. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Ispravljam netočan navod štovanog gospodina zastupnika kada je rekao: "Današnji članak o silovanju jednog ročnika oslikava stanje u Hrvatskoj vojsci, a isto tako kao i nestručno rukovanje eksplozivnim napravama". Naime nije točno da to oslikava stanje. O praćenju incidenata u Hrvatskoj vojsci taj broj učestalosti, intenzitet tih incidenata su potpuno jednaki kao u drugim europskim vojskama. Dakle ne bih rekao da oslikava nego kaže da se naša vojska, hrvatska vojska uklapa u sigurnosni dio kakav vlada i u ostalim vojskama u Europskoj uniji. Hvala.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Moram reći da govoreći o civilnom služenju vojnog roka kolega Glavaš je rekao da nemaju koristi niti društvo u cjelini niti one osobe koje civilno služe vojni rok. Moram reći da je upravo slučaj Ureda državne uprave u Varaždinskoj, u Varaždinskoj županiji gdje osobe koje su na civilnom služenju vrlo odgovorno i moram reći vrlo kvalitetno su izvršavale svoje obveze i stručno, osobe koje su završile fakultete nisu služile vojni rok, ali su svojim civilnim služenjem itekako pomogli djelovanju Ureda državne uprave. … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala lijepo.
Ministar obrane Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Iskoristit ću mogućnost nakon izlaganja predstavnika svih klubova ukratko se osvrnuti na određene stavove. Govoriti o stanju u Hrvatskoj vojsci i uopće o stanju pojedinog sustava može se samo u odnosu na to da li taj sustav funkcionira i da li taj sustav ispunjava ili ne ispunjava zadaće koje su mu povjerene. I sada koristim priliku jednostavno postaviti pitanje koje to zadaće Hrvatska vojska i u zemlji i u inozemstvu nije ispunila? Nema niti jedne postavljene zadaće koju Hrvatska vojska uz sve teškoće koje imamo, a vezano su uglavnom uz zastarjelost tehnike o čemu sam govorio u uvodnom izlaganju, koju to zadaću Hrvatska vojska nije ispunila u zemlji što se tiče pitanja obuke, što se tiče pripomaganja u rješavanju, pripomaganja civilnim institucijama u rješavanju stanja zatečenih, posebno protupožarna zaštita, čišćenje kanalske mreže radi pokušaja uspostave nultog stanja, sudjelovanja u mirovnim misijama gdje dobivamo vrlo visoke ocjene, prilagodbe, prilagodbe organizacijskog sustava radi ulaska u NATO. Ako netko zna da Hrvatska vojska nije ispunila jednu od postavljenih zadaća otvoren sam za raspravu i o tome možemo polemizirati. Nekoliko zastupnika govorilo je o darovanju nekretnina. Činjenica da u našem Nacrtu dugoročnog plana razvoja hrvatskih oružanih snaga koji će se naći uskoro na raspravi u ovom visokom domu kao završno stanje je vrlo mali broj nekretnina koje će koristiti Hrvatska vojska. MORH nije vlasnik vojnih objekata. MORH je korisnik. Vlasnik je Republika Hrvatska koja tim nekretninama upravlja preko Vlade odnosno u pripremi vladinog Ureda za upravljanje državnom imovinom. I u svakom slučaju slažem se apsolutno sa zastupnik … [[Govornik se ne razumije.]] koji kažu da je veliki broj tih nekretnina i potencijalna mogućnost industrijskog razvoja. Kada bude MORH ne ide u odnosu netko je rekao voli, ne voli prema jedinicama lokalne samouprave ali je činjenica da je u ovom trenutku opterećen čuvanjem objekata koje trenutno ne koristi. Ne možemo si dopustiti povlačenje straže iz objekata koje u ovom trenutku već sada ne koristimo i prepustiti devastaciji, uništavanju i drugim protupravnim radnjama. Ali je činjenica da to organizacijski oteže stvari, stvara teškoće i financijski i organizacijski. Ali vjerujem da će se puno tih nekretnina naći i u kvalitetnim projektima koje će Vladi, preko vladinog Ureda za upravljanje državnom imovinom predložiti i lokalna samouprava u svim dijelovima Hrvatske. U mandatu ove Vlade poklanjane su vojne nekretnine isključivo kao industrijske zone na temelju programa i vojni objekti u svrhu stvaranja boljih materijalnih uvjeta za visoko školsko obrazovanje u Republici Hrvatskoj i duboko sam uvjeren da će to dugoročno dati rezultat. Izvješće o angažmanu hrvatskih vojnika u ISAF-u će se naći ovdje pred Hrvatskim saborom jer je to i obveza Ministarstva obrane odnosno Vlade Republike Hrvatske kao točka 3. zadnje Odluke o upućivanju pripadnika Hrvatske vojske u mirovnu misiju ISAF koju smo donijeli u srpnju 2005. godine po završetku svake rotacije, a u veljači je promjena rotacija. Moramo podnijeti izvješće što smo radili u šestomjesečnom mandatu u mirovnoj misiji. I to će se izvješće naći ovdje. Uvaženi zastupnik Kramarić je govoreći o programu izdvajanja osoblja iz MORH-a upotrijebio jedan izraz "MORH je otpustio". Nije MORH otpustio. Postupak izdvajanja osoblja je do sada isključivo išao osim onih koji su izašli iz sustava u nekakvom obliku stegovnog postupka svi su išli na osobni zahtjev. Zašto? Zato što smo utvrdili standarde profesionalnog razvoja djelatnih vojnih osoba i tih se standarda držimo dosljedno. I ljudi jednostavno sami odrede i vide da li je njihova perspektivnost u ovom sustavu dvije godine, tri godine ili duže. I prijavljuju se i koriste mogućnosti odlaska uz poticajne otpremnine koje su u vrijeme osmišljavanja ovog projekta planirane kao poticaj za novo samozapošljavanje. Normalno da veliki dio ovisi i o materijalnom stanju. Rekao sam u uvodu da hrvatska Vlada želi doći u kratkoročnom razdoblju i vratiti se na onih deklariranih do 2% udjela u bruto društvenom proizvodu u financiranju obrambenog proračuna i duboko sam uvjeren da ćemo to i ostvariti. Nešto malo o znanstvenom radu o čemu je govorio uvaženi zastupnik Kajin. MORH u ovom trenutku kao jednu od ustrojstvenih cjelina ima Institut za istraživanje obrambenih studija međutim taj institut mora se uskladiti i mora funkcionirati po pravilima Zakona o znanosti i on ne može očekivati sredstva iz MORH-a. On se mora natjecati svojim projektima za ostvarena sredstva. Ali vama kao odgovor niti jedan projekat koji je došao predložen iz tog instituta nije odbijen u MORH-u zato što za to nema novaca. Problem je da li su ljudi koji su danas u Institutu spremni za tržišno natjecanje, da li su dovoljno inventivni i da li uopće nude kvalitetne programe i institut će se naći isto tako i u okviru reforme ustrojstvenih jedinica MORH-a. Ono što je najvažnije reći to je najbolji oblik stručnog usavršavanja, usvajanja novih znanja. To su gospodo zastupnici međunarodne vojne vježbe. Tu testiramo koliko smo usvojili standardne operativne metode vođenja i zapovijedanja i molim vas kada dođe prijedlog, kada Vlada uputi prijedlog za održavanje vojnih vježbi Hrvatske vojske molim vas u tom dijelu punu potporu jer je to najbolji oblik i učenja, usavršavanja, ali normalno i testiranja usvojenih znanja i usporedbe sa pripadnicima Oružanih snaga drugih zemalja. Na kraju, silovani ročnik to je događaj iz srpnja 2002. godine, ali jednako nas, sramota je svih koji su u sustavu bili i onda i danas. Samo u konzultacijama da Državnim odvjetništvom moramo vidjeti što raditi da ne bi izgubili regresno pravo prema počinitelju ovoga djela i apsolutno još jednom izražavam žaljenje i u tom slučaju i u nekim drugim slučajevima, a mi smo u prosincu 2004. godine javno objavili koliko je tih slučajeva evidentirano i što je Vojna policija o tome poduzimala, jer se stvarala nekakva fama da se ti slučajevi žele zataškati i prikrivati. Eksplozija i nestručno rukovanje ubs-om zadnji nesretni događaj bio je u vojarni u Ogulinu. Ne sjećam se točno da li 2000. ili 2001. godine, ali isto tako je problematično i kada se ne poštivaju zapovjedi načelnika Glavnog stožera što smo i mi imali u Slunju, pa ročni vojnik sam upravlja kamionom, pa se dogodi ono otkliznuće sa ceste i teško ozljeđivanje ročnih vojnika. Nemamo virtualne vojnike i niti želimo virtualne vojnike. Imamo vojnike sa svim svojim vrlinama ali i slabostima kao i svatko od nas i normalno da se ovaki izvanredni događaji povremeno javljaju, ali mi smo prikazali u ovom izvješću točno prikaz stanja, pojačali smo i dali nalog za jačim kontrolama i izražavam zadovoljstvo što taj grafikon ipak ide prema dole, ali normalno to je i posljedica i bolje strukture pripadnika Oružanih snaga jer ostaju školovaniji ljudi, ostaju mlađi ljudi i normalno da je to i samim time i nekakvi znak da će takvih izvanrednih, neželjenih događaja u budućnosti biti manje. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Kaže, poštovani ministar mi ne možemo nekretnine MORH-a ustupiti gospodarstvu ili drugima jer je vlasnik tih nekretnina Republika Hrvatska. Mi kao korisnici ne možemo ih napustiti nego ih moramo čuvati i na takav način stvaraju se ogromni troškovi za Republiku Hrvatsku. Ali to nije točno. Ono što vi možete i što morate to je upravo te nekretnine koje više nisu interesantne samo MORH-u uputiti upravo popis tih nekretnina. To je proces koji je započeo upravo Vladinom Uredu za raspolaganje imovinom tako da bi upravo taj ured mogao te nekretnine dati ili lokalnoj samoupravi ili prodati ili drugim resorima, drugim ministarstvima kojima su te nekretnine neophodno potrebne. Sjetimo se samo čitave Selske koje je tada MORH ustupio Ministarstvu pravosuđa i upravo jedan dio reforme upravo u tom smislu izgradnje zgrada je upravo započeo od MORH-ovih nekretnina. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. To uopće nije ispravak. Hvala lijepa. Dovoljno je. Kolegice Antičević, to nije nikakav ispravak netočnog navoda. To je samo protivljenje i drugih i stavljanje drugoga jednoga prijedloga i u buduće držite se toga. Ja ću vam stegovnu mjeru. Ne možete debatirati na taj način. Iznašate neslaganje sa ministrom oko namjene nekretnina, otkupa i sl. To nije netočna tvrdnja, nego je to neslaganje. U ime predlagatelja poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre, a također mi je drago da našu raspravu danas prate i predstavnici Sindikata vojnih službenika i namještenika koji su normalno zainteresirani za stanje u Oružanim snagama i za ovaj dio procesa pod navodnicima preustroja Oružanih snaga jer će njih 600 uskoro također ostati bez službe u Ministarstvu obrane. Ali kažem o tome ćemo malo kasnije govoriti. Meni je u ime Kluba Hrvatske stranke prava prvo zadovoljstvo što su predstavnici klubova govorili onako kao što i mi mislimo, a to je da pitanje obrane i pitanje nacionalne sigurnosti nije stranačko pitanje, nego da je to pitanje od posebne važnosti, znači nacionalne važnosti za hrvatske građane i za Hrvatsku državu. Dosadašnja rasprava svih predstavnika klubova je ukazala na sve slabosti koje imamo, bilo da je riječ o sustavu obrambenih priprema, odnosno obrambene spremnosti države, bilo da je riječ vezano za konkretno stanje u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Sva ta rasprava ukazuje da mi više ne možemo sjediti i gledati ovakvu situaciju, niti možemo za sve ovo činiti odgovornim ministra obrane. Znači krajnje je vrijeme da na temelju utvrđenoga činjeničnoga stanja počnemo poduzimati konkretne mjere kako bi ojačali i osnažili obrambenu spremnost države i kako bi proveli stvarnu reformu, odnosno preustroj Oružanih snaga Republike Hrvatske. Stoga je bitno kazati slijedeće stvari. Znači, nužno je, očito je nužno ono što smo mi predložili, strategija obrane nije ono, neprovediva je, imamo je, ali je ne provodimo i očito je da ne odgovara situaciji u kojoj se Hrvatska nalazi i zbog toga strategijom obrane moramo odrediti glavne principe i pravce djelovanja. Prvo je bitno što ćemo napraviti sa Oružanim snagama. Da bi krenuli strategijom trebamo točno odrediti koji su ciljevi dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga, a to znači da ćemo dobiti oružane snage koje će biti brojčano male, ali koje će biti opremljene i obučene za izvršavanje svih svojih zadaća. Kako to napraviti moramo strategijom odgovoriti. Znači sredstva iz državnoga proračuna nisu dostatna, a i samo znamo da i taj dio sredstava koje Ministarstvo obrane dobije za sve ove nakane u biti 70, preko 70% se troši na plaće, materijalne i druge troškove i prema tome već je tu vidljivo da nema novčanih sredstava za modernizaciju Oružanih snaga, za nabavku onoga što je nužno. A kad je riječ što je nužno očito da je, ako je riječ o ratnom zrakoplovstvu nužno je imati bar jednu eskadrilu nadzvučnih borbenih zrakoplova, nužno je imati helikoptere kako ove desantne, tako i ove druge vrste koje će se upotrebljavati i u druge svrhe i akcijama zaštite spašavanja i svemu ostalome. Kad je riječ o ratnoj mornarici znamo i sami kakva nam je situacija. Moramo ići na razvitak ratne mornarice, ali usporedno vezano znači zajednički sa stvaranjem obalne straže, da će sve to brodovlje koje se bude radilo biti i u funkciji i u jednoj i drugoj. Znači, ratna mornarica će ga održavati, a uporabljavat će se i u sustavu akcija znači zaštite i spašavanje, a i gledamo i za gospodarski pojas i sve ono što nas očekuje. Također je ista ta situacija kad je riječ o kopnenoj vojsci. Moramo točno odrediti one situacije koje su nam tu bitne. Ako mi to danas ne krenemo ne može, teško je više ovako loš sustav održavati. Pazite, to je nemoguće odražavati jer je vidljivo da nema se iznosa sredstava za odražavanje. Prema tome, jedini izvor sredstava koji se može uporabiti to su vrijedne vojne nekretnine, kao što je Njemačka napravila i modernizirala, odnosno izvršila reformu svojih Oružanih snaga i još napunila proračun. Nažalost, točno, ja bih želio da nije tako, ali dosadašnji sustav raspolaganja s tima … [[Govornik se ne razumije.]] vojnim nekretninama bio je sustav darivanja i to po i to poznatome darovatelju, a vojska od toga nije imala nikakve koristi. Dapače, sve to općine i gadovi su u mnogim slučajevima išli na, ovrhom na račun Ministarstva obrane jer nisu platili komunalne naknade, voda i sve ono što prihvaća. To je zbilja i to je realnosti i, znači jedini je ta, ta mogućnost je da se ili davanjem u zakup ili davanjem u najam, znači jedna strategija Vlade u tome dijelu, ona može dati koliko dio će se onda u tako, ali ne prodavati ono radi prodaje, ne davati u najam radi najma, ali on će odrediti kako i na koji način možemo provesti tu modernizaciju. Znači, ne treba tu brzati, ali treba s time krenuti i osmisliti. I onda dobijemo ovaj dio da ćemo konačno početi raditi preustroj Oružanih snaga jer ćemo imati viziju i dugoročnim planom kako i na koji način, onda je potrebno donijeti ukupnu brojčanu veličinu Oružanih snaga. Da li će to biti 16 tisuća, napraviti piramidu i strukturu činova i svega ostaloga. Jer što znači smanjivanje broja pripadnika Oružanih snaga ako imamo zastarjeli tehniku. Pa znamo kako se radi u svijetu ustroj. Ako imaš slabije naoružanje i vojnu opremu moraš imati veći broj pripadnika Oružanih snaga. Ako imaš bolje naoružanje i vojnu opremu moraš imati stručnjake, znače obučene visoko kvalificirane koji će znati rabiti odnosno upravljati tim naoružanjem i vojnom opremom. Prema tome, tu je situacija sasvim jasna. Zbog toga smo i mi predlagali radi vojnih službenika i drugih da se ovaj dio preustroja, odnosno smanjenja, toje čisto smanjenje, da se zaustavi na par mjeseci dok se ne dogovorimo oko ovih krucijalnih stvari u kojem moramo krenuti. I sad govorimo o drugome dijelu što se strategijom treba razraditi, a to je vezano za obrambene pripreme zemlje. Moramo biti svjesni, sve se radi, znači postoje dvije situacije kad se obrambeni sustav upotrebljava u Hrvatskoj, to je stanje ratno stanje i stanje neposredne ugroženosti i neovisnosti … [[Govornik se ne razumije.]] , ali smo napravili grešku. Nemamo onoga stanja izravne okolnosti ili izvanrednih prilika što sve države imaju u svijetu, a to je situacija koje nam se najčešće mogu događati, vezano za terorizam, za sve ove situacije o kojima je ministar obrane govorio. Ali, odgovornost što nemamo plana obrane ne snosi ministar, snose svi drugi ministri. On je odgovoran onome što će se napraviti u okviru Ministarstva obrane. Ali ne može ni podnositi ministar izvješće vezano za obrambenu spremnost države, jer znamo koji su sastavni dijelovi plana obrane. Znači, tu je odgovoran i ministar financija u svome dijelu. Svaki ministar u svome dijelu. Kakva nam je situacija s robnim zalihama? Znamo i sami. Potpredsjednica Vlade je rekla da je situacije više nego loša. Znači, plan obrane, ne treba nam radi neposredne ugroženosti neovisnosti, jedinstvenosti države ili radi ratnog stanja. Plan obrane nam treba za djelovanje u akcijama zaštite i spašavanja u slučaju elementarnih nepogoda, u slučaju požara i svega ostaloga, jer onda se primjenjuju oni dijelovi plana obrane, djelovanje civilne zaštite, djelovanje ostalih struktura, bez onog plana pripravnosti plana mobilizacije. Zato nam to treba. Prema tome, budimo svjesni, netko je govorio o slučaju SAD-a i onih situacija što su imali. Znate zašto im se to dogodilo? Dogodilo im se zato što su nacionalnu gardu uputili u Irak. Zato im se to dogodilo, a i znali su kakva im je situacija s onima dijelovima da brane neće izdržati. Ali gledajte kod nas svaku situaciju. Gdje nam je civilna zaštita? U ratu smo je hvala Bogu imali, evo, tu je i predsjednik Šeks ima i generala i ministara. Civilna zaštita je nama u ratu bila spremna i odradila je sve svoje dijelove. Ali nakon toga civilna zaštita postaje mrtvo slovo na papiru. Prema tome, moramo biti svjesni i realni, podvucimo crtu, situacija u Oružanim snagama nije dobra, nezadovoljavajuća je, takva je situacija vezano za obrambenu spremnost države. O tome ne trebamo govoriti politički, govorimo realno, podvucimo crtu i idimo na taj dio. Takva je vezana i za nacionalnu sigurnost. Vidite i sami koliko se događa razbojništava, razbojstva i drugih teških kaznenih djela i sad se stječe onaj loš dojam da policija ne može reagirati. To je ono najgore što se stvara u javnosti. Prema tome, moramo nacionalnu sigurnosti graditi na okosnici. Hrvatski građanin, policija, obavještajna zajednica, Vlada i tijela vlasti. Jer ako se imaju pravovremene informacije, znači riječ je o prevenciji, onda će se moći sve pravovremeno suzbiti i stavit će se sustav u funkciju. Ali treba i reorganizirati Ministarstvo unutarnjih poslova. Loš je onaj princip da je napušten trenutni princip vezano za policiju, kvartovski nije dao odgovarajuća rješenja jer je to pomodarski uzeto izvana, a ne odgovara prilikama u Hrvatskoj. Evo toliko za ovaj dio i radi usmjeravanja rasprave, pa ćemo kasnije. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovane gospodine ministre, kolegice i kolege. Evo, naša rasprava o stanju u Oružanim snagama ulazi u drugi dan, a ja sam pomalo nezadovoljan što je samo mali broj govornika spomenuo stožernu ulogu hrvatske vojske u prošlosti i u sadašnjosti. Stožerna uloga u prošlosti je bila oslobađanje Hrvatske od srpske agresija, ali ona ima i stožernu ulogu danas. Upravo zato jer se ti isti marljivi, vrijedni, stručni ljudi šutke odriču dijela kolača državnog proračuna, znajući da ima prioriteta. Dakle, oni ga se odriču u korist razvoja gospodarstva, investicija iz proračuna, oni ga se odriču u korist socijalnih programa, oni ga se odriču u sanaciju ratnh šteta. Danas je proračun oko 4 milijarde kuna za MORH. To je dva puta manje od onoga što proračun izdvaja za direktne i indirektne posljedice srpske agresije i zato izražavam zahvalnost tim ljudima, ali je došao red i vrijeme da se i dio kolača proračuna investira u njih. MORH i Hrvatska vojska razlikuju se od svih obrambenih sustava u Europi jer su nastali u ratu i zbog toga su i reorganizacijske promjene drugačije nego u mirnodopskim uvjetima stvaranja vojske drugih zemalja. Svjesni smo da je nakon što je odlično odigrala svoju povijesnu ulogu u oslobađanju Hrvatske, 15. siječnja 98. kada je završila ratnom integracijom Podunavlja, započela reorganizacija Hrvatske vojske i MORH-a. Imao sam čast u tome sudjelovati. U nepunih šest mjeseci uspostavili smo prvi proračun mirnodopski, u prvih šest mjeseci smo napravili narudžbe putem javnog natječaja, u prvih šest mjeseci smo snimili stanje tehničke opremljenosti i napravili planove razvoja, opisali i procijenili nekretnine itd. Faza reorganizacije koja je sada na redu je puno složenija, ona je naravno uvjetovana onime što je u ovom izvješću prikazano, a ovo izvješće u cijelosti podupirem jer je vrlo kvalitetno i objektivno. Ona je naime danas okarakterizirana novim uvjetima u kojima se odvija politika ovog dijela Europe, dakle umjesto lokalnih opasnosti danas imamo globalni terorizam, danas imamo organizirani kriminal, danas imamo informacijsku nesigurnost i sve što je u izvješću spomenuto. No ja bih ovdje ipak napomenuo dvije stvari koje bi trebale biti dominantnije i na koje bi trebalo misliti. Naime, procjena neposredne konvencionalne prijetnje našeg lokaliteta ovdje je okarakterizirana kao, citiram: "Ne smije se u potpunosti isključiti" i to je dobro. Jer svi oni koji smatraju da su lokalne opasnosti stvar prošlosti moraju se sjetiti da još u okruženju imamo velikih neriješenih političkih problema, slijedi referendum Crne Gore za odcjepljenje, slijedi revizija Ustava Bosne i Hercegovine, slijedi rješavanje sudbine Kosova. To su sve lokalne ugrozbe koje moramo uzeti u obzir i koje će sigurno biti u daljnjoj budućnosti riješene, ali ne treba brzati sa promjenama koje ne bi trebale biti usklađene s tim. Isto tkao bih upozorio na borbenu spremnost koja je okarakterizirana vrlo lošim brojkama. Dakle naši časnici, dočasnici imaju otprilike isto godina kao i naši tenkovi, to je negdje od 35 do 36 godina. Jedno i drugo treba pomladiti. Sjetimo se opisa naših zračnih snaga koje nisu u stanju kontrolirati i obraniti sustav 3 tisuća metara na više, sjetimo se Hrvatske ratne mornarice koja nije sposobna za raketni udar, za protupodmorničku i protuminsku borbu. To će sve riješiti proračun koji moramo uskladiti ne samo sa zahtjevima NATO-a nego čak i više od toga jer je vojska u razvoju. Dakle mi imamo 1,7% proračuna za vojsku. NATO traži 2%, a ja sam uvjeren da moramo sljedećih godina izdvajati barem 2,5% što znači negdje oko 5 milijardi kuna godišnje da bi ovu tehničku nespremnost u sljedećih desetak godina popravili. No, ono što je puno važnije od tehničke spremnosti to su kadrovi. Mi imamo danas konstataciju da je obučenost pričuvnog sustava nije provođena, da je brojno s tanje pričuve smanjeno, da je mobilizacijska spremnost pričuvnih postrojbi, citiram: "nedostatna". To je puno opasnije od ovih tehničkih nedostataka. Jer upravo su kadrovi oni, a to smo dokazali u Domovinskom ratu, koji su u stanju ako su kvalitetni a naši su bili i ostali, nadoknaditi tehničku nespremnost. Zato u projekcijama prelaska na profesionalnu vojsku kada će Hrvatsku braniti 16 tisuća vojnika i 8 tisuća pripadnika aktivne pričuve treba uzeti u obzir još tri momenta. Prvi to je duljina naše granice, to je najdulja granica na površini u Europi i to moramo uzeti u obzir i malo usporiti dinamiku ukidanja ročnog, odnosno ukidanja ročnog služenja vojnog roka. Drugo, demografska situacija. Danas kada educiramo mladog ročnika, onda ga reduciramo za sljedećih 30 do 40 godina. On će biti za 30 godina stup pričuve. Što će biti za 30 godina sa NATO-om i sa Europskom unijom, nećemo uopće raspravljati o tome, ali znamo što će biti sa hrvatskom demografskom situacijom. Za 30 godina ćemo imati 400 tisuća manje ljudi sposobnih za obranu jer je takva natalitetna situacija. Za 30 godina ćemo imati 400 tisuća više doseljenika za koje uopće neznamo da li će i kako biti educirani u obrani eventualne ugrozbe buduće njihove domovine. Kada to uzmemo u obzir onda mislim da treba usporiti sa našim povicima ukinut ćemo ročnike, zamrznut ćemo ročnike. Mi ročnike moramo zadržati barem u 50% našeg današnjeg kapaciteta. Mi moramo uvesti vježbe za sve pričuvnike, tu možemo kopirati i švicarski sustav koji je u sigurnosnom okruženju usporediva s nama još u boljoj situaciji, ali mi moramo i odnos prema Hrvatskoj vojsci u javnosti u našim medijima iz temelja promijeniti. Kada čitamo tekstove o Hrvatskoj vojsci, a to je itekako važno, jer javno mišljenje itekako kreira psihološku sigurnost Hrvatske vojske, onda je 50% tih tekstova negativno. Zašto je to tako, to je stvar političke rasprave, a ne stručne u to neću ulaziti, ali u svakom slučaju to je jedna od ključnih prekretnica koju moramo savladati, to je u interesu obrane Hrvatske države. I na kraju citirat ću tekst iz ovog izvješća. Vitalni interes Republike Hrvatske su opstanak suverene, neovisne i teritorijalno cjelovite države. Ja bih k tome dodao, u našoj strategiji koja će biti izrađena, ovu neovisnost, ovu teritorijalnu cjelovitost i ovaj suverenitet planiramo za 30, 40 i 50 godina unaprijed. Pogreška učinjena danas u velikim željama za međunarodnim integracijama može dovesti do podcjenjivanja lokalnih ugrozbi, a to bi bilo vrlo opasno. Zbog toga griješke koje bi se učinile danas vidjet će se tek za 3, 4 ili 5 desetljeća. I zato završavam, zadatak, izrada strategije obrane i reorganizacija Oružanih snaga je zadatak koji ne trpi odlaganja, ali zahtjeva široku raspravu. Hvala lijepo.
Hvala. Nekoliko replika. Prvi je poštovani zastupnik Krešimir Ćosić.
Štovani gospodine predsjedniče, važno pitanje koje je istaknuo uvaženi zastupnik Hebrang odnosi se na posljedice ratnih šteta i njihov utjecaj na sve ono što se danas može odnosno ne može investirati u sustav obrane. To je pitanje kojem na žalost nismo poklonili dovoljno pažnje. Činjenica je da su neke procjene govorile oko 50 milijardi materijalnih i drugih šteta. I to su ona financijska sredstva koja nažalost Državni proračun Republike Hrvatske ima kao prioritet, a sve druge države tranzicijske nemaju kao stavku u svom državnom proračunu. Materijalne štete, prava hrvatskih branitelja, to su itekako važna izdvajanja, ali su normalna posljedica činjenice i mudre i važne političke odluke da se danas uvjetima mira da prednost u ograničenom državnom proračunu onima koji su tijekom Domovinskog rata stvarali, branili i obranili Hrvatsku. I te štete koje su učinjene Republici Hrvatskoj u znatnoj mjeri ograničavaju mogućnosti modernizacije sustava obrane Republike Hrvatske posebno u dijelu koji se odnosi na modernizaciju naoružanja i vojne opreme. Danas također su i neki drugi prioriteti u ukupnom državnom proračunu važni i važniji. I reći ću na kraju, iako imamo vrlo ograničena sredstva u državnom proračunu morat ćemo puno više pažnje posvetiti učinkovitom trošenju tih malih državnih sredstava u dijelu modernizacije, posebno kad sklapamo ugovore sa mnogim tvrtkama koje su do sada pokazale da nisu u stanju opravdati uložena financijska sredstva. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Izlaganje profesora Ćosića ukazuje zapravo na ključni problem današnje strategije razvoja naših Oružanih snaga. S jedne strane tehnika koja je u katastrofalno lošem stanju, s druge strane zapostavljanje vježbi i održavanje kondicije pripreme, i s treće strane smanjivanje ročnika. Prva kategorija, a to je tehnika sigurno je žrtva poslijeratnog razvoja Hrvatske i zato ponovno ističem. U našim medijima, u našoj javnosti ne samo što treba isticati da je Hrvatska vojska bila stup obrane od srpske agresije, … /Govornik isključen, pa naknadno uključen./ odriče se dijela proračunskog kolača upravo zato jer zna da su prioriteti ulaganje u gospodarstvo, ulaganje u socijalne i još pogotovo probleme koje je uzrokovao rat. Zato mislim da bi u našim javnim nastupima trebalo isticati kao primjer upravo kadrove današnje Hrvatske vojske koji to prihvaćaju na sebe i zbog toga višestruko veće napore ulažu da bi kompenzirali takav nedostatak. No isto tako treba paziti i na prilično opasne, ja bih rekao, savjete koje nekad dobivamo od naših prijatelja. Jedan od savjeta je bio međunarodnih institucija da Hrvatskoj ne treba zrakoplovstvo. Čak je jedan, dok sam bio ministar obrane, bio da Hrvatskoj ne treba niti mornarica jer ulaskom u integracije to se sve rješava na međunarodnoj razini. To je opasna zamka bez obzira na trenutačne gospodarske nemogućnosti. U strategiji se mora uključiti i hrvatska ratna mornarica i hrvatsko zrakoplovstvo i barem 2,5% izdvajanje iz proračuna za Hrvatsku vojsku. Hvala.
Druga replika, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa meni je drago da je gospodin Hebrang također točno locirao probleme i situacije vezano sa našim sadašnjim stanjem u Oružanim snagama, odnosno sa strategijom obrane i nacionalne sigurnosti. Poglavito mi je drago zbog toga jer gospodin Hebrang je kao ministar i 91. osobno sudjelovao u izradi svih dokumenata plana obrane na razini države i svoga ministarstva. I ustrojio je tako zdravstvenu službu da su nam žrtve u Domovinskom ratu radi takve zdravstvene službe bile daleko manje. Također moram isto kazati i ovo da je šteta što je napustio mjesto ministra obrane jer je bio pokrenuo s ovim procesom. Prema tome, znači drago mi je da ovdje sad razgovaramo kao ljudi, svjesni situacije, ne kao političari, da moramo podvući crtu i ići na izradu strategije obrane, strategije nacionalne sigurnosti, imati Oružane snage koje će imati sve tri grane jer to nam ne brani ni NATO. Znači, imati sve tri grane koje će biti u funkciji obrane Hrvatske. Razmislili duboko o svim drugim potezima i uporabiti za ovaj dio pitanje vojnih nekretnina kao jedan dio gdje se može odvajati za modernizaciju naoružanja i vojne opreme. Samo takav, znači, odgovoran odnos svih nas hrvatskih zastupnika može pomoći i Vladi da izađe iz ovih problema. Jer ukoliko to ne napravimo sad, ovo je krajnje vrijeme. Ukoliko sad ne napravimo situacija će biti još gora u narednom izvješću. Hvala lijepo.
I treća replika, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Pa ne daj Bože da Hrvatska za vojsku izdvaja 5 milijardi kuna kao što kaže gospodin Hebrang ili kao što se nada gospodin Hebrang. Pa to Hrvatska jednostavno u ovom trenutku ne može izdržati. Mi bi razorili socijalu, zdravstvo, obnovu. Bolje da jednu milijardu kuna izdvojimo za zdravstvo, školstvo, infrastrukturu nego za vojsku. Ja tvrdim da ćemo idućih godina još manje izdvajati za vojsku. Između jednog bankrotiranog zdravstva i vojske svaka racionalna vlast izabrat će zdravstvo. Između situacije u mirovinskom fondu i vojske svaka racionalna vlast birat će mirovine. Hrvatska jedino rješenje ima da poveća bruto društveni proizvod, a da zadrži i dalje izdvajanja za vojsku od 1,8%, ne više. Sa većim bruto društvenim proizvodom i 1,8% bruto društvenog proizvoda biti će i više za vojsku. S druge strane, hrvatska Vlada danas raspolaže sa 2, 3 milijarde kuna iz proračuna plus jedno 6 milijardi kuna preko Hrvatskih voda i Hrvatskih cesta. Pa kome sada uzeti? Pa nemamo pravo, nemamo legitimitet zadržati bilo koji razvoj. I kaže gospodin Hebrang, hvala vojsci što prihvaćaju na sebe, itd. Nemaju šta oni prihvaćati, oni imaju slušati. Pa nismo mi sada neka vojna država nego naprosto građanska i ona na svu sreću razumije te pozicije i tako se ima ponašati i ubuduće.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepa. Gospodin Kajin očito ne razlikuje kruške od jabuka niti se razumije u organizaciju vojske pa dobro je da je podalje od te organizacije. Naime, govoreći o postotku proračuna, NATO zahtjeva 2%. Nisam ja rekao da ja, a 2% vam je gospodine Kajin 4 milijarde 300 milijuna kuna, to je 300 milijuna više nego danas dobiva Hrvatska vojska. To NATO zahtjeva za vojske koje imaju normalnu tradiciju razvoja. Za vojsku koja tek treba svoje 36 godina stare tenkove obnoviti treba barem 05% više od toga, a to je 5 milijardi kuna. Tih 5 milijardi kuna, ja sam vas slušao pa slušajte vi mene, tih 5 milijardi kuna neće uzeti ni zdravstvu ni školstvu ni nikome. Jer Hrvatska država će iduće godine u svom proračunu imati 8 milijardi više nego ove godine. Prema tome, radi se samo o raspodjeli. I još jednu stvar mora gospodin Kajin znati. Vojska nije teret jedne države. Jer ako se pametno gospodari sa njezinim kapacitetima ona može biti itekako u službi razvoja, i gospodarstva i znanosti, pa ako hoćete i zdravstva što smo mi dokazali i citirani smo po cijelom svijetu. Hrvatski integralni vojno-civilni sustav je pokazao veliki napredak za sve situacije u kojima treba hitna medicinska organizacija, prepisana i preuzeta i u časopisu "Military medicin" je prepoznata i preporučena. Prema tome, investicija u vojsku jest investicija u sigurnost države, jest investicija u gospodarstvo, u razvoj, u znanost, pa eto ako hoćete i u zdravstvo. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Niko Rebić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog godišnjeg Izvješća o spremnosti obrambenog sustava provođenja kadrovske politike i ukupnom stanju u oružanim snagama Republike Hrvatske. Prije svega treba kazati da se radi o kvalitetnom materijalu koji bez suvišnih riječi i objašnjenja jasno i realno prikazuje stanje i probleme u oružanim snagama. Koliko god sam ugodno iznenađen kvalitetom izvješća, gotovo jednako sam zabrinut stanjem koje možemo iščitati iz ovoga Izvješća u oružanim snagama jer opisano stanje nije sjajno i to se ovdje vidi dakle za pesimiste je katastrofalno i pod takvima ugrožena je sigurnost zemlje, a opet za optimiste stanje za zemlju izašlu iz rata sa svim problemima s kojima se susreće u tranziciji gotovo da tu nema većih problema što naravno držim ni jedno ni drugo nije točno, istina je kao i obično negdje u sredini. Ono što mogu razumjeti iako i to brzo trebamo mijenjati to je stanje tehnike rezervnih dijelova nabave modernih oružja neophodnih za sigurnost i obranu zemlje, ali zbog situacije u kojoj se nalazi gospodarstvo iz svih problema koje donosi poraće i jednostavno u državnom proračunu nema dovoljno novca i to razumijem, ali u onim segmentima gdje novac nije toliko bitan da bi zemlja bila sigurnija, s tim se teško složiti. Ono što me potaknulo da sudjelujem u ovoj raspravi je obrambena politika i strateško planiranje gdje se kaže da je Ministarstvo obrane u jesen 2003. godine pokrenulo izradu strateškog plana i pregleda obrane s ciljem raščlambe postojećeg stanja i usmjeravanja daljnje reforme oružanih snaga i cjelokupnog obrambenog sustava. Posebno mene iritira onaj dio koji govori da je ciljana veličina oružanih snaga 16 tisuća djelatnih vojnih osoba i 2 tisuće civilnog osoblja uz ugovornu pričuvu sa 8 tisuća pripadnika, ročni sastav planira se postupno ukinuti, ali će se zadržati mogućnost dragovoljnog služenja vojnog roka. Ma ljudi moji je li to moguće da se to planira u zemlji koja tisuću godina nije bila gospodar na svoje teritoriju, zemlji koja je stoljećima slala svoje ljude u tuđe vojske i tuđe ratove, u zemlji čiji su ljudi naučena znanja i rukovanja oružjem koje su dobili u tuđim režimima sjajno iskoristili u obrani i stvaranju neovisne Hrvatske države. Nismo mi Domovinski rat dobili nadmoćnom vojnom tehnikom i profesionalnom vojskom, nego hrabrošću i genijem hrvatskog vojnika, dragovoljca i čovjeka. I šta reći sada, služili smo sve i svakoga besplatno i bez naknada, a sada kada imamo svoju državu, kada uistinu imamo što čuvati i braniti mi planiramo ukinuti vojni rok, ročni sastav. Što to zapravo znači i tko to nama planira? Volio bih čuti od velikih vojnih stručnjaka gdje su to profesionalni vojnici dobili značajniji rat, sve važne ratove dobilo je srce i domoljublje, a posebno kada smo mi u pitanju i ovi prostori. Kakve su to analize i procjene kada je u pitanju sigurnost Hrvatske koje cijelu prilagodbu usklađuju sa zahtjevima NATO, naravno kao i svi mislim da ulazak u NATO nema alternative kako se to kaže, ali Hrvatska mora biti vojno sposobna, sama se obraniti od svake ugroze. Pogledajte gdje mi i u kakvom okruženju živimo. Nema niti jednog susjeda koji nema teritorijalnih pretenzija prema Hrvatskoj od najmanje Slovenije do najveće Italije i to bez obzira je li u NATO savezu ili nije. I šta će se tu promijeniti kad uđemo u NATO i što kada svi koji nas okružuju uđu u NATO pakt? Stoga ću se uvijek zalagati za obvezno služenje vojnog roka da se u centar obrane i sigurnosti ugradi hrvatski čovjek, a to znači da ga se obuči za ratovanje modernim tehnologijama i da ga se minimalno 6 mjeseci zaustavi u životu i životnoj karijeri u napredovanju, da tih 6 mjeseci promisli o domovini, o prošlosti, o budućnosti, zašto tako dugo nismo imali države i zašto je treba u svakom dobu i vremenu čuvati i braniti. To bi po meni bilo normalno, ali na žalost sve su glasniji oni koji misle da vojni rok treba ukinuti, da je Hrvatska vojska samo trošak na uštrb standarda građana. Moje osobno mišljenje je da je većini ovakvih nije puno stalo do Hrvatske vojske, a i još manje do sigurnosti Hrvatske države, možda među njima ima i lakovjernih koji uistinu misle da nikad neće biti rata, a ja ovdje kažem otkad je svijeta i vijeka uvijek je bilo rata i dokad je svijeta bit će rata. Do danas ni jedne sekunde kroz ovo vrijeme nije bilo bez rata. Kada ovakve rasprave počinju dominirati u hrvatskoj javnosti onda nije čudno da se vrtoglavo povećavaju zahtjevi za civilno služenje vojnog roka od simboličnih stotinjak zahtjeva '92. do 10 tisuća i 200 zahtjeva u 2005. Pa vidite i u ovom Izvješću se to vidi, u zaključku se kaže da trend znatnog povećanja zahtjeva za civilno služenje vojnog roka i … [[Govornik se ne razumije.]] problemi sa provedbom obuke pričuvnog sastava ukazuju i na potrebu za ispitivanjem postojećeg sustava vojne obveze. Što bi se tu trebalo preispitivati kada je sve vidljivo i jasno. Mi kao društvo nismo spremni za civilno služenje vojnog roka, bilo bi normalno da država služenje civilnog vojnog roka osmisli na način da bude destimulirajući u odnosu na časno služenje domovini koja se treba pripremiti za obranu zemlje, a mi imamo preko 50% onih koji su se odlučili za civilno služenje vojnog roka i sad je pitanje zašto? Zbog toga jer ne rade ništa u institucijama koje su za to ovlaštene, ali nisu osposobljene. Dakle nemaju nikakve kontrole kada bi se dogovorila stroga pravila kontrole budite uvjereni da taj broj ne bi ugrožavao sigurnost zemlje. Ovako ide kako ide, a evo tada, sada tek u izvješću dovodi se model u pitanje. A možete zamisliti šta će biti sa angažiranjem i aktiviranjem pričuve koje sve ove godine poslijeratnog razdoblja uopće ne funkcionira, a toga smo svi svjesni. Kako je moguće u ovakvom ozračju gdje svi hrle u civilno služenje vojnog roka stimulirati stare ratnike koji su se borili u Domovinskom ratu da se odazovu na vojne vježbe i obuku. Mislim da to u ovome trenutku nije provedivo dok se mnogo toga ne promijeni u ovom društvu i javnosti. Imamo, imao bih dakle ovdje još mnogo toga i pozitivnog reći o stanju u oružanim snagama kada su u pitanju planovi i projekti usklađivanja s NATO standardima, ispunjavanje obveza u neratnim misijama, ali evo ja sam se odlučio za ono što mislim da treba mijenjati u strateškom promišljanju iz 2003. godine jer sam uvjeren da to niti je dobro niti je provedivo. Mislim na profesionalizam vojske kada je u pitanju Hrvatska barem ne tako brzo jer gledajte to možda jest trend u Europi jer to još, ali još uvijek to nije tako niti u Europi a u našem susjedstvu proći će još dugo, dugo vremena da se to dogodi. Na kraju ću kao, reći da sam, da je izvješće dobro i kvalitetno i kažem to treba prihvatiti, a što se tiče strategije pa ona koja je maksima, koja je vrijedila da vrijedi i za Hrvatsku da trebamo raditi i graditi kao da će stotinu godina biti mir, a biti spremni kao da će sutra biti rat. Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Drug Tito, je. Drug Tito, da. Imao je on dobrih stvari.
To je netko davno rekao … [[Govornik se ne razumije.]] Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Nakon ovog nadahnutog i izuzetno borbenog izlaganja gospodina Rebića moram reći dva ispravka navoda. Kao prvo rekoste i ostadoste živi da nijedna profesionalna vojska nije dobila rat. Ja vas samo podsjećam nedavne prošlosti i Pustinjske oluje gdje je ipak američka profesionalna vojska dobila rat. Isti, i totalna neistina je da osobe koje služe civilno vojni rok ništa ne rade. Možda vi znate za takve slučajeve ali onda biste kao saborski zastupnik trebali biti, reći konkretno gdje je to. Ja znam nekoliko primjera, već sam kolegi Glavašu govorio o tome gdje, … … [[Upadica se ne razumije.]] Itekako jesam. Znači netočno je da osobe na civilnom služenju vojnoga roka ništa ne rade u ustanovama u kojima jesu. Možda rade manje ili više korisne poslove, ali rade. U uredima državne uprave u Varaždinu su itekako radili korisne i visokostručne poslove.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa nešto slično što je ispravio i kolega Korenika. Naime kolega je rekao doslovno: "Mi nismo sposobni za služenje civilnog roka." To naprosto nije točno i to upravo ova praksa unazad nekoliko godina vas demantira. Točno je upravo da smo sposobni za to i da je to jedan od načina kojima je ta služba odnosno služenje civilnog roka čak unaprijedila rad u mnogo, u mnogim službama u javnom sektoru. Pa čak i u državnim službama. Osim državne uprave, osim zatvora ja ću vama napomenuti recimo da su prve programe predsjednicima sudova za praćenje rada sudaca napravili upravo ročnici.
Sad imamo seriju replika. Prvi poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite..
Hvala lijepa. Kolega Niko je otvorio čitav niz dvojbi i svojih viđenja od toga da li će doći do novih konvencionalnih sukoba ili neće ali glavna teza je bila da li služenje vojnog roka ili ne? Da li civilno služenje ili ne? Mislim da to čak i nije dvojba. Dvojba je na koji način jedno ili drugo. Da li smo ispunili temeljnu zadaću da imamo spremne oružane snage i u miru i ne daj Bože u ratu. Jer ovakav način kakav danas imamo, to se slažem i služenja vojnog roka ali i civilno služenje, nije dobro ni jedno ni drugo. Civilni rok se odvija na način da ne udovoljava i nije u funkciji potreba ovog društva, a vojni rok nije na adekvatan način u profesionalnom i u normativnom smislu postavljen. Istovremeno pričuve koje bi trebale biti u funkciji oružanih snaga one ustvari se ne pripremaju da budu pričuva. Prema tome radi se o tome da nemamo funkcionalni sustav, a nije dvojba da li vojni rok ili ne? Nego dvojba je ona da li ćemo imati spremne oružane snage u suvremenim mirovnim uvjetima, a one imaju svoju funkciju danas jer se rat može izgubiti i bez rata, a pobjeda može se nametnuti i bez samog rata ako imate oružane snage u funkciji društva da su one praktično osigurač, ali i podstrekač svakog društva u stvaranju uvjeta i u gospodarstvu i u okruženju i sigurnosti. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku. Poštovani zastupnik Niko REbić.
Pa ja zahvaljujem kolegi Markovu jer mi je dao šansu i možemo polemizirati, ja sam u ovome i, dakle deklarirao svoj stav i mi možemo polemizirati o ovome. Ali prije bih želio gospodinu Koreniki odgovoriti da govori [[Upadice se ne razumiju.]]
Ne, ne. Ne. Molim vas. Polemizirate, replicirate sa …
Dobro, dobro. Dobro. Odustajem ali, ali zna se da je u Americi provedena mobilizacija gotovo 200 tisuća ljudi. Mobilizacija Korenika to nauči, pa onda se javljaj u rasprave i nečija mišljenja osporavaj [[Upadice se ne razumiju.]] A sad gospodinu Markovu dakle, dakle gospodine Markov ja se slažem s vašim mišljenjem ja sam deklarirao svoj stav da Hrvatska još uvijek nije, nije na tom nivou. Da Hrvatska nije još sposobna za, za profesionalnu vojsku i apsolutno profesionalnu vojsku. Ja sam bliže tome da budemo ko Švicarska jedan model kad je čovjek od 18 do 80 godina u svakom trenutku spreman braniti svoju državu i to je ono što ovu državu može održati. Nikad mi nećemo imati takve tehnike koju ćemo moći, koju ćemo, s kojom ćemo moći se braniti ako u centru, u središtu ne bude hrvatski genijalni vojnik koji je dobio sve ratove kada je bilo važno [[Upadica: Bravo!]]
Druga replika poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče prvo što moram kazati nijedna zemlja u svijetu nema do 80 godina vojnu obvezu. Maksimum je do 65 godine odnosno 60 ili 65 godine. Prvi dio gospodin Rebić je u pravu vezano za civilnu službu. … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]] tadašnji postupak, uopće u biti nema postupka jer je dovoljno da ona, da se da izjava da netko iz moralnih ili vjerskih nazora neće služiti vojni rok sa oružjem u ruci. Dovoljno je samo to da bi povjerenstvo to udovoljilo, a znamo puno slučajeva da su i lovci dobivali civilnu službu, da su civilnu službu dobivali i osobe koje imaju … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]] da se ima prednosti kod civilne službe, ali je problem što su državni službenici i namještenici rekli, ako idu u državne službe onda se onemogućava novo zapošljavanje. I tu trebamo biti svjesni u ovome trenutku. Točne su i one konstatacije vezano kako moraju imati Oružane snage. Moramo imati i ratno zrakoplovstvo, uzmimo primjer Slovenije. Slovenija nema ratnog zrakoplovstva i njen zračni prostor motre članice NATO sastava. Znate koliki novac je u ove dvije godine izdvojila da sad razmišlja da ima svoje ratno zrakoplovstvo, da ne govorimo o drugim činjenicama. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Niko Rebić.
Pa uvaženi kolega Kovačević, mislim da, uglavnom nemam što, ali ono što ne bih htio ali moram ti kazati i ja i ti smo služili vojsku, a vrhovni zapovjednik Oružanih snaga je imao 80 godina.
Treća replika poštovani zastupnik Damir Kajin.
Da, gospodin Niko Rebić … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]] a aktualni predsjednik ima … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]]
Gospodo, ja ću odrediti stanku radi umirivanja! Izvolite se.
Gospodin Niko Rebić je rekao da prihvaća izvješće, a izrekao je najveću kritiku ovome izvješću rušeći one temeljne premise na kojima ono se zasniva. Između ostalog je protiv ukidanja vojnog roka, ali vojni rok doista valja ukinuti jer ovih šest mjeseci više nema smisla. Civilno služenje vojnog roka još manje ima smisla. To se naprosto pretvara u naj običnije gubljenje vremena i tako to treba reći. Mala profesionalna vojska od 16000 vojnika nam je apsolutno dovoljna i prekobrojna iako sam svjestan da će ona koštati više no što košta aktuelna vojska. Ali ono što je naj bitnije, najveća kvaliteta ovog izvješća se ogleda ovdje gdje se doslovce kaže da na temelju prosudbe prostora, prijetnje, rizika može se zaključiti da trenutno protiv Republike Hrvatske nije i da u dužem razdoblju neće biti izražena neposredna konvencionalna vojna prijetnja itd. I to je naprosto bit i tu činjenicu moramo prihvatiti da doista na temelju toga treba ići u promjenu koncepcije i služenja vojnog roka i samog ustroja vojske. Bit je znači jedna politika dobrosusjedstva, trgovinske suradnje i ja vas doista uvjeravam da na ovim prostorima u dogledno vrijeme ratnih konflikata zasigurno više neće biti.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Niko Rebić.
Drago mi je da se mogu složiti konačno da netko razumije za razliku gospođe Antičević…
Kolega ostavite se molim vas! Gospodine kolega Rebić polemizirate sa zastupnikom, konkretno određenim, ne spominjite druga imena.
To upravo i činim!
Nemojte mi docirati što upravo činite, nego polemizirajte sa zastupnikom Kajinom.
Meni je drago da se slažemo ja i gospodin Kajin. Što se tiče civilnog služenja roka on potvrđuje ono što sam ja iznio, a to je da naše ustanove u kojima se to odvija nisu osposobljene, nema kriterija niti služe tim ustanovama, a to je govorio i gospodin Glavaš, niti služe ovoj državi. I dakle, tu se slažem. A što se tiče ostaloga teško se možemo složiti, ali ja bih posebno propisao u Istri 6 mjeseci i još dodatnih za lekcije iz povijesti, budućnosti, što čeka Hrvatsku i u kakvom okruženju živimo.
Mir! Pa što je to! Slijedeća replika poštovani zastupnik Branimir Glavaš.
Gospodine Rebiću, prestanite vrijeđati istarske Hrvate i učiti ih Hrvatsku tako da iskoristim ovu repliku. Drugo, retorika s kojom se služite pripada prošlom stoljeću, prošlom desetljeću i ja sam sjedio u tom društvu, u tom jatu i prvih deset godina, i ja sam sjedio u prošlom mandatu kada je većinu činila koalicija na čelu sa SDP-om i kada smo često puta dizali glas i suprotstavljali se stavovima i reformi koju je koalicijska vlast htjela sprovesti unutar Oružanih snaga, a mi smo dobro znali da je reforma unutar Oružanih snaga nakon 2000. godine bila nužna i neophodna. Neophodna isto kao što je nužna i neophodna reforma i danas. I zato ne treba ovom retorikom iz prošlog stoljeća pokušavati se dodvoravati jednom minimalnom dijelu biračkog tijela, jer to nije u hrvatskom nacionalnom i državnom interesu. Taj dio biračkog tijela je svaki dan sve manji i sve manje i uistinu nema razloga koristiti ovu saborsku govornicu, odašiljati poruke kako bi se dodvorili dijelu biračkog tijela koji nikako da se uskladi sa vremenom u kojem Hrvatska živi, sa putem kojim je Hrvatska krenula. Što se tiče okruženja rekli ste da živimo u okruženju gdje postoje teritorijalne pretenzije iz Slovenije čak i drugih država. Ja vas uvjeravam da u ovim političkim okolnostima nema nikakvih teritorijalnih pretenzija i nema nikakvih opravdanosti i utemeljenosti za strah da bi se mogla ugroziti nacionalna sigurnost Hrvatske države. Suverenitet Hrvatske države…
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Drago mi je da mogu uočiti a i hrvatska javnost veliku preobrazbu kod Branimira Glavaša. Mislim da će to, on se toliko modernizirao da je vrlo interesantno da on reformom naziva u najvećem dijelu ono dvije tisućite godine kada je došlo da se hrvatski ratnici isključivaju iz redova Hrvatske vojske i to je po njemu super reforma i ja se zaista divim. Vi ste jako, jako napredovali u vašim stavovima i promišljanjima, a u svemu drugom s vama se ne slažem.
Povreda Poslovnika poštovani zastupnik Branimir Glavaš.
Gospodin Rebić krši Poslovnik, zloupotrebljava Poslovnik u članku…
Mir!
Tko tebe što pita! Traži riječ, a ne tako primitivno dobacivati iz klupa što ti tolerira predsjedavajući Saborom.
Hvala lijepa. Gospodine Glavaš, izričem vam opomenu zbog povrede Poslovnika i povrede ugleda zastupnika.
Hvala vam lijepa.
Izvolite sjesti, jer ćete dobiti opomenu bez oduzimanja riječi. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Kolega Niko Rebić je rekao sljedeću rečenicu: "Treba destimulirati civilno služene vojnog roka i omogućiti časno služenje domovini.". Tim, tom izjavom kolega Rebić je uvredio jedan veliki broj građana Hrvatske koji časno služe domovini služeći civilni vojni rok. Žao mi je što kolega Rebić ne zna što mladići koji služe civilni vojni rok rade i na koji način oni doprinose ovom društvu, pa i povećanju borbene, povećanju sigurnosti zemlje. Ja mislim da čak štoviše treba stimulirati mladiće da idu služiti civilni vojni rok, jer na takav naći nisu 6 mjeseci u vojarnama, nego služe društvu svakodnevno doprinoseći, posebice u onim segmentima gdje država nije ili nema sredstava da osigura zadovoljavanje nekih potreba u civilnoj, socijalnoj skrbi, u obrazovanju, u lokalnoj samoupravi, u državnoj upravi, u podupiranju civilnog društva i na brojnim drugim mjestima. A ako stoji ova rečenica da jedino nošenje puške je časno služenje domovini onda smo tom rečenicom rekli da ni jedna žena, ili velika većina žena niti nije u prilici časno služiti ovoj domovini. Svako služenje domovini je časno služenje domovini, a u Domovinskom ratu su i oni brojni građani Hrvatske koji su pravili oružje, koji su popravljali sredstva, koji su liječili, koji su spremali hranu za naše građane koji su bili u Hrvatskoj vojsci, jednako tako časno služiti domovini. Zastrašujuće je reći da jedino onaj tko nosi pušku časno služi domovini. I mislim da ste time doista uvrijedili jednu veliku grupu građana Republike Hrvatske.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Niko Rebić.
A zapravo mislim da kolega je trebao pažljivo pročitati izvješće o stanju u Oružanim snagama gdje se to, zahtjev za civilnim služenjem vojnog roka od '92. godine do 2005. godine povećalo od, kažem simboličnih stotinjak zahtjeva na 10 tisuća, preko 50%. I sad u izvješću se kaže da država ima problema sa regrutiranjem i sigurnošću ove zemlje. Dakle, ali ja i dalje tvrdim, i dalje tvrdim kolega Mršiću da te institucije u koju dođu mladi ljudi služiti civilni vojni rok da nemaju nikakvih kriterija po kojima služe, što rade, najčešće ništa ne rade. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa znam, jer sam u nekim institucijama bio, vidio sam. U mom … [[Govornik se ne razumije.]] , Vrlike, ne dolaze, ne javljaju se uopće da bi pomagali tamo. Dakle, to i dalje stojim kod toga i mislim da, na kraju vi imate drukčiju percepciju.
Povreda poslovnika, poštovani zastupnik Branimir Glavaš.
Hvala gospodine predsjedniče. Povrijedili ste članak 214. Niste izrekli gospodinu Rebiću opomenu zbog toga što je svojim upadicama ili na drugi način ometao govornika što kaže Poslovnik. Omalovažavao je i vrijeđao zastupnike i bili ste dužni u skladu 214. člankom izreći opomenu gospodinu Rebiću, a to niste napravili zbog toga što nekorektno i nefer vodite sjednicu.
Gospodine Glavaš. Nije zastupnik Niko Rebić svojim upadicama ometao vas ili raspravu, nego ste to vi činili. Vi ste svojim upadicama. I sad vam izričem opomenu sa oduzimanjem riječi po ovoj točci dnevnog reda. Poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Tražim stanku.
Tražite stanku. Stanka je 10 minuta. Samo opomena sa oduzimanjem riječi u ime kluba će moći govoriti ne vi nego drugi zastupnik. Nastavljamo sjednicom. Za riječ se javio Klub nezavisnih zastupnika, ne gospodine Glavaš. Vi nemate pravo jer sam vam izrekao opomenu sa oduzimanjem riječi zastupniku koji je nakon opomene mu izrečena mjera oduzimanja riječi. Dakle vi nemate pravo i ne dozvoljavam vam da govorite jer vam je oduzeta riječ po ovoj točci dnevnoga reda.
Ali gospodine predsjedniče vi ste uvažili moju riječ kad sam tražio pauzu za Klub … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]]
Ja sam pauzu tražio za Klub ali ne i za vas jer vi ne možete dobiti riječ. Ali ja neću govoriti o ovoj temi o kojoj ste mi oduzeli riječ.
Ja ću govoriti o temi
Ne, nećete.
Kršenja Statuta Poslovnika od strane vas kao predsjedavajućeg.
Nećete govoriti o ničemu jer nemate pravo riječi. Izvolite sjesti.
Nastavljate sprovoditi silu i dalje ali na svu sreću naš Klub ima dovoljno onih koji će reći ono što i ja … [[Govornik se ne razumije.]] reći.
Hvala lijepo. U ime Kluba nezavisnih zastupnika poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici nije ovo danas prvi puta da ovdje u ovom uvaženom Domu moramo trpjeti, ne tolerirati nego trpjeti ispade pojedinih zastupnika koji ometaju rad sjednica Hrvatskog sabora, nažalost u ovom slučaju gospodine predsjedniče onaj koji je ometao rad Hrvatskog sabora ste bili vi. Vi se niste držali Poslovnika. Vi ste dopustili u ovoj sabornici da zastupnici sa svojih mjesta viču i ometaju druge zastupnike u izlaganju, zastupnika u konkretnom slučaju gospodina Glavaša koji je u raspravi iznosio svoje mišljenje odnosno svoje stajalište. Dakle propustili ste dati opomenu. U tri navrata ste tolerirali dobacivanje iz klupe od strane drugih zastupnika no istodobno kada se nije radilo o vašem stranačkom kolegi, kada je to saborski zastupnik u ovom slučaju iz Kluba nezavisnih vi ste onda izrekli opomenu. Iako niste bili u pravu izrekli ste opomenu zato što je vaš stranački kolega iz klupa dobacivao i ometao raspravu ovdje u Hrvatskom saboru. Nadalje i sada ste prekršili Poslovnik. Predsjednik Kluba nezavisnih, gospodin Glavaš, a nakon što ste mu vi poslovnički neutemeljeno izrekli opomenu tražio je stanku za klub ispred Kluba nezavisnih. I vi ste tu stanku dali. I sada kada predsjednik Kluba nezavisnih sukladno Poslovniku treba izložiti razloge zbog čega je ta stanka zatražena vi ponovo ne dopuštate da to obrazloženje pred ovim uvaženim visokim domom i pred hrvatskom javnošću date. A svjesni ste da ste sami Poslovnik prekršili . I to nije prvi put. I prošlu sjednicu i prošli tjedan imali smo prigode vidjeti kako kršite Poslovnik, koristeći i zlouporabeći član Poslovnika u kojem istina stoji da predsjednik Hrvatskog sabora odnosno predsjedavajući daje obrazloženje, ali ne stoji da na mišljenje stajališta zastupnika komentira, a što vi to činite i to ne rijetko. Dakle ne dajete obrazloženja nego komentirate izlaganja stajališta i mišljenje zastupnika. I tu kršite isto tako Poslovnik. I ovo danas je bilo i na djelu je proizvoljno tumačenje Poslovnika od strane predsjedavajućeg Hrvatskog sabora. Ja mislim da je to neprimjereno, ja mislim da je to zloporaba. Mogu navesti još takvih primjera. Na prošloj sjednici Sabora ste prošlog tjedna oduzeli gospodinu Mršiću riječ jer po vašem komentaru gospodin Mršić je govorio o temi koja nije na dnevnom redu što nije točno. Međutim to vas nije smetalo nakon 5 minuta da državnom tajniku za istom ovom govornicom dopustite da obrazlaže iste te teme o kojima je govorio gospodin Mršić. Mislim da je ovakvo vođenje neprimjereno i da ovakvom ponašanje u Saboru posebno od onih koji bi trebali biti najodgovorniji u vođenju sjednice da je neprimjereno i ja želim ne nadati se nego inzistiram na tome da se do kraja poštuje Poslovnik i da se Poslovnik ne zloporabi u stranačke svrhe u ovom Visokom domu.
Gospodine zastupniče kao prvo kada prema članku 209., stavak 7. Poslovnika se izrekne opomena zastupniku predsjedatelj ne može zatražiti riječ da bi odgovorio na izlaganje zbog kojega je zastupniku izrečena opomena. Drugo, brojni zastupnici su dobacivali i tijekom ove rasprave i tijekom ranijih i svih rasprava. Odakle bi predsjedatelj mogao svakoga zastupnika sankcionirati koji dobacuje bilo kojem drugom zastupniku jer bi trebao se zastupniku izreći opomena ako svojim upadicama ometa govornika. Brojni zastupnici izlaze sa svojim upadicama i sada bi trebalo svakome izricati opomenu. Ja se držim striktno Poslovnika. Držim se one odredbe Poslovnika koja se odnosi na temu a koju mnogi ne žele prihvatiti i koji licemjerno prihvaćaju i traže neprekidno kroz ispravak netočnog navoda proširenje one odredbe Poslovnika koja je vezana za temu. Upadicama su dodavani brojni zastupnici posebno onaj koji je izrekao opomenu. Ja sam nakon izricanja opomene upozorio da ću izreći opomenu sa oduzimanjem riječi. To sam i učinio. Ukoliko nekome od zastupnika ili klubova da drži da je, da ja vrijeđam Poslovnik neka pristoji Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav iznijeti svoj prijedlog, svoje mišljenje pa će Odbor to raspraviti, a Sabor će to usvojiti. Nastavljamo sa sjednicom. Replika poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine Rebiću, cijela ova vaša rasprava kao da je bila inspirirana Njegoševim stihom “Boj ne bije svijetlo oružje već boj bije srce u junaka." To je uistinu bilo jedno moderno, strateško, vojno promišljanje crnogorsko-literarne provejinencije dirljivo začinjeno Titovom maksimom kako raditi tako kao da će sto godina biti mir, a spremati se tako kao da će sutra izbiti rat. Ja se nadam da ovu vašu raspravu nije čuo ni jedan vojni ataše posebno iz zemalja članica NATO Saveza. Jer ako oni pošalju izvješća svojim Vladama o tome što o temi misli jedan parlamentarac vladajuće stranke, zastupnik stranke koja čini Vladu, ja se bojim da će to odgoditi prijem naše zemlje u NATO Savez barem za dvije godine. Ali ja vama predlažem da vi cijelu ovu svoju raspravu skinite s fonograma i pošaljete u neki vojni časopis strani po mogućnosti, nekakav … [[Govornik se ne razumije.]] i objavite to u cijelosti. Bit će to nepresušan izvor veselja za sve čitatelje. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Nenad Stazić. Niko Rebić, pardon.
Samo bih htio ukazati gospodinu Staziću nisu civilni i vojni atašei odgovorni za sigurnost države nego mi u ovom Visokom domu, a ovo što vi meni predbacujete to samo govori o vašoj stranci, a govori moje razmišljanje i moja sloboda o demokraciji u Hrvatskoj demokratskoj zajednici. Hvala.
I poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče, kolega Rebić, dozvolite mi kada ste govorili o odgovornosti o odgovornosti i stvaranju Hrvatske vojske malo ću vas nadopuniti. Nakon oduzimanja teritorijalne obrane a zna se tko je oduzeo oružje teritorijalne obrane nakon 17. odnosno 18. kolovoza početka “balvan revolucije“ u Hrvatskoj se počela stvarati Hrvatska vojska. U ustroju i stvaranju i obrani Hrvatske vojske sudjelovali su Hrvati izvan domovine, a da tomu nije istina Hrvati izvan domovine dali su prvoga ministra obrane, ratnoga ministra obrane, gospodina ministra Šuška, sedam generala, gospodina generala Gotovinu, generala Rosu, generala Skendera, Glasnovića, Filipovića, Kapulara. Neka mi svi drugi hrvatski časnici i vojnici oproste za koje nema vremena časna imena ovdje izreći. Bilo je onih gospodine, kolega Rebiću koji su bez Domovnice došli u Republiku Hrvatsku 1991. godine prvi put u domovinu svojih pradjedova, djedova i očeva i branili Hrvatsku državu i nadam se da ova povijest neće izostaviti ove istine koje ćemo itekako često morati ponavljati dok se ne zapišu, a hrvatski vojnik od 1991. godine do dana današnjega piše hrvatsku povijest.
Predlagatelj poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. U ime predlagatelja, znači Kluba Hrvatske stranke prava ja vas lijepo umoljavam da se držimo ove teme. Locirali smo sve glavne probleme kakvo nam je stanje u Oružanim snagama. Znači, nemamo dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Locirali smo probleme vezano za spremnost obrambenog sustava Republike Hrvatske. Nemamo plana obrane i molio bih da u daljnjoj raspravi idemo kako i na koji način podvući crtu i obvezati i sve nas ovdje i Vladu Republike Hrvatske, da ova situacija više ne može ovako stajati i da treba konačno početi raditi na način na koji je i predloženo i našim zaključcima da se pristupi izradi znači nove strategije obrane i nove strategije nacionalne sigurnosti. Ovdje je bilo riječi o strateškom pregledu obrane. Radi svih nas, radi javnosti moram kazati strateški pregled obrane smo počeli raditi na zahtjev NATO Saveza, predstavnika zbog toga što su nam ovi strateški dokumenti od strategije obrane, nacionalne sigurnosti neusklađeni sa strateškim dokumentima NATO Saveza. Inače, strategijski pregled obrane nije dokument koga spominje ni jedan hrvatski propis. Znači ni Ustavni zakon, niti drugi nego je to samo bilo nužno zlo što smo se morali prilagođavati tome dijelu. Inače, taj strateški pregled obrane će biti samo jedan segment dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga, odnosno pojedini njegovi dijelovi bi se trebali pretočiti u strategiju obrane. Kad smo već kod strategije obrane, a dosta je ovdje bilo riječi o civilnoj službi. Hrvatska je civilnu službu uvela '91. godine daleko prije mnogih zemalja i u Evropi i u svijetu, '91. godine. Mi u našem Ustavu imamo prigovor savjesti. Prema tome, ne možemo govoriti o tome da se mora ukinuti prigovor savjesti. Nemoguće ga je ukinuti. Potpisali smo i konvencije, ali normalno tu treba napraviti reda u tome dijelu da taj postupak koji se provodi ne bude samo da je dostatna izjava, da je netko zbog moralnih ili vjerskih nadzora nije pripravan sa oružjem u ruci služiti vojni rok, nego treba izvršiti i provjeru. Provjera se sad ne radi. Znate i sami da ste imali slučajeva da je lovac dobio civilnu službu, da je osoba koja ima oružani list dobila civilnu službu, da su osobe recimo koje su služile civilnu službu na kraju rade u obavještajnoj zajednici. Znači, za vrijeme civilne službe nisu kao bili spremni služiti vojni rok, tražili su civilnu službu zbog moralnih ili vjerskih nazora, a nakon toga su se zaposlili u obavještajnu zajednicu. Prema tome, sve to ima sadržano a i u samom postupku je točno predviđeno da se može opozvati pravo na civilnu službu ako se utvrdi i tijekom civilne službe kako je. A inače, uzmimo primjer Austrije kako se civilna služba izvršava. Oni imaju dva središta i svaki dan se čovjek mora javljati tamo koji služe civilnu službu i onda idu na izvršavanje onih stvari koje su potrebne. Da li je to civilna zaštita, da li je to pošumljavanje, da li je to opće koristan društveni rad znači u staračkim domovima, u tijelima državne uprave. Znači, sve te stvari govore o tome da se sad moramo posvetiti tome da pristupimo izradi nove strategije obrane nacionalne sigurnosti, da napravimo dugoročni plan razvoja Oružanih snaga i da napravimo plan obrane i da vidimo kojim koracima i kako ćemo ići i ovaj dio znači uporaba sredstava od vrijednih vojnih nekretnina. Jer, točno je, netočna je stvar gospodine Kajine. Oružane snage koje su napravljene da su moderne, učinkovite, one čak omogućavaju razvitak i ostalih gospodarskih grana. Ako imamo vojnu industriju ona znači ide i za zapošljavanje novih ljudi, ide i za prodaju znači naoružanja i vojne opreme i tu se opet nova sredstva stvaraju i za naoružanje i sudjelovanje u svemu. Znači, to je ono što nam je bitno u ovome trenutku da se vratimo na temu i da dođemo do zajedničkog zaključka, znači ne politički, ne stranački, nego odgovorno. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Da, krivi je taj navod da omogućuje razvitak ako imamo vojnu industriju. Problem je u tome što mi nemamo vojne industrije. Od, mi smo gospodo u vojnoj industriji proizveli 300 milijuna kuna. Hrvatska od tih 300 milijuna kuna izveze 250 milijuna kuna, što je ništa, ništa gospodo. I to treba naprosto imati na umu. A nismo u stanju niti dio opreme naprosto proizvesti u našoj vojnoj industriji, a trebalo bi se to pokrenuti.
Poštovani zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Ne znam, čini mi se da smo mi u Saboru uveli jednu praksu da što je tema ozbiljnija da neozbiljnije razgovaramo. Ja to osobno ne mogu prihvatiti kao što mislim da bi bilo dobro da razgovarajući o ovoj temi pokušamo joj ne pristupati emotivno nego racionalno. Ja razumijem i ulogu Domovinskog rata i ulogu vojske itd. I sve to treba imati na umu. Ali čini mi se da se pred nama nalazi jedna ozbiljna tema iz više razloga. Iz jednostavnog razloga jer ipak se za obranu izdvajaju značajna sredstva. Međutim, isto tako je, treba naglasiti da barem po mom sudu ova tema spada u jedan broj tema oko kojih bi barem generalno na političkoj razini trebalo doći do nekog dogovora, konsenzusa. Zapravo, ova po meni tema nacionalne državne sigurnosti, kao i javne sigurnosti spada u one teme recimo u rangu tema oko ulaska Hrvatske u Europsku uniju. I stoga mi se čini da svi oni danas koji imaju nešto reći da bi trebali kazati. Ali u konačnici čini mi se da bi cijela priča trebala ići u tom pravcu. Ono što ja vidim kao osnovni problem oko obrane, oko stanja obrambenih priprema i svega što ovaj materijal i ova priča tretira jeste nedostatak vizija. A to je da se zapravo ne zna što se hoće. Ne zna se hoćemo li civilno služenje uz redovno služenje, hoćemo li ukinuti u cijelosti ročni sastav, hoćemo li razvijati vojnu industriju ili nećemo razvijati vojnu industriju. Zapravo, čini mi se da bi oko tih nekih strateških pitanja trebalo doći do dogovora. Ne mislim da se treba dogovoriti da li nam treba dva ili tri aviona, ne znam, da li nam treba, ne znam, podmornica ili nam ne treba podmornica, ali oko nekih pitanja, bitnih pitanja mislim da do dogovora treba doći. Ja kad uzmem ovo izvješće ja moram biti iskren pa kazati da sam ja razočaran na kojoj je ono razini pisano. Kad počmete prvih nekoliko stranica one su suvisli i imaju zapravo nekakav smisao. Međutim, kako idete dalje zapravo ta razina ozbiljnosti i teme i problematike se u ovom izvješću gubi. On je po meni previše preopterećeno detaljima. Vidite, kad ja u ovom izvješću pročitam da je problem Hrvatske vojske, odnosno Ministarstva obrane danas zato što mora angažirati tisuću i 600 ročnika ili vojnika na osiguravanju objekata, to ja ne mogu prihvatiti. Barem ne mogu prihvatiti s aspekta da je to sastavni dio ovakvog izvješća. S druge strane, zapravo, recimo o nekim bitnim za mene segmentima, kao što je mornarica. Zašto je za mene mornarica bitna? Ne zato što sam s mora, nego zato što je riječ o Jadranu, što je riječ o moru. Mu smo u ovom Saboru bili ponudili iz SDP-a jednu inicijativu, odnosno jedan prijedlog zakona oko obalne straže. Vlada je to odbila s obrazloženjem da je u pripremi njen prijedlog, njen prijedlog dakle tog zakona. Jučer smo imali prilike čuti od ministra, a ranije i od nekih admirala, da obalna straža ide u okviru … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]] mornaricu, ali mi to, bar ja nisam imao prilike službeno, zvanično, kroz ni jedan akt vidjeti. E sad, ako ćemo mi hrvatsku mornaricu spašavati na takav način da ćemo je obnoviti kroz obalnu stražu, onda bi valjda o tome trebalo u ovom Saboru raspraviti i donijeti nekakav akt pa da vidimo argumente za ili protiv. Recimo, kad gledam plan sredstava, ostvarenih, pa ćete vidjeti da su manje – više svi planovi ostvareni korektno, čak neki i prebačeni, a samo za mornaricu recimo sredstva koja su bila predviđena proračunskim planom nisu, financijskim planom nisu ostvarena. Ima tu jako puno detalja. Mislim da nas ne interesira da je Ministarstvo obrane potrošilo, ne znam, milijun i pol kuna za nekakvih 20 kripto telefona. Ali mene kao hrvatskog zastupnika, dakle zastupnika u Hrvatskom saboru interesira da je manje od tih miliju i pol kuna koliko je plaćeno za kripto telefone zapravo uloženo u istraživanje i znanost. Jučer je i o tome nešto bilo riječi, pa je netko spominjao da je bivša Vlada ovo ili ono. Ma možemo mi i dogodine pričati o tome što je radila bivša Vlada, ali gospodo iz ove Vlade, ovo je vaša odgovornost. Ja znam da su financije i novci sigurno jedan bitni i ograničavajući moment. Dakle, nedostatak sredstava, nedostatak sredstava sigurno uzrokuje to da je tehnika takva kakva je. Ali, ja bih volio da mi netko objasni 10. stranu ovog izvješća. Šta je tome razlog? Zapravo, kad bi pročitate nešto o obrambenim pripremama pa počmete čitati na 10. strani ovo što je navedeno, pa recimo, piše, izostanak normativnog reguliranja, pa dalje piše, neriješeni kadrovski problemi, pa dalje piše neusklađenost u uredima i Vlade Republike, Vlade Republike Hrvatske o unutarnjem ustroju, pa dalje piše, nije propisana nova metodologija, Republika Hrvatska nije donijela plan. Pazite, ovo su pitanja za koje ne trebaju nikakvi novci, treba samo da se skupi nekoliko pametnih ljudi, a ima ih i u hrvatskoj vojsci i u MORH-u, pa ako treba i izvan i da se fino sjedne i da se ti dokumenti donesu. Jer zapravo, kako ćete davati ocjenu nečega kad nemate predispozicije, nemate utvrđene planove i ciljeve. Ja mislim zapravo da jednostavno ovakav materijal i sa ovakvim ocjenama nikome ne može, bio on u oporbi ili na vlasti, bit nekakav dokument na osnovu koga će reći ili barem ono što piše unutra da je stanje dobro. Stanje nije dobro i možemo mi sad pričati što hoćemo. Međutim, ja bi bio sretniji, o.k., ako je već takvo stanje kakvo jeste da smo u zaključcima imali prilike pročitati i vidjeti šta je to, što će Ministarstvo obrane i Vlada Republike Hrvatske raditi u narednom periodu da se ovakvo stanje prevaziđe. Na žalost iz ovoga se zapravo to ne vidi. Kada je riječ o strategiji, znate opet se vraćam na ono pitanje nacionalnog interesa i potrebe da se neke stvari dogovorimo. Strategija ne bi barem prije svega ne bi trebala biti izraz određene političke volje. Ona bi prije svega trebala biti izraz nekakvih objektivnih okolnosti i ciljeva. Nemojmo imati iluzije da ćemo se dogovoriti onog dana i onog momenta kada budemo pred ulazak u NATO savez. Vjerojatno ćemo se dogovoriti, ali postoje varijante i jedan, i dva i tri, kako Hrvatska, odnosno kako vojne, kako Oružane snage Hrvatske mogu pristupiti NATO savezu i o tome bi trebali voditi računa. Ja jednostavno imam dojam čitajući ovo, slušajući neke najave možda i prijevremenog ulaska u NATO nego što sam ja osobno očekivao, zapravo da se čeka da nam netko izvana nametne neke standarde pa da ih onda mi jednostavno prepišemo. Ja osobno nisam za to. Ja isto tako ne vidim niz problema koji su navedeni u ovom izvješću da se nisu mogli otkloniti, počevši od ovih objekata koji se tu spominju, počevši od niz drugih stvari. Meni se jednostavno čini da je problem obrane i sigurnosti zapravo nije top tema ili nije u žiži interesa hrvatske Vlade, jer jednostavno izgleda da se nije spremno, a to se vidi iz onih dokumenata koje sam naveo, a koji nisu usvojeni da bi se trebali i morali usvojiti. Ono što bi bio moj prijedlog, a to je da bi Vlada trebala zapravo inicirati i da je već čini mi se taj nekakav rok istekao, da se sjedne i da se napravi nekakav materijal ogledni da li u tezama, da li ne znam već, to bi struka trebala pripremiti i da se on ponudi kao politička platforma i strategiji i stanju, ne stanju i onome kako bi Hrvatska vojska trebala izgledati i kakva bi i na kakav trebala ući u NATO savez.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala. Evo kažete kolega čitajući ovo izvješće, da se čudite koliko ročnika je potrebno da bi osiguravali napuštene nekretnine, vojne objekte i to je ono što je također problematično. Koliko Hrvatska troši ne samo u angažiranju ročnika da čuva te objekte koji su na ovakav način i ne samo mrtvi kapital jer nezna upravljati imovinom, bivša Vlada je pokrenula upravo taj jedan veliki projekt, najprije mi smo se susreli s problemom popisivanja vlastite imovine. Država tada uopće nije imala popis imovine, čime Hrvatska raspolaže i na žalost s tim se stalo, odnosno popisana je imovina ali se s njome ne upravlja. A ako se ne upravlja na adekvatan način, onda vidite kakav je onaj trošak. Na kraju krajeva zar nije sramota da se hrvatska zastava vijori na tim zapuštenim, napuštenim objektima umjesto, a s druge strane država također, njezini drugi uredi, recimo državna uprava ona vapi za prostorom. Pravosuđe još uvijek također, pa i neke druge javne institucije da ne govorimo koliko bi to značilo lokalnoj zajednici. Prema tome ja neznam zašto MORH takve prijedloge ne pošalje upravo vladinom Uredu za raspolaganje državnom imovinom kako bi se ta imovina konačno stavila u funkciju.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Šime Lučin.
Ma problem oko ove priče je dvostruki. Mene toliko ne brine i to mogu shvatiti da je problem objekata koji nisu u vojnoj funkciji, zapravo mogu biti problematični što se tiče osiguranja. Međutim u ovom izvješću se zapravo navodi da je problem i osiguranja objekta koji su u funkciji, a barem bi se to jednostavno po meni moglo riješiti. Objekti koji nisu u funkciji dajte joj nekakvoj zaštitarskoj kući da ih čuva, to će nas doći jeftinije nego da stavljate tamo vojnika. Međutim, ono što zabrinjava kada su već objekti spomenuti, ja znam da je Hrvatska vojska utvrdila planom koji su joj objekti potrebni i da ostali objekti koji se ne navode na tom planu su trebali biti Vladi Republike Hrvatske, odnosno nadležnom uredu dati na raspolaganje. Na žalost, obzirom da Vlada Republike Hrvatske to nije uradila, onda ti objekti dodatno opterećuju Ministarstvo obrane i ja znam da u ovom dijelu Ministarstvo obrane ne snosi odgovornost. Ima trošak na žalost, a s druge strane Vlada se neracionalno ponaša i te objekte ne stavlja u funkciju da li na tržište, da li prepuštanjem nekim drugim institucijama, ovdje je bilo riječi i o znanosti, ne znam i o gospodarstvu itd.
Druga replika, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prvo bih se osvrnuo vezano za obalnu stražu. Točna je činjenica da Hrvatska mora imati obalnu stražu, da ovo sada što imamo nije ono što bi trebalo imati. Tu se mi razlikujemo u koncepcijskome pristupu vezano za klubom SDP-a. Mi smatramo da treba ustrojiti obalnu stražu u Hrvatskoj i to tako kao što je ustrojila Norveška, znači da brodovlje bude na održavanju kod ratne mornarice, Hrvatske ratne mornarice i na taj način omogućavamo i razvitak jedne grane kao što je ratna mornarica, a kada su situacije da se djeluje kao obalna straža onda je normalno civilna zastava i zapovjednik je civilni u tima akcijama i nama je drago da je to Predsjednik države osobno podržao. Također vezano za ovaj dio nekretnina, to je točno. Situacija, iako je 92. već točno su popisane sve nekretnine vojne i jedan dio je ostao na korištenju Ministarstva obrane, drugi je Vladi. Znači već je ovdje toga središnjega državnog ureda, odnosno jedne osmišljene koncepcije hoćemo li u strategiji predvidjeti da će se dio sredstava vezano za vojne nekretnine rabiti za ove dijelove ili ne. I sada je najvažniji onaj jedna dio, NATO savez. Svi govorimo o NATO savezu, mi samo imamo posredno u sadašnjoj strategiji obrane regulirana sigurnosna politika Republike Hrvatske, područje, instrumenti, integracije. Znači mi kažemo da u strategiji da stremimo NATO savezu, ali moramo držati cjelovitu raspravu u ovome Hrvatskome saboru. Znači vidjeti sve razloge za i protiv i da hrvatska javnost konačno zna što je to NATO savez, jel' to Hrvatskoj treba ili ne treba. Ovo nije dovoljno, a sve se radi ko' da smo mi donijeli službenu odluku. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Šime Lučin.
Kada je riječ o obalnoj straži, postoji princip, barem ono što sam ja vidio u literaturi struke znanosti, a i princip nekakvih datih objektivnih okolnosti i političke volje. Norveška ima obalnu stražu u sklopu Oružanih snaga iz dva razloga i prvi je razlog, zašto jer Norveška ima otvoreno more, Hrvatska ga nema. I drugi je razlog zato što Norveška je imala spremnu mornaricu pa je onda obalna straža pripala mornarici. U Hrvatskoj ja znam zašto se ide na obalnu stražu da se ona napravi u sklopu Hrvatske ratne mornarice. Iz jednostavnog razloga da se pokuša kroz taj model hrvatska mornarica izdignuti. I gospodine Kovačeviću ipak vam se moram obratiti. Ja sam to rekao kad smo predlagali taj zakon da sam ja za taj model, ali mi se nismo očitovali oko ovog modela o kojem vi govorite jer ga mi nismo vidjeli niti u tezama niti u nacrtu i ja ne mogu reći unaprijed da sam za nešto što ne znam kako će izgledati.
Poštovani zastupnik Tomislav Čuljak.
Poštovani gospodine predsjedniče, ministre, kolegice i kolege zastupnici evo ja ću izreći nekoliko svojih razmišljanja vezano za ovu temu. Nakon Domovinskog rata javnost u Republici Hrvatskoj je posebno osjetljiva na Hrvatsku vojsku i sve što je vezano uz stanje, trenutno stanje i budućnost oružanih snaga. Ovo sve ne treba čuditi kada znamo što je hrvatski vojnik i Hrvatska vojska značila u obrani Republike Hrvatske i znamo da su svi građani Republike Hrvatske strepili zajedno sa i bili u mislima sa Hrvatskom vojskom kada su se odvijale najvažnije operacije i najvažnije pobjede u Domovinskom ratu. Zbog toga izvješće o spremnosti obrambenog sustava u provođenju kadrovske politike i o ukupnom stanju u oružanim snagama Republike Hrvatske držim posebno važnim i potrebnim. Ovo izvješće kroz više poglavlja i cjelina prikazuje presjek trenutnog stanja naših oružanih snaga bez nepotrebnog uljepšavanja i friziranja. Najvažnije po meni iz ovog izvješća je ocjena da je obrambeni sustav sposoban i spreman osigurati zaštitu suvereniteta, neovisnost, teritorijalnu cjelovitost Republike Hrvatske i sigurnost svih građana. Ovdje treba uvažiti činjenicu da se Hrvatska vojska nalazi u tranziciji i da prolazi kroz proces dugoročne reforme koja će rezultirati novom strategijom, strategijom kolektivne obrane što je sukladno opredjeljenju naše zemlje o pristupanje u punopravno članstvo NATO asocijacije. Reforme koje se provode i koje će se provoditi do konačnog cilja stvaranja dobro opremljene i dobro obučene oružane sile u tom smislu provodi se i smanjenje broja pripadnika i zaustavlja se proces starenja sa prijemom novih djelatnika, sa odgovarajućom kvalifikacijskom strukturom. Ovdje je važno da u ovom procesu se bude osjetljivo i da se uvažava činjenica o doprinosu svih onih koji su do sada u sustavu MORH-a dali svoj doprinos i u Domovinskom ratu i nakon njega. Ali najbolji primjer budućeg hrvatskog vojnika daju nam postrojbe koje su obučene i opremljene za sudjelovanje u mirovnim misijama i vježbama u okrilju NATO-a. Za te pripadnike Republika Hrvatska dobiva samo pohvale i oni su najbolji primjer kako treba izgledati hrvatski vojnik u budućnosti. Zato mislim da je dobro opredjeljenje Ministarstvo obrane oko ulaganja u školovanje ljudi i mislim da će se to isplatiti u budućnosti. Ovo izvješće o stanju oružja i opreme po svim rodovima govori nam u prilog potrebe zanavljanja, modernizacije i standardizacije oruđa, oružja i opreme. Znamo da je u Domovinskom ratu kada se stvarala Hrvatska vojska oružje nabavljano i da je svako oružje bilo dobrodošlo i naravno da sada ono nije niti dovoljno ispravno, a niti je u ovom trenutku u skladu sa onim što se želi od Hrvatske vojske. Unatoč, evo možda ću na kraju spomenuti ono što je rekao ministar i mislim da je to najbolja poruka iz ovog izvješća, unatoč zastarjelosti, neujednačenosti borbene tehnike ipak se sustav uspijeva održati, stanje je zadovoljavajuće i borbena spremnost oružanih snaga je neupitna. Mislim da je to iz ovog izvješća najvažnije i mislim da zapravo je ono što se u Hrvatskoj, građane Hrvatske, sve nas zastupnike treba u ovom trenutku zadovoljiti, a naravno da trebamo težiti modernizaciji i svakom napretku Hrvatske vojske. Hvala.
Poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Moje sudjelovanje u ovoj raspravi inicirano je napisom, jednim člankom u Slobodnoj Dalmaciji koji je objavljen 21. siječnja ove godine s naslovom "Nakon trista godina Sinj bez vojske". I moja rasprava kad je riječ o današnjoj temi usmjerena će biti ne primarnom karakteru kad je riječ o oružanim snagama Republike Hrvatske nego ću se baviti sekundarnim rekao bih pitanjima, ali koja su po mojoj procjeni također jako važna. Mogu reći da je preustroj oružanih snaga odnosno Hrvatske vojske na neki način top tema među pripadnicima Ministarstva obrane ali i unutar političkih krugova, a mogu reći i među ljudima, među obiteljima čiji članovi rade u oružanim snagama, koji su zaposleni u oružanim snagama Republike Hrvatske. Prije nego se vratim poruci ovog članka, njegovog napisa ne mislim razmišljati na neki način lokalno nego mi je to samo na neki način jedan uvod u jedno globalno razmišljanje kad je riječ o razmještaju oružanih snaga ne dovodeći u pitanje ocjene i procjene meritornih vojnih stručnjaka nego ja kao čovjek koji dolazi iz određene sredine moram na neki način iznijeti određene činjenice i nadam se da će one biti od relevantnih službi i prihvaćene. O samom izvješću reći ću sljedeće, i to u prvom redu konzultirajući i razgovarajući sa ljudima koji rade u Ministarstvu obrane ili pak onima koji su radili u Ministarstvu obrane, a imaju po tom pitanju što reći. Mislim da je ovaj uradak, ovo izvješće da je ono dobro, kratko, precizno, jasno i objektivno prikaziva stanje u oružanim snagama Republike Hrvatske, u Hrvatskoj vojsci i ovdje se ističe financijski faktor kao ograničavajući u smislu i modernizacije daljnjeg razvoja, obnove oružja i uopće kad je riječ o vojnoj tehnologiji pa možemo reći ili kad je riječ o samim kadrovima unutar Ministarstva obrane. Međutim, moram spomenuti i naglasiti ću da je dobro i na preciziran način definirana politika i planiranju u Oružanim snagama, te je u tom pravcu ovo izvješće ocjenjujem vrlo kvalitetnim i ja ću ga osobno podržati. Ukazuje se također na potrebu preustroja Oružanih snaga u svjetlu, u novom međunarodnom okruženju, tako da u samom ovom izvješću se govori i o globalizaciji, degraciji kao procesima i kojih je dio Hrvatska, približavanja Hrvatske Europskoj uniji i to se svakako održava i na sigurnost. Prema tome, više ne možemo govoriti o individualnoj sigurnosti kada je riječ o državama, nego kao što je to u ovom samom izvješću ovdje navedeno o globalnoj sigurnosti jer se radi i o globalnoj ugrozi kada je riječ o evropskim pa i svjetskim razmjerima. Mislim da Hrvatske oružane snage kao što je tu navedeno ne mogu na neki način biti izolirane, ne mogu biti otok u moru. Prihvaćamo određene standarde, ulazimo u integracije kada je riječ i o vojnoj komponenti i mislim da ovo izvješće u tom pravcu jasno i precizno ukazuje na pravac kojim putem trebamo ići, takve oluke donositi i ja sam siguran da će Ministarstvo obrane, Vlada i sve nadležne institucije u tom dati svoj obol i da će Hrvatske oružane snage, da ćemo dobiti onakve oružane snage kakve od nas očekuje biračko tijelo, kakvo od nas očekuje hrvatska javnost. Nadam se da ćemo i ovu dimenziju, dimenziju Domovinskog rata i uopće kada je riječ hrvatskog vojnika znati inkorporirati i sačuvati u tom jednom globalnom ujedinjavanju oružanih snaga, obrane itd. E sad bih se ja malo vratio na sami početak. Ja ću kroz zastupničko pitanje tražiti i od ministra precizan i decidiran odgovor s obzirom na ono što sam na početku samo postavio kao temu mog razgovora i razmišljanja. Ali me interesira slijedeće, da li Ministarstvo obrane može doprinijeti u svom preustroju, razvoju, daljnjem razvoju Oružanih snaga, ravnomjernom razvoju Republike Hrvatske ne dovodeći u pitanje primarnu zadaću Ministarstva obrane. Moj odgovor je da i ja se nadam da i ministar se slaže s takvim jednim mojim razmišljanjem. Mislim da treba poći i od tradicije u određenim sredinama. Ja spominjem Sinj, znači od 1702. godine vojske su uvijek, vojska je uvijek bila prisutna u Sinju i Sinjani htjeli mi ili ne htjeli na neki način i jedan od sinonima obrambene sile, obrambenih snaga Republike Hrvatske. Smatram da postojeća infrastruktura, zatim tradicija treba poći i od stanja, gospodarskog stanja u određenom području, o socijalnom položaju i da će to sve biti čimbenici koji će biti na neki način dobro prosuđivani u donošenju odluka kada je riječ o preustroju Oružanih snaga. Moramo znati da ne samo države poput Hrvatske nego i mnogo značajnije i veće i snažnije vojne sile i države koje su ekonomski moćnije kada je riječ o obrani da se ona uklapa u integralni razvoj dotične države i da vojni potencijalni treba biti jedan od čimbenika općeg razvoja. Zato pozdravljam i neka razmišljanja koja sam ovdje čuo kada je riječ o vojnoj industriji. Smatram da Ministarstvo obrane ne može tu imati presudnu ulogu. Ovdje je pitanje našeg ukupnog tehnološkog razvoja, koliko hrvatsko gospodarstvo, instituti i hrvatska znanost može ponuditi odgovarajuća rješenja, a da bi hrvatski vojni proizvod bio prihvaćen, bio plasiran na svjetsko tržište. Ja sam siguran da će Ministarstvo obrane biti pokretač, biti movens koji će dati podstreka i na neki način pokušati objediniti određena razmišljanja u tom pravcu, ali sigurno ne može imati presudnu ulogu. U samom izvješću su navedeni, stranica 71. objekti koji bi trebali, koji neće biti korišteni za potrebe Ministarstva obrane. Ja moram naglasiti da se radi o objektima koji su devastirani, a što je još najvažnije na te objekte Ministarstvo obrane plaća komunalnu naknadu i druge lokalne pristojbe. Prema tome, troši se proračunski novac. Mislim da je interes općina, da je interes gradova i interes gospodarstvenika da se ti objekti stave u funkciju, ali da kriteriji moraju biti strogo definirani i da bi i to bila jedna okosnica kada je riječ o razvoju gospodarstva u … [[Govornik se ne razumije.]] sredinama, a mogu reći da u određenim gradovima, općinama kao što je Sinj određeni vojni objekti koji se više ne koriste na neki način predstavljaju jednu sramotu ja bih rekao i gradu, ali svakako i Ministarstvu obrane. Evo gospodine ministre, smatram da ovo moje kratko izlaganje da ćete na neki način neke ideje iz njega prihvatiti s obzirom da ste pokazali izuzetne dobre relacije kada je riječ o vašim susretima sa drugim ministrima obrana, bilo kad je riječ o NATO paktu, o Europskoj uniji itd. Ali, smatram da i u ovom dijelu domaćem ja bih rekao Ministarstvo obrane i njegova uloga u ukupnom razvoju Republike Hrvatske da ćete vi i čelni ljudi skupa s vama, Ministarstva obrane i Vlade Republike Hrvatske ponuditi odgovarajuća i kvalitetna rješenja. Hvala lijepo.
Hvala. Replika poštovana zastupnica Željka Antunović.
Kolegice i kolege, u svojoj replici želim se osvrnuti sa ponešto drugačijim mišljenjem u odnosu na mišljenje kolege koje smo malo prije čuli, a koji je jednim dijelom govorio o mogućnostima utjecaja ili inter akcije između potreba Ministarstva obrane odnosno sustava obrane i hrvatskog gospodarstva. Naime, ja mislim da su mogućnosti jako velike, ne ograničene kao što je kolega rekao. Mislim da su mogućnosti jako velike i to ne samo u odnosu na pokretanje industrije u Hrvatskoj koja se bavi proizvodnjom vojne opreme ili nekih dijelova koji se usko odnose na vojsku, nego i u puno širem smislu. Naime, čak i onda kad se za potrebe Oružanih snaga mora uvesti određena oprema, moguće je da i taj uvoz koji je nužan ili neizbježan bude doveden u funkciju pokretanja najšire proizvodnje u Hrvatskoj. Naime, puno se govori, a ništa se u Hrvatskoj ne radi na tzv. ofsajd programima koji se ne ograničavaju samo na jednu proizvodnju, nego koji mogu, velim i vojnu proizvodnju dovesti u kontekst šire proizvodnje i povećanja hrvatskog uvoza. Međutim, u Hrvatskoj, a to pomaže hrvatska Vlada, potencira se i dalje čisti uvoz svega onoga što se u Hrvatskoj ne proizvodi. Hrvatski proizvođači i dalje imaju maćehinski odnos države i nabave koja se obavlja za sve državne agencije, pa i za Ministarstvo obrane, oni naprosto umjesto da se nađu načini kako da im se pomogne i da ih se potencira na tu proizvodnju, pa i šire proizvodnju, njih se u mnogočemu upravo onemogućava.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Evo, ovo što je rekla kolegica Antunović na neki način mogu dijelom prihvatiti, ali dijelom ne. Reći ću zašto ne mogu prihvatiti. Morate znati da razvoj i plasman bilo kojeg vojnog proizvoda, a to su sve proizvodi visoke tehnologije ne mogu biti u usmjereni na jedno malo tržište. Hrvatska vojska na nekim, može samo dio toga apsorbirati. Prema tome, mi ako želimo biti konkurentni, ako želimo biti konkurentni moramo naša industrija, naša znanost, naša pamet mora proizvesti takav proizvod koji će biti konkurentan na svjetskom tržištu oružja i vojne tehnike, inače raditi samo za ministarstvo to je nemoguće. Nije mi poznato ni da ste vi za vrijeme vašeg mandata učinili Bog zna što. Tako da sadašnjem ministru i sadašnjoj Vladi tek predstoji jedna bitka u tom pravcu. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Ivan Vučić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, kolege i kolegice zastupnici. Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske u skladu je sa člankom 16. stavak 5. Zakona o obrani. Godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Vlada Republike Hrvatske podnosi Hrvatskom saboru u skladu sa člankom 8. istog Zakona što je svakako za pozdraviti. Navedeni zakon je donesen 2002. godine. I koliko ja znam ovo je prvo izvješće da Vlada preko svog ministarstva podnosi izvješće o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Što je svakako za pozdraviti. I ministre, i vama na hrabrosti i Vladi, a isto tako se zapitati za što to do sada nije učinjeno, zašto se nije poštivao Zakon o obrani donesen u ovom hrvatskom Domu. Težnja Republike Hrvatske za članstvom u NATO-u i uobičajenog načina rada o članicama NATO snaga u Ministarstvu obrane usvojena je metoda upravljanja obrambenim sustavom putom godišnjih smjernica obrambenog sustava. Među najvažnijim smjernicama ističu se smjernice za izradu od strateškog pregleda obrane i dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Na ispunjenju kriterija za članstvo u NATO snagama. Kako je u posljednje vrijeme svijet suočen sa složenom sigurnosnom situacijom koju karakterizira velika brzina i nepredvidljivost … [[Govornik se ne razumije.]] nestabilnost pojedinih država i regija, terorizam, organizirani kriminal, profilacija oružja za masovno uništenje, te problemi informacijske sigurnosti predstavljaju ugroze na koje niti jedna država u cijelosti ne može samostalno odgovoriti. Samim time, izraženija je potreba uvezivanja nacionalnih sigurnosno-obrambenih sustava u traženju odgovora na postavljenu problematiku što se u Ministarstvu obrane Republike Hrvatske i radi. Slijedom toga, NATO je pokrenuo proces transformacije i prilagodbe. Kako strukturalne, tako i na području obrambenih sustava saveza. Jedna od, jedna je važna rastuća uloga Europske unije, naročito za ublažavanje posljedica kriza i društveni oporavak područja zahvaćenim krizama. Jasan pokazatelj preuzimanja odgovornosti za stabilizaciju jest i zamjena snaga u Bosni i Hercegovini sa snagama Europske unije. Započeti demokratski procesi u Bosni i Hercegovini, Srbiji i Crnoj Gori upućuju na smjer tih zemalja za ulazak u Europske atlantske integracije. Samim time i regionalno okruženje Republike Hrvatske poprima stabilizaciju i sigurnog okruženja, što je Republici Hrvatskoj omogućilo snažan iskorak prema angažiranijem sudjelovanju u međunarodnim aktivnostima, odnosno da umjesto uvoznika sigurnosti postane njezin izvoznik. Na temelju prosude prostora, prijetnji i rizika može se zaključiti da trenutno protiv Republike Hrvatske nije i da u dužem razdoblju neće biti izražena neposredna konvencijalna vojna prijetnja. No, kako vrag nikad ne spava, ni ona se ne smije u potpunosti isključiti. Kako još uvijek postoje mogućnosti pojave i širenju nestabilnosti okruženju Republike Hrvatske prijetnje dobivaju novi karakter i u budućnosti će se vrlo teško moći razdvojiti njihova vojna i nevojna komponenta. Takvu procjenu ukazuju, takve procjene ukazuju na potrebu reforme obrambenog sustava u vojnoj obrani u razvoju novih sposobnosti. No, zbog male vjerojatnosti konvencionalnog sukoba Republici Hrvatskoj ukazala se prilika da kroz postupne reforme obrambenog sustava izradi dostatne sposobnosti i ustroji snage kompatibilne zahtjevima kolektivne sigurnosti, odnosno kolektivne obrane. Na temelju nalaza i preporuka strateškog pregleda obrane koja je odobrena od predsjednika Republike Hrvatske i Vlade Republike Hrvatske Oružane snage će zadržati gransku strukturu, smanjiti broj postrojbi i zapovjedništva, te nastaviti sa razvojem sposobnosti za provedbu definiranih misija i zadaća. Iz izvješća je vidljivo da je ciljana veličina Oružanih snaga 16 tisuća djelatnih vojnih osoba, 2 tisuće civilnog osoblja, u ugovornu pričuvu 8 tisuća pripadnika. Vidljivo je da se ročni sastav planira u potpunosti ukinuti i zadržati mogućnost dragovoljnog služenja vojnog roka. Mislio sam da je to dobro, ali da u tome ne trebao žuriti. Također, iz izvješća je vidljivo da u međunarodnoj obrambenoj suradnji se nastavlja trend rasta suradnje koji je prisutan posljednjih godina. U nastavku suradnju je tradicionalno sa najvažnijim partnerima. U bilateralnoj suradnji ostvarena je suradnja sa 30 država i Vojno - diplomatskim zborom akreditiranim u Republici Hrvatskoj, mirovnim misijama i operacijama Ujedinjenih snaga, a zadaće koje obavljaju hrvatski časnici, hrvatski vojnici sve su kompleksnije, kao što je nadzor nad zonama razdvajanja, nadzor provedbe … [[Govornik se ne razumije.]] i sl. Također je vidljivo da je prosječna starost objekata infrastrukture od 40 do 580 godina, tehnološka zastarjelost obrane itd. Problematika održavanja i očuvanja vojnih objekata, čuvarska služba za koju evo neki kažu ovdje da bi bilo dobro je prepustiti i zaštitarima, pa do kraja rasprave očekujem da će zaštitari i netko dat prijedlog da čuvaju i granice države Hrvatske, komunalna naknada, plan smanjenja vojnih objekata itd. Svakako da treba nastaviti sa smanjenjem broja vojnih objekata onih koji nisu perspektivni, ali isto tako da se to radi transparentno. Imam loše iskustvo kada sam kao grad Ogulin, kao gradonačelnik tražio vojarnu u gradu Ogulinu krajem 99. godine, glavni stožer je dao ocjenu da je ovo jedna neperspektivna, čekali smo tri i pol godine da tu vojarnu dobijemo u vlasništvo grada, ustvari kupili smo je od Ministarstva obrane, a odluku o tome dobili smo je 93. godine, tri dana prije izbora mislim na davanje vojnih objekata kao što je radila prošla Vlada, u civilne svrhe, 2003. godine ispričavam se. Kao što je radila prošla Vlada u političke svrhe nije dobra da Ministarstvo obrane mora imati kriterije prema jedinicama lokalne samouprave jednake bez obzira o kojoj se politici ili vlasti radi u tome gradu, a isto tako da jedinice lokalne samouprave koje preuzmu te objekte ih moraju što prije komercijalizirati i hvala Bogu vojarna u Ogulinu je srušena i danas se na njezinom mjestu radi stambeno poslovni objekti. Naime loše stanje borbene tehnike u kopnenoj vojsci, zrakoplovstvu, ratnoj mornarici, ovakvo stanje iskazuje modernizaciju za što su potrebna velika sredstva koja smo dužni osigurati u ovom Domu i ja se nadam kao što je rekao kolega Hebrang, da će to uskoro biti i 2% državnog proračuna. Na kraju pohvaljujem izvješće gospodine ministre na transparentnosti u svim segmentima sa željom za bržom modernizacijom hrvatske pobjedničke vojske. Hvala vam lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Pa naglasak mora biti na sljedećem, da hrvatska industrija pokuša opremiti Hrvatsku vojsku. Da hrvatski transporter radi "Đuro Đaković" ako treba uzeti licencu od finske "Patrie" onda to neka radi, ali posao neka radi "Đuro Đaković". Ako treba mornarica doći do ophodnog broda, onda neka je rade domaći škverovi. Pokrenimo tu vojnu industriju. Zbog čega? Prije svega radi Hrvatske vojske, ali isto tako radi izvoza. Godišnja proizvodnja domaće vojne industrije iznosi 300 milijuna kuna. To je sramotno malo. Od tih 300 milijuna kuna Hrvatska izveze negdje oko 250 milijuna kuna, 40 milijuna dolara ne računajući onih 5 hiljada 100 raketa što nije ni problem gdje je nestao novac nego zašto smo se uplitali u sukob u Makedoniji, ali želim reći da danas imamo 44 tvrtke za proizvodnju oružja. Međutim tih 300 tvrtki, to je naprosto zanemarivo. Jedino vrijedan izvoz to su pištolji HS2000 kojeg Karlovčani izvoze u Ameriku, čak ih uspijevaju izvesti više od brojke iz Češke, ali da se vratim na taj "Đuro Đaković". Ako želimo još jedanput reći, pomoći našoj industriji ili našoj vojsci onda stvarno dignimo tu domaću industriju.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Vučić.
Ja se u velikoj mjeri gospodine zastupniče s vama slažem da hrvatska industrija treba raditi za Hrvatsku vojsku i ne samo za Hrvatsku vojsku kao što je rekao i kolega zastupnik nego i da bude izvoznik hrvatske opreme, ali ne na način, isto tako to svakako treba raditi "Đuro Đaković" ali ne na način kako se to radilo prije tri, četiri godine, da se rakete iz magacina Hrvatske vojske otpeljaju u "Đuro Đaković" prekuca se broj, prefarbaju sanduci i da je na taj način proizvodnja. To po meni nije nikakva proizvodnja, to je pražnjenje na revers skladišta Hrvatske vojske a takva nas proizvodnja neće dignut ni u Hrvatskoj a kamoli u svijetu. Hvala.
Poštovani zastupnik Jozo Radoš.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Neću koristiti okolnost da sam došao na riječ evo baš kada je kolega Vučić netočno govorio o raketama, neću otvarati tu raspravu ovdje nego ću govoriti o ovome izvješću. Naime prema hrvatskome Zakonu o obrani, Sabor treba dobiti jedanput godišnje izvješće o stanju obrambenog sustava i da je Sabor želio da to bude dvogodišnje izvješće onda bi on tražio dvogodišnje izvješće. Mi smo ovakvim načinom izvješćivanja zapravo propuštamo jednu godinu reagirati u Hrvatskom saboru na ono što se događa u obrambenom sustavu. Očito predlagatelj Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo obrane smatraju da Sabor nije u tom smislu važan, da neke njegove intervencije na ovo izvješće ili poslije na proračun nisu relevantne, da to nije relevantna institucija pa onda nije bitno ako se to izvješće podnosi dvogodišnje, a ne godišnje kao što to jasno stoji u našemu zakonu. Što se tiče samoga izvješća, odnosno procesa reformi, a ja ću se najviše na njih osvrnuti, treba reći temeljni stav a to je da su reforme u Ministarstvu obrane makar su daleko bolje nego u bilo kojem drugom segmentu. Ni u jednom segmentu državne uprave proteklih godina nije došlo do tako velikih promjena kao u segmentu Ministarstva obrane, ali i te reforme su po mom mišljenju prespore. To je opća ocjena koje se tiču procesa modernizacije ukupnog funkcioniranja Ministarstva obrane Republike Hrvatske. 2002. godine dogovoreno je da se reforme provode u dva koraka. Osobno sam bio protiv toga, smatrajući da se reforme mogu provesti u jednom koraku, ali to nije presudno pitanje ukoliko drugi korak reforme uslijedi brzo nakon prvoga. To se međutim nije dogodilo. Tako da mi danas četiri godine gotovo nakon početka reformi još uvijek domošljamo šta bi to bio naš drugi korak. Već više od četiri godine se radi studija o profesionalizaciji Hrvatske vojske, četiri godine su gotovo prošle da je Sabor stavio obvezu usvajanja, odnosno izradi dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga što se isto nije dogodilo, a sam strateški pregled obrane kao pomoćni tehnički dokument radi se gotovo tri godine. Nedavno ga je Vlada usvojila u drugoj polovici prošle godine. Taj dokument je međutim samo tehnička podloga da bi se na temelju njega donijele odluke. O strateškom pregledu obrane se ne bi smjele raditi nikakovi zahvati prije nego što ono što je naznačeno u strateškom pregledu što se predlaže, ne dobije političku potvrdu, a politička potvrda se nalazi i dobija ovdje u Hrvatskom saboru preko dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Prema tome redoslijed poteza u tom smislu je poremećen, ali drugoga koraka o kojemu govorim ne može niti biti ako nije poštovana ova procedura, ako mi još nemamo dugoročni plan razvoja Oružanih snaga. Da je taj proces modernizacija ministarstva usporen govori i činjenica da je 99. godine trošak za osoblje bio preko 70%, a onaj tko nešto zna o sustavu obrane pa gotovo i u svakom drugom upravnom sustavu kada čuje da se za troškove osoblja troši više od 70% ukupnih sredstava zna da je taj sustav loše organiziran. Mi smo 2002. godine uspjeli doći na oko 65% i otvorili prostor za daljnji pad udjela osoblja u ukupnim troškovima ministarstva, ali tada je došlo do povećanja plaća i do smanjenja ukupnog proračuna Ministarstva obrane tako da se zadnjih godina ponovo nalazimo iznad 70%, 72, 73%. A ponavljam, onaj tko zna kako funkcionira obrambeni sustav Ministarstva obrane bilo koje zemlje taj zna da ako neka zemlja ima 72% udjela, troškova za osoblje da je taj sustav loše organiziran. Neke zemlje i u tom smislu najnaprednije imaju udio troškova za osoblje čak ispod 50%. Naš cilj hrvatski bi trebao biti što je moguće prije doći do 60, a onda pokušati do doći do 50% da bi se otvorio prostor za kvalitetno održavanje, za obuku, za uvježbanost Oružanih snaga i naravno za modernizaciju. Ako znamo da je 99. godine proračun ministarstva bio 50% veći nego što je danas onda se tamo nalazio kakav takav prostor za modernizaciju, opremanje, obuku, uvježbavanje. Ali danas u ovakvim okolnostima to apsolutno ne omogućava ne samo modernizaciju o kojoj govorimo nego ne omogućava niti dobro održavanje, pa niti jednako tako dobro vježbanje, odnosno obuku pripadnika Hrvatske vojske. To su, to su stvarne okolnosti o kojima govorim. Proces smanjivanja kojima je bez presedana u Hrvatskoj upravi, dakle, nema nijedne upravne organizacije u kojoj se na takav način radikalno ide na smanjivanje uprave, a trebalo bi i sam po sebi još uvijek je prespor. Ako pogledate ovo izvješće onda ćete vidjeti za prošlu godinu da se broj vojnika ostvaruje, dakle, smanjivanje vojnika se ostvaruje prema planu ali se zato broj časnika i dočasnika ne smanjuje kao što je planirano. Pa jedno od mana naše vojske naslijeđena, zatečena je da ima preveliki časnički i dočasnički kor u odnosu na vojnike. Ako bi trebalo, a trebalo bi naravno pokušati postići optimalnu strukturu, piramidalnu strukturu Hrvatske vojske onda bi trebalo brže ostvarivati planove smanjivanja časnika i dočasnika nego vojnika što je ovdje, što ovdje kod nas u ovom izvješću nije slučaj. I drugi problem koji je uz to vezan, a ja govorim o tome jer osoblje troši novac. Osoblje troši novac koji onda nedostaje za modernizaciju, za redovito funkcioniranje ministarstva je preveliki broj civila, civilnih službenika i namještenika u Ministarstvu obrane. 19 tisuća vojnika je dobar put prema konačnih 16 tisuća, naravno tu treba voditi računa i o kvaliteti, ali imati 6 tisuća civila u Ministarstvu obrane nakon svih tih reformi znači da je tu nešto propušteno. To je najmanje 3 tisuće civilnih djelatnika više, a od tih 3 tisuće silnih djelatnika više godišnje odnese nekakvih 200 milijuna kuna. A upravo tih 200 milijuna kuna nedostaje za modernizaciju, za održavanje, za obuku i za ostale funkcije. Da ne govorim o razvoju unutar sustava obrane Republike Hrvatske. Evo to su, mislim, po mom mišljenju najvažniji prijedlozi, odnosno prigovori ovom izvješću. Ja ću vjerojatno malo kasnije nešto govoriti i o tome u ime kluba što treba učiniti u pogledu urednog izvješćivanja Hrvatskog sabora i donošenja ovih dokumenata. Ali u ovim okolnostima, dakle, temeljem ovoga izvješća apsolutno moram ponoviti konstataciju da je to jedinstven postupak i proces u Hrvatskoj državnoj upravi. To se nažalost događa u ostalim segmentima državne uprave, ali i taj postupak bi mogao biti brži i bolji nego što je, sa konačnim ciljem da Oružane snage budu ogledalo kvalitete. Da emaniraju u društvo dobre vibracije, a ne kao što je to u nekim vremenima znalo biti da bez parlamentarnoga nadzora te Oružane snage zapravo u društvo šalju vrlo negativne i loše signale. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo netočan navod je kolege Radoša da je ovo Izvješće dvogodišnje izvješće pa se nije stiglo na vrijeme reagirati. Naime, znamo, vidimo da je Izvješće u odnosu na zadnje od listopada 2004. godine, dakle godinu i, ne znam, 2 mjeseca, recimo kako je to izvješće donešeno. A isto tako ne čudi da je propušteno bilo reagirati 2002. godine kada u suprotnosti sa zakonom izvješće uopće nije rađeno, a to gospodin Radoš kao ministar tadašnji jako dobro zna.
Poštovani zastupnik Frano Piplović.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pa dopustite da na početku svog izlaganja zapravo iznesem jedan svoj osobni stav s obzirom na dosadašnji tijek rasprave. Mislim da nije dobro da se ovako međusobno ujedamo, i da osnov iza toga našega međusobnog ujedanja bude rasprava o hrvatskoj vojsci. Govoriti o hrvatskoj vojsci, odnosno o Hrvatskim oružanim snagama je nemoguće a ne sjetiti se svih onih okolnosti, uvjeta kada je ta naša oružana sila nastala i na koji način je nastala. Ima tu dosta i emotivnih nekih odnosa i veza, ja mislim da većina nas smo u nekoj emotivnoj vezi da smo kad se sjetimo tih početaka onda se sjetimo kakve su okolnosti i koji su strahovi bili, koja ljubav, koji plam je bio u nama za stvoriti tu vojsku. Ja dolazim iz područja gdje je zaista ta vojska, ta oružana sila stvarana od ljudi, građana, seljaka koji su u trapericama i patikama stvarali tu Hrvatsku vojsku. Ljudi koji su imali, neki koji su bili privilegirani u ondašnjem sustavu imali su nešto od lovačkog naoružanja. Neki su nešto u Đuri Đakoviću uradili u svojoj vlastitoj proizvodnji i nek i naprave. I bože moj kad sam vidio sve to zapravo više sam se plašio te oružane sile, a ja mislim da su se i oni sami plašili takve jedne oružane sile. Sjetim se 22. siječnja 1991. godine kada su se ti isti ljudi okupili na 3 lokacije, u Orijovcu, Podvinju i u Vrpolju. Kada sam vidio to naoružanje, a to je, taj … dan je bio dan kada je trebao biti državni udar u bivšem Sovjetskom Savezu. Zapravo sam vidio u svim tim ljudima jedno veliko srce ali realno sam vidio topovskom meso u tim ljudima. Prema tome, evo ovo je jedan mali uvod za raspravu o Hrvatskoj vojsci. Ja znam da smo mi siromašni, da mi nemamo materijalnih sredstava da napravimo takav jedan kvalitetno organiziran, efikasan vojni sustav. Ali svaki vojni sustav u kom nema srca i nema dobre organizacije unatoč tehnici on pada i propada. To su dokazali na kraju krajeva i Domovinski rat u kojem je i stvorena Hrvatska vojska. Temeljem ovog izvješća ja bih rekao nekoliko stvari recimo na koje mi možemo utjecati i da pokušamo to učiniti i napraviti. Opredjeljenje je da i ovdje je to rečeno u ovom samom izvješću, lijepo je to procijenjeno da se na ovom trusnom području jugo-istočne Europe pomalo stvari stabiliziraju i temeljem tog jednog procesa ovdje je jedna ocjena i procjena da Hrvatskoj ne prijete ugroze. To znači da se kao oružana sila moramo sasvim drugačije organizirati. Politički smo se opredijelili da dio svoje zaštite stavimo pod NATO kišobran kada dođe vrijeme za taj plijen. Znači da pomalo u mjeru u kojoj se hrvatsko društvo demokratizira i organizira da se u toj mjeri pomalo i Hrvatska vojska odnosno oružane snage demilitariziraju. Znači, imamo jedan proces stvaranja jednog okruženja za planiranje i stvaranje znači civilnog sustava obrane Hrvatske i Hrvatske države. Kao što je hrvatsko društvo u jednim tranzicijskim procesima tako jedna važna komponenta toga društva su oružane snage. I one su u jednom procesu tranzicije. Mi danas ovo izvješće čitamo i o njemu raspravljamo u trenutku kada živimo u jednom raskoraku između jedne vojne obrane za koju nemamo sredstava i jedne naše usmjerenosti ka civilnoj komponenti obrane koja se sporo ustrojava. Međutim, dok traje ovaj reformski proces ja mislim da bi svi trebali se založiti da se ne dopusti omalovažavanje pa i izrugivanje sa ovom važnom komponentom našeg društva, znači sa hrvatskim oružanim silama, oružanom snagom. Rekao sam malo prije, znači pokušajmo utjecati na ono na što možemo utjecati. Ja mislim da u ovom trenutku možemo utjecati da vojne nekretnine, resurse kojima raspolaže hrvatska vojska da njih pazimo logikom dobrog gospodara, da ih pomalo uključujemo u gospodarski sustav razvoja Hrvatske. Možemo također utjecati da naši mladići dok su u vojarni da nešto uče i nauče, da nema problema koji su ovdje iznijeti tijekom ove rasprave o kojima su mediji zadnje mediji govorili i kazivali. Isto tako, možemo utjecati da se sačuvaju kadrovi, da se poštivaju preostali ratnici koji se danas nalaze u oružanim snagama Hrvatske, da se s njima ne može baratati kao predmetima. Ti su ljudi zavrijedili poštivanje, jedan fer i korektan odnos. Isto tako, možemo utjecati da ne dijelimo te kadrove na one koji podržava jedna politička opcija ili neka druga politička opcija. Svi su ti ljudi sudjelovali i gradili ovu državu. Još bilo je riječi tijekom rasprave ovdje i o civilnom služenju vojnog roka. Dopustite da neke stvari kažem vezano o čemu su nedavno i mediji sami pisali. Mediji su izvijestili da, barem je to bilo nedavno, da dolazi do kolapsa sustava vojne obveze i takva ocjena je donesena na temelju odlaska hrvatskih novaka na civilno služenje vojnog roka. I naime, navodi se da je to poprimilo drastične razmjere. Tu se čak navode i pojedina područja Hrvatske iz kojih pojedini vojni obveznici idu rado na civilno služenje vojnog roka. Tu se navode Pazin, Rijeka, Dubrovnik i Zagreb a oni koji rado idu u hrvatsku vojsku su mladići sa ratom stradalih područja Siska, Gospića, Vukovara, Slavonskog Broda, Požege, Bjelovara. Ima još jedna ocjena koja je dana a koja nam može služiti na ponos, znači onima koji danas vode računa o hrvatskoj vojsci, o oružanim snagama da rado u hrvatsku vojsku idu mladići srpske nacionalnosti. Mislim da je to jedan dobar trend koji treba pohvaliti. Kada su u pitanju podaci oni govore da je recimo u protekloj godini, a tu su kolege ovdje već isticali da je bilo planirano uputiti u oružane snage 16 tisuća ročnika ali da ih se 9 tisuća 375 prijavilo za civilno služenje vojnog roka. Na ovakav trend još nitko nije službeno dao jedan zadovoljavajući odgovor. Isto tako, bilo je riječi o prigovoru savjesti. Institut prigovora savjesti je jedan od instituta s kojim se također možemo ponositi o čemu je kolega Kovačević također malo prije govorio. Međutim, taj se izgleda institut često koristi, često i bez kontrole i gdje ljudi jednostavno za svašta koriste taj institut. I ističe se u tim tekstovima da recimo ljudi koji posjeduju cijeli arsenal oružja doma da imaju fino i papire za naoružanje lovačko, da su članovi lovačkih udruženja a neće ići služiti hrvatsku vojsku. Zašto ljudi to izbjegavaju? To još nitko nije dao odgovor i bilo bi dobro da čujemo taj odgovor ovdje. Je li razlog u tome što su naši mladići zdravstveno nesposobni, znači da je neka pošast nesposobnosti … [[Govornik se ne razumije.]] znači nešto nije u redu sa tim našim zdravstvenim odgojem, trebamo utvrditi koji je razlog. Da li je razlog nekvalitetni programi, obuke za ročnike? Da li je nešto drugo razlog tomu? U svakom slučaju, bilo bi dobro da dobijemo odgovore u ovom parlamentu da bismo mogli predložiti i poduzeti kvalitetne mjere. I za sam kraj ja bih se zahvalio kolegi Kajinu i još ostalim kolegama koji su govorili o vojnoj proizvodnji i podržali ono što je do sada Đuro Đaković činio i radio da dio vojne proizvodnje bude u Slavonskom Brodu. Zahvaljujem vam se u ime 4 stotine zaposlenika u Tvornici specijalnih vozila u Slavonskom Brodu. Zaista bi bilo lijepo da razvijamo tu domaću proizvodnju jer tijekom rata mi … [[Govornik se ne razumije.]] proizvodili u tom istom "Đuri Đakoviću" vojnu proizvodnju s kojom smo branili Hrvatsku sada imamo uvjeta, i radnika i volje da napravimo jednu kvalitetnu sofisticiranu vojnu proizvodnju koja bi mogla biti i osnova za ekonomski razvoj i "Đure Đakovića" i Slavonskog Broda i Hrvatske. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Pa, ustvari evo prvo bih rekao što je kolega Piplović rekao. On je rekao, citiram ga "Nije u redu da se ovdje međusobno ujedamo." Vjerojatno se radilo ili o nepreciznosti itd. ali ovo bi ispala usporedba saborskih zastupnika sa životinjama, psima, ne znam čime pa mi se čini nepriličnim, pa zbog toga to ispravljam. Nisam vidio nikoga da je itko ikoga ugrizao tu. Možda se radi o nepreciznosti ali zaista mislim da to treba ispraviti.
Replika poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, baš nastavno izlaganje uvaženoga kolege kako možemo utjecati, jer gledajte možemo sad već neposredno utjecati s obzirom na činjenicu da 600 vojnih službenika i namještenika u 4. mjesecu ove godine sad su na raspolaganju, ostat će bez službe, završit će na cesti. Možemo sad utjecati da ministar obrane poduzme odgovarajuće mjere vezano za ove stvari što se provodi, jer riječ je pazite o hrvatskim braniteljima, mnogi od njih su bili i dragovoljci Domovinskoga rata. Znači može se utjecati i da ministar konačno sjedne s sindikatima i prihvati ove stvari iz peticije. Na žalost mi smo to pokušali i u Odboru za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor uopće nije htio o tome razgovarati. Znači možemo utjecati da se te stvari neke što nisu dobre, što se ne provode kako bi trebali, da se zaštite hrvatski branitelji koji imaju i zaštitu prema Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskoga rata i članova njihovih obitelji to su ljudi koji su u ratu bili, koji imaju spreme i znači u preustroju u ovima stvarima što ministarstvo treba napraviti vezano za … [[Govornik se ne razumije.]] za druge stvari, da se taj dio napravi pravovremeno i da se rasporedi. Znači ima puno situacija gdje možemo utjecati, znači moramo podvući crtu i rješavati što možemo od plana obrane, od dugoročnog plana razvoja oružanih snaga, od strukture činova, piramide činova, do vojnih službenika namještenika kao i samih pripadnika oružanih snaga znači koji imaju status djelatne vojne osobe, koji će također do 16 tisuća završiti na ovaj isti način. Hvala lijepa.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani predsjedniče, ma replicirao bih ustvari na ono što je kolega rekao oko civilnog služenja vojnog roka. Naime kolega Piplović je rekao da bi trebalo se ovdje odgovoriti zbog čega dolazi do sve većeg odabira mladića da idu na civilno služenje vojnog roka i ako se ne varam rečeno je čak u formi pitanja ne radi li se tu o nekoj bolesti itd. Mislim zaista da je neprilično to uspoređivati sa bilo kakvom bolešću, ja sam jedan od onih koji je za profesionalizaciju vojske, evo jedan sam od predstavnika i ovog Sabora u parlamentarnoj skupštini NATO-a i mislim da Hrvatska koja je daleko otišla recimo u tom procesu evo da postajemo sve prihvatljiviji NATO-u, da treba objasniti i šta je NATO i to je jedan od zadataka da ljudima objasnimo da se ne radi o onoj blokovskoj podjeli u kojeg je NATO ono što je bio itd. i da upravo i efikasne male visoko osposobljene jedinice u jednom antiterorističkom globalnom koncertu koji bi osiguravao sigurnost svih pa tako i Hrvatskoj, ustvari ne trebamo žaliti za masovnom vojskom, šta ja znam šta niti proglašavati onih koji odabiru civilno služenje vojnog roka ovim uvjetima kao to zakon sada regulira da to odabere niti ih proglašavati na bilo koji način bolesnima. Ja mislim da na cilj visoko osposobljena profesionalna vojska, iako to je zaista skuplje nego ovo, ali čini mi se da bi nam to trebao biti cilj.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Frano Piplović.
Pa ja bih odgovorio kolegi Jurjeviću prvo na sljedeći način. Ja pretpostavljam da se on ne zalaže za to da se u Hrvatskom saboru ovdje ukine metafora kao metaforičko izražavanje, znači ono što je kazano to je rečeno u obliku metafore. Činjenično je stanje da je ta ta brojka koju sam rekao točna i postavio sam si pitanje znači da bi netko trebao odgovoriti na tako jesmo li, znači nisam rekao da su ljudi bolesni. Međutim kada ste mi već to spočitnuli, rođeni smo i živjeli u proteklom sustavu, nekada je u proteklom sustavu bilo sramota ne otići u vojsku, nekada se momak nije mogao oženiti, nekada je cijelo selo ogovaralo tog čovjeka, prema tome to su činjenice, u vojsci, u Hrvatskoj vojsci se ne uči tamo ubijati, tamo se uči ljubiti domovinu, socijalizirati na temelju vrijednost našega društva, tu se na kraju krajeva i uče drugi programi koji mogu kasnije koristiti čovjeku u njegovom životu … [[Zbog predsjedničkog zvona, govornik se ne razumije.]] Prema tome, to su stvari za koje se zalažem dokle jednog dana ne dođemo do sustava, znači NATO sustava i tada ćemo imati svoj jedan sustav obrane, svoj sustav sigurnosti, prema tome time svoju odgovornost da taj sustav ne možemo amnestirati.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Kolega Piplović je u jednom trenutku rekao da bi trebali vidjeti što je sa zdravstvenim sustavom budući da nam toliko naših mladića ide u civilno služenje vojnog roka iz čega bi se dalo zaključiti dakle da su to praktično bolesni ljudi. Ja bih molio da doista ne vrijeđamo veliku skupinu naših sugrađana, a prošle godine je bilo u civilnom služenju vojnog roka preko 10 tisuća građana Hrvatske koji su odabrali takav način služenja vojnog roka što je njihovo Ustavno i zakonsko pravo. Oni su vidjeli, a ja mogu potvrditi iz osobnog iskustva da doista časno služe ovoj domovini, da su pomogli u mnogo situacija i da rade ono, popunjavaju one praznine koje na žalost sustav, država ili lokalna samouprava na nedovoljno dobar način ne čine. Evo primjerice na Općinskom sudu u Koprivnici oni su pomogli digitalizirati zemljišne knjige, ja mislim da je to veliki doprinos sigurnosti domovine, da je to veliki doprinos konkurentnosti Hrvatske, da je to u ostvarivanju nekih zajedničkih ciljeva i mislim da su ti koji su to činili napravili puno bolju stvar nego da su primjerice bili primorani protiv svoje volje valjati se u blatu 6 mjeseci i obučavati se kako se sklapa ili rasklapa puška. Prema tome, nemojmo govoriti o tome da je to nečasno, nemojmo govoriti o tome da je bolest civilno služiti vojni rok, nego pokušajmo na najbolji mogući način iskoristiti one koji imaju obavezu služiti vojni rok, danas imaju svi obavezu služiti vojni rok, muškarci svi, a kada već imaju svi obavezu onda im omogućimo da na najkorisniji način ih ovo društvo upotrijebi.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Frano Piplović.
Pa poštovani kolega Mršić, evo jedne novine koje neću sada navoditi da ih ne reklamiram džabe su ovdje naveli iskaz da je stanovitog Frane Krpana koji kaže "htio sam u regularnu vojsku, ali u civilki uspijem učiti i za ispite." Znači to je jedan od stavova pojedinca, takvih imate podosta ovih dana u novinama ja nisam govorio o zdravstvenoj reformi nego sam govorio o zdravstvenom odgoju, o tome sam govorio. Trebali bi vidjeti imamo li tu negdje grešaka u tom našem zdravstvenom odgoju, jer je veliki broj ročnika, odnosno kandidata za vojsku koji nisu išli služiti, rekli da je to zbog zdravstvene nesposobnosti. Ovo što ste vi sve rekli što će korisnosti toga rada, to ja nisam ni najmanje nijekao, naprotiv i u mojoj tvrtki su tako isto radili u dva navrata i isto vidjeli da su nešto i naučili. Prema tome, s tim se dijelom slažem, a u ovom prvom dijelu evo to je moj odgovor. Znači da nikoga nisam proglasio ovdje bolesnim nego su sami pojedinci rekli da nisu išli u vojsku zbog nesposobnosti, zdravstvene nesposobnosti.
Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Evo možda čudi naši kolege kako to da sam se javila u ovu raspravu međutim moram reći da će, da moja rasprava ide, ne gleda na ono što je sve bilo u oružanim snagama nego prvenstveno u ovom izvještaju se želim koncentrirati na dio koji se odnosi na služenje vojnog roka i profesionalizaciju vojske jer je to u krajnjoj liniji i interes i naših mladih članova Hrvatske narodne stranke na misije koje oružane snage provode, na zapuštenost vojnih objekata i vojne infrastrukture i na relativno loše stanje ostale tehnike u, vojne tehnike i na upravljanje ljudskim resursima odnosno na stambeno zbrinjavanje koje je također bilo obuhvaćeno ovim izvještajem. Htjela bih podcrtati da bipolarni odnosi koji su vladali do kraja hladnog rata bili su relativno jednostavni. Međutim danas je svijet suočen sa složenijom, puno složenijom sigurnosnom situacijom i nove okolnosti pokušavaju odgovoriti na nove okolnosti razne globalne i regionalne međunarodne organizacije. Činjenica da je regija u kojoj se nalazimo postala u međuvremenu relativno sigurna i stabilna ne mijenja interes Republike Hrvatske da doprinosi očuvanju mirnog i stabilnog okruženja ulazeći u razne međunarodne organizacije prvenstveno u NATO i u Europsku uniju. Iako se Republika Hrvatska nakon dugog vremena nalazi u relativno stabilnoj okolini ne treba zanemariti važnost oružanih snaga. Međutim s obzirom da su se okolnosti promijenile i da se sve više približavamo euroatlanskim integracijama treba pristupiti i reformi, trajnoj i puno većoj oružanih snaga na svim razinama. Toj reformi treba pristupiti sa visokom dozom profesionalizma i odgovornosti. Radi se naime o tome da je Republika Hrvatska vjerojatno završila sa ratovanjem za obranu svog teritorija i to za neko duže vrijeme. U jugoistočnoj Europi postoji još nekih nesigurnih i nestabilnih područja poput Kosova ili mogućeg sukoba Albanaca i Makedonaca u Makedoniji te zbog toga ima važnu ulogu i sigurnu i dobro opremljenu vojsku. Euroatlanske integracije su sve nam bliže no u njima ćemo biti marginalni likovi bez jedne disciplinirane, profesionalne i sređene vojske. Takvu vojsku nažalost Republika Hrvatska još uvijek nema. U svojoj daljnjoj raspravi usredotočit ću se upravo na ove točke i posebno obratiti pozornost na provođenje reforme te na određene nedostatke i propuste koji su možda već do sada i učinjeni. Već sam napomenula da današnje prijetnje dobijaju potpuno novi karakter, a u njima se sve rjeđe može razdvojiti vojna i nevojna komponenta. Takva vrsta prijetnje vidljive u međunarodnom terorizmu i u međunarodnom organiziranom kriminalu. Te prijetnje utječu na Republiku Hrvatsku i u skladu sa time treba se pripremiti kako se na takve izazove bi se moglo odgovarajuće i pravovaljano i pravodobno odgovoriti. S obzirom da postoje malo, male mogućnosti konvencionalne vojne prijetnje prema Republici Hrvatskoj a sve su veće vjerojatnosti asimetričnih prijetnji treba raditi na sve većem sudjelovanju u kolektivnoj sigurnosti euroatlanskih integracija. Iz izvješća je vidljivo da Republika Hrvatska sudjeluje u 9 mirovnih misija što je za svaku pohvalu. Hrvatska vojska mogla bi biti jedna od naših izvoznih proizvoda a da postoji dobra perspektiva za to pokazatelj je i odabir hrvatskog generala Repinca za dužnost zapovjednika mirovne misije UN-a u Indiji i Pakistanu. U tom smislu treba pozdraviti svaki program obuke i obrazovanja naših vojnika kako za sudjelovanje u međunarodnim misijama tako i za domaće potrebe. Dakako tu u proizvodima izvoznim treba spomenuti i našu industriju koja bi mogla biti i znatno više zastupljena. Međutim u tom svjetlu načelo reforme Hrvatske vojske trebalo bi biti kvaliteta ispred kvantitete. Zadnjih nekoliko godina sve je više zahtjeva za služenje civilnog vojnog roka. Na primjer 2000. godine bilo je takvih 668 zahtjeva dok je 2005. godine takvih zaključaka čak 10 tisuća. Vojna obaveza počela se doživljavati kao nešto potpuno nevažno u životu jednog mladića i ona se pokušava izbjeći na sve moguće načine pa makar i na cijenu neodazivanja pozivu i izbjegavanju vojne službe. To je naime zastupljeno, to je naime zastupljeno kazneno djelo koje se odnosi na oružane snage Republike Hrvatske tijekom 2005. godine. Naime podnesene su 102 kaznene prijave protiv osoba koje se nisu odazvale pozivu na služenje vojnog roka, a navršile su 28 godina života. S obzirom na to treba li zaista inzistirati na obaveznom vojnom roku ili je možda pak ipak pametnije uložiti ionako jedva dostatna sredstva iz Proračuna u regularne profesionalne vojnike koji će biti izvrsno obrazovati, obučeni i dobro opremljeni. Takvi vojnici mogu se naći na primjer u NATO savezu. U tom savezu biti će potrebno još i više kvalitetnih vojnika. Zbog toga nominalno ne bi trebalo biti problema oko proširivanja saveza, ali ako Republika Hrvatska zaista uđe u NATO morat će biti spremna poslati svoje vojnike na mjesta koja su izuzetno opasna. Na takva mjesta apsurdno je slati ljude koji će na primjer zametnuti svoje oružje. Trebalo bi se osvrnuti i na vrlo loše stanje što se tiče dobre, što se tiče borbene tehnike oružanih snaga. Sami vojni objekti su stari, a tehnološki, sa tehnološki zastarjelom opremom i instalacijama što zahtijeva velike napore u održavanju. Iako postoji plan za smanjenje broja vojnih objekata njegova provedba izuzetno je spora, a to predstavlja dodatno opterećenje na obrambeni proračun. Na primjer komunalne naknade moraju se plaćati i za one vojne objekte koji su zatvoreni kao što se njih mora i fizički osiguravati te graditeljski održavati. Postoji milijun boljih načina za uložiti taj novac u oružane snage Republike Hrvatske. Što se tiče ispravnosti ključne borbene i ostale tehnike mora se naglasiti veliki problem zastarjelosti i sporog obnavljanja postojeće borbene tehnike. To je osobito vidljivo kod borbene tehnike kopnene vojske kod koje se može naći niti jedna zadovoljavajuća stavka. Tenkovi su stari i tehnološki zastarjeli. Inžinjerska tehnika je također stara čak i preko 30 godina što je za jednu ozbiljnu vojsku zbilja neprihvatljivo. Postoji manjak sredstava za razminiravanje. Mine u Hrvatskoj još uvijek su ogroman problem. Komunikacijska oprema je nepouzdana, neadekvatna i slično. Slične probleme vidimo da ima i hrvatsko ratno zrakoplovstvo kao i hrvatska mornarica. O nečemu što je govorio kolega Lučin ovdje, nažalost o obalnoj straži isto tako vidimo da je, nije u ovom izvještaju nažalost nema ni riječi. Ako nam je Europska integracija interes i cilj, a jest kako mislimo ostvariti sa ovakvim stanjem borbene tehnike? Za početak treba zaustaviti nekontrolirano istjecanje oružja iz vojnih skladišta te uvesti kontrolu brojčanog stanja borbene tehnike. Da oružje nestane to se može čak i razumjeti ali je neshvatljivo da nitko ne primjećuje to po nekoliko godina. Uz gore navedeno potrebna je hitna strategija modernizacije postojećeg ali prvenstveno nabavke novog oružja i opreme. Za to treba izdvojiti znatna sredstva iz proračuna te zbog toga apeliramo na inteligentnu i racionalnu raspodjelu proračunskih sredstava. Što se tiče upravljanja ljudskim resursima 4 navedena programa: pribavljanje osoblja, profesionalni razvoj, potpora osoblju te izdvajanje osoblja trebaju se pohvaliti. Radi se o vrlo promišljenim programima nastalim na temelju analize problematičnih područja te se pomoću njih usporilo starenje snaga i planski krenulo na popravljanje nepravilne starosne strukture. Pomoću profesionalnog razvoja otvara se mogućnost dostizanja međunarodnog standarda u vojnom obrazovanja i obuci što znatno doprinosi približavanju RH zapadnim državama po tom pitanju. Također, pomoću ovih standarda utvrđuje se nemogućnost daljnjeg profesionalnog razvoja. Možda samo za kraj, jer vidim da vrijeme istječe, dakle buduće reformu Oružanih snaga trebali bi ići u smjeru profesionalizacije Hrvatske vojske, te ukidanja obveznog vojnog roka. Na taj način uštedit će se određena sredstva koja zatim mogu biti usmjerena, preusmjerena u modernizaciju i poboljšanja stanja Oružanih snaga. Bez takve modernizacije Hrvatska vojska neće biti pretjerano zanimljiva za Međunarodnu zajednicu, euro atlantske integracije koje su nosioci sigurnosti u našoj regiji. Zahvaljujem se.
Hvala. Iscrpljena je lista govornika za pojedinačnu raspravu. Imamo pet minutnu raspravu. Poštovani zastupnik Damir Kajin u ime Kluba IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni ministri, uvaženi gospodo zastupnici. Najveća kvaliteta ovog izvješća ja ću to ponoviti ogleda se u tome što se za njega može reći da je to prvo mirnodopsko izvješće. Upravo tako jer je jasno rečeno da Hrvatskoj ne prijeti ratna opasnost od nekog i upravo to je po mom sudu najveća njegova kvaliteta. Znači, Hrvatska bez obzira što je bila u ratu sa Srbijom i Crnom Gorom svjesna je da više ovdje rata biti neće i znači vrijeme je da se okrenemo jednoj dobro susjedskoj politici, potpunoj trgovinskoj suradnji itd. Drugo, isto tako gospodo okanimo se demagogije da za vojsku treba u ovom času više izdvajati. Da, ali Hrvatska ne može više izdvajati no što izdvaja. To je druga kvaliteta što za vojsku izdvajamo gotovo najmanje u Europi 1,8 do 2% bruto društvenog proizvoda. Bolje je po mom sudu recimo 500 milijuna kuna uložiti u zdravstvo, školstvo, ceste, infrastrukturu nego u tenkove i oklopne transportere. Istina je, kao što kaže gospodin Hebrang, Hrvatska će iduće godine imati bruto proizvod veći osam ili devet milijardi kuna i stoga će država zahvatiti 4 do 4 i pol milijarde kuna, ali će imati i veće potrebe za plaće, za zdravstvo, za mirovine, za socijalu, za invalide u Bosni i Hercegovini i toliko znači o miješanju kruški i jabuka. Treća kvaliteta je preustroj. Danas Hrvatska ima 25000 djelatnih vojnih osoba. Za tri, četiri godine biti će 16000 plus 2000 civilnih osoba. I to je previše. Vjerojatno bi idealno bilo negdje oko 12000. Međutim, činjenica je da ćemo mi red uvesti u vojsci po najvišim standardima, a što je sa upravom, sudstvom itd. Četvrta kvaliteta što se kani ukinuti služenje vojnog roka. I peta što sudjelujemo u vojnim misijama. Ne mislim na Irak, ne daj Bože da tamo idemo tim više što je i Hrvatska dužna se odužiti onim zemljama koji su ovdje imali pripadnike UNPROFOR-a itd. Najveći problem Hrvatske vojske jesu što se preustroj vrši umirovljenjem, tj. Vojnika s proračuna šaljemo na proračun mirovinski. Drugo, što smo ugasili vojnu industriju preko koje bi trebali vršiti modernizaciju vojske i izvoziti opremu. Treće, što bivše vojne nekretnine propadaju. Četvrto, što smo de facto ja se usuđujem to reći uništili institut ili ugasili za istraživanje jer mu je proračun u vojsci svega 1,2 milijuna kuna. I peto, što u našoj vojsci lakše možete doći do droge nego na ulici. Za kraj mi se moramo osloboditi percepcije da smo vojna velesila, mi moramo shvatiti da nam ne prijeti u ovom času vojna opasnost, da smo zemlja ograničenih proračunskih mogućnosti, te da zemlja mora ulagati u razvoj u ovome času prije nego ga imobilizirati kroz vojsku. Znači, između dodatnih 0,1 ili 0,2% bruto društvenog proizvoda za vojsku, a to je 250 do 500 milijuna kuna uvijek ću prije dignuti ruku da tih 250 do 500 milijuna kuna završi u zdravstvu, u školstvu, nije bitno, infrastrukturi itd. Znači, povećajmo bruto društveni proizvod pa će biti onda i veća izdvajanja za vojsku. U protivnom zadržimo se na ovome trošku od 1,8% i nije da NATO traži više kada Slovenija izdvaja u ovom času 1,7% svog bruto društvenog proizvoda. Ja sam uvjeren iduće godine još manje izdvajat ćemo za vojsku i to je na žalost hrvatska realnost, jer između bankrotiranog zdravstva i vojske svaka racionalna vlast prije će voditi računa u zdravstvu. Što se tiče NATA ja bih volio da se on rasformirao kada i Varšavski pakt, ali to neće ići bez NATA. Ni Hrvatska neće u Europsku uniju. Hrvatskoj je NATO na neki način i spona sa Amerikom i na neki način nam je to garancija mira. I daj Bože da što prije odumre, kao što bi rekao Glavaš vojska, da policija preuzme vojne, sigurnosne obveze, ali mi nismo ni Dubrovačka Republika da se možemo samo braniti diplomacijom, ni neka Austrija da se branimo znanošću, ni Švicarska da se branimo bankarstvom. Evropa se brani NATO-om, Amerika, Rusi atomskim oružjem iako vidimo da i to ne ide. Ali, budimo prije svega racionalni i uvedimo to načelo racionalnosti u vojsku. Za kraj samo još jedna rečenica mi red doista tim preustrojem radimo u vojsci. Ona će na koncu za dvije, tri godine biti u tom NATO standardu, znači europskom standardu. Ali što je recimo sa upravom i sa drugim tim društvenim djelatnostima iako jasno je sutradan će…
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Pejo Trgovčević.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ma netočan je navod gospodina Kajina koji je izrekao da je danas lakše pronaći drogu i doći do droge u Hrvatskoj vojsci nego na ulici. To je gospodine Kajin jako ozbiljna optužba i nemojte ovako ozbiljnu temu svesti na tako neozbiljne stvari jer o Hrvatskoj vojsci govoriti tako nedopustivo je. Dopustivo je govoriti o njoj, o njenoj potrebi i o svemu drugome, o izdvajanju koliko i što, ali takve optužbe i kvalifikacije o Hrvatskoj vojsci je govoriti je svakako nedopustivo.
Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. U ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke predložio sam dva zaključka. Prvi je da se Vlada Republike Hrvatske obveže da Hrvatskom saboru predloži dugoročni plan razvoja do 30. lipnja 2006. godine i to zbog toga što je to temeljni dokument na kojemu treba počivati razvoj oružanih snaga. Strateški pregled obrane je inventura koja treba vidjeti kako se oružane snage slažu sa postojećim dokumentima, a mi postojećeg dokumenta osim naravno strategije obrane nemamo. Prema tome, ne može se onaj dokument koji je sporedni, koji je tehnički dokument ostaviti kao glavni dokument. Već četiri godine postoji obveza Ministarstva obrane, odnosno Vlade Republike Hrvatske da Hrvatskom saboru predloži taj dugoročni plan razvoja oružanih snaga i to se nije dogodilo. To je nešto što je vrlo teško razumjeti i stoga predlažemo da se dakle do polovice ove, do kraja polovice ove godine Hrvatskom saboru predloži dugoročni plan razoružanih snaga i sve ono što se nalazi u tom dokumentu strateškom pregledu obrane kao posljedica pregleda, dakle analize, inventure, a ne planiranja da to doista postane službeni dokument koji će nam onda biti jasnije kojim putem želimo ići. Inače, puno pitanja je u tom smislu otvoreno. Strateški pregled obrane otvara niz pitanja koja, na koje odgovore neće biti nimalo jednostavno dati. To je pitanje strukture Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i Hrvatske ratne mornarice. Čini mi se da je u pregledu obrane, odnosno u njegovim prijedlozima koji iz pregleda izlaze pitanje pozicije, veličine hrvatske kopnene vojske relativno dobro riješeno. Ali na Hrvatsku ratnu mornaricu, u pogledu koje gotov nema nikakvih zahtjeva NATO-a prema Republici Hrvatskoj i u pogledu Hrvatsko ratnog zrakoplovstva gdje postoje neki zahtjevi, ali koji nisu u skladu s onim što bi mi možda očekivali nema pravih odgovora. A te odgovore trebamo dati da bi mogli jasno vidjeti kojim putem će ići Hrvatske oružane snage. A te odgovore, tako krupne odgovore, ne može nitko drugi dati nego Hrvatski sabor. Sada predlažemo da Vlada Republike Hrvatske taj ključni dokument predloži Hrvatskom saboru do 30. lipnja ove godine. Usput budi rečeno, osobno smatram da nema potrebe za novom strategijom nacionalne sigurnosti, niti novom strategijom obrane. Sve što je zapisano u tim strategijama prije 4 godine i vrijeme u kojima su one donešene nije bitno se promijenilo. Prema tome, mislim da nema potrebe za novim strategijama. Prvo, u pogledu onoga što je predložio Klub zastupnika Hrvatske stranke prava. I drugi zaključak, odnosno prijedlog zaključka, da se Vlada obveže da godišnje izvješće o stanju u Oružanim snagama bude doista godišnje izvješće i da se podnosi do 31. ožujka svake godine za prethodnu godinu. To je važno izvješće. Radi se o važnom segmentu državnoga sustava i Hrvatski sabor treba godišnje pratiti što se u tom sustavu događa, a ne prema onome što odgovara Ministarstvo obrane ili nekim strukturama u Ministarstvu obrane. Možda će posljedica ovog izvješća ili možda bi bila neka reakcija, neka reakcija koja je nužna i zato je taj pravilno definiran vremenski redoslijed podnošenja izvješća, pa onda mogućih reakcija Hrvatskog sabora nužan. Da ne govorim o tome da reakcije putem proračuna također mogu biti vrlo važne, a za tu reakciju je također zadužen Hrvatski sabor. Stoga predlažemo da nema više improvizacije. Mi smo temeljem zakona do sada trebali imati 4 izvješća. Ovo je tek drugo izvješće koje dobijamo. Prema tome, svake godine do 31. ožujka hrvatska Vlada, temeljem zakona koji to nalaže, treba Hrvatskom saboru podnijeti izvješće o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Sad klub HDZ-a, poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Modernizacija Oružanih snaga Republike Hrvatske. Svi ćemo se složiti, bez hrvatske industrije naoružanja i vojne opreme nedopustiva je, neprihvatljiva je. No, razumjeti i složenost onoga na čemu se temelji industrija naoružanja i vojne opreme veliki je propust i mogla bi uvjetovati ono što se lako može dogoditi da tražimo od nekoga da proizvede nešto što u potpunosti ne razumije, nešto što nikad nije proizveo i to je oblik ja bih rekao vrlo rizičnog i neodgovornog ponašanja i uporabe državnog proračuna. Ove rasprave o vojnoj industriji podsjećaju me na jedan trenutak 1996. godine. Vodio sam jedan niz generala Hrvatske vojske u posjet Vladi Sjedinjenih Američkih Država i tom prilikom imali smo mogućnost vidjeti između ostaloga i platformu Apolla 15. Hodali smo, komentirali i tada je jedan general gledajući tu oplatu, a danas je još uvijek u glavnom stožeru rekao otprilike ovako, ma to ne izgleda impresivno, čini mi se da bi to Prvomajska u Zagrebu napravila bolje. I takvih rasprava kad govorimo o industriji naoružanja i vojne opreme, očekivanjima što bi se u Hrvatskoj moglo proizvesti ima danas, a bilo je i jučer u Hrvatskom saboru, i to je oblik ponašanja koji pojednostavljuje složenost ozbiljnih problema u svakoj državi. Industrija naoružanja vojne opreme, rekao sam jučer, bila je u bivšoj državi vezana 42% Srbija, 45 Bosna i Hercegovina, istraživanje i razvoj 95% Beograd, Vojno-tehnički institut. I zbog toga i u takvim okolnostima 1991. godine hrvatska industrija naoružanja i vojne opreme stvarana je na jedan neuređen i improvizirani način, sa ograničenim rezultatima i dosezima, bez nepostojanja odgovarajuće znanstveno-istraživačke infrastrukture. I njeni konačni rezultati, nažalost, su se sveli na pištolji na kacigu. To svakako nije dovoljno, to svakako nije temelj koji može biti dobra osnovica za ambicioznije, složenije, ja bih rekao opravdano zahtjevne projekte od industrije naoružanja vojne opreme u Republici Hrvatskoj. S onim iskustvima koje sam već tada imao, preko 20-ak godina istraživanja i razvoja na različitim vojnim projektima, ne samo u bivšoj državi, nego i u Sjedinjenim Američkim državama, na jednom uglednom Sveučilištu … [[Govornik se ne razumije.]] znao sam što i kako treba reagirati i kako treba funkcionirati. 1996. godine pokrenuli smo poslijediplomski studij ciljani i vođenje i upravljanje pokretnim objektima za potrebe Ministarstva obrane na kojem je magistriralo preko 30 ljudi. Rezultati impresivni. Jedan od tih rezultata je bio i digitalni model, ili prototip, sustava za vođenje protuoklopnim vođenje raketnim sustavima. Američka kompanija … [[Govornik se ne razumije.]] 1998. godine u svojoj enciklopediji "Inovacije u području raketne tehnike" citira rezultate tog instituta i tih mladih ljudi koji su oni uradili. Danas 2007. godine više nikog od tih ljudi nema u Ministarstvu obrane Republike Hrvatske. A Institut za obrambene studije gotovo da ne postoji. Stvoriti vrijednosti, stvoriti temelje nije lako. Uništiti, to je bilo nažalost mnogo jednostavnije. I to je stvarnost. Tu stvarnost ilustrira i ova knjižica Williama Perria, bivšeg ministra obrane Sjedinjenih Američkih Država koji je osobno otvorio taj Institut, koji je osobno postao počasni doktor Sveučilišta u Zagrebu i koji je održao niz korisnih predavanja u vrijeme kad su neki govorili da je Hrvatska izolirana. Jedno od predavanja Hrvatska bi trebala biti dio globalne industrije čovjeka koji je utemeljio Silicijsku dolinu, čovjeka koji je 70-tih godina pokrenuo američku industriju naoružanja i vojne opreme. Također taj čovjek je održao i predavanja pred sedam godina "Sigurnosna strategija za 21 stoljeće". To su bili rezultati za vrijeme HDZ-ove Vlade 95., 96., 97., 98., 99. Danas na žalost svega toga više nema. Hvala lijepo.
Za klub HSLS-a, DC-a i LS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, štovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Ono što je ipak ova jučerašnja i današnja rasprava o ovoj vrlo važnoj temi pokazala, a to je ipak da smo mi ovdje gotovo bi se moglo reći, svi svjesni situacije da se prilike od početka 90-tih godina pa do danas 2006. bitno promijenile. I svakako da onda pravila, odnosno određeni stavovi i određena ponašanja i određena paradigma koja je onda bila poželjna da danas gotovo izgleda pomalo smiješno. I ono čega je mene zapravo i ovako kao liberala uvijek strah, to je kada se bilo koji segment našega društva ili bilo koja institucija, mi imamo jedan odnos mitski prema tome i tu koliko puta bi možda dvije najveće stranke bi se mogle i prepoznati kao što je onda u onom do 90-tih godina vrijedio upravo to, vojska je bila neprijeporna vrijednost i nitko o vojsci ništa loše nije smio reći, dapače svaki kritički ili iole kritički govor se doživljavao kao zapravo neprijateljski akt, tako na žalost i danas poneki puta kada se pokušava ukazati na određene probleme koji postoje u Hrvatskoj vojsci, onda se to također tretira potpuno drugačije, ne doživljava se kao jedna dobronamjerna kritika nego ili uopće kao konstatiranje činjenica nego tome se također pokušava pripisati nešto što s time nema apsolutne veze. I ove rasprave danas pokazuju upravo i sama, da smo svjesni da se nešto mora mijenjati i ono što je najvažnije je da smo svjesni mi kao saborski zastupnici, svjesna je naša javnost nego svjesno je i ministarstvo i zapravo ide sa određenim rješenjima, određenom strategijom koja bi trebala promijeniti opet tu paradigmu koja je na neki način još uvijek pod velikim utjecajem onoga što se dogodilo 90-tih godina kada smo doista Hrvatsku vojsku stvarali … [[Ne razumije se.]] Ovdje smo danas i u klupama ovako malo istrčalo, bilo je zanimljivo promatrati i tko su sve bili ministri vojske, osim čini mi se samo jedan da je doista dolazio iz same vojske, to je na samom početku gospodin Špegelj, a kasnije je upravo to došlo da zapravo najveći broj, odnosno manje-više svi ministri s time nisu imali baš previše sveze. Kažem ja bih opet kao liberal i to onaj par exellance trebao biti protiv svakoga terora ili vladavine stručnjaka, ali poneki puta bojim se da su ti otpori znali biti i prilično drastični, ali to opet pokazuje ja bih ipak prije rekao jednome zdravlju hrvatskoga društva ili određenom vremenu, odnosno prilikama u kojem živi nego samim tim ljudima. I ovo na što bi se kao liberal morali itekako inzistirati, a upravo je to činjenica je profesionalizacija Hrvatske vojske da je to doista nešto što se mora dogoditi, što je opet zapravo povezano s time sa ukidanjem uopće ove stalne vojne obveze i sama, jer sama stvarnost zapravo to demantira i pokazuje se doista da sve veći broj mladih ljudi želi služiti, civilno služiti vojni rok i to je dobro. I vrlo je zanimljivo da zapravo sada se na civilno služenje vojnog roka pozivaju oni koji su do 90-tih godina bili prilično protiv toga upravo zato što su iz one paradigme iz one svijesti kada je … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]] služenja vojnoga roka, prigovor savjesti se tretirao kao teško neprijateljsko djelo ili eventualno se bilo podvodilo pod rubriku teški psihički bolesnici. Bilo je puno primjera do tih godina, kažem dobro je to kada danas eto i ti ljudi koji su u onim vremenima drugačije to tretirali, danas su svjesni da je to ipak jedna građanska stečevina koju konačno i naši mladići pokazuju i ne treba u tome vidjeti ništa loše. To se samo pokazuje zapravo, upravo jedna reakcija da su ove generacije zasićene ratom. To su ljudi, to su djeca koja su ipak dolazila iz podruma i koji su previše tog rata doživjeli na najgori mogući način i konačno pomalo upravo taj institucija kao što je vojska ona uza sebe uvijek ima jedan da kažem sputavajući represivni model ponašanja i djelovanja i da to današnju generaciju jednostavno odbija i da oni biraju neke druge oblike gdje također sudjeluju u kreiranju ovoga našega javnoga i društvenoga života i to ne treba zamisliti. I normalno isto kao liberal, ako već moramo imati profesionalnu vojsku, ako želimo participirati u svim ovim … [[Ne razumije se.]] procesima onda da je stvaranje podloge za razvoj hrvatske vojne industrije nešto što je također nužno i na čemu također ministarstvo treba poraditi, am i iz Liberalne stranke, odnosno iz kluba, dajemo punu potporu. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa netočno je kolega ustvrdio da samo nekada u bivšem sustavu se eto smatralo da je prigovor savjesti nešto što je ovako najblaže rečeno sramotno. On je upotrijebio doduše drugačiji izraz i da srećom eto svi smo shvatili da tomu nije tako. Jednostavno kolega Kramariću nje tako, vjerojatno ste propustili jutrošnju raspravu kolege Rebića koji se upravo obrušio i na prigovor savjesti i na civilno služenje vojnoga roka. Dakle još nismo do onog stupnja došli o kojem ste vi tako ipak dobro govorili u završnim riječima.
Za klub SDP-a, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Kolegice i kolege vrlo kratko, pokušat ću u ovoj završnoj riječi sažeti ono što su temeljne primjedbe kluba SDP-a. Ovo je izvješće za nas bilo vrlo korisno i znakovito jer smo iz njega iščitali dvije ključne činjenice. Prva je činjenica da je stanje u obrambenom sustavu Republike Hrvatske na granici onoga što se može zvati zadovoljavajuće, znači nije dobro, vrlo je kritično i traži intervenciju i druga je važna činjenica koju smo također zaključili iz samog izvješća, da je Vlada Republike Hrvatske zanemarila ovu činjenicu, ovu prvu činjenicu i nedovoljnom brigom, nedovoljnom materijalnom potporom, nedovoljnom pozornošću u svakom pogledu nije učinila sve što je mogla i morala da bi spremnost obrambenog sustava bila podizana na višu razinu. Korak po korak sukladno našim mogućnostima i potrebama, ali ipak da se diže. Nažalost, iz Izvješća je vidljivo da spremnost obrambenog sustava stagnira. Jedna od temeljnih razloga zašto dolazi do te stagnacije je to što je civilna komponenta obrambenog sustava u potpunosti zanemarena i na tome se ne radi gotovo ništa niti se pokreću bilo kakve akcije. Također zaključujemo iz samog Izvješća da jedan od većih problema ne možda visina izdvajanja, ne želimo otvarati polemiku da li je to 2% bruto društvenog proizvoda, manje ili više. To možda za neku drugu priliku, ali ono što je sigurno nedopustivo, to je da izvori financiranja nisu stabilni i da obrambeni sustav nikad nije siguran s koliko će sredstava dugoročno raspolagati. I zbog toga u nemogućnosti praviti dugoročne planove koji su jedini mogući planovi da govorimo o podizanju spremnosti obrambenog sustava. Potrebe obrane, odnosno potrebe obrambenog sustava moraju biti daleko veći pokretači razvoja, proizvodnje i izvoza Republike Hrvatske. o tome je bilo riječi i o tome možemo raspravljati u nekim drugim točkama dnevnog reda. Kad govorimo o ljudstvu, odnosno osoblju u tom obrambenom sustavu mislimo da materijalni status, treba o njemu puno konkretnije brinuti, treba ga puno konkretnije podržavati. U svezi s tim treba što je moguće prije provesti profesionalizaciju Oružanih snaga jer sama najava profesionalizacije i onda odugovlačenje toga dovest će same Oružane snage u odnosu na ročni sastav u još veće probleme. Kad se najavila profesionalizacija onda se ona mora i brzo provesti. Treba puno više brinuti o ljudskim potencijalima, koristiti ih po kriterijima, a ne mimo kriterija nagrađivati one koji krše pravila službe, a kažnjavati one koji su dobri i naročito one koji imaju specijalistička zvanja. Ulagati više u obrazovanje, istraživanje i razvoj zajedno sa čitavim civilnim obrazovnim sustavom, ali isto tako sa ukupnim gospodarstvom. I na kraju, želimo pokrenuti jednu inicijativu. Naime, mislimo da bi bilo dobro u ovoj fazi razvoja i modernizacije Oružanih snaga da se u okviru Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost razmisli i pokrene osnivanje pododbora za Oružane snage. Kako bi Sabor Republike Hrvatske preuzeo aktivniju ulogu u praćenju dugoročnog razvoja i modernizacije Oružanih snaga.
Hvala. Za Klub nezavisnih zastupnika, poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Dobro je da smo imali ovo Izvješće i ovo Izvješće zapravo govori o ukupnoj spremnosti i sposobnosti Hrvatske vojske. Mislim da nema nikoga niti u ovoj dvorani koji nije ponosan na Hrvatsku vojsku, na ono što je Hrvatska vojska ostvarila u prvim godinama, tamo do 95. godine sa završetkom veličanstvenih akcija "Bljesak" i "Oluja". Naravno da nakon toga sa završetkom mirne reintegracije 15. siječnja 98. godine svi smo mi na određeni način, pa i u Hrvatskoj vojsci tražili prilagodbu. Prilagodbu mirnodopskim uvjetima. Dakle, rat je završio, prosudba u godinama koje su uslijedile, u 21. stoljeću, da na ovim prostorima zadugo neće, i ja vjerujem u to, neće biti ratnih djelovanja. I Hrvatsku vojsku bilo je nužno prilagoditi standardima NATO-a, odnosno onim standardima koje pred nas postavljaju i Europska unija, odnosno NATO. Vidjeli smo i svjesni smo toga da u državnom proračunu nedostaje financijskih sredstava. Svjesni smo toga, a i ovo Izvješće to potvrđuje da je tehnička opremljenost i infrastruktura Hrvatske vojske loša, da je oprema zastarjela. Međutim, ono što ja dvojim, a vezano upravo za ovu činjenicu, za ovo što nije sporno. Ako je tehnička opremljenost Hrvatske vojske zastarjela, uvažavajući onaj ljudski potencijal gdje smo manje-više svi ponavljali u svojim raspravama da je visoko kvalitetan, da ima potencijala. Međutim, vratimo se na tu tehničku opremljenost i dopustite mi da dvojim ukoliko je tehnička opremljenost Hrvatske vojske, i kopnene vojske i ratnog zrakoplovstva, odnosno mornarice na niskim razinama, ukoliko je oprema zastarjela tada mislim da ne može biti konstatacija da Hrvatska vojska može odgovoriti svih zadaćama koje kao oružana snaga, neću upotrijebiti oružana sila jer je sila nešto što je jako, što je opremljeno, što je dobro. Mislim da opremljenost Hrvatske vojske nije dobra i da taj termin "oružana sila" ne možemo niti upotrijebiti. Vidjeli smo i detektirane probleme vezano za da li zaštitarska služba ili ne, kako ishrana u vojsci. Vidjeli smo i za problem velikog broja bolovanja. Tu bih ukazao posebno na onaj bolovanja iz, zbog duševnih bolesti. Dakle, brojnih problema. Nije hrvatska javnost još dobila odgovor na pitanje što to znači ulazak u NATO savez. Nismo dobili odgovor na pitanje što to znači profesionalna vojska, koji je to broj, koliko sredstava moramo osigurati, što to financijski znači i u koliko godina Hrvatska mora izdvojiti i koliko financijskih sredstava da bi dostigla standarde NATO-a. Mislim da to ministarstvo, odnosno MORH treba u jednom izvješću, i to vrlo brzo, dati odgovor na ova pitanja Hrvatskom saboru, a na kraju krajeva i hrvatskoj javnosti. Mislim da Hrvatska treba imati kvalitetnu, čvrstu, dobro organiziranu profesionalnu vojsku. Mislim kroz naredno razdoblje, vrlo kratko, da treba ukinuti onaj obvezni vojni rok, odnosno civilnu službu i vojsci i da zapravo treba prilagoditi Hrvatsku vojsku standardima NATO-a. Ali da i hrvatska javnost, a posebno ovaj Sabor u kojem se o tome odlučuje trebaju jasno i transparentno znati što to ulazak u NATO znači za Hrvatsku vojsku, za Hrvatsku državu i koliko će nas to financijski koštati. I na kraju, Klub nezavisnih zastupnika prihvaća ovu i informaciju na način da je prihvaća, ono što informacija govori. Dakle ona je u činjenicama koje iznosi o stanju u Hrvatskoj vojsci i doživljavamo ovu informaciju kao informaciju o trenutačnom, odnosno sadašnjem stanju u Hrvatskoj vojsci.
Hvala. Poštovani zastupnik Pero Kovačević u ime predlagatelja Prijedloga zaključaka. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo, kao predlagatelj u ime kluba Hrvatske stranke prava bit ću kratak. Nama u klubu Hrvatske stranke prava je drago što je ova rasprava razbila jednu lažnu tezu koja je do sad vladala, a to je da su oružane snage Republike Hrvatske teret proračuna. Ova rasprava je baš pokazala da moderne i suvremene oružane snage Republike Hrvatske neće biti teret državnog proračuna nego će biti zamršnjak i nositelj u jednome dijelu i gospodarskog razvitka ako se uzme u obzir i vojna industrija i znanost i sve ostalo. To je ono bitno što je poruka iz ove rasprave da hrvatski narod shvati da oružane snage nisu teret i zbog toga mislim da je situacija jasna, locirali smo stanje i probleme, nema se više što čekati. Moramo ići u izmjene i dopune, odnosno preispitivanje Strategije obrane, donijeti odmah dugoročni plan razvoja oružanih snaga, donijeti plan obrane i onda tek nešto možemo sustavno početi raditi da bi došli znači do oružanih snaga i do obrambenog sustava koji će biti spremni i koji neće biti teret ovoj državi. Hvala lijepo.
Hvala. Ministar obrane Berislav Rončević, prijedlog izvješće.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Vrlo kratko uvažavajući činjenicu da će sada pauza za ručak. Zahvaljujem na svim raspravama, zahvaljujem na svim sugestijama. Vrlo kratka ocjena i osvrt na nekoliko izlaganja koje su išli pri kraju ove rasprave. Hrvatska Vlada nije zapustila brigu o obrambenom i sigurnom sustavu, to je definitivno, proces smanjivanja udjela obrambenog proračuna u bruto društvenom proizvodu je proces koji je krenuo 2000. godine i u mandatu prošle Vlade. Prema tome, ništa se ne događa, ali se ništa ne događa i … [[Govornik se ne razumije.]] od onoga što se događalo u tranzicijskim zemljama koje su i danas članice NATO-a. Slovenija dana ima 1,71% u ovoj godini 2006. udio obrambenog proračuna u ukupnom bruto društvenom proizvodu, baltičke zemlje imaju niže od nas, možemo govoriti u apsolutnim veličinama prevedeno u euro koji su to iznosi, ali ne možemo govoriti o zapuštanju ovoga segmenta od strane hrvatske Vlade posebno o razvoju vojne industrije hrvatska Vlada je tijekom prošle godine, kada govorimo o oklopnom vozilu pješaštva koje je naš strateški proizvod, koji je proizvod koji ćemo koristiti i za potrebe aktivnosti i u zemlji, a i za potrebe sudjelovanja Hrvatske vojske u međunarodnim mirovnim misijama donijela jasnu odluku da zadužuje Ministarstvo obrane ugovoriti sa domaćom firmom "Đuro Đaković" specijalna vozila koja je u potpunom hrvatskom vlasništvu proizvodnju 126 oklopnih vozila pješaštva. Da hrvatska Vlada o tome ne brine sigurno ne bi donosila ovakve odluke. Mi imamo nekoliko vrlo značajnih svjetski uspješnih vojnih proizvođača, neću navoditi njihova imena da ne bi se izložio nekakvoj optužbi da reklamiram pojedinoga u odnosu na konkurenciju, ali imamo što ponuditi i za hrvatske potrebe i za potrebe drugih vojski. Naš stav je, Ministarstvo obrane će dati priliku svakom domaćem proizvođaču da se dokaže i kvalitetom, ali normalno i cijenom jer moramo se ipak kretati u nekakvim realnim okvirima. Vrijednost Hrvatske vojske za mene kao ministra i člana hrvatske Vlade i hrvatsku Vladu je neprijeporna, mi hvala Bogu danas nismo u ratu, Hrvatskoj danas ne prijeti nikakva oružana agresija i današnji pripadnici Hrvatske vojske ne mogu vam pokazati da su spremni u ratnim uvjetima jer hvala Bogu rata nema niti nam on prijeti, ali budite uvjereni da su spremni, a da je to potvrda da hrvatska javnost vjeruje Hrvatskoj vojsci je i rezultat ispitivanja javnog mijenja o povjerenju institucije Hrvatske države Hrvatska vojska je na drugom mjestu iza katoličke crkve i na to smo ponosni i potrudit ćemo se da tako i ostane. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ove dvije točke dnevnoga reda. Prekidam sjednicu. Nastavak u 15 sati sa raspravom o Strategiji reforme pravosudnog sustava sa planom djelovanja. Drugo, Prijedlog godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske, s Izvješćem o provedbi plana obrane i obrambenih priprema. Dajem na glasovanje prijedlog godišnjega izvješća. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 70 glasova za, 15 suzdržanih i 13 protiv usvojeno je godišnje izvješće u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
Gospodine predsjedniče, Vlada prihvaća predložene zaključke budući su one na tragu i samog sadržaja Izvješća i izjašnjenja koje je ministar obrane kao predstavnik Vlade iznio u Saboru, a predloženi rokovi su realno postavljeni. Prema tome, Vlada prihvaća ova dva zaključka.
Hvala. Molim, kolega Radoš izvolite?
Drugi zaključak je trebao biti 31. ožujak, vi ste rekli prosinac. Ako je prosinac onda je to greška.
Ja sam rekao prosinac?
Da.
Onda je ožujka jer piše ožujka tu. 31. ožujka, da. Molim, uključimo se. Moramo glasovati. Glasovati. Rezultat? Sa 96 glasova za i 2 suzdržana usvojeni su predloženi zaključci. Treće, tamo jedan zastupnik je upravo napustio dvoranu, Žužul. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa raspravom o 11. Strategija reforme pravosudnog sustava, s planom djelovanja Strategiju je dostavila Vlada Republike Hrvatske. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe, za lokalnu područnu regionalnu samoupravu i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Ministrica pravosuđa Vesna Škare Ožbolt će dodatno obrazložiti Prijedlog strategije reforme pravosudnog sustava s planom djelovanja na način koji će biti primjeren da se izloži na najpogodniji način. Izvolite ministrice.