Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dame i gospodo. Znači pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku. reći ću nekoliko riječi o tome zašto smo se i kako odlučili na ovaj opseg promjena i koje su najvažnije promjene. Dakle postojeći Zakon o kaznenom postupku koji mijenjamo donesen je 2008.godine, stupio je u punom opsegu na snagu prije dvije godine i ovo je peta izmjena, znači do sada je već mijenjan 4 puta. Razlog ove izmjene je prvenstveno i ono što nas je potaklo je izvršenje odluke Ustavnog suda koji je nakon tri godine promišljanja ustvrdio da su 43 odredbe neusklađene s Ustavom ovog zakona, te naložio ispravljanje u roku od godine dakle do prosinca ove godine. Odmah možda uvodno nešto reći to je da mijenjamo 250 odredbi i naravno da se postavlja kao opravdano pitanje zašto nismo išli novim zakonom? Zato što to je veliki obim zahvata, međutim odgovor je jednostavan, nismo imali vremena da bi dotjerali sve drugo upravo zbog roka koji nam je ostavio Ustavni sud. Možda još jedna stvar, javna rasprava je tekla od srpnja do sada, idemo u dva čitanja, dakle sve komentare koji su došli smo obradili, neke smo uvrstili neke nismo ali svakako smo dali obrazloženje. Također ona jedna stvar koja ćemo nastojati uvesti kao dobru praksu i ubuduće paralelno obzirom na opseg zahvata mi smo napravili i neslužbeni pročišćeni tekst zakona sa svim ovim izmjenama, stavili smo ga na naš web već u srpnju tako da svi mogu pratiti zapravo što se stvarno događa u zakonu. Jer znate nekad kada se dobije puno izmjena na izmjene onda se više ne zna gdje smo i što smo. Dakle postoji taj neslužbeni tekst i jasno je označen i sve izmjene koje su stavljene. Također jedna stvar koja je različita do sada, zakon je 2008.kada je donesen nisu dana obrazloženja po pojedinim člancima, dakle dano je skupno obrazloženje za cijeli zakon. Mi smo kod ovih izmjena točno dali obrazloženje za svaku odredbu koju mijenjamo zašto i koja je svrha. Dakle i kroz obrazloženje se može sustavno pratiti što se događa sa zakonom. Četiri razloga za izmjenu, jedan sam već rekao to je izvršenje odluke Ustavnog suda, drugo je ono što smo kroz praksu vidjeli i uočili da su potrebne izmjene u strukturi zakona, treće su izmjene vezane uz određene međunarodne obaveze dakle u acquis nakon stupanja na snagu ovog zakona iz 2008.i četvrto jedan trend koji nastojimo generalno slijediti u svim zakonima koji se tiču iz kaznene sfere koje dolaze kod vas, a to su stavljanje žrtve u centralnu poziciju. Naime, do sada se žrtva uvijek tretirala prvenstveno kao svjedok nekog događaja znači kao put da nam netko kaže što se dogodilo i da omogući procesuiranje, ali trend generalni je da se žrtva stavlja u jedan bitno drugačiji položaj da se radi sve da bi se izbjegla sekundarna viktimizacija, tako da unosimo i čitav niz odredbi što se tog tiče. Dakle kada sve to zbrojimo kada zbrojimo i činjenicu da kada vi morate intervenirati u 43 odredbe to nije moguće mehanički izbrisati ih jer onda zakon zapravo više ne postoji nego vi morate intervenirati već i zbog provedbe odluke Ustavnog suda u puno više odredbi, pred vama je ovaj prijedlog. Proći ću samo kratko kroz najnovije izmjene po ove 4 cjeline kako sam ih naznačio. Znači prve izmjene vezano uz izvršenje odluke Ustavnog suda. Prvo, vrlo važno, uvodimo sudsku zaštitu protiv mogućeg nezakonitog kaznenog progona i istrage, dakle protiv radnje koje bi se tu počinile. Naime, preciziramo trenutak kada osoba mora biti obaviještena da je uopće izložena kaznenom progonu, znači to je rješenjem o otvaranju istrage ili podizanjem optužnica ako se ne provodi istraga i od tog trenutka osoba se može pozvati na sudsku zaštitu protiv eventualnih nezakonitosti. Također uvodimo čitav niz rokova već u ovu fazu postupka kako bismo precizirali što se kada mora događati kako bi svako tijelo koje sudjeluje u tome imalo svoje obveze. Jer jednostavno pravila igre, vidjeti ćete kroz cijeli zakon postavljamo puno čvršća nego što su sada. Ono što je ovdje vrlo važno naglasiti da smo mi napravili kod svega ovoga a i kasnije ćete vidjeti kod drugih odredbi i izuzetak. Dakle izuzetak se odnosi na jasno precizirani katalog dijela, to su najteža kaznena djela od organiziranog kriminala, terorizma, korupcije itd., gdje se ovaj, znači ovaj početak i ovo mogućnost korištenja sudske zaštite može odgoditi opravdano, pod opravdanim razlozima za 30 dana. Vidjeti ćete da to koristimo i kod drugih instituta. Dakle, tamo gdje su najteža kaznena djela mi zbog efikasnosti kaznenog progona dajemo taj jedan dodatni odgodu. Sljedeća stvar je uvođenje pravnih sredstava protiv odugovlačenja postupka. Prvenstveno se to odnosi na kaznene prijave. Svi smo svjesni da kod nas zapravo se prečesto događa da niti podnositelj, dakle niti oštećeni, niti žrtva, ali ni osoba protiv koje je podnesena kaznena prijava vrlo dugi vremenski period ne zna što se sa time događa. I onda mi imamo ljude koji su godinama zapravo pod nekim kaznenim prijavama. Niti znamo da li su procesuirani, da li će biti procesuirani, da li će biti procesuirani, da li su one odbačene, da li nisu, što se događa. Ovdje se ustanovljuju vrlo precizni rokovi kada se to mora dogoditi i ustanovljuje se postupak što se događa ako ti rokovi nisu ispoštivani i prava koja ima svaki sudionik u postupku. Dakle, kako oštećeni tako i osoba protiv koje je podnesena kaznena prijava. Uređujemo i trenutak kod kojeg okrivljenik stječe pravo uvida u spis predmeta. Također ne samo da je obveza iz odluke ustavnog suda nego nešto čim se dodatno štite s jedne strane pravo okrivljenika a ne utječe se na efikasnost postupka. I u ovom slučaju kao i prije kod najtežih djela predviđamo mogućnost da se to odgodi zbog potrebe za dodatnom efikasnošću postupka. Kod određenih procesnih instituta kojima se bitno zadire u ljudska prava i slobode, dakle kod ovih posebnih dokaznih radnji utvrđujemo zapravo detaljnija pravila igre. Dakle, ona ostaju takva kakva jesu ali propisujemo rokove, propisujemo način postupanja detaljnije nego što je do sada. Jedna stvar, evo ja ću je spomenuti jer se kod nas dosta često i spominjala, to su te provjere uspostava telekomunikacijskih kontakata, ti kolokvijalno i koristimo ispisi, znači tko s kim je razgovarao, ne sadržaj nego samo uspostava. Dakle, mi ovdje da bi se to koristilo u kaznenom postupku za razliku od sadašnjeg uređenja tražimo sudski nalog. Mislimo da to je zadiranje u temeljna ljudska prava i slobode i da to mora biti podvrgnuto kontroli, sudskoj kontroli i stoga to tako stavljamo. I slično je uređenje i kod nekih drugih, ali to ćete vidjeti da sada. Dosta se kod nas razgovaralo o parcijalnom procesnom imunitetu svjedoka ili kako je mi zovemo često oprosnicama. To je bio institut koji je napadan, da li nam treba ili ne treba. Mi smatramo da je izuzetno koristan, da je bitan za učinkovitost istrage. Ali isto tako kako što je naznačeno bilo i u odluci Ustavnog suda smatramo da ga treba urediti na jedan neću reći drugačiji način nego jednostavno da ga treba bolje urediti. Dakle, što smo ovdje stavili. Dakle oprosnice kao takve apsolutno ostaju, ali propisujemo katalog kaznenih djela kod kojih se mogu koristiti, propisujemo kvalitetu iskaza koja mora biti dana da bi se uopće došlo u obzir korištenje. I uvodimo jednu zabranu a to je da se osuđujuća presuda temelji isključivo na iskazu takvog svjedoka. Dakle oprosnica je u redu, može se koristiti pod ovim pravilima ali samo na tome se ne može temeljiti presuda. To je kasnije povezano sa još jednom izmjenom do koje ću doći, što ćete vidjeti. Što se tiče izmjena dakle, iz drugog ovog segmenta koje se odnose na poboljšanje ili ispravljanje postojećih zakonskih rješenja tu bih istaknuo možda za početak imovinske izvide. Dakle, mi dosta i često pričamo i svi znamo što je najvažnije. Najvažnije je ako je netko se okoristio kaznenim djelom oduzeti stečeno. Bez toga sve zajedno nema smisla. Osobe koje to rade one jesu spremne ići u zatvor i to riskiraju ali zato je naša dužnost da se potrudimo da im oduzmemo što su tako stekli. Sadašnji sustav funkcionira, ali kao što smo vidjeli iz prakse ne funkcionira dovoljno dobro. Dakle, mi ga s ovim hoćemo poboljšati. Najvažnija izmjena je obveza državnog odvjetništva a zato mu dajemo i alate kroz ovaj Zakon i kroz druge o kojima ću reći nešto kasnije je da se već kod izvida kaznenih djela, dakle kada postoji osnova sumnje, … [[Govornik se ne razumije.]] osnovana sumnja počne pratiti ta imovina. Dakle ne samo njezina vrijednost nego da se prati i što se događa sa tom imovinom. Ideja je da kada kasnije počne kazneni postupak, znamo gdje je što i da to možemo oduzeti. Vrlo jednostavno. Sada nam se dogodi da zapravo u trenutku kada počnemo se baviti sa takvom imovinom ona je već sakrivena. To sa ovim hoćemo izbjeći. Ovo odmah najavljujem i inače kroz ovo, pred vama će vrlo brzo biti Izmjene zakona o državnom odvjetništvu zato što moramo zbog izmjena ovoga Zakona intervenirati u taj Zakon. Ali negdje početkom sljedeće godine ćemo, znači kada ovo stupi na snagu ići sa Izmjenama zakona o oduzimanju imovinske koristi stečene kaznenim djelima jer ga hoćemo još napraviti efikasnijim. Znači ideja je i bacamo, vidjeti ćete ovdje i dodatna sredstva, ne financijska nego prvenstveno kroz ljude i njihovo osposobljavanje i kreiranje posebnih instituta koji će se sa time baviti, pojačano oduzimanje imovinske koristi. Dakle, to je jedan od alata koji donosi ovaj Zakon, biti će kasnije razrađeni kroz druge, ali to je neophodno jer kažem iako smo napravili puno ali nismo ni blizu zadovoljni s time što se događa s imovinom stečenom u kaznenim djelima. Nismo zadovoljni, ne oduzima se u dovoljnoj mjeri. Što se tiče također jedna stvar, možda se čini ali povezat ću je s ovim. Kod obavezne obrane, znači kod prava na branitelja po službenoj dužnosti. Uvodimo obvezu Državnog odvjetništva da 10 godina kontrolira imovinske prihode takve osobe jer nam se prečesto događa da zapravo osuđene osobe, dakle kriminalci su se koristili nekad sa milijunskim iznosima koje je država plaćala za njihove obrane da bi oni izašli kasnije iz zatvora i uživali u stečenoj imovinskoj koristi. E sad ne može. Deset godina kad se otkrije da ta osoba ima novaca naplatit će se. Znači država je predujmila u tom trenutku, ali će naplatit natrag. Dakle to je jedna također promjena koju ovdje unosimo. Sljedeće. Dosta se priča, mi smo do sada imali jednu odredbi u zakonu u ZKP-u znači kod snimanja, ispitivanja okrivljenika pa je stajalo da se prvo ispitivanje okrivljenika snima. Onda u praksi se zapravo događalo da se dođe, kaže odbije iskazivat, to je snimljeno, a onda kasnije imamo transkripte. Ne vidimo nikakav problem u tome, ali vidimo problem u dualitetu, znači ili imamo zapisničko ili imamo snimanje. Mi ovdje sada uvodimo obvezu snimanja svih iskaza okrivljenika, dakle svi će bit snimani i snimka je dokaz. Dakle idemo jer sad smo imali jedan mješoviti sustav koji je u praksi izazivao dosta problema i nije postizao svrhu ovog snimanja. Uvodimo opći žalbeni rok, znači 15 dana je žalbeni rok, ne do sada razlika 8 i 15. Rješavamo stvari oko troškova postupka jer dosad je bilo dosta nelogično i kod ovih obrana po službenoj dužnosti. Ono što je, možda se neće činit ali govori možda o strukturi zakona iz 2008. godine, podjela na redovni i skraćeni postupak. Mi smo imali jednu apsurdnu situaciju da smo skraćenim postupkom, dakle nečim izvanrednim zapravo nazivali nekakvih 92 do 93% svih postupaka, a samo 6-7% je spadalo u redovni postupak. Jednostavno tako smo bili složili zakon. Dakle nismo išli od toga da predvidimo da je redovno ono što je pravilo pa da onda izvučemo izvanrednu situaciju nego smo išli zapravo obrnuto. Ono što je bilo pravilo je bilo za nas skraćeni postupak. Sad to ukidamo i imamo jedinstveni postupak. Postoje izuzeci kao što sam rekao kod najtežih kaznenih djela kad se neki instituti mogu primjenjivat s odgodom, opće se mogu primjenjivati itd. Također jedno pitanje u praksi se dosta često pojavljivalo, a povezano je bilo sa sudjelovanjem i branitelja kod ispitivanja svjedoka suokrivljenika i vještaka znači u postupku pred državnim odvjetnikom. Dakle jedna napomena, ne napomena nego to je koncepcijski. Zakon ostaje u svojoj strukturi i temelji se na državno odvjetničkoj istrazi, dakle svi ovi elementi oni uspostavljaju balans između učinkovitosti postupka i prava okrivljenika, ali i dalje državno odvjetnička istraga. Što to znači? Kad se ispituju znači svjedoci, suokrivljenici ili vještaci državni odvjetnik može izabrat obavit ispitivanje pred sucem istrage i tada se to može koristit kao dokaz ili može ispitivat sam bez prisustva branitelja, ali mi onda stavljamo jednu ogradu u zakon. To je da se samo na takvom iskazu dakle samo na takvom dokazu ako nije kontradiktorno izveden, znači ako iz bilo kojeg razloga se ne bi mogao izvest na glavnoj raspravi, ne može se temeljit sudska presuda. Znači pod uvjetom da je samo to i da nije bilo omogućeno kontradiktorno ispitivanje na glavnoj raspravi. Dakle što mi hoćemo reći? Postupak je jedinstven. Ako smo dali mogućnost ne kontradiktornog ispitivanja u ovom postupku prije glavne rasprave onda to hoćemo na glavnoj raspravi, znači imat kontradiktorno ispitivanje i tada se na tome može samo na tome temeljiti. Ako toga nije bilo onda se samo na tome ne može temeljit. Sljedeće, sigurno će izazvat dosta … zapravo nije izazvalo ali pričat će se, to unakrsno ispitivanje. Mi smo ovim zakon iz 2008. uveli bili unakrsno ispitivanje, sad koji su bili razlozi kažem neću ulazit u to, međutim u praksi što se dogodilo, ništa. Mi i dalje nemamo onaj sustav koji gledamo kod američkih filmova, znači da se stenogram radi pa se točno vidi tko je što rekao nego imate unakrsno ispitivanje koje onda sudac diktira u zapisnik, dakle identično kao što je bilo i prije. Dakle s tog aspekta nije donio nikakvo poboljšanje. S druge strane, mi imamo profesionalne suce koji vrlo dobro mogu to procijenit. Mi procjenjujemo da je unakrsno ispitivanje puno primjerenije za porotni sustav nego za naš sustav profesionalnih sudaca. Čak kad smo razgovarali s praktičarima vidi se da zbog unakrsnog ispitivanja dolazi i do produljenja glavne rasprave, dakle i to je dodatni element. To je povezano s još jednom stvari, dakle zato govorim povezano, a to je sa vraćene inkvizitorne maksime. Dakle što smo mi bili napravili? Mi smo uveli unakrsno ispitivanje i onda smo rekli da sud ne može po službenoj dužnosti provede dokaze i praktički ispisivati. Što smo s tim postigli? Ponovo u sustavu gdje imamo profesionalne suce koji su kvalificirani i mogu dobro obavljat taj posao mi smo im zapravo izbili oružje da čak i kad vide da se zbog propusta jedne ili druge strane neće provest neki dokaz koji je bitan da bi oni mogli donijet presudu, ne mogu napravit ništa. E mi tu vraćamo se na staro, vraćamo se na inkvizitornu maksimu i sud može naložit pod određenim uvjetima provođenje nekih dokaza. Dakle s tim ne samo da jačamo ulogu suda nego zapravo je činimo primjerenijom ovom našom sustavu koji je tradicijski naš, znači sustavu profesionalnih sudaca, a ne porotnog sustava. Jedna stvar, neprava obnova kaznenog postupka. Mi smo ovim zakonom bili ukinuli jedan izvanredni pravni lijek, izvanredno ublažavanje kazne koje je do sada radio Vrhovni sud. O čemu se radilo? Znači nakon donošenja presude kad bi se dogodile neke okolnosti koje da su postojale u vrijeme donošenja presude to bi utjecalo na visinu kazne i kad smo to maknuli bili iz zakona 2008. sve se to prelilo u sustav pomilovanja što zapravo nije primjereno i tome nije mjesto u pomilovanju. I mi ovdje zapravo vraćamo taj izvanredni pravni lijek ali na način da ga više ne radi Vrhovni sud, nego ga radi prvostupanjski sud koji je zapravo i donio presudu i koju je u najboljem poziciji procijeniti da li je došlo do neke bolesti, da li je došlo do nekakvog takvog događanja koji bi mogao utjecati na visinu kazne. Ovdje podsjetit ću vas kad smo imali Zakon o USKOK-u to je zapravo povezano smo i govorili bili ono o institutu kada naknadno netko tko je osuđen da podatke za otkrivanje nekog kaznenog djela itd. Znači, možemo to povezati ovdje sa ovim institutom. Ono što je također vrlo važno to je, to su ove smjernice koje se tiču, odnosno izmjene vezane uz poziciju žrtve. Jedno se tiče djece. Dakle, mi kod ispitivanja djece uvodimo osobu od povjerenja jer je vidjeli smo da ovako kako je sada često dolazi do dodatnog traumatiziranja djece. Uvodimo i čitav niz prava na obavijest žrtvi, jer žrtva mora znati što se događa u kaznenom postupku gdje je oštećena. Povezujem ovo sada sa sporazumijevanjem koje je također bilo jedna od instituta koje se često spominjalo. Dakle, mi sporazumijevanje ostavljamo, ali ga uređujemo između ostalog na način da radimo katalog djela kod kojeg je moguće i da kad se radi o najtežim kaznenim djelima protiv života i tijela, spolnih sloboda je potrebna suglasnost žrtve. Smatramo da nije primjereno sporazumijevanje gdje se recimo žrtva silovanja uopće ne pita za mišljenje o tome. Dakle, to uvodimo također ovdje. I još jedna stvar, tiče se obiteljskog nasilja. Prečesto nam se, smatramo da je institut tzv. privilegiranog svjedoka se zapravo zloupotrebljavao. Naime, o čemu se radi. Postoji čitav niz svjedoka koji zbog prvenstveno svoje rodbinske veze sa počiniteljem ne moraju svjedočiti i to je blagodat koji im priznaje zakon i koji ostaje i do sada. Međutim, što se događalo u praksi? Recimo supruga da iskaz i prijavi muža da je počinio obiteljsko nasilje i kasnije jednostavno zbog života dalje, zbog zajednice i tako odustane od toga. I onda kad dođe na glavnu raspravu kaže koristim blagodati, neću iskazivati. Što to znači? Cijeli kazneni postupak do tada propada, ali što je još važnije mi zapravo imamo jedno nekažnjeno djelo obiteljskog nasilja. Ono što mi sad ovdje uvodimo kažemo moguće je koristiti privilegij nedavanja iskaza. Dakle, te osobe nitko ne smije tjerati na svjedočenje. Ali ako jednom daju iskaz, ako jednom svjedoče onda će se to koristiti, ne mogu od toga više odustati. Utjecat će bitno na efikasnost i utjecat će na ovo jedno dodatno pritiske koji se nekad pojavljuju prema žrtvama. Uvodimo neke nove mjere opreza također vezano uz ovo kao što su zabrana uhođenja ili uznemiravanja žrtve ili druge osobe, udaljenje iz doma. Sad je preciziramo ovdje. Tako da, evo ovo su manje-više, kažem ima 250 izmjena. Mogao bih jako dugo o njima, ali neću. Ovo je znači ukratko ono što donosi zakon. U dva smo čitanja. Otvoreni smo za sve prijedloge, dapače. Naravno želimo da zakon bude što bolji. Odmah najavljujem da ćemo što skorije ići u drugo čitanje da bismo jedan vacatio legis ipak ulovili što duži i evo hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani ministre. Imamo replike. Prva replika i poštovani zastupnik Branko Vukšić, izvolite.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre. Pa imate opravdanje u rečenici. Reagirao sam na rečenicu 5 izmjena kaznenog postupka, a opet fragmentarna izmjena. I sami ste rekli da, trebalo je izmijeniti čitav zakon, nije bilo vremena. Ali imate opravdanje o činjenici da je Ustavni sud se 3 godine premišljao što će sa onim člancima. Ako se Ustavni sud premišlja oko Zakona o kaznenom postupku tako dugo onda vi imate opravdanja. Ali sve skupa opravdavati se mislim da je bilo dovoljno vremena od lani kad se moglo početi od odluke Ustavnog suda. Recimo da nismo se bavili lex Perkovićem nekoliko mjeseci, da su pravni stručnjaci radili pametan posao a ne jalov posao, Sizifov posao, gurali kamen uz brdo, a taj kamen će nam kad-tad pregaziti jer će se otkotrljati natrag. Sasvim sigurno da bi Zakon o kaznenom postupku mogli cjelovito donijeti. Jer ako je 250 odredaba od 506 odredaba promijenjeno to je zapravo suština je promijenjena. I mislim da je šteta da se nije napravilo to i da ova vrlo složena materija nije okončana i da nije kazano, evo napravili smo to. Suci, odnosno pravosuđe ima jedan dobar instrument. Sada će zbog toga što imamo nekoliko intervencija o Zakonu o kaznenom postupku suci dobiti dodatni motiv za produljenje bez obzira na rokove, neke rokove koji su zadani sudski procesi će trajati daleko više nego što su trajali. A uostalom znate i sami da imamo tri puta duže sudske procese nego što je europska praksa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar.
Ja bih samo htio reći da se različitim zakonima bave različiti segmenti ministarstva. Ni jedan drugi nije utjecao na rad na ovom zakonu, uopće ni na rad ministarstva. Kao što ćete vidjeti u vrlo skoro pred vama će bit čitav niz drugih zakonskih izmjena ne samo ovih. Dakle, mi smo radili po planu koji smo zacrtali i prije bez obzira na utjecaj bilo kojeg drugog propisa itd. Dakle, nije bilo utjecaja. Što se tiče duljine postupaka oni će sigurno s ovim biti kraći. Ja ću vam reći jedan podatak, kad sam obrazlagao izmjene Kaznenog zakona ako se sjećate pa sam rekao između ostalog što želimo napraviti rasteretiti županijske sudove prevelike nadležnosti i dati im mogućnosti i obvezu bavljenja najtežim kaznenim djelima, mi smo u prvih šest mjeseci ove godine od stupanja na snagu novog Kaznenog zakona s ovim izmjenama koje smo predložili došli do toga da imamo dvostruko manje postupaka pred, dakle novopokrenutih postupaka pred županijskim sudovima nego u šest mjeseci prethodne godine. Dakle, to je efekt ovog. Sa ovim alatom dodatnim sigurno je da će sudski postupci ići brže.
Hvala lijepa. Nova replika i poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre iskreno govoreći ostao sam iznenađen kad ste govorili, obrazlagali ove odredbe u zakonu koje govore o imovini stečenoj nezakonito. Dakle, prije tri godine je praktički uspostavljen kompletan sustav OIB-a. Jedan od razloga za uvođenje OIB-a je bio upravo ovaj. Dakle, ono što sam govorio i tada to govorim i danas da je OIB jedno od najjačih poluga Vlade za borbu protiv kriminala, protiv korupcije i svega. Dakle, ono što u tom trenutku kad je OIB uspostavljen jedino nije funkcioniralo i znalo se da neće funkcionirati nekoliko godina još je gruntovnica. To je upravo iz područja djelovanja Ministarstva pravosuđa. Ne zbog toga što je kriv neki ministar od sada nego to su posljedice praktički stoljetnog nedjelovanja u promjeni vlasništva. Dakle, sljedeći korak koji je trebalo napraviti u protekle tri godine i to je trebalo biti zaključno je središnji registar. I kad se uspostavi taj središnji registar bilo koja državna institucija kad želi povući određeni podatak oko promjene imovine, oko stjecanja imovine temeljem zarade može vrlo lako to dobiti. Meni se sad postavlja jedno pitanje zašto se stalo sa projektom OIB-a, on je praktički ostao na skoro istoj razini osim jednog dijela kojega koristi Ministarstvo financija kao što je bio prije 3, 4 godine. Kome je to u interesu, zašto se to nije uspostavilo, u kojoj fazi je u ovom trenutku kompletna informatizacija i evidentiranje svih vlasnika nekretnina u Hrvatskoj u gruntovnici? I još jedna vrlo interesantna stvar. Jel vi znate gospodine ministre pravosuđa, to bi trebao znati i ministar financija i guverner HNB-a da dan danas ne možete oročiti sredstva u bilo kojoj poslovnoj banci ako ne date JMBG, a JMBG je kao službeni identifikacijski znak ukinut još 2002. godine. Prema tome, ako je OIB u ovom trenutku nešto što je službeno a vi ga niste spomenuli niti u jednom trenutku svoje rasprave. Hvala gospodine predsjedniče.
Odgovor na repliku, poštovani ministar.
Dakle, OIB nisam spomenuo jer se on podrazumijeva. On postoji i koristimo ga. Isto tako u sustavu koji ste spominjali gruntovnice OIB postoji, on se unosi. Možemo kad bude, kad dođe to na red ćemo o tome razgovarati, međutim ovdje, ovdje se radi o nečem drugom. Vi pretpostavljate da će svaki kriminalac doći i registrirati se pod OIB-om i prijaviti ja sam napravio ovu i onu transakciju dajte me slijedite. Ovaj sustav koji mi hoćemo sada dignuti postoji i imaju druge zemlje koje također imaju OIB, i OIB nije dovoljan. Zato je ovo nešto gdje vi pratite transakciju, uostalom svjesni smo i vidimo što se i sada događa, koji se ne mogu pratiti samo putem OIB-a. Vi imate prikrivanje imovine koja ide na sasvim druge osobe, vi imate imovinu koja odlazi u inozemstvo. Dakle, imate čitav niz stvari. Iluzija je da mi možemo sjediti negdje u sobi, utipkavati OIB i onda po tome vidjeti što se događa. Dakle, ovaj odjel i imovinski izvidi o kojima govorim oni će koristiti OIB ali to je samo jedan od alata kojima će se koristiti ljudi da bi vidjeli gdje kriminalci sakrivaju imovinu. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Da li žele predsjednici radnih tijela odbora Hrvatskog sabora iznijeti svoja izvješća? Ne. Otvaram raspravu. U raspravu krećemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Meni je tako i dragom Bogu svejedno, sve je isto i meni i dragom Bogu da se ne uspoređujem.
Hvala vam poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo kad god se raspravlja o izmjenama bilo Kaznenog zakona bilo Zakona o kaznenom postupku naravno da to izaziva posebno zanimanje javnosti, pogotovo kada je temeljni zakon mijenjan nekoliko puta, a uvijek na tragu da doskočimo onome što je Hrvatsku snašlo, da doskočimo lopovima, kriminalcima, da se država pokaže tako sposobnom da nije kapitulirala pred kriminalom i kriminalcima. Istina je da sve ono što regulira Zakon o kaznenom postupku, dakle sam taj zakon, dođe prekasno kada je već djelo učinjeno. Međutim, kada imate načelo efikasnosti ali ujedno i načelo zaštite ljudskih prava ali prvenstveno ovdje apostrofiram načelo efikasnosti po kojem nije moguće izbjeći ruci pravde onda je to takav sigurno to je dobar zakon i ima poruku, ima dobro preventivno djelovanje da odvrati potencijalne kriminalce da ne čine kaznena djela. Ono o čemu je govorio ministar uvodno, svima nam je poznata odluka Ustavnog suda 43 odredbe su ukinute. Uglavnom su to one koje su se ticale zaštite i gdje Ustavni sud nalaže bolju, veću zaštitu žrtve i veću zaštitu samog okrivljenika. E sada uvijek kada raspravljamo o Zakonu o kaznenom postupku o svim odredbama koje se mogu podvući pod određeno načelno načela koja vladaju u Zakonu o kaznenom postupku, a temeljna su dva. Prvo, da nijedan to je načelo efikasnosti, da nijedan krivi ne umakne, ali i drugo jednako tako važno načelo ako još ne i važnije da nijedan nevini ne bude osuđen. Ali slušajte pošto nažalost Hrvatsku su zadnje desetljeće zadesile, a i prije, zadesile takve nevolje da se više ne govori o slučajevima nego o pojavama. I kako sada sve to suzbiti? Ljudi s su s pravom nezadovoljni. Pa i ove izmjene su na tom tragu da daju odgovor na pitanje da sve one promjene koje su bile ja bih rekla revolucionarne u odnosu na onaj Zakon o kaznenom postupku koji je napustio istragu koji provodi istražni sudac, ali i sada se vidi koje su njegove manje i što treba sve poboljšati, izmijeniti da bi se postiglo ovo temeljno načelo, da bi se promijenila i svijet takva da se nevini ne boje ali da se krivi nemaju čemu nadati osim zatvora. Ja bih počela krajem, pitanje oduzimanja imovine. Ovdje je često bilo pitanje nekretnina dakle one vidljive imovine. Međutim kriminal organizirani kriminal naročito onaj koji je uperen na pljačku državne imovine dosegao je takve razmjere da vi to na takav način najmanje možete saznati. I zato je ovo ministre što govorite istina, uredan zemljišnik to je nešto što je nama važno za mnoge stvari pa naravno i za ove. Ali pratiti imovinu koja odlazi na strane račune koja odlazi u porezne rajeve, borba protiv pranja novca, to su nakraju krajeva top teme i u EU upravo zato što ta imovina nije više koja je samo vidljiva. Ali da ne bih sada puno duljila o tome, ali putokaz glavni putokaz je ono što svi ljudi vide. Ne samo tu imovinu koja je vidljiva, a koja ne odgovara prihodima jer mi smo mala zemlja i sve se zna gdje se ljudi jednostavno pitanju odakle mu, ali jednako tako i način života. To se ne da sakriti to je vidljivo i to su već lampice koje treba paliti koje trebaju biti znak da nešto nije uredu kod tijela progona. Dakle ono što je ključno i koje su ključne izmjene koje se sve dadu svrstati u temeljna načela ako malo i podsjetimo kako je kazneni postupak skup propisa koje su određene zakonom ali i drugim propisima i određuju postupanje pravosudnih tijela ali i drugih tijela koje sudjeluju u postupku i kada je počinjeno kazneno djelo odnosno kada se sumnja da je počinjeno kazneno djelo. Tu je važno ovo načelo zakonitosti da bude svaka norma dobro određena ali i u samim tim pripremama, zato je jako važno ono što je ministar govorio da norma svaka bude ovdje objašnjena da vidimo zbog čega je neka norma tako određena. Mi smo do sada bili naučili dakle rok je 30 dana, obrazloženje određuje se rok, dakle jel to obrazloženje? Dakle ja sada malo karikiram ovu stvar ali puno normi ima koje su bile jako važne a koje su u obrazloženju još skrivale pravi značaj određene norme. Načelo akuzatornosti, o njemu je gospodin ministar puno pričao, na kraju krajeva i temeljne onaj početni impuls upravo je bio taj da postavimo kazneni postupak gotovo potpuno akuzatorski. I zbog toga je Državno odvjetništvo postalo gospodar istražnog postupka i policijske redarstvene snage njemu podčinjene. Međutim na glavnoj raspravi također se htjela slijediti linija upravo da je sudaca taj koji samo promatra, a stranke izvode dokaze. To je naročito vidljivo javnosti kada se to radi kod unakrsnog ispitivanja. Međutim nije samo ovaj razlog koji je navio ministar da je šteta upravo suca, educiranog profesionalca promatrati odnosno nametnuti mu ulogu promatrača, a ne da aktivno sudjeluje u postavljanju pitanja. A to je upravo zbog toga što stranke u postupku u kaznenom postupku nisu u dovoljnoj mjeri poduzele svoj dio odgovornosti pa je sud ne samo optužbe nego što je još paradoksalnije obrane. Za dobar postupak svi su sudionici odgovorni, tako da sudac vidi da se ne postavljaju pitanja koja idu in favoren samo okrivljeniku. I to je trebalo upravo radi načela i traženja materijalne … a i da nevin ne završi u zatvoru to je bilo potrebno i promijeniti. Tako da sada zaista imamo jedan sustav napušteno je taj sustav da bi imali istragu, to je uglavnom i ostalo, ali kod glavne rasprave imamo mješoviti sustav i mislim da je to s obzirom na sastav vijeća da su tu osim sudaca porotnika profesionalci zavisno o sastavu vijeća, veličini vijeća i da to jamči upravo ostvarenje i načela traženja istine u postupku. Isto tako kod materijalne i formalne obrane. Mislim da su sada apsolutno zadovoljeni svi uvjeti. Tu je obrana uvijek imala problema kako je postavljen, i prigovora, kako je postavljen kazneni postupak. Da oni zaostaju u pripremama za svoju obranu i da ne znaju što se događa, što to radi policija, što radi državno odvjetništvo. To nikada ne može biti isto jer i kriminalci kada čine kazneno djelo ne obavještavaju tijela, ja sada činim kazneno djelo pa i vi pokrenite svoje snage. Ali jednako tako bili su opravdani prigovori ali oni upravi i sa odlukom ustavnog suda ovdje i sa ovim izmjenama jamče dobru zaštitu okrivljenika u postupku. Ponavljam ono vrhunsko načelo da nevin slučajno bio osuđen. Zaštita također osobnih sloboda. Mi vidimo sada kako, istina bilo je i prigovora u tom istražnom postupku koje je provodilo državno odvjetništvo i policija. Sada istražni sudac na neki način iako ne provodi istragu ali sve više se involvira u samu istragu kao kontrolor ali ne samo kao puki kontrolor zakonitosti i svega onoga što je provedeno od strane državnog odvjetništva i policije nego sada ima i snažniju i formalnu ulogu tako da on sada odlučuje, dakle i o žalbama. Kada se donese istraga jako je važno isto tako da okrivljenik iako se to moglo nazreti ali sada je izrijekom rečeno kada započinje istraga, kada je taj oficijelni postupak. Jednako tako ono što je izazvalo i što se ljudi ne mire s time da mnoge kaznene prijave koje su podnesene ili policiji ili državnom odvjetništvu nisu riješene ili da ljudi ne znaju što se s njima zbiva. Istina je da kada se podnese prijava neću trošiti puno riječi o tome, pitanje je koliko za sve to ima i dokaza. Međutim, ipak ovaj jedan rok koji je sada postavljen, u kojem roku, u roku od 2,5 mjeseca mora se odlučiti ili odbaciti prijavu ili krenuti u postupak. To na kraju krajeva doprinosi itekako ekspeditivnosti postupka ali doprinosi i ugledu institucija koje bez podrške javnosti ne mogu ipak obaviti onu zadaću koja im je Ustavom dana a koju i mi ovdje što boljim zakonima želimo ih osposobiti da oni tu ulogu tako i ostvare. Naime, podnositelj prijave bilo osoba koja nije izravno pogođena djelom, to su ona djela koja se progone, naročito ona koja se progone po službenoj dužnosti. Ali oni su na neki način izravno i pogođeni jer su radili u toj tvornici, jer nisu u toj tvrtki, u toj tvrtki, u tom poduzeću, nisu dobili plaću, propalo je sve a znaju ili sumnjaju gdje je novac otišao. Dakle, takve osobe koje su najčešće i pisale kaznene prijave bile su razočarane. I stvarale su dojam da svaka istraga ode bestraga. Međutim, na ovakav način dakle i onaj mukotrpni rad koji radi i policija i državno odvjetništvo, naravno zajedno, ono često nije vidljivo javnosti ali nema razloga za takvim odugovlačenjem pogotovo što se daju, što se daju takvi alati i dodatni alati kako državnom odvjetništvu a tako onda i policiji koja provodi te mjere i naloge od strane državnog odvjetništva. Puno u javnosti su izazvala dva instituta koja su promijenila upravo ono što je doprinijelo da se ne samo ja ću reći pojedini slučajevi nego da se čitava jedna politika razotkrije nažalost umjesto ovdje u Parlamentu ona se razotkriva pred našim sudovima. Ali izazvao je dosta prijepora oko tih oprosnica, oko nagodbi. Mi moramo znati da su to kaznena djela koja upravo do kojih se može sa znanjem doći upravo iz onog kruga koji je u tom učestvovao. I to su dragocjeni svjedoci. Nekadašnji sustavi su branili, smatrali su da su takve stvari nemoralne, međutim, anglosaksonski sustav koji je eto mnogim stvarima gdje je i Europa preuzela takve odredbe pa ona i mi taj suvremeni kriminalitet koji ima takve sofisticirane oblike nemoguće je do njega, nemoguće ga je razotkriti, nemoguće ga je tako složit na kraju krajeva da se dobije adekvatni sudski pravorijek bez takvih osoba. Ali ono što je novo, na što je ministar posebno skrenuo pozornost to je da kod kaznenih djela protiv života i tijela dakle gdje uvijek imamo određenu žrtvu ili pak kod kaznenog djela protiv ćudoređa, kaznenog djela silovanja da takve stvari ne mogu biti završene, ne mogu se nagoditi okrivljenik pred sudom ili državnim, ili na prijedlog i samog državnog odvjetništva bez suglasnosti žrtve. Time se na neki način stvara [[Upadica: Hvala.]] I takav jedan, i jedan balans. Evo završno [[Upadica: Hvala lijepa.]] Jedna rečenica, Klub SDP-a podupire donošenje ovoga Zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo repliku, poštovanog zastupnika Branka Vukšića. Izvolite.
Uvažena kolegice pa pitali ste se, zapravo pitali ste, rekli ste da država ne smije kapitulirati … [[Govornik se ne razumije.]] kriminalcima. I nadovezujem se na jednu rečenicu koju ste rekli: kriminalci ne informiraju policiju ili sud, sada činimo kazneno djelo. Ja bih malo karikirao to, čak i ponekad i signaliziraju ako ne kriminalac onda novinari. Sjetite se samo koliko se pisalo o rasipnosti u Hrvatskoj gospodarskoj komori. Koliko puta se prstom upiralo tamo se nezakonito troši novac, tamo se troši na to. I sami poslodavci koji su sasvim sigurno najvažniji čimbenik u Hrvatskoj gospodarskoj komori su slijegali ramenima, a i državni organi nisu na vrijeme reagirali. I sada kad smo imali gotovo da su rekli gledajte kako mi krademo sad se svi iščuđavamo iznenadno. Pa hrvatsku javnost nije iznenadilo ono što se događa Hrvatskoj gospodarskoj komori, nitko nije iznenađen. Kod nas bi bilo iznenađenje kad bi se pročešljala neka velika javna institucija ili neko poduzeće da kažu čujte ovdje je sve čisto. Ljudi bi pali na guzicu i rekli bi nemojte se zafrkavat, stvarno je čisto. Međutim mi jesmo ustuknuli, kapitulirali pred kriminalcima, to je gotovo izgubljena bitka. Zašto, zato što se veliki dio kriminalaca nalazi u državnom sustavu, a to su pokazali sudski procesi, sudski procesi koji traju, sudski procesi koji su se trebali, govorimo godinama, možda desetljeće i nešto o kriminalu u Hrvatskim autocestama. Znate kad ćemo mi to procesuirati? Za 15 godina, kad će valjda jedna generacija pomrijeti oni koji su sudjelovali u kriminalu. Prema tome, mi polako kapituliramo i pro forme provodimo neke istrage što sasvim sigurno nije samo kriva izvršna vlast. Najmanje je kriva izvršna vlast nego je to na duši sudskoj vlasti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Poštovani kolega, s vama se ne treba drugo nego složiti jer ste u pravu i treba počistiti … štale, ali težina zadatka koja se slila ovdje pred nas, pred ovu vlast nije opravdanje da se padne u beznađe, ništa se ne može učiniti. Treba početi demontaža je započela, iako je to premreženo, nije to samo uzmete nekoliko poluga. Imate ako probijete jedan sloj mreže još ostaju dva-tri, to je cijela jedna hijerarhija, ali čija demontaža je započela i to čišćenje, na tome trebaju sve grane vlasti raditi, ja se s vama slažem. Ali jednako tako, neka kaznena djela koja nisu vidljiva, koja su van također ih treba razotkrivati. Ali ste sasvim u pravu, a to sam i ja posebno apostrofirala, pa to svi ljudi vide kako netko živi. Ne treba mu niti vidjeti imovinu.
Hvala lijepa. Idemo dalje u raspravu po klubovima. Hrvatski laburisti u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre sa suradnicom. Umjetnost života kod nas se vjerojatno temelji na stalnom prilagođavanju pa stoga i ova peta promjena u vrlo kratko vrijeme Zakona o kaznenom postupku. Međutim, prečeste i preselektivne promjene zakona. Znate da kada strani ulagači razmišljaju o tome u koje će zemlje uložiti novac jedna od glavnih zamjerka koju pronalaze u Hrvatskoj i sasvim sigurno su u pravu, to su prečeste promjene Poreznoga zakona, odnosno prečesto mijenjamo poreze pa evo i gospodin Linić je najavio jučer, prekjučer da će ponovo mijenjati neke poreze, ali i prečesto mijenjamo kazneno zakonodavstvo. Mi smo, netko je već tu govorio u raspravi, prenormirana zemlja a time nismo uređenija. Zapravo mi smo nesigurna, neuređena država s viškom zakona i manjkom prakse, dobre prakse. Prije je ministar Miljenić govorio o tome da se Ustavni sud tri godine premišljao i nakon tri godine su se domislili i ukinuli 43 članka, odnosno tražili da se oni promijene do 15. prosinca ove godine. Znamo da su loši zakoni te prečesta promjena zakona najgora vrsta tiranije, gora od bezakonja. Izmjene i dopune Zakona o kaznenom postupku donose se kao što sam rekao prije u replici, prekasno jer one, morate znati, moraju stupiti na snagu najkasnije 15. prosinca 2013. godine, dakle za mjesec i pol dana. U reformu kazneno procesnog zakonodavstva, govori ovaj primjer, ulazimo kampanjski a ne smisleno, ne sveobuhvatno i ne temeljito. Nakon gotovo stoljeća i pol 2008. godine usvojena su nova pravila te novi koncept kaznenog postupka. Državni odvjetnik uz sudski nadzor objedinjuje progon i istragu i to je najveća novina. Što se nakanilo 2008. godine postići izmjenama kaznenog postupka? Naoko nepomirljivo, zaštititi građanska prava pojedinaca pa i optuženog pa i okrivljenog te s druge strane osigurati brz, jednostavan i efikasan postupak kojim će društvo biti zaštićeno od kaznenih djela i onih koji kaznena djela čine. Znači da se zaštitimo od kriminalaca. Glavni državni odvjetnik tvrdi da je njemu i državnom odvjetništvu upravo Zakon o kaznenom postupku omogućio proganjanje zločinaca, no čini mi se da je to tek alibi za kukavičluk, nagodbenjaštvo, a u nekim slučajevima i ortakluk te za jedan od smrtnih grijeha nečinjenje. Uostalom, i predsjednik Josipović je svojevremeno ustvrdio da bi preranim kukurikanjem gospodin Bajić završio u loncu s kipućom vodom, bio bi skuhan. A Josipović je ne zaboravimo vrsni pravnik. Nečinjenjem je DORH štitio one ljude s kojima je nepristojno i nedostojanstveno biti čak u istoj prostoriji, a štiti ih i danas što otkrivaju novi slučajevi. Usprkos tomu što su skupili dvjestotinjak prijava nikad nije odgonetnuto zašto se neke osobe u Hrvatskoj ne procesuiraju. To je najveća zagonetka i nikada kada je ovdje pitan gospodin Bajić nije rečeno zbog toga i toga. O tome se šuti. I mnogi pravni stručnjaci tvrde da je vađenje Mladena Bajića na uskratu pravno istražnih alata na klimavim nogama. Jer Hrvatska je imala i prije 2008. Zakon o kaznenom postupku, Zakon o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala, Zakon o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela. A što je nedostajalo? Nedostajalo je političke volje. I to treba priznati da garnitura koja je otvorila i oslobodilo duha iz boce da je napravila veliki pomak. Nedostajalo je hrabrosti. I da nije bilo tada velikog pritiska EU mislim da bismo još tapkali u mraku. Ne treba smetnuti s uma da je Hrvatska bila u to vrijeme u punom pregovaračkom statusu, te da bez pokretanja velikih procesa Poglavlje 23. ne bi bilo zatvoreno. Pravosuđe je moralo postati načas, barem načas učinkovitije. A kako se bliže vrijeme godišnjeg izvješća gospodina Mladena Bajića Hrvatskom saboru probudila se jesenska aktivnost DORH-a protiv korupcije. Eto nakon godinu dana shvatili smo da korupcije ipak ima. Zato predlažem da Sabor usvoji prijedlog koji sam već rekao novinarima, da gospodin Bajić da izvještaj barem 4 puta godišnje i da 4 puta godišnje prolazi test u Hrvatskome saboru. Želje za opstankom natjerat će ga na 4 puta veću aktivnost i mi smo, svi hrvatski građani će na tome profitirati. Javnosti je poznato zašto Zakon o kaznenom postupku doživljava još jednu petu izmjenu i dopunu. Ustavni sud je kao što su prije, kao što je rekao i ministar i kolegica prije mene 43 članka proglasio neusaglašenim s mjerodavnim pravom. Laički rečeno neustavnim, nezakonitim djelomično ili potpuno. Lani smo izmijenili 17 članaka i tada kad sam govorio u ime kluba sam rekao da se nadam da će to biti na vrijeme kao bi suci mogli primjenjivati, početi na vrijeme primjenjivati prvo usvojiti i primjenjivati to gradivo. I ovaj put se mijenja preostali broj neusklađenih odredbi i još njih dvjestotinjak. Mijenja se od 500 čak 250 odredbi, 500, 600 više odredbi. Zašto pobogu ne i cijeli zakon? Bilo bi bolje donijeti novi Zakon o kaznenom postupku kako bi se izbjegle nomotehničke neusklađenosti te kako bi se onima koji od 15. prosinca moraju primjenjivati zakon olakšao posao i kako bi se zadovoljila konačno pravda. Uostalom ove se izmjene zakona donose prekasno ne obzirom od Ustavnog suda određeni datum već prekasno za vjerodostojnu primjenu zakona u praksi. U europskoj praksi rok za prilagodbu ovakvim izmjenama nije kraći od 6 mjeseci. Zakon smo trebali donijeti prije ljeta. Sada će suci imati novo opravdanje za 3 i pol puta duže sudske procese od najdužih u ostatku civiliziranog pravosudno stabilnog svijeta. Dakle, zašto Ministarstvo pravosuđa nije ponudilo cjeloviti tekst zakona, odnosno novi zakon. Malo prije smo čuli, ministar Miljenić kaže nismo stigli. Bavili su se od proljeća Zakonom o europskom uhidbenom nalogu bespotrebno. Što je bila osnovna zamjerka Zakona o kaznenom postupku iz 2008. godine? Loša, manjkava zaštita ljudskih prava. Nije u svim fazama kaznenoga postupka bila omogućena sudska zaštita. Nisu bili propisani čvrsti i točni rokovi. Nisu bili propisani rokovi za podizanje optužnice po završetku kaznenog postupka. Nije bilo, a čini mi se da nije ni sada u potpunosti osigurano da okrivljenik i branitelj od samoga početka aktivno sudjeluje u postupku. Jer znamo da je zlouporaba u sudskim postupcima bilo i previše. Položaj stranaka u državno-odvjetničkoj istrazi mora biti izjednačen. Osumnjičenik treba u postupku imati zaštitu. Zašto prilikom dokaznih radnji, prilikom ispitivanja svjedoka ili sudskih vještaka koje provodi državni odvjetnik ne mogu biti prisutni okrivljenik i njegov branjenik. To se ovim zakonom treba i vjerojatno hoće omogućiti. Manjkavost ovog zakona je i u tome što nije precizno precizirano koliko dokazne radnje mogu trajati, iako je zakon bitno popravljen. Kontrola rada državnog odvjetništva nije u toj mjeri precizirana da bi se izbjegle zlonamjernosti onih koji provode istragu i podižu optužnicu. Sve je za sad na leđima suca istrage koji odlučuje o zahvatima u temeljna prava i slobode građana. Upravo sudac istrage odlučuje u istražnom zatvoru i jamstvima na temelju provedene istrage. Zlouporabe su i dalje moguće u velikoj mjeri. Jedna od rak rana postupka su i tzv. oprosnice. Kada se oprosnice daju? Kada se procijeni da je javni interes za progonom druge osobe veći od grijeha svjedoka, pretendenta na oprosnicu. Oprosnicama se otvara prostor za veliku manipulaciju, pa tako možete zamračiti 30-tak milijuna kuna i ako ocijene pojedinci kojima ne biste povjerili svoju sigurnost završite s kaznom od stotinjak sati guljenja krumpira. Ili ostanete i dalje stup društva kao što mnogi koji su se o zakon Republike Hrvatske su i dalje stupovi društva, pa čak i moralizatori u Hrvatskome saboru. Važno je tko procjenjuje razinu javnog interesa. Po dosadašnjoj praksi jedini će krivac za zamračene milijarde biti izgleda samo gospodin Sanader ali ne i njegovi jataci. Mnogi su već ishodili oprosnice. Očekujem da Ministarstvo pravosuđa u njima kao hrabrim herojima svjedočenja počne izdavati stripove i dijeliti medalje. Zločin će se ponovno isplatiti pod uvjetom da pronađete od sebe većega zločinca i dobrog oprosničara. Dobra novina ovoga zakona je u tome da se osuđujuća presuda ne može temeljiti isključivo ili u odlučujućoj mjeri, što je maloprije ministar govorio, na ne kontradiktorno pribavljenom dokazu. Jedna od novina o kojoj smo govorili i prošli puta pa vjerojatno i nije novina istražni zatvor je istražni zatvor u domu. To je tzv. kućni pritvor. Međutim, kućni pritvor je bio i dozvoljen po starom ZKP-u a zašto se nije primjenjivao? Iz jednostavnog razloga jer nisu bili doneseni na vrijeme podzakonski akti. Tako da država nije čak mogla ni na tome ušparati. Naravno pitanje je tko može biti u kućnome pritvoru? I to je precizirano, sasvim sigurno ne mogu biti teški kriminalci nego osobe starije, trudnice i oni okrivljenici koji će odgovarati eventualno na sudovima za manja kaznena djela. Vrlo je važno da nitko ne može zadržati nezakonito stečenu imovinu, imovinu stečenu kaznenim djelom. Jer sjetite se imamo neke odredbe u poreznim zakonima u kojima će se platiti porez na ono što čovjek ne može dokazati da je stekao svojim radom, ulaganjem. Znači, tim bi se činom da nema ovoga zakona ozakonio zločin. I sad je pitanje, jedno od važnijih pitanja ima ih 500-njak i više, kada država plaća sudske troškove osuđenika. I o tome je ministar govorio. Kad utvrdi da nema baš nikakve mogućnosti da sam okrivljenik plati postavljenog mu branitelja. Što ako je okrivljenik, a kasnije osuđenik svu imovinu prebacio na drugu osobu? Tu je ministar Miljenić u pravu kad je govorio o ovoj sasvim sigurno da kriminalci ne govore evo ja sam svu imovinu prebacio na sebe ili ja sam prebacio na svoju mater i na svoju ljubavnicu. Ovo otkriće gdje se krije njihova imovina je jedan od najtežih poslova. Zanimljivo je da … [[Govornik se ne razumije.]] branitelj ima pravo u parničnom postupku zahtijevati od okrivljenika naknadu razlike između troškova postavljenog i nagrade izabranom branitelju po važećoj tarifi. Što sve može izlobirati jedan od najjačih lobija, odvjetnički lobij? Izgleda odvjetnicima nikad dosta novca. O ostalom ćemo se još kasnije očitovati. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Idemo na replike. Poštovani zastupnik Peđa Grbin i njegova replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo ja ću se osvrnuti na jedan dio rasprave uvaženog kolege koji se odnosi na primjedbu da se ovaj zakon donosi kampanjski. To kolega nije točno. Ovaj zakon sasvim suprotno je plod jednog sustavnog rada i na neki način predstavlja krunu onoga što smo počeli i kroz izmjenu Kaznenog zakona koja je morala biti tempirana da bude donijeta i da stupi na snagu sa samim Kaznenim zakonom, odnosno prije početka njegove primjene, sa prvom izmjenom iz 2012. Zakona o kaznenom postupku kojeg je između ostalog trebalo uskladiti sa terminologijom novog Kaznenog zakona. Nadalje, izmijenjene su određene odredbe Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala, promijenjene su odredbe Zakona o sudovima i tek nakon svih tih radnji, nakon jedne duge, opsežne javne rasprave dolazimo do usvajanja ovakvog zakona. Ovdje se ne radi o kampanjskom pristupu, dapače o jednom vrlo sustavnom i pažljivom pristupu na kojem treba čestitati ministru i njegovom ministarstvu. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Kolega o tome što mislimo o radu ministra Miljenića govorili smo više puta. Kada biste vi bili u pravu tada bismo imali na stolu cjeloviti zakon. Tvrdimo i dalje da je vremena bilo dovoljno. Mi donosimo zakonske akte bez stvarne reforme pravosuđa. Donošenje zakona nije reforma, ona je zakonodavna reforma. U pravosuđe, da ne bi bilo kampanjskih poteza, treba itekako dulje zaroniti i treba društvena pa ako hoćete baš i politička intervencija. Jer ovo što se događa u hrvatskome pravosuđu sasvim sigurno nije dobro, a za to i zakonodavac odnosno oni koji predlažu zakone i oni koji usvajaju zakone itekako snosi odgovornost. Sve ono što sam rekao u svojoj raspravi temeljim na argumentima, a uostalom i samo priznanje mada ministar nije ovdje da nešto priznaje ili ne priznaje tvrdnja gospodina ministra da bi bilo puno bolje da smo donijeli cjelovit zakon. Je li se moglo u godinu i nešto dana koliko je Ustavni sud donio svoju odluku, odnosno preporuku, izmijeniti u potpunosti Zakon o kaznenom postupku? Vidim da gospodin Miljenić klima da se nije moglo, ali da se nismo nekim bespotrebnim stvarima bavili sasvim sigurno da bi stigli.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Stjepan Milinković i njegova replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega Vukšić govorili ste o učestalosti promjena zakona što naravno ne djeluje poticajno. Govorili ste i o brzini donošenja i konkretnije o sporosti, a ja s obzirom na značaj teme i govoreno je dosta o značaju gruntovnice i OIB-a i glede ovoga zakona želim spomenuti jedan primjer koji govori nasuprot, dapače govori o brzini. Naime, odlukom ministra krajem lipnja 2013.se ukida zemljišno-knjižni odjel sa sjedištem u Đurđevcu, a isti taj odjel je bio tri mjeseca ranije 1.travnja je bio osnovan kao poseban odjel kako bi građanima tog područja omogućili brže i jednostavnije ostvarivanje svojih zemljišnoknjižnih prava. S ovim se naravno dovodi u neravnopravan položaj. Vi ste govorili u tom dijelu o ravnopravnosti, 25 tisuća stanovnika građa Đurđevca i 7 okolnih općina, naravno da se kaže mogućnost je interneta da on može doprinijeti. Ne može se taj dokument koristiti takav koji se tim putem stekne. Dakle, zasigurno ovakva brzina je jednostavno neprihvatljiva, naravno dovodi u neravnopravan položaj građane toga dijela, a naravno i takvu gruntovnicu … kao takve konkretno u ovom slučaju ovog zakona. Hvala lijepo.
Imate odgovor? Izvolite odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi kolega MIlinkoviću vi ste govorili o sporosti ja o brzini ali mislim da smo o istom govorili. Pa učestale promjene zakona izaziva pravnu nesigurnost jer mi ne usvojimo još jedan zakon, ne usvoji ga praksa, a znamo i to je ministar MIljenić često govorio ovdje da mi imamo daleko bolje zakone nego što imamo praksu, naročito ovaj set zakona koje smo prije ljeta donijeli koje smo donosili rekli smo donijeli smo ih u Saboru jednoglasno i opozicija se složila da su ta zakonska rješenja odlična. I najmanje što Hrvatski laburisti imaju zamjerke to su ova zakonodavna aktivnost Ministarstva pravosuđa. Da nije bilo Lex Perkovića i popuštanja ministra MIljenića koji sasvim sigurno je od ovoga prijedloga ne bi pala ova sjenka koja je pala na Ministarstvo pravosuđa. Suci i odvjetnici se love za glavu. Kada razgovaram s njima kažu jel vi možete jedan tjedan da ne donesete neki zakon koji će nama stvarati probleme. Nisu ni stari toliko loši oni dobri suci, oni koji ne rade svoj posao, koji rade lođe svoj posao, koji štite kriminal umjesto sa osuđuju kriminal njima je i onako svejedno što će ovaj Sabor donijeti ili neće odnijeti. Trebamo početi razmišljati o reformi pravosuđa na taj način već sam nekoliko puta govorio da jedan dio dobrih sudaca može odličnih sudaca napredovati, a jedan dio mora otpadati iz tog društva u koje ne spada.
Nova replika i poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Vukšić spomenuli ste opet to je dosta česta tema kada se govori o našim pregovorima pogotovo u području pravosuđa, dakle spomenuli ste pritisak EU i kako se ništa tu ne bi posebno dogodilo da nije bilo pritiska EU. Želim reći bilo bi dobro da to jednom raspravimo barem mi u Parlamentu i mi u političkom prostoru da imamo jasnu viziju oko toga što se događalo. Dakle nikada nitko barem prema mojim saznanjima iz EU iz Europske komisije nije od Hrvatske tražio da se procesuira ovaj ili onaj, da se ovaj ili onaj pritvori, da se ovome ili onome sudi. Ono što je Europska komisija odnosno EU tražila jest da mi podastrijemo dokaze prije svega o reformi pravosuđa o neovisnosti pravosuđa pa smo u tom smislu i mijenjali odredbe Zakona o Državnom odvjetničkom vijeću, Državnom sudbenom vijeću, Državnom odvjetništvu i dakao sudovima odnosno radili mnoge velike poslove koji su nažalost nailazili na otpore oko spajanja sudova itd. dakle neovisnost. Mi smo donijeli i onda Zakon o oduzimanju imovine koja je stečena nezakonito itd. Dakle nikada u tom smislu političkom pritisaka iz EU nije bilo. Mi smo neke poslove zaista odradili zato što smo smatrali da je to dobro da je to dobro za budućnost Hrvatske. I bilo bi dobro da se oko toga jednom složimo zato što nije dobro da sami obezvređujemo često puta ono što smo radili što radimo i zašto smo kao država i kao političari u konačnici sposobni. Dakle mi smo se opredijelili za to da pravosuđe od DORH-a, USKOK-a do sudova odteretimo ili bolje rečeno oterećujemo bilo kakvog političkog pritiska.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Uvažena kolegice Kosor u tome se nećemo složiti, a uostalom vi ste sami u svojoj replici priznali da je EU zatražila reforme u pravosuđu. Ako je EU zatražila reforme u pravosuđu i ako ne bismo bez tih reformi koje mislim da su tek načete, ja kada bi bio pravedni sudac ne bi nikada zatvorio ne bi do sada zatvorio poglavlje 23, tako da znamo, bez tog pritiska mi ne bismo zatvorili poglavlje 23. Nakon toga ja sam vama rekao postojala je politička volja. Vi ste bili tada na čelu vlade kada je ta politička volja izražena. Međutim mi smo posustali u to vrijeme, znači otvorili smo duha iz boce, pustili smo duha iz boce, otvorili bocu i onda smo ga počeli natrag trpati. Kao što govorim čitavo vrijeme u dvije godine od kako je Kukuriku koalicija došla na vlast kao da korupcije nesta u Hrvatskoj. Nije nestala. Vidi se da korupcija i dalje cvjeta samo što su mnogo suptilniji oni kriminalci koji to rade, sada su shvatili što se gleda, kako se gleda, traže nove veze i neće nikad i ne postoji zemlja u kojoj nema korupcije tako da znamo. i vidimo zapadne zemlje razne sudske procese uostalom od HYPO banke do kupovine i vojnih vozila i mercedesa i svih drugih vozila vidimo da su i druge zemlje koje su daleko uređenije nisu imune na kriminal. Nikad gospodin Sanader ne bi otišao sa mjesta predsjednika Vlade da nije bilo pritiska iz Europe. Možete govoriti što god hoćete moja dionica je završena ona rečenica izgleda i danas smiješno i bijedno. On je otišao zbog kriminala, što se sada i vidi.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a u Hrvatskom saboru poštovani zastupnik Vladimir Šeks.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Da li se ovdje radi o Izmjeni i dopuni Zakona o kaznenom postupku ili se radi u biti o potpuno novom zakonu? Zakon o kaznenom postupku ima 552 članka. Ovaj Zakon koji se naziva Zakonom o izmjeni i dopuni Zakona o kaznenom postupku ima oko 250 članaka. Razvidno je da će tu biti, radi zapravo o potpuno novom zakonu koji nosi etiketu da se radi o Izmjeni i dopuni Zakona o kaznenom postupku. Jer ako se mijenja više od polovice zakona tada se teško može govoriti o Izmjeni i dopuni Zakona o kaznenom postupku. Zašto ovaj Zakon, zašto ove nazovimo iz Izmjene i dopune Zakona o kaznenom postupku? Vratimo se unatrag, Zakon o kaznenom postupku iz 2007. godine nije opravdao očekivanja da bude snažno oruđe, snažni alat u borbi protiv korupcije i organiziranog kriminala. Zbog toga su bili veliki zahtjevi i javnosti i stručne javnosti i opće javnosti da se priđe izradi Zakona o kaznenom postupku koji će dati jedan efikasni alat u borbi protiv korupcije i organiziranoga kriminala. Taj Zakon je donijet 2008. godine, stupio je na snagu u svojoj cjelini osim odredbi Zakona o Visokom kaznenom sudu 1. rujna 2011. godine. Zakon o kaznenom postupku iz 2008. godine doista je našao na veliko odobravanje i stručne i političke i opće javnosti jer je doživljen kao doista jedan instrument, kao jedan alat, kao jedno oruđe koje će dati pravosuđu oružje u borbi protiv korupcije i organiziranoga kriminala. I uistinu započeo je niz antikorupcijskih procesa koji su u velikom djelu završeni i pravomoćnim i nepravomoćnim, osuđujućim presudama. Efikasnost ovog Zakona o kaznenom postupku iz 2008. godine treba se upravo mjeriti sa efikasnošću kaznenih postupaka. I kada se gleda statistike da se radi između 80 ili 90% osuđujućih presuda iz oblasti koruptivnoga kriminala, organiziranog kriminala onda se pože povući korelacija sa dobrim zakonskim rješenjima i Zakona o kaznenom postupku iz 2008. godine koji je rezultirao sa uspješnom borbom protiv korupcije i organiziranoga kriminala. U srpnju, 19. srpnja 2012. godine Ustavni sud Republike Hrvatske proglašava neustavnim 43 odredbe Zakona o kaznenom postupku iz 2008. godine sa obrazloženjem da nisu usklađene sa Ustavom Republike Hrvatske, mjerodavnim pravom i da nisu usklađene sa Europskom konvencijom o ljudskim pravima i slobodama. 43 odredbe. A Sabor već 2012. godine, koncem 2012. godine usklađuje sa odlukom Ustavnog suda 17 odredbi i ostaje 26 odredbi za dovesti u sklad sa odlukom Ustavnog suda. Ustavni sud tada daje i rješenje, donosi odluku i u svojoj odluci da se te nove usklađenost sa … [[Govornik se ne razumije.]] preostalih 26 odredbi treba donijeti i da se mogu primjenjivati najkasnije 15. prosinca 2013. ove godine. Dakle, odluka Ustavnog suda je bila od 19. srpnja 2012. godine, Sabor je uskladio jedan dio, ostalo je 26. Imenovana je radna skupina sa zadaćom da dovede u sklad osporene odredbe Zakona o kaznenom postupku sa odlukom Ustavnog suda. Međutim, radna skupina je išla daleko šire i daleko više, tako da je ona pri tome izradila jedan prijedlog koji se sastoji izmjenjivši više od 250 članka Zakona o kaznenom postupku. Ministar je obrazlagao da nije bilo vremena da se u razdoblju nakon odluke Ustavnog suda da se u cjelini uskladi Zakon o kaznenom postupku sa odlukom Ustavnog suda. Ja držim da je bilo vremena, trebalo je odmah nakon što je donijeta odluka Ustavnog suda, dakle u srpnju 2012. godine odmah prići izradi, usklađivanju Zakona o kaznenom postupku sa ukinutim dijelom zakona koji je odlučio Ustavni sud. Zašto je bilo vremena? Pa bilo je vremena konac 2012. godine, druga polovica 2012. godine, treći, četvrti kvartal 2012. godine, bio je cijela dva kvartala 2013. godine. Javna rasprava je otvorena o ovim izmjenama Zakona o kaznenom postupku u srpnju 2013. godine. Kakva je mogla biti kvalitetna javna rasprava koja se otvori u ljeto 2013.? Jasno je da to mogu biti vrlo skromni rezultati od takve javne rasprave koja se otvara o tako prevažnoj temi u ljeto 2013. godine. Međutim šta još manjka sada u ovom prijedlogu zakona? Manjka obrazloženje. Ministar je na Odboru za pravosuđe rekao da postoje iz sudstva, iz državnog odvjetništva, iz odvjetništva brojni prilozi za raspravu koji se referiraju na ove izmjena Zakona o kaznenom postupku. Bilo bi korektno da je Hrvatskom saboru i Odboru za pravosuđe ili plenarno Hrvatskom saboru da su bili prikazani rezultati te javne rasprave, da vidimo kakvo je stajalište različitih segmenata sudbene vlasti, državnog odvjetništva, odvjetništva, pravnih teoretičara, praktičara, dakle svih onih koji su zainteresirani za kazneni postupak i za primjenu kaznenoga prava. Tada bi se mogli daleko lakše i zastupnici u Hrvatskom saboru i Hrvatski sabor referirati na cijeli niz različitosti koje se uvađaju ovom izmjenom Zakona o kaznenom postupku. Nažalost, to je izostalo. Drugo, ova odluka Ustavnog suda da se izmjene Zakona o kaznenom postupku trebaju donijeti i tako primjenjivati da stupe na snagu 15. prosinca ove godine, zakon je danas u prvom čitanju. Zakon je danas u prvom čitanju. Koliko će biti vacatio legis, koliko će biti vremena da oni koji primjenjuju ovaj zakon, na koje se odnosi ovaj zakon, da se temeljito i dobro upoznaju sa svim institutima i da ne dođe do velikih problema u praksi, u suđenjima, u vođenju kaznenih postupaka u primjeni ovoga zakona. Ministar kaže da će biti dovoljno vremena da se svi upoznaju i da su se oni zainteresirani već upoznali, ali ja dvojim jer kada se pogleda ovih 250 članaka i kada se pogleda da je došlo do promjene određenih instituta, da se sada stavlja jedan mješoviti postupak, inkvizicijski postupak, inkvizicijska metoda sa državno odvjetničkom istragom pa otvara jako velika, brojna pitanja u primjeni ovoga zakona. I sada konačno ključno pitanje, zašto i koji su razlozi ako se jedan zakon, Zakon o kaznenom postupku, pokazao kao vrlo djelotvornim alatom u borbi protiv korupcije i organiziranoga kriminala, naročito korupcije koja je povezana sa politikom, zašto, a određene odredbe koje je ukinuo Ustavni sud nisu u korelaciji sa onim odredbama koje tangiraju dio alata ZKP-a u odnosu prema korupciji i organiziranom kriminalu. Zašto se išlo na izradu novoga, praktično novoga zakona i zašto su se mijenjali određeni dijelovi ZKP-a ako se on pokazao kao vrlo ubojito oružje i oruđe i alat u borbi protiv korupcije i organiziranoga kriminala. Zlobnici bi rekli pa mijenja se nešto što je dalo dobre rezultate da bi se osujetili ti dobri rezultati, ali mislim da to se samo zlobnici mogu takav maliciozni prigovor istaknuti. Iz tih razloga svih koje sam ovdje naveo, a bilo bi nužno da Ministarstvo dostavi Hrvatskom saboru i prije glasovanja o ovome zakonu da se nastavi rasprava, da dostavi jedno dodatno obrazloženje u kojem bi se naznačili svi oni rezultati koji su bili provedeni u javnoj raspravi, od sudbene vlasti, od državno odvjetničke vlasti, od odvjetništva, dakle od svih aktera na koje se odnosi primjena kaznenoga postupka. I kad bi vidjeli kakvo je stajalište, mi možemo ministru vjerovati na riječ da su svi ovi dijelovi dali, da su dali pozitivno mišljenje ali ja bih volio i mi bismo voljeli da to se podastre u Hrvatskom saboru, da se s time upoznamo i da bi tek nakon toga mogli dati jednu relevantnu odluku u pogledu sa stajališta Hrvatske demokratske zajednice ovoga zakona. Dok ne dobijemo takve jedne rezultate ove javne i stručne rasprave Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice bit će suzdržan u pogledu ovoga zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. I imamo repliku poštovanog zastupnika Branka Vukšića. Izvolite poštovani zastupniče.
Vrlo kratko uvaženi kolega Šeks. Dio javne, stručne rasprave ima i na stranici ministarstva i možete na internetu naći itekako obimnu raspravu o tome s tim da se u potpunosti slažem da je bilo premalo vremena za neku veliku stručnu raspravu. Ali reakcije struke se mogu pročitati, nisu nikakva tajna.
Odgovor na repliku nema? U ime predlagateljice Vlade Republike Hrvatske ministar pravosuđa Orsat Miljenić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dakle, do sada su se iskristalizirala zapravo ili jedno pitanje, možda dva. Tiče se rokova. Znači, da li smo mogli prije i koji je rok za vacatio legis? Što se tiče prvog mi smo počeli raditi odmah nakon odluke Ustavnog suda. Vi znate da ste već izvršili određene izmjene, dakle usvojili zakonske izmjene. Nakon toga smo išli i točno je da smo širili posao izvan odluke Ustavnog suda. To je točno. I isto tako maliciozno bi mogli pitati, a kome smeta recimo imovinski izvidi? Zašto bi se netko toga bojao? Zar smo trebali to ne dirati u zakonu ako mislimo da je to dobro došla promjena. Zar nismo trebali dirati u ovo recimo privilegirano iskaze o kojima sam govorio, a o njima Ustavni sud nije govorio. Isto tako smo mogli reći nećemo dirati u to. Zašto? Zato što nam je idealan sustav kakav imamo. Točno je da smo dirali puno više od onog što je tražio Ustavni sud zato što su to stvari koje smo smatrali da treba dirati. I sada i u buduće kad god bude pred nama izmjena zakona ja ću uvijek izabrat dirat u sve ono što smatramo da treba. Slažem se da svaka izmjena zakona znači jedna destabilizacija sustava i da treba uvijek imati to na vazi koliko ćemo mijenjati u odnosu na ono što primjenjujemo. I to je vrlo teška odluka često. Ali pred nama evo ga, ja sam uzeo primjer imovinskih izvida. Pa hoćemo bolje oduzimanje, ali po ovoj teoriji ne dirajmo ništa izvan odluke Ustavnog suda to nismo znači trebali dirati. Znači, trebali smo pustiti kriminalce da i dalje drže imovinu. O.k. To smo možda mogli. Ako to bude tako izglasano to će izaći van. Mi smo mogli se ograničiti na 26 izmjena ali smo htjeli i obrazložili svaku izmjenu zašto smo s njom išli. Da li smo trebali dirati, ne znam opet rekao sam oko djece, ispitivanje djece. Ponovo nekoliko odredbi. Mogli smo bez njih, pa ne bi bilo 250, bilo bi 240. Možemo sad svaku takvu koju smo stavili maknuti i doći ćemo do tih 26 plus nešto što je rekao Ustavni sud i onda smo zbilja možda mogli ih izbrisati gumicom, makar ja mislim da je to nemoguće. Ali možda smo mogli donijeti ovaj zakon i prije godinu dana. Ali on ne bi bio dobar. Ovo je puno bolji rezultat od onog što smo napravili. Što smo dalje? Imali smo izbor, mi smo ga mogli pustit u Hrvatski sabor u srpnju, odnosno krajem lipnja. Jesmo, ali između toga i toga da imamo jednu vrlo opširnu javnu raspravu kroz dva, praktički tri mjeseca izabrali smo ovo drugo. Skratili smo vacatio legis, jesmo ali smo dobili toliko dobar povratni efekt. I svi oni koji trebaju raditi su već upoznati sa ovim što zakon odnosi. Mislim, ovdje zakon je poslan na mišljenje u srpnju ne samo da je stavljen na naš web nego smo izravno ga poslali svim sudovima, svim katedrama Pravnog fakulteta. Državno odvjetništvo od početka sudjeluje u njegovom radu, Vrhovni sud sudjeluje, ali poslali smo njima posebno. Poslali smo čitavom nizu drugih državnih tijela, nevladinim udrugama. Svi su odgovorili i sve primjedbe su odgovorene i uvrštene. Dakle, to je po nama i tako smo izabrali, jesmo izabrali smo taj pristup bilo dragocjenije nego ići što prije, pustiti ga vani i imati duži vacatio legis. Naravno to je uvijek izbor koji morate donijeti, ali smo se odlučili za ovo. Što se tiče primjedbe ja ću ih privatno napravit svakom dostupnim. Evo ja ih ovdje imam, možete napravit uvid. Ali obzirom da to nije procedura koliko ja znam mi ih nećemo službeno dostavljati. Ali one su tu dostupne svima, sve su odgovorene, možete pročitati tko je što rekao, o čemu, koje su bile primjedbe itd. kako bi se što kvalitetnije pripremili za raspravu. Jer kažem proceduralno se ne dostavlja, nismo dostavili prije, nećemo ni sada. Kažem, uvijek je izbor tu koji je pred nama, ali i sada i u buduće ćemo kroz svaki zakon dirat sve ono što mislimo da možemo napravit bolje. Izbor je znamo kao što ste rekli destabilizira se sustav točno, ali izbor između toga i nečinjena ja ću uvijek izabrati činjenje. Pa možda je nekad idemo tako. Druga stvar, pred vama će se paralelno uz ovo naći tri druga zakona koje smo također morali pripremiti u ovom razdoblju. Mi moramo promijeniti Zakon o USKOK-u i Zakon o državnom odvjetništvu i izvršenju kaznenih sankcija. Zašto? Jer proizlazi iz odluke Ustavnog suda zbog kojih se mijenja ZKP. Dakle, to je također napravljeno u ovom razdoblju. I oni su u proceduri i doći će pred vas. Dakle, to je čitav kompleks onoga što dolazi i zato smo išli ovako vremenski. Mogli smo izabrati, ograničit se samo na ovo, napravit prijave ali smatramo da je ovo bolji posao. I tu smo pred vama i zato sam to tako obrazložio. Evo hvala lijepo.
Hvala i vama ministre. Idemo na replike. Prva replika i poštovani zastupnik Vladimir Šeks.
Hvala. Nije ministre prigovor vama što ste vi išli izvan okvira odluke Ustavnog suda, nego glavni prigovor je zašto to niste učinili u prvoj polovici ove godine. Ja se slažem da je poboljšanje ugrađivanje instituta imovinskih izvida i oko one tzv. kolokvijalno rečeno uređenje oprosnice daleko bolje rješenja. Ali prigovor je zašto to niste učinili prije da ne ostane vrlo kratko vrijeme za pripravu. Drugo, ovo što vi govorite da ste dobili od pravnih fakulteta, od katedri, od različitih udruga civilnog društva da ste dobili njihove primjedbe i sve skupa. Nije primjereno, dragi ministre, da se to ne nađe u jednom tekstu koji se nalazi uz obrazloženje zakona. Mi imamo u svojoj dugoj praksi u Hrvatskom saboru brojne primjere velikih sustavnih zakona, ozbiljnih zakona gdje se u obrazloženju navodi kakvo je stajalište pojedinih eksperata, pravnih fakulteta, znanstvenika. Tako da bi bilo daleko probitačnije i korisnije da se te primjedbe ili pohvale ili kritičke primjedbe nalaze u jednom separatu koji je bio uz obrazloženje prijedloga zakona.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepa. Dakle, što se tiče ovog drugog naravno to postoji. Evo možemo, ja ne znam kakva je procedura to možemo eventualno priložiti, nije problem. Kažem, ja mogu svakom dati na uvid nikakav problem nije. Što se tiče ovog tempa donošenja to vam se uvijek postavlja pitanje. Isto tako možemo postaviti pitanje … [[Govornik se ne razumije.]] 2011. ove promjene anticipira što će donijeti Ustavni sud ili ne znam imovinski izvid pa ih napraviti. Mi smo ih sad napravili u vremenu koje smo imali pred sobom i napravili smo najbolje što smo mogli. Smjernice su donesene za izmjenu Zakona o kaznenom postupku krajem prošle godine, radna skupina je počela raditi, radila je u svom tempu, bila je sačinjena od svih segmenata sudionika kaznenog postupka, završili su svoj posao kažem točno neke stvari se kako radite otkrivaju pa vidite ako taknemo ovo možemo još nešto staviti. I to je jedan proces, ali to je proces donošenja dobrog zakona. Ja bih bio sretniji da imamo duži vacatio legis, ali ponavljam mi ovaj zakon donosimo i moramo ga donijeti zbog odluke Ustavnog suda. Idealno bi bilo da je donesen godinu dana ranije pa da se godinu dana spremamo, ali upravo zato smo kroz tu javnu raspravu obavijestili sve sudionike o onome što donosi zakon. Zato smo napravili pročišćeni tekst tako da svak može vidjeti što mu donosi zakon. Napravit ćemo i ono što izglasa Hrvatski sabor, naravno neslužbeni. Dakle, to su čitav niz mjera ono što smo mogli napraviti da bi u tom zadanom vremenu dobili što kvalitetniji tekst. Kažem, uvijek se može izabrati, napraviti manje u kraćem vremenu. Mi smo išli na više u dužem vremenu. Evo, izbor je pred vama.
Nova replika i poštovani zastupnik Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa gospodine ministre govorili ste o rokovima, o dinamici i želji da se napravi bolje. Pa bih ja budući da je izravno u svezi sa ovim zakonom pitao koja vas je to dinamika vodila i brzina, a napravili ste gore. Napravili ste gore za 25 tisuća stanovnika grada Đurđevca i okolnih općina. Da ste u roku tri mjeseca promijenili odluku. Prvo ste ustrojili onaj zemljišno-knjižni pa ste onda ukinuli. Naravno da ste napravili i udar na standard tih građana koji moraju, možemo mi se sad pozivati na internet i na ove i one okolnosti, možemo se pozivati ali ljudi moraju putovati da bi dobili valjani dokument u Koprivnicu, a to košta. A mi znamo da imamo poljoprivrednu populaciju koja i tako je doživjela već jedan udar na standard i zasigurno im otežava. Dakle, to bi mene zanimalo i molio bih pa ako ste ovako brzo donijeli tu odluku evo imate tri mjeseca od ovoga roka pa je promijenite. Evo, to je moj prijedlog ako ja smijem budući ali nisam neki ja pravnik ali gledam ovako sa svoje pozicije. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku, ministar poštovani Orsat Miljenić.
Hvala lijepo. Ja se ispričavam nisam odgovorio, iako nije tema ZKP-a dakle ukidanje je doneseno Zakonom iz 2010. Dakle, ja se čudim zašto tada niste prigovorili na to ukidanje. Mi smo ga samo proveli. Mi nismo taj zakon donijeli. To je pod jedan. Pod dva, točno je i to se tiče ove reforme o kojoj govorite da ćemo mi ići sa jednim sustavnim dodatnim ukidanjima, točno je. Zato što smatramo da imamo previše malih sudova, smatramo da tamo znate ja uvijek uspoređujem to s bolnicom, teže je zdravom čovjeku, teže je bolesniku doći do bolnice nego zdravom do suda. A mi imamo više sudova nego bolnica. Mislim to je jedna usporedba koju također trebamo imati. Današnji život je drugačiji. Što će se s ovim konkretnim dogoditi? Ne znam, ali kažem zakon je donesen davno, niste tada, ste ga zapravo vjerojatno digli ruku ne znam jeste tu bili ali donesen je, mi smo ga proveli. Mi ćemo ići sa novom reformom i mrežom kad dođe vrijeme u dogledno vrijeme radimo na tome pa ćemo vidjeti što će biti sudbina i ovog ZK odjela. Evo, hvala.
Hvala i vama. Nova replika i poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Ja se nadam ministre Miljeniću da vas je ministar zdravstva isto čuo, odnosno zdravlja. U potpunosti se slažem s vama kad ste rekli nečinjenje je jedan od najvećih grijehova, ne činiti. Ali opet ponavljam ono što vi činite samo trebaju primjenjivati oni koji su praktičari. Tu je velika diskrepancija. Nisu problem i mislim da to čak nisam govorio ja, nije govorio ni kolega Šeks ni drugi, nisu problem one promjene koje su izvan onih 43 koje je donio Ustavni sud, preporučio, dapače mislim da su jako velika pogoršanja nastala izvan onih 43 u ovih 200 nego rekli ste to je izbor zakonodavca, odnosno predlagatelja Vlade da li ostaviti više vremena da se suci pripremaju za usvajanje novoga zakona ili dati više vremena za javnu raspravu koja kaže kolega Šeks je bila ionako prekratka. Sve skupa se čini da je na brzinu, a ovo što ste sad rekli da se priprema još nekih ukidanja, reforma sudstva itd. ja se nadam da će biti reforma sudstva sveobuhvatna, da ćemo donijeti jedan dokument u kojem će se govoriti o ovoj praksi. Nitko nije, jedini koji je pozvan o tome govoriti je Hrvatski sabor, to ne znači miješanje u sudske procese, zakidanje sudaca na njihovoj autonomiji nego to znači poboljšati sustav, a sustav ne radi dobro.
Odgovor na repliku? Nema. Sljedeća replika i poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, spomenuli ste još jedanput vacatio legis dakle i priznali nije to priznanje nego konstatacija ispričavam se, konstatirali da će biti vrlo kratak. Da on se zapravo smanjuje iz sata u sat. Moje mišljenje da ako je u provedbi bilo kojeg zakona potrebno jedno razumno vrijeme onoga što se zove vacatio legis onda je to upravo Zakon o kaznenom postupku jer se on zaista odnosi prije svega zadire u ljudska prava, vrednote Ustava RH i iznimno je važno da se dobro temeljito prilagode svi koji se moraju od odvjetnika, sudaca ali naravno i stranaka u postupku, tim više što Ustavni sud u svojoj odluci jasno konstatira vezano za postupke koji su u tijeku da će se provesti odredba Ustavnoga zakona o tome da se ukinu te odredbe primjenjuju i na postupke koji su u tijeku. Dakle vacatio legis je ovdje iznimno važan. I još nešto, spomenuli ste da se moraju mijenjati što je logično, Zakon o Državno odvjetništvu, USKOK-u primjerice ali i neki drugi i ta da te izmjene tek slijede. Moje je mišljenje da u te izmjene zakona morale ići paralelno sa izmjenom zakona o kaznenom postupku jer se time što jedan zakon promijenimo, a drugi ostanu kakvi jesu može znatno narušiti statika onoga što zovemo u punom smislu pravna država kada se radi o Zakonu o kaznenom postupku. Hvala.
Ministre hoćete odgovoriti? Ne. Možete izvolite.
Ja se slažem sa potrebom za vacatio legis. Neću ukazivati na neke promjene ovoga zakona koji su rađeni u prošlosti recimo 2009., pa je stupio na snagu sutradan, isto tako promjene ovog zakona su bile, dakle to je možemo smatrati lošom praksom ali imamo uz ovaj zakon pa smo očekivali da će svi biti spremni i da će po njemu postupati. Ovdje će sigurno biti duži vacatio legis od taj jedan dan i bit će duži od onih 15 dana koliko je uobičajeno. Mi ćemo požuriti sa drugim čitanjem kada vidimo sve primjedbe koje smo dobili tako da očekujemo da će on biti više, dakle neću reći više ali svakako dovoljno dugačak da bi se u praksi on počeo primjenjivati. Ali svakako kažem evo i kod ovog zakona nažalost u prošlosti smo imali da je stupao na snagu sljedeći dan neke odredbe. Dakle kažem treba s tim biti oprezan. Hvala.
Hvala lijepa. Smatram da sam dužan reći da je prijedlog ovog zakona o kaznenom postupku izmjena i dopuna izrađen i dostavljen u Hrvatski sabor u skladu s Poslovnikom i Poslovnik zaista vrijedi i obvezuje sve one koji predlažu, izrađuju ili nastupaju u Hrvatskom saboru. sve ono što se traži izvan toga ili je na stranicama predlagatelja Vlade ili samog ministarstva pa mogu dobiti informacije o drugim materijalima. Sljedeći je na redu klub HNS-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Jozo Radoš.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Svakako je veliki problem u kojem danas živimo gospodarska kriza i pad standarda ali možda je veći problem dugoročno osjećaj građana RH da ne živimo u pravednoj državi. Stotinama puta sam čuo kako živimo u lopovskoj državi nerijetko upravo tim riječima, u društvu u kojem zajedno jedan pored drugoga žive čovjek koji jedva preživljava od svoga rada sa strahom da će izgubiti posao ili ga je već izgubio i neće moći školovati dijete i zajedno s njime u istom kafiću u istom haustoru, na istom parkiralištu živi čovjek koji ništa ne radi, a ima 3 puta 5 puta 100 puta više od ovoga čovjeka koji radi i boji se da li će sačuvati svoje radno mjesto. To je nešto što je tragično, to do dubine kvari odnose među ljudima, kvari stanje u društvu, zdravlje društva i ima dugoročno teške posljedice po budućnost, po razvoj pa čak i po zdravlje fizičko zdravlje. I zato je važno da se ovom pitanju Zakona o kaznenom postupku posvetimo sa punom pozornošću. Svakako da nije dobro da se često mijenjaju zakoni. Ovaj zakon će se promijeniti, a odredbe staroga zakona radi pravne sigurnosti će u jednom dijelu u prijelaznim i završnim odredbama za započete postupke vrijediti tako da ćemo imati dva postupka dva tipa postupka koja se paralelno vode, a zbog čestih izmjena naših zakona ponekad je to vjerojatno i tri. Po tri različite tehnike se vode postupci jer smo tri puta ili više mijenjali zakon, što naravno otežava rad pravosuđu, građanima otežava snalaženje i svakako nije dio nekakve sudske transparentnosti koja bi također morala postojati. Ali ovaj zakon se mijenja temeljem vanjskih okolnosti, temeljem više sile zbog odluke Ustavnoga suda, a prije se mijenjao radi usklađivanja sa direktivama EU ali svakako se u ovom našem Saboru mora stvoriti kultura da je česta izmjena bilo kojeg zakona pa možda pogotovo pravosudnih zakona da je to loš rad oni koji to rade. Kada bi se moglo limitirati da se u jednom mandatu može zakon promijeniti jedanput i doviđenja. Kod nas se zakoni nekada u jednom mandatu mijenjaju po pet pa i više puta što je apsolutno loše. Ako zakon nije puno bolji od onoga koji postoji ostavite taj koji postoji jer će život stvoriti neke uvjete njegovog provođenja, a ne uvoditi novi zakon koji se onda ponovo mijenja. I tu praksu i tu svijest u našem Saboru i u našem društvu bi trebali razvijati. Što se tiče odluke Ustavnog suda o njoj ovdje nije bilo govora. To je jedna apsurdna i neodrživa situacija da najviše predstavničko tijelo, najviše političko tijelo ove zemlje donese zakon a onda ga delegirano tijelo mijenja na tako drastičan način i to u uvjetima kada to nisu nesporni stručnjaci sa nespornim pravosudnim iskustvom i bez ikakve veze sa politikom. Znamo kako se mijenjaju, kako se biraju suci ustavnog suda. To bi trebali biti ljudi koji su iznad svega u stručnom pa i u političkom smislu u pogledu nezavisnosti ali znamo da to nisu i damo im tako snažan instrument. Nešto nije u redu. Hoće li ovo biti prilika da se ovlasti Ustavnog suda preispitaju? Nije samo to, taj se sud u zadnje vrijeme miješa u neposredne sudske postupke što nije njegov posao. On nalaže saborskom Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav što da čini. Što je isto malo pobrkani odnos nadležnosti i političke delegacije. To radi ustavni sud. I ova apsurdna, nemoguća, nelogična situacija u kojoj se nalazimo valjda će potaknuti našu političku javnost, pa i stručnu javnost da preispita tu neodrživu situaciju. Što se tiče odluke, samih sadržaja ovih zakona. Naravno da se može raspravljati o tome da li se zakon u tehničkom smislu mijenja na pravi način, je li to novi zakon ili je to stari zakon, da li je dinamika mogla biti bolja, da li je sudjelovanje moglo biti snažnije. Naravno o tome se može raspravljati. Ali ovaj Zakon za razliku od većine naših postupanja, naših zakona i pravosudnog postupanja i sudaca pa i političara pokušava odrediti jednu liniju koje se treba držati. Lako je zastupati načelo efikasnosti s jedne strane a s druge strane zaštite prava pojedinca. Pa kako vam odgovara. I to često puta rade naši mudraci. Ta su dva načela u suprotnosti i zakonodavac a naravno i onaj koji provodi zakon bi trebao odrediti liniju koja je to optimalna linija zaštite jednoga i drugoga načela i te se linije strogo držati. A ne biti na … [[Govornik se ne razumije.]] pozicijama a onda u prostoru se događa svašta. Jer prostor, dakle postupanje nije strogo određeno. I ovaj zakon to pokušava u pogledu zaštite pojedinca. Dakle zaštita od nezakonitog kaznenog progona, informiranjem okrivljenika i uvida u spis što može biti kontraproduktivno za efikasnost postupka ali istovremeno nalaže državnom odvjetniku da 6 mjeseci mora podići optužnicu ili odbaciti kaznenu prijavu. Ono što su do sada radili državni odvjetnici u Republici Hrvatskoj možda je bilo nužno. Pravda po definiciji mora biti slijepa, slijepa pravda naravno nešto i ne vidi. Uže u prostoru iz kojega više ne može izići. Možda su državni odvjetnici do sada u Republici Hrvatskoj trebali radi uopće efikasnosti, radi bilo kakve učinkovitosti kalkulirati sa vremenom podizanja optužnice. Jer da su je prerano podigli ona bi bila propala pa od toga postupka ne bi bilo ništa. Ali ja se nadam da smo naš pravosudni sustav i sve ostale naše podsustave ili sustave koji uz njega idu, prate ga, kontroliraju do te mjere izgradili da to pravo državnih odvjetnika više ne smije postojati. To će sigurno utjecati na to da neki postupci neće biti dobro pripremljeni pa će možda zbog toga pasti. Ali mislim da je prošlo vrijeme stručne šire društvene kalkulacije da li će podići optužnicu ili neću. Ja mislim da je društvo i temeljem ovih dokumenata o pristupanju koji su bitno utjecali na naš pravosudni sustav i ukupno sposobnost društva takva da se državnim odvjetnicima ta mogućnost da oni kalkuliraju kada će podići optužnicu pa da čuvaju optužnice, kaznene prijave u ladicama, stvarajući neku vrstu pravne nesigurnosti ljudima koji su optuženi i oni. I to je isto zaštita pojedinca, ne smije se netko godinama držati u stanju istrage da je stalno u opasnosti da mu se podigne optužnica a onda kada se ona podigne to često puta može biti i tumači se kao politički uvjetovano jer se približavaju izbori, jer je izgubio pokrovitelja itd.. Tako nešto po mom mišljenju se ne smije događati. I zato ja podržavam dakle i jednu i drugu odredbu. I ovu da se dakle zaštite okrivljenici do neke mjere ali jednako tako da se dakle izbjegne odugovlačenje postupka od strane državnih odvjetništava i naravno i drugih sudskih instanci, odnosno pravosudnih instanci o kojima ovdje ja neću govoriti. Osobito podržavam oduzimanje imovinske koristi stečene kaznenim djelima. I tu je apsurdna situacija. Ukrade netko 5 milijuna kuna i odleži godinu dana u zatvoru, to znači da je njegova mjesečna plaća 400 tisuća kuna, što je u redu, on je pošten čovjek, ostaje mu vlasništvo, ostaje mu kuća, pogledajte slike koje se danas pojavljuju po novinama. To je nešto što je apsolutno nedopustivo. Ako je sud utvrdio odgovornost a mi sudu vjerujemo jer moramo mu vjerovati jer nema drugoga suda iznad suda onda ta sudska odluka mora imati konzekvencu. Konzekvenca mora biti pravedna, stroga, vrlo stroga i ako treba i surova. Jer takva situacija u kojoj je netko optužen pa osuđen, evidentno, dakle nema nikakvog spora čak u to da je sudska presuda ispravna je li, utemeljena na zakonu i valjana, ne samo formalno nego i stvarno valjana a taj čovjek i dalje ne samo da je ugledan građanin nego živi 5 puta ili 10 puta ili 100 puta bolje nego što žive ostali građani. I to je ona nezdrava situacija koja uništava temelje na kojima društvo treba počivati. Tako strogo podržavam dakle, ne strogo nego snažno podržavam oduzimanje imovinske koristi stečene kaznenim djelima. Zbog ovih stvari o kojima sam govorio, naravno i zbog niza drugih o kojima nisam govorio i zbog nekih po mom mišljenju, po našem mišljenju manje važnih ali ne nevažnih promjena kao što je razlikovanje skraćenog i redovnog postupka pri kojem je redovni bio 8%, a skraćeni 92% što je opet jedna apsurdna situacija. Ne može nešto što je izvanredno biti češće od onoga što je redovno. To je kao naše odredbe u zakonu, iznimno od ove odredbe pa se to iznimno zapravo pojavljuje kao pravilo u našem postupanju, u tumačenju pravnih akata, ne samo zakona, a ono što je redovno zapravo postane iznimno što je naravno izigravanje temeljne volje, ali nitko nije odgovoran. To je način na koji mi često puta funkcioniramo kao i naravno dostavljanje optužnice optužnom vijeću a ne sucu istražitelju zbog naravno mogućnosti da se u tom prostoru zakrči optužnica. Ovo je dakle ipak širi uvid koji će po našem mišljenju i omogućiti procesuiranje, dakle ne arbitrarno zaustavljanje postupka a naravno time i neku zaštitu okrivljenika. Zbog svih ovih razloga, a posebno zbog činjenice da se radi o prvom čitanju, spremnosti ministarstva i ministra da prihvate sugestije i iz ove saborske rasprave i šire javne rasprave koja je u tijeku i koja će se nastaviti, Klub zastupnik HNS-a će podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom Jozi Radošu. Pozivam cijenjenu Jadranku Kosor da iznese stajalište svoga kluba.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Jako mi je drago što mi se čini da ova rasprava o izmjenama i dopunama tako važnog dokumenta kao što je ZKP teče u jednoj smirenoj atmosferi i više na jednoj stručnoj razini čini mi se i mislim da je to jako dobro i da bi tako trebalo biti uvijek. Dakako da ću ja upitati, budući da je Ustavni sud i tu gospodine ministre naše primjedbe nekako nemojte shvaćati osobno nego kao našu želju da pomognemo da u konačnici ove izmjene budu dobre, izmjene ZKP-a, dakle ako je Ustavni sud donio svoju odluku kojom je poništio 43 članka još u srpnju 2012. svakako je bilo dovoljno vremena da ovu raspravu organiziramo prije jer je danas 22. listopada 2013. godine i bilo bi važno da smo imali možda, budući da se radi o zakonu koji zaista zadire skalpelom u ljudska prava i slažem se sa svima koji su rekli trebamo učiniti sve da oni koji su krivi odgovaraju, ali i oni koji su nevini da budu oslobođeni krivnje. Dakle zakon skalpelom zadire u ljudska i temeljna ljudska prava. Bilo bi dobro da smo možda organizirali i neku tematsku sjednicu samo o tom zakonu. To je praksa koju mi možemo uvesti ali je do sada nismo uveli. Činjenica da se mijenja 250 od 569 članaka ZKP-a jasno govori da bi bilo bolje, puno bolje da smo danas odnosno prije, vjerojatno i prije ljeta imali na stolu kad bi to bilo moguće potpuno novi prijedlog ZKP-a. Jer kad mijenjate gotovo polovicu članaka jednog tako važnog zakona onda vi bez obzira koliko su te izmjene kvalitetne kao da izvlačite cigle iz neke zgrade koja je davno izgrađena i kako god ih nadomještali uvijek je mogućnost i to velika mogućnost da se ugrozi statika zgrade. Zato predlažem odmah da ministarstvo, a vjerojatno o tome razmišlja, da se pripremi zaista cjelovit ZKP, da nam se otvori dovoljno vremena i prostora da o tome raspravljamo i da dakako u tu raspravu budu uključeni vrlo aktivno svi ustavnopravni stručnjaci, poznati stručnjaci u Republici Hrvatskoj. Neki su bili pozvani dati svoja mišljenja Ustavnom sudu. Kao što vidimo iz obrazloženja, neki su se odazvali, neki nisu ali je bitno kad se bude radio novi zakon tu šansu dati svim vodećim, ponavljam, ustavnopravnim stručnjacima u Republici Hrvatskoj. Međutim ja ću, kolegice i kolege, ovdje otvoriti još jedno pitanje koje mi se čini osobito važnim budući da o jednom tako važnom zakonu Ustavni sud daje svoje mišljenje. Ja sam isprintala tako da se vidi, dakle ovo je odluka Ustavnog suda vezano za ukidanje članaka, 43 članka ovoga zakona. Kako je moguće, kako nam se to svima dogodilo da će čak 43 članka Zakona o kaznenom postupku nisu u skladu sa Ustavom Republike Hrvatske dakle sa 17 članaka Ustava Republike Hrvatske. Kako nam se to moglo dogoditi, s obzirom na proceduru donošenja zakona radnih skupina koje najprije izrađuju zakon, onda velike procedure u ministarstvu ili ministarstvima. To je načelno pitanje za sve nas i za budućnost jer nije prvi puta da nam Ustavni sud ukida odredbe zakona i to iznimno važnih zakona. Kao što sam spomenula maloprije u replici, ukinute odredbe ovoga zakona, odnosno ovako izmijenjeni zakon samom činjenicom da Ustavni sud ukida neke članke primijenit će se odmah i na postupke koji su u tijeku. I kako u obrazloženju odluke i Ustavni sud kaže, mijenjali mi sad to ili ne mijenjali oni će, ako sam dobro razumjela, stupiti na snagu automatski 16. prosinca 2013. godine. Dakle, da mi i nemamo danas ovu raspravu ovdje ta odluka Ustavnoga suda o poništavanju tih članaka stupila bi na snagu znači u prosincu ove godine. Dakle, kako je moguće da prođe cijeli jedan proces, da taj proces završi. I na kraju od Ureda za zakonodavstvo u Vladi ili vladama, svejedno kojoj Vladi. Ja govorim o nama koji smo donosili odluke i koji odlučujemo, koji donosimo odluke. Pa onda u Saboru svi važni odbori i za zakonodavstvo i pravosuđe pretpostavljam i tada u tim vremenima i Odbor za Ustav i druga zainteresirana tijela i plenarna sjednica. I u prošlom sazivu Sabora je bilo vrsnih pravnika i kako je moguće onda da nam se to dogodi. Zato ću predložiti kad budemo donosili zakon u konačnom obliku, dakle kad bude drugo čitanje zakona da Sabor obveže nekim zaključkom Vladu Republike Hrvatske, odnosno nadležno ministarstvo da nam kad se bude donosio novi Zakon o kaznenom postupku podastre valjanost dokaza o tome da su u radnu skupinu pozvani, ponavljam od malo prije svi ustavno-pravni stručnjaci i znalci koji bi trebali biti uključeni kako se ne bi dogodilo da ponovo jednom donesemo neki zakon – Zakon o kaznenom postupku ili Kazneni zakon ili neću sad se referirati na sve zakone čije odredbe ukida Ustavni sud i da onda jednog dana Ustavni sud kaže da jedan veliki dio odredaba koje se tiču u ovom slučaju itekako života ljudi ali i života zajednice i života države nisu u skladu sa Ustavom Republike Hrvatske. Dakle, u potpunosti su protu ustavne. Oko nekih samo konkretnih naznaka, dakle ja sam očekivala potpuno novi zakon ali i oko nekih instituta. Prije svega oko oprosnica. Dakle, slažem se da se osuđujuće presude ne mogu temeljiti na oprosnicama. Oko oduzete imovine također ministar je napomenuo da će se mijenjati i Zakon o oduzimanju imovine koja je stečena kaznenim djelima. Mislim jednako tako da i taj zakon trebao doći paralelno u ovu raspravu i da smo uz izmjene Zakona o kaznenom postupku trebali raspravljati ovih dana onda i o tom i o Zakonu o državnom odvjetništvu, o USKOK-u i svim drugim zakonima koji se moraju što je logično uskladiti sa izmijenjenim ZKP-om. Što se tiče branitelja prema službenoj dužnosti dobra je odredba i dobra je odluka i dobar je smjer da se 10 godina kontrolira imovina, jer dakako svi oni koji su ukrali skloni su uz ostalo i varanju. Prema tome, pljačka se i to mislim da je glavna poruka i da mora biti glavna poruka. Pljačka se, krađa se ne smije nikako i ni na koji način i nikada isplatiti. Jer su oni koji su skloni krasti, pogotovo kad se radi o pljački države svakako da su skloni i varati. I to je logično. Što se tiče unakrsnog ispitivanja, također mislim da se u tom smislu ide u dobrom smjeru, jer kao što je i rekao ministar sudac opet u konačnici diktira u zapisnik. I što smo dobili? Dobili smo produljenje glavne rasprave. Izvanredno ublažavanje kazne. E tu imam dvojbe zbog mogućnosti, dakle kako se navodi mogućnosti da se izvanredno ublaži kazna ako iskrsnu nove okolnosti. Nova okolnost dakako može biti bolest i tu vidim mogućnost zlouporabe. Dakle, pozivanje na razne vrste psihičkih oboljenja koja se jako teško ministre mogu u konačnici dokazivati, da. Mislim najlakše se uvijek pozvati na neku vrstu teškoga rastrojstva. Neću sada. Naravno vrlo sam oprezna da ne bih na bilo koji način uvrijedila ljude koji su zaista bolesni. Prema tome, do drugog čitanja mislim da i o tome treba povesti računa. Što se tiče obiteljskoga nasilja nisam sigurna da uzimanje, dakle ako stranka u postupku, dakle ona koja je oštećena odustane od svjedočenja da se svakako uzima u obzir njeno prethodno svjedočenje. Bojim se da s obzirom na ishod procesa, da se dakle u konačnici presude, da to često puta oštećenu stranku, dakle žrtvu može dovesti u daleko nepovoljniji položaj. Naime, ja mislim da treba učiniti puno više na edukaciji sudaca koji sude u takvim postupcima, jer sam osobno vidjela nekoliko presuda vezanih za obiteljsko nasilje. Jednu ću vam citirati vezano za kazneno djelo silovanje u braku. Dakle, jedne gospođe koja je teško patila jedno 15 godina kojoj suprug čak nije dozvolio u vrijeme trudnoće, trudnoća da odlazi zubaru. Ostala je gotovo bez i jednoga zuba. Suprug joj je rekao ako bude potrebe dat ću ti svoje zubalo pa njime jedi. Dakle, ugrožavao ju je na najstrašnije načine, ponižavao. I kad je konačno pobjegla i sklonila u sklonište za žrtve obiteljskoga nasilja podignula prijavu, odnosno poveo se postupak među ostalim zbog silovanja u braku. Ali dakle, to je bilo dugogodišnje zlostavljanje. Presuda je bila zastrašujuća. Dakle, u presudi je jasno pisalo da dotična nije dokazala silovanje u braku jer nije dovela ni jednog svjedoka koji bi to mogao posvjedočiti. Dakle, mislim da ne treba puno objašnjavati. Prema tome, sudsku praksu treba uskladiti sa onom što je namjera predlagatelja, namjera zakonodavca. Suce treba dodatno educirati jer obiteljsko nasilje je strašna pojava koja ne smije ostati iza četiri zida i obiteljsko nasilje mora biti društveno osuđeno, ali onda kad se radi o konkretnim počiniteljima moraju dobiti zaslužene kazne. I na kraju još jedanput dakako ono glavno pitanje koje moramo provući i kroz ove izmjene, dakle pitanje koje moramo postaviti uvijek sami sebi jesmo li dovoljno učinili da svi oni koji su krivi zaista odgovaraju, a svi oni koji su nevini budu apsolutno i u potpunosti zaštićeni? Pa i od curenja iskaza u javnost. I na samom kraju pitanje gospodine ministre sasvim sigurno i u ovom kontekstu budući da smo informirani preko medija da jedan član Državnog sudbenog vijeća da je protiv jednoga člana Državnog sudbenog vijeća pokrenut postupak kako je moguće, barem to moje informacije govore, da je on i dalje član Državnoga sudbenog vijeća i ima li ministarstvo ingerencije, odnosno tko uopće ima i kako možemo to tolerirati da se promjeni sastav Državnog sudbenog vijeća? Jer je i to ako netko tko odlučuje o sucima u RH, a sam, protiv njega je samog pokrenut postupak i to ne za malo i zanemarivo kazneno djelo kako je moguće da on koji odlučuje bude i dalje član toga prevažnoga tijela? Mi ćemo u prvom čitanju podržati ove izmjene i dopune zakona, ali ako one u konačnom odnosno do drugoga čitanja ne budu u skladu sa svim primjedbama koje smo izrekli u konačnici neće dobiti našu potporu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Sad ćemo prvo čuti replike. Prvu će iznijeti poštovani kolega Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Kosor vi ste spomenuli u svom izlaganju riječ pljačka, pljačka državne imovine. Koliko je meni poznato u onim vremenima iz '90-e pa i ranih godina pa i polovica ovog desetljeća riječ pljačka je bila izbačena iz vokabulara pravnoga u našim zakonima. Iako je Državna revizija gospođe Šime Krasić jasno ukazivala u svojim izvješćima godišnjim da se radilo u slučaju pretvorbe i privatizacije o pljački. No, to je dobilo nekakvo drugo ime i zapravo riječ pljačka je izbačena, a praktično su ozakonjene pljačke u RH.
Druga replika, Dražen Đurović.
Hvala. Vi ste gospođo Kosor govoreći o tom jednom teškom slučaju obiteljskog nasilja potencirali pitanje edukacije zapravo sudaca i ljudi koji rade u pravosuđu. Ja bih se tu s vama zapravo složio jer vidjeli smo da proračun sudova koji je ukupno godišnje negdje 1,2 milijarde kuna državnih odvjetništava oko 400 milijuna kuna tu negdje kumulativno a iznosi koji se troše na obrazovanje, edukaciju i sudaca i državnih odvjetnika mjere se u desecima tisuća kuna. I za razliku od struke u kojoj ja radim gdje nakon završenog 6-godišnjeg fakulteta i specijalizacije i subspecijalizacije koje traju godinama imate i licenciranje i relicenciranje i obveze educiranja, vi danas u hrvatskom pravosuđu i u sudstvu i u državnom odvjetništvu zapravo imate minimalno minorna izdvajanja i za edukaciju i za obrazovanje. Nemate nikakvu obvezu licenciranja, nikakvu obvezu stručnog napredovanja, nikakvu potporu sustava recimo određenim ljudima u sudstvu ili u državnom odvjetništvu da im sustav plaća primjerice doktorate. Mi imamo jako mali udio zapravo ljudi sa doktoratima u našem pravosuđu. Niti je to neka tema koja je osobito zanimljiva pravosuđu, imamo jako malu produkciju recimo znanstvenu u hrvatskom pravosuđu izvan područja fakulteta. Dakle, jako malo sudjelovanje. Imamo jako mali support sustava recimo ljudi koji rade u tom sustavu da idu na neke tečajeva, a o nekakvom obliku licenciranja ili pritiska na te ljude da se dodatno obrazuju i dodatno razvijaju uopće nema govora. Mislim da je ukupno ideja da u pravosuđu se jedino trebaju znanstveno usavršavati oni koji rade na fakultetima. Mislim da je to totalno pogrešna ideja. Jer vidjeli smo iz primjera da neki sustavi troše jako velika sredstva za edukacije a u pravosuđu su ta sredstva zaista minorna.
Za riječ se sada javio ministar pravosuđa Orsat Miljenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Samo osvrt na par stvari koje su se dosada izrekle. Dakle, što se tiče privilegiranih iskaza dakle ovaj primjer koji ste spomenuli ja naravno ne mogu ulaziti u konkretan primjer ali ću reći zašto mislimo da je rješenje koje smo ponudili dobro. Prvo, ono izravno proizlazi iz Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju borbe protiv nasilja nad ženama i obiteljskog nasilja, dakle tamo se izričito predlaže ovakvo rješenje koje nas ne obvezuje ali smo ga mi prihvatili. Dakle, ono je posljedica jednog razvoja i sagledavanja te tematike ne samo u RH nego kažem na razini Vijeća Europe. Naravno da nikad neće postojati nažalost idealna situacija. Idealna situacija zahtjeva i više financijskih sredstava, zahtjeva udaljenje zlostavljača iz doma trenutno. Postoji čitav niz rješenja prema kojima mi idemo i imamo bolju situaciju sada nego što smo imali, ali ona ne zadovoljava. Međutim, mi ovdje govorimo o situaciji gdje vi imate nekoga tko ne mora iskazivati zato što ima privilegije, ima blagodat. Ali odluči u tom trenutku nakon počinjenja djela reći što se dogodilo. Kasnije se nažalost prečesto događa da zbog pritisaka, da zbog ukupne socijalne situacije žrtva kaže ma joj neću, povuče iskaz. Mi ne možemo nastaviti postupak zapravo jer najčešće to i je jedan jedini dokaz i onda smo u situaciji da nam se dogodi tragedija. Dogodi nam se tragedija da će se sljedeći put možda dogoditi nešto gore i za čega nema više iskaza, zato smo predložili ovako rješenje. Izvanredno ublažavanja kazne, ono je predviđeno kao sudski postupak dakle dvostupanjski. U njemu sudjeluje državni odvjetnik naravno da zlouporaba se s tim svodi na minimum i sada su to okolnosti koje će sud uzeti u obzir. Dakle ako ima … zlouporabu može biti sada kao i u buduće, ništa se s ovim ne mijenja. Mi smo imali taj izvanredan pravni lijek do 2008.vrlo bogato izgrađenu sudsku praksu i nismo u praksi imali nikakvo ukazanja da bi bilo zlouporabe. Postoji vještačenje, postoji uvijek drugi stupanj tako da ne očekujemo nikakve zlouporabe. Što se tiče govori se načelno se govorili o ustavnosti i kako je moguće da je Ustavni sud utvrdio 43 odredbe. Naravno da je moguće i događat će se uvijek i nemojmo imati iluzije da se to neće dogoditi. Kada se to ne bi događalo ne bi trebao Ustavni sud postojati, dakle to je njegova funkcija. Postoje neke zemlje ovdje sada neću ulaziti u širu raspravu, koje recimo imaju i a priori utvrđivanje ustavnosti znači prije stupanja zakona na snagu temeljem … međutim mi imamo sustav kakav imamo. Mi naravno sve moramo napraviti najbolje što možemo koristeći ustavnopravno … kao znate i oni su nekad podijeljeni ili će vam reći da je nešto crno, netko će misliti da je bijelo. I vi kada prihvatite jedno opet ne možete biti sigurni da Ustavni sud neće procijeniti nešto treće ili jedan od ta dva. Tako da trebamo uvijek uzeti što više mišljenja raditi po savjesti ali to je nešto što se događalo u prošlosti i događat će se. Nije dobro kada se dogodi, pogotovo nije dobro kod ovih zakona kojima se ulazi u temeljna ljudska prava i slobode ali kažem to je jedan proces nastanka i ocjene ustavnosti zakona. Postavili ste dakle ponovo nije u okviru teme ali možda zato što je i pitanje oko DSV odnosno ingerencije. Mi generalno smo u jednom trenutku proklamirali načelno neovisnosti i stavili smo ga ispred svega. Zaboravili smo načelo odgovornosti, tako smo napravili ustavna rješenja i to je jednostavno sustav koji smo sabi sebi iskreirali i sada u njemu moramo živjeti. Ministarstvo nema nikakve ingerencije nad DSV-om osim što su u istom prostoru gdje smo i mi i tu priča što se nas tiče završava. Mi mogućnosti tu nemamo nikakve intervencije, kreiran je takav sustavi i on će tako egzistirati do eventualno nekih promjena ali on je sada takav kakav je. Edukacija, netočno je da se radi o desetinama tisuća kuna jer treba uzeti jedno ponovo neovisno tijelo, takvim smo ga napravili, Pravosudnu akademiju koja ima proračun od 7, 8 milijuna, ne znam koliko će biti za sljedeću godinu, koja je upravo zamišljena za edukaciju jednako kao i Državna škola za suce i državne odvjetnike kroz koju moraju svi proći da bi uopće ušli u sustav. Dakle tu se ne radi o desetinama nego se radi o preko desetak milijuna kuna, točno određenih sredstva za to plus ove dodatne. Hvala lijepo.
Molim na ovo izlaganje imamo dvije replike. Prvo poštovana kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Gospodine ministre oko žrtava koje promjene svoje stajalište u postupku da tako najjednostavnije kažem, one to čine kada se govori o obiteljskom nasilu. One to uvijek čine zato što se boje, zato što se užasno boje posljedica tog svog iskaza, iskazivanja jer i s druge strane ne osjećaju dovoljnu zaštitu od sviju nas dakle društva u cjelini pa onda ni pravosuđa i to je jedan od razloga. Što se tiče DSV naravno da znam kakve su zakonske vaše mogućnosti, međutim sigurna sam da se slažete i da se svi ovdje slažemo da je to užasno loša poruka. Dakle mi onda moramo nešto mijenjati, onda moramo mijenjati, što, zakone koji nam onemogućavaju da reagiramo u ovakvim slučajevima kada član Državnog sudbenog vijeća koji odlučuje o sucima sam je pod udarom zakona odnosno pravosuđa, pokrenut je postupak i vjerojatno će, neću naravno prejudicirati, ali vjerojatno iz toga neće izaći neokrznut. Dakle takva osoba do završetka presude svakako prejudicirajući temeljno ustavno načelo odnosno presumpciju nevinosti ali do završetka postupka ne bi smjela odlučivati o sucima u RH. i to je nešto što predlažem da i vi razmislite da vidimo što i na koji način učiniti. I samo da ne bi bilo zabune budući da sam spominjala maloprije slovu vezano za stajalište svog kluba, moram reći da sam spominjala načelno pitanje kako nam se to inače događa. Moram reći da zbog javnosti ni na koji način u tom svom izlaganju govoreći što nam se dogodilo u prošlosti, kako je moguće što nam se događa i danas da nam Ustavni sud ruši neke odredbe nisam mislila na tadašnjeg predsjednika Odbora za Ustav gospodina Vladimira Šeksa. Pa ako se osjetio pogođenim ja mu se ovom prigodom ispričavam. Hvala vam lijepo.
Na repliku odgovara ministar Miljenić.
Apsolutno se slažem da je kod žrtava obiteljskog nasilja znači ne samo zakonodavno uređenje nego postupanje u praksi neophodno i podizanje svijesti o tome. Na tome radimo što je moguće više kroz edukaciju, kroz određena postupovna pravila i naravno da je za svakog počinitelja kaznenog djela utjecaj na svjedoke nešto što pokušava ostvariti vrlo često, a na nama kao sustavu je zadaća da ga u tome odvratimo i onemogućimo. Dakle i ovo smatramo pokajem odnosno naporom u tom smjeru. Ovo što ste rekli i za DSV naravno evo onda očekujem ako iziđemo sa prijedlogom nekog zakona da ćete shvatiti da je možda destabilizacija sustava ali da treba nešto napraviti u tome. Hvala lijepo.
Drugu repliku iznosi kolega Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih isto nekoliko riječi o obiteljskom nasilju o kojemu ste i vi govorili gospodine ministre i zasigurno je važno postupanje u praksi jer se nažalost događaju puno puta neželjene i tragične posljedice. U tom smislu držim da je posebno su u teškom položaju žene i obitelji i majke u ruralnim područjima. I mi smo u tim okolnostima napravili u našoj županiji Koprivničko-križevački projekt sigurne kuće koji nažalost u zakonu nisu prepoznate ovdje i sada se događa što se događa. To su male sredine gdje svatko svakog zna gdje se što događa. I sigurno su posljedice veće. I dakle u ruralnom području su zakinuti. Ali u tom smislu ponavljam ponovo gospodine ministre bez obzira na koji se vi zakon pozivali. Dakle onaj iz 2010. ukidanje zemljišno-knjižnog odjela, prvo ga ustrojavate pa u tri mjeseca ga ukidate. Vi ste obećali bolje, vi ste obećali, vi ste zakona promijenili toliko od onog … [[Govornik se ne razumije.]] do Bog zna koliko zakona. Napravite bolje i nemojte raditi, u neravnopravan položaj dovoditi ove naše poljoprivrednike, seljake, građane iz Đurđevačke Podravine. Hvala lijepa.
Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime HDSSB-a govoriti će poštovani kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Ja nisam pravnik a poglavito ne vrsni pravnik, no dobro znam osluhnuti glas naroda koji živi tako kako je netko rekao u jednoj nemoći prema nepravdi. I na to se stalno žali. Ono što je osnovno u tim žuborenjima, u tim šuškanjima, počevši od svih mjesta javnih i nejavnih je to da građani ne očekuju toliko puno od pravosuđa u smislu pravičnog kažnjavanja zatvorskim, dakle represivnim sredstvima nego li prije svega povratak otuđenog novca i imovinske koristi koja je nastala, tim djelima da kažem ružnim, tim djelima krađe, korupcije, mita i svega ostaloga. To je ono što građani Republike Hrvatske prije svega očekuju. Poglavito u eri ove recesije, neimaštine, proračunskog deficita kada se prijeti rezanjem plaća i rezanjem svih drugi socijalni davanja. Prema nekim natpisima u stranim medijima prije svega koji su prenijeli i neki naš mediji iz Republike Hrvatske je u proteklih 8, 9 godina otuđeno, dakle opljačkano da kažem drugim riječima iako je ta riječ u pravosuđu bila zabranjena proteklih gotovo 2 desetljeća je otuđeno oko milijardu dolara. I sada prema izvješću DORH-a i prema nekim izjavama državnog odvjetnika kaže se da je oduzimanje imovinske koristi u tolikoj mjeri uslijedilo da je oduzeto od imovinske koristi od onih koji su presuđeni, dakle gdje je završeno suđenje i gdje je presuda pravomoćna u visini od nekih 230 milijuna kuna što iznosi oko 30 milijuna eura. A gdje je milijarda dolara, to se građani pitaju, toj e ono što njih zanima. I onda kaže ministar uvid u imovinski status, da i to što prije. I staviti tzv. teret pa kada netko bude oslobođen i to u ranoj fazi onda mu može mu se vratiti. Ako bude presuđen onda jasno da kakva ide presuda i vidimo farsu rekao bih i od suđenja koje pratimo na mediju, na našim elektronskim i ostalim medijima gdje čovjek ima kuću od 10 milijuna eura u vrijednosti satova ili slika od 150 tisuća eura, koja je to plaća, kojom to plaćom se moglo toliko zaraditi pitaju se građani. Kolika to treba biti plaća da se to ostvari? Kolika treba biti plaća ili ne znam što da se kupi blindirani BMW od četiri milijuna i 300 tisuća kuna? Tko je poklonio to i zašto je poklonio to, to se građani pitaju. Znate vi gospodine koji mrmljate ovdje. Dakle ovaj zakonski prijedlog. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku je usklađen sa zakonodavstvom Europske unije te se u prilogu dostavlja izjava o njegovoj usklađenosti sa pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe pa onda ovaj zakon br. 488 nosi i oznaku E. No, uz to što nosi oznaku E., dakle moglo se to uskladiti i ranije. Zbog čega mi sada dvije godine po ovoj, vlasti ove kukuriku koalicije ili skoro pola godine po ulasku u Europsku uniju usklađujemo sada pravnu stečevinu Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije a pristupili smo Europskoj uniji prvo i imali smo predpristupne pregovore? Pa zašto nismo to ranije primijenili? Prije bih rekao s obzirom na termin stavljanja ovoga Zakona na dnevni red da je ovo nekakav prigodničarski zakonski prijedlog. Zašto kažem prigodničarski? Pa zato što je začinjen upravo najnovijim akcijama DORH-a u Hrvatskoj gospodarskoj komori, u HAC-u i drugdje. I nekako uvijek iza ovoga slijedi i izvješće DORH-a, uvijek tako. Imali smo tako akciju doktora, pokojnog, pokoj mu duši, doktora Šimića gdje i po prvi puta je prikazan jedan doktor kako u lisicama biva privođen u istražni zatvor za ne znam kakvo djelo, znate i vi sami kolika je ta visina bila, da kažem beznačajna u odnosu na ono što su neki drugi opljačkali u ovoj državi. Pa onda je bio afera "indeks", opet pred izvješće državnog odvjetništva. I ovdje bih bacio težište na, u ovom zakonskom prijedlogu upravo na tih 6 mjeseci koje je ministarstvo, dakle ovim Izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku odredilo DORH-u za pokretanje dakle optužnice ili pak oslobađajuću odluku. Izmjene i dopune Zakona o kaznenom postupku kaže trebaju postići dva cilja. Jedno je načelo djelotvornosti ili pak efikasnosti, to bi bio nekakav sinonim. Tako da kažem niti jedan krivi, reče jedna kolegica ovdje, ne utekne. Kamo sreće da utekne jedan ili dva, ali uteklo ih je puno više i uteći će ih još puno više. Teško je naći zemlju u kojoj bi ovo načelo djelotvornosti i efikasnosti bilo potpuno primijenjeno i primjenjivo tako da nema elemenata korupcije, mita i pljačke državne, prije svega državne imovine. I drugo je zaštita prava pojedinaca. Onda ovdje dolazi u obzir i one 43 izmjene koje je Ustavni sud naložio na temelju zakonskog rješenja iz 2008. godine gdje su neke promjene izvršene, ali je ovaj novi zakon koji ima, izmjene i dopune 552 članka na 250 stranica ovoga materijala zaista u neku ruku postaje rekao bih novi zakon takoreći. Možda bi bilo dobro da smo cijeli ZKP onda napravili novi i stavili ga na dnevni red ovdje svima nama da ga imamo, jer je zaista ovaj materijal vrlo opsežan, obiman i teško je o njemu raspravljati u 15-ak minuta. Što reći o tome da sada u Republici Hrvatskoj temeljem donošenja ovih izmjena i dopuna ćemo imati tri vrste okrivljenika? Jedni će biti procesuirani ili suđeni po onom starom zakonu dakle kako je išla prijava kaznenih djela, jedni po ovom zakonu koji postoji i treći po ovom novom izmijenjenom zakonu. Dakle bit će tri vrste okrivljenika, tri vrste procesuiranja i mnogi, počevši od odvjetnika pa nadalje kažu da će se vrlo teško snalaziti u tim zavrzlamama. Dakle tri vrste ZKP-a, tri vrste osuđenika, tri vrste presuda i svega ostaloga što je nastalo promjenama dakle peta promjena ZKP-a je u tijeku i nastaje jedna pa neću reći zbrka ali je pitanje zapravo kako će to sve funkcionirati u budućnosti. Svjedoci smo jedne da kažem pomalo spektakularne akcije koja se proširuje, počevši od pranja novca. Ja sam i prije u svojim raspravama dakle ovdje govorio da Hrvatska nije najveća, ona je druga po redu kažu statistike, veš mašina novca u Europi. Kada sam to govorio onda su vladajući ovdje u prijašnjem mandatu bili vrlo ljutiti na mene i ako napisi kažem kako su rekli, a nemam izravno podataka o tome negoli prema izvješćima nekih medija, neki drugi se služe medijima, zapravo je rečeno da u Hrvatskoj Vlada politička kleptokracija. To je jedna sintagma jako, jako dobra. Politička kleptokracija. Počevši od mita, korupcije, pa sve do onog zapošljavanja temeljem novca ili pak stranačke pripadnosti. I to je tako 22 godine u Republici Hrvatskoj. Neka se ljuti tko god hoće. Neka se ljuti tko god hoće, ali je ova sintagma jako dobra. I vrlo je teško i pravosuđu, bez obzira što reagirati jer tko bira državnog odvjetnika, ovdje u Hrvatskom saboru i evo pred izvješće Državnog odvjetništva u Republici Hrvatskoj upravo kažem spominjem aferu gdje eto kako sam rekao u jednom intervjuu kada kućni mačak ulovi miša onda donese ga svome gazdi pokazati i pohvaliti se da je ulovio miša. Ali koliko predmeta kaznenih gospodine ministre, ja neću vam reći koliko leži možda u mom gradu, koliko predmeta leži i čeka u ladicama Državnog odvjetništva s time da ni oni koji su osumnjičeni ne znaju kad će to završiti i hoće li početi ali ni žrtve isto tako nisu obaviještene nego eventualno moraju putem upita, pitanja službenih preko Sabora Republike Hrvatske, već koga, pitati što je sa kaznenim djelom ili kaznenim postupkom, progonom u svezi toga i toga i onda mogu dobiti, možda mogu dobiti odgovor. Dakle ova odrednica o 6 mjeseci o postupanju Državnog odvjetništva je odlična i to treba prihvatiti. O ostalim odrednicama u ovome zakonskom prijedlogu postoji još dodatno čitanje i bilo bi dobro da se uključe sve relevantne institucije u pravosuđu, počevši od Hrvatske odvjetničke komore i svih ostalih kako bi ovaj zakon do drugog čitanja dobio određene eventualno izmjene. Za sada, dok te izmjene ne dođu i dok se ne provede šira rasprava, klub HDSSB-a bi bio suzdržan, dakle ni za ni protiv. Pozdravljamo mnoge mjere, počevši od izvida i imovinskog statusa pa do ovog 6-mjesečnog roka za podizanje optužnice, ali još u nekim stavkama mislim da se može napraviti popravak. I još jedanput naglašavam da građani Republike Hrvatske učinkovitost Državnog odvjetništva i državnih odvjetnika očekuju puno više u onoj mjeri u kojoj sam rekao u svojoj prvoj rečenici, a to je povrat imovinske koristi koja je stečena na nezakonit način. Tek tada možemo očekivati da građani neće osjećati nemoć u nepravdi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. S prvom ustaje poštovana kolegica Jadranka Kosor, izvolite.
Hvala lijepa kolega Grubišiću, rekli ste među ostalim da će se odvjetnici vrlo teško snalaziti u ovim izmjenama i dopunama zakona. Samo bih željela podsjetiti da su ocjenu za ustavnosti Zakona o kaznenom postupku podnijeli uglavnom odvjetnici, njih petero. Pa neću ih navoditi, naravno da ih ne bih reklamirala ovdje u sabornici. Dakle, upravo na njihov zahtjev je pokrenut postupak pred Ustavnim sudom za ocjenu ustavnosti, tako da mislim što se njih tiče da će se oni dobro snalaziti. Neka pitanja vezana za vacatio legis postavljaju se prije svega vezano za rad sudova i kvalitetan rad sudaca. Hvala vam.
Na repliku odgovara Boro Grubišić.
A kolegice Kosor, 5 odvjetnika je, dakle izrazilo neslaganje sa ovim zakonskim prijedlogom. Ali evo da kažem u Slavonskom Brodu ima 80 privatnih odvjetnika. U Zagrebu ne znam, ali možda 8 stotina, ja ne znam koliko. Dakle, grupa od 5 je izrazila, a vidjet ćemo kako će Ustavni sud ocijeniti njihovu. Ne bih ulazio u ocjenu Ustavnog suda u svezi njihove predstavke.
Prelazimo na drugu repliku, poštovani kolega Dražen Đurović.
Hvala. Evo vi ste kolega govorili o tom, afirmativno o tom roku od 6 mjeseci za dizanje optužnice kojim se DORH obvezuje. I zaista gledano sa građanske strane bilo bi zaista dobro kad bi DORH mogao dizati valjane optužnice i kroz 3 mjeseca. Međutim, gdje je problem? Problem je u sljedećem, problem je u prikupljenom dokaznom materijalu vrlo često. A zašto je problem? Pa svjedoci smo da su najviši djelatnici PN USKOK-a uhićivani zbog suradnje sa kriminalcima, da su pali šefovi obavještajnih službi zbog krađe, da su načelnici županijskih policijskih uprava suspendirani i pokrenute kaznene prijave zbog koruptivnih djela. Dakle, čelnici policijskog obavještajnog aparata i to u mjesecima koji su prethodili ovome padali su zbog suradnje sa organiziranim kriminalom. Nositelji prikupljanja materijala, izvida i svega onoga što se zapravo Državnom odvjetništvu mnogim postupcima dostavljalo ili podvaljivalo. Ne mislim tu eskulpirati Državno odvjetništvo. Ali u mnogim slučajevima je zapravo Državno odvjetništvo se nalazilo u situaciji da je moralo praktički iznova u cijelosti provoditi postupke jer su im korumpirani službenici i u policiji i u PN USKOK-u i u obavještajnim službama zapravo podvaljivali cijeli niz materijala. I zapravo se može dogoditi da naša dobra želja i pitanje je da li je taj sustav pročišćen. To je veliko pitanje. I može se postaviti obrnuta situacija, da je naša dobra želja da se podizanje optužnica skrati na 6 mjeseci kao naša dobra želja. Zapravo dođemo u situaciju da se masa optužnih prijedloga uopće ne bude podizana pa da se dogodi obrnuto od naše želje.
Na repliku odgovara Boro Grubišić.
Kolega Đurović, rekao bi pokojni Papa Hvaljen Isus i mafija, tako bih i ja vama odgovorio ukratko ali evo da proširim svoj odgovor, repliku. Naime, 2011. godine je napisano da je jedan bivši premijer pretvorio Hrvatsku u mafijašku državu. Dakle, sve je isprepleteno, hobotnica ima svoje krakove, krakovi imaju manje krakove itd. I to tako funkcionira upravo kako ste vi opisali dakle i u onim instancama, institucijama koje bi morale čuvati tajnu. A vi vidite da neke novine prije objave da je netko uhićen, negoli što gotovo DORH iziđe na teren ili USKOK. Tako da ono što sam rekao da je u Hrvatskoj na vlasti, govorimo o ovih 20 godina samostalnosti, puzajuća autoritarna kleptokracija. Vi ste samo svojom replikom potvrdili.
Za riječ se sada javio ministar Orsat Miljenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Dakle, ja se zahvaljujem što je otvoreno pitanje i prijelaznih i završnih odredbi, odnosno koji će zakoni bit paralelno na snazi i neće se primjenjivati. To je svakako jedno bitno pitanje o kojem smo razmišljali. Na žalost, prema sadašnjem uređenju dok ga ne promijenimo doista se to događa da se paralelno primjenjuje više zakonskih rješenja što je zapravo i u suprotnosti sa nekakvim načelima kad se tiče procesnog prava. U materijalnom je to drugo. Ovdje ako pogledate Prijelazne i završne odredbe mi vrlo precizno propisujemo, zapravo da se to neće događati više. Dakle, to radimo suprotno od onog što je sada. Naravno, dobro je o tome razgovarati jer to i jesu vrlo često one osjetljive odredbe zakona koji zahtijevaju raspravu i o kojoj svaka primjedba je više nego dobro došla jer uvijek se može popraviti tekst. Što se tiče javne rasprave ja sam o tome govori. Dakle, u srpnju je dostavljeno svim županijskim sudovima, dostavljeno je Vrhovnom sudu, dostavljeno je Državnom odvjetništvu, dostavljeno je svim katedrama Pravnih fakulteta svih. Znači i Osijek i Zagreb i Split i Rijeka. Dostavljeno je svim tijelima državne uprave. Dostavljeno je svim pučkim pravobraniteljima, znači pučkoj pravobraniteljici za djecu itd. Dostavljeno je Odvjetničkoj komori. Sigurno sam sad nekog zaboravio, ali dostavljeno je znači na sve te adrese. Sve te adrese su, neke su odgovorile, neke nisu. Ali dostavljen im je i tekst zakona, dostavljen je i ovaj pročišćeni tekst za kojeg sam rekao da smo ga napravili iako nismo imali obvezu to napraviti jer jednostavno se ljudi lakše u tome snalaze. Primjedbe sve su odkomunicirane. Mi smo opet održali sastanak i s njima i u redovitom smo kontaktu. Dobar dio smo prihvatili, dobar dio nismo. Mi ćemo se potruditi dati taj materijal da se i vidi što jesmo, što nismo. Tako da javna rasprava je održana. Naravno da mi sada kad dobijemo povratno od Hrvatskog sabora nekakve konkretne primjedbe koje želimo zapravo da možemo raditi na konkretnim stvarima ćemo ih uzeti također u obzir. Ja očekujem za dva, tri tjedna da će biti znači sljedeća faza zakona, u tome ćemo ih dodatno razmotriti. Ali kažem, apsolutno sve što smo dobili smo se potrudili proanalizirati, vidjeti što se može ugraditi, što znači prihvaćamo, što ne prihvaćamo. Ono što ne prihvaćamo obrazložit zašto to nismo napravili. Ali ponavljam, ja se zahvaljujem na svim primjedbama sve su dobrodošle, dapače zajednički nam je da napravimo što bolji zakon. I još možda jedna stvar tiče se i ovog zakona. Nikako, vjerujte ja sam kontaktirao sa mnogim kolegama, ne sa mnogim sa svima u Europi i u službenim i u neslužbenim formatima i sigurno Hrvatska po pravnoj uređenosti i po stupnju zaštite prava, po stupnju poštivanja zakona nije na dnu europskom, ona je u najgorem slučaju u sredini, u najgorem slučaju. Nikako se ne mogu složiti da bi mi bili zemlja kako je rečeno kleptokracije itd. jer to nismo. Postoje incidenti svugdje i postojat će uvijek. Zato i donosimo propise, zato i imamo represivni aparat da se s njima bori. Naravno da je naša zadaća svih što više raditi na prevenciji jer ako vam nešto prijeđe u pojavu onda se više ne možete boriti represivnim aparatom nego zato morate raditi na prevenciji. Ali sigurno je da sa svim promjenama koje smo napravili u sustavu i s onim što radimo i što ćemo raditi, uostalom vidite da mi nismo stali ni nakon ulaska u EU nego idemo dalje. Još jedan osvrt, neke direktive su donošene tijekom 2012. godine, nabrajaju se, zato se nismo mogli uskladiti prije ulaska. Zato i stalno će se donositi, stalno će biti usklađivanje. Dakle nismo, nemojmo sebe, imamo problema ali i drugi ih imaju mnogi i većih od nas. Na nama je da se nosimo, da damo snažne mehanizme za to, da svi radimo na tome ali nemojmo se stavljati tamo gdje nam nije mjesto. A nije nam mjesto na kraju i nismo najgori, dapače. Evo, hvala lijepo.
Prelazimo na replike. Prvo Dražen Đurović, izvolite.
Hvala. Pa gospodine ministre kad je riječ o pravnoj sigurnosti i učinkovitosti pravosuđa bilo bi dobro osim kad bi vi temeljem svoje vlastite impresije pokušali bilo koji pokazatelj koji je bilo kakvog vrednovanja koje je učinjeno u EU gdje bi se RH našla negdje u sredini u bilo kojem statističkom mjerenju koje je učinjeno. I moj je dojam, evo sad kad govorimo o dojmovima, da smo mi negdje jako na dnu i pravne sigurnosti i funkcioniranja pravne države i učinkovitosti pravosuđa. I moj je dojam, evo kad govorimo o dojmovima, s obzirom da ste vi iznijeli svoj dojam i svojih kolega, moj dojam i dojam mojih kolega je da je hrvatsko pravosuđe zapravo rak rana hrvatskog društva i da hrvatsko pravosuđe bez obzira da li zbog impulsa politike ili usprkos tom impulsu politike zapravo nije učinilo u proteklim godinama ono što je bila zadaća tog hrvatskog pravosuđa i bez obzira na legislativni okvir koji je postojao nije dalo onaj obol razvoju hrvatskog društva kakav su hrvatski građani od njega očekivali. I nije pitanje legislative već je pitanje jednostavno funkcioniranja sustava i legislativa može biti najbolja na svijetu ali ona neće promijeniti činjenicu da li sustav dovoljno dobro funkcionira ili ne funkcionira.
Na repliku odgovara ministar Miljenić.
Hvala lijepo. Ja se slažem da nije u legislativi stvar nego zapravo u provedbi, implementaciji i da ni dobar zakon ne znači ništa ako ga ne provodimo kako treba. Što se tiče nekog našeg pozicioniranja na razini EU postoji inicijativa za uvođenjem tzv. justice core boarda, dakle da se uvede jedna ljestvica gdje su zemlje upravo u ovom pravosudnom aspektu i onda bi se mjerilo po različitim parametrima. Međutim, kad se to ide napraviti vidi se da postoji tolika razlika da vi čak se ne možete dogovoriti ni oko parametara koji bi svugdje vrijedili. Na primjer, mi imamo norme, okvirna mjerila za rad sudova i sudaca što većina europskih zemalja nema. Dakle, vi po jednom ste tu, to ne možete usporediti s nečim. Međutim, ono što ste rekli je točno, mi moramo percepciju koja kod nas vlada, ali pogrešno ju je po mom sudu usmjeravati isključivo na pravosuđe. Pravosuđe ne može biti ni bolje ni gore od ostatka društva, ono je jednostavno uklopljeno u to. Nažalost, ja bih vrlo rado da je i trebalo bi biti ali ono je, znate svaki segment ima svoja dobra i loša svojstva, na nama je evo i kroz ovo, dakle i kroz legislativu to je ono što mi možemo kao izvršna vlast. Ja se ne mogu miješati u, i ne smijem se miješati u konkretne postupke, dakle ono što nama je oružje je legislativa i edukacija što ste također rekli i raditi što više na tome. Evo, hvala lijepo.
Repliku će sada iznijeti poštovani Boro Grubišić.
Hvala. Kolega Miljenić ja sam, vi ste mene krivo interpretirali. Ja sam govorio da je prema nekim pokazateljima, a mogu vam donijeti i podatke podastrijeti jel' da je Hrvatska po veličini veš mašine za pranje novca druga u Europi. Ono što bez obzira na dobru legislativu, dobar pa ajde recimo dobar, osrednji u Europi pravosudni sustav i sve ostalo, bode u oči to je ogromno osobno bogatstvo pojedinaca koji to ne mogu nikako opravdati svojim plaćama. To je podmićivanja, provizije i postavljanja na položaje stranačkih pristaša, pajdaša i to je postao način života u Hrvatskoj. To je jednostavno već su građani potpuno dakle apsorbirali gotovo da i oni žive taj život skupa sa pravosuđem kako vi kažete jel'. To je ona percepcija javnosti jel', o tome sam govorio.
I treća replika, poštovana Nansi Tireli.
Zahvaljujem. Pa evo ministre iskoristit ću ovo vaše vezano za javnu raspravu i da ste otvoreni za sve prijedloge i sugestije pa sam htjela od vas dobiti odgovor. Naime, vezano za članak 93.postojećeg 208.članka MUP upozorava da je ovaj zakon ne decidiran do kraja da će dovesti do određenih problema. Naime radi se o tome da se osumnjičenika na mjestu počinjenja nekog djela može privesti samo ako on to hoće, dakle ne prisilno da se ga može ispitivati najduže 6 sati, da nakon 6 sati je on slobodan i postavljaju pitanje, dakle koji je to papirnati put od toga da je netko osumnjičen u jednom trenutku do toga da je on okrivljen u drugom trenutku. Ovdje se priča samo o težim kaznenim djelima, dakle može se osumnjičenika privesti prisilno samo ukoliko se radi o težem kaznenom djelu zatvora duže od 10 godina, ali isto tako upozoravaju da se može dogoditi u jednom trenutku zločin koji je u tom trenutku lakše kazneno djelo, a nakon nekoliko dana postaje činjenično teže kazneno djelo i što sada sa tim osumnjičenikom koga se privelo u stanicu ali koji ništa 6 sati nije govorio i koga se nakon 6 sati onda moralo pustiti kući. Zahvaljujem.
Na ovu repliku odgovara ministar Orsat Miljenić.
Hvala lijepo na upitu. Dakle ne radi se o osumnjičeniku, radi se o građanima koji su zatečeni na mjestu počinjenja djela. Dakle to nisu osumnjičenici to su potencijalni svjedoci. I mi zbilja smatramo da netko tko se našao na mjestu zločina kao svjedok da nije nužno da ga se privodi mimo njegove volje kada ga se uredno može pozvati, svjedoka, kažem o svjedoku, osim ako se radi o posebno teškim kaznenim djelima. Isto tako da ga se ne treba moći zadržavati duže od nekakvog minimuma, jer ponavljam ne radi se o osumnjičenicima koji imaju sasvim drugi tretman nego se radi o svjedocima o građanima svima nama koji smo možda vidjeli nešto što se događa. Hvala lijepo.
Prelazimo sada na pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavio poštovani kolega Peđa Grbin. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi gospodine potpredsjedniče. Pa evo uz rizik da ću ponoviti dosta onoga što je već do sada rečeno moram se osvrnuti na ovaj zakon jer ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku smatram izuzetno važnim za unapređenje našeg pravosudnog sustava pogotovo u onom dijelu gdje se on bavi sankcioniranjem kaznenih djela. Naime, ovaj zakonski prijedlog treba gledati na neki način u jedinstvu sa onim o čemu smo raspravljali prije otprilike godinu dana u ovom Domu kada smo riješili na neki način odnosno ispravili prvih 17 nepravilnosti na koje je ukazao Ustavni sud svojom odlukom od 19.srpnja 2012.godine. Dakle već sama činjenica što se ovim zakonskim prijedlogom ispravlja daljnjih 26 nepravilnosti dovoljan je razlog da ovdje ovaj zakon usvojimo i da podržimo ministarstvo u tome što ga je uputilo u proceduru. Međutim, osim tih nepravilnosti koje bez obzira što se radi o 26 članaka ne mogu se ispraviti na način da se samo u zakon unese 26 odredbi jer one imaju i posljedice za neke druge članke ovaj zakonski prijedlog ide puno dalje od toga. On predstavlja jednu pa ja čak ne bih rekao niti mini reformu.on predstavlja jednu značajnu, ozbiljnu i korisnu reformu našeg sustava kaznenog postupka. I to u onom dijelu koji se možda ukazao pa rekao bih i odluci ustavnog suda je to vidljivo najspornijim, a to je zaštita prava okrivljenika. Mi smo u jednom trenutku neću sada ulaziti u razloge za to, ali zaključili da prava okrivljenika moramo staviti u drugi plan i moramo naglasiti onu maksimu da apsolutno svaki počinitelj kaznenog djela mora biti kažnjen, pa bez obzira da li će to značiti da i neki nevini im u zatvoru prave društvo, a dodao bih način na koji je taj Zakon o kaznenom postupku bio napisan, išao je u prilog isključivo onim bogatijim okrivljenicima koji su si mogli priuštiti kvalitetnu obranu,kvalitetne odvjetnike ali i istražitelje u prikupljanju dokaza. I upravo ovdje vidim jednu od najznačajnijih koristi ovog prijedloga Zakona o kaznenom postupku odnosno zakona o izmjenama i dopunama, a koji se odnosi na činjenicu da je vraćena mogućnost sudu da izvodi određene dokaze koje smatra potrebnima, ali i da postavlja pitanja svjedocima koja izlaze izvan prijedlog stranaka. Mi smo u Hrvatskoj imali jednu paradoksalnu situaciju. U Zakon o kaznenom postupku uveli smo potpunu akuzatornost primjerenu jednom anglosaksonskom suđenju pred porotom dok smo istovremeno u Zakon o parničnom postupku ostavili inkvizitorno načelo. Dakle u Zakonu o parničnom postupku koji se odnosi na građansko pravne recimo to tako financijske odnose među građanima RH prepustili smo sudu mogućnost da provodi, određuje, predlaže dokaze, a istovremeno u kaznenom postupku gdje bi trebali ići za time da svi krivci budu osuđeni, a svi nevini oslobođeni prepustili smo utvrđenje istine samo o onome što predlažu stranke. Takvo rješenje je po mom sudu pogrešno i zbog toga treba pozdraviti ovo vraćanje inkvizitornosti u kazneni postupak, a time kada govorim o inkvizitornosti ne govorimo o inkviziciji nego govorimo upravo o ovlasti suda da sam predlaže i provodi određene dokaze i da postavlja pitanje svjedocima. Dakle više neće biti odlučno samo ono što su predložile stranke, okrivljenik ili državni odvjetnik već će i sud ako smatra da je pojedino pitanje potrebno dodatno razjasniti moći imati ulogu u vođenju postupka. Nadalje, ono što je meni posebno drago i posebno bitno, a iako je o tome bilo riječi ponovit ću to je ukidanje podjele na redovni i skraćeni postupak. Ako ste čitali zakon ili ako ste slušali predavanja o Zakonu o kaznenom postupku na pravnim fakultetima vi ste skraćeni postupak mogli i ne primijetiti. On je predstavljao svojevrsno ružno pače Zakona o kaznenom postupku, a onda kada dođete na sud kada dođete u praksu vidite da se preko 90% svih kaznenih postupaka vodilo po njegovim normama. Smatram da je ovo rješenje po kojem se taj skraćeni i redovni postupak integriraju u samo jedan kazneni postupak dobro. I po mojem sudu pospješiti će određene nelogičnosti koje su postajale do sada u skraćenom postupku a jednu od njih bih izdvojio kao problem prava odnosno rokova za izjavljivanje žalbe. Pazite u skraćenom postupku rok za izjavljivanje žalbe je bio 8 dana što je itekako bilo u neravnoteži sa svime onime što se u tom dotadašnjem skraćenom postupku bez obzira na njegovo ime utvrđivalo. I na taj način su bila narušena i prava i mogućnosti ne samo okrivljenika već i državnog odvjetništva da se u jednoj kvalitetnoj žalbi osvrne na ono što je u presudi smatrano pogrešno. Nadalje ono što je meni u ovom prijedlogu zakona bitno su rokovi postupanja za državnog odvjetnika kao tužitelja, kako u pogledu rokova vezanih uz kaznene prijave tako i uz podizanje optužnica. Bilo je danas već govora o tome ali naglasiti ću još jednom. Sa ovakvim rokovima mislim da ćemo izbjeći situaciju da se nekada pa možda i nenamjerno, možda i namjerno tempira kada će se određene optužnice pustiti u javnost da se čeka, ali i da se izbjegne dojam koji je postojao u javnosti da se to od strane državnog odvjetništva čini. Međutim, ono što je još važnije od toga, sa ovakvim ograničenim rokovima koji su vezani uz neke radnje državnog odvjetništva zaštiti će se ipak okrivljenika kojem je dosadašnja neizvjesnost gdje je nekad i mjesecima i godinama čekao da se protiv njega poduzmu određene radnje stvarala svakako nelagodu. I gdje je kažnjavanje ustvari već počelo i prije nego što je i sam kazneni postupak krenuo. Nadalje i druge novine koje treba istaknuti i podržati su pitanje snimanja iskaza okrivljenika, reguliranje uvjeta i načina na koji će završiti uvidi u spis predmeta itd.. Ja bih ovdje izdvojio još jednu, ne bih rekao novinu ovoga Zakona ali jedno rješenje koje smatram puno boljim od dosadašnjeg a to je izmjena članka 204. stavka 1. Zakona o kaznenom postupku gdje će sada jasno i nedvosmisleno biti propisano da je svatko dužan prijaviti kazneno djelo koje se progoni po službenoj dužnosti. Iako je takva odredba više-manje postojala i do sada, ona nije bila jasno izražena. A mislim da je u Hrvatskoj, pogotovo u ovom trenutku u kojem se danas nalazimo potrebno jasno i nedvojbeno reći da je svatko dužan ako sazna za postojanje kaznenog djela to prijaviti. Jer mislim da mi u Hrvatskoj imamo jako puno zabijanja glave u pijesak jer se svi prave da ništa nisu znali, gdje se skrivaju iza određenih teza kao da suprug uvijek mora posljednji saznati. A u stvari su jednako dužni kao i policija ili druga tijela ako imaju informaciju o tome da je neko kazneno djelo počinjeno o tome obavijestiti državno odvjetništvo kako bi ono nakon toga pokrenulo postupak i u slučaju da elementi ili dokazi da je to doista bilo tako postoje i procesuirati okrivljenika. Međutim, evo da moj govor ne bude samo u pohvalama, mislim da je doista ovaj zakonski prijedlog do drugog čitanja potrebno malo doraditi. A ja ću ovdje izdvojiti samo jedno pitanje koje je meni osobno posebno važno a to je pitanje odbacivanja kaznenih prijava po načelu svrhovitosti. Osobno smatram da bi ovdje, pogotovo u onim situacijama kada se radi o kaznenim djelima koja dosta povrjeđuju oŠtečenika, dakle žrtvu kao što je primjerice kazneno djelo teške tjelesne ozljede morala postojati mogućnost oštečenika, dakle žrtve da se obrati višem državnom odvjetniku sa žalbom kako bi zatražilo preispitivanje takvog odbacivanja po načelu svrhovitosti pa molim da se evo ova moja primjedba razmotri. Da zaključim. Ovaj prijedlog zakona predstavlja pozitivan iskorak u smjeru … [[Govornik se ne razumije.]] učinkovitosti kaznenog postupka a ono što je važno, ovaj zakonski prijedlog ne zadire u područje zaštite ljudskih prava više nego što je to po prirodi samog kaznenog postupka potrebno zbog čega smatram da je dobar i da ga svakako treba podržati i usvojiti. Hvala lijepa.
Čuti ćemo sada još i pojedinačnu raspravu kolege Draženka Pandeka. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani ministre sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege. Ovaj … [[Govornik se ne razumije.]] izmjene zakona bile su naravno nužne s obzirom na odluke ustavnog suda kojim je dakle ukinuto 43 članaka Zakona o kaznenom postupku iz 2008. Zbog obima posla svakako treba pohvaliti ekipu iz Ministarstva pravosuđa koje je napravilo ogroman i rekao bih dobar posao. To bih pogotovo istaknuo s obzirom na činjenicu da je iskorištena prilika da se naprave i dodatne promjene u zakonu koje nisu dakle uvjetovane samo odlukom ustavnog suda. Tu bih posebno istaknuo propisivanje ovlasti dužnosti državnog odvjetnika na poduzimanje mjera radi pronalaženja imovine stečene kaznenim dijelom radi oduzimanja imovinske koristi koja je dakle tim kaznenim djelom stečena. Svakako složio bih se da tu postoji i određena zabrinutost u pogledu te odluke kod određenih krugova koji bi se mogli naći direktno pogođeni tom odlukom. Svakako nadalje izvrsna stvar da je sada omogućeno da će se dakle ako se sazna da je imovinsko stanje osuđenika takvo da je u mogućnosti nadoknaditi troškove kaznenog postupka, da se sada može efikasno izvršiti naplata tih troškova. Složio bih se i sa obrazloženjima izmjena koje se odnose na … [[Govornik se ne razumije.]] elemenata … [[Govornik se ne razumije.]] principa prilikom usmene rasprave dakle koja je element … [[Govornik se ne razumije.]] na anglosaksonskom pravu. I u našem sustavu očito odluku ne donosi … [[Govornik se ne razumije.]] nego kako je rečeno sudac odnosno sudsko profesionalno sudsko vijeće da nema potrebe za takvim kompliciranjem postupka. A ovo je sigurno do sada se pokazalo u praksi daleko efikasnije i bolje. Pohvalno se treba izraziti prema činjenici da se u pravo služenja svojim jezikom i pismom proširuje na znakovni jezik gluhih i gluhoslijepih. Što se tiče dakle ovog spominjanog zakona iz 1928. koji je značajno sada doživio izmjene i dopune uvažena zastupnica Kosor se je osvrnula na činjenicu da je naravno počinjen propust prilikom … [[Govornik se ne razumije.]] zakona. Bez obzira što je dakle to doneseno za vrijeme dok je zastupnica bila u izvršnoj vlasti. Svakako treba istaknuti da su po mom mišljenju te greške koje su počinjene i bile uvjetovane pretpostavljam dobrim namjerama. Naše tranzicijsko društvo bilo je suočeno sa sveopćim uvjerenjem da su određena kaznena djela, određeni zločini prvenstveno koruptivna djela u pretvorbi i privatizaciji, da ostaju nekažnjeni, da se ne kažnjavaju. Opće uvjerenje da je tome tako … se u učestalom ponavljanju one poznate sintagme tko je jamio, jamio je. U takvim okolnostima donekle je bila shvatljiva tendencija, prvenstveno u stručnim krugovima da se za ubuduće Državnom odvjetništvu dati efikasniji instrumenti da bolje i učinkovitije vrši progon počinitelja kaznenih djela. … koje se dakle ponekad u legislativi pokreće od većeg opreza prema pravima građana pokrenuo se dakle previše prema ojačavanju položaja tijela kaznenog progona što u konačnici unatoč dobrim namjerama može dovesti do povrede Ustavom zajamčenih sloboda i prava građana. I tu se dakle otišlo predaleko te osobno smatram da je bila nužna korekcija od strane Ustavnog suda. Ja osobno sam vrlo skeptičan, možda čak i suviše oprezan glede davanja snažnije pozicije tijelima državnog progona nego što je to položaj građana za koje postoji bez obzira što postoji osnovna sumnja da je počinio kazneno djelo. Nažalost ne živimo u idealnom društvu u kojem bi u tijelima kaznenog progona radili dakle isključivo vrhunski profesionalci koji postupaju isključivo po vrhunskim etičkim načelima. O tome je već bilo riječi tu u raspravi. Prije par dana čitamo o slučaju da su privatno … dostavljeni povjerljivi službeni podaci prikupljeni od strane ovlaštenih službenih osoba. Stoga kad govorimo o progonu počinitelja kaznenih djela mišljenja sam uvijek treba imati na umu da jedno od osnovnih načela kaznenog postupka, jedno od najvrjednijih po meni civilizacijskih društvenih dosega, načelo presumpcije nevinosti. Nitko nije naravno kriv dok mu se u sudskom postupku pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi krivnja. Isuviše velikim pomicanjem klatna od apriorne zaštite prava građana prema olakšavanju položaja tijela kaznenog progona. Dakle dovodimo se u situaciju da je moguća prekomjerna povreda ustavnih prava i sloboda građana. Kad govorimo o sukobu između … represivnog aparata i težnje za čim većom zaštitom slobode i prava građana pristalica sam stava da je bolje da deset počinitelja kaznenih djela bude oslobođeno nego da jedna nevina osoba bude osuđena. Pristalica sam i stava da je bolje da deset počinitelja kaznenog djela … nego da jedna nevina osoba bude izložena mjerama ograničavanja i povređivanja njegovih ustavnih prava i sloboda. Stoga bih posebno pozdravio izmjene i dopune zakona koje idu prema tome u članku 9., da sud i državna tijela koja sudjeluju u kaznenom postupku s jednakom pažnjom ispituju i utvrđuju činjenice koje terete okrivljenika i koje mu idu u korist, a Državno odvjetništvo … policija dakle da imaju obvezu s jednakom pažnjom prikupljati podatke o krivnji i o nedužnosti okrivljenika. Sada se dakle promjenama u članku 10. daju veće garancije zaštite Ustavom zajamčenih prava i sloboda time što se ograničava mogućnost da se nezakoniti dokazi pribavljeni povredom prava i sloboda koriste kao dokaz u kaznenom postupku. Bez obzira na to još uvijek se omogućava da se takvi dokazi koriste u postupku za teške oblike kaznenih djela iz nadležnosti županijskog suda kod kojih dakle interes kaznenog progona preteže nad povredom prava. Osobno s obzirom na ovo što sam govorio ja ne bih dozvolio da se takvi dokazi uopće mogu koristiti u bilo kakvom postupku, a kamoli kaznenom. Moj dojam je da se radi o svojevrsnoj da li bi mogao tako nazvati licenci za vršenje nezakonitosti jer ako imaš takav postupa i ako ti je omogućeno da koristiš takve dokaze … je moguće dakle bez nekih posljedica za ishod postupka koristit takve dokaze. Da li bi se tu kasnije došlo do neke disciplinske odgovornosti ili nečeg drugog, to je drugo pitanje ali smatram da je zaštita Ustavom zajamčenih sloboda i prava iznad interesa za progon počinitelja kaznenih djela. Živimo u nesavršenom društvu, a zaštita od korupcije što je mislim bio ratio donošenja većine promjena odredbi ZKP-a iz 2008., se može mislim prevenirati drugim mjerama i kontrolama usmjerenim direktno na … točke. Korupcija u pravilu nastupa u situacijama kad dolazi do sukoba privatnog i javnog. Takve npr. situacije su česte, osobito kod javne nabave. Boljom kontrolom postupaka javne nabave i ugovora koja dakle tijela javne vlasti ili tijela trgovačkih društava kojima država i jedinice lokalne samouprave imaju većinski udio može se efikasnije … na sprečavanju korupcije nego možda nekim odredbama koje su usmjerene prema općoj populaciji i kojima se može dovesti do možda povrede njihovih prava određenih Ustavom. S druge pak strane svatko bi pozdravio tendenciju da se spriječi situacija koju smo imali do sada, da određene kaznene prijave stoje neriješene mjesecima pa i godinama. S obzirom da se ponekad u takvim slučajevima radi baš o kaznenim prijavama za koruptivna djela u užem i širem smislu činjenica je da kaznene prijave nisu rješavane dugo vremena, odnosno da nije ni pokrenuta istraga niti podignuta optužnica niti je kaznena prijava odbačena baca sigurno lošu sliku na tijela kaznenog progona i omogućava razne štetne špekulacije premda u ukupnom broju neriješenih kaznenih djela nije velik broj takvih koja dugo vremena čekaju na rješavanje. Ali bez obzira to takva situacija nije dakle dobra niti sa pozicije slike koju imamo o tijelima kaznenog progona niti sa pozicije osobe protiv koje je kaznena prijava podnesena jer baca sumnju na nju koja može ozbiljno naštetiti, a ona se takvog tereta ne može riješiti dugo, dugo vremena. Stoga evo sada je prema članku 206.b državni odvjetnik dužan donijeti odluku o kaznenoj prijavi u roku od 6 mjeseci od dana upisa prijave u Upisnik kaznenih prijava. Kao određena kontrola tog roka predviđeno je da se dakle može podnijeti pritužba državnom odvjetniku zbog nepoduzimanja radnje državnog odvjetnika. Dojma sam, s obzirom na dosadašnju praksu, da bi te odredbe trebalo i dodatno postrožiti. Oštećenik i žrtva često, pogotovo u djelima korupcije, mogu biti zastupane upravo od osoba protiv kojih je podnesena kaznena prijava. Jasno je da u takvim slučajevima ne možemo očekivati podnošenje pritužbe na ubrzanje postupka. Stoga mislim da bi možda trebalo razmisliti o rješenju da se po isteku tih 6 mjeseci nakon što je, dakle kaznena prijava upisana razmisli da se mandatorno niže državno odvjetništvo mora očitovati o razlozima, te da čak i ti razlozi budu javno dostupni. Uostalom podržao bih ovaj prijedlog zakona, pohvalio bih rad ministarstva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na ovo izlaganje prijavljene su dvije replike. Prvu će iznijeti poštovana kolegica Jadranka Kosor, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Pandek, govoreći o činjenici da je Ustavni sud ukinuo čak 43, donio odluku o ukidanju 43 članka ovoga zakona. Ja sam govorila zapravo o tome kako i što bismo trebali učiniti da nam se u budućnosti što manje i takvih slučajeva događa, da osobito kod ovako važnih zakona, kod svakog zakona Ustavni sud ako netko podnese zahtjev za ocjenu ustavnosti što manje šara po našim odlukama. Jer to su odluke u konačnici hrvatskoga Parlamenta. Naime, pogledajte i u mandatu ove Vlade koji još nije napunio dvije godine Ustavni sud je reagirao kao što znate i ukidao neke odluke Vlade ili ministarstava. Ja sam se zalagala za to da što više koristimo u pisanju zakona mišljenja stručnjaka, onih koji znaju. Onda ćemo imati i veći štit prema tome da neki zakoni koji stupe na snagu koji se počinju primjenjivati budu u jednom dijelu ukinuti. I ja sam kao ministrica primjerice, evo spomenut ću i to ministrica branitelja sudjelovala u pisanju Zakona o pravima hrvatskih branitelja čija jedna važna odredba ukinuta na Ustavnom sudu vezana za školovanje, odnosno studiranje djece hrvatskih branitelja, odnosno djece dragovoljaca, poginulih hrvatskih branitelja gdje je ukinuta ta mogućnost dodatne kvote itd. Dakle, to je nešto o čemu trebamo otvoreno razgovarati i mislim da u ovom političkom prostoru se trebamo što je moguće više kloniti toga da ono što sam ja radila je sve bilo odlično, ali ono što vi radite je sve katastrofalno i obrnuto, nego zajedničkim snagama pogotovo kod osjetljivih zakona kao što je ZKP činiti sve da nam poslije nitko naše odluke ne može ukidati.
Na repliku odgovara poštovani Draženko Pandek.
Zahvaljujem. Ja sam u svojoj raspravi istaknuo da vjerujem i u biti sam uvjeren da je donošenje Zakona o kaznenom postupku i čak i onih odredbi koje su ukinute odlukom Ustavnog suda da je bilo uvjetovano dobrim namjerama, da se željelo dakle ići na to da se spriječi opći dojam u društvu koji je doprinosio atmosferi beznačja, da je činjenje kaznenih djela pogotovo onih, koruptivnih kaznenih djela pogotovo onih u pretvorbi i privatizaciji faktički dozvoljeno i da nema posljedica. U ono vrijeme sjećam se bili su prijepori u javnosti dosta veliki u vezi donošenja ovog zakona i apsolutno se slažem da je i onda a i sad da treba uvijek slušati stručnu javnost u većoj mjeri, da treba provoditi javnu raspravu pogotovo o ovako bitnim zakonima koji odlučuju o osnovnim ljudskim pravima i slobodama propisanim Ustavom. Treba provesti javnu raspravu, treba slažem se razmotriti svaki pojedini članak i sigurno je da će takvim postupanjem da nećemo dolaziti u ovakve situacije. Hvala.
Poslušajmo sada i repliku kolege Branka Vukšića.
Uvaženi kolega Pandek, vi ste u svojoj raspravi sasvim opravdano otvorili neke moralne dileme. Bar sam ja to tako shvatio da su to vaše dileme i tad ste izrekli jednu onu često rabljenu poštapalicu bolje da je 9 okrivljenih, odnosno krivaca pušteno što često kažemo i zato nego da je jedan nevin zatvoren. To je uvijek moralno, vrlo je upitno da li je to dobro. Međutim, mi se često kao pojedinci znamo licemjerno ponašati. Sad govorim mi, ubrajajući i sebe. Kada sami tražimo pravdu, osudu nečega ili nekoga kadri smo poduprijeti sve načine kaznenog postupka samo da se okrivljeni osudi. Prema našem mi već na temelju pretpostavki donosimo sud. Međutim, kada smo mi u pitanju i kada nas istražuju, recimo da nas istražuju onda tražimo poštivanje, apsolutno poštivanje pravde i svaki to kažemo nezakonitu prikupljena činjenica hvatamo se za svaku slamku što je za osudu nas kao pojedinaca. Recimo ako dobijete obavijest o nekom teškom zločinu na nezakonit način, a znate da je to zločinac često se događa i u svjetskoj praksi da se taj zločinac pušta na slobodu. I onda se ja pitam gdje je tu interes ne samo javnosti o kojoj se govori u ovom zakonu, nego i interes pravde. Zakoni su često pisani upravo za pravničku struku, pa se tako pravnici igraju ko domina se igraju, pa kažu sad smo ovo nadmudrili, nadmudrili smo državu ili nadmudrili smo svojeg kolegu. Ovo je moralno pitanje koje ste vi postavili je itekako je bitno i u ovom Zakonu o kaznenom postupku.
Na repliku odgovara kolega Pandek.
Zahvaljujem. Pa spomenuo sam da jedno od osnovnih civilizacijskih dostignuća ne samo u pogledu pravne struke poštivanje načela presumpcije nevinosti. Dakle, ne može se dogoditi da u biti osoba koja je, dakle počinitelj kaznenog djela, za koju kažemo da je kriv, da odšeće. Nije kriv dok mu nismo presudom to dokazali. U Americi imamo još uvijek smrtnu kaznu. Postoje brojni, brojni slučajevi u kojima nakon što je izvršena ta smrtna kazna dolazimo do spoznaja da je pogubljena nevina osoba. To je naravno radikalan primjer. Ali moj stav je uvjetovan i edukacijom na Pravnom fakultetu u kojem su moji profesori uvijek naglašavali načelo poštivanja ustavnih prava i sloboda, gotovo iznad svega, dok u javnosti često imamo težnju da se ovo načelo presumpcije nevinosti ne uvažava. U novinama imamo napise u kojima pojedinci već budu javno linčovani, u kojima pojedinci budu već javno osuđeni. To nikako nije dobro, nikako se ne bih s tim složio. Slažem se da je to stav možda osobnog etičkog i moralnog stava pojedine osobe, ovisi o njoj samoj, ali velim ovaj stav koji sam iznio mislim da je ispravan kroz svoj i profesionalni i životni put došao sam do toga da je takav stav da je bolje da jedna osoba, da bolje da devet osoba … [[Govornik se ne razumije.]] nego da jedna bude osuđena nevina da je dobar i ispravan.
Poslušajmo sada zaključno riječ ministra pravosuđa Orsata Miljenića. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo ja zbilja neću dužiti. Htio bih se zahvaliti svima na primjedbama koje su iznesene, sve ćemo ih razmotriti i naravno sve one koje budu se uklapale u koncepciju ćemo prihvatiti. Dosta se evo sad zadnje razgovaralo o ovim teškim kaznenim djelima i opravdanosti ograničenja određenih ljudskih prava zbog toga. Naravno da to uvijek je jedna vaga koju stavljate između interesa ja bih rekao zaštite društva od kaznenih djela tih posebno teških i naravno zaštite temeljnih prava i sloboda pojedinaca. Zato jesmo kroz ovaj zakon za razliku od ovog dosadašnjeg provukli katalog tih djela. Znači, što je? Svjetski trend je i društvene zajednice i društvo se osjeća ugroženima od tih najtežih kaznenih djela bilo da se radi o terorizmu, organiziranom kriminalu, korupciji. Dakle, to ugrožava sve nas kao društvo i društvo osjeća potrebu za obranom. I činjenica je da nekakvi svjetski trendovi jesu i stalno za tim idu da se malo naglasi efikasnost pa se malo naglase ljudska prava itd. to je jedan krug koji stalno ide, stalno je ta jedna vaga koja malo preteže na jednu pa na drugu stranu. Međutim, ono što smo dakle ne samo kod ovih tzv. dokaza, mislim u članku 10., kod dokaznih radnji nego i kod drugih ograničenja svugdje smo nastojali postaviti čvrsta pravila igre. Znači, ako kao društvo kažemo da je u određenim slučajevima dopušteno više zadiranja u ljudska prava zašto? Zato što se radi o kaznenim djelima koja su posebno opasna, koja nas ugrožavaju, koja uostalom su počinjena od strane grupe, udruge kriminalaca gdje vam je potrebno državi dati dodatna sredstva da se protiv toga bori onda smo to stavili u katalog pa smo rekli koja su to točno djela. Dakle, nismo dopustili slobodan lov. Propisali smo pravila kako u tim slučajevima postupati i omogućili smo sudsku zaštitu. Dakle to je ono gdje smo nastojali postići balans. Naravno da će u nekim konkretnim slučajevima biti možda slika ovakva ili onakva ali mislim da kad gledamo cijeli sustav da smo ostvarili taj balans. Drugo, iz rasprave je očito se ukazalo na potrebu javne rasprave koja je provedena i kažem dostavit ću vam materijale o tome. Vacatio legis će biti takav kakav je. Mi smo bili suočeni s izborom kraća javna rasprava duži vacatio ili obrnuto, odlučili smo se za dužu javnu raspravu i kroz to vacatio legis. Neće biti prekratak. Kao što sam rekao kod ovog zakona konkretnog imali smo vacatio legis od 1 dan, za stupanje na snagu cijelog zakona bio je 6 mjeseci. Dakle, sigurno nećemo izaći iz dosada postavljenih standarda. Da li bi oni trebali biti bolji? Naravno dignut ćemo ih sljedeći put kad budemo radili novi zakon, a to će se dogoditi prije ili kasnije to je sigurno pa ćemo staviti duži vacatio legis. Ali ovo je sada tu što je pred vama. Kažem, očitovanja, primjedbe zasada su vrlo pozitivne. Pozivam još jednom da stavite sve svoje što imate da jednostavno napravimo svi zajedno da zakon bude što bolji. Evo, hvala lijepo.
Dvije replike. Prva, Branko Vukšić.
Uvaženi ministre ja sam htio se nadovezati na onu repliku koju je vama izrekla Nansi Tireli, a radi se o članku 93.
Vi sad možete replicirati samo na ovo zaključno izvješće, a ne se referirati na repliku od prije pola sata.
Ne trebam onda, repliciram gospodinu ministru.
Da, onda replicirajte ministru.
Tiče se zakona, članak 93. U članku 93. se kaže "osumnjičenik koji je prisilno doveden prema stavku 4. ovog članka može biti povučen" i onda se kaže "po završetku prikupljanja obavijesti ili po isteku 6 sati od trenutka dolaska u policijske prostorije iste može napustiti" ne građanin nego osumnjičenik. To je stavak 4., ne, ne 5. stavak. Znači, ovo je zapravo grozno. Vi i osumnjičenika više nemate pravo poslije toga pozvati da odgovara za ono što ste ga osumnjičili. Tako piše, piše vam u članku 93. u stavku 4. Osoba koja se odazvala pozivu ili osumnjičenik koji je prisilno doveden, a odbije dati obavijest ne može se ponovno pozivati zbog istog razloga. Znači, netko je osumnjičen za neko nedjelo, ne želi dati iskaz, 6 sati šuti, pošaljete ga doma, dobro da mu ne kažete evo vam i dnevnica od 170 kuna jer ipak smo vas mi, i on je dalje osumnjičenik ali više ne možete, to je ta licemjerna pravda. Što s njim? Policajci kažu da je to za njih nešto grozno. Da zapravo vi nećete moći djelovati i vi ste jedan od glavnih instrumenata izbili ljudima koji vode istrage iz ruku. Upravo ovom odredbom.
Kolega Vukšiću jedna mala pouka. Ministar uopće nije govorio sada o tom članku, on se zahvalio svima koji su sudjelovali na raspravi. Ovo je legitimno da vi iznosite ali u okviru rasprave za koju ste se mogli prijaviti pa onda komentirati zakon. ali zna se što je replika. Replika je protivljenje ili komentiranje nečega što je upravo izrečeno. Želi li ministar odgovoriti na ovo?
Mogu samo kratko, da ovo je postavljeno u skladu sa međunarodnim standardima. Ja koliko sam evo i sada provjerio MUP nije stavio službenu primjedbu na ovu odredbu. Naravno evo ovo što ste vi iznijeli ćemo razmotriti kao i sve druge i sagledati što i kako ćemo vidjeti. Međutim načelno naravno da vi u jednom trenutku imate osumnjičenika, vi ga ne možete tjerati da da iskaz. Dakle, što ćete s njim raditi ako vam je odbio iskazivati, a vi nemate razloga za uhićenje za određivanje istražnog zatvora, onda ga puštate na slobodu i nema ga potrebe više pozivati. Mislim to je jedan standard koji je uobičajen i koji je slično riješen i sada. jer mi imamo načelo da nitko ne mora iskazivati ako ne želi. Drugo su svjedoci, svjedoci moraju, nego kada govorim o osumnjičeniku. Ja kada sam odgovarao ono se kako ste vi postavili odnosilo se dijelom na svjedoke dijelom i na osumnjičenika, ali je ovo što se tiče osumnjičenika. Naravno razmotrit ćemo ako je možemo produžiti rok, to nije nikakav problem ali on je i do sada dosta kratak bio.
Druga replika kolegica Nansi Tireli.
Ministre moram sada replicirati ovo vaše završno. Ja vam zahvaljujem što ste danas došli braniti izmjene zakona i nastavno na ovo vam, molim vas bez obzira što MUP nije se pismeno očitovao u radnoj skupini koja je radila na ovim izmjenama bilo je ozbiljnih razgovora o tome. Ja vas kao ministra pravosuđa u dobroj vjeri stvarno molim da ovaj članak 93.još jedanput pomno proučite da razgovarate sa ljudima koji se ovim poslom svaki dan bave i da vidite koji su to problemi na koje oni upozoravaju i da se ti problemi na zadovoljstvo svih nas i riješe do drugog čitanja i do konačnog zakona. Hvala lijepo.
Kolegice Tireli vama isto upozorenje kao i kolegi Vukšiću. A sada da čujemo odgovor.
evo ja ću ponoviti ono što sam rekao. Naravno da ćemo razmotriti i da nije nikakav problem razmisliti o produljenu roka itd. hvala lijepo na svim primjedbama.
Sada zaključujem raspravu. Zahvaljujem ministru pravosuđa Orsatu MIljeniću. Glasat ćemo o ovoj točki kada se steknu uvjeti.
Idemo na Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku, prvo čitanje, PZE br. 488. Rasprava o prijedlogu je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona.". Molim da se izjasnimo tko je za ovaj zaključak? Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 87 glasova za, 6 suzdržanih glasova, donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na iduću točku dnevnog reda, to je: - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području zaštite svjedoka, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 484 Predlagatelj zakona je Vlada RH. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani Evelin Tonković zamjenik ministra unutarnjih poslova. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Sabora. Poštovane saborske zastupnice i saborski zastupnici. Salzburški forum je neformalna skupina koja je osnovana sa ciljem lobiranja i razmatranja pitanja od zajedničkog interesa članica u području unutarnjih poslova te pružanje potpora državama kandidatkinjama za pristup EU. Članice Salzburškog forumuma su Republika Austrija, Republika Bugarska, RH, Češka Republika, Mađarska Republika, Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika, Republika Slovenija. RH je u radu foruma sudjelovala u statusu promatrača od 2006.godine a punopravna članica postala je na Ministarskoj konferenciji Salzburškog foruma održanog u Češkoj Republici 24., 25.svibnja 2012.godine. U cilju unapređenje suradnje država članica Salzburškog foruma u području zaštite svjedoka kao i provedbi relevantnog pravnog okvira EU u tom području utvrđena je potreba sklapanja mnogostranog međunarodnog ugovora te je dana 24.svibnja 2012.godine sklopljen Sporazum o suradnji na području zaštite svjedoka. Temeljem ovog sporazuma razvit će se i ojačati suradnja u području zaštite svjedoka između ugovornih stranka u skladu sa nacionalnim propisima i međunarodnim obvezama ugovorenih stranaka. Sporazum ujedno predstavlja elemenat daljnjeg promicanja i produbljivanja međusobnih odnosa država potpisnica. Zakonom o potvrđivanju predmetnog sporazuma isti se potvrđuje kako bi njegove odredbe u smislu članka 141. Ustava RH stupile na snagu i postale dio unutarnjeg pravnog poretka RH. Polazeći od zajedničke želje za produbljivanjem suradnje između država članica Salzburškog foruma na području zaštite svjedoka cijeni se da postoji interes RH za što skorijim okončanjem unutarnjeg pravnog postupka kako bi se stvorile pretpostavke da sporazum u skladu sa svojim odredbama stupi i na snagu i u odnosu na RH te se stoga predlaže donošenje zakona po hitnom postupku. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HNS-a govorit će poštovana kolegica Sonja König.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, poštovani zamjeniče ministra, poštovane kolegice i kolege. Uz posebne istražne mjere i oduzimanje imovinske koristi zaštita svjedoka optužbe jedan je od najvažnijih načina borbe protiv kriminala kao što znamo. No pored lakšeg dokazivanja i suzbijanja kriminaliteta zaštita svjedoka je ujedno i posljedica humanizacije kaznenog prava odnosno veće brige o svim sudionicama u postupku. Zakonodavstvo gotovo svih država predviđaju uz određene iznimke, opću obvezu svjedočenja po kojoj svi građani moraju svjedočiti u kaznenom postupku. razlog tome je važnost iskaza svjedoka koji još uvijek unatoč povećanoj važnosti drugih načina utvrđivanja činjenica primjenom suvremenih tehnologija predstavlja u velikom broju kaznenih postupaka dokaznu osnovu na kojoj se zasniva presuda. No pri tome je važno uočiti da nisu svi svjedoci u kaznenom postupku u jednakom položaju. Moguće je da nekim svjedocima prijeti opasnost za život i zdravlje. Stoga zakonodavac nastoji stvoriti pravni okvir koji će osigurati otklanjanje ili barem umanjenje opasnosti za takve ugrožene svjedoke. U Hrvatskoj je, spomenuo je to i pomoćnik, odnosno zamjenik ministra, na snazi Zakon o zaštiti svjedoka kojim se uređuju uvjeti i postupci za pružanje zaštite i pomoći ugroženim i njima bliskim osobama. Prve programe zaštite svjedoka Republika Hrvatska započela je provoditi 2005. godine kada je formirana policijska jedinica za zaštitu u okviru uprave kriminalističke policije kao i potom povjerenstvo koje donosi odluke o uključivanju osoba u program i o prestanku programa zaštite svjedoka. Da je hrvatski model dobar potvrđuje i činjenica kako se kroz CARDS program preuzeo u većini zemalja u regiji. A u obuci kadrova sudjelovali su i mnogi naši stručnjaci. Kada se primjerice očevicu određenog kaznenog djela zločinačke organizacije ne bi pružila zaštita, kada se ne bi vodila briga o onima koji svojim svjedočenjem doprinose progonu zločina cijeli sustav bi se pokazao nehumanim a bio bi naravno i neefikasan. Jer bez svjedoka, bez zaštićenih i sigurnih svjedoka nema pravde. Jer jasno je da će svjedoci kojima nije pružena prikladna zaštita biti zbog straha jasno skloni promjeni sadržaja svog iskaza biti će skloni promijeniti taj sadržaj na način koji će biti povoljniji za počinitelje. Likvidacija ne dogodilo se određenog svjedoka bi imala takav psihološki učinak da bi se malo koji svjedok nakon toga usudio iskazivati u sličnim slučajevima što bi iznimno otežalo dokazivanje počinjenja kaznenih djela. Isto tako zastrašeni svjedoci neće iznijeti svoja saznanja i tako će dokazivanje kaznenih djela biti otežano što naravno slabi izglede kaznenog pravosuđa da kazni počinitelje kaznenih djela. Stoga je tu prisutan i naravno interes države odnosno kaznenog progona, odnosno interes za lakše dokazivanje počinjenja i kažnjavanje počinitelja kaznenih djela. Usvajanjem predloženog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području zaštite svjedoka unaprijediti će se suradnja među državama potpisnicama koja osobito uključuje premještanje i zaštitu svjedoka, razmjenu informacija, administrativnu, tehničku i logističku podršku te obuku djelatnika jedinica za zaštitu svjedoka. Zaštitom svjedoka se dakle nastoji ukloniti ili barem umanjiti opasnost po život, zdravlje, tjelesnu nepovredivost, slobodu ili imovinu većeg opsega ili neka druga važna pravna dobra svjedoka. Ovim Prijedlogom o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području zaštite svjedoka uspostavlja se međunarodno pravni okvir za ostvarivanje suradnje država članica salzburškog foruma na području zaštite svjedoka kojim će se omogućiti dodatne mjere podrške zaštićenim svjedocima i mi ćemo ga zato u Klubu HNS-a podržati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I pozivam poštovanog kolegu Peđu Grbina da iznese stavove Kluba SDP-a.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče, poštovane kolegice i kolege. U današnje doba kada kriminalci iz različitih država vrlo usko surađuju te za činjene kaznenih djela iz jedne države često širi i na područje drugih pogotovo u području slobode kretanja kako je područje Europske unije države moraju pribjegavati novim načinima suradnje koji će omogućiti bolju i uspješniju borbu protiv ovakvih pojava. Upravo u tom svjetlu treba gledati i Sporazum o suradnji na području zaštite svjedoka sklopljen 2012. godine između Austrije, Bugarske, Hrvatske, Češke, Mađarske, Poljske, Rumunjske, Slovačke i Slovenije a koji je Sporazum je i za daljnje uključene država članica Europske unije odnosno država na koje se primjenjuje šengenski sporazum. Predmetnim se sporazumom definira suradnja odnosno mjere koje države u međusobnoj suradnji poduzimaju u cilju zaštite svjedoka a takve se mjere prije svega odnose na premještanje i zaštitu osoba, razmjenu informacija, administrativnu, tehničku i logističku podršku te obuku djelatnika jedinica za zaštitu svjedoka. Navedeno konkretno znači da će u skladu sa ovim Sporazumom i nacionalnim zakonodavstvima svjedok čija zaštita iz raznih razloga nije moguća u granicama jedne države potpisnice sporazuma moći biti preseljen i štićen na području druge države potpisnice što će svakako omogućiti kvalitetniju zaštitu svjedoka pogotovo u domeni borbe protiv korupcije i organiziranog kriminala na kojem je području pitanje zaštite svjedoka posebno osjetljiv. Osim ovog po mojem sudu najvažnijeg djela sporazuma ovim se Sporazumom rješava i pitanje nošenja oružja pripadnika službi za zaštitu svjedoka iz jedne države na području druge države, pitanje troškova zaštite svjedoka odnosno tko će snositi troškove zaštite svjedoka, tko će snositi troškove njegovog štićenja na području druge države itd.. U skladu sa navedenim Klub zastupnika SDP-a podržava donošenje ovog Zakona i ratifikaciju Sporazuma uz nadu da će se u njegov okvir što prije uključiti i druge države sve u cilju bolje i uspješnije borbe protiv sve organiziranijeg kriminala. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Grbinu. Pozivam poštovanog kolegu Miroslava Tuđmana da nas upozna sa stajalištima Kluba HDZ-a.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Odmah na početku želim reći da će Klub HDZ-a podržati Zakon kojim se potvrđuje Sporazum o suradnji na području zaštite svjedoka. Sporazum kojeg su do sada potpisale Austrija, Bugarska, Hrvatska, Češka, Mađarska, Rumunjska, Slovačka, Slovenija i Poljska. Međutim, ovom prilikom bi vjerojatno trebalo reći ne samo ono što možemo post festum reći što je do sada rečeno o smislu i ciljevima zaštite svjedoka već o tome da se radi o međunarodnom ugovoru u kojem ne mogu biti vršene izmjene i dopune teksta naknadno. Zato se zapravo postavlja jedno načelno pitanje kako kod ovoga potvrđivanja ovog međunarodnog ugovora tako i ostalih što mi kao Sabor ili saborska tijela možemo činiti kada je već sve to definirano. Bilo bi naime logično da se u pripremi ovakvih međunarodnih ugovora odrednice tog ugovora u najmanju ruku dostave na matična radna tijela Hrvatskog sabora kako bi se tada mjerodavno moglo raspravljati o ovim zakonima, odnosno zakonima koji potvrđuju ovaj sporazum. S druge pak strane, u ocjeni sredstava potrebnih za provedbu ovoga zakona stoji da se ne zahtijeva osiguranje dodatnih financijskih sredstava u državnom proračunu Republike Hrvatske. Međutim, to je ocjena koja se ne zasniva na nekakvim realnim pokazateljima, naprosto zato što se ne zna koje će dimenzije biti u suradnji oko zaštite svjedoka jer kako je ovdje u članku 11. ovoga zakona određuje se, a to je da ugovorna strana snosi troškove života ili drugih mjera zaštićene osobe. Znači Hrvatska će snositi te troškove u ovim zemljama za štićene svjedoke koje predlaže da budu štićeni u tim zemljama, a da zapravo nemam projekciju niti tih troškova, da li su oni manji ili veći u odnosu na dosadašnje troškove, a isto tako ugovorna strana kojoj se upućuje zahtjev snosi troškove osoblja i materijalnih resursa za zaštitu tih osoba. Drugim riječima, nemamo pokazatelje koliko će biti zahtjeva da se u Hrvatskoj štite svjedoci ovih zemalja koji su do sada potpisali taj sporazum. Prema tome, ova konstatacija da ne zahtijeva osigurati dodatna financijska sredstva naprosto visi u zraku jer nitko ne zna da li će biti ili neće biti tih sredstava. Prema tome, utoliko mislim da bi iz ovog ovakvog načina ponašanja i predlaganja ovih zakona trebali izvući u najmanju ruku dvije pouke, s jedne strane da bi trebalo prije potpisivanja ovih sporazuma to razmotriti na matičnim, u najmanju ruku na matičnim tijelima Hrvatskog sabora i drugo, trebalo bi ipak dati neke realne pokazatelje hoće li ili neće biti povećanja sredstava iz proračuna.
Zahvaljujem. Pozivam sada i poštovanog kolegu Boru Grubišića da iznese stavove HDSSB-a.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, gospodine iz Ministarstva unutarnjih poslova. Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području zaštite svjedoka zaista nije prošao onu propisanu zakonsku proceduru da ovaj zakonski prijedlog razmatraju matična tijela, odbori koji su zaduženi u svezi ove materije. Dakle, Salzburški sporazum kojega su potpisali u …, ako se tako čita, češki je r sa prijeglasom, Češka, Austrija, Bugarska, Hrvatska, Mađarska, Rumunjska, Slovačka, Slovenija i Poljska, a depozitar je Republika Slovenija, tako piše u ovom zakonskom prijedlogu, je sporazum kojim se uređuje suradnja na području zaštite svjedoka. I onda u glavi 4-ocjena sredstava potrebnih za provedbu ovoga zakona je zapravo na klimavim nogama. Naime, nemamo uopće informaciju niti znamo niti se može predvidjeti niti ima podataka ili pokazatelja koliko može biti svjedoka, zaštićenih svjedoka na područja teritorija Republike Hrvatske, dakle kako je rekao uvaženi profesor Tuđman. U svakom slučaju više bi se reklo da je ovo jedan tehnički zakon iako u njemu nema drugih zemalja Europske unije kao potpisnica. Ja tu ne vidim nijedne zemlje osim dakle npr. Francuska, Španjolska, Portugal, Velika Britanija i Danska, Nizozemska, ne. Ovo su zemlje da kažem onog bivšeg istočnog bloka uz Austriju koja je potpisnik ovog Salzburškog sporazuma. Pitanje osiguranja dodatnih sredstava dakle zavisi od broja onih koji će potražiti zaštitu kao svjedoci na području teritorija Republike Hrvatske. Zbog toga kažem ponovo teško je odrediti hoće li to iziskivati dodatna financijska sredstva u proračunu Republike Hrvatske i hoće li ta sredstva biti takoreći teško predvidiva. Hoće li tijekom godine ako i predvidimo određena sredstva doći više onih zaštićenih svjedoka u Republiku Hrvatsku ili ne, dakle hoće li sredstva biti potrošena ili ne, to je teško reći. Ali baš ovako kako piše decidirano da ne iziskuje dodatnih sredstava kažem gotovo da ne stoji ili stoji na klimavim nogama. Klub HDSSB-a će biti za ovaj zakonski prijedlog, nema razloga da se ne usvoji ali bi neke stvari još valjalo popraviti iako je ovo po hitnom postupku. Evo bit ćemo za. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu za koju se javila kolegica Ingrid Antičević-Marinović, ali nje u dvorani nema pa gubi pravo raspravljati o ovoj temi. Zamjenik ministra Tonković kaže da nema potrebe da se obraća završno pa zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Glasat ćemo kad se steknu uvjeti. Sada određujem stanku. Nastavit ćemo u 15 sati s Prijedlogom zakona o udrugama. Hvala lijepa.
Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području zaštite svjedoka, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZ 484. Rasprava o konačnom prijedlogu je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 93 glasa za donesen predloženi zaključak u tekstu kako ga je predložio predlagatelj. Predložen zakon, ispričavam se. Utvrđujem da je donesen Zakon o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području zaštite svjedoka u tekstu kako je predložio predlagatelj.
Kolegice i kolege, nastavljamo sa sjednicom. Raspravit ćemo - Prijedlog zakona o udrugama, prvo čitanje, P.Z. br. 485. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Uvodno će prijedlog zakona obrazložiti ministar uprave, Arsen Bauk. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici. Ustav Republike Hrvatske jamči pravo na slobodno udruživanje građana radi zaštite svojih probitaka ili zauzimanja za socijalna, gospodarska, politička, nacionalna, kulturna ili druga uvjerenja i ciljeve. Pravo slobodnog udruživanja ograničeno je zabranom nasilnog ugrožavanja demokratskog ustavnog poretka, te neovisnosti, jedinstvenosti i teritorijalne cjelovitosti RH. Važeći Zakon o udrugama donesen je 2001. godine, te je istim učinjen korak naprijed u jačanju autonomije u radu udruga kao privatno-pravnih osoba koje osnivaju i kojim upravljaju njihovi članovi, a postavljeni su i temelji za razvoj mjerila, kriterija i postupaka za proračunske dotacije projektima i programima od interesa za opće dobro koje provode udruge. Ipak, tijekom više od jednog desetljeća primjene zakona uočen je niz problema i poteškoća u njegovoj primjeni zbog čega se nakon provedene javne rasprave o izazovu u provedbi važećeg zakona u ožujku 2012. odlučilo pristupiti izradi prijedloga novog zakona. Naime, nedovoljno jasne odredbe o upravljanju udrugom i tijelima udruge, udruživanje udruga u saveze, članstvo, skupštini, poštivanju načela demokratskog zastupanja i demokratskog očitovanja volje članova kod unutarnjeg ustroja udruge, stjecanju i raspodjeli imovine, te obavljanja gospodarske djelatnosti nerijetko u praksi dovodi do različitih tumačenja i neujednačene primjene odredbi zakona. Nadalje, neprecizne odredbe o nadzoru, ali i odveć složen postupak likvidacije i brisanje udruga iz registra udruga imaju za posljedicu gotovo 50000 registriranih udruga i tek nešto više od 800 izbrisanih od uspostave samog registra što zasigurno ne odgovara stvarnom stanju. Donošenje novog Zakona o udrugama obveza je koja proistječe iz Nacionalne strategije stvaranja poticajnog okruženja za razvoj civilnog društva za razdoblje 2012. do 2016. godine koje je usvojila Vlada u srpnju 2012. Nakon toga, dakle osnovana je radna skupina za izradu zakona. Bila je sastavljena od predstavnika tijela državne uprave, Ureda državne uprave u županijama koji su nadležni za registraciju udruga, te organizacija civilnog društva. Stručna radna skupina izradila je Nacrt prijedloga zakona o udrugama. Provedeno je internetsko savjetovanje sa zainteresiranom javnošću. Zaprimljen je 51 očitovanje, između ostalog i udruga, sindikata, fizičkih osoba i tijela državne uprave. Bitne izmjene u odnosu na važeći zakon su sljedeće: Utvrđena su načela djelovanja udruge, načela neovisnosti, javnosti, demokratskog ustroja, neprofitnosti i načelo slobodnog sudjelovanja u javnom životu. Osnivač udruge može biti i maloljetna osoba sa navršenih 14 godina kao i punoljetna osoba bez poslovne sposobnosti ograničena u poduzimanju radnji koje se odnose na osobna i imovinska prava, ali u zakonom propisani postupak. Članstvo maloljetnih osoba i punoljetnih osoba bez poslovne sposobnosti ograničenih u poduzimanju radnji koja se odnose na osobna i imovinska prava, te način njihova sudjelovanja i eventualno odlučivanje mora se propisati statutom, ali uz zakonom određene uvjete radi njihove zaštite. Jasnije su propisane odredbe vezane uz upravljanje udrugom, te tijelima udruge posebno u odnosu na skupštinu, sastav, nadležnost i održavanje sjednica koja se primjenjuju samo ako statutom udruge nije propisano drugačije. Poseban naglasak stavljen je na javnost i veći opseg podataka upisanih u registar udruga i upisnik predstavništava stranih udruga. Tako bi sukladno ovom zakonu svi podaci upisani u te registre i statut udruge bili javni sukladno posebnim propisima i javno dostupni na internetskoj stranici Ministarstva uprave. Imajući u vidu da se uskoro očekuju izmjene u propisima kojima se uređuje računovodstvo neprofitnih organizacija predviđeno je da u registru udruga putem poveznica na registar neprofitnih organizacija javno budu dostupna izvješća o financijskom poslovanju udruge s propisanom dokumentacijom što bi uvelike trebalo olakšati financiranje udruga iz javnih izvora i pridonijeti transparentnosti njihova djelovanja za opće dobro. Odredbe o imovini i financijskom poslovanju udruge temeljno su dorađene u pogledu definiranja što čini imovinu, pod kojim uvjetima udruga može obavljati gospodarske djelatnosti, ali i jači nadzor ako udruga obavlja gospodarske djelatnosti. Uređeno je financiranje programa i projekata od interesa za opće dobro iz javnih izvora, dakle državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne ili regionalne samouprave i fondova EU koje provode udruge. Kriteriji i mjerila i postupke financiranja programa i projekata od interesa za opće dobro koje provode udruge pobliže će biti uređeni uredbom koju donosi Vlada, a na prijedlog Ureda za udruge u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu zakona. Donošenjem uredbe prestat će važiti i kodeks pozitivne prakse, standarda i mjerila za ostvarivanje financijske potpore programima i projektima udruga. Uređena su pitanja statusnih promjena, odnosno promjena pravnog položaja udruge izvršenog na osnovu odluke nadležnog tijela u skladu sa statutom i ovim zakonom pri čemu se misli na pripajanje, spajanje i podjelu udruge. I dodatno se preciziraju nadležnosti za obavljanje nadzora nad radom udruge. Pritom i dalje primarni nadzor se povjerava članovima udruge, ostalim zainteresiranim pravnim i fizičkim osobama, upravni nadzor Ministarstva uprave, inspekcijski nadzor nad radom udruge i nadležnim uredima, inspekcijski nadzor nad obavljanjem djelatnosti udruge nadležnim ministarstvima, a Ministarstvo financija nadzor nad financijskim poslovanjem udruga i podnošenjem propisanih izvješća. Najveći nedostatak važećeg zakona barem što smo mogli uočiti u primjeni bila je podnormiranost. Nadam se da ovim prijedlogom zakona nismo išli u drugu krajnost, da nismo prenormirali, ali zato nam služe dva čitanja pa ćemo sugestije razmotriti i nadam se prihvatiti. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Na redu su klubovi. U ime kluba nezavisnih zastupnika kolege Ivan Grubišić i Damir Kajin nisu prisutni, pa gube pravo rasprave po ovoj točci. A u ime kluba SDP-a kolegica Gordana Sobol. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, gospodine ministre sa suradnicama, kolegice i kolege. Kao što je i ministar naglasio u uvodnom dijelu sloboda udruživanja jedna je od temeljnih građanskih i političkih sloboda. Ustav RH jamči to pravo kroz članak 43. koji govori o pravu na slobodno udruživanje građana radi zaštite svojih probitaka ili zauzimanja za socijalna, gospodarska, politička, nacionalna, kulturna i druga uvjerenja i ciljeve. Zakon o udrugama donesen je evo danas prije više od jednog desetljeća i ovaj današnji prijedlog koji je pred nama pokušaj je da se na uočenim problemima i poteškoćama koje on izaziva u svojoj svakodnevnoj primjeni napravi ustvari jedan novi zakon koji bi kod svih kojih se on dotiče unio jednu dodatnu sigurnost i izbjegao sadašnje nejasnoće i različita postupanja kod različitih aktera, donošenje različitih rješenja. Drugim riječima, intencija je da se sadašnja kako je rekao i ministar izvjesna podnormiranost ispravi i da zakon postaje jasniji i podložan što manjem broju različitih tumačenja. Netko je tijekom sve ove rasprave koja je bila u proteklom periodu, višemjesečna rasprava, rekao na kraju da ovo nije revolucionaran zakon, ne donosi ništa revolucionarno ali mi u klubu SDP-a vjerujemo da je baš zbog toga dobar i da ga vrijedi i proučiti. Dobro je što se ide u dva čitanja, a dobro je što su se putem s jedne strane internetske javnosti ali kasnije i kroz javne rasprave, okrugle stolove i savjetovanja brusili različiti prijedlozi, komentari i mišljenja kojih je stvarno bilo dosta i sva su mogli smo vidjeti u prilogu ovog zakona. Rezultat toga je da je, bar po našem mišljenju, dosta primjedbi koje su u raspravama bile i uvažene, da je prijedlog zakona doživio do dolaska ustvari u Sabor niz promjena i dorada. Tako da ako danas uzmete onaj prijedlog zakona koji je bio ne znam najprije na internetskom savjetovanju i u javnoj raspravi i uzmete ovaj prijedlog o kojem mi danas raspravljamo ipak postoji dosta velikih razlika pa čak i meni osobno je bila malo poteškoća pratiti članke pojedine redne brojeve članaka zakona. Dakle, promjene su se očito uvažile, odnosno primjedbe i komentari. Ono osnovno je da se ovim prijedlogom jasnije uređuje samo osnivanje, pravni položaj, djelovanje, registracija, financiranje, imovina, odgovornost, statusne promjene, nadzor, prestanak postojanja udruge te djelovanje stranih udruga u našoj zemlji. Kada govorimo o broju udruga u RH tada nam se čini da upravo nepreciznost sadašnjeg zakona u području nadzora s jedne strane, a s druge strane i presložen postupak likvidacije brisanja udruga sigurno je pogodovao činjenici da danas ustvari imamo registriranih gotovo 50 tisuća udruga, a ujedno u istom času pri Ministarstvu financija u registru neprofitnih udruga je njih 21 500, a sve bi se udruge trebale upisati u taj registar, a oko 12 500 je njih koje su dužne predati financijsko izvješće. Pa onda naravno se vjerojatno i sa pravom pitamo koliko je onda u Hrvatskoj stvarno tih aktivnih ili pod navodnike "živih" udruga. Kada se govori o financiranju tada valja također naglasiti da se svake godine iz javnih izvora za programe i projekte udruga izdvoji oko 1,5 milijardi kuna. Godišnje se provede između 50 i 70 natječaja za sredstva iz državnog proračuna i sredstva od igara na sreću, a iz izvora jedinica lokalne i područne samouprave općina, gradova i županija odvaja se gotovo dvije trećine sredstava od onih 1,5 milijarde kuna. S time da svakako naravno valja naglasiti da su tu uključena i sredstva koja se izdvajaju za javne potrebe u sportu, tehničkoj kulturi i drugo. Međutim, ono što svakako treba reći jer je o tome se govorilo u javnoj raspravi, a to je da se ovim zakonom ne uređuje samo financijsko poslovanje udruga jer taj dio se rješava ili će se riješiti zakonom između ostalog računovodstvo neprofitnih organizacija. U ime kluba bi se htjeli osvrnuti na pojedine odredbe zakona. Dobro je dakle da je ovaj zakon u dva čitanja. Pa evo vezano oko članka 11. kada se govori o osnivanju udruga, odnosno koliko je članova potrebno da bi se udruga osnovala. Tu su ustvari razmišljanja dvojaka, da li ići u restriktivniji da tako kažem pristup pa ići na to da se poveća broj osnivača? Vlada se ipak u ovom prijedlogu odlučila na jedan liberalni karakter zakona kada je u pitanju broj osnivača pa ispada udrugu može osnovati najmanje tri osnivača, odnosno da to može biti svaka poslovno sposobna fizička osoba i pravna osoba. No, s druge strane opravdano se postavlja pitanje da li to je jedan od razloga ajde da kažemo inflacije udruga i u Hrvatskoj? Pa evo možda do drugog čitanja vidjeti da li ovakav skroz liberalan pristup ili eventualno nešto stroži. Nadalje, kad se govori o članstvu u udruzi, jedna od stvari na koje bismo htjeli upozoriti to je dakle članak 12. stavak 5. koji kaže: "popis članova uvijek mora biti dostupan na uvid svim članovima i nadležnim tijelima na zahtjev". Pa iz iskustva i rada u različitim udrugama između ostalog i sportskim popis članova nažalost nije dostupan uvijek svim članovima, nadležnim tijelima kada zatreba onda to bude. I ovdje ne znam da li postoji eventualno kakva mogućnost sankcija ali kada je sve uredu onda je o.k. ali kada nešto pođe krivo da tako kažem u udruzi i kada zatražite popis članova onda svaki član ne može dobiti uvid u popis. Vezano oko statuta udruge i samo ovog jednog dijela koji kaže da statut udruge sadrži odredbe o pa prvo kaže nazivu i sjedištu, ja ne znam da li je to moguće kontrolirati ili nije moguće ali da postoje manipulacije sa sjedištima udruga postoje. Ja ne znam kako i na koji način to riješiti, možda postoji načina ali upisuju se raznorazne adrese. To je očito sasvim normalni ali mislim da bi određeno ograničenje ili nešto trebalo postojati. Na kraju ispada da svaki privatni stan može biti sjedište udruge. Što se tiče članka 17.i pitanja glasanja maloljetnih osoba sa navršenih 14 godina života da li mogu odlučivati na skupštini, naravno opet u skladu sa nekim drugim zahtjevima iz drugih članaka, s jedne strane stoje oni koji kažu da je to povećana mogućnost manipulacije na skupštinama kada je u pitanju recimo zasjedanje skupštine neke udruge. Međutim mi u klubu SDP-a pozdravljamo to što je Vlada ipak dala prednost tome da maloljetnici mogu glasati na skupštinama uz određene uvjete jer smatramo da je time dana prednost osnaživanju ipak jedne odgovorne uloge djece i mladih u procesima odlučivanja i društvenom životu, a s druge strane je to i usklađivanje sa međunarodnim standardima slobode mišljenja i udruživanja djece i mladih. Negdje smo na stajalištu u klubu da ova dakle ovo što sam sada rekla to otvaranje mogućnosti odlučivanja djeci i mladima, ima prednost u odnosu na eventualno moguće manipulacije dakle i nađemo neke druge načine da spriječimo te manipulacije. Nadalje, što se tiče mogu upozoriti samo nešto malo vezano oko promjena podataka, to je članak 28. Želimo ustvari upozoriti na probleme koji su susreću u svakodnevnoj praksi. Jedno je što vam piše u zakonu, ali kada recimo mijenjate osobu koja je ovlaštena za zastupanje neke udruge onda morate izvjesno vrijeme čekati naravno da dobijete potvrđeno ovlaštenje iz nadležnog ureda. U međuvremenu u tom jednom periodu ovlaštenje za zastupanje udruge ima osoba koja je to bila prije vas recimo. I sada je sve uredu ako nije bilo problema u toj udruzi, ali ako je bilo problema onda eventualno osoba čak i koja više dakle koja zbog određenih nepravilnosti smijenjena na skupštini udruge ona u tom jednom periodu u biti u financijskom poslovnom smislu ima mogućnosti da koristi to svoje ovlaštenje. To je jedan raskorak ustvari. Osim toga također je i pitanje donošenja drugih odluka u tom jednom periodu. Ja imam jedan vrlo friški primjer s kojim neću zamarati sada ovdje auditorij ali gdje smo ustvari u vrlo kratkom roku promijenili tri ovlaštene osobe. Desilo se da se je bilo ljeto pa na kraju je ta zadnja osoba čekala puna dva mjeseca da dobije ovlaštenje. U međuvremenu je bila i sportska inspekcija pa se postavilo pitanje tko mora slušati, tko mora primiti sportsku inspekciju,dakle to su različita postupanja po različitim zakonima. Jedno je Zakon o udrugama, ako se radi o sportskoj udruzi onda je to još i Zakon o sportu, pa je Zakon o sportskoj inspekciji i oni međusobno nisu usklađeni. Pa bi evo u ime kluba molili da te neke svakodnevne da tako kažem situacije da se, ja znam da se možda neće moći riješiti upravo ovim zakonom ali možda kroz izmjene i dopune nekih drugih zakona će se moći uskladiti. Ali vjerujte te neke male što nekome možda misli da nije ali mogu imati u krajnjoj liniji neke dalekosežne posljedice. Što se tiče nadzora dakle dodatno pozdravljam to što se dodatno preciziraju nadležnosti za obavljanje nadzora nad radom udruge, a da se pri tome ipak i dalje onaj primarni nadzor ipak povjerava članovima udruge. Dakle ipak određena autonomnost same udruge ostaje i dalje. I konačno dakle prihvaćajući ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju, smatramo da će se osigurati veća transparentnost i javnost djelovanja udruga, a time će biti veći prostor za jačanje povjerenja građana u rad udruga, jer udruge su ipak najbrojniji dio organiziranog civilnog društva i smatra se izuzetno važnim dijelom društvenog i gospodarskog života u našem društvu. Dakle prihvaćajući prijedlog zakona u prvom čitanju nadamo se da ćete obratiti pažnju na ovih nekoliko primjedbi koje smo imali. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Davorin Mlakar. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, uvažene kolegice i kolege, gospodine ministre. Pred nama je novi Zakon o udrugama. Rekao bih bilo je vrijeme da riješimo problematiku poslovanja udruga s obzirom na iskustva i sada kao što smo čuli već starog zakona ali vjerojatno i da se koristimo svime onime što smo naučili kroz 12-ak godina u primjeni zakona, dosadašnjeg Zakona o udrugama. Nesumnjivo zbog određenih problema trebali smo novi Zakon o udrugama. I dobro je da se pristupilo izradi novog zakona. Međutim, postavljam pitanje da li je to taj novi zakon kakav mi trebamo. Probati ću evo zahvaljujući činjenici da je prvo čitanje iznijeti prijedloge Kluba HDZ-a za koje vjerujem da će predlagatelj imati vremena, strpljenja i volje da uzme u obzir prije nego izradi konačni prijedlog zakona. Dakle, svjesni smo da je bio potreban novi Zakon o udrugama. Isto tako mislimo da je jedan veliki propust učinjen kod predlaganja ovoga Zakona za prvo čitanje a to je da nemamo ali baš nikakvu analizu o primjeni dosadašnjeg zakona. Kolegica Sobol je govorila u ime Kluba SDP-a mi imamo preko 50 tisuća registriranih udruga ali mi nemamo nikakvim podataka o tome koje udruge, koliko njih se financira iz državnog ili iz lokalnog proračuna. Nemamo niti jednu informaciju o tome s obzirom na postupak likvidacije koji je do sada postojao a za koji predlagatelj tvrdi da je bio teško provediv što je istina pa se sada te odredbe mijenja. Koliko je udruga završilo likvidacijski postupak, koliko ih je prestalo postojati i sve ono što su bila pitanja iz dosadašnje primjene zakona nažalost nemamo ni kvantificirane podatke a niti imamo analizu o tome zbog čega je zakon koji se do sada primjenjivao bio loš. Jedan od osnovnih razloga rekao bih zašto je dosadašnji Zakon o udrugama loš ili nije polučio određene rezultate i to što se on odnosio apsolutno na sva moguća udruženja bez ikakve njihove diferencijacije ili specifikacije s obzirom na područja kojim se bave. Pa tako i kod ovog Zakona nije učinjena ta distinkcija i to predlažemo predlagatelju da između dva čitanja promijeni. Pa ako ništa drugo, ako ne kategorizira udruge u više grupacija prema nekom predmetu njihova poslovanja onda barem da izvan dosega ovoga zakona stavi one udruge koje su izazvale gotovo najveću pomutnju u pravnom prometu a to su športske udruge. Svi mogući klubovi i njihovi savezi su također tretirani ovim zakonom. Pokazalo se u praksi da ovaj zakon nije imao uglavnom odgovora na mnoge od problema koji su se događali vezano uz športske klubove. Reći ću samo jedan koji je možda nama najpoznatiji a radi se o nogometu. Nogomet je organiziran na način da dio klubova je organiziran kao udruge građana a neki drugi klubovi su organizirani kao trgovačka društva. I jedni i drugi i udruge i trgovačka društva spajaju se kasnije u krovnu udrugu koju čini Hrvatski nogometni savez. Mislimo da je to način na koji se ustvari izigralo sve ono što se u početku smatralo dobrim rješenjem kada se regulira pitanje udruga što se tiče onih koji se bave humanitarnim radom do nekakvih zajedničkih interesa dakle sve se na neki način moglo bolje regulirati Zakonom o udrugama nego što je pitanje športa. I zbog toga je prijedlog našeg Kluba da do drugog čitanja ako ništa drugo barem šport izvučete iz djelokruga ovog Zakona i da se to riješi posebnim zakonom u okviru Ministarstva obrazovanja, znanosti i športa. Vjerujem da bi to pomoglo onda u mnogome i primjeni ovoga zakona na sve ostale udruge. Kolegica Sobol je rekla nešto i to možda treba posebno komentirati to je činjenica kako smo bili blagonakloni kada smo donosili odredbe o tome koji broj ljudi je potreban da bi se osnovala neka udruga. I danas je to rješenje koje postoji od ranije. A to je da je dovoljno imati tri osobe da osnuju udrugu, to je rješenje iz ranijih zakona, to je čak bio svojedobno, bila preporuka Vijeća Europe da tako potaknemo rad civilnog društva. Međutim, ta odredba sigurno da ima nekoliko slabosti, nekada je taj numerus clausus ili potreban broj bio 7. Pitanje je da li je i to dovoljan broj. Ali ono što je nedvojbeno sada, problem kod ovog broja od tri osobe koje mogu osnivati udrugu je da broj osnivača čak ne mora zadovoljiti ni potrebu zakona ili statuta za tijelima upravljanja udrugom. Jer ako su trojica oni će još činiti skupštinu, jedan može biti osoba ovlaštena za zastupanje i praktički drugih tijela ne možete imati jer nemate dovoljan broj ljudi da biste uopće mogli raditi u udruzi, predstavljati ju i adekvatno obaviti sve one funkcije koje ta udruga bi trebala imati. Stoga vjerujemo bez obzira na proklamiranu slobodu udruživanja da je možda broj od tri osnivača ipak pre, premali broj da bi udruga s obzirom na njihovu raznolikost mogla ispuniti svoju svrhu. Ono što nam se čini da je najbitnije što će biti sigurno i u primjeni ovoga zakona problem a bio je i u dosadašnjem, to je u ovom prijedlogu članak 9. dakle Načelo neprofitnosti. Djelovanje udruge temelji se na načelu neprofitnosti što znači da se udruga ne osniva sa svrhom stjecanja dobiti ali može obavljati gospodarsku djelatnost sukladno zakonu i statutu. Za razliku od prijašnjeg zakona sada se još udrugama posebno dozvoljava obavljanje i gospodarske djelatnosti i kada to nije bio slučaj udruge su se bavile itekako profitnom djelatnošću, ali su bile izuzete iz mnogih odredbi mnogih zakona upravo zbog tog načela neprofitnosti koje se uvijek kod tih udruga posebno spominjalo. Mislimo da ovakva definicija nije dovoljna garancija da će te udruge poslovati zakonito i da će u krajnjoj liniji oni koji su upitno u sustavu udruga ili nečeg drugoga, koristiti se blagodatima boljih poreza ili blažih propisa nego što bi propisi za njihovo djelovanje trebali vrijediti. U svakom slučaju mislim da još i gospodarska aktivnost, gospodarska djelatnost vrlo teško se može braniti da će biti izvan kruga neprofitnih organizacija, odnosno one obveze da ako jesu već profitne, da ako ostvaruju profit da ga moraju ulagati u svoju vlastitu djelatnost. To je i do sada bila norma za koju bih rekao da su neki jako dobro iskoristili da se toga ne drže. To su načelne primjedbe na ovaj prijedlog zakona. U jednom velikom dijelu on je ponovio odredbe ranijeg zakona, ali nažalost nije donio izmjene rekao sam koje smo očekivali, dakle jednu da se športske organizacije izuzmu od primjene ovog zakona i da se reguliraju posebnim zakonom, drugo da se možda preostale proba grupirati u nekoliko suvislih cjelina, a zato bi poslužila analiza da vidimo u kojim se oblastima najčešće te udruge formiraju i onda još jedno razlikovanje koje ne poznaje naravno ni ovaj zakon, a to je da postoje vladine i nevladine udruge. To je jedno razlikovanje koje postoji u čitavom civiliziranom svijetu, ali mi konstantno bježimo od toga da i tu definiciju unesemo u zakonu pa najčešće te udruge civilnog društva koje su neprofitne i nevladine ustvari su rekao bih u većem dijelu ili isključivo financirane iz državnog ili lokalnih proračuna, a to po svemu sudeći onda govori da su one u prvom redu vladine, a ne nevladine organizacije. Ono što imamo kao pojedinačne primjedbe na tekst ovog zakona, ja ću evo probati, dakle rekao sam načelne primjedbe i što se tiče načela neprofitnosti i broja članova za osnivanje udruga, probat ću u ovom vremenu reći sve ono što su nam primjedbe na pojedine članke. Dakle u članku 19. u stavku 2. kažete da sjednicu skupštine udruge saziva osoba ovlaštena za zastupanje udruge, drugi član udruge ili tijelo udruge propisano statutom na vlastitu inicijativu ili na zahtjev itd. To znači da svaki član udruge može tražiti sazivanje sjednice skupštine, a mislimo da to nije ni namjera niti je to praksa u bilo kojim kolegijalnim tijelima, niti udrugama da bilo koji član može tražiti sazivanje skupštine i to onda dalje ide u ove priče koje ste razvili kroz mandat onih ovlaštenih koji su bili ovlašteni za sazivanje skupštine itd. Dakle mislim da nije dobra norma da svaki član može tražiti sazivanje skupštine udruge, osobito ako su one brojčano puno veće. U članku 21. kažete da udruge iz istog ili različitih područja djelovanja mogu se udruživati u savez. Ako mogu i iz istog i iz različitih onda je sasvim nepotrebno to pisat, onda je dovoljno napisat da se mogu udruživati u saveze. Mislim da ste time rekli ono što ste htjeli reći. Još jedna norma koja je u novom zakonu krajnje neprikladna i čini mi se da je nekako pobjegla. U članku 24. kada tražite upis u Registar udruga onda između ostalih podataka morate dati osobna imena osoba ovlaštenih za zastupanje i osobno ime ili naziv likvidatora udruge. Dakle jedna udruga koja možda neće nikad ili će za 20 godina biti likvidirana ukoliko neće ispuniti tu svoju svrhu, već pri registraciji morat će imat ime likvidatora koji je u međuvremenu ajde da ne malja može umrijet više njih i svaki puta nanovo morat ćete raditi izmjene u registru, apsolutno nepotrebno. Vjerojatno ime likvidatora morate imat prije nego što se otvara taj postupak ili neposredno prije kad se vidi da postoje problemi kod rada tih udruga. Ono što mislim da je također jedno važno pitanje koje se u praksi pokazalo kao loše, to je odredba da udruge prestaju ako protekne dvostruko više vremena od sazivanja skupštine odnosno održavanja skupštine od onog koje je predviđeno u statutu. To se pravo do sada zloupotrebljavalo i kada ste slali inspekcije da utvrde da li su se održavale skupštine u tom dvostruko dužem vremenu od onog propisanog statutom najčešće bi se dogodilo da kad netko osjeti da se kontrolira rad te udruge da se onda antidatiraju zapisnici tih skupština i vi ustvari ne možete dovesti do toga da ozbiljno iskontrolirate rad pojedine udruge i ako se nije držala ni svog vlastitog statuta da se onda može ići prema zabrani njihova rada. To govorim zato što u ovom zakonu vi niste predvidjeli uopće zabranu rada, zabranu djelovanja udruga nego se to izvodi samo iz normi o likvidaciji što je sasvim nešto drugo. Mislim da udruga svojim djelovanjem sigurno može isprovocirati tijelo koje vrši nadzor nad njenim radom, sasvim sigurno može isprovocirati i zabranu svoga rada. I ono što je vezano uz ono što sam govorio o financiranju, to su odredbe članka 36., dakle udruge koje provode programe i projekte od interesa za opće dobro financiraju se iz javnih izvora. Naš je prijedlog evo s obzirom i na vrijeme, malo je pobjeglo, da do drugog čitanja zakona Ministarstvo priredi jednu analizu da vidimo koje su sve udruge, u kojim iznosima financirale, iz državnog ili lokalnih proračuna, da vidimo koliko su one vladine, nevladine i koliko su uopće funkcionirale same i kako su raspolagale sredstvima koja su stavljena na račun. Dakle, ovo su neke od primjedbi koje smo uspjeli iznijeti u ovom vremenu i sugerirali bismo u svakom slučaju da od domašaja ovog zakona izuzmete sve udruge u športu jer jednostavno to se pokazao kao najveći problem primjene ovog zakona. Hvala lijepo.
Sad ćemo čuti replike. Kolegica Gordana Sobol.
Pa evo, poštovana potpredsjednice kolega Mlakar vezano oko izvješća, da li postoje izvješća o financiranju udruga, koliko, na koji način kojim kriterijima, po kojim djelatnostima odnosno koje udruge pokrivaju koje područje itd. Svake godine, već više godina za redom Vlada svake godine usvaja izvješća za prethodnu godinu. To su izvješća koja su u stvari dosta opširna moram kazati kad sam uzela izvješće za 2011. godinu onda je to ispalo izvješće od preko 4 stotine stranica. Isto tako i za 2012. godinu. To radi Vladin Ured za udruge. Imate detaljno izvješće. To se zove Izvješće o financiranju projekata i programa organizacija civilnog društva iz javnih izvora. Ovo govorim o 2012. ali koja onda ima još posebne dodatke pored samo izvješća, ima posebnu analizu uspješno provedenih projekata. Ima detaljni pregled svih projekata i programa koji su bili financirani i ima posebno prikaz financiranja iz proračuna jedinice lokalne i područne samouprave. Dakle, takva izvješća već danas postoje.
Odgovor na repliku Davorin Mlakar.
Replika je bila zanimljiva kolegice Sobol, ali ja niti jednom riječju nisam tražio izvješća. Ja sam tražio analizu da Ministarstvo uprave koje je resorno nadležno tijelo za rad udruga da analizu od broja, vrste do financiranja svih tih udruga, da bismo mogli lakše razgovarati o svim uvjetima koji su i sada propisani ovim zakonom, a neću uzimati vrijeme da rastumačim zašto mi se čini da odredbe o likvidaciji nisu dobre, zašto smatramo da nije baš uputno ako se udruge puštaju i maloljetne osobe da budu članovi što pozdravljamo ali onda ne mogu stajati i odredbe da nisu odgovorni za financijsko poslovanje udruga ali će davati pred javnim bilježnikom izjave o tome. Čitav niz normi koje nisu međusobno usklađene, koje za ovo prvo čitanje nisu bile toliko bitne. Mi smo tražili analizu da se vidi koje udruge i kako su financirane iz državnog i lokalnih proračuna.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Mlakar u potpunosti se s vama slažem sa vašim zahtjevom, željom da se sportske udruge izuzmu iz ovoga zakona. Već je nekoliko puta ministar najavljivao da će se donijeti Zakon o sportu i da će Zakon o sportu regulirati upravo status sportskih udruga. Međutim, doživjeli smo čini mi se dvije izmjene Zakona o sportu i to izmjene kako bi se zakon prilagodio interesima pojedinih skupina djelatnika u sportu, ništa drugo. Prema tome, to je ta velika transparentnost hrvatske Vlade. Zašto treba sportske udruge izuzeti? Pa zato što je licemjerno govoriti da nogometni klubovi su neprofitne organizacije. U sportskim klubovima, pa čak i onim manjim se vrti velik novac. U sportskim klubovima se prao novac. Sportski klubovi su jednostavno žarišta onoga protiv čega se tako ova Vlada zdušno bori, a to je korupcija protiv čega se bori. Međutim, da pokrene barem, pokaže dobru volju da sportske udruge stavi u nekakav normalan, hajmo reći pošten red. Kako to da svi djelatnici ili većina djelatnika u sportu koji djeluju u tim neprofitnim organizacijama ono lijepi po 500 eura na čelo bez nekakvih stalnih prihoda su, a tvrde da rade samo za interes društva, za interes sportaša, za interes mladih što je notorna laž. Pa prema tome, vaš zahtjev je sasvim logičan.
Odgovor na repliku Davorin Mlakar.
Kolega Vukšić, zaboravili ste spomenuti da oni puno bolje šparaju od svih nas, vjerojatno je to razlog. Ali zašto sam počeo govoriti o športskim udrugama, klubovima i ne bih želi generalizirati jer je najveći broj njih pun entuzijasta i koji s malim sredstvima ostvaruju sjajne rezultate. Govorio sam zbog toga što je ministar Jovanović čiji bi to trebao biti posao između ostaloga formirao i športsku inspekciju koliko sam ja primijetio i u zakonodavnoj aktivnosti Vlade, ali i u našim vijestima. I ne mogu razumjeti u stvari čemu služi ta inspekcija ako neće nadzirati one koji bi bili u obuhvatu zakona i za koje bi bilo nadležno njegovo ministarstvo. To je problem koji se vuče već duže vremena. Ali očito nekom odgovara da svi ti športski klubovi budu u sustavu nekih 50000 udruga, jer je onda puno teže izvršiti kontrolu. Ali ovo mu je sugestija kad je već počeo raščišćavati močvaru, kad si je već složio inspekciju kojom će djelovati onda mi nije jasno zašto nije u izmjenama zakona uzeo nadležnost koju bi morao imati, pa da vrši nadzor nad radom športskih klubova i dokaže sve ono što je insinuirao ali na žalost ništa se nije pokazalo u njegovom radu.
Draženko Pandek, replika. Evo zahvaljujem.
Ja se u biti ne bih baš složio sa ovim prijedlogom da kad govorimo o problematici sporta da se osnivanje udruga radi ostvarenja sportskih uvjerenja izuzme iz domene ovog zakona. U prvom redu kad govorimo o takvoj udruzi to ne mora biti klub. To može biti udruga kojoj je cilj ne znam da uredi i održava određeno sportsko igralište koje može biti namijenjeno općoj upotrebi. Dakle, onda bi takva udruga onda ostala bez neke zakonske podloge na temelju koje bi se osnovala i na temelju koje bi djelovala osim ako ne bi navela neke druge ciljeve kao razlog osnivanja. Istina je da je bilo zlouporaba, ali dosadašnje zlouporabe odnosno zaobilaženja odredbi dosadašnjeg Zakona o udrugama na području sporta mislim da je bilo više uvjetovano činjenicom da takve udruge u biti nisu bile udruge nego su u biti bila trgovačka društva čiji je cilj bio iskazivanje dobiti koja se nije iskazivala kao dobit nego se kroz neke druge kanale prelijevala u privatne džepove. Mislim da ovaj zakon upravo donosi određene izmjene koje će baš pripomoći da se takve zloupotrebe spriječe. Tako evo sad se udruge koje ne usklade svoje statute sukladno odredbama ovog zakona nadležni ured će po službenoj dužnosti brisati iz Registra udruga. A značajno i mislim na polju sprečavanja određenih zlouporaba, odnosno na polju osiguravanja da udruge djeluju kako treba u skladu sa zakonom da unutarnji ustroj udruge mora biti zasnovan na načelima demokratskog zastupanja i demokratskog načina očitovanja volje članova. Mislim da je to jedan instrument koji će pridonijeti da i ovakve sportske udruge koje su dosad poslovale netransparentno i možda čak i protuzakonito poboljšaju svoje poslovanje. Hvala.
Odgovor na repliku, Davorin Mlakar.
Ako sam ja kolega Pandek dobro razumio vi se zalažete da športske udruge ostanu u obuhvatu ovoga zakona bez obzira što ovo što ste vi govorili jednostavno nije točno. Oni su svi ili udruge ili trgovačka društva. Ali ako su već trgovačka društva neki onda ne mogu biti u Savezu udruga, onda bi morali biti barem u Savezu trgovačkih društava. Najgore je kad imate i jednu i drugu mogućnost a ulazite u neku veću udrugu na višoj razini koja je opet udruga, a ne trgovačko društvo, kao slučaj s nogometnim klubom Hajduk ako hoćete. Međutim, oni nisu ni na nebu ni na zemlji ovo što ste vi pričali. Svi ti športski klubovi su udruge i činjenica da je troje osnivača osnovalo športski klub, upisalo se u registar i steklo pravnu osobnost što znači da ima pravo ostvarivati i prava i dužnosti u pravnom prometu. Može vas zadužiti, može ostati dužno silne novce koje nitko neće imati vraćati osim ove varijante da će sad ovi maloljetni članovi recimo te udruge na koncu ostati ti koji će morati vraćati kod likvidacije ili se izuzimati od primjene ovog zakona. Mi govorimo o suvislosti propisa. Svi smo svjesni da ne može nijedan nogometni klub se tretirati kao neprofitna organizacija. Jer značilo bi da sve ono što je ikad ostvario svojim poslovanjem morao je vratiti u svoju osnovnu djelatnost, a valjda ne moramo nikoga uvjeravati da tome nije tako. Zbog toga se zalažemo i vjerujemo da bi puno bolje rješenje bilo da su oni izuzeti od ovog Zakona o udrugama, da se ne uspoređuju sa filatelističkim klubovima, sa ljubiteljima ptica pjevica, zimzelenog drveća i slično nego da budu posebno tretirani i na poseban način onda i kontrolirani.
Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Mlakar pa vi ste očigledno načeli pravu temu da li je ovim zakonom trebalo podijeliti udruge ili ne. Očigledno se kad treba nekoga napasti onda koristi prilika da se napadne, a istovremeno kad treba to zakonski urediti onda svi šute. Ako imamo 50 i toliko tisuća udruga, ako su one osnovane iz raznoraznih razloga, a mi njihovo poslovanje i kompletno djelovanje reguliramo sa nekoliko načelnih odredbi onda je logična stvar da se događa što se događa. I stoga je trebalo u ovom zakonu temeljem iskustava iz prethodnih godina naprosto razlučiti neke stvari. A što se tiče određenih udruga koje egzistiraju kao udruge isključivo zato što je to njihov pravni model da dođu do pravnog subjektiviteta. Inače njihov model i način funkcioniranja je vezano sasvim negdje drugdje pa tako uzmimo ove športske udruge, uzmimo vatrogasce, uzmimo folklorna društva. Dakle, samo ta tri segmenta koja zastupaju i kroz koje djeluje najviše hrvatskih građana njih nikako po ničemu ne možete poistovjetiti sa nekim humanitarnim udrugama, nevladinim udrugama itd. A da ne govorim, a o tome ću govoriti u pojedinačnoj raspravi više, model i način financiranja i onda ovako štura definicija u članku 9. ja mislim da je načelo neprofitnosti je nešto naprosto što je smiješno. Jer, ako koristite odredbe ovoga zakona ovdje koji govori o tome da udruga koja se bavi s djelatnošću koja ostvaruje dobit mora tu dobit upotrijebiti u vlastite djelatnosti, odnosno svi nogometni klubovi u principu u okvirima te odredbe kako piše u ovom Zakonu o udrugama je manje-više sve one novce koje dobiju za transfere oni ih imaju, troše ih za redovnu djelatnost, za škole, za ovo, za ono i oni su u principu kad pogledate onda 100% u skladu sa ovim zakonom. Jer po ovom zakonu oni ne mogu dobit uzet i recimo koliko ima 10 tisuća ili 100 članova tu dobit isplatiti. Dok je istovremeno Zakonom o porezu na dobit regulirano da udruge i neprofitne organizacije koje se, samo jednu rečenicu molim vas, koje se bave djelatnošću koja je prisutna na tržištu i tržišna je, za taj iznos moraju praktički obračunati i naplatiti porez na dobit. Ali onda se postavlja pitanje koliko je njima uopće više mjesto u Zakonu o udrugama?
U ime predlagatelja ministar Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Osvrnut ću se na dvije stvari koje su rečene u prva dva izlaganja u ime klubova. Prva je odredba o broju osnivača. Dakle, u sadašnjem zakonu su tri osnivača. Koliko vidim postoji intencija i želja da se taj broj propiše da bude veći i mislim da ćemo za drugo čitanje predložiti određeno povećanje. Hoće li to biti kao što je bilo prije, 10 ili 7, vidjet ćemo sukladno i drugim prijedlozima. Što se tiče izuzeća sportskih udruga, dakle negdje trećina od ukupnog broja udruga dakle negdje između 15 i 20 tisuća su sportske udruge i naravno nisu sve ni aktivne, a nisu sve ni kao ona najveća i ona koju se najčešće spominje. Kada bi izuzeli sportske udruge iz Zakona o udrugama i stavili ih u poseban zakon onda drugostupanjsko tijelo unutar Ministarstva uprave više ne bi imalo što raditi odnosno više ne bi imalo koje žalbe rješavati jer je 80-ak% posto žalbi koje dobijemo na sportske ili na lovačke udruge. Dakle to su najčešće vrste žalbi koje rješava drugostupanjsko tijelo na rješenja ureda državne uprave ili Gradskog ureda grada Zagreba. Mi smo u odredbama o inspekcijskom nadzoru propisali da inspekciji nadzor nad obavljanjem djelatnosti sportske djelatnosti obavlja resorno ministarstvo i na nadzor nad financijskim poslovanjem obavlja Ministarstvo financija. Ali što se tiče ovoga dijela upisa promjena statut, skupštine itd. tu smo razmišljali o tome da izuzmemo sportske udruge iz našeg recimo to tako djelokruga, čak sam nekoliko puta i javno istupao na tu temu ali odlučili smo se u Zakonu o udrugama staviti ovakve odredbe sa mogućnošću da se posebnim zakonom a to je Zakon o sportu u okviru ovoga rješenja daju još nekakvi dodatni mehanizmi koji bi onda bili za sportske udruge. E sada mi ćemo i o ovome prijedlogu da se sportske udruge izuzmu u potpunosti iz Zakona o udrugama razmisliti i vidjeti koje bi posljedice to imalo kada bi to napravili sada. dakle što bi se dogodilo kada bi iz ovog zakona izuzeli sportske udruge koji bi propisi bili na snazi i vidjet ćemo onda u kom smjeru bi možda mogli ići. Ja kažem Ministarstvo uprave bi u tom slučaju imalo značajno manje posla po pitanju drugostupanjskog tijela u rješavanju sporova unutar udruga jer se najveći dio sporova upravo događa u sportskim udrugama. I zbog toga što status pojedinog kluba primjerice u rangu natjecanja ili u djelovanju ili u tradiciji se veže uz ime odnosno uz nekakav pravni kontinuitet koji tu postoji. Mi smo se nakon analize i nakon rasprave odlučili da u prvo čitanje uputimo ovakav prijedlog i mislimo da je u ovome trenutku to najbolje ali naravno da ćemo izanalizirati i ove prijedloge koje smo čuli kako bi se na drugačiji način riješilo ali treba onda naći bolji način. Dakle ne vidim na koji bi se drugi način mogla upisati promjena u Registar udruga. Dakle dođe temeljem određene skupštine u nadležni ured zahtjev za upis u registar novih osoba i ono što treba napraviti ured je da provjeri jel skupština održana u skladu sa statutom, jel bilo kvoruma jel se donijela odluka. A način da li netko trenira djecu ili da li trenira igrače na stručno dobar način to je stvar doista sportske inspekcije da regulira, da li netko posluje i plaća porez to je stvar porezne odnosno Ministarstva financija. Zakon o udrugama se u ovom dijelu bavi time da upiše novu osobu što je gospođa Sobol govorila u Registar udruga i još da konstatira da je statut u skladu sa zakonom ili nije. To je ono što bi trebao ovaj zakon regulirati. Činjenica je također da bi bilo puno lakše raspravljati da je paralelno s ovim zakonom došao u proceduru i Zakon o računovodstvu neprofitnih organizacija jer bi onda imali jednu cjelokupnu sliku toga što bi se ovo o čemu su posebno replika nakon izlaganja gospodina Mlakara o čemu se razgovaralo ali obzirom da se radi o prvom čitanju mislim da je ovo prilika da sa ove strane i sa drugih strana rasvijetlimo dio koji je i do sada bio u Zakonu o udrugama,a onda da se na ovaj financijski aspekt doista zastupnici više koncentriraju kada dođe Zakon o računovodstvu neprofitnih organizacija jer se onda sve ovo što ste rekli dakle tu će biti kolege iz Ministarstva financija s kojima ćete onda o ovim financijskim aspektima kontrole moći relevantnije raspravljati nego sa s ministrom uprave ili drugim ministarstvima koji već budu u tom smislu trebali provoditi zakone. Također u ovome zakonu su uključene i recimo vatrogasne zajednice koje su [[Upadica: Privedite kraju.]] da vidim, koje su obuhvaćene posebnim zakonom i svi oni koji dakle ovaj zakon se primjenjuje opće i naravno i ukoliko ima posebnih odredbi onda se primjenjuju njihovi posebni zakoni. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Replika Davorin Mlakar.
Poštovani gospodine ministre bilo bi dobro da se i vi koncentrirate osim saborskih zastupnika jer očekivao sam od vas neki argumentirani odgovor ali najmanje što sam očekivao da kažete nećemo izuzeti ili razmišljali smo ali smo zaključili da je najbolje da sportske udruge ostanu tretirane ovim zakonom jer bi inače Ministarstvo uprave kao drugostupanjsko tijelo izgubilo 80% svog posla rješavanja po žalbama. Dao Bog da vam se te prognoze ostvarile pa da ne rješavate 80% žalbi koje se tiču sporta ali to nije argument za nadležnost pojedinih ministarstava. Argument je ono što vam piše u Zakonu o djelokrugu ministarstava a sportom i njegovim svim mogućim djelovanjem se bavi ministarstvo koje nije vaše. Zbog problema da je Zakon o udrugama bio kreiran sa sasvim drugačijim idejama i ne može se jednostavno nametnuti sportu zbog svih specifičnosti koje sportski klubovi imaju sugestija vam je da se njih izvuče iz ovog zakona i da ih se tretira posebnim zakonom, što naravno ne znači da jedan dio pravila oko osnivanja skupštine svega ostalog mogu imati. Međutim apsolutno je jasno da je to u djelokrugu ministarstva gospodina Jovanovića samo je pitanje da li su oni sposobni i voljni napraviti napisati, smisliti koncept i braniti onda taj zakon pred parlamentom.
Odgovor na repliku ministar Arsen Bauk.
Da, kada sam rekao da 80% žalbi dolazi upravo iz sportskih udruga, samo sam naglasio da se konflikti što se tiče udruga najčešće događaju dakle u sportskim klubovima i sportskim savezima. Ali to u pravilu nisu konflikti po tome tko će … … [[Upadica se ne čuje.]] I lovački da. To u pravilu nisu konflikti o tome tko će igrati na lijevom a tko će igrati na desnom krilu ili hoće li ove ili one metode treninga upotrijebiti za što bi recimo više bilo nadležno Ministarstvo sporta. Nego da li je na skupštini bio kvorum, da li su ovi delegati koji su izabrani, izabrani po statutu itd.. I to nekako ipak spada više u naš djelokrug. Ali evo rekao sam da smo o tome razmišljali, to sam rekao. Da smo zaključili da u ovome trenutku za prvo čitanje predložimo ovakav prijedlog ali uvažavajući sve argumente koji budu još izneseni vidjeti ćemo postoji li bolji način da se sportske udruge izuzmu iz općih pravila i ne riješe na neki drugi način. Ali ponoviti ću znači ono što rješavamo kao konflikte su ipak u nadležnosti, dakle radi se o tome kao i kod svih drugih udruga jel su imali kvorum, jesu li sazvali u roku, je li bilo dovoljno glasova za ili protiv i to rješavamo onda na taj način. I to se opet radi u uredima državne uprave u službi za opću upravu i za sport i za sportske udruge i za sve druge udruge. Mogli bi onda i lovačku udrugu u Ministarstvu poljoprivrede, vatrogasnu udrugu u Ministarstvu unutarnjih poslova, folklornu udrugu u Ministarstvu kulture itd., itd.. I to bi bio skroz drugi koncept. Možda je ovako, možda je ovako barem lakše. I imali smo slučajeva da su i upravni sudovi obzirom da sada imamo četiri upravna suda, na iste okolnosti donosila drugačija rješenja. Dakle, … [[Govornik se ne razumije.]] isto. Dakle, da su donosili drugačija rješenja što je onda i otežavalo malo postupanje u drugom stupnju. Ali dobro evo idemo u pravom smjeru pa ćemo vidjeti da li ćemo pogoditi još taj fine tunning na kraju. Zahvaljujem.
Josip Borić replika.
Hvala lijepo. Pa uvaženi ministre sjećam se kada ste se htjeli svidjeti narodu onda ste izabrali jednu udrugu, sportsku udrugu Nogometni klub Dinamo i upitali ste kao saborski zastupnik tadašnju Vladu premijerku koliko je poreza platio taj Nogometni klub. Ministar, drugi ministar Jovanović u svojim nastupnim govorima prije nego što je postao ministar govorio je i nakon toga da će isuši … [[Govornik se ne razumije.]] i tako dalje. Vi ste već dvije godine ministar. Predlažete Zakon o udrugama. Ja vas pitam sada, što ste promijenili sa ovim Zakonom u odnosu na to što ste htjeli tada postići?
Odgovor na repliku ministar Arsen Bauk.
… [[Govornik se ne razumije.]] pitanje koje sam postavio na aktualnom prijepodnevu mi je u pisanom obliku sukladno saborskom poslovniku odgovorio Ministar financija a ne ministar uprave ili ne ministar sporta. Pa onda pitanje koje ste meni uputili vjerujem da ćete kada bude Zakon o računovodstvu neprofitnih organizacija, ukoliko u tom zakonu ne budete vidjeli rješenja koja bi davali odgovor na vaše pitanje na još argumentiraniji način postaviti ministru koji bude ili zamjeniku koji budu taj zakon predlagali. Ono što sam ja vidio u prijedlogu toga zakona da ne zbunjujemo sada, se ide na tragu ovoga što ste vi pitali i još više. Prema tome to je jedno. A čini mi se da se u odgovoru koje mi je tadašnji ministar financija gospodin Šuker uputio i nije pozivao na Zakon o udrugama. Ja ću pronaći taj odgovor ukoliko bude jedna rečenica o Zakonu o udrugama barem ću vam kavu platiti da se ispričam što sam rekao netočno ali mislim da se nije pozivao na Zakon o udrugama. Zahvaljujem.
Ivan Šuker replika.
E pa upravo gospodine Ministre ja sam zbog toga vama i replicirao. Vi ste u svom izlaganju govorili o tome da se neke stvari trebaju riješiti između ostaloga i Zakon o računovodstvu neprofitne organizacije. Taj Zakon postoji i u principu sve ovo što se sada tako pompozno najavljuje postoji u postojećem zakonu. Također ono što je kriva odredba u ovom Zakonu da će kontrolu vršiti Ministarstvo financija. Ministarstvo financija je u ovom obliku na načelnoj razini. Kontrolu vrši ili porezna uprava ili neke druge institucije. Prema tome, ovdje može stajati isključivo porezna uprava. Isto tako prema pravilniku o vođenju knjigovodstva neprofitnih organizacija taj je pravilnik još negdje iz '93. godine jasno piše kome se podnose izvješća. I to je ono što nije sporno. To je ono što fali u ovom zakonu, kao što ste definirali ali na vrlo načelnoj razini tko, šta i kako treba napraviti što se tiče ovog financijskog dijela tako treba definirati i ove druge stvari. Zato je trebalo te udruge podijeliti po grupama da tako kažem. Jer ovo je načelna razina kako netko može steći pravnu osobnost. Vi se sjetite samo tu i oko jedne udruge, jedne nacionalne manjine je bilo priča da na takav način će oni steći pravnu osobnost. Znači isključivo zbog toga su tražili da budu udruga. Prema tome, više puta se neke stvari zlorabe. Međutim, ovaj Zakon bi po meni trebao naprosto uputiti za određene udruge da određena ministarstva trebaju donesti određene akte po kojima te udruge moraju djelovati. Jer kao što je kolegica Sobol rekla da Vlada prima izvješća. Vlada prima i objavljuje izvješća, to je sublimat svega onoga što su napravila resorna ministarstva ili uredi koji su nadležni za sve to skupa. Također u ovom Zakonu stoji da kontrolu trošenja financijskih sredstava će provoditi jedinica lokalne samouprave. Jedinice lokalne samouprave nema takav instrumentarij. Ali imate nešto što je u Zakonu o proračunu stoji a to vam je da svi proračunski korisnici su onome koji im daje novce dužni dostaviti izvješće kako i na što su trošeni novci. I da završim s tim oko ovih nesretnih športskih organizacija nažalost njihova primanja nisu porezno adekvatno riješena a s time ih onda tjeramo u određene probleme. I druga stvar, Nacionalni savez naprosto mora biti savez udruga [[Upadica: Hvala.]] I trgovačkih društava ili drugog [[Upadica: Hvala lijepa kolega.]] [[Govornik se ne razumije.]] klubova ali to onda morate staviti u ovaj Zakon. Ako to ne stavite u ovaj Zakon to nitko drugi [[Upadica: Hvala.]] Ne može regulirati. Jednu rečenicu molim samo, evo ispričavam se [[Upadica: Pogledajte vrijeme.]] Ali jednu rečenicu molim vas [[Upadica: Stalno imate jednu rečenicu.]] Jer onda tko će rješavati pravne probleme oko funkcioniranja nogometnog saveza a to je ono što fali u ovom zakonu.
Kolega reći ćete to u raspravi. Odgovor na repliku ministar Arsen Bauk.
Zahvaljujem. Ajdemo od zadnjeg. Što se tiče nacionalnih saveza oni su regulirani Zakonom o sportu, to je točno, isto, i da se na njih primjenjuje Zakon o udrugama. I onda imamo slučaj recimo nogometnog saveza koji je savez županijskih saveza. Dakle on je savez saveza. A županijski su savezi savezi klubova. … [[Upadica se ne čuje.]] Tako je. Plus još neki, da, da. Ali i klubova. … [[Upadica se ne čuje.]] Kolega, moram ići dalje.
Kolega, dopustite da ministar odgovori.
Što znači da je Nacionalni savez udruga, udruga udruga. Dakle, udruga koje čine udruge koje čine udruge. I onda da bi utvrdili … … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] [[Upadica Zgrebec: Nemojte iz klupa.]] I trgovačkih društava. Ali volim ja polemizirati tu. Dobro. E i sada kad je to udruga, udruga, udruga onda da bi kontrolirali regularnost njihove skupštine morate kontrolirati regularnost svih skupština koje su izabrali predstavnike na skupštini i koji su izabrali predstavnike na tu skupštinu što znači da bi nadzor jedne Skupštine Nogometnog saveza na takav način završio za jedno pet godina i to da bi sasvim sigurno od svih tih koji su trebali izabrati delegate našli jednog koji je pogriješio i sve poništilo. Dakle, tu moramo malo bolje tu stvar regulirati i pojednostavniti. Što se tiče ovih financijskih aspekata, dakle pisat će onda ako tako treba pisati Ministarstvo financija Porezna uprava, čini mi se da je Porezna uprava još uvijek dio Ministarstva financija. I u našim razgovorima sa drugim državnim tijelima prilikom predlaganja zakona dosta smo analizirali način primjene sadašnjeg Zakona o udrugama i drugih propisa odnosno drugih zakona kojima se regulira, koji utječu na rad udruga i nas čeka još dosta posla da u potpunosti ovo zaokružimo. Ovo je jedan okvir, dakle što se tiče prvenstveno upisa promjena, što se tiče obaveze izvješćivanja. Onda ako netko vidi da je netko podnio izvješće gdje ima prihoda nekoliko desetaka milijuna iz proračuna onda bi prvenstveno taj koji mu je dao novce trebao se pobrinuti da vidi jesu li ti novci potrošeni u skladu sa programom. Hvala.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi ministre Bauk, prije kad sam govorio o sportskim udrugama da ih treba izuzeti sasvim sigurno da iz ovog zakona, sasvim sigurno da sve sportske udruge ne treba trpati u isti koš. Prije svega treba razgraničiti sportske udruge i profesionalne sportske klubove koji se bave profesionalno, u kojem su zaposleni profesionalni nogometaši, rukometaši, košarkaši. Sasvim treba da tu distinkciju treba praviti. Rekli ste prije malo da pojasnili čime se Ministarstvo uprave bavi kad su u pitanju sportski klubovi, pa onda bih ja molio da mi pojasnite, mada je vjerojatno to i ministar Mlakar trebao odgovoriti je li gospodin Štimac predsjednik Nogometnog saveza Hrvatske ili nije predsjednik. Jer nemojte da sad poslije trenerske karijere zasjedne u stolicu, jer ste rekli da se vi bavite kvorumima, time je li skupština održana u duhu, u slovu zakona, jesu li donijete legitimne odluke a znam da mi nismo dobili baš neke precizne odgovore. Znači, licemjerno je trpati u isti koš klubove koji, vi i sami znadete da je gospodin Mamić rekao da su oni stotine milijuna prodali igrača za stotine milijuna eura, ne kuna. I sportske klubove koji stvarno se amaterski bave sportom u koje roditelji ulažu da bi djeca se mogla baviti sportom i da to treba čim prije napraviti. To ste najavili kad ste stupili na vlast da ćete raščistiti tu baruštinu. To je Vlada govorila. Kad jedan ministar govori, govori u ime Vlade, pa prema tome neke odgovore ćete nam danas valjda dati.
Odgovor ministar Arsen Bauk.
Zahvaljujem. Dakle, što se tiče predsjednika Hrvatskog nogometnog saveza predsjednik je onaj koji je upisan u registar udruga, a to je čini mi se gospodin Davor Šuker. Evo registar udruga je javna, dakle javni, ima ga na internetu i može se u svakom trenutku. Ako bude drugih promjena, onda će nadležna tijela provesti te promjene sukladno dakle dokumentaciji koju dobiju bilo po prijedlogu onoga koji je ovlašten da podnese prijedlog za izmjenu, bilo po presudi pravomoćnoj Upravnog suda i onda ćemo postupiti onako kako treba postupiti u prvom stupnju. To inače rješava Gradski ured za opću upravu Grada Zagreba. Što se tiče, dakle sportskih udruga one su definirane člankom 14. Zakona o sportu, a člankom 15. je također definirana i trgovačka društva. Prema tome, svakako da je ovaj zakon jedan opći propis koji se, dakle tiče rada svih udruga, a da se posebnim zakonima pobliže određuju posebnosti određenih udruga, vrsta udruga. E sada, ovdje je najveći dio vremena je potrošila rasprava što je na neki način i dobro i mislim da je i opravdano treba li sportske udruge izdvojiti iz općeg sustava i napraviti potpuno novi sustav za sportske udruge. I to je sada naravno jedno legitimno pitanje koje ćemo razmotriti i vidjeti da li bi izdvajanje sportskih udruga u potpunosti u ovom zakonu napravilo više štete nego koristi, jer onda ne bi imali trenutno ni jedan sustavni propis koji se bavi sportskim udrugama. Prema tome, na taj način ćemo između dva čitanja razriješiti tu dilemu. Ali ponovit ću, dakle sve prijepore koje imamo nisu zato tko će igrati na lijevom, a tko na desnom krilu, nego isključivo o pitanju kvoruma, sazivanja itd. što je ipak više stvar uprave, a ne sportske struke. Hvala.
U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Marijan Škvarić.
Hvala lijepa. Uvažena potpredsjednice Sabora, uvaženi ministre sa suradnicama i kolegice i kolege zastupnici. Kad govorimo o ovom zakonu, odnosno Prijedlogu zakona o udrugama prije svega moramo naglasiti da su to jedna od temeljnih načela razvoja demokratskog društva, ako se želimo kao takvi smatrati, a to znači da sloboda udruživanja je jedno od temeljnih građanskih, političkih sloboda nužna za funkcioniranje suvremenih i političkih demokracija a sve to je zajamčeno brojnim međunarodnim dokumentima, da ne govorim o Općoj deklaraciji o ljudskim pravima, o Europskoj konvenciji o ljudskim pravima i o Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima. Naravno, taj dio i načela su ugrađena i u naš Ustav člankom 43. koja jamči pravo na slobodno udruživanje građana radi zaštite svojih probitaka ili zauzimanje za socijalna, gospodarska, politička, nacionalna, kulturna ili druga uvjerenja i ciljeve. Ovaj zakon kojeg sad mijenjamo donesen je prethodno Zakon o udrugama 2001. godine, a također 2007. godine imamo i kodeks pozitivne prakse, standarde i mjerila za ostvarivanje financijske potpore programima i projektima udruga iz državnog proračuna. Još jedanput bih naglasio još jedno temeljno načelo djelovanja udruge i načelo slobodnog sudjelovanja u javnom životu što znači da udruge slobodno sudjeluju u oblikovanju javnih politika i javnog mnijenja te izražavaju svoja stajališta i mišljenja i poduzimaju inicijative pitanjima od njihovog interesa. Kako je u biti ovdje izneseno da Zakon o udrugama 2001. godine, prošlo je više od jednog desetljeća uporabe tog zakona, naravno uočene su brojne nejasnoće, a to se vidi i tijekom ovih rasprava gdje bi prije svega ipak spomenuo naglasak da prije svega je u registru Hrvatske 50 tisuća registriranih udruga. Tu bi mogli govoriti da su dosad bile veoma neprecizne odredbe o nadzoru, ali i također odveć složen postupak likvidacije, tako da imamo jako malo, oko 800 izbrisanih od uspostave samog registra. A kada o tome još govorimo da imamo od 21500 udruga koje su upisane u Registar neprofitnih organizacija pri Ministarstvu financija u koji su se naravno dužne upisati sve registrirane udruge. Iako imamo 12500 udruga obveznica predaje financijskog izvješća, upućuje na veliki raskorak između broja registriranih i stvarno aktivnih udruga. Zaista treba naglasiti da ovdje treba napraviti itekako reda. Ostale također nejasnoće koje su definirane prijašnjim zakonom, to možemo još napomenuti da su to nejasnoće pri odredbi o upravljanju udrugama i tijelima udruge, nejasnoće pridruživanju udruga u saveze, također pri poštivanju načela demokratskog zastupanja i demokratskog očitovanja volje, pri stjecanju i raspodjeli imovine, pri postupku likvidacije i brisanje udruge iz registra, pri financijskog podršci udrugama i spomenuo bih da je također neodgovarajuća klasifikacija udruge u Registru udruga prema području njihovih ciljeva i djelatnosti. Sve to vjerujem je bio temelj da smo danas evo sudionici rasprave … prijedloga zakona o udrugama gdje bi napomenuli sljedeće bitne izmjene koje se tiču zakona. Jedna od bitnih izmjena je utvrđivanje načela djelovanja udruga tj. naglašava se njihova neovisnost, transparentnost i demokratski ustroj. Tu bih spomenuo prije svega ovdje što je definirano koliko ipak članova može imati jedna udruga i mi kao klub HNS-a, Liberalni demokrati predlažemo da ostanemo na tri člana kao mogućnost osnivanja jer ako bi išli gledati koje su ostala tijela jedne udruge, a govorimo da je to skupština kao osmo tijelo, da ona mora imati nekakav izvršni svoj odbor, da je to izvršni upravni odbor, da mora imati nadzorni odbor. Onda je pitanje koliko članova mora imati, jer gledano po toj logici bilo upravni odbor sa tri člana i nadzorni odbor sa tri člana onda bi minimalno već moralo biti sedam članova jedne takve skupštine, odnosno članova koji mogu formirati udrugu. Ali ako se ipak definiramo da imamo temeljna načela razvoja demokratičnosti, da je sloboda udruživanja temeljnih građanskih i političkih sloboda, tu ne bi smjeli ograničavati. Šta god napravimo ne bi bilo dobro pa predlažemo da ostane onako kao što je do sada. Naravno također osnovno pitanje koje se rješava zakonom je osnivač udruge. Također je dobra odrednica da može biti i maloljetna osoba sa navršenih 14 godina, kao i punoljetna osoba lišena poslovne sposobnosti u poduzimanju radnji koje se odnose na imovinska prava. Također i članstvo osoba i maloljetnih i punoljetnih, također i način njihova sudjelovanja i eventualno odlučivanja mora biti propisano statutom, ali uz zakonom određene uvjete radi njihove zaštite i tu se naglašava da zaista statut mora biti temeljni, osnovni dokument kojega određuju svako djelovanje bilo koje udruge. A naravno ono što je isto rečeno, naglasak je da i članovi udruge prije svega moraju voditi računa o aktivnostima, sadržajima i naravno definiranju … svake svoje udruge. Jer ono što je rečeno, ako si sami ne riješite stvari, ne pomognete naravno, nitko vam drugi sa strane neće moći pomoći. Zato imamo … problem jer očekujemo pomoć sa strane što je zakonska regulativa, ali kad su udruge u pitanju zaista ljudi koji se prije svega dragovoljno udružuju u njih radi zadovoljavanja nekih svojih interesa, ciljeva, oni moraju voditi računa i o njezinom radu. Naravno tu su i odrednice koje se definiraju kao jasne i propisane odredbe za upravljanje udrugom te tijelima udruge također odredbe o nazivu udruge su jasne i propisane. Strane udruge upisuju se u upisnik predstavništava stranih udruga, definirana su i poseban naglasak je stavljen i na javnost i veći opseg podataka upisanih u registar udruga i upisnik predstavništava stranih udruge. Ono što je rečeno, zaista sve te udruge to je javno moguće dobiti preko interneta, preko svih drugih mogućih izvještaja i svatko temeljem uvida može i kasnije i stavit određeni prigovor ili pokrenuti nekakvu aktivnost oko samoga rada. Naravno, odredbe o imovini i financijskom poslovanju udruge su dorađene u odnosu na prijašnji zakon, ali mislim da o tim nekim stvarima bi trebalo reći što ću navesti kasnije. Da ne govorimo da su propisane odredbe o odgovornosti za obveze udruge, uređena su i pitanja statusnih promjena, također odredbama o prestanku postojanja udruge pokušava se riješiti postupanje nadležni ureda u slučaju kada nastupi jedan od razloga za prestanak rada udruge te uvjeti raspodjele imovine. Tu novi zakon predlaže prestanak postojanja udruge po skraćenom postupku u kojem se neće morati provoditi postupak likvidacije. Budući se bitnim izmjenama ovog zakona u prijelaznim i završnim odredbama utvrđena je obveza udruga da u roku od godinu dana od stupanja na snagu ovog zakona usklade svoje statute sa zakonom što smatramo da je apsolutno prihvatljivi rok u tom dijelu. Naravno, ono što bi htjeli posebno napomenuti oko ovog dijela kada se definira i za provedbu ovog zakona, postavlja se pitanje da li udruga obavlja svoje djelatnosti samo kao formalno pitanje za isključenje svojih članova ili udruga obavlja djelatnost za zajednicu kao onaj dio rad za opće dobro, odnosno ono načelo neprofitabilnosti. I tu je bilo pitanje što bi bilo dobro napraviti analizu, koje su najveće nepravilnosti koje se postavljaju oko rada samih udruga. Smatram da se postupaju i pokreću procedure najviše zbog toga, ipak sve se vrti oko novaca. I ovaj dio načela neprofitnosti, odnosno rada za opće dobro je u dobroj vjeri ali vjerojatno zaista oko imovine i oko sredstava za rad tih udruga jer budimo isto iskreni također volonterstvo kao takvo je već davno prevaziđeno i nitko bez obzira na opće dobro i vrste udruga u tom dijelu jako se nažalost sve vrti oko novaca. S time predlažemo da bi u tom dijelu udruge u skladu sa svojom djelatnošću morale voditi računa o svim zakonima i propisima, a naravno u svezi svoje registrirane djelatnosti. Predlažemo da zaista samo zakonom bi trebalo više još naglasiti na koji bi se način diferenciralo udruge prema djelatnostima i prema karakteru udruge. Zaista napominjem i naglašavam da smo imali evo primjer sportskih udruga, a imali smo i prije evo neki tjedan raspravu o udruzi zaštite dubrovačkih zidina jer tu su u pitanju veliki iznosi. U ovom slučaju je bilo 45 milijuna kuna, a u ovom dijelu sportskih udruga niti ne znamo koliko je, 100-njak milijuna kuna, u pitanju. I sad kad takve udruge raspolažu tom imovinom, provode i stječu imovinu bez javnog natječaja, bez ostalih svari onda je itekako ono što sam rekao bitno da se taj dio zakonskog dijela oko sredstava financiranja itekako vodi računa. I htjeli bi naglasiti zaista da nije dovoljno precizna odredba oko prava udruge za obavljanje gospodarskih djelatnosti jer bi se trebalo precizirati pod kojim uvjetima i s kojom svrhom i ciljevima što su izvori dokaza da udruga reinvestira u razvoj udruge te na koji način se mogu u skladu sa zakonom obavljati gospodarske djelatnosti. Mislim da bi tu zakon možda trebao malo šire definirati i precizirati na koji način se taj dio i naročito gospodarske djelatnosti i naročito reinvestiranje sredstava koja se stječu mogu kvalitetnije prije svega kontrolirati. Ono što bi također spomenuli da nisu dovoljno razrađeni uvjeti dodjele financijskih podrški udrugama iz javnih izvora te nažalost evo znam iz prakse kao gradonačelnik postoje različiti standardi u postupanju kako na državnoj tako i na lokalnoj razini pa time i mogućnost različitih zlouporaba u korištenju sredstava iz javnih izvora namijenjenih za provođenje programa i projekata od interesa za opće dobro, a to bi trebao biti naglasak. Naravno svi znamo da udruga ne smije obavljati djelatnost radi stjecanja dobiti za svoje članove ili za treće osobe. I pitanje je koliko ima propisa i da li postoje koji obvezuju tijela javne vlasti na financiranje udruga. To je isključivo uvijek u nekakvoj sferi poslovne odluke da li gradonačelnika, načelnika, njihovih gradskih vijeća koje se temelje na određenim strateškim dokumentima, planiranjima i naravno ciljevima svakog rada udruge. Tu bi bilo od jednog rješenja što je sad i slučaj, ali bi možda trebalo biti opće pravilo, da svaki davatelj financijskih sredstava iz javnih izvora mora zaključiti ugovor sa udrugom za provedbu konkretnog projekta i programa u kojem su definirane i sankcije u slučaju neizvršavanja obveza, a vezane su ponajprije uz obvezu povrata uplaćenih sredstava. Informacije o neizvršenim obvezama nadležna državna tijela zatim bi trebala izmjenjivati radi ujednačenog postupanja prema prekršiteljima ugovornih obveza. To posebno ističem jer ono što nam je karakteristika da udruge bi prije svega i trebale i morale … u većoj mjeri i sredstva iz EU. Opet mogu reći iz svog iskustva zaista je tu definirano na najkvalitetniji način prava i obveze korisnika svih tih sredstava i bili bi problemi da ako neka udruga dobije sredstva iz Fonda EU da ta sredstva ne opravda prema onome što treba pitanje tko će onda biti nadležan i odgovoran da ta sredstva treba vratiti. Jer to EU i Europska komisija zaista ne prašta i ta sredstva se moraju vratiti. Sve ostalo što bi trebali i što smo ovdje govorili uvijek se može pod nekakvom krinkom demokratičnosti svesti na razinu da je nezakonito ograničavanje slobode udruživanja, a ove malverzacije koje su moguće da se ipak mogu spriječiti jasnim i dosljednim kriterijima za financiranje udruga. I to bi htjeli posebno naglasiti. I htio bih također izreći jedan prijedlog, a to je da nakon donošenja ovog Zakona o udrugama da je potrebno provesti opsežnu kampanju i formiranje svih udruga o nužnosti usklađivanja statuta s novim zakonskim odredbama, planirati i pripremati priručnike, smjernice za udruge vezano uz primjenu novog zakona i naravno pripadajućih podzakonskih akata. Tu bi zaista htio pohvaliti ministarstvo jer je jako dobro provedeno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću i vidimo da velika većina prijedloga koja je evo ukazana za ovaj zakon da je i prihvaćena. I to zaista evo još jedanput pohvale ministru i samom ministarstvu. I još jedna sugestija, također što sam isto rekao, možda i ovo ministarstvo i sva ministarstva u svojoj ingerenciji bi trebala pronaći način kako preko određenih tijela, jesu to savjeti ili nekim drugim tijelima, koja bi pomogla udrugama u savjetovanju oko izgradnje i primjene standarda provedbe projekata njihovo praćenje i unapređenje ali i savjetovanje u pogledu rješavanja mogućih problema u ukupnom sustavu planiranja i provedbe EU projekata. EU projekti su nam bitni, tu su nam i zaista je na nama da li smo ih sposobni i spremni iskoristiti. A ono što je rečeno da imamo u Hrvatskoj 1,5 milijardi kuna sredstava koje koriste udruge, od toga 1 milijarda je ono što se dobiva i javnih sredstava iz sredstava lokalnih i regionalne samouprave da sredstva koja su u mogućnosti dobivanja iz europskih fondova i Unije su također puno veća. Na nama je, to još jedanput napominjem, da ih iskoristimo i tu bi možda bio savjet ministarstvu da u vidu svojih ingerencija također sve urade da se udruge o tome educiraju, informiraju i da budu uspješne. Evo još jedanput u ime kluba HNS-a također evo podržavamo i pohvaljujemo donošenje prijedloga Zakona o udrugama. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, Višnja Fortuna.
Hvala lijepa. Evo uvaženi zastupniče ja možda nisam dobro razumjela ali rekli ste da se financiraju udruge, da se tamo sastanu kod gradonačelnika ili kod nekoga i dogovaraju. Udruge na temelju projekata i programa, na temelju kriterija svake godine raspisuje se natječaj za sufinanciranje programa, postoji uvijek povjerenstvo koje te programe i projekte razmatra i na temelju razmatranja projekata i programa povjerenstvo predlaže iznose koji se sufinanciraju udrugama za određene projekte i programe.
Odgovor na repliku Marijan Škvarić.
Krivo ste me razumjeli, zaista ovo je vaš ispravan navod. Ja sam zaista rekao da gradovi i općine donašaju odluke o sufinanciranju udruga na temelju tih kriterija ali je pitanje koji su to kriteriji. Oni se ipak donašaju na jednoj političkoj razini da li su kriteriji da će se više podupirati udruge iz sporta ili zaštite okoliša, da li će to biti neke druge udruge. To je ona strategija koja ipak bi trebala biti malo više ujednačenija na razini cijele države jer svako ima druge prioritete. Ali naravno mora biti transparentna preko plana programa koji se preko natječaja i preko komisije koja onda o tom dijelu određuje.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Višnja Fortuna.
Poštovana potpredsjednice Sabora, poštovane kolegice i kolege. Pred nama je novi Prijedlog Zakona o udrugama, prvo čitanje. Ja bih ovdje istaknula da je prošlo već jedno desetljeće od primjene sadašnjeg Zakona o udrugama i vjerojatno dobro da je došao novi prijedlog. Na temelju dosadašnjih iskustava, postupanja, kriterija i svega ostaloga koji recimo nisu prije bili tako regulirani kao što su sada ovdje. Konkretnije su definirane sada odredbe u vezi obveznog sadržaja statuta upravljanja udrugom, odredbom o nazivu udruge, strane udruge, imovina te nadzor nad radom udruga kao i javnost i veći opseg podataka upisanih u registar udruga, a sve s ciljem olakšavanja rada tijela upravljanja i veće transparentnosti rada udruga. Posebna novina su odredbe o prestanku postojanja, likvidaciji, brisanju udruga čime će se moći postupak postojanja udruga a javnost će imati točni uvid u stvarnu brojnost i aktivnost udruga u RH. Dalje, definirani su kriteriji i mjerila i postupak sufinanciranja ugovaranja programa i projekata od interesa za opće dobro koje provode udruge. Starim zakonom navedeno nije bilo tako omogućeno i definiranje kriterija mjerila postupka financiranja ugovaranja programa i projekta od interesa za opće dobro od strane Vlade RH na prijedlog Ureda za udruge ujednačit će sada praksu financiranja udruga od strane nadležnih državnih tijela jedinica lokalna samouprave i područne samouprave i drugih javnih institucija ali je još navedeno da će se donijeti i dodatna uredba. Ja vjerujem da nećemo dugo čekati za tu uredbu kako bi se moglo tako i primjenjivati. Isto tako pohvalno je sveobuhvatno uređenje poimanja osnivanja i djelovanja udruga koje se predlažu novim zakonom. Međutim upitno je i što se postiže mogućnošću da osnivači udruga sada mogu biti osobe lišene poslovne sposobnosti i maloljetne osobe s navršenih 14 godina života. Dakle ja zaista pitam evo tu i želim da mi ako se može danas odgovoriti osobe s navršenih 14 godina života da mogu biti osnivači udruge, zaista mi to meni osobno nije prihvatljivo. Zatim terminološki je potrebno promijeniti osoba ovlaštena za zastupanje što se pojavljuje prvi puta u članku 11.pa u daljnjem tekstu u članku 20.je i u naslovu toga članka, odgovorna osoba udruge. S obzirom da svaka osoba može biti ovlaštena za zastupanje, ali ne može svaka osoba biti zakonski odgovorna osoba udruge. U članku 55.jedino je ispravno uporabljena formulacija odgovorna osoba udruge, a u članku 51.treba ostati osoba ovlaštena za zastupanje jer se radi o likvidaturi koju uistinu i jest ovlašten za zastupanje likvidatoru oprostite koji je stvarno i ovlašten za zastupanje do konačnog likvidacijskog postupka. U članku 32.govori se o mogućnosti obavljanja gospodarske djelatnosti od strane udruge pa se u stavku 3.navodi da udruga može osnovati trgovačko društvo za obavljanje gospodarske djelatnosti. Mišljenja smo da bi riječ može trebala zamijeniti riječju mora kako se ne bi dovelo u pitanje stvarna svrha djelovanja udruge. Dakle udruga treba djelovati neprofitno i u skladu sa svojom misijom, a ako odluči pokrenuti neke samofinancirajuće aktivnosti kroz gospodarsku djelatnost onda bi trebala, morala osnovati trgovačko društvo. Ne uradili se to tako i na taj način imat ćemo kao što se već počelo i događati da postojeći kafići gase obrte i osnivaju udruge koje se mogu baviti gospodarskom djelatnošću pa im se taj pravni oblik više isplati jer mogu obavljati gospodarsku djelatnost, a teoretski javljati se na natječaje i sufinanciranje programa udruga. Time bi se dugoročno mogla narušiti gospodarska slika ali i našteti ugledu udruga u društvu. Kod propisivanja obveze osnivanja trgovačkog društva u slučaju kada udruga odluči baviti se gospodarskom djelatnošću potrebno je imati u vidu da udruga za obavljanje gospodarske djelatnosti može osnovati i druge oblike pravnih subjekata kao što je npr. zadruga pa u tom slučaju zakonodavac ne bi trebao određivati samo jedan oblik pravnog subjekta za obavljanje gospodarske djelatnosti udruge. Nadalje, imamo u članku 33.u nabrajanju aktivnosti za opće dobro navedeno je socijalno poduzetništvo što bi trebalo promijeniti u društveno poduzetništvo jer bez obzira na to da li to lingvistički gledano možda i nema razlike između ta dva pojma ipak u svakodnevnoj uporabi socijalno znači bavljenje socijalnom skrbi što nije primarni djelokrug društvenog poduzetništva koje u svom fokusu može imati djelovanje mladih zatim u okviru kulture, u okviru ekologije i slično. Ministarstvo rada i mirovinskog sustava priprema nacionalnu strategiju društvenog poduzetništava i njihova radna skupina za sada koristi pojam društveno te bi socijalno poduzetništvo dok s ne donesu konačne odluke o uporabi opće prihvaćenog termina pa bi bilo dobro napraviti u tekstu novog ovog prijedloga Zakona o udrugama. Nadalje u članku 54.spominje se riječ fundacije što mislim da bi trebalo izostaviti jer je prema sadašnjem Zakonu o zakladama i fundacijama samo vremenski ograničena zaklada i kao takva će se vjerujem ukinuti donošenjem novog Zakona o zakladama koji se već dulji niz godina najavljuje, a koji sada kada smo članice Europske unije uistinu treba osuvremeniti. Dobro je da je u novom prijedlogu zakona uređen inspekcijski nadzor nad radom udruga, a naročito postupak likvidacije jer to su mnogi rekli sugovornici do sada da mi imamo brojku, magičnu brojku 50 tisuća registriranih udruga u Republici Hrvatskoj. To sigurno nije stvarni podatak o broju aktivnih udruga tako da ta brojka evo ja se ovdje usudim reći da je možda i 30% manja od ovog broja 50 tisuća. Dobro da je ovaj prijedlog zakona regulirao i prekršaje, odnosno kazne za prekršaje no ovdje sigurno bi trebalo voditi računa jesu li predloženi iznosi od 2000 do 10000 realni za male udruge čiji godišnji prihod ne prelazi te iznose, dok su za neke velike udruge, a tu smo puno govorili o udrugama sporta itd., imaju milijunske prihode i ovi iznosi možda su itekako premali pa bi bilo dobro ovo područje urediti … visine kazni u odnosu na godišnje prihode udruga. Ja bih ovdje, evo malo se žurim da mi ne istekne vrijeme jer bih htjela napomenuti nešto što isto tako smatram vrlo bitnim. Naši umirovljenici u Republici Hrvatskoj ima milijun i 220 tisuća umirovljenika i postoje, oni su isto tako uključeni u udruge. Dvije su najveće udruge, to je Matica umirovljenika Hrvatske i Sindikat umirovljenika Hrvatske. Evo konkretno u Matici umirovljenika Hrvatske je učlanjeno ima 29 organizacijskih jedinica i učlanjeno je preko 13 tisuća umirovljenika. Ja sam provjerila danas više puta i sa Maticom umirovljenika, predstavnicima matice, oni svoje programe i projekte ne dobivaju nikakva sredstva za to, oni se sami financiraju putem svojih članarina koja iznosi 1 kunu po članu i oni se uključuju, udružuju i te udruge koje oni imaju gdje su uključeni od izuzetne su važnosti za njih. Tako da ovdje pitam recimo evo da li je potrebno i dobro razmisliti da upravo jedna od najvećih organizacija ne dobiva nikakva sredstva za projekte i programe. Da, natjecali su se, pitala sam to. Isto tako evo imamo primjer Zagreba, Matica umirovljenika u gradu Zagrebu ima 350 organizacija, isto tako ima 275000 članova ali njihovi se programi i projekti na razini lokalnoj redovno svake godine sufinanciraju i ono što se ne sufinancira to je hladni pogon, ali ove godine ćemo vidjeti za sljedeću što ćemo i sa tim. Zaista postavljam jedno pitanje da zaista naši umirovljenici koji su sve dali što su mogli dati ovoj našoj prekrasnoj Hrvatskoj, a mi ovdje kroz mirovine, o mirovinama ne bih ovdje, ali mi ovdje barem onda kroz nevladin sektor, kroz rad udruga što njima jako puno znači pa barem da damo puno više eto solidarnosti i puno više projekata i programa koje mi njima možemo sufinancirati, a što je zapravo njihov život. Oni nisu sami, oni se druže, oni idu na izlete, oni pjevaju, plešu, imaju radionice, imaju savjetovališta itd. Možda vam to izgleda nebitno, strašno je to bitno vjerujte mi. Mi smo radili jedno istraživanje, bilo je pitanja što vam je najteže, od financija i svega, znate šta je ispalo najteže, samoća. Najteže im je bilo, oni koji su sami to im je bilo najteže što su sami. Na projekte i programe oni i kada bi ih još sufinancirali kako treba još bi manje bili sami. I još bih eto pitala poštovanog ministra, Vlada Republike Hrvatske imenovala je Nacionalno vijeće za umirovljenike i starije osobe. Oni nisu i tada je dogovoreno da na klupe naše neće doći nijedan prijedlog zakona koji neće ako se odnosi na umirovljenike i osobe starije životne dobi, koji neće oni raspraviti prije toga na nacionalnom vijeću. Danas kad sam zazvala moje predstavnike matice, oni nisu ni znali da je danas ovaj prijedlog na stolu pa pitam poštovani ministre ili vi to niste znali da je to tako dogovoreno ili elektronskim putem da, ali za njih je ovako bilo dogovoreno i zato je imenovano nacionalno vijeće da sve što se tiče pitanja osoba starije životne dobi, zakona, a tiče se i njih, da budu na sjednici nacionalnog vijeća. Žao mi je što to nije i nadam se da ovo što sam ovdje rekla, ove primjedbe, prvo je čitanje, da ćete ih uvažiti, a isto tako nadam se da su svi dobro čuli za umirovljenike da je to njihov život ukoliko im se projekti i programi kvalitetnije i bolje sufinanciraju i podržavaju. Klub HSU-a podržat će ovakav, odnosno prvo je čitanje ali sigurno ćemo podržati ali nadam se da ćete ovo uvaženi ministre uzeti u obzir. Hvala lijepa.
Hvala. Marijan Škvarić, replika.
Evo uvažena kolegice, zaista bih htio još jedanput … na ovo što ste pitali da zaista trebamo uskladiti određene kriterije oko financiranja samih udruga. Evo recimo zakonska odrednica za financiranje udruge vatrogastvo, odrednica je također zakonska definirana koliko treba izdvajati za Crveni križ. Ovdje isto što smo rekli da jedna ovakva udruga kao što je udruga umirovljenika zaista se samo temelji na strateškim odrednicama pojedinih gradova i općina koliko one misle poduprijeti u tom dijelu. Ja mogu reći da zaista u odlučivanju i definiranju potpora od strane lokalne uprave moga grada, grada Lepoglave oni dobivaju praktički drugi su po redu po visini izdvajanja za udrugu umirovljenika jer zaista uvažavamo potrebu tih ljudi i uvažavamo njihov doprinos razvoju našega grada. I tu bi trebalo zaista vidjeti da to neće biti produkt samo dobre volje da li to netko želi dati ili ne ili nažalost najčešće se to smatra samo trošak gdje se onda ne izdvajaju sredstva nego zaista jedna potreba da ove udruge sa svojim civilnim sadržajima itekako mogu doprinijeti razvoju svoga kraja, svoje sredine. Hvala.
Odgovor na repliku, Višnja Fortuna.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Ja bih ovdje samo dodala na ovo sve što sam rekla, jako je važno da su naši umirovljenici aktivni i da su uključeni, da se ne osjećaju isključeni a to je sve ovo što sam maloprije rekla. A ono što ste sada napomenuli i kriterije koje ste rekli, ujednačeni kriteriji da ali recimo ja ću biti jako zadovoljna kad će ti kriteriji biti na državnoj razini pa će svaka lokalna razina to primjenjivat, ali sada ovo povjerenstvo koje sam govorila koje razmatra programe i projekte udruga donosi na prijedlog ureda i kriterije. Ti kriteriji se u natječaju raspisuju i na temelju raspisanih kriterija prijavljuju se projekti i programi udruga. Govorim o Gradu Zagrebu.
Ivanka Roksandić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolegice Fortuna otvorili ste jedno dobro pitanje i kolega je sada započeo ono što sam i ja htjela. Napomenuli ste da bi možda trebalo i na nacionalnoj razini stvoriti nekakve prioritete i zato ću upozoriti na neke prioritete. Vi ste upozorili na udruge umirovljenika i slažem se u potpunosti s vama da su dosta to ugrožene kategorije našega društva. No međutim, mi smo u petak raspravljali o Izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i ona je tada ukazala na jedan veliki problem, na problem financiranja udruga osoba s invaliditetom. Zašto? Zato što su ove godine i u državnom proračunu gotovo svi proračuni zbog nedostatka novaca smanjili financiranje tih udruga. A to su udruge koje vrlo često upravo kroz svoje programe rješavaju vrlo, vrlo značajnu problematiku osoba s invaliditetom. Mislim da bismo u ovom zakonu trebali razdvojiti neke udruge. Sami ste rekli da Crveni križ, da vatrogasna zajednica, sve one udruge koje imaju određeni postotak financiranja iz proračuna imaju zasigurno osigurano financiranje. Možda bi trebalo razmišljati o tome da u ovom društvu postoje još neke kategorije društva poput umirovljenika, poput osoba s invaliditetom koje ne mogu biti prepuštene volji jednog ili skupine ljudi koji će reći danas je prioritet za financiranje, iduće godine nije.
Odgovor na repliku, Višnja Fortuna.
Hvala lijepa. Uvažena zastupnice da točno je, ja kad se pripremam za raspravu, ja sam se danas čula i sa Uredom pravobraniteljice, i isto tako sam željela čuti njihove primjedbe da ih danas ovdje iskažem međutim oni su na nacrt prijedloga na Vladi već i uvažene su na samoj Vladi već to što su oni predlagali. Međutim, potpuno se slažem da su upravo osobe s invaliditetom, djeca s teškoćama u razvoju i umirovljenici pa ja ću reći kategorije građana kojima zaista treba veliki support i zadnji put u izlaganju sam rekla da zadnja linija obrane što se tiče financijskih sredstava i sredstava su osobe s invaliditetom, djeca s teškoćama u razvoju i umirovljenici.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodine ministre sa suradnicama. Pa evo u ovo mirno poslijepodne i mirna rasprava s obzirom da danas na klupama saborskih zastupnika imamo prijedlog Zakona o udrugama koji je dobro napisan. Pa mislim da i ova rasprava je zapravo sa vrlo malim primjedbama, sa onako određenim primjedbama koje nisu bitne ni značajne nego je ovaj zakonski prijedlog napisan precizno, detaljno i razradio je sve dakle moguće pozicije i situacije u svezi udruga. Ja ću početi od kraja, ono što je rekla kolegica ovdje o kaznenim odredbama. Naime, s obzirom da postoji veliki raspon u poslovanju, odnosno prihodima pojedinih udruga onda i kaznene odredbe možda nije zgodno da budu jednake. Dakle, valjalo bi napraviti kategorizaciju po prihodima pa onda odrediti valjda i kaznene odredbe. Mislim da ovako kada su one unificirane predstavljaju poteškoću u slučaju represije na određenu udrugu zbog određenih stvari koje su napravljene. Ali evo, idemo otpočetka. Pedeset tisuća udruga je registrirano u RH, kažu da one okrenu sve skupa i sa onim športskim udrugama oko 5 milijardi kuna. Aktivno u RH je teško utvrditi koliko udruga djeluje. Je li to 21 500 koliko piše da ima neprofitnih organizacija pri ministarstvu, zatim 12 500 udruga obveznica predaje financijsko izvješće, ostali ne predaju. Dakle, pomalo postoji jedna nepoznanica koliko to zapravo udruga ima. Uglavnom u članku 1. ovoga zakona se jasno kaže da odredbe se ne odnose i ne primjenjuju na političke stranke, vjerske zajednice, sindikate i udruge poslodavaca. Kada smo već kod političkih stranaka jer bez politike i bez stranaka i ne možemo onda moram reći da vaše ministarstvo ima zbroj političkih stranaka od nekih 137 tako negdje jel' tako pa sam pri tome mislio spomenuti i ovo što je ovdje definirano jasno i glasno, a što je novina u ovome zakonu, a to je uspostava funkcije likvidatora. Naime, sve političke stranke prepisujući i novo utemeljene, novo osnovane, prepisujući statute onih koji postoje prepisuju odredbu da stranku kao i udrugu u jednom dijelu može ugasiti isključivo skupština udruge ili skupština stranke. Kada dođe do razlaza u udruzi ili stranci onda se obično skupština ne može sastati. I jasno da tako vi imate na vašem popisu i na našem popisu u RH toliki broj stranaka ali i toliki broj udruga. Jer jednostavno zaključna ili da kažem skupština koja bi odredila da ta stranka ili udruga više ne postoji ne može se održati jer članstvo neće doći na tu skupštinu jer je takva situacija bilo u udruzi bilo u stranci. I zbog toga i imamo ovoliki broj i stranaka i udruga na popisu. Znam da kažem i iz osobnog primjera ali neću sad o tome govoriti. No evo sada se uspostavlja instrument ili pak funkcija likvidatora, pa onda postoji i drugi način gašenja udruge ne samo održavanjem završne da kažem skupštine te udruge nego i drugim načinima. I to je dobro. To je dobro da se može uspostaviti red u popisu ili registru udruga. U članku 4.definira se što je to zapravo udruga i kaže se da je to svaki oblik slobodnog i dobrovoljnog udruživanja više fizičkih i pravnih osoba koje se itd. radi zaštite probitaka zauzimanja za zaštitu ljudskih prava, sloboda itd. Broj fizičkih osoba koje su potrebne za osnutak ili za utemeljenje udruge je tri. Pa našalio bih se pomalo po onoj našoj zagorskoj hrvatskoj izreci, tri Hrvata četiri stranke ili tri politička Hrvata kako voli reći vaš predsjednik Milanović, politički Hrvat da tri politička Hrvata, a četiri stranke. Ali tako i udruga pa ih imamo 50 tisuća pa svaka ima po tri člana. Iako pojedini član udruge može biti član druge udruge pa je onda to tako i možemo se onda sa brojem udruga nabacivati. U članku 9.načelo neprofitnosti, djelovanje udruge temelji se na načelu neprofitnosti što znači da se udruga ne osniva sa svrhom stjecanja dobiti ali može obavljati gospodarsku djelatnost sukladno zakonu i statutu. Obično su to ako već uzmemo brojnost te pojavnosti onda su to obično nekakvi kafići gdje su cijene u odnosu na kafiće u gradu jeftinije itd. gdje se može dobiti jeftinije piće. Dakle osnivanje trgovačkih društava ali kako je ovdje rečeno ne bi bilo loše razmisliti da udruge da mogu osnovati i djelovati i osnovati zadrugu ili pak da se bave socijalnim tzv. gospodarstvom u smislu osnivanja staračkih domova, dječjih vrtića itd. ili pak nekih drugih ustanova koje bi u tom smislu djelovale. Svaka kaže udruga u članku 13.ima statut i to je standardno. Što određuje statut? On određuje naziv udruge, sjedište udruge, tko je zastupa, pečat udruge i sve ostale, i na kraju kaže izbor i opozivu likvidatora udruge. To je ono što je novina i što je dobro i što napokon može dovesti do sređivanja stanja u registru udruga. I određuje prestanak postojanja udruge. Jasno da statut mora biti usklađen sa pozitivnim zakonskim propisima, Ustavom RH i ne smije iz toga iskakati jer drugačije ne može dobiti dopuštenje ili pak dozvolu za rad ili ne može se osnovati. Ono što je značajno je u članku 33.gdje kaže da programi i projekti od interesa za opće dobro u RH koje ne provode udruge se mogu financirati iz možemo staviti dvije točke: državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprava ili fondova EU i drugih javnih izvora. Upravo u onom segmentu o kojemu sam govorio čime se sve udruge mogu baviti, koje gospodarske djelatnosti mogu obavljati mogu se povući i kandidirati za projekte iz EU. Zadrugarstvo i udruge dakle udruživanje pa evo kako reče ministar u saveze itd. je u EU već vrlo razvijeno i takve udruge, savezi i zadruge povlače dobar broj sredstava iz fondova EU. Zato ne bi bilo loše da se malo i u udrugama okrenu upravo takvim projektima, takvim programima kojim se može i izvan institucionalno dakle i izvan ministarstava i ostaloga povući sredstva iz EU putem dobrih projekata. I na kraju inspekcijski nadzor koji se uvodi u svezi rada udruga je također dobra stvar. Određuje se tko je taj tko nazire rad udruga i na kraju određuje se i prestanak djelovanja ukoliko se udruga polako gasi. A razlozi za prestanak djelovanja udruge jesu dakle odluka skupštine, to je ono o čemu sam govorio, o prestanku rada udruge. I to je prije bilo gotovo isključivo samo ta odredba dakle odluka skupštine koja nikada nije održana. 2.pripajanje drugoj udruzi ili pak cijepanje jedne udruge na dvije ili više udruga, zatim protek dvostruko više vremena od vremena predviđenog za održavanje redovne sjednice skupštine. Ona nije održana, tu postoje moguće malverzacije i manipulacije sa rokovima održavanja godišnjih skupština pojedinih udruga. Zatim pravomoćna odluka suda o ukidanju udruge, pokretanje stečajnog postupka na zahtjev člana i zatim se provodi tzv. na temelju pravomoćne odluke suda ukidanje udruge nadležni ured donosi rješenje o pokretanju likvidacijskog postupka i onda ima funkcija likvidatora. Još jedanput ponavljam da se kaznene odredbe ovoga zakona koji je dobar, koji je odličan, koji je sveobuhvatan, u kojemu je razrađena svaka pojedinost rada i djelovanja udruga kažem možda bi trebalo prilagoditi da kažem materijalnom, imovinskom poslovanju i stanju pojedine udruge pa nekako valjalo to stupnjevati. Dakle nije isto nekakvo društvo nogometnog kluba ili nogometni klub u odnosu na društvo ribolovaca ili ljubitelja krizantema ili ne znan ni ja čega. Eto hvala lijepo. Klub HDSSB-a će prihvatiti ovaj zakonski prijedlog.
Josip Đakić, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa evo kolega Grubišiću, govorili ste o tome koliki je broj potreban da budu osnivači udruge. Znači iz nekog rimskog prava koliko sam čitao u obrazloženju trojica bi trebala biti Otac, Sin i Duh sveti pa bi mogli osnovati udrugu. Mislim da baš taj odnos broja čimbenika koji su osnivači udruge je prouzročio mogućnost tako velikog broja 47000 vi kažete 50, ja sam pročitao brojku da je 47000 osnovanih udruga u Republici Hrvatskoj i tu bi trebalo promijeniti taj odnos. Znači ukoliko imamo ovdje da nadzor vrše unutarnja tijela, nadzorni odbor, pa mora imati bar tri člana nadzorni odbor. Ta ista tri člana ne mogu biti osnivači, ne mogu biti predsjednik, zamjenik ili predsjednik tijela. Sud časti koji je statutom isto definiran da mora postojati u udruzi, minimalan broj po meni bi trebao biti bar 10 osnivača bi zadovoljavao demografske standarde unutarnjih nadzora i svega i vjerujem da bi tada se i smanjio broj udruga koje bi postojale. Ovako mogućnosti postoje i rođaci, tri rođaka, tri kuma, tri ova, tri ona osnuju udrugu i mi ih imamo u evidenciji koristeći možda državna sredstva, nisam siguran, mogućnost postoji, koristeći na natječajima razne oblike pomoći i pravdanja tih istih kako su stručni i kompetentni, oni će to učiniti. Mislim da deset ljudi je najmanji broj koji bi zadovoljavao potrebe i da bi trebalo u ovom prijedlogu zakona ići sa time da bude desetorica. Ti mogu ustrojiti i tijela koja su statutom definirana.
Hvala. Povreda Poslovnika, Ingrid Antičević-Marinović.
Ne tražim nikakve sankcije, ali ipak molim vas da se upozori zastupnik po članku 238. u svezi sa 236. i 235. Naime, koristio je repliku a koristio je riječi: tako bi udrugu kao tri osobe su potrebne, mogli osnovati Otac, Sin i Duh sveti. Na taj način nepriličnim ponašanjem jer se izruguje najvećim, povrijedio je vjerske osjećaje zastupnika jer se na takav način poigrava sa najvećim …, sa tajnom, sa svetim trojstvom, dakle to je apsolutno neprilično i molim da se upozori. Ja mislim da je on to shvatio i da se pokajao. Hvala.
Danas smo čuli svašta već pa onda ne reagiramo na takve stvari, a kolega prihvaća jel. Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Kolega Đakić, svoj grijeh tvoj grijeh. Ja sam htio reći da su dobro zapravo, kolega Đakić sagledali srž i fokus moje rasprave i da zaista jedna udruga sa svim svojim organima koje ona ima i koji su predviđeni statutom i u osnivanju itd., ne može funkcionirati sa tri člana pa je ova brojka od deset ili pak ako treba neparan broj jedanaest možda primjereniji za utemeljenje ili osnutak udruge. Hvala lijepo.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovana gospođo potpredsjednice. Poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Vrlo kratko. Evo naš Ustav u svojoj odredbi članka 43. govori o slobodi udruživanja, mislim da je to jako važna norma da se svakom jamči pravo na slobodno udruživanje radi zaštite njihovih probitaka ili zauzimanje za socijalna, gospodarska, politička, nacionalna, kulturna i druga uvjerenja i ciljeve. Radi toga svatko može slobodno osnivati sindikate i druge udruge, uključujući se u njih i iz njih istupati u skladu sa zakonima. Dakle mi smo već prije 12 godina čini mi se 2001. godine donijeli prvi zakon o udrugama. Prošlo je dosta vremena, mislim da su sve rasprave hvalevrijedne, one idu za tim da udruge su u našem društvenom životu doprinijele dakle, pa ja bih rekla da su uz njih zorile i političke stranke. Dirate se u to vrijeme u udruge, u njihovo financijsko poslovanje, gotovo da nije se nametala niti takva potreba. Međutim, ja ću govoreći o ovom Prijedlogu zakona o udrugama, da ne ponavljam sve ono što su ostali kolege hvalevrijedno rekli, ja ću se osvrnuti samo na glavu 5 koja govori o imovini i financiranju jer smatram da smo već na takvoj fazi razvoja društva da se i udruge dadu financijski revidirati, nadzirati, kontrolirati, da to nije nikakvo uplitanje u njihovu slobodu organiziranja, da je to dapače pomaganje udrugama da postignu svoj cilj zbog kojeg su oni i osnovani. To je najčešće krug, interesni krug za određene ciljeve, to su najčešće vrlo plemeniti ciljevi. Na taj način oni u biti i pomažu i rasterećuju državu, a preuzimaju dakle takve jedne državne prerogative još lakše kada to čine udruge, čak su u tome svemu i vjerodostojnije. Međutim ono što svakako nije za pozdraviti, odnosno što je za dati podršku gospodinu ministru, njegovoj ekipi, na kraju krajeva to je gospodin premijer i najavio, da su mnogi u našoj prošlosti samo se sjetimo, nećemo se sad na recentnu prošlost vraćati ali oko toga ćemo se svi složiti i zato podržavam ovaj prijedlog koji je došao iz HDZ-a da se nama podastre koja sredstva se kojim udrugama troše. Dakle da su mnoge udruge služile kao pomoćni kotačići na tom biciklu nekakve političke utakmice, a to je nedopustivo. Na kraju krajeva, pitanje je kako su one i financirale jer sigurno to nisu činile tek tako. Mnoge su se i organizirale na takav način. Mi i dan danas imamo u lokalnoj sredini da vrlo lako pobjeđuje ona politička opcija koja ima dominaciju nad određenim ključnim udrugama. To je nedopustivo! I zato ove odredbe koje su male promjene one će značiti veliki napredak za politički život protiv korupcije, a unaprijedit će zaista rad udruga i njihovu plemenitost. Ovdje je često bilo i s pravom postavljano pitanje što je sa, sad se oko toga konačno svi slažemo, sa velikim profesionalnim klubovima da jednostavno ne možeš shvatiti da su oni već desetljeće i više posluju kao udruge građana, stvaraju profit, nitko ne zna što je s njim a one su udruge građana. A građani ni luk jeli ni luk mirisali. Prema tome, ono što nama sada sljeduje u promjenama Zakona o sportu tu se već dosta toga promijenilo ali još uvijek fakultativno ali svaki sportski klub koji profesionalno dakle koji radi ne radi rekreacije, radi preventive različitih bolesti i radi zdravlja, nego radi stvaranja dobiti dakle profesionalni klubovi, naravno oni još imaju ja to sada ne mogu niti u svojoj raspravi kompetentno reći niti se izraziti ono što je sportašima sve potrebno, odnosno takvom jednom timu sve potrebno da bi morao biti profesionalni klub. Onda ćemo imati čistu situaciju. Nikako nisam za to da se ostale udruge koje se bave sportskim aktivnostima, pogledajte to vam je najlakše vidjeti u svojoj lokalnoj zajednici gdje je puno, puno mladeži, žena odraslih ljudi koji se okupljaju u udruge. Oni na kraju krajeva čine 80% sportskog života jednog grada. A kad vidite koliko, ja ću vam pričati na primjeru Zadra, koji je imao slavni košarkaški klub, koji je imao nogometni klub također vrlo respektabilan na što su spali. Grad je davao milijune i milijune kuna. Bilo je također pitanje naše oporbe u gradu gdje novac ide? Mi smo spremni pomagati svojem klubu ali želimo da vidimo kako se taj novac troši. Odgovor smo dobili da ga nije moguće, da oni mogu raditi što hoće. E sad više neće moći raditi što hoće. Istina, ti koji su zapali u dugove našli su svoj izlaz, oni traže svoj izlaz sada i u pretvorbi. Potrošili su novce, nitko ne zna kako, koristili su zakonsku mogućnost da im država otpiše dugove odnosno da prebaci to potraživanje na jedinice lokalne samouprave i nalaze se još uvijek zadnje mogućnosti da se takvi klubovi spase. Ali o njima sada nije ni mjesto ni vrijeme govoriti, da se mi koncentriramo na naše udruge koje se ne trebaju što su neki rekli pa što će to nama mi ionako po zakonu poslujemo kažu. A s druge strane kažu a novac koji primamo iz inozemstva, pazite ovo, dobro se itekako kontrolira. Dakle, sasvim je normalno da se novac iz inozemstva kontrolira, na to su već i mnoge udruge navikle. Samo nisu još niti udruge navikle da se kontrolira novac koji dolazi iz državnog proračuna. Hvala lijepa. Dakle, čast svakome vjera nikome, sve na kontrolu.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Damir Kajin. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Đurđica Plančić, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle za ovu raspravu sam se javila kako bih mogla pozdraviti i podržati donošenje ovog novog po meni znatno opširnijeg, detaljnijeg i jasnijeg Zakona o udrugama. Jer vidljivo je da je uloga udruga u našem društvu sve jača i da su oni sve prisutniji u rješavanju prioritetnih društvenih problema i da je njihovo djelovanje bilo nužno zakonski puno bolje urediti. Na snazi je Zakon o udrugama koji je donesen 2001. odnosno njegova izmjena 2002. godine, a mi smo u praksi svjedoci brojnih pitanja, problema, često zlouporaba naročito u onim situacijama kada su udruge te koje obavljaju gospodarske djelatnosti, stječu vlastite prihode i kada često bez kvalitete kontrole koriste javna sredstva te možda vjerojatno i zbog takvih pojava 2007. je donesen i Kodeks pozitivne prakse koji je eto detaljnije uredio financiranje udruga iz državnog proračuna. U ocjeni stanja dakle možemo početi od činjenice da mi danas nemamo precizne podatke o broju aktivnih udruga jer kao što smo već danas čuli od njih gotovo 50 tisuća upisanih u registar pri uredima Državne uprave samo je 21 500 upisana i u Registar neprofitnih organizacija pri Ministarstvu financija. I to je podatak koji zabrinjava s obzirom da je taj upis bio obvezan. Udruge se vrlo lako osnivaju, znamo da je dovoljno dakle tri osnivača, a često je upitno i koji dio njih svojom aktivnošću ne opravdava razloge svog postojanja jer često početni entuzijazam osnivača iz raznih razloga popusti, aktivnost zamre, a sredstva se ponekad dodjeljuju i po inerciji bez adekvatne kontrole i to posebno na lokalnoj razini. Prijedlogom zakona predviđeno je povezivanje ovih dvaju registara, dakle registra pri Ministarstvu uprave i registra pri Ministarstvu financija što će po meni osigurati jednu transparentnost u djelovanju udruga i javnost njihovog djelovanja i olakšati financiranje. Prijedlog zakona predstavlja značajan napredak i u uređenju imovine udruge, uvjeta obavljanja gospodarskih djelatnosti i pojačava nadzor u obavljanju te djelatnosti jer je rečeno da će nadzor zavisiti o djelatnosti koju udruga obavlja. A posebno izdvajam njegov dio koji mi se iz mog vlastitog iskustva čini ključnim, a to je što ovaj zakon puno detaljnije uređuje uvjete korištenja i kontrolu utroška sredstava iz javnih izvora pa i onih dodijeljenih na regionalnoj odnosno na lokalnoj razini. Jer kao što je rekla i kolegica Antičević znamo da dodjela sredstava udrugama sa lokalne razine je često bila proizvoljna bez jasnih kriterija i kontrole i tako je često bila vrlo efikasan instrument za osiguranje podrške političkoj opciji na vlasti u dotičnoj sredini ili je značila podlogu za raznorazne mogućnosti korupcije. Prijedlogom je definirano što su to programi i projekti od interesa za opće dobro te je u članku 34.propisano da će Vlada na prijedlog ureda za udruge uredovno urediti kriterije, mjerile i postupke financiranja i ugovaranja programa i projekata od interesa za opće dobro. Ja vjerujem da će ova uredba biti od velike koristi kako davateljima sredstava tako i samim udrugama i da će o njenom sadržaju također biti provedeno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću jer postoji obostrani interes da se ti uvjeti financiranja što preciznije definiraju. O važnosti transparentnog i zakonitog trošenja novca iz javnih izvora govori podatak iz izvješća Ureda za uprave o financiranju projekata programa organizacija civilnog društva iz javnih izvora u 2011.godini koji kaže da je tim organizacijama dodijeljena milijarda 655 milijuna kuna od čega jedna trećina na nacionalnoj razini, a dvije trećine na regionalnoj odnosno lokalnoj razini što zaista nije mali iznos. Odredbe o upravljanju udrugama također su preciznije posebno o načinu sazivanja skupštine udruge i to nakon isteka mandata tijela upravljanja što je do sada u praksi često znalo blokirati djelovanje udruga. Pohvalila bih uvrštenje odredbi koje reguliraju statusne promjene udruga kojih smo često svjedoci na terenu, a posebno predviđeni skraćeni postupak za prestanak postojanja udruge jer će se time izbjeći dosta složeni postupak likvidacije dok su u tom slučaju istovremeno osigurani jamci za eventualne obaveze udruge. Iako su minimalne kazne za prekršaje povećane, a prekršajni razlozi prošireni ja se osobno zalažem da se kao prekršajni razlog uvrsti i kršenje odredbe članka 35.stavak 2.tj. ako sredstva iz javnih izvora se ne koriste u skladu sa sklopljenim ugovorom jer bi se na taj način još dodatno povećala odgovornost udruge za namjensko trošenje istih. Svakako bi na kraju pohvalila i rast stručne skupine ministarstvo na vrlo detaljnoj i iscrpnoj analizi brojnih pristiglih osvrta u postupku savjetovanja sa zainteresiranom javnošću i prihvaćanju velikog broja sugestija i prijedloga. Velik broj uključenih sudionika najbolje govori koliko je ova problematika značajna i koliko je važno donošenje ovog zakona kojeg po meni treba podržati jer će njegove uredbe unijeti više reda u rad udruge pridonijeti svrsisodnijem trošenju javnih sredstava i povećati ono što je po meni jako važno povjerenje građana u rad udruga i potrebu financiranja njihovih programa iz javnih sredstava. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ sada dobija poštovani kolege Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine ministre sa suradnicama. Pa evo pred poprilično popunjenom sabornicom raspravljamo o jednom zakonu koji nažalost nitko nije spomenuo danas tangira nekoliko stotina tisuća naših sugrađanki i sugrađana koji da tako kažem za opće dobro za dizanje kvalitete života i pomoći svojim sugrađanima odriče im se silnih sati i dana praktički uzimajući i vrijeme i novac svojoj obitelji posvećuje se tom nekakvom dobrovoljnom angažmanu i možda je namjera ovog zakona upravo da na određeni način pomogne tim ljudima i da ih makne iz onih mutnih voda u koje ih se često guraju jer možda oni koji najviše ushićuju naciju i najviše dižu naciju, a najčešće su u tim da tako kažem u negativnim stvarima prikazana su i naši sportaši jer priznat ćete nitko nije toliko u stanju podići i objediniti naciju kao što su to oni prilikom postizanja velikih uspjeha. Međutim kada se vrše raznorazna politička prepucavanja onda svi gledaju samo vrh, a zaboravljaju silni, silni dobrovoljni rad, trud niza, niza ljudi po RH koji su uopće doveli u poziciju da imamo danas sutra nekakve vrhunske sportaše dakle da oni to postanu. Pa tragom toga dozvolite mi samo nekoliko primjedbi jer mislim da ovaj zakon bi u principu trebao načelno riješiti organizacijski oblik i što udruge moraju provoditi što moraju imati, a onda bi resorna ministarstva ovisno koja tangira koju udrugu da li sa pravilnicima, da li sa posebnim zakonima jasno odredila pravila igre kako se oni moraju ponašati iz jednostavnog razloga što uz ovaj silni dobrovoljni rad koji daju građani RH isto tako se koriste silna porezna sredstva poreznih obveznika dakle to je preko milijardu i pol kuna i to sigurno da nije zanemarivo i logična stvar je da to treba urediti na pravi način da ti se novci kvalitetno i kada pogledate u većini slučajeva nema tu u sabornici kolege ili kolegice koji nije negdje angažiran u nekom društvu. I kada pogledate kako je teško nabaviti novce za funkcioniranje tih društava onda znate da u principu ako ste na čelu jedne takve udruge da ste najveći prosac u ovoj državi jer naprosto morate kamčiti moliti da vam netko da ili neku kunu da ta udruga može funkcionirati ili u sportskim klubovima da kupi nekakav dres ili kulturno-umjetničkim društvima da da nešto novaca za narodne nošnje, dakle niz stvari. I onda je logična stvar da su svi zainteresirani za to jer na kraju krajeva tu se stječu i nekakvi politički poeni ako vi nekoga dobro napadnete pa to netko prihvati itd. No što nam kaže članak 9., kaže da djelovanje udruge temelji se na načelu neprofitnosti. I to je sada prvi problem koji se kasnije može provlačiti kroz ovaj cijeli zakon. da li nekakav nižerazredni nogometni, košarkaški, rukometni klub ili bilo koji ako odgoji nekakvog super klinca talentiranog i neko mu ponudi u nogometu je danas to najnormalnija stvar milijun ili dva dolara, evo pogledajte koliko mali Halilović sada vrijedi ima samo 17 godina, da li je to profitna ili neprofitna djelatnost? To je prvo veliko pitanje. Da li ta udruga koja ima takvog igrača ga proda jer kada pogledate Zakon o porezu na dodanu vrijednost većina je preko 230 tisuća mora biti u sustavu PDV-a. Prema tome, tu nema možeš, ne možeš, ovako, onako. Dakle, on odmah unutra mora platiti PDV na to. Jer će se postavljati pitanje je li to profitabilna ili neprofitna djelatnost. Istovremeno na vrhu te krovne organizacije imate sportske klubove koji su većina njih, tri ili četiri su čisto profesionalne institucije koje funkcioniraju po principima kako to radi većina klubova u Europski, nažalost zakonski nije riješeno. I upravo što to zakonski nije riješeno otvara mnoge mogućnosti za zlouporabu. I zato ovaj članak 9 se naprosto mora definirati na neki drugačiji način. Udruge jesu dakle neprofitne organizacije ali one se mogu baviti sa ovim ili s onim. Ili članak 31. stavak 3. "Udruga nema pravo imovinu udruge dijeliti svojim osnivačima, članovima udruga, osobama ovlaštenim za zastupanje i zaposlenima ili njima povezanim osobama.". Sada gledajte, vi ako govorite o dobiti i ako govorite o tome da ste na kraju godine ostvarili dobit skupština donosi odluku, svoje financijsko izvješće, ta skupština može donesti odluku isto tako da se među članovima skupštine podijeli ta dobit. Ako se držite strogo Zakona o trgovačkim društvima i Zakona o porezu na dobit. Jer kažete a to ću kasnije nešto reći dakle vi imate da za onaj dohodovni dio djelatnosti udruge vode posebno knjigovodstvo. Ali o tome malo kasnije. Istovremeno u članku 32. stavak 2. kaže ako se sredstva ostvarena na takav način one se moraju isključivo koristiti za ostvarenje ciljeva utvrđenih udrugom ili ako trgovačko društvo koje je osnovala ta udruga a osnovana je zbog bavljenja gospodarskom djelatnošću ostvari višak prihoda nad … [[Govornik se ne razumije.]] , ona se mora koristiti isključivo za ostvarivanje ciljeva utvrđenih statutom udruge. Dakle, vi ste ga osnovali da se bavi sa određenom gospodarskom djelatnošću. On ako je ostvario dobit, on osnivačima dakle mora prenesti tu svu dobit, ili ako osnivač donese odluku da zbog možda proširenja posla itd., dio dobiti se zadrži u tom trgovačkom društvu, oni će i dalje s time raditi ali ako se dobit prenosi osnivaču a to je dakle udruga onda se ti novci isključivo mogu koristiti za financiranje javnoga posla … [[Govornik se ne razumije.]] udruge. Dakle, on se naprosto mora drugačije pojasniti jer ovakva definicija nažalost otvara, dobijete nekakvog mahera koji će to naprosto tumačiti na svoj način, ... [[Govornik se ne razumije.]] nekakvu lovu i onda imamo aferu. A tko će stradati? Stradati će oni jadni ljudi koji su to … [[Govornik se ne razumije.]] klinci ili netko drugi tko je u toj udruzi. Međutim, ovakva nejasna definirana odredba zakona nas vodi u to. Zato je možda bolje … [[Govornik se ne razumije.]] definiciju jer na kraju krajeva Zakonom o trgovačkim društvima je to definirano što osnivači itd.. A jednostavno udruga kada donosi odluku o osnivanju trgovačkog društva onda u svojoj odluci o osnivanju trgovačkog društva onda u svojoj odluci o osnivanju trgovačkog društva moraju definirati ovo zašto ga osniva a to je ovo što je u članku 52. što je po meni ovako nedefinirano, vrlo opasno i suvišno. Članak 35. e sada su tu ove odredbe koje idu dalje, koje su, zapravo koje se dupliraju sa određenim odredbama. Mi u Zakonu o proračunu imate jasno definirano da svi proračunski korisnici i svi oni koji dobivaju novce da li iz državnog proračuna ili iz jedinica lokalne samouprave su naprosto dužni podnositi izvješće onome koji im je dao novce, zašto su te novce utrošili to je definirano Zakonom o proračunu. Možda bi bilo bolje kada govorite o ovom dijelu da se na njih primjenjuju odredbe Zakona o proračunu. I vi ste onda riješili taj problem. Dakle, ono ministarstvo bez obzira po kojem osnovu dobivaju ta sredstva ono prati da mu sve te udruge dostave izvješće. Dakle, njemu izvješće za korištenje tih sredstva, ne financijsko izvješće, to je drugo. Onda članak 36. udruge koje obavljaju gospodarsku djelatnost dužne su voditi odvojene porezne, knjigovodstvene evidencije. E tu ste sada malo otišli u nešto drugo jer vi praktički zakonom definirate da su udruge dužne voditi knjigovodstvo prema Zakonu o neprofitnim organizacijama. A vi sada njima u ovoj odredbi govorite da su u principu voditi dvojno knjigovodstvo što je totalno nepotrebno. Oni analitički ako vode posebno knjigovodstvo za onu gospodarsku djelatnost oni imaju točno razliku između prihoda i rashoda i na to plaćaju porez … [[Govornik se ne razumije.]] sukladno Zakonu o porezu na dobit. Ali ako imate ovakvu nejasnu definiciju onda im praktički nalažete da oni moraju voditi, moraju imati dva žiroračuna i moraju voditi odvojeno knjigovodstvo. Jer ne možete vi na jednom žiroračunu voditi dva dupla knjigovodstva. Možete ih analitički voditi ali s obzirom da su različita onda ih ne možete voditi odvojeno. I dio ostvarene dobiti od obavljanja gospodarskih djelatnosti oporezuju se sukladno poreznim propisima. To vam je jasno definirano Zakonom o porezu na dobit. Dakle, neprofitne organizacije koje se bave gospodarskom djelatnošću a koja je prisutna na tržištu za onaj dio dobiti koji, a to im čini ukupno 50% prihoda. Na taj dio ostvarene dobiti plaćaju porez na dobit. Dakle to vam je definirano i Zakonom i Pravilnikom o porezu na dobit. Prema tome i to probajte nekako posložiti da imate jasniju definiciju. I sada pripajanje i razdvajanje udruga. Tu imate kod svi praktički članaka osim samo u jednome. Dakle definirate da udruge koje, dakle definirate njihovu imovinu. Međutim, ako dolazi do spajanja i do razdvajanja vi imate i imovinu i obaveze. Dakle, morate jednako i drugo, tretirati i jedno i drugo, jer te obveze su prema nekome drugome. Tko, kod koga će taj netko sutra potraživati svoja potraživanja ako niste definirali onaj koji je … [[Govornik se ne razumije.]] da li u slučaju razdruživanja ili u slučaju spajanja je taj. I na kraju nadzor nad financijskim poslovanjem udruga i podnošenje propisanih financijskih izvještaja provodi Ministarstvo financija, tu mora biti jasno definirano da je to porezna uprava. Ne Ministarstvo financija, Ministarstvo financija ima nekoliko institucija. Na kraju krajeve imate i odio koji vodi registar udruga, međutim, kontrolu dakle financijskih dokumenata kao i kod svih neprofitnih a to je Zakonom o neprofitnim organizacijama definirano dakle vodi porezna uprava Ministarstva financija. Dakle, gospodine ministre s obzirom da mi vrijeme ističe, samo gospodine potpredsjedniče dozvolite mi samo jedan kratak, jednu rečenicu [[Upadica: Ajde recite još jednu rečenicu.]] [[Govornik se ne razumije.]] Na članak 50. Dakle, u članku 50. ste nažalost definirali kao da je sve idealno. Ovaj Zakon se donosi zbog onih jednog malog promila koji nepravilno rade. Prema tome ovaj članak 50 nikako ne može biti ovakav idealan kako ste ga vi napisali. Hvala vam lijepo.
Molim. Riječ dobiva sada poštovani zastupnik Josip Đakić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicama. Pa evo pred nama je zakon koji puno toga definira i koji u puno segmenata će bolje definirati udruge i ja bih rekao da od tih 50 tisuća udruga koje danas spominjemo, 47 koliko ja znam da ih ima, samo 21500 udruga je upisanih u Registar neprofitnih organizacija i one koje su dužne Ministarstvu financija podnositi svoja izvješća je 12500 udruga. To je ono što je na terenu. A s obzirom na toliki broj udruga koje nisu registrirane, ne podnose izvješća, tu postoji stvarno mogućnost i velikih manipulacija. Stoga je i moj prijedlog danas u replici da minimalan broj bude 10 osnivača udruge je jedno realno težnja kako bi se stavilo u red i osnivače i udruge, kako bi demokratski cenzus bio zadovoljen, kako bi ono što je Ustavom Republike Hrvatske zajamčeno pravo na slobodu udruživanja, ali i kontrolu te slobode udruživanja koja se definira kroz tijela tih udruga, a tijela udruga su Predsjedništvo, Nadzorni odbor, Sud časti, Skupština. To su četiri tijela koja funkcioniraju. Tri čovjeka sigurno ne mogu biti sva ta tijela, ne mogu ni nadzirati ni upravljati niti biti iskreni prema svemu tome i ja predlažem da stvarno ovaj zakon koji je u prvom čitanju se uvede minimalan broj od 10 i demokratski standardi i sve drugo će bit zadovoljeno i konvencije o pravima građanima, sve će biti idealno. I neće biti više toliki broj registriranih udruga, funkcionirat će sigurno bolje, pravednije, iskrenije, transparentnije i časnije. To je ono što sam primijetio i siguran sam da u dosadašnjem zakonu nije bilo dobro. Tri čovjeka ne sadrže demokratski segmenta onoga koje bi činilo da jedni druge mogu nadzirati, da skupština može funkcionirati, da sva tijela mogu biti izabrana. U tri čovjeka se ne mogu izabrat sva ta tijela. Statutom se definiraju određene odredbe koje sigurno su, statut nosi i zakonske i ustavne odrednice i sve ono što je potrebno i definira rad udruge, transparentnost i njezin sadržaj. I sada kada gledamo da u članku 31. udruga može raspolagati svojom imovinom samo za ostvarivanje ciljeva određenih statutom udruge, a u narednom članku već se piše da udruga nema pravo imovinu udruge dijeliti svojim osnivačima, članovima udruge, osobama ovlaštenim za zastupanje zaposlenicima ili sa njim povezanim osobama. Ja bih tu ostavio one koji su ovlaštene osobe da se njima ne može dijeliti, zaposlenicima također i tim vezanim osobama također, ali osnivačima i članovima to bi izostavio. Jer u statutu recimo postoje mogućnosti kada radimo sa našim članovima kojima je potrebna da li socijalna pomoć, da li pravna pomoć u datim momentima, pogotovo kod branitelja koji su osumnjičeni ili kojima prijeti, a nemaju mogućnost da se brane, a mi iz svojih programa ostvarimo određena sredstva aukcijama slika koje sami umjetnici naprave, invalidi ili branitelji i pomognemo na taj način. Mislim da tu treba razmisliti dobro kako bi se moglo ako je statutom regulirano ipak to nije imovina, ali ona je definirana kao novčana sredstva koja je udruga stekla uplatom članarina dobrovoljnim prilozima, darovima, novčana sredstva koja udruga stekne obavljanjem djelatnosti kojima se ostvaruju ciljevi, obavljenim djelatnostima sukladno članku 32. ovog zakona. Ja bih tu samo stavio da se izuzmu članovi jer su se zbog toga i udružili, da bi imali pravnu i socijalnu pomoć. Zbog toga i postoje, zbog toga je njihova intencija. To je njihova obaveza iz statuta. I ono što želim reći, programi i projekti od interesa Republike Hrvatske u članku 33., pa onda u njegovom stavku 4., aktivnosti od interesa za opće dobro smatraju se osobito aktivnosti udruga koje, pa ja bih tu stavio da tu budu i udruge koje promiču vrijednosti Domovinskog rata, skrb o stradalnicima Domovinskog rata, pa u zagradi bi stavio koje su to. To su poginuli, zatočeni, nestali, invalidi i njihove obitelji, kako što u Zakonu o pravima hrvatskih branitelja i stoji. Onda bi dalje stavio nadogradnju da su doprinosi zaštiti i promicanju ljudskih prava, zaštiti i promicanju prava nacionalnih manjina i sve ono dalje ostalo jer su branitelji kao ta kategorija stavljeni i u Ustav Republike Hrvatske pa bi bilo lijepo da budu i u ovom članku zakona na prvom mjestu. Evo ja vas molim ministre i suradnici da to stavite, da sigurno će to pomoći kod definicija i onda i pravnog statusa i Domovinskog rata i samim branitelja i stradalnika. U daljnjem slijedu dobro je reći da se ne mogu baviti i … stranke, podržavati stranke, kandidate itd., to je dobro definirano i mislim da tu nema nikakve zamjerke. Ono što je jasno rečeno u ovom prijedlogu zakona, da kriteriji i mjerila, postupke o financiranju, ugovaranju programa i projekata od interesa za opće dobro koje provode udruge. Jasno je danas, većina udruga se javlja na državne natječaje ministarstava ili tijela državne vlasti koje imaju prihode i tako se financiraju. Jednako tako i pravdaju sredstva prema njima, provodeći programe i projekte, pozivaju državne institucije da budu nazočne, ministre i sve ostale da prate događanja koja su od interesa i članstvu i svima onima koji koriste ta sredstva, a jednako tako i društvu u cjelini. I to je jasno tako rečeno. Nadamo se da neće biti bitnih promjena u mjerilima, kriterijima jer dosta su i do sada već kroz ovu krizu i recesiju sredstva udrugama umanjena. Dobro je da, ja znam da postoji mnoštvo nevladinih udruga koje također imaju ogromna sredstva na raspolaganju. Ali ona su također transparentno vidljiva kada se podnosi izvješće o radu nevladinih udruga. Jasno se vidi koliko koja prihoduje. Samo puno puta nema ih na internetskim stranicama se vidi kako su i rashodovna strana pokrivena ili kako su utrošene. Sve u svemu želim naglasiti da udruge su dobro ovog našeg društva. One stvarno okupljaju razne populacije i njihovo funkcioniranje sigurno ovim zakonom će doprinijeti još boljem, kvalitetnijem, transparentnijem radi uz ove moje zamolbe koje sam naveo sigurni budite da će to poboljšati rad, smanjiti vjerojatno broj udruga ne zato da bi nekom ugrozili pravo na udruživanje nego zato da bi bilo što demokratskije, što bolje, što transparentnije. I vjerujte ovaj minimalan broj od 10 članova kao što je i za zadruge koje se osnivaju ne može biti manji broj, pa tako bi trebalo biti i za udruge da bude nešto slično i da imaju svoja tijela, da ne bude u jednoj osobi i predsjednik, a u dvije druge osobe skupština koja će odlučivati o svim djelatnostima udruge, o programima, o trošenju sredstava ili pravdanju sredstava itd. Vjerujem da ste razumjeli da ovo što govorim stvarno je za poboljšanje ovog zakonskog prijedloga koje će sigurno doprinijeti da bude kvalitetno i transparentno, da bude demokratski jasno i precizno definirano i način trošenja sredstava, prihodovanja, upravljanja i nadziranja. Jer i sami ste stavili da unutarnji nadzor vrše nadzorna tijela udruge, pa tako bi bilo dobro da imaju bar više članova kako bi mogli biti nezavisni nadzor u svojoj organizaciji. Hvala lijepo.
Na ovu raspravu replicira Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Kolega Đakić, s pravom ste istaknuli da broj od tri da li građana da li tri udruge ili tri pravne osobe mogu osnovati udrugu ukazuje na to da tako osnovana udruga se osniva iz može se reći u većini slučajeva na žalost poprilično čudnih pobuda, pa neću reći niskih pobuda. Jer koji je smisao osnivati udrugu kad ne možete oformiti tijela te udruge. Dakle logična je stvar ako dobivate sredstva i ako raspolažete sa sredstvima, ako donosite određene akte da imate Nadzorni odbor koji nadzire da li ta udruga to radi. Isto je tako logično da tom udrugom upravlja nekakav izvršni odbor itd. Dakle, ako se neće duplicirati u funkcijama, onda je to najmanje desetak osoba da mogu obavljati svi poslovi za koje je udruga osnovana. I druga stvar što bi o ovom zakonu trebalo reći svi oni koji se financiraju iz proračunskih sredstava bez obzira da li su to jedinice regionalne, područne samouprave ili je to državni proračun ukoliko ne dostave izvješće o realizaciji programa i o utrošku sredstava, recimo neka to bude 31. ožujak tekuće godine za prethodnu godinu, da im se automatski uskraćuju sredstva iz proračuna i da se pokreće proces u Ministarstvu uprave za brisanje takvih udruga. To je nešto što je normalna stvar, jer onaj tko ozbiljno radi, tko odgovorno radi njemu je u interesu da podnese izvješće i može sljedeće godine aplicirati na daleko veća i bolja sredstva. Na takav način se eliminiraju oni koji postoje samo zbog nekakvih bezveznih razloga, nisu zbog onoga zašto im se daju novci poreznih obveznika i onda nam se sigurno neće događati da praktički pola udruga ne podnese izvješće. Jer ja se sjećam kad sam jednoj nevladinoj udrugi temeljem prijave određenih inspekcija uputio inspekciju, jer bilo je to davne 2005. da su me razapinjali. Međutim, kad je inspekcija završila posao onda se itekako pokazalo koliko je to bilo opravdano [[Upadica Stazić: Hvala.]] Prema tome, ako volimo, ispričavam se.
Evo na repliku će odgovoriti Josip Đakić.
Ma dapače, više ljudi udruženih sigurno će bolje brinuti i skrbiti nego trojica. To je sigurno. Do danas također određene udruge podnesu izvješća redovito i bez podnesenog izvješća, opravdanja sredstava nema korištenja novih, nema aplikacije za nove projekte, nema mogućnosti da učestvujete na natječaju i da bi dobili sredstva. To je danas definirano za neke udruge. Za neke vjerojatno to još i danas ne važi, pa je dobro da nam možda ima u zakonu. Ali kažem da bi tijela bila uspostavljena u svakoj udruzi mora biti dovoljan broj članova, a to je najmanje 10, najmanje 10 ljudi. Oni jedni druge kontroliraju uvijek jako dobro i puno bolje možda nego i vanjske kuće ili ministarstva ili inspekcije ili nešto. Puno puta dođe do istine prije nego bilo tko drugi sazna unutar organizacije kada pravilno radi Nadzorni odbor, a pogotovo ako Sud časti zaprimi određene prijave, naravno o njima razmatra i donosi svoj nezavisni sud o tome da li je netko pravilno radio, postupao ili je ogriješio se o statut zakona ili Poslovnik o radu udruge. Mislim da svakako treba razmisliti o tome i da to je jako dobro da se stavi bar 10 minimalni broj članova da može osnovati udrugu.
Svoju će raspravu sada iznijeti zastupnik Damir Rilje.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa suradnicama, kolegice i kolege. Evo mojih nekoliko razmišljanja u povodu evo Zakona o udrugama. Podaci o 50 000 udruga od kojih 21 i pol tisuća upisanih u registar neprofitnih organizacija već pokazuje na problem kod rada udruga. To smo već nekoliko puta čuli. Novi prijedlog zakona omogućuje raščišćavanje problematike vezane uz osnivanje, registriranje i funkcioniranje udruga. O brojevima su govorili prethodnici. Novine koje se predlažu sigurno će u mnogome pomoći daljnjem osnivanju, radu i djelovanju udruga, djelovanju Saveza udruga, Nacionalne zaklade za razvoj civilnoga društva i lakše provođenje Nacionalne strategije za razvoj civilnog društva. Naravno, ovdje je potrebno napomenuti činjenicu da udruge građana zapravo predstavljaju djelovanje civilnog društva. Što je veći stupanj djelovanja civilnog društva snažnija je demokracija u društvu. No osim slobode, udruživanja ovdje je bitna činjenica financiranje udruga. Po meni je nebitno koliko će biti osnivača udruge jer se često spominjani veliki broj udruga zbog mogućnosti da imaju tri osnivača, a ja se slažem da ih bude i 10 i koliko god treba, no mislim da to nije jedini uvjet i garancija da se njima osigurava sigurnost i transparentnost u funkcioniranje udruge, a znamo uvijek su u pitanju sredstva. Zapravo, po meni se postavlja pitanje kad udruga više nije udruga, odnosno kad počinje biti nešto drugo u svom funkcioniranju. Udruge bi zapravo trebale biti samostalne i nepristrane te služiti funkciji općeg dobra. Udruga ne smije biti poligon financiranja interesnih skupina i naravno da javnim novcem mora biti financiran isključivo program, moraju se financirati isključivo programi udruga po natječaju a koji su u interesu zainteresirane javnosti za aktivnosti kojim se sama udruga bavi kao i mogućnostima proračuna. Naravno, postoji raskorak između upisanih udruga i aktivnih udruga. Godišnji iznos za financiranje udruga je jako velik. Dakle, gledano sa državne razine, a vjerujem i na razini lokalnih jedinica to je svakome uvijek velika borba kad se trebaju financirati udruge, bilo sa koje pozicije one koje zapravo jedinice lokalne samouprave financiraju, a naravno i država. Tu je i važna transparentnost dodjele sredstava na svim razinama. Udrugama treba naravno pružiti potporu u edukaciji za apliciranje programa za dobivanje sredstava EU i to u što većoj količini. Kontrola dodijeljenih sredstava udrugama mora biti kontinuirana i redovita u aktivnostima udruga. Važno je da se o aktivnostima i poslovanju udruge ne dozvoli upliv bilo koje vlasti ali da se osigura obveza udruge da se uskladi sa strategijom aktivnosti kojom se ona i bavi, je li sport, kultura, znanost, bilo što drugo, zapravo svi segmenti društvenog života. Nema veze radilo se o braniteljima, radilo se o umirovljenicima, davateljima krvi, bilo kome. Tada se osigura kontinuirani nadzor poslovanja. Uostalom osim vlastite kontrole obvezna je financijsko-materijalna kontrola, revizija, a iz obaveze fiskalne odgovornosti i obveze kontrole za dodijeljena javna sredstva naravno i odgovornost udruga za njihovo trošenje. Sada se upravo ovim zakonom preciznije istražuje i stavlja naglasak na način dodjele upravo ovih sredstava. Primjera radi velik broj udruga koje su ostali uglavnom sportski klubovi i kulturno-umjetnički klubovi te humanitarne udruge pa onda sve ostale udruge iz područja zdravstvenih aktivnosti, udruge zaštite kulturne baštine, sve moguće udruge zapravo su svi kandidati za dobivanje sredstava iz proračuna. Naravno, oni se ne mogu dovoljno iz tog financirati. Dakle, ako se njima da mogućnost gospodarskih aktivnosti onda ih treba jako dobro nadzirati. Postoje pozitivni takvi primjeri. Najveće dvojbe predstavljaju sportske udruge. Ukoliko su one udruge ili trgovačka društva problem je ulaganja javnog proračunskog novca jer status upravo tih udruga je da u većini dobiju najviše dodijeljenih proračunskih novaca i tu se pojavljuje problem uopće financiranja tih aktivnosti obzirom na potrebe klubova, njihov status koji je potreban upravo za njihovo funkcioniranje. To su ogromna i velika sredstva koja treba uložiti za financiranje upravo takvih udruga. Dakle, za takve udruge trebale bi jedinice lokalne samouprave, a naravno i državni proračun pokrivati uglavnom amatersko bavljenje takvim aktivnostima pa tako naravno ne samo sport, ne samo kulturu nego da budu u istoj razini sa svim ostalim udrugama. Naravno tamo se rađaju sportaši, kulturni profesionalci, dakle svi oni koji će sutradan možda naše društvo proslaviti na ovaj i onaj način obilježiti ga. To je istina. Činjenica je međutim da se može javnim novcem financirati ono gdje će se dati jednaka mogućnost svima. Kasnije sve to počinje biti profesionalizam. Udruge naravno uvijek regrutiraju znači osim sportaša i umjetnika i one ostale za koje zapravo i postoje i odakle izniknu ovi ostali. Dakle, poluprofesionalan ili profesionalan ne može biti u području amaterskog i mora se napraviti doslovce razlika gdje i što treba početi dijeliti i što mora otići u privatizaciju na neki način, a što treba ostati amatersko. Je li to u našim uvjetima moguće, to je druga priča. Možda bi u sklopu rješenja o sportskim udrugama trebalo izdvojiti izrazito amaterske udruge, a takvo razlikovanje se i može i treba učiniti ne samo za nogomet nego za rukometne i druge udruge. Naravno, nije mi na pamet dovoditi u pitanje status udruga u sportu, ali se za razliku od tih udruga koje se bavi onim što bismo mogli nazvati profesionalizmom kvota proračunskih sredstava treba dijeliti za sve udruge i sportske i ostale. Tu se može lako dogoditi da se destabilizira dodjela sredstava predviđenih za udruge, a osobito u sredinama gdje nije osnovana ili transparentno ne funkcionira zajednica sportskih udruga. Na taj način se dogodi da neka sportska udruga može dobiti više proračunskih novaca neovisno o tome što u isto vrijeme druga koja se recimo bavi skrbi o npr. invalidnim osobama prema zajedničkim programima sa jedinicom lokalne samouprave izrađuje programe, aplicira, koristi sredstva iz fondova EU i zapošljava ljude iz područja svoje aktivnosti. Na primjer logopeda, asistente za invalidne osobe i slično. A to je za mene primjer iz članka 9. ovog zakona. Time ne želim, naravno ponovno kažem, umanjiti važnost bilo kojeg segmenta kojim se bavi bilo koja udruga. Dakle, mislim da uistinu treba odrediti granicu kada je nešto amaterski, kada je nešto za opće dobro, kada je nešto za mlade, a kada počinje biti profesionalizam. Na kraju, mislim da je po pitanju udruga jako teško staviti zajednički nazivnik za sve udruge, bilo da se radi o prioritetu, bilo da se radi o veličini sredstava naravno uz važeću proceduru. Kako bismo ih mogli svih zadovoljiti bila bi nužna nekakav kategorizacija svakako, a nužno je to odrediti ovim zakonom za kojega i ja razumijem, vidim i nadam se da ide u tom smjeru kako bi zapravo rad ovih udruga samo pojačao snagu civilnog društva.
Za repliku se javio Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Rilje vi ste govorili najveći dio vremena u vašem izlaganju je posvećen i sportskim udrugama koje imaju status čisto amaterskih pa poluprofesionalnih i profesionalnih. Kukuriku koalicija je obećavala kada dođe na vlast da će riješiti pitanje i poreza ili kako bi se to nazvalo od nogometnih transfera odnosno transfera nogometaša i silnih milijunskih iznosa koji se pri tome ostvaruju pa je donesen Zakon o sportu i Zakon o sportskoj inspekciji. I ovo što ste vi govorili danas zapravo ide tome u prilog ali rješenja nema niti se nadzire nikakvo rješenje u vezi toga. Pa evo ja ne znam vi ste također jedan od zastupnika iz vladajuće koalicije pa me zanima vaše mišljenje o rješenju tih transfera i silnih novaca koji se vrte u tim klubovima, a oni su zapravo udruge i spadaju također kao Udruga ribolovaca, Udruga ljubitelja brda, planinarske udruge itd.
Zastupnik zastupniku ne može postavljati pitanja. Pitanja se mogu postavljati Vladi ali evo čut ćemo repliku.
uvaženi kolega Grubišić evo ja sam malo prije u svom izlaganju rekao da zapravo treba napraviti razliku i da se ne može staviti sve pod zajednički nazivnik. Naravno da jedan nogometni klub kao udruga građana ni košarkaški ni bilo koji drugi, to se jednostavno mora izdvojiti. Nije to jednostavno pitanje, to smo malo prije čuli nekoliko puta. Dakle to je pitanje duboko ekonomsko jer zapravo radite kategoriju iz udruge u nešto što treba biti nekakvo trgovačko društvo, a jeli ili nije to sada pitanje. Jer ako mene netko pita da li je neki trećerazredni nogometni klub iz nekog malog mjesta u jednom trenutku taj koji će potrošiti 20% odgovarajućeg proračuna ja vam kažem da, to može jednostavno biti. Jel to uredu u odnosu na druge udruge to je druga priča i u odnosu na sve ono što tome mjestu treba. Dakle, kada idemo na veće razine onda naravno isto tako dođemo do većih razina. Dakle činjenica jest da pod zajednički nazivnik ne mogu nikako sve vrste udruga jer Udruga branitelja, Udruga majki poginuli Udruga šećeraša, udruga nečega imate ih koliko god hoćete. A evo u mom mjestu ih ima 120 i nešto. Činjenica je da nisu svi u istoj priči. Recimo npr. ja ću vam odmah izdvojiti 3, 4 udruge koje odskaču i koje su vukle recimo jako puno sredstava. Ja ne kažem da to nije uredu samo je pitanje mogućnosti. Sada je stvar gdje počima jedna priča, a gdje se nastavlja druga priča, što je uredu što nije uredu. Dakle jeli to moguće gdje počinje biti profesionalizam, a gdje amaterstvo. Hvala lijepo.
Sada ćemo čuti zaključnu riječ ministra uprave Arsena Bauka.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Ovo što je u odgovoru na repliku zastupnik Rilje počeo nabrajati nazive udruga dosta je široko to područje i sasvim sigurno recimo oni koji se bave izučavanjem svemira, pustinja itd. treba obuhvatiti u jednom zakonu koji propisuje načela. Mislim da smo za prvo čitanje napravili dobar prijedlog to je pokazala i rasprava, a one prijedloge koje smo čuli u raspravi ćemo razmotriti i vjerujem da ćemo za drugo čitanje doći sa još boljim prijedlogom zakona. Ove neke sugestije što se tiču sportskih udruga one su očito najviše pozornosti izazvale onoliko koliko u djelokrugu Ministarstva uprave ćemo pokušati bolje definirati. I evo najavljujem uskoro vjerojatno u proljetnom zasjedanju i konačni prijedlog Zakona o udrugama da ga možemo početi provoditi da popravimo situaciju. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo kada se steknu uvjeti.
Prijedlog zakona o udrugama, prvo čitanje, P.Z. br. 485. Rasprava je zaključena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o udrugama. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim da se izjasnimo tko je za predloženi zaključak? Hvala. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je sa 87 glasova za i 6 glasova suzdržanim, dakle većinom glasova donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na iduću točku dnevnog red: - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2012.godini Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova dostavila je izvješće temeljem članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Materijal ste primili u pretince. Vlada RH je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagateljica dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova gospođa Višnja Ljubičić. Izvolite.
Dobar dan svima. Moje poštovanje potpredsjedniče Sabora, uvažene zastupnice i zastupnici. Kao prvo zahvaljujem vam na strpljenju što ste danas ostali s nama i govori o tome da ćemo imati interesantnu raspravu nas prisutnih ovdje o ovome izvješću, a žalosti me činjenica što evo i ostali zastupnici i zastupnice neće razgovarati o ovoj vrijednoj temi koja se nažalost percipira ne kao ustavna vrednota ravnopravnosti spolova već najčešće kao pitanje o ljudskim pravima žena. Dakle pred vama je 10.jubilarno izvješće institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2012.godinu i kao svake godine pratili smo provedbu zakona, propisa, strategija, akcijskih planova vezano za promicanje ravnopravnosti spolova čime smo ostvarili proaktivni pristup sa državnim tijelima, javnim ustanovama, trgovačkim društvima, međunarodnim regionalnim organizacijama, organizacijama civilnog društva i sa medijima. Tijekom 2012. radili smo ukupno na 1514 predmeta što predstavlja povećanje za 8,8% u odnosu na 2011. zbog veće prisutnosti institucije pravobraniteljice na lokalnoj razini gdje sam u 13 županija razgovarala o određenim projektima, sudjelovala u određenim okruglim stolovima, javnim raspravama, radionicama povećao se posljedično i broj pritužbi tako da govorimo o povećanju većem od 19,5% u odnosu na 2011. godinu. A što je dovelo opet i do povećanja broja utvrđenih slučajeva diskriminacije. Nadalje, statistički podatci pokazuju da se najviše prituživalo na spolnu diskriminaciju gotovo u 80% slučajeva a u najvećem broju su se prituživale i u najvećem broju je utvrđena diskriminacija upravo ženskog spola, gotovo dvije trećine. Moram reći u okviru skromnih ljudskih kapaciteta, ljudskih resursa institucije pravobraniteljice samnom je zaposleno svega 9 zaposlenika i zaposlenica. Uspjeli smo uz sve analize koje imate u izvješću na 271 stranici napraviti i 7 samostalnih istraživanja. Prošle godine 2011. bilo ih je 5, 2012. 7. Spomenuti ću kratko, svi se odnose na područja koja su nam zakonom dana u nadležnost, odnosno mandat. Istraživanja o učestalosti antidiskriminacijskih predmeta u sudskoj praksi, istraživanje o položaju trudnica i majki sa malom djecom na tržištu rada. Dva istraživanja vezano za zastupljenost, položaj žena u medijima kao i sudjelovanje stručnjakinja na Hrvatskoj televiziji. Zatim primjena zaštitnih mjera propisanih Zakonom o zaštiti od nasilja u obitelji i … [[Govornik se ne razumije.]] pristup u udžbenicima etike i udžbenicima vjeronaučnog sadržaja u sve tri vjerske zajednice, radi se o 32 udžbenika za osnovne i srednje škole. I dalje u 2012. nastavili smo sa praćenjem sudskih postupaka u kojih smo se uključili kao … [[Govornik se ne razumije.]] temeljem Zakona o suzbijanju diskriminacije 6 starih predmeta i u 2012. dva nova sudska postupka u koja smo se uključili. Tijekom 2012. uputili smo gotovo 300 pismenih prijedloga, 133 upozorenja, 132 preporuke. Inicirali smo podnošenje dvije kaznene prijave protiv nepoznatih počinitelja Facebook grupe zbog govora mržnje preko računalnog sustava. Da li smo inicijativu za izmjenu jednog zakona i to Prekršajnog zakona u dijelu koji se odnosi na nasilje u obitelji, u dijelu koji se odnosi na izvršavanje mjere opreza, zabrane približavanja osobi itd., inicirali izmjenu jednog podzakonskog akta, točnije Poslovnika Hrvatskoga sabora gdje smo tražili da u članku 129. Poslovnika uz pravo svih zastupnika, klubova zastupnika, tijela Sabora i tijela Vlade koji mogu predlagati određene izmjene zakona za to budu ovlašteni i svi posebni pravobranitelji ako to imaju u mandatu temeljem svog zakona, posebnog zakona. Pored svega navedenog 2012. je 244 puta se istupalo u javnosti, upozoravalo putem medija na pojave diskriminacije u što će uključuju i javna priopćenja. Moram reći da zbog ograničenih financijskih sredstava i svake godine rezanja tih financijskih sredstava bili smo odredili strategiju da apliciramo sa različitim projektima prema veleposlanstvima u Republici Hrvatskoj tako da smo dobili za dva projekta sredstva od Britanskog, Francuskog veleposlanstva. A ujedno smo prepoznali da određene aktivnosti ukoliko se žele dosljedno provoditi u punom zamahu, punom opsegu iziskuju i apliciranje na … [[Govornika se ne razumije.]] Europske unije. Prijavili smo se 2012. za … [[Govornik se ne razumije.]] Europske komisije u području ravnopravnog zastupanja muškaraca i žena u trgovačkim društvima u vrijednosti od 205 tisuća eura. I mogu reći da 2013. nam je odobren taj projekt i trajati će dvije godine o čemu ćete imati prilike svjedočiti uskoro u Saboru o aktivnostima koje će se planirano provoditi. Aktivnosti koje su zasigurno obilježile rad institucija pravobraniteljice prošle godine mogu se grupirati kroz pet područja. Područje rada i zapošljavanja je upravo područje u kojem je institucija istaknula i učinila vidljivim jedan trend diskriminatoran trend prema trudnicama od strane javne ustanove, od strane Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje i druga aktivnost koja je bila obuhvaćena na širokom uzorku žena, trudnica, žena sa malom djecom koje je provedeno prvo u Hrvatskoj koje nam je pokazalo da su žene diskriminirane temeljem trudnoće, temeljem materinstva. U području zaštite prava obitelji provodili smo niz aktivnosti, prepoznatljivih aktivnosti vezano za ostvarivanje roditeljske skrbi očeva jer nam se u većini pritužuju očevi kao oštećene osobe u 70% slučajeva kada se radi o roditeljskoj skrbi pri centrima za socijalnu skrb i pred pravosudnim tijelima i kada sam u 11 županija obišla centre za socijalnu skrb i razgovarala sa njima upravo o važnosti promicanja načela ravnopravnosti spolova u roditeljstvu i roditeljskim ulogama. U području obiteljskog nasilja i spomenut ću inicijativu pravobraniteljice da se radi na edukaciji policijskih službenika i službenica kako bi bili rodno osjetljivi u slučajevima obiteljskog nasilja kako bi prepoznali tko je žrtva, kako postupit prema žrtvi, a posebno da su rodno senzibilni prema kolateralnoj žrtvi, a to su djeca. Sklopili smo sporazum sa Policijskom akademijom. Provedeno je prošle godine 18 edukacijskih radionica. U području medija išli smo korak dalje. Osim upućivanja brojnih prigovora, upozorenja prema medijima, prema komercijalnim televizijama prema internet portalima itd., a održali smo radionicu sa urednicima i urednicama Hrvatske televizije i Hrvatskog radija i ta suradnja zajedničke edukacije se nastavlja i ove godine, a u zakonodavnom smislu naš veliki angažman u području reguliranja zakonodavnog okvira zaštite prava spolnih i rodnih manjina, dakle reguliranje životnog partnerstva i rješavanje pravnih problema, pristupa zdravstvenim usluga transrodnih osoba. Ako govorimo o pet područja u kojima najviše smo zaprimali pritužbe, to je dakako zbog gospodarske situacije, turbulentnosti tržišta rada gdje svakodnevno gube posao i muškarci i žene je područje rada, zapošljavanja, socijalne sigurnosti, zdravstvenog, mirovinskog sustava i tu gotovo u 58,5% slučajeva pristižu pritužbe. Pritužuju se i muškarci i žene, međutim ipak žene u 62,5% slučajeva. Razmatrani slučajevi pokazuju daljnje nepovoljno postupanje i nepovoljan položaj žena na tržištu rada. Povećava se drastično iz godine u godinu sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme, a analizama Hrvatskog zavoda za zapošljavanje dolazimo do podatka da žene i dalje primaju 11% manju plaću od muškaraca. Žene čine većinu u samo 7 od 19 područja djelatnosti, a uz navedeno prema našoj instituciji povećava se sve veći broj pritužbi vezano za spolno uznemiravanje, 42 zarez nešto posto slučajeva i pritužuju se uglavnom žene. Prepoznavajući taj problem spolnog uznemiravanja na radnom mjestu i razne vidove ucjene, šikaniranja i stvaranja negativnog radnog okruženja kako od strane poslodavca i nadređenih osoba, napravili smo jednu kampanju sa ženskim sindikalnim organizacijama, izdali smo vodič za prepoznavanje spolnog uznemiravanja i diskriminacije na radnom mjestu, ciljano za edukaciju sindikalnih povjerenika i povjerenica i njihovih pravnika i pravnica. Edukacije se provode u njihovim podružnicama na razini čitave Hrvatske i smatramo da se radi o jednoj izuzetno značajnoj i dobro popraćenoj aktivnosti koja dakako ne bi bila moguća bez financijske potpore francuskog veleposlanstva. Ukazivali smo na položaj dakle posebno osjetljive društvene skupine unutar ženske populacije. Upravo proaktivnim pristupom uspjeli smo u razgovoru sa nadležnim tijelima Ministarstva zdravlja, Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, ukazati na diskriminatornu praksu prema trudnicama i mogu reći da se ishod vidi već 2013. godine. Evo kako ovo izvješće branimo prilično kasno, rezultati odnosno činjenice pokazuju da u 2013. godini više nismo imali pritužbu niti jedne trudnice koja je ukazivala na diskriminatornu praksu HZZO-a. Provođenjem istraživanja o diskriminaciji žena na tržištu rada temeljem trudnoće i materinstva pokazalo je zabrinjavajuće podatke da žene u trenutku kada ostanu trudne ili ako se vrate s rodiljnog, ako imaju malu djecu najčešće se suočavaju sa prestankom radnog odnosa u 55,3% bilo da se radi o otkazu iz nekog drugog razloga, bilo da se radi o prestanku ugovora o radu na određeno vrijeme. 2013. nismo stali na istraživanju. Istraživanje nam samo daje podlogu za daljnje aktivnosti koje upravo provodimo sa državnom inspekcijom, ženskim sindikalnim organizacija i Hrvatskim zavodom za zapošljavanje. Svakoj pritužbi građana i građanki vezano za obiteljsko nasilje prilazi se sa posebnom pažnjom. Podaci Ravnateljstva policije pokazuju da je broj počinitelja prekršaja vezano za obiteljsko nasilje u nekakvom padu, laganom padu 2,1%. Žrtve obiteljskog nasilja kreću se svake godine slično cca 20, 22 tisuće žrtava. Žene su uglavnom te koje su žrtve obiteljskog nasilja u 63% slučajeva, međutim unatoč tome u instituciji pravobraniteljice i taj broj pritužbi nije u padu već je u uzlaznoj liniji. Podsjetit ću na evidentan porast ubojstava u obitelji. 12 žena je bilo žrtava i ubijeno od strane muških članova obitelji. Ako pogledamo statistiku udjela ubojstava u obitelji u odnosu na broj cjelokupnih ubojstava vidjet ćete da se radi o velikom povećanju. Naime, 2012. bilo je 53% ubojstava žena od strane članova obitelji, 2011. bilo je manje od 40%. Ekonomsko nasilje i dalje postoji, međutim ne prepoznaju se svi njegovi pojavni oblici. Podaci našeg istraživanja o primjeni zaštitnih mjera propisanih Zakonom o zaštiti od nasilja u obitelji na uzorku od 500 pravomoćnih prekršajnih presuda. Dakle, koje smo obradili na Prekršajnom sudu u Zagrebu kao najvećem Prekršajnom sudu. Pokazali su da se na sudovima izriče samo 10% prekršajnih mjera u odnosu na predložene, na broj predloženih mjera. U okviru drugih oblika nasilja nad ženama u javnim istupima smo zagovarali unapređivanje položaja i zaštitu žena koje su bile žrtve seksualnog nasilja u ratu. Iako se radi o problematici koja je iz domene Državnog odvjetništva mi smo s njima u kontaktu kao što smo u kontaktu i sa Ministarstvom branitelja koji rade na novom nacionalnom zakonodavnom okviru koji regulira status i položaj žrtava, svih žrtava seksualnog nasilja u ratu. Ovo izvješće za 2012. godinu kao i Izvješće za 2011. gotovo istovjetno ukazuje da nacionalni zakonodavni okvir ne zadovoljava zahtjevima pravne zaštite spolnih i rodnih manjina posebice ako pogledamo trend i pravnu regulativu Vijeća Europe, europski pravni okvir i europsku sudsku praksu tako da evo mi smo i dalje na toj liniji da se pitanje istospolne zajednice mora riješiti na adekvatan način, a u javnim priopćenjima smo ukazivali na sve oblike homofobnih istupa, zabranu homofobnih istupa i govora mržnje. Vezano za govor mržnje primjećuje se daljnji napredak policije u osvješćivanju važnosti pravovremenog i učinkovitog suzbijanja zločina iz mržnje prema osobama istospolne orijentacije. Spomenut ću da u ovih 10 godina ovo prvo izvješće koje po prvi puta govori o osobama društvenim skupinama koje ulaze u rizik višestruke diskriminacije. Radi se o posebno osjetljivim društvenim skupinama, dakle žene koje su u ruralnim područjima žene ovisnice, žene zaražene HIV-om, žene s invaliditetom i žene u prostituciji. Držimo da se radi o društvenim skupinama koje ulaze u rizik povećanog siromaštva, povećanog nasilja, povećane ekonomske ovisnosti bilo od partnera, bilo od svojih obitelji i dakako koje su podložne rodnim stereotipima i stigmatizaciji. Moram reći da praćenje medija svake godine pratimo medije, svake godine provodimo analize i istraživanja, pišemo upozorenja i portalima i televizijama i vezano za razne komercijalne kampanje pod tzv. šaljivim sadržajima koji promiču seksizam. Moram reći da 18 godina nakon donošenje Pekinške platforme i 9 godina nakon donošenja Zakona o ravnopravnosti spolova na žalost mediji i dalje perpetuiraju spolne stereotipe, upakiraju seksizam pod šaljive sadržaje i jednostavno uredništvima medija postoji veliko nerazumijevanje o tome koliko je štetno nerazumijevanje ravnopravnosti spolova i na koji način je štetno javno prikazivanje žena, a u manjoj mjeri muškaraca na neprimjeren i nedostojan način kakvim se svakodnevno susrećemo u svim oblicima medija. Prošle godine u području obrazovanja otvorio se prostor za integraciju sadržaja koji su vezani za područje rada institucije pravobraniteljice. Proveli smo dakle, dva velika istraživanja, analizirali smo udžbenike etike, njih 9 i analizirali smo 32 udžbenika vjeronaučnog sadržaja za osnovnu i srednju školu triju vjerskih zajednica. Ukazali smo na diskriminacijski sadržaj udžbenicima etike. To je nekakvih 9% u udžbenicima vjeronaučkog sadržaja dvadesetak posto. Radi se o udžbenicima koji su zastarjeli jer su u upotrebi 10 i više godina. Dakle, doneseni su i kreirani su prije nacionalnog zakonodavstva od 2003. godine koja govori o politici ostvarivanja načela ravnopravnosti spolova na što smo ukazali i uključeni smo u radnu skupinu resornog ministarstva koje provodi reviziju, pregled svih udžbenika. Temeljem analize zastupljenosti žena i muškaraca u obrazovanju ističem jedan problem podzastupljenosti muškaraca u odgojno-obrazovnom procesu. Zadnje tri godine upozoravamo i dalje na 1% muškaraca odgajatelja što dakako ne pridonosi ostvarenju načela ravnopravnosti spolova, Zakona o ravnopravnosti spolova i ne daje tu jednaku važnost i jednaku ulogu u odgajanju djece kako od strane uloge očeva, od strane uloga majki jednaku zastupljenost muškaraca i žena koje imaju zasigurno bogatiji input na razvoj naše djece. Žene su i dalje podzastupljene u području političke participacije bilo da se radi o uključivanju na kandidacijske liste, bilo da se radi o predstavljanju stranke, bilo da se radi o konačnim izbornim rezultatima. Ukoliko mi vrijeme dozvoljava, spomenula bih i sudsku praksu. Dakle, istraživanje koje smo proveli o sudskoj praksi vezano za antidiskriminacijske predmete, pa ću samo reći nekoliko odrednica koje govore o tome kako se nakon donošenja Zakona o suzbijanju diskriminacije iz 2008. kako to izgleda na praktičnoj razini kroz naš sudski postupak. Dakle, broj sudskih postupaka radi diskriminacije još uvijek nije izrazit, raste. Naše hrvatsko pravosuđe polako prepoznaje Zakone o suzbijanju diskriminacije, Zakon o ravnopravnosti spolova. Međutim, imamo jedan disbalans u statistici ako govorimo o tome da je najviše u društvu pred nama zastupljena spolna diskriminacija. U tom području nemamo srazmjerno visok postotak antidiskriminacijskih tužbi koje se odnose na spolnu diskriminaciju u odnosu na diskriminaciju temeljem spolne orijentacije gdje se primjećuje veće učešće u antidiskriminacijskim postupcima što zasigurno ima veze sa aktivizmom nevladinih udruga, organizacija koje uz učešće odvjetnika puno rade na zaštiti prava svojih pripadnika. Spomenut ću da smo radili analizu antidiskriminacijskih postupaka u Zagrebu, Rijeci, Varaždinu, Osijeku, Dubrovniku. Od svih ovih sudova nitijedan antidiskriminacijski postupak ne vodi se pred Općinskim i Županijskim sudom u Osijeku što zasigurno ne govori o tome da u Osijeku i u Osječko-baranjskoj županiji ne postoji diskriminacija a slična situacija je i u Dubrovniku na Općinskom sudu i Županijskom se vodi jedan postupak radi diskriminacije, ali nije precizirana osnova diskriminacije što je također jedan od problema. Da ne govorim da se neizravna diskriminacija izrazito loše prepoznaje, gotovo ne postoje takvi slučajevi a istovjetna situacija je i pred institucijom pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Na kraju bih zaključila da smo prema postupanjima pritužbi građana i građanki kroz provođenje naše analize, istraživanja i tako istaknuli smo 35 preporuka u 12 područja koje smo uspjeli obraditi kroz izvješće. Vjerujemo i očekujemo da će se osim našeg proaktivnog pristupa i usmjeravanja tih preporuka prema nadležnim resornim tijelima, javnim ustanovama, sveučilištima, akademijama, da će se iznaći politička volja i da će Vlada razmotriti te preporuke kao i ovaj Hrvatski sabor i da jedino zajednički na tim razinama možemo uspjeti da se ostvari ustavna vrednota RH u smislu promicanja i zastupanja načela ravnopravnosti spolova. Ja vam se zahvaljujem i evo spremna sam odgovoriti na sva vaša pitanja. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem pravobraniteljici. Pitam žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a govorit će poštovana kolegica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Nema nas baš previše, nije baš toliko kasno. Najprije očito je iz ovog izvješća pravobraniteljice i ona je čini mi se u jednom dijelu to i posebno naglasila da ustvari 10-godišnje razdoblje primjene antidiskriminacijskih zakona pokazuje da oni sami po sebi nisu garant, odnosno nisu dovoljni za uklanjanje nejednakosti kad je u pitanju položaj žena i muškaraca u našem društvu. Ravnopravnost spolova znači da su muškarci i žene jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, time jednak status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata. A kada proučimo izvješće pravobraniteljice ja mislim da možemo jedan jedinstveni zaključak donijeti da smo ustvari još na većini područja još uvijek daleko od toga. Znači, na samom početku želim reći u ime kluba SDP-a da ćemo podržati Izvješće pravobraniteljice za prošlu godinu. Smatramo ga izuzetno kvalitetno sačinjenim, sa mnoštvom podataka, analiza i rekli bismo da se vidi da je iza svega toga uložen veliki trud i pravobraniteljice i svih njenih suradnika. I čini nam se da je ustvari sada kad je to ustvari prvo onako cjelovito izvješće baš dakle nove pravobraniteljice da se osjeti i taj jedan napredak u radu Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Što se tiče prošle godine, dakle rekla bih ovako da bez obzira na pomake koje smo nastojali činiti različitim zakonskim promjenama i izmjenama, bez obzira ne znam evo podsjetit ću prošle godine imali smo novi Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji, imali smo u odgojno-obrazovnom procesu uvođenje i zdravstvenog odgoja i građanskog odgoja koji ustvari u osnovi izuzetno su značajni za postizanje rodne ravnopravnosti, odnosno ravnopravnosti žena i muškaraca u Hrvatskoj. Imali smo nekoliko izmjena i dopuna i Zakona o posredovanju pri zapošljavanju i pravima za vrijeme zaposlenosti. Ako se sjećate tada smo negdje na početku prošle godine omogućili ostvarivanje prava na naknadu na HZZO-u ženama koje su bile zakinute u onom jednom dijelu do odlaska u mirovinu. U međuvremenu smo donosili i mijenjali Zakon o poticanju zapošljavanja. Podsjetiti ću na puno veće mogućnosti sezonskog zapošljavanja, iskorištavanja vaučera, naročito značajno u zapošljavanju u poljoprivredi na obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima gdje se omogućuje da se godišnje do 90 dana staža na taj način napravi. Dakle, nove aktivne mjere zapošljavanja itd., itd. Počela sam upravo sa ovakvim mjerama koje se tiču zapošljavanja zato što bih od svega ovoga što imamo navedeno u izvješću pravobraniteljice usmjerila se na nekoliko područja. Jedno od njih je svakako tržište rada. I ono što posebno zabrinjava, a to ističe i pravobraniteljice, to je da je na djelu izuzetno niska stopa radne aktivnosti žena u Hrvatskoj koja iznosi tek 39,1% a takva niska stopa aktivnosti upozorava pravobraniteljica višestruko je problematična. Naime, samim time povećava se ekonomska ovisnost žena o muškarcima, vraćamo se na ono tko je glava obitelji. Povećava se rizik žena od siromaštva posebno u starijoj dobi. Što više žena ostaje u kućanstvima da bi se isključivo brinule o djeci i obitelji samo potkrepljuje dalje i produbljuje stereotip o tome tko je odgovoran za te poslove koji su ustvari društveno izuzetno korisni i odgovorni, a neplaćeni. Dovodi i do smanjenja tržišne konkurencije, ali i gubitka ljudskog potencijala za samo hrvatsko tržište. I konačno, ta niska stopa aktivnosti većinskog dijela stanovništva, to su žene, itekako utječe na ukupnu razinu stope zaposlenosti koja je u Hrvatskoj prošle godine iznosila 38,6% od toga muškarci 44,4%, a žene 33,4%. Posljedica je to nažalost smatramo mi iz kluba SDP-a i procesa iz naše bliže prošlosti, kada je na djelu bilo kako to kaže profesorica Lajnert Novosel u jednom svom radu reteriranje k tradicionalnim obrascima obiteljskog života. Kao i uvijek u povijesti ljudskog društva kada god su nastupile teškoće gospodarske odnosno populacijske naravi društvo je iznalazilo rješenja mijenjajući prvenstveno položaj i ulogu žene kao način i rješavanje nastalih problema. Žene su danas i u Hrvatskoj obrazovanije, a teže zapošljive, manje plaćene, a izložene i horizontalnoj i vertikalnoj rodno uvjetovanoj segregaciji. U prosjeku su na hrvatskom tržištu rada plaćene 10% manje nego muškarci za rad iste vrijednosti, a u najbolje plaćenoj djelatnosti u financijama i osiguranju čine 70% svih zaposlenih, a primaju tek 70% plaće muškaraca iz ove djelatnosti što govori o tome koje pozicije zauzimaju, one niske i slabije plaćene. Rodno uvjetovana segregacija na tržištu rada i dalje ima svoju vertikalnu dimenziju. Pravobraniteljica navodi podatak HANFA-e da je za 2012.godinu podzastupljenost žena u tijelima poslovnog upravljanja u trgovačkim društvima bez većih promjena unazad nekoliko godina i ustvari zar nisu poražavajući podaci da je prošle godine bilo 335 ili 82,72% muških članova uprave ili 70 ili 17,2% ženskih članova uprave s time da u 135 trgovačkih društava od njih 170 koji su analizirani nije imalo niti jednu ženu članicu uprave. Od 1004 člana nadzornih odbora bilo je samo 190 ili 18,9% žena. I onda mi nekako kao znanstvena fantastika zvuči danas sam pronašla da je došlo do prijedloga Odbora za prava žena i Odbora za pravna pitanje EU parlamenta da do 2020.godine trebalo bi dostići cifru od 40% žena u savjetodavnim ulogama u upravama tvrtki, a u državnom vlasništvu bi taj postotak trebale doseći već 2018.godine. i kažu ako to ne postignu morat će argumentirati razloge, a kazna može biti npr. isključenje iz natječaja za javnu nabavu. Obzirom da smo sada članica EU stvarno me interesira kako će i na koji način Hrvatska to moći postići. Nadalje, moram upozoriti prije nekoliko dana obilježavali smo Svjetski dan seoskih žena, Svjetski dan žena na selu, to je populacija dakle pravobraniteljica se dosta bavi pitanjima problematike seoskih žena. Prošle godine je izašlo ono veliko istraživanje koje je provedeno i mislim da je što se Hrvatske tiče izuzetno bitno itekako obraćati pažnju i na žene u tim prostorima zato što je Hrvatska preko 90% klasificirana kao ruralno područje, a 88,7% smješta se u ruralna područja. I kada pogledamo način na koji žene percipiraju sebe u tim sredinama pokazuje ustvari koliko smo kao društvo stvarno duboko patrijarhalni i u tom odnosu prema ženama na selu, jer kaže one same njih 76% smatra da smo izuzetno patrijarhalno društvo da se to najviše vidi u podjeli posla na muške i ženske, u nedovoljnom vrednovanju ženskog rada u svakodnevnom životu i da to kreće od samog početka kroz odgoj i obrazovanje dječaka i djevojčica. Kaže da poslove na gospodarstvu dijele sa muškarcima, a muški samo popravljaju kućanske aparate i plaćaju račune, to navode žene u tom istraživanju. One same provode 10 do 12 sati radeći na gospodarstvu, a 6 do 8 sati radeći u kući. One misle da bi svoje slobodno vrijeme trebale posvetiti sebi, da bi morale biti financijski neovisne o partneru, da bi trebale odlučivati o zajedničkom gospodstvu i biti aktivne u lokalnoj zajednici. Ja bih rekla da razmišljaju na isti način kao i žene u gradskim sredinama. No posebno bih htjela spomenuti jedan od najvećih problema koji smatramo kada su žene u pitanju kada je njihovo uključivanje na tržište rada, a to je taj odnos prema tome tko treba brinuti o djeci, ta nedovoljno raspoređenost tereta odgoja djece i poslova u kući to je još toliko duboko ukorijenjeno, to se vidi i bez obzira što smo u zadnjih nekoliko godina nekoliko puta mijenjali Zakon o rodiljnim i roditeljskim potporama tako male pomake da u svim tim oblicima tih različitih oblika korištenja tih dopusta preko 97% još uvijek čine žene. To nam se onda vraća u onom dijelu koji ste vi posebno apostrofirale kada se odluči o tome hoće li žena ili muškarac dobiti roditeljsku skrb nad djetetom jer tu se vidi da preko 85% slučajeva ženama se dodjeljuje roditeljska skrb. Dakle negdje je ukorijenjeno u društvu da je to posao i da je to nešto što je normalno valjda da bude dato ženama i da one tu roditeljsku skrb dobiju. Vezano oko nasilja u obitelji. Ja ne bih previše oko toga, pravobraniteljica je istakla nekoliko podataka ali tvrdimo u ime Kluba SDP-a mi još uvijek patimo od nedostatka educiranosti na svim razinama. Slučajevi kada se dese, najteži slučajevi rezultat su nekog propusta zato što netko nije bio još uvijek obučen da prepozna što je recimo nešto psihičko i ekonomskom nasilje npr. u nekoj obitelji i slično. Naravno susrećemo se i sa nedovoljnim sredstvima, ja se jako zalažem i mi u Klubu SDP-a da se pokuša, dakle iznaći što više sredstava i za onaj dio koji se odnosi, dio koji se odnosi kao mjera psihičkog, dakle rehabilitacija ili kako da to, sada sam … … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Psihosocijalnog tretmana, zahvaljujem. … [[Govornik se ne razumije.]] Dakle, psihosocijalnog tretmana jer sva istraživanja pokazuju da je to davalo dobre rezultate. Ali isto tako mislim da je vrijeme da ulogu lokalnih zajednica kada je u pitanju briga o žrtvama nasilja treba konačno dignuti na veću razinu jer one mogu puno pomoći u onom dijelu kada žene i djeca izađu iz skloništa sigurnih kuća i slično. Kada govorimo i o nasilju, mislim da ovdje treba spomenuti jedan pomak koji smo napravili a to je dakle, naišli smo na otvorena vrata kada je u pitanju rješavanje pitanja, problema žena silovanih u ratu. Dakle, i tijekom prošle godine, to se nastavilo i ove godine u suradnji različitih institucija uključio se tu i UNDP i očekujemo svi da bi već početkom sljedeće godine mogli imati i prijedlog nacrta zakona koji će se baviti tom problematikom kako i na koji način obeštetiti žene koje su na taj način stradale u ratu a Hrvatska država je usuđujem se reći 20 godina zatvarala oči pred tim problemom. I jednom sam već rekla sa ove govornice čini mi se da je to na sramotu ustvari svih struktura u ovoj državi jer su to žene koje su višestruko davale iskaze na različitim institucijama u MUP-u, u državnim odvjetništvima itd., a papiru su ostali u ladici, one uvijek iznova trebale izjave davati. I evo ja vjerujem da smo na putu da taj dio, da to riješimo. I konačno samo nekoliko rečenica vezano oko problematike medija, odnosno pravobraniteljica je za prošlu godinu posebno obradila 9 Internet portala. Ja ću pročitati dvije tri rečenice iz vašeg zaključka koji su proizlašli iz kvalitativne analize istraživanja a to je dakle da je općenit dojam temeljen na brojnim konkretnim primjerima, da se kod žena prvenstveno cijeni mladost, izgled i stupanj razgoličenosti. Za portale, pa tako i za posjetitelje stranica žena je poistovjećena sa ženskim tijelom i seksualnim atributima koji se nastoje uhvati kamerom, istaknuti zumiranjem kako ne bi prošli neopaženo, itd., itd.. Izvukla sam samo dvije rečenice. Ali Internet portali su izuzetno značajni. Smatramo mi u klubu da su iznimno utjecajni i pozdravljamo čini mi se odluku vašu da podnesete kaznenu prijavu protiv ovoga slučaja dakle vezano oko, slučaja iz Vinkovaca [[Upadica: Vrijeme.]] Ovog ponovnog napada na žene, na mlade djevojke. I evo, dakle zaključujući sa time, vjerujući da će i ova godina donijeti barem dio poboljšanja vezano u zakonodavnom smislu podržavamo ovo vaše izvješće.
Zahvaljujem. U ime Kluba HDZ-a govoriti će poštovana kolegica Martina Banić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Proces odrastanja uključuje i učenje rodnih uloga odnosno što u određenoj društvenoj sredini znači biti žena, muškarac, djevojka, mladić, majka ili otac. Obitelj je prostor razumijevanja i prihvaćanja, učenja i odbacivanja, prostor otpora i nasilja, prava i odgovornosti, prostor promjene i prostor za promjenu. Obiteljska socijalizacija odražava i prenosi vrijednosti dominantne kulture. Roditelji prilikom odgoja svoje djece slijede upute i modele koji su rezultat njihove vlastite socijalizacije i koji odgovaraju očekivanjima zajednica i društva u kojem žive. Tijekom odrastanja preuzimamo one načine i modele ponašanja zbog kojih ćemo se sjećati kao dio društvene zajednice kojoj pripadamo. Također preuzimanje ili odbijanje društveno prihvatljivog ponašanja sadrži odgovarajuće nagrade ili kazne. Svi mi smo aktivno uključeni u objašnjavanje, odabir pravila i normi ponašanja koje nam nude roditelji, prijatelji, prijateljice, religija, mediji, zakon tržišta, umjetnosti itd.. Konvencija o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena sadrži definiciju termina diskriminacije žena koje označava svaku razliku, isključenje ili ograničenje učinjeno na osnovi spola kojom je posljedica ili svrha da ženama ugrozi ili onemogući priznanje, uživanje ili korištenje ljudskih prava i osnovnih sloboda na politikom, gospodarskom, društvenom, kulturnom, građanskom ili drugom području bez obzira na njihovo bračno stanje, na osnovi jednakosti muškaraca i žena. Važno je napomenuti da su sa ovom definicijom obuhvaćena neposredna i posredna diskriminacija. U pravnom smislu Republika je Hrvatska je tek 2003. godine definirala diskriminaciju u okviru Zakona o ravnopravnosti spolova i ta je definicija sadržanoj proširena na oba spola. Diskriminacija predstavlja svako normativno, izravno ili neizravno razlikovanje, isključivanje ili ograničavanje temeljeno na spolu kojim se otežava ili negira ravnopravno priznanje, uživanje ili ostvarenje ljudskih prava muškaraca i žena. Također u političkom, obrazovnom, ekonomskom, socijalnom, kulturnom, građanskom i svakom drugom području života. Postojanje diskriminacije prema ženama možemo potkrijepiti i različitim statističkim podacima. Postojanje odgovarajućih statističkih podataka preduvjet je utvrđivanja položaja žena u različitim područjima društvenog života, pa tako i utvrđivanja mjera kojima se utječe na taj položaj. Problem je što u Hrvatskoj još uvijek u nekim važnim područjima ne postoje podaci koji su razlučeni prema spolu. Prema statistikama UN-a žene obavljaju 67% svjetskoga rada, zarađuju 10% svjetskog dohotka, vlasnici su 1% svjetskog imetka, čine 70% nepismenih u svijetu, širom svijeta žene zarađuju 20 do 50% manje za jednak rad nego muškarci. Od 1,3 milijarde ljudi koji žive u potpunom siromaštvu 70% su žene. Žene obavljaju između 10 i 20% direktorskih i upravnih poslova, zauzimaju 10% mjesta u parlamentima, a 5% predsjednica država su žene. U Europskoj uniji žene obavljaju 80% kućanskih poslova čak i ako su zaposlene izvan kuće, provode dvostruko više vremena o brizi oko djece nego muškarci, za isti posao žene su u prosjeku plaćene 25% manje nego muškarci, 20% žena doživjelo je neki oblik rodno uvjetovanog nasilja, a 98% žrtava obiteljskog nasilja su žene. Žene značajno pridonose ekonomiji kroz plaćeni rad koji obavljaju. Pristup žena plaćenom radu je ključan za njihove napore u ostvarivanju ekonomske ravnopravnosti. Plaćeni posao žena se općenito smatra manje važnim nego muški. Žene i dalje zarađuju znatno manje nego muškarci i češće okupiraju poslove nižeg statusa i sa manje beneficija. Kad su žene počele ulaziti među plaćenu radnu snagu njihovi prihodi smatrani su dodatnim prihodima njihovih muževa ili očeva i njihov rad smatran je samo produžetkom njihovog neplaćenog rada kod kuće. Kao rezultat toga poslu koji su obavljale žene pripisana je manja novčana vrijednost nego poslu koji su obavljali muškarci. Danas posao žena i dalje ostaje kontinuirano i sustavno potplaćen. Žene najviše pridonose ekonomiji svojim neplaćenim radom. Ekonomski sustav se također oslanja na žene da odrade ono što plaćena ekonomija ignorira: briga o starijim ljudima, briga o djeci, kućanski poslovi, volonterski rad i slično. Što se tiče razmatranja pravobraniteljice u području zapošljavanja, radnih odnosa i socijalnih koristi vezanih uz sudjelovanje na tržištu rada iskazana je visoka razlika u stopi aktivnosti između spolova koja ukazuje na nužnost puno aktivnijih regulatornih i ekonomskih mjera poticanja uključivanja žena u tržišta rada. Prema podacima HZZ-a Hrvatska ima jednu od najnižih stopa zaposlenosti u Europi, a ta stopa je posebno poražavajuća za žene. U 2012. godini prosječna zaposlenost stanovništva na hrvatskom tržištu rada bila je 38,6%, među muškarcima prosječna stopa zaposlenosti iznosila je 44,4%, a među ženama znatno nižih 34,4%. Nadalje, u svom izvješću pravobraniteljica se osvrće i na rodiljne i roditeljske potpore, na odgoj i obrazovanje i mnoga druga područja, no ja bih se još posebno osvrnula na područje nasilja u obitelji. Još uvijek mnoge žene i djeca trpe nasilje u obitelji iako je prema ovom izvješću obiteljsko nasilje u padu. Raščlambom podataka koji se odnosi isključivo na prekršaj nasilničkog ponašanja u obitelji razvidno je da je policija u 2012. godini prekršajno prijavila 17976 počinitelja, odnosno počiniteljica od kojih je 14444 muškarca, a 3532 žene. U usporedbi sa prethodnim izvještajnim razdobljem radi počinjenja obiteljskog nasilja prijavljeno je više muškaraca i manje žena. Analizom podataka koji se odnose na počinjeno kazneno djelo nasilničkog ponašanja u obitelji policija je otkrila i kazneno prijavila 489 osoba zbog počinjenih 609 kaznenih djela što je pad od 30%. Navedenim kaznenim djelima ukupno je oštećeno 673 osobe, od čega su 532 osobe ženskog spola što predstavlja udio od 79% u ukupnom broju oštećenih osoba. Prema iznijetim podacima može se zaključiti da su i dalje žene odrasle ili malodobne, u većem broju žrtve nasilničkog ponašanja u obitelji, dok su počinitelji nasilja muški članovi obitelji. 79% osoba oštećenih kaznenim djelom nasilničkog ponašanja u obitelji čine žene. Da ne bi ova rasprava bila isključivo orijentirana na žene, iznijet ću par podataka koji su vezani uz muškarce. Statistike u različitim zemljama pokazuju da muškarci u prosjeku umiru 7 godina ranije od žena i 3 do 4 puta češće pribjegavaju samoubojstvu. Većina beskućnika su muškarci, 95% radnika koji poginu na poslu su muškarci, a u 90% slučajeva muškarci ne dobivaju skrbništvo nad djecom nakon razvoda. U slučaju rata muškarci su oni od kojih se očekuje da idu u borbu i možda izgube život ili zdravlje. Za jednako težak zločin muškarci su u prosjeku osuđeni na dužu zatvorsku kaznu od žena. Kolegice i kolege, svi statistički podaci koji su nam dostupni ne smiju nam služiti kao nešto što nabrajamo i koristimo prema potrebi. Ti podaci su glasno upozorenje kako ne smijemo okretati glavu od problema koji je sveprisutan jer iza tih brojeva stoje ljudi koji trebaju pomoć, ljudi koji se po ničem ne razlikuju od ostalih, a svejedno nisu u ravnopravnom položaju, nisu u položaju koji im pripada jer im je taj položaj uskraćen od onih koji na to nemaju nikakvo pravo. Na kraju podcrtavam kako je diskriminacija bilo koje vrste u potpunosti neprihvatljiva, neprimjerena te ju je na svim razinama potrebno iskorijeniti i svakom pojedincu omogućiti život u društvu jednakih. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo prijavljenu jednu repliku. Kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolegice Martina Banić, vi ste i mlađa ali prije 13 godina nezamislivo je bilo ovako i zato je pravo bilo i zadovoljstvo vas slušati. Nezamislivo je ovo bilo čuti od strane HDZ-a da pojedinačno netko govori, a kamoli u ime kluba na ovakav način o ovoj problematici. To je jedna dobra stečevina kvalitete parlamenta, bez obzira neću ovdje sda isticati i nas kao klub SDP-a koji smo u tome bili onda prednjačili. Sad smo došli što se tiče toga na ovoj verbalnoj razini do iste stvari. Sad nam je vidjeli upravo zbog ovih zajedničkih polazišta utvrđenja stvari, nismo više na razini da samo definiramo stvar radi definicije i da kukamo nad svojom sudbinom. Pitanje je u Europskom parlamentu je to već običaj da se oko nekih temeljnih inicijativa kako poboljšati taj život žene, kako poboljšati pogotovo njezinu zapošljivost. Jer od svih ovih prava, najalarmantnije je ovo njezin ekonomska ta njezina podređenost, njezino siromaštvo, a ona radi sve više a ima sve manje. I to je tako diljem Europe. Prema tome koje korake poduzeti da bi se takve stvari poboljšale, odnosno da bi se život žene poboljšao. A kukati nad sudbinom muškaraca svakako je i naša dužnost. Međutim, rješenje je u tome zašto muškarci više umiru, zašto obolijevaju i čitav niz problema koje ste vi tako naveli. Rješenje je gotovo pa i jednostavno. Muškarci trebaju postati više privatniji, a žene javnije. Na taj način težina i teret javnog života i blagodat privatnog bi se ravnopravno rasporedili na opću blagodat i muškaraca i žene i to je pravo zanimanje u ime obitelji jer mnoge su žene stradale što sama pravobraniteljica govori u ime, odnosno u obitelji što je nacionalna sramota.
Na repliku odgovara poštovana Martina Banić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Antičević-Marinović drago mi je da ste se na neki način složili i sa mojom raspravom i možda ju i pohvalili. Ja bih samo htjela podsjetiti da je HDZ donio niz zakona – Zakon o suzbijanju diskriminacije pa nadalje koji se između ostalog odnosi i na žene, a kad govorimo o tome koliko tko raspravlja o ravnopravnosti spolova možemo utvrditi da niti jedan kolega niti iz SDP-a, niti iz HDZ-a, niti bilo koje druge stranke koji sjede u našem Saboru nije se prijavio za raspravu o ravnopravnosti spolova. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba HSU-a prijavila se kolegica Višnja Fortuna ali je nema, pa klub gubi pravo na raspravu o ovoj temi. U ime kluba HNS-a govorit će poštovana kolegica Sonja König.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sa suradnicima, kolegice i kolege. Kada su prije par godina u jednom istraživanju djeci u finskom vrtiću postavili pitanje što želiš biti kada odrasteš dobili su istraživači naravno različite odgovore. No, ono što se u analizi pokazalo je da niti jedan dječak nije odgovorio da želi biti predsjednik. Tu želju su iskazale samo djevojčice. Kada su ih kasnije upitali zašto odgovorili su, pa zato što u našoj zemlji predsjednice su žene. Drugim riječima, važno je što vidimo, koga vidimo i kako nas uče. Tim više zabrinjava analiza jednog, svih slikovnica, jedna analiza zanimanja u dječjim slikovnicama koja je izrađena prije dvije godine u Hrvatskoj. Izradile su je Maja Kolega, Ozana Ramljak i Jasna Belamarić i ukratko rezultati istraživanja pokazali su da su ženski likovi općenito zastupljeni u svega 22% zanimanja, dok muški likovi čine 70% ukupnog broja. Najčešća zanimanja u kojima se pojavljuju ženski likovi učiteljica, a nakon toga slijedi medicinska sestra. Najčešće zanimanje muških likova je vozač, a nakon toga liječnik. U svega 15% ukupnih glavnih likova, ženski lik određenog zanimanja je i glavni lik. Zanimanja koja su pisana samo u ženskom obliku, na primjer balerina, kozmetičarka, knjižničarka, ravnateljica, top model itd. čine svega 9% ukupnih zanimanja. Zapravo drugim riječima 76% zanimanja pojavljuje se samo u muškom rodu. U tome nesrazmjerno pa i nerealistično prikazuju žene i muškarce tako da se iz mnogih profesija koji su dominantno ali ne isključivo muške žene posve izostavljaju. Sudeći prema slikovnicama u svijetu ima mnogo više muškaraca, nego žena a oni su pritom važniji i zanimljiviji kao i ono što čine. Na taj način slikovnice kao i drugi mediji prenose i nastavljaju prenositi stereotipe. Upozorila je na to i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova prilikom analiza školskih udžbenika ali i mnogih medija. Posebno zabrinjava zaključak pravobraniteljice vaš vezan uz analizu zastupljenosti žena i muškaraca u medijima. Spomenula je to i kolegica Sobol kao i načina njihovog prikazivanja koji kaže da je citiram iz izvješća situacija u medijima sve gora. U uredništvima medija ističe naša pravobraniteljica da postoji veliko nerazumijevanje o tome koliku prepreku u postizanju ravnopravnosti spolova predstavlja način na koji se javno prikazuju žene, te edukacija o rodnim aspektima i načelima ravnopravnosti spolova neophodna upravo za medijske djelatnike i djelatnice, te bi se trebala sustavno provoditi na svim razinama. Mi u klubu HNS-a poštovana pravobraniteljice apsolutno podržavamo takav stav i preporuku. U teorijama socijalnog učenja mnogo se pažnje posvećuje mogućnostima promjene. Budući da je pretpostavka da se rodno tipizirana ponašanja uče ona se također mogu i izmijeniti, te naučiti ponašanja koja su neopterećena rodnim stereotipima. Zaključak je dakle jasan. Diskriminirajući sadržaj potrebno je revidirati i ukloniti iz slikovnica i udžbenika, ali i svih ostalih da tako kažem prenositelja informacija ili sadržaja. Trajna i sustavna edukacija te osvještavanje problema može pomoći da se smanje predrasude, stereotipi pa naravno time i diskriminacija. Ali, to može i javni govor i pismo. Pa evo npr. gotovo u svim zakonima, u svakom prijedlogu zakona koji dobijemo na naše klupe ili u izvješćima o kojima raspravljamo pa i u ovom Izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova piše sljedeće: "Uvažavajući važnost rodno svjesnog izražavanja riječi i izrazi korišteni u tekstu podjednako se odnose i na ženski i na muški rod." I onda su uvijek pisana u muškom rodu. Ne vidim onda razlog da se ako se podjednako odnose isto i na muški i na ženski rod ne pišu u ženskom rodu ili barem da se naizmjenično ili podjednako pišu i u muškom i u ženskom rodu. Razmislite o tome poštovana pravobraniteljice, možda u obliku neke preporuke, možda. A što se tiče mjera i preporuka tijekom 2012. godine pravobraniteljica ravnopravnost spolova ukupno je uputila gotovo 600 pisanih prijedloga upozorenja i preporuka. Ured pravobraniteljice posebno pohvaljujemo u njezinom proaktivnom pristupu i na tome a i na zaista predanom radu želim čestitati u ime kluba HNS-a svim djelatnicima Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Ured je proveo 7 samostalnih istraživanja, analizirali su i pratili provedbe odredbi zakona i drugih propisa vezanih za ravnopravnost spolova te ostvarili i proaktivniji pristup s tijelima državne i javne vlasti, organizacijama civilnog društva i brojnim međunarodnim organizacijama. Klub HNS-a će prihvatiti poštovana pravobraniteljice vaše izvješće. Iako se na politiku ravnopravnosti spolova dugi broj godina gledalo isključivo kao na žensko pitanje stav da su žene te koje imaju koristi od ravnopravnih odnosa u društvu na sreću sve se više mijenja. Prednosti koje se pokazuju ravnomjernim sudjelovanjem oba spola u svim sferama života sve više dokazuje i cijeli niz istraživanja. Gotovo sva koja su istraživala korelaciju broja žena u upravnim i nadzornim odborima tvrtki i njihovih rezultata pokazuju da one tvrtke u čijim upravnim i nadzornim odborima ima i više žena imaju i bolje ekonomske ali i svake druge rezultate. Istražitelji Harvarda tvrde da žene u kriznim situacijama znaju držati tim na okupu, da su sklonije suradnji i da bolje donose odluke na dugi rok. Ukazuju i na to da odjeli i kompanije koje vode žene rjeđe propadaju. To nam može biti i pouka evo i u ovim kriznim gospodarskim vremenima koje nažalost još uvijek i više pogađaju žene. Dok je donedavno najveća prepreka napretku žena, a time i društva u cjelini bila spolna diskriminacija koja nažalost pokazuje evo to i izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova još uvijek postoji, danas je to dvostruka opterećenost žena. Žene su te koje često žrtvuju karijeru jer su usmjerene na brigu za djecu, kućanske poslove i brigu o starijim članovima obitelji. Takav ishod se određuje u velikoj mjeri prema tradicionalnim rodnim ulogama koje su prihvaćene od strane društva tijekom vremena. A to što se to od žena očekuje mnoge feministkinje smatraju gorim od činjenice da se za te poslove ne plaćaju. Smatraju dakle to gorim uopće od činjenice da nisu plaćene za sve te poslove koje obavljaju. Rodno uvjetovana nejednakost u raspodjeli brige za djecu i kućanstvo između spolova koja stavlja veći teret odgovornosti na žene ne samo da slabi njihovu natjecateljsku poziciju na tržištu rada već i proizvodi negativne učinke za njihovu mogućnost zarade. Ta dvostruka opterećenost, predrasude ali i činjenica da još uvijek živimo u patrijarhalnom društvu otežava ženama pristup u gotovo sva područja života. O tome je govorila i kolegica Martina. Ne samo da se zanemaruju propisi, regule i zakoni koji propisuju da i muškarci i žene imaju jednak status i mogućnosti još uvijek se zanemaruje činjenica da iskustva, vještine i znanja žena utječu na kvalitetu i razvoj društva. Spomenut ću samo jedan završni rad studentice Fakulteta političkih znanosti koja je istražila korelaciju razvijenosti svih naših 429 općina i 127 gradova sa brojem izabranih vijećnica u općinskim i gradskim skupštinama na lokalnim izborima. Rezultat je pokazao da postoji naravno ogromna povezanost. Drugim riječima, one općine i gradovi u RH koje imaju više općinskih i gradskih vijećnica su prema indeksu razvijenosti i razvijenije i uspješnije. To bi nam trebala svima biti poruka i pouka. Da završim, izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova pokazuje kako prema dostizanju ravnopravnosti spolova napredujemo puno sporije nego što bi to željeli. Imamo što se tiče zakonske regulative gotovo sve preduvjete ali očito je i iz izvješća pravobraniteljice je to vidljivo da moramo napraviti pomak i u našim glavama i u našim postupcima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Za repliku se javio kolega Domagoj Hajduković.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo ponukan prije svega što je kolegica spomenula dakle rodnom obraćanju u dokumentima. Ja tu moram istaknuti pozitivan primjer našeg predsjednika Sabora koji uvijek kada je Vlada predlagateljica određenog akta kaže upravo to, predlagateljica. Dosada je bila praksa da se kaže predlagatelj unatoč tome što je Vlada ženskog roda. Ja to pozdravljam, smatram evo kao i simboličnim činom da u ovom Visokom domu uvažavamo upravo tu ravnopravnost. Ono što ste spomenuli isto na što bih se osvrnuo, a što je zabrinjavajuće, dakle kada smo raspravljali o pojavama diskriminacije u našem društvu prva kategorija diskriminacije je po etnicitetu, odnosno po boji kože a već druga je po spolu. Dakle, to je nešto što je vrlo indikativno da je spol već druga u kategoriji diskriminacija u kojoj se javljaju. To prije svega dolazi do izražaja kod posla, dakle kada govorimo prije svega o mladim ženama jedno od pitanja poslodavaca da li vi namjeravate imati obitelj, da li ste zaručeni, imate li dečka, dakle to spada već u sferu zadiranja u privatni život koje nikako nije opravdano. Dakle slažem se s vama kad kažete možda bi u nekim dokumentima definitivno trebale razmisliti o tome dakle službenim dokumentima, da barem u jednom omjeru 50:50 ili možda u nekim dokumentima potpuno govorimo i navodimo sve u ženskom rodu.
Zahvaljujem. Meni je drago kada vi hvalite predsjednika našeg Sabora ali to što on uvažava činjenicu da je Vlada imenica ženskog roda nema nikakve veze sa ravnopravnošću spolova. To ima veze sa poznavanjem pravopisa. Iduća se za raspravu javila Mirela Holy u pojedinačnoj raspravi ali nje nema pa gubi pravo na raspravu. Dajem riječ poštovanoj Nadici Jelaš.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. U ovoj raspravi o ovom izvješću ja bih napravila svojevrstan odmak od onog nekakvog standardnog sadržaja odnosno htjela bih govoriti o infrastrukturi u funkciji smanjivanja rodne neravnopravnosti odnosno konkretno o županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova kao produženoj ruci vladinog Ureda za ravnopravnost spolova na terenu. Podsjećam prošle smo godine usvojili Nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova od 2011.do 2015.godine kao najvažniji strateški dokument za provedbu politike rodne ravnopravnosti. U toj strategiji važno mjesto imaju upravo županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova i upravo su ona kao takva naznačena kao nositelji ili su nositelji provedbe niza aktivnosti u okviru definiranih ciljeva i mjera u toj nacionalnoj politici. Dakle očekivanja od županijskih povjerenstava za ravnopravnost spolova zapravo su velika. Međutim prva činjenica koji si moramo priznati je da su u jednom velikom broju slučajeva dakle u velikom broju županija ta povjerenstva zapravo mrtvo slovo na papiru. U jednom broju županija funkcioniraju ali gotovo isključivo na entuzijazmu pojedinih članica. Dakle namjerno ističem pojedinih članica jer u tim povjerenstvima su muškarci doslovno prava egzotika i to svakako jest jedan od problema. Naime još uvije prevladava mišljenje da je zalaganje za ravnopravnost spolova ženska tema koja se tiče samo žena i nema nikakav značaj nekakve posebne društvene teme. Dapače, rasprava o ovoj temi u jednom velikom broju slučajeva za muškarce je ponižavajuća tema. Konačno zar i ova situacija u sabornici večeras kada raspravljamo o ovome izvješću ne govori u prilog tome odnosno ne potvrđuje to. Dakle povjerenstva su gotovo isključivo sastavljena od žena i njima je ostavljeno da tamo nešto međusobno raspravljaju o nekakvim ženskim stvarima, da raspravljaju same sa sobom iako žene odlično znaju koji su njihovi problemi, odlično ih poznaju. Međutim nema koristi od toga da žene o tim problemima raspravljaju same, dakle nužno je da u radu povjerenstava sudjeluju muškarci i da se u jednom partnerskom odnosu dogovaraju rješenja za probleme na terenu. Kao što znamo rodna ravnopravnost u Hrvatskoj je ustavna kategorija, dakle uvrštena je u Ustav RH kao najviša vrednota. Ona je cilj kojem stremimo u svim područjima života i ako je tome tako, a jest, onda se mora mijenjati i odnos prema rodnoj ravnopravnosti. Što time želim reći? Želim reći da neće biti kvalitetnih pomaka u funkcioniranju županijskih povjerenstava dok ona ne postanu radna tijela pri predstavničkim tijelima lokalnih i područnih samouprava dakle općina, gradova i županija. To znači da bi između ostalog trebala imati i svoj proračun. Koliko mi je poznato to u većini slučajeva nije slučaj. Time će se osigurati jedan njihov čvršći status osigurat će se da funkcioniraju neovisno o političkim simpatijama ili nesimpatijama političkih struktura na vlasti. Naime o ovome izvješću raspravljamo nekoliko mjeseci od završetka lokalnih izbora. Ono što znamo da je premalo žena u lokalnoj politici, premalo ih je uopće u politici a napose u lokalnoj politici, a upravo je lokalna politika ona koja najneposrednije rješava probleme građana. Premalo je žena jer su posustale ako tamo smijem reći u svakodnevnom nošenju sve većeg tereta na svojim leđima, od rada bez radnog vremena, preko svakodnevnog suočavanja s financijskim problemima do majčinstva i brige za djecu, a isto tako i za starije i nemoćne. Jednom riječju žene su se umorile ali nisu odustale, to želim naglasiti, dakle nismo odustale. Nažalost ovakva će situacija trajati tako dugo dok se ne promijeni ona praiskonska formula da žene drže tri ugla kuće, a muškarac jedan. O tome je malo prije govorila kolegica Ingrid dakle kada muškarci preuzmu još jedan ugao u kući, a to podrazumijeva veći angažman muškaraca u odgoju djece, veće korištenje roditeljskog dopusta, veću participaciju u kućnim poslovima žene će dobiti veći prostor za participaciju u javnom životu, jednom riječju uspostavit će se ravnoteža u upravljanju privatnim javnim životom, a to je po meni sukus rodne ravnopravnosti. U tom kontekstu županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova dobila su u nacionalnoj strategiji zadatak da promiču mjere koje omogućavaju usklađivanje upravo tih privatnih i profesionalnih obveza. Dakle riječ je o konkretno 4 mjere koje imaju za cilj upravo ravnomjerniji raspored obiteljskih obveza i između partnera. Dakle, između muškarca i žene. S time u vezi postavljam pitanje, što su županijska povjerenstva do sada učinila po tom pitanju? S time da naglašavam da smo pri kraju treće godine provedbe nacionalne politike, dakle ostale su još dvije godine, 2014. i 2015., odnosno što je uopće učinjeno po tom pitanju? I sljedeće pitanje. Kao jedna o mjera ekonomskog osnaživanja žena predviđeno je donošenje Strategije razvoja ženskog poduzetništva u Republici Hrvatskoj za razdoblje od 2014. do 2017. godine. Dakle, do 2014. godine praktički su ostala još dva mjeseca. Gdje je ta strategija? Nisam čula da se po tom pitanju išta radi. Dakle, moglo bi se postavljati još vrlo sličnih pitanja, znam da mi na njih dakako ne može odgovoriti pravobraniteljica jer to i nije njezin resor, dakle to nije njezina odgovornost, to je odgovornost predstojnice Ureda za ravnopravnost, Vladinom Ureda za ravnopravnost spolova. Međutim, eto ako pravobraniteljica nešto o tome zna voljela bih da nam onda to i kaže. I na kraju svoje rasprave, željela bih zapravo iznijeti jedno vrlo pozitivno iskustvo otprije nekoliko dana. Naime, prošli tjedan u srijedu i četvrtak u vrlo kasnim satima raspravljali smo o dvije teme, dakle raspravljali smo o Zakonu o savjetima mladih i o Izvješću pravobraniteljice za djecu. Moram reći da je atmosfera u sabornici bila izvanredna, da smo se vrlo dobro osjećali, da je bila poticajna, raspravljalo se zdravo razumski, snagom argumenata a ne argumentom snage. I razišli smo se zapravo ja bih rekla čak pomalo nevoljko, razišli smo se bez frustracije, razišli smo se na način da smo bili svjesni da smo tom jednom dobrom, kvalitetnom raspravom doprinijeli i jednom kvalitetnom rješenju problema koji su bili na dnevnom redu. Dakle, ono što u cijeloj toj priči jest najvažnije to je da su bile tog trenutka u Sabornici prisutne uglavnom žene i nekolicina osviještenih muškaraca otprilike kao danas i moram reći eto da tako to rade žene. I ono još važnije što sam zapravo ovime htjela poručiti je da se naši kolege prečesto ponašaju kao da su u rimskom koloseumu dakle prečesto zaboravljaju da se nalaze u najvišem predstavničkom tijelu ove države, dakle u Hrvatskom parlamentu. Hvala.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Imamo i dvije replike. Poštovana zastupnica Vanja Posavac.
Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani kolege i kolegice. Evo svaka čast onima koji su ipak našli vremena i ustrajali u tome da ostanu na ovoj raspravi. Evo moram se jednostavno nadovezati na raspravu od kolegice koja je jako dobro detektirala upravo taj problem povjerenstva za ravnopravnost spolova, županijska, gradska. Sve ostalo su odbori, to je povjerenstvo. I da, ja ću na primjeru svoje županije ta povjerenstva zapravo nikakvih novčanih sredstava nemaju za svoj rad što recimo ostali odbori imaju. I ja bih evo ipak iskoristila priliku na ime evo i rasprave uvažene kolegice da se uistinu vidi šta ta povjerenstva rade i na kojem načelu uopće funkcioniraju. Nažalost županijska povjerenstva u većini slučajeva se svode na to da se jedanput godišnje sazove to povjerenstvo, jedanput godišnje. Da ne velim da u nekim županijama po dvije, tri godine se ne saziva. I onda isto tako moram reći muški kolege i iz županija ili grada se naslikaju, plješću, smješkaju da, da, mi vama dajemo podršku i to sve zapravo tako načelno evo divno, krasno, mi smo isto sa ženama, dajemo podršku i priča se u biti dalje nastavlja. Ono što nije dobro a to je da upravo o ženskim temama najčešće raspravljamo samo mi žene. O ženskim temama trebaju raspravljati i slušati upravo muškarci jer je to poruka koju mi njima dajemo. Nažalost nije dobro da upravo ta povjerenstva isto tako se svode na to da izdaju u dvije godine nekakvu knjižicu, ravnopravnost žena, položaj žena u društvu. I to je zapravo to, na tome priča ostaje. Oni, povjerenstva po meni bi trebala izlaziti bilo na tiskovnima, bilo na seminarima, upozoravati na probleme, upozoravati na konkretne situacije koje su loše i koje se događaju. Nažalost ta povjerenstva o tome šute. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Hvala poštovani predsjedniče. Pa kolegice vi ste potpuno u pravu, dakle vaša replika je na tragu onoga o čemu sam govorila. Povjerenstva županijska, gradska, općinska, za ravnopravnost spolova su dakle savjetodavna tijela pri predstavničkoj vlasti a ne radna. Dakle, interesantno je da se samo ta povjerenstva zovu povjerenstva a sva ostala radna tijela su odbori i oni imaju svoj proračun. Povjerenstva nemaju svoje financije, dakle nemaju svoj proračun. I to je očito, očito je da zapravo imamo kroz ta povjerenstva jednu formalnu podršku ali ne i stvarnu. Kao u mnogo čemu drugome, naime, vaša replika me asocirala na onu vrlo čestu pojavu, na bilo kakvim sastancima, sjednicama, svečanostima muškarci koje upriličuju žene, dakle muškarci se uglavnom pojave, pozdrave i odu. Dakle, onda dalje pričamo mi same, međusobno iznosimo probleme. A mi jako dobro znamo koji su naši problemi koji dovode do rodne neravnopravnosti. Međutim, tako dugo dok ćemo o njima raspravljati mi same bez da nas slušaju i muškarci i u jednom partnerskom odnosu pokušavaju ih riješiti tako dugo nažalost neće biti nekakvih bitnijih pomaka.
Nova replika i poštovani zastupnik Željko Šepmer.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice Jelaš, ja bih vas samo htio ispraviti i pokazati koliko muški cijene žene koje su u ovom Saboru i s obzirom da volim statistiku moram vas informirati da je za vrijeme vaše rasprave rezultat bio 9:9.
Hvala i vama. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Hvala predsjedniče. Uvažana pravobraniteljice sa suradnicima, kolege i kolegice zastupnice. Izvješće koje je večeras pred nama u Hrvatskom parlamentu zaista je opširno, sustavno i pregledno u svim segmentima, no sadržaj je pak nešto sasvim drugo. Sadržaj opisuje slike iz svakodnevnog života građana i građanki Hrvatske, a slike su ovakve. Iako smo statističke podatke večeras slušali u nekoliko navrata uvijek ih je dobro ponavljati, a posebno na ovakvom mjestu. Dakle među muškarcima prosječna stopa zaposlenosti je oko 44%, a kod žena znatno niža 33. Evidentna je rodno uvjetovana segregacija zanimanja koja su usko povezana sa jazom u plaćama između žena i muškaraca. Kad odnosno ako se zaposle žene na hrvatskom tržištu rada zarađuju 89,8% od onog iznosa koji zarađuju muškarci. Žene koje imaju djecu u privatnom sektoru zarađuju i do 23% manje od muškaraca. U osnovnim školama gdje su plaće u prosvjeti među najnižima radi čak 81,4% žena. Među uredskim i šalterskim osobljem ima 72% žena i 28% muškaraca. Zvanje redovnog profesora ima tek 444 žene i 1603 muškarca. Na čelnim mjestima zakonodavnih tijela među državnim dužnosnicima, odnosno dužnosnicama i direktoricama odnosno direktorima ima samo 27 do 28% žena. Samo je 17,28% žena članica uprava trgovačkih društava, a manje od 3% muškaraca uzima roditeljski dopust i bolovanje zbog djece, dakle manje od 3%. Žene obavljaju u Hrvatskoj 90% obiteljskih i kućanskih poslova. Udio žena u Saboru i Vladi je oko 20% i ono što nije dobro je da taj udio stagnira već pet godina. Prosječna participacija žena u lokalnim vlastima je 15% u gradovima i županijama i tek 8% u općinama. Možemo li dakle govoriti o rodnoj ravnopravnosti? Kakav je položaj žena na hrvatskoj političkoj sceni za koje smo kolegice zastupnice i kolege zastupnici i mi osobno odgovorni. Za parlamentarne izbore 2011. godine prijavljeno je 2835 kandidata i 1524 kandidatkinje ili 65% prema 35%. Danas je u Saboru sljedeća rodna slika. Neposredno nakon izbora udio žena je bio gotovo 20 odnosno 19,8 ali zamjenama mandata popeo se na današnjih 24. No ono što je zanimljivo jest obrazovna struktura saborskih zastupnica, odnosno zastupnika. Sa visokom stručnom spremom zastupnika je 70,8%, a zastupnica 86,84%. Sa srednjom stručnom spremom zastupnika je 18,9%, a zastupnica 0,02%. No unatoč tome od 29 saborskih odbora 7 je svega predsjednica odbora. No žene bi trebala ohrabriti činjenica da u Hrvatskoj imaju dokazano viši stupanj obrazovanja od muškaraca. Žene danas čine većinu među liječnicima i liječnicama, sucima i sutkinjama, sveučilišnim profesoricama i profesorima, većinu među studentima i studenticama, a manjina su samo među kažnjenicima i zatvorenicima. Postoje pravni i institucionalni okviri za postizanje rodne ravnopravnosti, dakle i to treba ohrabriti žene i treba ih ohrabriti da u području odgoja i obrazovanja su učinjeni značajni pomaci prema rodnoj ravnopravnosti eksperimentalnim uvođenjem građanskog odgoja koji će od iduće godine prestati biti eksperimentalni i obvezatnim uvođenjem zdravstvenog odgoja. Obitelj i profesionalni angažman mogu se uskladiti, a da tako bude pomogao je i ovogodišnji Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o rodiljnim i roditeljskim potporama koji je omogućio očevima da uživaju u najljepšoj stvari na svijetu odnosno roditeljstvu kroz još jednu dimenziju, rodiljni ili roditeljski dopust. Uz to što je najljepša, to je i najteža stvar na svijetu a za nju smo vrlo često nepripremljeni, posebice očevi. Pelene i hranjenje, uspavljivanje, kuhanje, nisu laki ni majkama ni očevima. To čak nije ni glavni problem. Glavni je problem činim li sve kako treba i jesam li dovoljno dobar ili jesam li dovoljno dobra. Još uvijek u društvu vlada mišljenje, pogotovo među muškarcima da muškima nije mjesto doma s bebom, već da je majka u tom periodu bolji roditelj za dijete. U Republici Hrvatskoj roditeljski dopust dosad se odlučivalo na roditeljski dopust svega 2,63% očeva dok je europski prosjek čak do 30%. Dva do četiri mjeseca roditeljskog dopusta za drugog roditelja, najčešće oca, neće kategorično riješiti sve roditeljske nedoumice i strepnje, ali će barem tome pridonijeti ravnopravno. Hvala.
Hvala i vama. Iscrpili smo listu prijavljenih za raspravu po ovoj temi. Na redu je poštovana pravobraniteljica, Višnja Ljubičić. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Zahvaljujem vam cijenjene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem na svim pitanjima, komentarima, obzervacijama i evo grupirat ću ovu problematiku koju smo danas razgovarali kroz nekoliko tema, nekoliko područja. Zasigurno i vaša rasprava se većim dijelom odnosila na područje rada i zapošljavanja, na pitanje staklenog stropa, učešće žena na pozicijama donošenja odluka, o usklađivanju obiteljskog i poslovnog života koji je jedan od najvećih izazova, rekli bi jedan od najvažnijih čimbenika uključivanja žena, a posebice mladih žena na tržište rada. To je problem s kojim se ne susreće samo Republika Hrvatska, to je problem s kojim se susreće i Europska unija i izuzetno je zahtjevan i složen problem koji iziskuje ne samo skromne kapacitete institucije pravobraniteljice koja ukazuje na takvu situaciju već i na političke čimbenike, na lokalnu zajednicu, na političke čelnike i dakako ovisi u određenoj mjeri i o raspodjeli državnog proračuna na koji način će se moći omogućiti ženama posebice mladim obiteljima da se žene mogu uključiti na tržište rada ukoliko se pokazuje senzibilitet određenog društva, zajednice za promicanje javnih servisa posebice određivanja kriterija na koji način će se djeca ostavljati u odgojno-obrazovnim ustanovama koji su to kriteriji koji će stvarati limite, da li će majka biti nezaposlena ili jedan od roditelja zaposlen, nezaposlen, da li će to dijete moći biti u vrtiću i što je sa onim majkama, što je sa onim majkama, što je sa onim muškarcima koji ne rade, a žele radno mjesto. Kome će povjeriti djecu na čuvanje? Pitanje raspodjele tereta i uloga očeva i majki, muškaraca i žena u obiteljskom životu dakako jedno je od pitanja kojemu trebamo tražiti težište ili polagati težište u našem obrazovnom sustavu. Ono što naša djeca percipiraju od najranije mladosti kako je istaknula uvažena zastupnica Sonja König, ono što mogu slikovno percipirati, što mogu percipirati kroz odgojno-obrazovni instituciju gdje s njima rade isključivo tete. Jer stričeki u vrtićima participiraju samo sa 1% pokazuje o tome na koji način ćemo našu djecu senzibilizirati za rodne uloge, za podjelu kućanskih poslova i podjele skrbi o djeci. Spomenula bih jedno istraživanje koje govori o tome na koji način i kojim poslovima se bave muškarci kada participiraju u kućanskim poslovima ili u odgoju djece. Pa statistika načelno pokazuje da dolazi do nekakvog porasta učešća očeva u odgajanju djece što na prvi pogled može biti jedna plastična slika dok ne zagrebete ispod te površine i vidite da analiza pokazuje da očevi preuzimaju ulogu u odgoju djece na način da se većim dijelom bave igrom i zabavom s njima. U trenutku kada je potrebno to dijete hraniti, previjati i bavit se drugim, zahtjevnijim poslovima uredovno sve prepuštaju majkama. Istraživanje koje je proveo Centar za ženske studije vezano za percepciju načela ravnopravnosti spolova pokazuje da mlađi muškarci, visoko obrazovni muškarci načelno u velikom postotku podržavaju pitanje ravnopravnosti spolova. No, unatoč tome nam se i dalje događa evo spomenut ćemo dakle podatke 2,63% koji stagnira zadnje tri godine o preuzimanju ukupnih rodiljnih dopusta svih očeva što može se shvatiti dvoznačno. Prvenstveno se može shvatiti takav mali udio očeva zbog toga što još uvijek postoji ta tradicionalna podjela uloga poslova u jednoj obiteljskoj zajednici, a sa druge strane može govoriti i o tome da, oprostite izgubila sam kontinuitet. Da, s druge strane govori o reflektiranju stanja na tržištu rada, zahvaljujem, reflektiranju stanja na tržištu rada da su muškarci uvijek ti koji su bolje plaćeni i zbog čega žene odlaze iz, sa tržišta rada i odlučuju se određeno vrijeme pauzirati i ostajati kod kuće u čuvanju i odgoju djece. Problem medija. Mediji su izuzetno važno društvena, jedna izuzetno važna društvena poluga. Mediji imaju izuzetno veliku moć u percipiranju društvenih stavova i društvenih vrijednosti. I upravo zbog toga što mediji imaju tako veliku odgovornost, a ta odgovornost je prepoznata kako nacionalnim tako i međunarodnim dokumentima obvezni uklanjati stereotipe, predrasude i seksizma. Moram reći da od 2006. godine institucija pravobraniteljice provela je 26 medijskih istraživanja. U većem dijelu preporuka i upozorenja koje smo upućivali medijskim kućama, portalima vezano za pitanje diskriminacije, spolne diskriminacije i seksizama imali smo uspjeha. Međutim, pojavljuju se portali i komercijalne televizije koje unatoč upozorenjima se ne pridržavaju uklanjanja rodnih stereotipa i na diskriminacijski način prikazuju kako muškarce tako i žene. Imamo sve više građana i građanki koji kritički promišljaju, koji upućuju pritužbe da ne žele takvu percepciju niti žena, niti muškaraca u javnom prostoru. Ono što nam je činiti, a već smo u pregovorima sa saborskim Odborom za medije da to pitanje dignemo na višu razinu i da se pokrene određeni postupci prema medijima koji krše kako nacionalne, tako i međunarodne norme. Danas se govorilo i o županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova, ja vam se duboko zahvaljujem što ste otvorili to pitanje. Ja sam kada sam došla prije dvije godine na čelo ove institucije imala zabrinjavajuću statistiku vezano za prepoznavanje institucije na nacionalnoj i na lokalnoj razini. Iz broja pritužbi 65% pritužbi dolazilo je s područja Grada Zagreba, od ostalih 20 županija od 0,1 do 0,8%. Ta percepcija se promijenila kroz ove dvije godine većim odlaskom na teren. Iako prema Zakonu o ravnopravnosti spolova koordinaciju nad radom županijskih povjerenstava, dakle 21 županijskog povjerenstva ulazi u nadležnost vladinog Ureda za ravnopravnost spolova ja uredovno pokušavam ostvariti i ostvarila sam plodonosnu suradnju sa jednim dijelom mogla bih reći jednom trećinom županijskih povjerenstava za ravnopravnost spolova. I kako oni predstavljaju na neki način produžene ruke vladinog ureda meni zasigurno još više trebaju predstavljati produžene ruke i veliki oslonac na lokalnoj razini jer ova institucija niti nema urede na lokalnoj razini niti nema ženske organizacije civilnog društva u svim županijama kao što imaju ostale pravobraniteljice. Tako da ispravno, dobro, sustavno funkcioniranje županijskih povjerenstava je od izuzetno važnog nacionalnog mehanizma za podupiranje rada institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Problem koji ste vi istaknuli vjerujem da bi se mogao riješiti kroz izmjene Zakona o ravnopravnosti spolova i kroz nekakvu koordinativnu ulogu gdje bi se išlo na to da se više rad županijskih povjerenstava ne ovisi o entuzijazmu pojedinaca, odnosno pojedinki koje vode ta povjerenstva. Nažalost, svake godine izvješća koja dobijamo svode se na obilježavanje jednog, dva ili tri nacionalna datuma koje možete povezati isključivo sa ženama, nasilje u obitelji, praznik rada i Dan žena ili ovakve nekakve situacije, eventualno objavljivanje nekakve brošure itd. i isključiva aktivnost ovisi uglavnom, pošto mi ovisimo dosta o toj prisutnosti na lokalnoj razini, o našoj inicijativi. Dakle, ukoliko smo mi inicirali rješavanje određenih problema, ukoliko imamo nekakav projekt a za takvu prisutnost na nacionalnoj razini i na lokalnoj razini potrebna su i financijska sredstva. Vjerujući da ova financijska sredstva koja ćemo dobiti od EU koje provodimo u suradnji sa HUP-om, Udrugom poslodavaca i Ministarstvom rada vezano za edukaciju poslodavaca o većoj i o ujednačenoj participaciji muškaraca i žena će doprinijeti i uključivanje županijskih povjerenstava gdje ćemo moći prodrijeti šire na lokalnu razinu. Ali ta percepcija manje važnosti i nefinanciranja županijskih povjerenstava za ravnopravnost spolova rekla bih da je to jedan institucionalni problem koji se proteže od visokih državnih struktura do lokalne razine. Zašto? Komparirat ću vam nešto. Evo, ja nisam znala podatak da su savjetnice saborskog Odbora za ravnopravnost spolova do prije nekog vremena imale najniže koeficijente od svih drugih savjetnika i savjetnica odbora Hrvatskog sabora. Od četiri institucije pravobraniteljice ova institucija ima najmanje koeficijente, a da ne govorim o tehničkoj potpori koju nemamo, primjerice službeni auto dok druge pravobraniteljice imaju po dva službena auta. Dakle, postoji niz strukturalnih pitanja koja minoriziraju pitanje ravnopravnosti spolova o čemu sam se osvjedočila razgovarajući na javnim forumima, na lokalnoj razini, u različitim strukturama neovisno o sastavu populacije s kojima smo razgovarali. Percepcija javnosti ravnopravnost spolova jednako žensko pitanje jednako manje važno pitanje. Nažalost, to je činjenica koju u ovom trenutku ja moram tako reći. Imamo negdje pozitivnih pomaka, velikih napora, velikih otvaranja problema, određenih trendova na koje sam vam ukazala. Dakako sama i sami kao institucija i kao moj ured, zaposlenici teško da možemo krucijalno stvari promijeniti ali da možemo javno ukazati i da ukazujemo i da ne čekamo sa našim upozorenjima i preporukama da stoje u petoj ladici državnih tijela, privatnih poduzeća tvrtki kojima dajemo upozorenja i preporuke već proaktivnim pristupom tražimo sastanke, agitiramo i tražimo da se problem riješi. Evo, ja mislim da sam većim dijelom obuhvatila vaša razmatranja. Vidjela sam vašu repliku i evo ja sam spremna odgovoriti i na nju. Hvala vam.
Hvala i vama poštovana pravobraniteljice. Ima repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Ja bih se samo osvrnuo na onaj dio o čemu je govorila pravobraniteljica za ravnopravnost spolova kada je govorila o raspodjeli poslova u kućanstvu odgajanju djece i obavljanju kućanskih poslova i potpuno se slažem unutar toga da treba biti podjela poslova između muškaraca i žena. Ali, želim ukazati na jedan određeni problem o kojem trebamo itekako razgovarati i imati na umu, a to je promjena zakona da ne regulative. Mi ćemo imati sad uskoro raspravu o Zakonu o radu kojim se daje mogućnost da će se moći raditi tjedno do 56 sati u određenom tjednu. Ako dvoje ljudi koji imaju djecu rade 56 sati, ako im i ne počinje i ne završava radno vrijeme u isto vrijeme, postavlja se određeno pitanje kako oni mogu uopće podijeliti taj dio poslova i brinuti se o svojoj djeci i brinuti se oko raspodjele kućanskih poslova. To je predugo vrijeme da bi uopće se moglo kvalitetno vršiti taj dio raspodjele i tu će nastajati određeni dio problem i sukoba u obitelji i sukoba između muža i žene oko podjele određenih poslova upravo zbog tih određenih problema koji su prisutni za njihovo radno mjesto. I zato sam prvenstveno htio apelirati u tom dijelu da i vi se treba zauzeti u tome dijelu da se ne dogodi do takvog zakonskog rješenja koji će dovesti u nepovoljnu situaciju pojedine obitelji. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovana pravobraniteljica Višnja Ljubičić. Izvolite.
Hvala vam. Ja vam se izuzetno zahvaljujem na vašem komentaru. Mi pomno pratimo izmjene Zakona o radu. Ono što se posljednjih godina događa na tržištu rada, a osobito pogađa žene je neizvjesnost radnog odnosa u smislu sklapanja ugovora o radu na određeno vrijeme. Naime, poslodavci nešto što je zakon propisao kao načelo provode ono što je zakonodavac propisao kao izuzetak provode kao načelo. I takva praksa je nedopustiva ne samo u nacionalnim okvirima već na to upozorava i europska sudska praksa i EU parlament. Fleksibilizacija radnog vremena dakako da će izuzetno pogađati žene, utjecat će na fertilitet i fertiletnu dob žena, utjecat će na odlučivanje o tome da li će se uključiti na tržište rada ili ne, dovest će i do razaranja obitelji. Uz ovakvu lošu ekonomsku situaciju kakva trenutno postoji, a ukoliko će postojati i dalje nerazumijevanje onih koji mogu dovesti do otvaranja javnih servisa pod određenim sufinanciranjem kao što sam imala prilike vidjeti dječje vrtiće koji su besplatni za određene općine ili gradove ili jaslice koji su besplatni bez određenih cenzusnih ili radnih okvira koji se nameću pred zaposlene i nezaposlene očeve i majke. Tako da ćemo o ovom pitanju zaista voditi računa i mi već imamo sastanak sa ženskim sindikalisticama o kojima ćemo zauzeti jednu zajedničku platformu o određenim minimuma koji će se trebati zastupati da bi se zaštitile ne samo žene već i muškarci. Kažem, doći će do velikog raslojavanja i do još manje populacijske politike od one koju danas imamo. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala i vama s jednim upozorenjem. U Saboru koji govore govore stojeći osim predsjedavajućeg za predsjedničkim stolom. Hvala lijepa. Nova replika poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, javila sam se za repliku samo da vas podupremo nekim vašim razmišljanjima i stavovima prvenstveno vezano oko problematike rada županijskih povjerenstava, pa želim podsjetiti da kada su se donosile zadnje izmjene Zakona o ravnopravnosti spolova tada je bilo nas koji smo tražili da umjesto županijskih povjerenstava da se formiraju odbori pri skupštinama koji bi imali isti status kao i ostala radna tijela županijskih skupština odnosno gradova i općina gdje se formiraju jer smatramo da bi time apsolutno dobili na značaju na važnosti i mogućnosti da potpuno ravnopravno kao i drugi odbori raspravljaju o svoj problematici i svim materijalima koji stižu na raspravu skupštine odnosno vijeća. Smatramo da je to izuzetno važno zbog toga što i kroz neke druge ja bih rekla protokole recimo u postupanju lokalna povjerenstva imaju također određene uloge i bojim se da one sada kao takve nisu se ne sprovode. Županijska povjerenstva su se u biti odlučila za njih jer se imalo na umu povjerenstvo Županije Istarske koje je prvo formirano kao takvo i koje od početka si stvorilo jedan status u županiji koju čini mi se da se zadržalo ako se ne varam do današnjih dana, ali očito da takav način ne funkcionira u drugim županijama, prema tome podupiremo vašim nastojanjem i inicijativi za eventualnu promjenu zakona. I s druge strane možda je bilo vrijeme da i vi i vaš ured u biti krenete u razmišljanje i neko planiranje što neće biti možda sljedeće godine, možda neće biti za dvije godine ali u smislu vašeg regionalnog neću reći širenja nego dislociranja ureda i ovog pravobraniteljstva jer ne vidim nikakvog razloga da ostali uredi to rade i da imaju u tome potporu a da vi eventualno ne bi imali. Kažem možda neće to moći sljedeće ili u idućih godinu dana ali kasnije vjerojatno hoće. Hvala.
Hvala lijepa. Želite odgovoriti? Da. Poštovana pravobraniteljica Višnja Ljubičić odgovor na repliku. Nećete odgovarati. Hvala lijepa. Time smo iscrpili sve liste za raspravu. Zaključujem raspravu. O izvješću ćemo glasati kada se za to steknu uvjeti. Sada ćemo zastati sa radom, početi sutra u 9,30 sa 5.točkom dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o strateškim investicijskim projektima RH, drugo čitanje, P.Z. br. 420. Visimo se sutra ujutro. Laku noć. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2012. godinu. Rasprava o izvješću je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2012. godinu.". Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno, sa 94 glasa za, donesen predloženi zaključak.