Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Evo Zakon o radnim vremenima, obveznim odmorima mobilnih radnika i uređajima za bilježenje u cestovnom prometu sam naslov govori obrađuje dvije važne teme koje, možemo reći posebno se i nadovezuju na točku kojoj je neposredno završila rasprava. Dakle, na sigurnost prometa na cestama i želim uvodno istaknuti činjenicu da se kako radna vremena mobilnih radnika, tako i tematika uređaja za bilježenje u cestovnom prometu dakle, tahografa izdvaja iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama i po prvi puta se definira kao posebni zakon odnosno posebnim zakonom se prvi puta definira. Ovim zakonom se usklađujemo naravno sa dvije direktive, dvije uredbe Europske unije, a osnovna pitanja koje se uređuju ovim zakonom, dozvolite da sažmem u nekoliko slijedećih rečenica. Dakle, zaštita mobilnih radnika općenito mobilni radnici novi su pojam u hrvatskom zakonodavstvu i podrazumijevaju ne samo vozače već i pripravnike, vježbenike, dakle sve one koji sudjeluju za volanom u prijevoznom procesu i njihova zaštita postiže se definitivno ovim zakonom na način da se jasno određuju pravila njihovog tjednog odmora, maksimalnih radnih vremena, kako tjednih, tako i mjesečnih. I na taj način s njihovom boljom zaštitom posebno se doprinosi i boljoj sigurnosti prometa na cestama. Vozači moraju biti upoznati sa njihovim pravilima, sa njihovim mogućnostima, raspoređivanje radnog vremena i ne smiju ih prekoračivati. A ta obaveza upoznavanja vozača jest obaveza poslodavca kao što je i obaveza da se vodi evidencija sa naglaskom na prekoračenje maksimalnog prosječnog tjednog radnog vremena. Druga tematika ovog zakona jesu uređaji za bilježenje u cestovnom prijevozu, dakle tahografi. Kao što je poznato u Europskoj uniji obavezno je za nova teretna motorna vozila iznad 3,5 tone posjedovanje digitalnog tahografa od 1.1.2007. godine. Ovim zakonom ta se obaveza ugrađuje u hrvatsko zakonodavstvo sa predloženim rokom primjene od 1. siječnja slijedeće godine. Nadalje, ovim se zakonom također utvrđuju uvjeti koje moraju ispunjavati pravne i fizičke osobe za ishođenje dozvole za posjedanje, za obavljanje, postavljanje i programiranje, provjere i pregleda, te popravak i demontažu tahografa, što je jedno važno područje koje se posebno uređuje, a slijedeće važno područje je također i odabir pravne osobe koja će sukladno ovom prijedlogu zakona, a nakon provedenog javnog natječaja dobiti javnu ovlast izdavanja kartica za digitalne tahografe. I na kraju što želim istaknuti posebno u uvodnom obrazloženju provjera koja je esencijalni zapravo i najvažniji dio svakog zakona provjera kontrola je ovim zakonom također određena na jedan vrlo egzaktan način, na način koji će u praksi značiti da će se provjere kako u rezidencijalnom dijelu prijevoznika, dakle u sjedištima tvrtki tako i na cesti, po pitanju radnih vremena mobilnih radnih morati bitno pojačati. Konkretno od 1. lipnja o.g. ta kontrola mora iznositi u točno određenom postotku radnih dana mobilnih radnika, a onda se on udvostručuje sa 1. siječnja slijedeće odnosno one iduće godine, tako da će naravno resorno ministarstvo primjereno toj odredbi zakonskoj povećati svoje administrativne kapacitete u provođenju ovog zakona. Drugim riječima, zaposliti nekoliko i opremiti tehnički što je posebno važno nekoliko desetina inspektora koji će imati mogućnosti kako intervenirati na cesti, tako i vršiti pregled u rezidencijalom dijelu, dakle u središtima prijevoznika. Evo za sva vaša pitanja, stojimo na raspolaganju. Hvala lijepo.
Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu u ime kluba HDZ-a, gospodin Boris Kunst.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolege zastupnici. Pa, Prijedlog zakona o radnom vremenu, obveznim odmorima mobilnih radnika i uređajima za bilježenje u cestovnom prijevozu potreban je Hrvatskoj, ne samo zbog toga što se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije ili sa direktivama i uredbama iz područja cestovnog prijevoza, već i zbog boljih radnih i socijalnih uvjeta mobilnih radnika a posljedično tome i zbog veće sigurnosti prometa na cestama. Trenutno se primjenjuje propis koji je Republika Hrvatska usvojila ratifikacijom o sukcesiji iz '93. godine, Europski sporazum o radu posade na vozilima koja obavljaju međunarodni cestovni prijevoz, a koji je sklopljen u Ženevi 1. srpnja '70. godine a kojim su propisana određena ograničenja trajanja upravljanja vozilima i obvezni odmori. Predloženi zakon uređuje područje socijalnih uvjeta na način da se u jednom propisu jasno određuje zaštita mobilnih radnika u cestovnom prometu i to od propisivanja radnog vremena i obveznog odmora mobilnih radnika tako da prosječno tjedno radno vrijeme ne smije biti dulje od 48 sati tj. maksimalno radno vrijeme može se produžiti na 60 sati, samo ako prosjek od 48 sati nije prekoračen tijekom 4 mjeseca. Dnevno vrijeme vožnje ne smije biti dulje od 9 sati, a iznimno se može produljiti na najviše 10 sati, ali ne više od dva puta tjedno. Tjedno vrijeme vožnje ne smije biti dulje od 56 sati, a njegovo maksimalno trajanje ne smije se prekoračiti. Nakon razdoblja vožnje od 4 i pol sata vozač je dužan prekinuti vožnju najmanje 45 minuta. Ako mobilni radnici obavljaju noćni rad, njihovo ukupno dnevno radno vrijeme ne smije trajati dulje od 10 sati unutar svakog 24-satnog razdoblja. Zakon propisuje dnevni i tjedni odmor, a upućuje i na sklapanje kolektivnih ugovora između socijalnih partnera kako bi kvalitetnije, detaljnije uredili radna i socijalna prava mobilnih radnika. Činjenica je da profesionalni vozači, znači mobilni radnici na koje se primjenjuje ovaj zakon, imaju znatno veći rizik od infarkta i srčanih bolesti u odnosu na ostale muškarce. Osim toga, radi stresnijeg života i nepravilne ishrane skloniji su obolijevanju od čira na želucu ili dvanaesniku, a to je otkriveno istraživanjem koje je provela "Karolinska bolnica" iz Švedske u Stockholmu, a istovjetno rezultate je isto tako pokazalo istraživanje Labinskog doma zdravlja. Zato važno je da se zakon, da se ovim zakonskim propisima maksimalno štiti zdravlje mobilnih radnih u cestovnom prometu. Nacrtom prijedloga zakona postavlja se zakonodavni okvir za uvođenje digitalnog tahografa u Republici Hrvatskoj za nova vozila koja će se od 1. siječnja 2009. godine po prvi puta registrirati. Sada sva vozila čija je najveća dopuštena masa veća od 3 i pol tone moraju imati analogni tahograf. Digitalni tahograf sigurno će omogućiti i omogućava jednostavniji i učinkovitiji nadzor radnog vremena vozača, smanjenje mogućnosti manipulacije evidencijom, te omogućava bržu obradu podataka kako bi se nadzorom obuhvatio što veći broj radnih dana profesionalnih vozača. Uvođenje digitalnog tahografa u Europskoj uniji započelo je još 5. kolovoza 2005. godine, a za sve druge članice Europske unije obvezna primjena bila je od 5. svibnja 2006. godine. Uvođenje tahografa s digitalnim zapisom ni u jednoj zemlji nije bilo kraće od dvije godine. Zakon propisuje i izdavanje memorijske kartice vozača i prijevoznika, te karticu nadzornog tijela i radionice, te vrijeme na koje se kartice izdaju, kao i nadzor nad izdanim karticama. Osim postupka provjere od strane inspekcija cestovnog prometa i policijskih službenika u prekršajnim odredbama uvedene su vrlo visoke kazne za pravne i fizičke osobe u slučaju nepoštivanja zakona. Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da se predloženim Zakonom o radnom vremenu, obveznim odmorima mobilnih radnika i uređajima za bilježenje u cestovnom prometu, postiže svrha i cilj za poboljšanje socijalnih uvjeta za zaposlenike na koje se primjenjuje zakon kao i poboljšanje opće sigurnosti na cestama a prijevozničke tvrtke će se natjecati na istoj osnovi čime će se smanjiti nelojalna konkurencija. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Nema ga. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo rasprave u ovoj točki dnevnog reda. Gospodin zastupnik Milivoj Škvorc. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nacrt Prijedloga zakona o radnom vremenu, obveznim odmorima mobilnih radnika i uređajima za bilježenje u cestovnom prometu s konačnim prijedlogom zakona je propis čije donošenje i usvajanje predstavlja daljnje usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije u području socijalnih uvjeta u cestovnom prijevozu. Nacrt prijedloga zakona postavlja zakonodavni okvir za uvođenje digitalnog tahografa u Republiku Hrvatsku i jedan je u nizu propisa kojima će se omogućiti primjena istog do početka 2009. godine. Sva vozila čija je najveća dopuštena masa veća od 3 i pol tone moraju imati ugrađen analogni tahograf, a od 1. siječnja 2009. godine prema ovom prijedlogu zakona sva nova vozila koja se po prvi put registriraju u Republici Hrvatskoj morat će imati ugrađen digitalni tahograf. Bilježenje brzine i prijeđenog puta kao i vremena rada i odmora u slučaju analognog tahografa zapisuje se na tahografski listić na kojem vrh pisača ostvaruje zapis mehaničkim pritiskom na tahografski listić dok se od digitalnog tahografa svi podaci zapisuju u memorijsku karticu. Razvojem suvremene tehnologije te njenom primjenom na uređaje za bilježenje brzine prijeđenog puta odnosno tahografe zemlje članice Europske unije propisale su obveznu primjenu tahografa s digitalnim zapisom a koji omogućuje jednostavniji nadzor, praktičnost očitanja te informatičku obradu prikupljenih podataka. Područje socijalnih uvjeta u djelatnosti cestovnog prometa do sada nije bilo uređeno na način kako je to predviđeno ovim nacrtom prijedloga zakona, odnosno na način da se u jednom propisu jasno odrede definicije, nadležnost te nadzor nad radnim vremenom i odmorima mobilnih radnika sa ciljem sigurnosti prijevoza te zdravlja i sigurnosti osoba koje te poslove obavljaju. Ovim će se nacrtom prijedloga zakona urediti zaštita mobilnih radnika u cestovnom prometu na način da se jasno utvrde pravila o odgovarajućem odmoru, maksimalnom radnom vremenu i godišnjem vremenu. Također, ovim nacrtom prijedloga zakona osim poboljšanja sigurnosti prometa stvorit će se uvjeti kako bi se spriječilo narušavanje tržišnog natjecanja i jamčila sigurnost i zdravlje mobilnih radnika koji moraju biti upoznati s pravilima i kojima se utvrđuje dinamika i smjene razdoblja radnog vremena te odmora i stanki odnosno razdoblje raspolaganja. Ovim nacrtom prijedloga zakona utvrdit će se uvjeti koje moraju ispunjavati pravne i fizičke osobe za izručenje dozvole za obavljanje poslovanja i programiranja provjere i pregleda te odabira pravne osobe koja će sukladno ovom prijedlogu zakona a nakon provedenog javnog natječaja dobiti javnu ovlast izdavanja kartica. Odredbama ovog nacrta prijedloga zakona po prvi puta se uređuje način i postupak izdavanja i dodjele kartica za memoriranje i to kartica vozača koje između ostalih podataka sadrži i fotografije vozača, kartica radionice te kartica prijevoznika kao i kartica nadzornog tijela. Na memorijski čip karticama personaliziranim za svakog pojedinog korisnika pohranjivat će se svi odlučujući podaci radno vrijeme, odmori, kilometraža i slično a prijevozničke tvrtke vodit će evidenciju rada na način da se izbjegnu manipulacije a što će utjecati i na povećanje sigurnosti prometa na cestama. Sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskoga sabora predlaže se donošenje ovog zakona po hitnom postupku jer je Nacrt prijedloga Zakona o radnom vremenu, obveznim odmorima mobilnih radnika i uređajima za bilježenje u cestovnom prometu s konačnim prijedlogom dio Nacionalnog programa za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Iz tih razloga podržat ću prijedlog nacrta zakona.
Hvala. Gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh u ime Kluba zastupnika HNS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog zakona kojim se na jednom mjestu pokušava urediti ono što je do sada bilo definirano s nekoliko propisa, ne samo Zakonom o cestovnom prometu odnosno o sigurnosti prometa na cestama nego i čitavim nizom podzakonskih akata i očito je da nam je ovaj proces pristupanja Europskoj uniji dobro došao između ostaloga da standardiziramo vlastite propise, ne samo da ih usklađujemo sa standardom koji je ustanovljen već u zemljama Europske unije nego i da na pregledan način na jednome mjestu saberemo što je više pravnih normi koje se tiču određenoga područja. No međutim, i ovaj zakon u tome nije do kraja dosljedan pa jedan dio odredbi koje obuhvaćaju europski propisi još uvijek ne definira unutar svog okvira nego ih prepušta podzakonskim aktima. Bit će vrlo važno da nadležno resorno ministarstvo se drži rokova koji su utvrđeni ovim prijedlogom odnosno nacrtom zakona kako bi u razumnom roku koji je ovdje propisan 30, 60 dana donijelo sve propise kojima se ovo konzekventno provodi dalje. Vrlo važna je stvar i to što se radi o djelatnosti koja možda više nego bilo koja druga izravno utječe na sigurnost prometa na brzim državnim cestama i autocestama koje zapravo podnose najveće terete tranzita odnosno cestovnog robnog i putničkog prometa. Nažalost, on se neće primjenjivati na vozila koja obavljaju linijski prijevoz putnika do 50 kilometara iako ne vidim koja je razlika koja je izuzela ta vozila obzirom na činjenicu da postoje prijevozne tvrtke koje istim autobusima obavljaju i linijski prijevoz do 50 kilometara i linijski prijevoz preko 50 kilometara na različitim područjima odnosno za područja na koja imaju koncesiju. U tome smislu ne bi bilo dobro da se pod krinkom uporabe za jednu svrhu zapravo švercaju ona vozila koja su dužna po ovome zakonu imati sva usklađenja. Nadalje, treba reći da će vjerojatno ovaj trend rasta opterećenja u cestovnom prometu na našim prometnicama koji je skopčan naravno i na samu izgradnju prometnica osobito autocesta biti nastavljen i da će u tome smislu pogibelj biti sve veća i veća. Zato je jako važno ovim propisima utvrditi koji su to minimumi standarda ponašanja, radnog vremena, socijalne sigurnosti ljudi koji rade taj posao ali ga učiniti dostupnim i razumljivim svima onima koji se tim poslom bave. Istina je također da će ovog časa relativno malo opterećenih prometnih pravaca a to je Zagreb-Split-Dubrovnik vjerojatno povećati tu vrstu protočnosti što god se bude više učinila realnom izgradnja Jadransko-jonske autoceste koja dobiva sve svoje elemente odnosno produljenjem ceste za Dubrovnik a zapravo se uozbiljuje i njena najava i u tome smislu treba biti pripravan a to znači i izgradnjom posebnim inspekcijskih službi odnosno njihovim ekipiranjem. Mi smo ovdje vidjeli u prijedlogu zakona da se predviđaju sredstva za 2008. i najavljuju sredstva za 2009. koja će zapravo zahtijeva implementacija ovoga zakona. Državni tajnik je rekao jednu zanimljivu stvar, a to je da se očekuje angažman nekoliko desetaka inspektora i ja ne znam da li to znači preraspodjelu unutar postojećih inspekcijskih službi – vjerojatno ne, nego zapošljavanjem novih. Bilo bi dobro čuti da li su bruto plaće za te ljude također sastavni dio predviđenih troškova. Čini mi se da je izrazito važno ovom zakonu dati što je moguće više pozornosti, desiminirati ga i između ostalog preko strukovnih udruženja jer smo svjedoci da se dio radnika koji su zaposleni u ovoj djelatnosti zapravo iscrpljuje do maksimuma. Izlažu se velikim rizicima u prometu. To ide tako daleko da ih se šalje na vrlo pogibeljne destinacije. Nemojmo zaboraviti prije dvije godine smo imali slučajeve otmica naših ljudi koji su se bavili upravo ovim poslom, a išli su za Irak. Dakle, izrazito je važno da svi koji se bave tim poslom znaju razinu svoje socijalne zaštite radničkih prava i svega onoga što im ovaj zakon konačno donosi. Ali isto tako ih ohrabriti da ne pristaju na, uvjetno rečeno, nemoralne ponude svojih poslodavaca, a uvođenje digitalnog tahografa nadam se potpuno će umanjiti tu mogućnost sive zone i pozdravljam u tome smislu u ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke tu vrstu modernizacije, kontrole situacije u prometu. I još na kraju htio bih samo zamoliti da se, ako je moguće, odredbe ovoga zakona broširaju i na engleskom jeziku i da budu dostupne na graničnim prijelazima. A čini mi se da nije bizarno zamoliti predlagatelja da u implementaciji ovog zakona posebnu pažnju posveti i informiranju turskih državljana koji su zapravo vozači s najvećom frekvencijom na našim prometnicama koje vode od slovenske i mađarske granice prema Republici Srbiji, ali isto tako i prema Bosni i Hercegovini, ne bi bilo loše da se broširane osnovne informacije o obvezama koje donosi ovaj zakon i o situacijama u koje ih može dovesti kontrola zapravo učini dostupan i na turskome jeziku na graničnim prijelazima prilikom ulaska u Republiku Hrvatsku. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Krešimir Gulić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Evo, ja bih rekao da je Republika Hrvatska usvojila je notifikaciju o sukcesiji europskih sporazuma o radu posade na vozilima koji obavljaju međunarodni cestovni prijevoz i koji je sklopljen u Genevi 1. srpnja '70.-te godine, a kojim su propisana određena ograničenja trajanja upravljanja vozilima i obavezni odmor. Nacrtom prijedloga zakona postavlja se zakonodavni okvir za uvođenje digitalnog tahografa u Republici Hrvatskoj. Jedan je u nizu propisa kojima će se omogućiti primjena istog do početka 2009. godine. Nadalje, ovim će se nacrtom prijedloga zakona urediti i zaštita mobilnih radnika u cestovnom prometu na način da se jasno utvrde pravila o odgovarajućem odmoru i maksimalnom radnom tjednu. Također, novim nacrtom prijedloga zakona osim poboljšanja sigurnosti prometa stvorit će se uvjeti za sprječavanje narušavanja tržišnih natjecanja, jamčiti sigurnost i zdravlje mobilnih radnika koji moraju biti upoznati sa pravilima kojima se utvrđuje dinamika i smjene razdoblje radnog vremena odmora i stanke, odnosno razdoblje raspolaganja. Naprijed navedeno se posebno odnosi na radno vrijeme noću, te posljedice koje dugotrajno opterećuju radno vrijeme. Ima i niz utječu na zdravlje osoba što ima za posebiti utjecaj na sigurnost prometa na cestama. Nacrtom prijedloga zakona će se postići i poboljšanje socijalnih uvjeta mobilnih radnika, što će im za posljedicu i povećanje sigurnosti prometa na cestama i to konkretnim odredbama koje će se odnositi na obavezno uzimanje tjednog odmora barem jednom svakog dva uzastopna tjedna, te korištenje dnevnog odmora koji se ne smije biti kraći od neprekidnog vremena od 9 sati sukladno odredbama ovog zakona. Konkretno evo članak 4. je rekao da radno vrijeme i obavezni odmor mobilnih radnika veli prosječno tjedno radno vrijeme mobilnih radnika ne smije biti dulje od 48 sati. Maksimalno tjedno radno vrijeme može se produljiti na 60 sati samo ako prosjek od 48 sati nije prekoračen tijekom 4 mjeseca. Pa ima ako mobilni radnik obavlja poslove za različite poslodavce radno vrijeme predstavlja zbroj radnih sati kod svih poslodavaca. Mislim da je to bitno da bude uvedeno u ovaj prijedlog zakona. Nadalje, odredbom ovog nacrta prijedloga zakona po prvi put se uređuje način i postupak izdavanja i dodjele kartica za memoriranje i to kartice vozača koji između ostalog znači sadržava i fotografiju vozača, kartica radionice, kartica prijevoznika i kartica nadzornog tijela. Obaveza opremljenosti digitalnim tahografom odnosit će se na nova vozila koja će se po prvi puta registrirati u Republici Hrvatskoj znači od 1. siječnja 2009. godine, a u kategoriji su vozila koja moraju imati ugrađeni tahograf. Pa ima evo na neki način posljedice koje će se donošenjem zakona i postići, a to je da se usklađuje i, usklađivanje i prevođenje postojećih propisa sa rješenjem o normama i preporukama, predviđenim pravilima pravnih stečevina Europske unije. Daljnje usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnim stečevinama Europske unije u području socijalnih uvjeta, uvođenje digitalnog tahografa u sustav nadzora vremena upravljanja i odmora vozača, utvrđivanje statusa mobilnih radnika u uvjete njihovog rada, te njihova zaštita koja uključuje odredbe o radnom vremenu i obaveznom odmoru. Ograničenje trajanja noćnog rada za profesionalne vozače tako da se osigura naknada za taj rad. Evo kako je već rečeno, sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskog sabora predlaže se da se taj zakon donese po hitnom postupku, jer Nacrt prijedloga Zakona o radnom vremenu i obaveznom odmoru mobilnih radnika i uređaja za bilježenje cestovnog prometa sa Konačnim prijedlogom ono što je bitno da je dio Nacionalnog programa za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Stoga ću podržati prijedlog ovog zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Ovaj prijedlog zakona zaista s pravom nosi ovu oznaku ˝E˝, dakle to je zapravo upravo ono što govori da se zakonska regulativa u ovom segmentu upravo usklađuje sa europskim zakonima koji su tamo na snazi. Sasvim je sigurno iz onoga što je ovdje napisano i svih ovih regula koje su predložene da one sasvim sigurno pozitivno utječu na domenu socijalno-radnih prava kod javnih prijevoznika, dakle uvodi se nekako potiho ovim prijedlogom zakona ili zakona kojega ćemo usvojiti jedan red na tržištu u službi cestovnog prijevoza. Također, maloprije smo raspravljali o Zakonu o sigurnosti prometa u prvom čitanju. Uvjeren sam da i ovaj zakon sasvim povezan i u neku ruku sukladan onome što smo maloprije raspravljali o sigurnosti na cestama. Mi znamo da u turističkoj sezoni imamo velike grupe, a i bez nje, i izvan turističke sezone koje dolaze upravo na ovaj način u Hrvatsku. Sasvim se sigurno i iz podataka koji su podastrati prilikom rasprave o prošloj točki, ima mnogo prometnih nesreća koje se odnose upravo na ovakve prijevoznike a iz nepoštivanja odredbi koje su ovdje sada konačno obznanjene i tehnički obrađene u smislu uvođenja svih ovih elemenata od analognog digitalnog tahografa i određivanja radnog vremena onih koji prijevoze putnike ili robu na našim prometnicama. U raspravi kolega nisam čuo da je ovdje na stranici 4. također objašnjenja, objašnjeni su izvori potrebnih sredstava za provođenje zakona tako da u ovoj godini iz državnog proračuna se izdvaja 2 milijuna kuna, a za proračun iz iduće godine se predviđa utrošak od oko 4 milijuna kuna kako bi se opremile službe i proveo inspekcijski nadzor upravo po ovom prijedlogu zakona. S obzirom da je ovaj zakon zapravo jedan pravi europski prijedlog zakona, mislim da zaista ne treba puno raspravljati da bismo ga prihvatili bez velikih rasprava. Evo, hvala vam lijepa.
Državni tajnik Dražen Breglec, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo vrlo ću kratko pokušati dati dodatno pojašnjenje na nekoliko pitanja koje su bile tijekom ove rasprave postavljena. Evo, bilo je postavljeno pitanje zašto nije pretpisana obaveza, pretpisana je mogućnost izuzeća za autobuse ako se koriste za unutrašnji linijski prijevoz putnika na linijama do 50 kilometara udaljenosti. Dakle, uglavnom se radi o lokalnim vožnjama, o gradskim vožnjama, znači pretežno takve prijevoze na kratkim relacijama obavljaju ili komunalna poduzeća gradova, općina za koja možemo naravno potvrditi da je i ovaj socijalni dio zakonodavstva uglavnom pozitivno uređen a kako se radi i o pretežito gradskim relacijama, sigurno da je potreba za, odnosno mogućnost razvijanja nekakvih velikih brzina definitivno isključena tako da sukladno direktivi koja predviđa mogućnost izuzeća u ovoj kategoriji, odlučili smo tu mogućnost apsolvirati i ovim zakonom predvidjeti. Što se tiče novih, odnosno troškova koji su vezani uz novo zapošljavanje vezano za podizanje administrativnih kapaciteta u provedbi ovog zakona, naravno da smo njih predvidjeli, da su proračunom ministarstva predviđena dostatna sredstva kako za plaće inspektora, za njihov povećani broj, tako i za njihovo tehničko opremanje, što je također u samom obrazloženju zakona i navedeno. Također, sugestija o izvještavanju, odnosno o eventualnom prijevodu zakona, odnosno njihovom izvještavanju na graničnim prijelazima posebno s naglaskom na izvještavanju prijevoznika iz Turske, svakako jest dobrodošla i mi ćemo bez odgode nakon usvajanja ovog zakona o tome izvijestiti preko turskog veleposlanstva i njihove prijevoznike koji su vrlo dobro organizirani, ali moram ovdje istaknuti da sam engleski prijevod zapravo nije nužno potreban zbog toga jer se mi ovim zakonom usklađujemo sa onim što je Europa već apsolvirala, što već ima u svojoj praksi, tako da za europske prijevoznike ovo nije novina već je jedno normalno stanje a isto tako i za prijevoznike iz neeuropskih zemalja, dakle istočno od Hrvatske ovo neće biti nova situacija jer oni isto tako jesu već, prometuju već na cestama Europske unije i samo će morati primijeniti, odnosno primijetiti da se ta ista pravila od dana ulaska u pretežitom dijelu primjenjuju i na hrvatskim cestama. Na kraju, s obzirom na pretežit pozitivan kontekst rasprave od strane saborskih zastupnika želim zahvaliti na podršci ovog prijedloga zakona i izraziti također konačno i zaključno svoje uvjerenje da će ono doprinijeti kako poboljšanju stanja u prijevozništvu općenito, tako posebno na poboljšanju socijalnih uvjeta mobilnih radnika i konačno indirektno i na sigurnost prometa na cestama. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prelazimo na sljedeću točku. Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] A da, izvolite što?
Velika isprika. Zaboravio sam ujedno izraziti suglasnost s amandmanima odbora koji su dostavljeni, dakle Odbor za zakonodavstvo je dostavio određene amandmane koji se pretežno odnose na novu tehniku i mi ovom prilikom izražavam da ih prihvaćamo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa.
Konačni prijedlog Zakona o radnom vremenu, obveznim odmorima i mobilnih radnika i uređajima za bilježenje u cestovnom prometu. Također je bio hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 41. Rasprava je zaključena. Predlagatelj je prihvatio amandmane Odbora za zakonodavstvo. Oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova sa 112 za, 3 suzdržana i 1 protiv prihvaćen prijedlog ovog zakona. Dajem na glasovanje Prijedlog zaključka Odbora za zakonodavstvo koji glasi: "Ovlašćuje se Stručna služba Hrvatskoga sabora da obavi redakciju teksta ovog zakona prije njegove objave u "Narodnim novinama"." Tko je za ovaj zaključak? Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova sa 112 za, 4 suzdržana i ništa protiv prihvaćen ovaj zaključak.
Idemo na sljedeću točku. - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 44 Predlagatelj zakona je Vlada. Amandmani do kraja rasprave koje su proveli Odbori za financije, državni proračun, Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za europske integracije i zakonodavstvo. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dakle Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama je Ministarstvo unutarnjih poslova izradilo u suradnji sa Ministarstvom vanjskih poslova i europskih integracija, Ministarstvom turizma i Ministarstvom financija radi usklađivanja sa više zakona. Ovim zakonom se usklađuju njegove odredbe sa Zakonom o strancima, Zakonom o azilu, Zakonom o oružju, Zakonom o eksplozivnim tvarima te je provedbenim propisima donesen temeljem Zakona o ugostiteljskoj djelatnosti i Zakona o pružanju usluga u turizmu te Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Donošenjem zakona sustav upravnih pristojbi uskladiti će se sa relevantnim pravnim instrumentima pravne stečevine Europske unije na području viza. Ovim zakonom, odnosno prijedlogom zakona se ukidaju carinske pristojbe u tarifnim brojevima od 67 do 72 što je istaknuto kao potreba s jedne strane u okviru mjera i aktivnosti provedbi Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, a s druge strane u okviru aktivnosti vezanih za proces pregovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji u Poglavlju 29. carinskih unija. Ova oslobođenja predložena ovim Prijedlogom o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama se mogu svrstati u osobna i predmetna. Osobna oslobođenja se odnose na oslobađanje od naplate upravnih pristojbi za žrtve trgovanja ljudima i maloljetnike kojima se privremeni boravak odobrava iz humanitarnih razloga, a predmetna oslobođenja na spise i radnje u postupku izdavanja osobne iskaznice za strance na stalnom boravku, osobne iskaznice za azilante te iskaznice za strance pod supsidijarnom zaštitom, zatim u postupku izdavanja isprave koje se izdaju prema odredbama Sporazuma između Republike Hrvatske i Republike Bosne i Hercegovine u postupku odobrenja azila prijevremene i supsidijarne zaštite kod podjele oružja vlasnika registriranih oružja koji to oružje poklanja Republici Hrvatskoj, pravne lijekove protiv stranaca, protiv rješenja o smještaju produženih smještaja u prihvatnom centru za strance i zahtjeve za izdavanje viza. Najvažnije izmjene koje se predlažu u tarifi upravnih pristojbi su propisivanje upravnih pristojbi za izdavanje rješenja za utvrđivanje uvjeta za pružanje ugostiteljskih i turističkih usluga, zatim povećanje iznosa upravnih pristojbi za izdavanje putovnica u žurnom postupku s obzirom da ovih žurnih putovnica imamo zaista veliki broj, često puta su neopravdane i smatramo da ćemo predloženim povećanjem upravne pristojbe smanjiti barem ove neopravdane tražitelje putovnica u žurnom postupku. Zatim povećanja iznosa upravne pristojbe na zahtjeve za izdavanje odobrenja za prijenos oružja i eksplozivnih tvari, zatim propisivanje naplate upravne pristojbe za izdavanje odobrenja za postavljanje privremenih skladišta eksplozivnih tvari te prodavaonica pirotehničkih sredstava. Zatim upravne pristojbe u postupcima stjecanja nekretnina usklađuju se sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, utvrđuju se jedinstvene upravne pristojbe na zahtjeve za sve vrste viza, ukidaju se carinske pristojbe. Financijski učinci donošenja ovoga zakona će biti sljedeći. Predložene izmjene utjecati će na povećanje Državnog proračuna u 2008. godini za 29 milijuna 403 tisuće kuna uzimajući u obzir propisivanje povećanih iznosa upravnih pristojbi u nadležnosti Ministarstva turizma, Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija i MUP-a dok se zbog ukidanja carinskih pristojbi očekuje smanjenje prihoda Državnog proračuna u 2008. godini za 40 milijuna kuna. Hvala lijepo.
Hvala. Jedna obavijest. Predsjednik Odbora za lokalnu i područnu samoupravu Zvonimir Mršić zakazao je nastavak sjednice Odbora danas u 13,30 u dvorani "Ivana Kukuljevića". Odbori? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovana zastupnica gospođa Nevenka Majdenić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice razmatrao je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama i nema primjedbi na njegov tekst niti razloga koji bi utjecali na njegovo ne donošenje. Dva su osnovna razloga za izmjenu i dopunu ovog zakona. Prvi je da se on uskladi sa zakonima koji su doneseni prošle godine, a koji također reguliraju ovu materiju, a to su Zakon o strancima i Zakon o azilu koji su stupili na snagu 1. siječnja ove godine, te Zakon o oružju koji je stupio na snagu 1. rujna 2007. godine. Drugi, ali ništa manje važan razlog je usklađivanje sustava upravnih pristojbi sa pravnim stečevinama Europske unije i to prvenstveno na području viza. Prijedlog izmjena zakona u biti ide u tri pravca i to: Prvo, oslobođenje od naplate upravnih pristojbi. Drugo, izmjena i visina postojećih pristojbi. I treće, brisanje carinskih pristojbi uz istovremeno terminološko usklađivanje sa već donesenim zakonima, Zakon o strancima i Zakonu o azilu. Uvodi se novo oslobođenje od plaćanja upravnih pristojbi za žrtve trgovanja ljudima i maloljetnike koji su zbog napuštenosti ili su žrtve organiziranog kriminala ili iz nekih drugih razloga ostali bez roditeljske zaštite, skrbništva ili bez pratnje. Nadalje, uvode se predmetna oslobođenja koja se odnose na plaćanje upravnih pristojbi u postupku izdavanja isprava koje se izdaju temeljem odredbi Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o pograničnom prometu i suradnji. Dodana je i nova odredba kojom se oslobađaju plaćanja pristojbi spisi i radnje u postupku odobrenja azila, privremene i supsidijarne zaštite. Vlasnici registriranog oružja oslobođeni su pristojbe kada to oružje žele pokloniti Republici Hrvatskoj. Isto tako ne plaćaju se pristojbe na podnošenje pravnih lijekova stranaca protiv rješenja o smještaju i produženju smještaja u prihvatnom centru za strance te prigovore stranaca protiv odluka o određivanju strožeg policijskog nadzora u prihvatnom centru kao i na rješenja o ograničenju kretanja tražitelja azila. Na području viza predložena su predmetna oslobođenja od naplate upravnih pristojbi na zahtjeve za izdavanje viza članovima uže obitelji hrvatskog državljanina. Misli se na bračnog druga i djece. Zatim djeci do 6 godina starosti, nositeljima diplomatskih i službenih putovnica koji putuju službeno te za članove obitelji državljana europskog ekonomskog prostora. Ova posljednje oslobođenja djelomično se usklađuje sa preporukama i direktivama Europskog parlamenta i Vijeća Europe. Uvedena su posebna predmetna oslobođenja na neplaćanje pristojbi na zahtjeve za izdavanje viza osobama koje u Republiku Hrvatsku dolaze iz humanitarnih razloga ili radi kulturne, znanstvene ili neke druge suradnje sa zemljom čije državljanstvo imaju te osobe i ukoliko to oslobođenje predlože državna tijela Republike Hrvatske. U dijelu prijedloga zakona kojim se mijenjaju postojeće odredbe uglavnom se ide na povećanje iznosa pojedinih upravnih pristojbi i to: za izdavanje putovnica po žurnom postupku, za odobrenja za prijevoz oružja i eksplozivnih tvari i za izdavanje odobrenja za skladišta eksplozivnih i prodavaonica pirotehničkih sredstava. Na području upravnih pristojbi koje se odnose na djelatnosti ugostiteljstva i turizma predložene izmjene su prvenstveno posljedica usklađivanja tarifnog sustava, upravnih pristojbi sa novim Zakonom o ugostiteljskoj djelatnosti i Zakonu o pružanju usluga u turizmu, te pratećim podzakonskim propisima. U trećem dijelu izlaganja ukratko ću iznijeti prijedloge zakona koji govore o brisanju postojećih carinskih pristojbi odnosno tarifnih brojeva od 67 do 72 i broja 74, a koji se odnose na izdavanje carinskih rješenja, prijava, odobrenja, deklaracija, uvjerenja i nadzora, te postupka oko dobivanja hrvatskog državljanstva. Navedena ukidanja proizlaze kao obveza iz provođenja Sporazuma o stabilizaciji, pridruživanju Europskoj uniji i s druge strane kao potreba provođenja aktivnosti u provođenju pregovora o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji u Poglavlju carinska unija. Brisanje tarifnog broja 78a, posljedica je usklađivanja ovog zakona sa Zakonom o strancima. Stranac ne može započeti s radom prije nego mu je odobren privremeni boravak, pa je izdavanje poslovne dozvole postupak koji se naplaćivao po tarifnom broju 78a suvišno u ovom zakonu jer ga tretira Zakon o strancima. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da ovaj zakon prihvatimo u tekstu kakav je predložen i to po hitnom postupku jer nema niti jednog razloga niti vremena da se postupak otežava i produžava. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnice. Ma veoma kratko. Jasno da se protivim svakoj abnormalnoj kazni koju predlaže i prihvaća Sabor, međutim evo ove upravne pristojbe meni se doista ne čine velikim. One čak se i smanjuju u velikoj mjeri. Pa se tako između ostalog, u ovome dijelu gdje se govori o ocjeni i izvoru potrebnih sredstava sa donošenjem zakona doslovce kaže da provođenje zakona u Izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama utjecati će na povećanje Državnog proračuna u 2008. godini za 29 tisuća 403 tisuće kuna, te smanjenje prihoda državnog proračuna u iznosu od 40 milijuna kuna. Znači, tu je neki debalans ako ja to sebi dobro tumačim od 11 milijuna kuna ili 10,6 milijuna kuna, nije bitno. Drugo što želim reći kada je, ovaj kada gledam ove tarife u članku 8. ja mislim da bi čak bilo oportuno kada bi gotovo sve izjednačili iznosom od tisuću kuna. Ja mislim da bi to bilo apsolutno primjereno osim za usluge koje se pružaju u domaćinstvu. Tu jasno, treba zadržati ovaj iznos od 100 kuna, ali zašto bi recimo jedna pivnica bila opterećena sa 300 kuna a noćni bar sa 800 kuna. To meni jednostavno nije racionalno, a isti teret ja mislim je na onome tko otvara pivnicu ili taj noćni klub da li plati 200, 300, 500 ili tisuću kuna. I utoliko čak predlažem da sve ove tarife osim javno onih usluga u domaćinstvu budu ili iznose tisuće kuna. Na primjer, vrsta kavana, caffe bar, pivnica, buffet, krčma, konoba, klet 300 kuna, ili ovdje objekt, dobro jednostavnih usluga u kiosku, objekt jednostavnih i brzih usluga, objekt jednostavnih usluga u nepokretnom vozilu itd. 200 kuna. Vrste prenoćište, odmaralište, hostel, planinarski dom, lovački dom itd. 300 kuna. Kampiralište i kamp odredište 300 kuna itd. da ne nabrajam. Da li netko plati kada se već upusti u takvu investiciju tisuću ili 300 kuna to je apsolutno nebitno, a opet bi se možda glede toga uspio prikupiti neki, ne bitan ali mali iznos za državni proračun kojega bi kasnije usmjerili za neke druge potrebe. S jedne strane, prije smo razgovarali o ovom Zakonu sigurnosti prometa na cestama. Tamo imamo apsurdne kazne, neshvatljivo visoke kazne, a ovdje vidim ili mislim da su te pristojbe relativno niske. Mi čak u nizu odredbi smanjujemo te pristojbe. Ja mislim da za to nema neke bitne potrebe, rekoh zbog 200 kuna nitko neće propasti, ali ako upadne recimo inspekcija i odredi vam kaznu od 20 ili 50 tisuća kuna, e to je nešto drugo. Znači, ove druge kazne iz Prekršajnog zakonika i drugih zakona bi trebali apsolutno smanjivati. Konačno ako imam na umu da je revnost inspekcije daleko veća na sjeverozapadu Hrvatske nego na jugu, onda i to može biti čak i neka politička poruka. Zato se jednom riječju borim za nešto više pristojbe, jer ponavljam 200 kuna nije ništa, ali s druge strane jasno za daleko manje kazne u Zakonu o sigurnosti prometa na cestama itd. iz razloga što ove pristojbe teško da netko može zlorabiti, a diskreciju kazne mogu mnogi zlorabiti. Inače što se tiče oslobađanja od plaćanja pristojbi ona su također određena za određene kategorije javnih vlasti odnosno građana Republike Hrvatske. Tako da od plaćanja pristojbi oslobođeni su Republika Hrvatska, ustanove iz oblasti predškolskog uzrasta, prosvjete, znanosti, kulture, zaštite kulturne i prirodne baštine, zdravstva, socijalne skrbi, invalidske i slične organizacije, građani čiji je dohodak uključujući i dohodak supružnika u protekloj i tekućoj godini ne prelazi iznos neoporezivog dohotka i koji nemaju druge značajnije imovine, nekretnine, štednju, motorna vozila, plovila, čija ukupna vrijednost ne prelazi 30 tisuća kuna, o čemu se jasno mora dati onaj pisani iskaz, ali tih 30 tisuća kuna možda bi se tu moglo povećati na nekih 50 tisuća kuna, zatim su oslobođeni plaćanja pristojbe invalidi Domovinskog rata. Pitam se zašto ovdje nisu isto recimo invalidi Narodnooslobodilačkog rata, zatim su oslobođeni supružnici, djeca branitelja poginulih i zatočenih i nestalih u Domovinskom ratu, prognanici, izbjeglice, strani državljani za vizu odobrenje, za produženi boravak u Republici Hrvatskoj itd. Ali isto tako čini mi se da u ovim zakonima nije dobro činiti recimo distinkcije između invalida, a pošto to nisu neke bitne stavke onda bi u buduće recimo onu primjedbu koju sam istakao jer doista ne vidim razloga zašto bi invalidi Domovinskog rata bili oslobođeni plaćanja ove pristojbe, ja smatram da je to u redu, ali ne vidim razloga zbog čega ne bi bili isto tako invalidi recimo Drugog svjetskog rata oslobođeni plaćanja tih pristojbi. Sve u svemu, zakon je korektan, čak ide na ruku mnogima. Neka, iako kada bi bilo nešto veće pristojbe kod nekih tih, kako bih nazvao, vrsta djelatnosti koje se otvaraju nikome ne bi pala niti vlas sa glave.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, gubi pravo na riječ. Zastupnik Nenad Stazić. Također, nema ga, gubi pravo na riječ. Zastupnik gospodin Ante Kulušić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama pokazuje kako je važan koordinirani zajednički rad tijela državne uprave. Dobro osmišljenim rješenjima na različite načine može se utjecati na poboljšanje kvalitete života i rada. Sigurnost građana prioritet je svake države. Vlada Republike Hrvatske osmišljenom i sveobuhvatnom politikom na različite načine pridonosi ostvarenju ovog cilja. Tako se ovim izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama pojačava nadzor nad oružjem uvođenjem pristojbi vezanim uz skladištenje eksplozivnih tvari te povećanjem pristojbi vezanih uz prijevoz oružja i eksplozivne tvari. U skladu s odredbama novog Zakona o strancima ovim izmjenama Zakona o upravnim pristojbama uvode se pristojbe na zahtjeve za odobrenje privremenog boravka, uređuje se upravna pristojba za sve vrste viza dodatno s obzirom da prekasno podneseni zahtjevi za izdavanje viza stvaraju dodatne troškove za diplomatske misije odnosno konzularne urede Republike Hrvatske, utvrđuje se posebni iznos pristojbe za žurno izdavanje viza. Ove izmjene i dopune Zakona o pristojbama donose i ukidanje jedne vrste pristojbi koja nije poticajna u novim uvjetima ulaska Republike Hrvatske u međunarodne integracije, jer komplicira međunarodnu razmjenu. Riječ je o ukidanju upravnih pristojbi koje carinska uprava naplaćuje za spise i radnje iz svojeg djelokruga. Nešto se novo uvodi, nešto staro ukida, a pojedinačan i ukupan efekt je svakako pozitivan i daje kvalitetna poboljšanja u sustavu upravnih pristojbi što zaslužuje podršku saborskih zastupnika. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda.
Četvrto. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama. Bio je također hitni postupak, P.Z.E. br. 44. Rasprava je zaključena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanu. Državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepa. Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman je prihvaćen i postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova sa 107 glasova za, 3 suzdržana, ništa protiv prihvaćen konačni prijedlog ovog zakona.
Idemo na sljedeću. - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 38 Predlagatelj zakona je Vlada. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovoga zakona. Amandmani do kraja rasprave koju su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za zakonodavstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu, gospodin Pavle Matičić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika u suštini sadrži jednu izmjenu i jednu dopunu. Naime, Zakonom o državnim službenicima propisano je da na dan stupanja dužnost Vlade nakon prvih parlamentarnih izbora, položaj tajnika ministarstva, ravnatelja u ministarstvu, zamjenika tajnika Vlade, predstojnika Ureda Vlade, zamjenika državnih tajnika, zamjenika i pomoćnika ravnatelja državnih upravnih organizacija, postaju radna mjesta državnih službenika. Zakonom o izmjenama i dopuna Zakona o državnim službenicima propisani su koeficijenti o složenosti poslova državnih službenika imenovani na ova radna mjesta, te je ove položaje potrebno brisati iz Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika, budući su i njihove obveze, prava i odgovornosti kao i način izračuna plaće, te druga materijalna prava propisani drugim zakonima. I drugo, Zakonom o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom propisano je da pravobranitelj za osobe sa invaliditetom i njegovi zamjenici su dužnosnici Republike Hrvatske, te se imenuju na vrijeme od 8 godina i mogu biti ponovo imenovani. S obzirom da su pravobranitelji za osobe sa invaliditetom, njegovi zamjenici dužnosnici Republike Hrvatske potrebno je dopuniti članak 1. i članak 12. Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika na način da se pravobranitelj za osobe sa invaliditetom i zamjenik pravobranitelja za osobe sa invaliditetom utvrde kao državni dužnosnici odnosno da im se utvrde koeficijenti za izračun plaće. Hvala.
Hvala. Odbori? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Vesna Škulić. Nema je, klub gubi pravo na riječ. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine zamjeniče. Pa evo mislim da je gotovo sve rečeno, međutim samo nekoliko riječi zašto se došlo uopće do ovog zakona odnosno i onog što je prethodilo tom. Naime, stručnost u tijelima državne uprave stvarno je već postala dosta upitna ne zbog tih ljudi koji tamo rade nego zbog koeficijenata i plaća koje primaju tamo, a uz to se veže i sigurnost radnog mjesta A znamo, sjetimo se velike čistke 2000. godine kada je gotovo sve smijenjeno što se dalo smijeniti po ministarstvima. Dio državnih dužnosnika prebačen je u državne službenike. Na taj način osigurao im se ipak kontinuitet rada, dakle sad čuvamo stručnjake koje imamo jer svaka smjena jasno dovodi nove ljude koji dok se uhodaju prolazi itekako puno vremena. Ovdje je, znamo da su i tajnici ministarstava, ravnatelji u ministarstvima, zamjenik tajnika Vlade, predstojnik Ureda Vlade, zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda, pomoćnik ravnatelja državne uprave, upravne organizacije postaju, dakle to postaju radna mjesta državnih službenika, pa prema tome prestaju prava koja su imali kao državni dužnosnici. Već ranije su ukinuti i položaji pomoćnika ministara, dakle oni postaju ravnatelji. Za izračun plaća tih službenika, do stupanja na snagu posebnog zakona propisani su koeficijenti složenosti poslova državnih službenika. Na taj način navedeni dužnosnici brišu se iz zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika pa se na njih više ne primjenjuju sva prava i obveze pored ostalog Zakona o sukobu interesa i slično. Kao i svi pravobranitelji tako se i ipak relativno novo ustanovljeni pravobranitelj za osobe s invaliditetom i njegov zamjenik imenuju državnim dužnosnicima, dakle postaju državni dužnosnici i obveznim se određuju, određuje im se koeficijent za obračun plaća. Evo, ja mislim da ovim zakonom, da zapravo doprinosimo sređivanju odnosa unutar državnih službi. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ovo je jasno kratak zakona. De facto mi tim zakonikom uvodimo još jednog državnog dužnosnika, zapravo više to je pravobranitelj za osobe s invaliditetom i njegove zamjenike. Oni su na koeficijentu 5,27 kao i zastupnici, tj. zamjenici su na koeficijentu 4,26. Ja osobno držim da bi dužnosnici morali biti samo predsjednik Republike Hrvatske, predsjednik i potpredsjednici Sabora, zastupnici, predsjednik, potpredsjednici i članovi Vlade Republike Hrvatske u svojstvu jasno ministra, predsjednik i članovi Ustavnog suda, glavni državni inspektor, glavni državni revizor sa zamjenicima, pučki pravobranitelj. Sve ostale pravobranitelje trebalo bi integrirati u pučkog pravobranitelja. Tu bi jasno trebali biti i glavni državni revizori i to je otprilike sve. Jasno, tu fali guverner Hrvatske narodne banke ali to valjda je riješeno posebnim zakonom. Sve ostalo treba brisati iz ovog Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika. Znači, treba brisati i tajnika Hrvatskoga sabora i tajnika Vlade Republike Hrvatske, i glavnog tajnika Ustavnog suda Republike Hrvatske, i tajnika Vrhovnog suda Republike Hrvatske i zamjenika tajnika Hrvatskog sabora, i sve državne tajnike, da ne nabrajam sada sve dalje. Znači, dužnosnik bi trebao biti onaj koji ima izborni legitimitet. Onaj tko ga nema, tko nema izborni legitimitet taj nema što biti dužnosnik. Jasno je da članovi Ustavnog suda to moraju biti, jedan državni revizor isto, članovi Vlade ali neki državni tajnik, ravnatelj neke upravne organizacije nema što tražiti među dužnosnicima. To je moje možda i privatno mišljenje a to se na neki način tiče i pravobranitelja za osobe s invaliditetom. Daleko od toga da tim osobama ne treba prikloniti se, da im ne treba dati maksimalnu pažnju. Međutim, ja osobno držim da i to mjesto, znači pravobranitelja s osobnim invaliditetom kao i ono koje se bavi ravnopravnošću spolova i ono pravobranitelja za djecu treba biti podvedeno pod pučkog pravobranitelja u svojstvu njegova zamjenika ili kako bismo rekli pod ombudsmana kao što smo nekad govorili. Svatko tko je u vladajućoj koaliciji a sjeti se nekog pravobranitelja taj se status ukoliko je taj u koaliciji dovoljno moćan tokom vremena i uspostavlja. Ja osobno smatram da je to nepotrebno, da Hrvatska nije Švedska i bi trebalo imati i neku komparaciju kako je to otprilike regulirano u drugim ili trećim zemljama. Duboko sam uvjeren da je kojim slučajem stranka umirovljenika imala nešto jaču tu izbornu poziciju da bismo mi danas paralelno sa ovim radnim mjestom ili sa izmjenom zakona u ovom dijelu de facto integrirali i pravobranitelja za umirovljenike. Znači, jednom riječju nisam ja protiv toga da Vlada vodi jednu odgovornu politiku prema umirovljenicima, nisam da umirovljenici imaju svog pravobranitelja ali u svojstvu zamjenika glavnog pravobranitelja. Isto tako, nije po meni problem u Hrvatskoj broj jedan pravobranitelj za invalide već jasno pristojne invalidnine i da se kao što sam i prije govorio izjednače invalidi recimo Domovinskog rata i Narodnooslobodilačkog rata, odnosno obrnuto. Što se tiče koeficijenata ovaj pravobranitelj ima koeficijent 5,27. To je zastupnički koeficijent. Jasno je da je to radno mjesto tog pravobranitelja neusporedivo privilegiranije mjesto od zastupnika. Ako ništa drugo ima svoj ured, ima auto, ima kartice, ima reprezentaciju, ima neku sekretaricu više ili manje zgodnu, dnevnice itd., sve ono što građani misle da imaju i zastupnici a zapravo nemaju. Isto tako, mislim da bi i u tim momentima također trebalo otvoreno progovoriti. Za kraj još jedanput zalažem se da dužnosnik bude onaj tko je neposredno izabran, znači tko ima taj neposredno izabran legitimitet. Jasno je da se zalažem da se i zastupnike neposredno bira kao i župane, gradonačelnike, načelnike. Zašto ne? Kada bi se to dogodilo ja tvrdim da bi se prilike u ovoj zemlji stupkom promijenile, za 180 stupnjeva želim vjerovati na bolje da svatko zna koga bira. Ako je netko neposredno izabran e onda bi zasigurno imao i bitno drugačiju poziciju prema građanima i prema javnosti a ne da su zastupnici permanentno na tapeti kao što se to desilo nedavno za cijene koje imamo u restoranu. Neću reći da imamo najskuplju menzu u Republici Hrvatskoj ali sigurno pet puta skuplju nego na Hrvatskoj radioteleviziji i bilo bi isto tako zgodno vidjeti koliko to stotina ljudi na takvom jednom mediju prima veće plaće od ministara. Ali to govorim samo stoga da bih se eto pobunio protiv činjenice da će sada novinari plaćati 5 kuna skuplju marendu ili ručak u saborskom restoranu no što će zastupnici. Dok su plaćali 50% manju cijenu nisam se bunio, dapače šutio sam, neka im ali sada pošto će plaćati 5 kuna skuplje nego zastupnici protivim se takvoj praksi. Sve u svemu osobno smatram da nam je pravobranitelj za osobe s invaliditetom potreban ali ne kao samostalan resor nego u sklopu pučkog pravobranitelja. Mislim da bi na taj način i pučki pravobranitelj mogao jednostavnije i potpunije djelovati kada ionako ima jednu specifičnu težinu u društvu. Hvala.
Hvala. Klub HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo, gospodin Kajin nekako mi uvijek uskoči u riječ, a ne dogovaramo se jel, govorio je o tome da zaista postoji jedna inflacija rekao bih državnih dužnosnika kao što je očita i inflacija cijena prehrambenih proizvoda, kao što je u porastu inflacija broja osoba koje idu dalje od kontejnera do kontejnera tako i broj državnih dužnosnika ili način na koji bi se oni mogli da kažem uokviriti u onaj broj koji bi bio hajde da kažem objektivan kao što to gospodin Kajin predlaže. Međutim, kada se radi o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom onda on spominje moj prethodnik, dakle invalide Domovinskog rata, invalide Narodnooslobodilačke borbe ili Narodnooslobodilačkog rata. Ali ne spominje invalide rada. A upravo u tom segmentu postoji, dakle jedna, rekao bih medicinski indikacija za djelovanje kao branitelja za invalidne osobe. Naime, svima nam je dobro poznato da su invalidi rada izbačeni iz onog naziva mirovinskog osiguranja Republike Hrvatske i on se sad zove mirovinsko osiguranje Republike Hrvatske. Nekad se zvalo mirovinsko invalidsko osiguranje Republike Hrvatske i to negdje '98. godine. Od tada traje borba, dakle borba, jasno demokratskim metodama i svim ostalim upravnim postupcima da invalidi rada povrate svoja prava ili dio prava u odnosu na neke druge. Zbog toga mislim da ima smisla iako nisam za inflaciju broja državnih dužnosnika ali u svakom slučaju ima smisla, dakle ustanovljenje ili otvaranje mjesta za pravobraniteljstvo za osobe s invaliditetom. Doduše kažem, kada pogledamo ovu tablicu u ovom prijedlogu zakona i kada su ovdje pobrojani u tekstu, dakle odredbi i važećeg zakona dužnosnici u smislu ovog zakona i kada pogledamo broj, dakle tu nisu navedeni brojevi dakle tih izvršitelja onda zaista vidimo da je to jedan veliki, veliki broj. I kako je rekao gospodin Kajin da su umirovljenici ostvarili vjerojatno bolji izborni rezultat i imali ovdje više možda zastupnika možda bi potraživali pravobranitelja za umirovljenike. Ali evo, ja sam jutros prije polaska skuhao kavu i nisam mogao, teško mi je lijevom rukom točiti kavu koja je iz đžezve koja je za dešnjake, pa ne znam hoćemo li uskoro potraživati i pravobranitelja za ljevoruke, jer oni su zaista obespravljeni u ovome društvu, pa ćemo i o tome razmisliti. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Dvije su karakteristike ovog nevelikog zakonskog prijedloga. Prvo pomoćnici ministra prestaju biti dužnosnici, pa ih se logično izbacuje iz ovog zakona. Oni su sada činovnici, vrh činovničke karijere. Karakteristika je njihova ta da su oni došli s politikom, ali s politikom neće otići. Oni nisu postali činovnici tako što su napredovali u činovničkom aparatu, nego su kao političke osobe jer ih je politika tamo imenovala za pomoćnike na taj način stekli taj status. A sada kad prestaju biti dužnosnici, tj. prestali biti dužnosnici sada ostaju na vrhu te činovničke strukture. Na taj način taj zakon je u biti nepravedan. Prema kome? Prema svima onim ostalim u činovničkom aparatu koji nisu na taj način napredovali, koji nisu došli s politikom, a onda ostaju zacementirani kao struka. Svi drugi su morali polako napredovati stepenicu po stepenicu, dokazivati se u svom poslu. Ovi ne. Za njih je najvažnije to da su pripadali jednoj političkoj opciji. To njihova politička pripadnost ih je dovela na vrh toga aparata. Druga bitna karakteristika je ovoga zakona da se uvodi pravobranitelj za invalide. Bez obzira što imamo dosta tih pravobranitelja i što se gomilaju te dužnosničke funkcije ja mislim da je to dobro. Ja mislim da je to dobro, ali ne zavidim osobi koja će biti imenovana na tu dužnost. Pravobranitelj za osobe s invalidnošću imat će jako puno posla. Zbog toga što naša država, na žalost, različito tretira invalide i to na jedan usudio bih se reći najnepravedniji mogući način s obzirom na porijeklo invalidnosti. U posve različitom statusu su invalidi drugog svjetskog rata, invalidi Domovinskog rata kao ratni invalidi, pa onda i invalidi rada ili invalidi od rođenja. Kad uzmete koliko je, uzmete recimo jednu grupaciju slijepih i slabovidnih osoba, onda vidite da je naknada za sljepoću kod civilnoga invalida negdje oko 400 kuna, kod invalida Domovinskog rata nekoliko tisuća kuna. Ali slijepa osoba bez obzira na porijeklo invalidnosti ima iste potrebe bez obzira na koji način je izgubio vid. To je jedna od najtežih oblika invalidnosti. Ljudi koji su ostali bez vida mnoge poslove ne mogu obavljati sami, potrebna im je tuđa pomoć. Potrebno im je da nabavljaju različita pomagala koja im omogućuju kako tako lagodniji život. Ovaj sa 400 kuna invalidnine sebi to ne može priuštiti i on na taj način ostaje zakinut. Žalosno je i to da ni zakonodavac sam bez pomoći budućeg pravobranitelja za osobe sa invaliditetom taj problem ne uočava i ne istražuje pa barem postupno, pa barem da tu nepravdu ublaži. Jer biti nepravedan, različito tretirati osobe s invaliditetom, za to nema nekakvog opravdanja. To može biti jedino inat, prkos ili neshvaćanje problema. Ako je neshvaćanje problema, onda je još donekle lako. Onda se možemo nadati da, ako budemo zakonodavcu odnosno predlagatelju Vladi govorili uporno o tome, da će shvatiti problem. Da će ga shvatiti i da će sve invalide bez obzira na porijeklo njihove invalidnosti tretirati jednako. Zbog toga podržavam ovo uvođenje pravobranitelja za osobe s invaliditetom, ali kao što kažem, ne zavidim toj osobi. Na nama je svima da ovu očitu nepravdu koja u društvu vlada ispravi, nas ovdje kao zakonodavnog tijela. I očekujem od novog pravobranitelja ili pravobraniteljice da prema, od Vlade odmah traži, odmah traži novi zakon i izjednačavanje položaja svih invalida, ne bude li to napravi on ili ona, tko bude izabran, onda nema smisla ni da tu dužnosničku funkciju uvodimo zakonom. Hvala.
Gospodin zastupnik Ivo Grbić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče državnog tajnika, poštovane kolegice i kolege. Na samom početku svoje rasprave podržao bih prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika. Naime, nedavno smo u saborskoj proceduri imali Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima koji smo, između ostalog, propisali i koeficijente složenosti poslova državnih službenika imenovanih na radna mjesta tajnika ministarstava, ravnatelja u ministarstvima, zamjenika tajnika Vlade, predstojnika Ureda Vlade, zamjenika državnog tajnika središnjeg državnog ureda te zamjenika i pomoćnika ravnatelja državne upravne organizacije. Obzirom da su navedeni položaji postali radna mjesta državnih službenika, dok su položaji pomoćnika ministra ukinuti. Upravo zbog navedenog prijedlogom ovog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika, propisuje se brisanje s popisa državnih dužnosnika dosadašnji položaji dužnosnika koji su izgubili status državnih dužnosnika te dosadašnji položaji pomoćnika ministra koji se ukidaju kao također i brisanje propisanih koeficijenata za izračun njihovih plaća. Imajući u vidu da su pravobranitelj za osobe s invaliditetom i njegovi zamjenici državni dužnosnici Republike Hrvatske koji štite, prate i promiču prava i interese osoba s invaliditetom na temelju Ustava Republike Hrvatske, međunarodnih ugovora i zakona, prijedlogom ovog zakona, novi državni dužnosnici postaju i pravobranitelj za osobe s invaliditetom i njegovi zamjenici koji je prema odredbi članka 4. Zakona o pravobranitelju za osobe s invaliditetom imenuje i razrješava Hrvatski sabor i to pravobranitelja na prijedlog Vlade Republike Hrvatske, a zamjenike na prijedlog pravobranitelja za osobe s invaliditetom i to na vrijeme od 8 godina. Slijedom navedenog, predlaže se svakako i dopuna članka 12. zakona na način da se utvrđuje koeficijent za izračun plaća pravobranitelja za osobe s invaliditetom i njegovih zamjenika u visini koeficijenata složenosti poslova kao za izračun plaće pravobranitelja za djecu i njegovih zamjenika te pravobranitelja za ravnopravnost spolova i njegovih zamjenika, što je po mom mišljenju sasvim opravdano i logično. U skladu s iznijetim, podržavam prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Vedran Rožić. Izvolite.
Poštovanje gospodine potpredsjedniče, zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege zastupnici. Ovim prijedlogom zakona iz dosadašnjeg popisa državnih dužnosnika brišu se zamjenik tajnika Vlade Republike Hrvatske, pomoćnici ministara, tajnici ministarstava, zamjenici državnih tajnika u središnjim državnim uredima, zamjenici i pomoćnici ravnatelja državnih upravnih organizacija i predstojnici ureda Vlade Republike Hrvatske, a dodaju se novi državni dužnosnici, pravobranitelji za osobe s invaliditetom i njegovi zamjenici. Sadržajno, kao novi dužnosnici se utvrđuju samo pravobranitelj za osobe s invaliditetom i njegovi zamjenici dok se s popisa državnih dužnosnika brišu dosadašnji položaji dužnosnika u skladu s člankom 151. Zakona o državnim službenicima jer isti postaju radna mjesta državnih službenika, dok se položaj pomoćnika ministara ukidaju. Nadalje, obzirom da je odredbom članka 151.a Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnim službenicima određeno da će do stupanja na snagu posebnog zakona kojim će se urediti plaće i druga materijalna prava državnih službenika, plaće državnih službenika imenovanih na radna mjesta iz članka 151. propisani koeficijenti stožernosti poslova imenovanih na radna mjesta iz članka 151. stavka 1. Zakona o državnim službenicima, a koji će služiti za izračun plaća tih službenika do stupanja za snagu posebnog zakona kojim će se urediti plaće i druga materijalna prava državnih službenika. Isto je potrebno brisati iz odredbi članka 12. Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika. Ovim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika, predviđa se dopuna članka 12. predmetnog zakona na način da se dopunjava utvrđeni koeficijentima za izračun plaće pravobranitelja za osobe s invaliditetom i njegovih zamjenika. Predloženi koeficijent je za pravobranitelja za osobe s invaliditetom i njegovih zamjenika u visini koeficijenata stožernosti, poslova za izračun plaće pravobranitelj za djecu i njegovih zamjenika te pravobranitelja za ravnopravnost spolova i njegovih zamjenika. I osnovni razlozi po kojim se Zakon donosi po hitnom postupku odredbom članka 2. Zakona o pravobranitelju osoba s invaliditetom propisano da pravobranitelj osoba s invaliditetom štiti, pravi i promiče prava i interese osoba s invaliditetom na temelju Ustava Republike Hrvatske, međunarodnih ugovora i zakona skrbi o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda osoba s invaliditetom, izvještava javnost o povredama prava osoba s invaliditetom i poduzima radnju u svrhu njihovog sprječavanja. Očito je da zbog važnosti materije postoje osobito opravdani razlozi da se ove izmjene i dopune zakona donesu po hitnom postupku. Stoga podržavam ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika.
Hvala. Gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Dakle pred nama se nalazi Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika u hitnom postupku. Dakle radi se o vrlo kratkim intervencijama u zakon koje su potrebne s obzirom da su se promijenili određeni zakoni koji određuju status državnih službenika, odnosno državnih dužnosnika pa je ovim zakonom nužno urediti njihove obveze i prava. Zakonom o državnim službenicima iz 2005. godine neki položaji državnih dužnosnika postali su radna mjesta državnih službenika, a neki su ukinuti. Ukinut je tako položaj pomoćnika ministra državnim službenicima na dan stupanja na dužnost nove Vlade Republike Hrvatske 12. siječnja ove godine, postali su dotadašnji dužnosnici to su tajnik ministarstva, ravnatelj u ministarstvima, zamjenik tajnika i predstojnik ureda Vlade, zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda i zamjenik i pomoćnik ravnatelja državne upravne organizacije. Iz tih razloga navedene državne službenike potrebno je brisati iz ovog zakona što se i predlaže, ali se dodaju kao novi dužnosnici prema odredbama Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom, pravobranitelj za osobe sa invaliditetom i njegovi zamjenici. Dakle sukladno navedenim promjenama u samom popisu dužnosnika koji su to u smislu ovog zakona, a pobrojani su u članku 1. ovim zakonom predlaže se i promjena u članku 12. koji se odnosi na utvrđivanje plaće dužnosnika tj. na osnovicu za obračun plaće i koeficijente za izračun plaće dužnosnika. Prijašnji dužnosnici koji su postali državni službenici se brišu, a dodaju se pravobranitelj za osobe sa invaliditetom sa predviđenim koeficijentom 5,27 i njegov zamjenik s koeficijentom 4,26. Treba reći da je koeficijent 5,27 između ostalih dužnosnika u razini zastupnika Hrvatskoga sabora, u razini državnog tajnika, glavnog državnog inspektora, tajnika Vlade i Sabora, pravobranitelja za djecu i pravobranitelja za ravnopravnost spolova, a koeficijent 4,26 je u razini zamjenika pravobranitelja za djecu i zamjenika pravobranitelja za ravnopravnost spolova što je u svakom slučaju opravdano. Prema tome s obzirom da se ovim zakonom zapravo ažurira popis državnih dužnosnika, a shodno tome i njihove obveze i prava za vrijeme obnašanja njihovih dužnosti, podržati ću donošenje ovoga zakona i hitni postupak koji se predlaže. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika, s Konačnim prijedlogom zakona. U dosadašnjim izlaganjima čuli smo da različitost stavova oko samog načina na koji državni dužnosnici, odnosno državni službenici dolaze do svojih radnih mjesta. Činjenica je da je uoči izbora konačno riješena jedna od dilema, a ta je da se Zakonom o preuzimanju vlasti na neki način i paketom tih zakona reguliralo područje neizvjesnosti nakon održanih državnih izbora, tko ostaje a tko ne na radnom mjestu. Isto tako bilo je tvrdnji po kojima bi ispalo da radna mjesta službenika dolaze i odlaze politikom. Baš suprotno, svjedoci smo ovih dana da se popunjavaju radna mjesta državnih službenika, ranga bivših pomoćnika ministra sada ravnatelja o javnim natječajima. Dakle o tom pitanju je prije izbora postojao politički konsenzus, nakon izbora naravno da onaj tko nije osvojio većinu, pokušava podmetnuti i reći da se po političkom ključu popunjavaju mjesta. Činjenica je da ovaj zakon je nastavak puta prema pod jedan, profesionalizaciji državnih službenika, samim tim što su natječaji i što se mandati ne poklapaju sa izborima nego je mandat od pet godina koji je u pravilu određen kao mandat koji ulazi uvijek u razdoblje druge političke garniture koja osvoji vlast. Naravno da pod dva ovakve izmjene donose i nastavak su puta prema toj depolitizaciji državnih službenika, ali i ukidanju te neizvjesnosti tko ostaje, a tko ne nakon provedenih izbora. Osim što ovaj zakon definira primanja nekih od njih, odnosno kod primanja ih seli u službenike dosadašnje dužnosnike, definira i popunjava nagrađivanje državnih dužnosnika koji su po posebnim zakonima dobili status državnih dužnosnika pa tako i ovaj pravobranitelj za osobe sa invaliditetom i njegov zamjenik. Ovo u svakom slučaju po mojem mišljenju zavređuje status državnog dužnosnika. Naime, jer pravobranitelj za osobe sa invaliditetom i njegovo uvođenje u rang ostalih pravobranitelja u svakom slučaju je i priznanje i države i politike i vlasti problemima koje invalidne osobe imaju senzibilitet za te probleme i naravno pokušaj da se pomogne u rješavanju njihovih specifičnih problema. Do sada su bili spomenuti razne vrste invalida, bilo je spomenuti i posebno invalidi rada zbog kojeg je možda i pravobraniteljski posao osjetljiv. Naime, baš invalidi rada nemaju od svojih poslodavaca zaštitu koju bi morali imati, a naravno tome onda doprinosi i ponašanje poslodavaca, ali isto tako i ovaj status pravobranitelja će u svakom slučaju pomoći da se njihovi specifični problemi riješe. Ako ništa drugo, sama depolitizacija, sama sigurnost službenika i sama mogućnost da se utječe na probleme invalida, svih invalida i invalida rada zavređuje da se ovaj zakon podrži. Hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Politički konsensus oko ovog pitanja nije nikada postojao. Kada se mijenjao Zakon o državnim službenicima jasno smo istakli problem o kojemu danas ovdje govorimo. Postojao politički konsensus oko toga da se donese Zakon o primopredaji vlasti kako se već zove. Oko toga je postojao konsensus. Ali ovo predstavlja izigravanje toga zakona. Logika Zakona o preuzimanju vlasti je vrlo jasna. Onaj tko s politikom dolazi, taj s politikom i odlazi. Vrlo jednostavno. Baš zato da smjene ne bi išle duboko u nekakav činovnički aparat. Zašto ovo predstavlja izigravanje toga zakona? Pa zato što su jedni s politikom došli, a s njom kada ta politika bude odlazila neće otići jer su u međuvremenu zaštićeni time što su postali službenici. Vi govorite o javnim natječajima da se sada provode. Kada se provedu provjeriti ćemo koliko je pomoćnika ministara koji su bili dužnosnici i koji su s politikom došli, koliko je njih izabrano na nova službenička mjesta. A onda možemo govoriti o tome da li su ti natječaji posve pošteni i da li svima daju jednake uvjete. Ali onaj tko nije izrastao u činovničkom aparatu, tko nije krenulo od početka kao pripravnik i tko nije svojim stručnim znanjem, svojim zalaganjem, svojim radom došao do mjesta pomoćnika ministra, nego je na to imenovan, taj je u privilegiranom položaju u odnosu na sve one koji su marljivo, strpljivo, godinama izgrađivali svoju karijeru.
Odgovor na repliku. Gospodin zastupnik Vladimir Ivković.
Rekao sam, a i ponavljam konsensus je postojao oko preuzimanja vlasti. Ovo je paket zakona kojim se regulira preuzimanje vlasti pa nije sporno da gospodin Stazić pokušava politizirati na način da veli: a što bi bilo kada bi oni dobili izbore. Dakle prije izbora nije bilo sporno da način i postupak koji je bio određen za imenovanje službenika po javnim natječajima nije bio sporan, a sada se pokušava osporavati. Dakle, po natječajima, a još uvijek postupci traju, tako da možete vidjeti koliko profesionalnih ljudi koji rade u državnoj upravi popunjavaju mjesta vodećih ljudi u državnim službama. Hvala.
Završni osvrt. Zamjenik državnog tajnika gospodin Pavle Matičić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Htio bi samo naglasiti prvo da izmjenama i dopunama ovog zakona mi samo završavamo ili zaokružujemo zakonodavnu aktivnost vezanu na depolitizaciju i profesionalizaciju u državnoj upravi. Znači u dosadašnjim raspravama smo donijeli Zakon o državnim službenicama, Zakon o primopredaji vlasti, Zakon o sprečavanju sukoba interesa i sad ovim zakonom faktički završava se ovaj proces koji je vezan uz depolitizaciju i profesionalizaciju u državnoj upravi. Tako da mislim da je i prethodna Vlada i ova Vlada je dosta restriktivno išla prema sustavu politizacije, budući sada u sustavu državne uprave samo ministri i državni tajnici ostanu političke funkcije, a sve druge funkcije u položaju u sustavu državne uprave su profesionalci. I drugo što se tiče pravobranitelja. Ovim zakonom se ne uvodi jer već je Zakonom o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom je uvedeno je, uveden je pravobranitelj za osobe sa invaliditetom, utvrđeno je da je on dužnosnik. Ovim zakonom faktički se utvrđuje samo koeficijent za izračun plaće uspoređujući, komparirajući njegov koeficijent sa koeficijentima koji je već utvrđen za druge pravobranitelje iste složenosti poslova. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na petu točku. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obavezama i pravima državnih dužnosnika. Bio je također hitni postupak, P.Z. br. 38. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova sa 83 glasa za, 3 suzdržana i 30 protiv prihvaćen konačni prijedlog ovoga zakona.
Sljedeću točku ćemo preskočiti, a to je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe sa dvojnom namjenom jer u 13,30 matični Odbor za gospodarstvo ima sjednicu. Nije proveo raspravu. Pa ćemo prijeći na - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 48. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koji su proveli odbori za europske integracije, zakonodavstvo, lokalnu i područnu samoupravu, Odbor za zaštitu okoliša. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zaštitu okoliša. Izvješća odbora ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja, državni tajnik u Ministarstvu zaštite, okoliša, prostornog uređenja, Nikola Ružinski će dodatno obrazložiti prijedlog zakona. Izvolite, državni tajniče.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Ja bi htio reći nekoliko riječi o ovim izmjenama i dopunama Zakona o otpadu sa Konačnim prijedlogom zakona. Nakon stupanja na snagu Zakona o zaštiti okoliša koji je donesen 2007. godine određene su, uočene su određene neusklađenosti pojedinih odredbi ova dva zakona, odnosno znali smo da će doći do njih i zbog toga je potrebno donijeti ove izmjene i dopune Zakona o otpadu. Osim toga, nakon stupanja Zakona o otpadu donesen je jedan određeni broj posebnih propisa, posebno o postupanju o pojedinim kategorijama otpada, ali donesen je i novi Zakon o lokalnoj područnoj samoupravi i došlo je još do nekih određenih promjena.Dakle, ima nekoliko razloga zbog čega treba donijeti ovaj Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. Prije svega, to je kao što sam rekao usklađivanje sa odredbama Zakona o zaštiti okoliša što se odnosi u jednom dijelu na nazive strateških i planskih dokumenata koji se donose po Zakonu o otpadu, ali su posebno određene u Zakonu o zaštiti okoliša. Osim toga, prijenos nadležnosti za rješavanje u upravnim stvarima i obavljanje svih ostalih upravnih i neupravnih poslova uređeni su Zakonom o zaštiti okoliša i nadležnost Ureda državne uprave u županijama prenosi se na upravne odjele nadležne zaštiti okoliša u županijama i Gradu Zagrebu. Jedno od veoma značajnih dijelova Zakona o zaštiti okoliša je pitanje obrade i dostave podataka u novi objedinjeni informacijski sustav, u registar onečišćivača okoliša čime se onaj poznati katastar onečišćivača, katastar o otpadu prestaje važiti i određuje se Agencija za zaštitu okoliša koja vodi dalje svu brigu o prikupljanju, obradi podataka i vezi sa Europskom agencijom za zaštitu okoliša. Ono što je izuzetno važno, to je usklađivanje sa propisima Europske unije u procesu približavanja, to je pojašnjenje pojedinih pojmova i dopune postojećih zakonskih rješenja za gospodarenje komunalnim otpadom, za gospodarenje građevinskim te posebnim vrstama otpada. Dakle, u svrhu stvaranja jasnijeg zakonodavskog temelja za učinkovitu provedbu većih broja dokumenata koje smo u međuvremenu donesli. Dakle, propisuju se između ostalog obaveze, dostave podataka u vezi gospodarenjem otpada kao izuzetno važna i značajna mjera. Druga stvar je da se čitavom lancu koji je odgovoran za gospodarenje otpada propisuju određeni odnosi, međusobni odnosi tako da skupljačima otpada je vezano uz preuzimanje otpada od proizvođača, predaja otpada ovlaštenoj osobi za oporabu, za obradu ili zbrinjavanje. I posebne odredbe su recimo proizvođačima koje stavljaju u promet opasne tvari, postupanje sa zbrinjavanjem ambalažnog otpada. Druga osnovica ovog zakona za donošenje i utvrđivanje sa odredbama Prekršajnoga zakona što možda nije u toliko jasnoj velikoj mjeri izrađeno, ali je napravljena distinkcija između fizičke osobe i fizičke osobe obrtnika u kaznenim odredbama i u ostalim dijelovima. I ono što sam u početku rekao, to je usklađivanje sa Zakonom o lokalnoj područnoj samoupravi gdje se osim prenosa nadležnosti na jedinice lokalne područne samouprave u pitanjima zaštite i radi usklađivanja sa dužnostima i odgovornim osobama gdje se zbog direktnog izbora gradonačelnika i načelnika općine sa ranije propisanih dužnosti koje su se odnosile na Poglavarstvo prenose na te nove dužnosnike. I ovdje u ovom zakonu imamo određivanje krajnjih rokova za ispunjenje pojedinih zakona vezanih uz Zakon o otpadu kao što je recimo određivanje krajnjeg roka izvršenja obveze da u svojim dokumentima prostornog uređenja jedinice lokalne samouprave odrede građevine namijenjene skladištenju, oporabi, zbrinjavanju građevinskog otpada što je od interesa za Republiku Hrvatsku. Dakle, radi se o usklađivanju zakona. Ne radi se o novim odredbama nego je sve ono što je bilo nužno za usklađivanje sa postojećim zakonima, pojašnjenjima i obvezama koje nastupaju u vezi preuzimanja obveza pristupanja Europskoj uniji. Evo ja bih toliko, hvala.
Zahvaljujem. Raspravu su proveli Odbor za Europske integracije, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za lokalnu i područnu upravu, Odbor za zaštitu okoliša. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Gospođa Holy. To je Odbor za zaštitu okoliša. Izvolite.
Hvala Vam. Odbor za zaštitu okoliša Hrvatskoga sabora raspravio je na prvoj sjednici održanoj 25. travnja 2008. godine Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 10. travnja 2008. godine uz prijedlog da se sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskoga sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za zaštitu okoliša na temelju svoje nadležnosti iz članka 84.a Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio je navedeni konačni prijedlog zakona kao matično radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je ovaj zakon jedan od propisa čije donošenje predstavlja usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvima Europske unije. Uz naznaku osnovnih izmjena i dopuna istaknuto je da će se donošenjem predloženih izmjena i dopuna Zakona o otpadu uskladiti sa odredbama Zakona o okolišu, Prekršajnim zakonom i Zakonom o lokalnoj i područnoj odnosno regionalnoj samoupravi. U raspravi na odboru vezano za dinamiku donošenja propisa kojima je regulirana problematika zaštite okoliša te donošenje tri izmjene Zakona o otpadu u protekle četiri godine, iznijeto je i mišljenje kako se prvo trebalo pristupiti izradi Zakona o zaštiti okoliša kao krovnog zakona i potom Zakona o otpadu. Ujedno je u raspravi od predlagatelja zatražena informacija o aktivnostima koje se provode vezano uz otvaranje pregovora u poglavlju 27. - Okoliš. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova, 8 za, 3 glasa protiv, odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, zajedno sa sljedećim amandmanom. Amandman. U članku 50., u izmijenjenom članku 90. točka 7. mijenja se i glasi: "7. U svojim dokumentima prostornog uređenja nisu odredili lokacije za gradnju građevina namijenjenih skladištenju, oporabi i zbrinjavanju otpada članak 21. stavak 2.". Obrazloženje. Sukladno izmjenama članka 21. stavka 2. predloženih člankom 13. ovog konačnog prijedloga zakona usklađuje se navedena točka 7. u članku 90. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi je klub SDP-a, uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Na samom početku izlaganja o predloženim izmjenama Zakona o otpadu želim reći da Klub zastupnika SDP-a neće podržati ovaj prijedlog zakona. Ima više razloga zbog kojih nećemo glasati za prihvaćanje ovog prijedloga. Kao prvo, i na ovaj prijedlog zakona uostalom kao i na neke druge koji su uvršteni u dnevni red ovog zasjedanja Sabora nalijepljena je etiketa tzv. Europskog zakona čime se nastoji opravdati hitnost postupka donošenja ovog zakona odnosno spajanja prvog i drugog čitanja. Na ove izmjene i dopune postojećeg Zakona o otpadu koji je podsjećam, izglasan za vrijeme prošlog mandata Ive Sanadera, točnije 2004. godine, a potom i prvi put promijenjen 2006., a potom i 2007. godine odnosno svega dvije i tri godine kasnije, nikako se ne mogu podvesti pod nazivnik usklađivanja s pravnom stečevinom EU. Jer predlagatelj Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstvo, na kraju krajeva i samo u obrazloženju koje prethodi tekstu prijedloga ovog zakona govori o nužnosti usklađivanja Zakona o otpadu s, u međuvremenu donijetim Zakonom o zaštiti okoliša, Prekršajnim zakonom te Zakonom o lokalnoj i područnoj samoupravi kao i s, u međuvremenu donesenim strateškim i planskim dokumentima odnosno strategijom gospodarenja otpadom iz 2005. godine te planom gospodarenja otpadom iz 2007. godine, a ne o usklađivanju s direktivama Europske unije što je recimo prisutno u Zakonu o zaštiti zraka. Naravno da se odmah postavlja pitanje zašto u prethodnim izmjenama Zakona o otpadu iz 2006. i 2007. godine Zakon već nije usklađen s navedenim strateškim i planskim dokumentima, a s obzirom na to da je očigledno već uobičajena praksa ove Vlade da piše strategije i planove koji nisu usklađeni s važećim zakonima. Možemo raspravljati zbog čega je prethodnoj HDZ-ovoj Vladi bilo potrebno toliko vremena da napiše i pusti u saborsku proceduru krovni zakon o ovome području Zakon o zaštiti okoliša koji suprotno obvezi da bude izglasan još 2005. godine u Saboru razmatran i konačno usvojen tek 2007. godine. Logika zakonodavnog procesa nalagala bi da prvo sukladno pravnoj stečevini EU budu promijenjeni i izglasani krovni zakoni u nekom području, ovdje konkretno u području zaštite okoliša a da se tek potom pišu i donose sektorski zakoni koji nužno trebaju biti usklađeni s krovnim zakonom. U tom slučaju ne bismo svake godine u parlamentu raspravljali o jednim te istim zakonima, u ovom slučaju o Zakonu o otpadu koji usklađujemo s pravnom stečevinom EU svake godine, 2004., 2007., 2006., 2007. i evo ponovno 2008. godine, odnosno već četvrti put. To svakako ukazuje na to da predlagatelj očigledno nije u stanju izraditi zakonski dokument navodno usklađen s direktivama EU koji će biti na snazi bez korekcije barem četiri godine koliko traje jedan parlamentarni ciklus u Hrvatskoj. Kada bi ovaj zakon išao u redovitu saborsku proceduru odnosno prošao dva čitanja mogao bi bio dugovječniji no što je to do sada bio. Također treba napomenuti da Europska unija trenutno priprema novu okvirnu smjernicu o otpadu koja će se donijeti do kraja 2008. godine pa će se shodno tim izmjenama u procesu pridruživanja morati izmijeniti naš Zakon o otpadu o kojem sada raspravljamo. Zbog prethodno rečenog izmjena važećeg Zakona o otpadu posebno po hitnom postupku u ovom je trenutku sasvim nepotrebna. Stoga u SDP-u smatramo kako ne postoji razlog zbog kojeg je nužno forsirati hitnu proceduru koja u slučaju ovog zakona sasvim je jasno a na što ukazuje njegova dosadašnja sudbina nije bila opravdana. Drugi razlog zbog kojeg nećemo podržati ovaj zakon jest njegova netransparentnost u odnosu na postupak donošenja i provedbe podzakonskih dokumenata. Naime, predlagatelj u uvodnom dijelu govori kako su na temelju Zakona o otpadu tijekom protekle dvije godine doneseni brojni provedbeni propisi, nekoliko uredbi i nekoliko pravilnika, i tu nabraja nekoliko podzakonskih dokumenata te ponosno zaključuje kako njihova uspješna primjena također zahtijeva da se u zakonu otklone pojedine postojeće nejasnoće. U ovom iznimno samozadovoljnom obrazloženju nigdje se ne spominje a možemo pretpostaviti da to nije slučajno Pravilnik o ambalaži i ambalažnom otpadu koji od 2006. godine odnosno početka provođenja akumulirao zabrinjavajućih 302 milijuna kuna u području gospodarenja zbrinjavanja, znači gubitaka pet ambalaže. Iako Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koji je zadužen za provedbu tog a i nekih drugih pravilnika iz tog područja taj gubitak tumači kao plaćanje naknade građanima za zatečeni ambalažni otpad nastao prije donošenja pravilnika a što se možda i može smatrati opravdanim argumentom za 2006. godinu odnosno gubitaka nastalih u toj godini činjenica jest da je gubitak fonda u ovom području enormno rastao i u 2007. godini kada je sva ambalaža već bila plaćena na hrvatskom tržištu. To naravno govori da je višak ambalaže došao izvan granica Hrvatske. Osim toga, razlog donošenja pravilnika bio je … [[Govornik se ne razumije.]] ambalažnog otpada kao vrlo vrijedne sekundarne sirovine zbog čega je država putem svojih fondova sufinancirala i subvencionirala gradnju tvornice iz boce u bocu tvrtke BBS u Podrutama s više od 4,5 milijuna eura. Ta tvornica danas na tržište izbacuje žalosnih 12 tona novih pet boca a ostatak od fonda otkupljene pet sirovine prodaje na vanjska tržišta uz enormnu zaradu od 450 eura po toni. Stoga postavljam pitanje zašto fond sam ne prodaje pet ambalažu na vanjskim tržištima i tako ostvaruje profit u korist građana Republike Hrvatske a s obzirom na to da je iz provedbe očigledno da uporaba otpada nije stvarni cilj pravilnika. Pitamo iz kojih će se sredstva pokriti gubitak fonda od 302 milijuna kuna koji je nastao čišćenjem ambalaže u Srbiji i Bosni i Hercegovini a zabrinjava i to što gubici nastali provedbom Pravilnika o ambalažnom otpadu i dalje rastu. Treći razlog zbog čega nećemo podržati usvajanje ovog zakona jest nedostatak vizije, odustajanje od sustava gospodarenja otpadom kao iznimno vrijednog resursa odnosno prihvaćanje modela zbrinjavanja otpada i to putem spaljivanja. Žalosno je da Vlada predloženim izmjenama i dopunama Zakona o otpadu nije učinila ništa kako bi učinkovitije prionula rješavanju najvećeg problema zaštite okoliša u Republici Hrvatskoj a to je neadekvatno gospodarenje otpadom. Kao što je dobro poznato većina postojećih odlagališta otpada u Hrvatskoj ne zadovoljava standarde zaštite okoliša te je većina njih u postupku sanacije ili uskoro ide u postupak sanacije. I to je dobro. No nije dobro to što se čini jako malo na izgradnji regionalnih centara za gospodarenje otpadom a što je vizija rješavanja problema otpada iz u Saboru 2005. godine usvojene Strategije gospodarenja otpadom. Drugim riječima, predložene izmjene ovog zakona u suprotnosti su s važećom Nacionalnom strategijom gospodarenja otpadom i prethodnim Zakonom o otpadu jer predložene promjene ne poštuju hijerarhiju gospodarenja otpada u četiri koraka a to je prevencija nastajanja otpada, ponovna uporaba, materijalna oporaba te tek na kraju energetska oporaba ili druga vrsta obrade otpada prije konačnog odlaganja tog ostatnog inertnog otpada. Brine to što se ove izmjene zakona donose kako bi se povećala i olakšala mogućnost gradnje spalionica komunalnog otpada što je u suprotnosti s hijerarhijom gospodarenja otpada. Stoga ovakve izmjene idu na ruku tzv. spaljivačkog lobija koji se zalaže za izgradnju spalionica u cilju lakog ostvarivanja profita odnosno ove su izmjene u suprotnosti s poticanjem sprječavanja i smanjivanja nastajanja otpada po europskim direktivama i standardima. Ovim se izmjenama Zakona o otpadu ne ide u pozitivnom pravcu uspostave efikasnog sustava gospodarenja otpadom već se zakon povodi za logikom zbrinjavanja čitaj drugim riječima spaljivanja otpada. Zakon kao da je odustao od centara za gospodarenje otpadom a što je suprotno Strategiji gospodarenja otpadom govori o gradskim i općinskim reciklažnim dvorištima koja su u stvari sakupljališta oporabivog otpada prepuštena na milost i nemilost savjesti svakog pojedinačnog građanina. Tako se u članku 15. predviđa obveza gradova i općina da uspostave reciklažna dvorišta radi odvajanja otpada. Međutim, nije predviđena uspostaviti takvog dvorišta za određeni broj stanovnika, pa nije definirano treba li postojati reciklažno dvorište na svakih 10 tisuća stanovnika, na manje ili više stanovnika. Smatramo kako treba propisati obvezu da općine i gradovi postave spremnike za odvojeno sakupljanje otpada na više mjesta i to umjesto postojećih spremnika za mješoviti otpad ili barem zajedno s njima te da je nužno propisati kazne za osobe koje u takve spremnike odlažu nerazvrstani otpad. U ovim izmjenama zakona recikliranje komunalnog otpada nije dobro uređeno i osigurano kako bi trebalo. Sadašnja je situacija da nema dovoljno spremnika za odvojeno skupljanje čak ni papira i stakla a na puno mjesta više ne postoje spremnici za sakupljanje plastične ambalaže koja se ne otkupljuje a kojih je bilo prije. Stoga zaključujemo da su odredbe o reciklažnim dvorištima pro forme a ne stvarne. Smatramo kako bi u zakonu trebalo definirati opću obavezu općina i gradova sukladno koje stopa oporabe komunalnog otpada na području pojedine općine ili grada ne smije biti manja od prosjeka Europske unije te odrediti prijelazni rok za prilagodbu. Zakon ne regulira ni obvezu korištenja za okoliš najprihvatljivijih, najsuvremenijih tehnologija termičke obrade otpada što otvara ogroman prostor za manipulaciju i brzu zaradu razno raznim špekulantima. Zbog svega prethodno rečenog smatramo kako rješenja koja nude ove izmjene Zakona o otpadu nipošto ne smiju biti jedina ambicija administracije u rješavanju ovog najvećeg okolišnog problema u Hrvatskoj i stoga predložene izmjene zakona ne možemo prihvatiti.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine dopredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče. Pa evo, svega nekoliko riječi. Naime, Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu s Konačnim prijedlogom zakona usklađuje se rekli smo zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije i ja tu ne vidim ništa sporno. Nakon donošenja Zakona o otpadu 2005. godine usvojena je i Strategija gospodarenja otpadom. Dvije godine kasnije donesen je i Plan gospodarenja otpadom i niz uredbi i pravilnika. E sad, što je vjerojatno za oporbu sporno, jesu sva očekivanja predlagatelja zakona bila nadmašena. Hrvatska je postala zemlja sa znatno čišćim okolišem i kamo sreće da je to napravljeno četiri godine ili pet godina prije tog, pa bi Lijepa naša bila puno ranije čišća. Poduzetništvo se razmahalo upravo i sa otpadom. Evo, ja mogu reći da upravo u gradu Sveta Nedjelja imamo poduzetnike koji prikupljaju i elektronički otpad, prikupljaju također pet ambalažu i da posluju dobro. I nema razloga ukoliko je to mamac za sve ostale da i ostali koji imaju normalno uvjeta tom, počnu se bavit tom djelatnošću i pritom se obogate. Prema tome, to nije djelatnost koja je rezervirana samo za neke. Znamo da je model prikupljanja korisnog otpada zainteresirao i brojne druge zemlje i bez obzira na troškove treba ga itekako podržati. Dakle, boca je skupljeno već broji se na milijarde. Nema više, u prirodi nema autoguma, nema elektroničkog otpada, stare automobile uz pomoć lokalne zajednice, pa čak evo kod nas i turističke zajednice uspjeli smo ukloniti ne samo sa cesta, nego i iz dvorišta. Problem, jedini problem koji ja ovdje vidim je slaba kontrola kod otkupljivača otpada. Naime, nestaje vrijedna, sekundarne sirovine nestaju pa bile one u obliku bakrenih oluka. Naime, noćas je iz jedne naše župe iz crkve su pokupljeni oluci, bakreni oluci. Nestaju u cijelim ulicama rešetke, dakle rešetke na šahtovima što itekako je doprinijelo nesigurnosti vožnje jer očito da treba pooštriti kontrolu kod otkupljivača. Naime, ja ne znam do koje je mjere propis taj donesen. Ali mislim da bi svatko od onih koji prodaju otkupljivačima sekundarnim sirovina mora ostaviti svoje osobne podatke i tamo na neki način iskontrolirati tko je mogao donijeti ne znam pedesetak rešetki, teških onih rešetki sa šahtova. Naime, takvog otpada u pravilu nema. Prema tome, može biti jedino ukraden. Mi možemo evo savjetovati svima onima koji stavljaju bakrene oluke da stave nešto jeftino itd. Ali Bože dragi imate u nekim, zaštitari inzistiraju ponekad i na tom, pa se to tako radi. Ovdje vidimo da veliku ulogu imaju lokalne zajednice. Dakle, gradska, gradovi, općine, normalno i županije, da županije moraju uskladiti što je normalno svoj plan gospodarenja otpadom sa Republikom Hrvatskom, gradovi i općine sa županijom i dobro je da evo gradonačelnik i općinski načelnik da su dužni jednom godišnje podnositi gradskom vijeću, odnosno općinskom vijeću izvješće o izvršenju planova. Naime, planove gospodarenja otpadom svi su bili dužni napraviti i to je dobro. Što se tiče reciklažnog dvorišta točno je možda treba stvarno prema broju stanovnika. U redu, ima velikih gradova, malih gradova, malih općina. Ali mislim da je u interesu i gradova i općina da se reciklažna dvorišta naprave, da se čim više otpada razvrsta. Ali i tu je popriličan problem. Naime, iz prakse znam da smo morali stavit čuvarsku službu gotovo danonočno. Svi gradovi i općine koji su u predgrađu velikog grada kao mi recimo u predgrađu grada Zagreba stvarno smo izloženi svim mogućim, donošenju, odlaganju otpada, ilegalnog otpada tako da imamo izuzetno velikih problema i sa održavanjem zaštite okoliša. Međutim, to nije samo kod nas. To se događa i drugdje. Dakle, treba raditi, itekako raditi na preventivi. Treba ljudima ponovno napraviti akciju s ljudima bez obzira zvalo se to “Lijepa naša Hrvatska“ ili kako god. Ali ljudi moraju shvatiti da je zapravo otpad ne samo šteta, nego i ružan. Želimo biti turistička zemlja, pa je i to bitno. Jako puno tog je odneseno. Sjećam se prvih dana kada su one prljave boce donosili, pet ambalaže, kad su ih skupljali svud i svagdje. Danas vidite još i niz ljudi prikuplja po kontejnerima stare boce, pa evo i ovim putem molim sve one koji bacaju boce u kontejnere neka ne bace bocu u kontejner, nego postave pored kontejnera. Naime, to je jako dobro tako da ljude stvarno ne izlažemo nekakvom poniženju iako ovo što se događa kod nas imate ako putujete malo po Europi imate prilike vidjeti i drugdje da su kontejneri meta mnogih stanovnika Europe, ne samo kod nas. Dakle, temeljem sveg navedenog, dakle obavezi Republike Hrvatske o usklađivanju hrvatskog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije. Pripremljen je i Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu koji se usklađuje s odredbama novog Zakona o zaštiti okoliša, te se daje pravni okvir za provedbu pravne stečevine Europske unije iz ovog područja. Prema tom, tim se slažem i u ime kluba podržat ćemo ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Bilo bi najbolje da nitko u Hrvatskoj ne živi od kontejnera, Kruno, i boca, jer u Hrvatskoj možete kada čistite taj kontejner pod navodnicima naletiti i na bombu kao što se to dogodilo nedavno u Zagrebu pred dolazak Busha. No, pustimo sada to. Ja stalno govorim jednu te istu stvar. Oprezno gospodo sa utvrđivanjem ovih novčanih kazni. Eto tako na primjer članak 50. članak 90. mijenja se i glasi: “Novčanom kaznom od 100 do 500000 kuna kaznit će se za prekršaj grad, odnosno općina koja plan gospodarenja otpada ne uskladi sa županijskim planom“, ajde. “Ne donese plan gospodarenja otpadom sukladno zakonu“ i to je njen posao. Ali zatim se nastavlja “neodgovorno, suprotno odredbama ovog zakona gospodari komunalnim otpadom“ članak 15. stavak 1. da ja to sada ne citiram, a takvih je općina, gradova u ovoj Republici, ma zasigurno 90%. S druge strane ovdje je riječ o jednoj kazni, sankciji u visini od 100 do 500000 kuna. Kada bi mi dosljedno primjenjivali kondicije ovoga zakona takva jedna odredba trebala bi pogoditi zasigurno svaku drugu općinu, svaki drugi grad u Republici Hrvatskoj i stoga još jedanput apeliram kada je riječ o kaznama spustimo se na zemlju. Odgovornost za jedno katastrofalno stanje u prostoru kada je riječ o otpadu, odnosno tim deponijama ne snose samo zagađivači, ne snose samo općine, gradovi, županija, država nego, usuđujem se reći, da odgovornost u velikoj mjeri snose i pojedine nevladine udruge koje također propagiraju puteve svog interesa preferirajući jedan ili drugi kapital. Na primjer, jedna rasprava oko Kaštjuna u Puli. Kamo bi sad taj pulski otpad trebalo odvoziti? Ako je netko za zatvaranje, npr. jedne lokacije, nije bitno da li je riječ o Buzetu, da li je riječ o Puli, Rijeci, Zagrebu, Sisku ili Osijeku, taj isti mora ponuditi neku drugu lokaciju. Dosta jednog ovakvog neobvezujućeg larpurlartizma, ne znam kako bi se izrazio. Dosta tog jeftinog skupljanja političkih bodova. Nitko razumljivo u ovoj zemlji neće otpad u svom dvorištu. Mi, ja se mogu gotovo slobodno tako izraziti, ništa s tim otpadom ne možemo učiniti u jednoj Rijeci, u Puli, u Zagrebu, u Buzetu itd. Kamo bi trebao, ne znam, taj otpad u Zagrebu sa, recimo odlagališta Jakuševac, gdje bi trebalo njega polagati a da to opet s druge strane dovoljno daleko bude od Rijeke, od naselja, od podzemnih voda, od šuma, od parkova prirode, od poljoprivrednih površina, od nekih građevinskih zona itd. Jednom riječju, moramo biti, gospodo, trezveni, razboriti i ne sami sebi raditi štete i kada je riječ o ovakvim temama, tu treba postojati minimum fer pleja. Netko može skupljati jeftine bodove u Puli, kao što IDS može skupljati jeftine bodove u Rijeci ili, ne znam, onaj u Zagrebu i tako dalje i tako dalje. Hrvatska pred deset, petnaest godina jasno je da nije mogla zbrinjavati otpad po europskim nekim uzusima ili standardima. Bio je, jasno, rat i tada je potreba, tada su prioriteti u ovoj zemlji bili bitno drugačije. Danas je Hrvatska u bitno boljoj poziciji no što je bila pred deset godina i razumljivo da je ovo posljednji trenutak kada bi u zemlji trebalo početi na jedan ˝Europski način˝ zbrinjavati taj otpad. Jasno je da će to zbrinjavanje financijski opteretiti svaki naš grad, svaku našu općinu, tog otpada će biti sve više, a otpad naprosto nitko neće u svom dvorištu. Jednom riječju, ono što mi moramo učiniti, ne daj Bože da nam se u godinama koje su pred nama poglavito u turističkim mjestima, dogodi Napuli ili ne daj Bože da nam se ponovi Makarska, gdje je taj problem smeća, ako se ne varam, eskalirao pred 2 godine. Znači problem jedne Makarske, jednog Napulija ne smije se dogoditi ni Buzetu, ni Puli, ni Zagrebu, ni Rijeci, ni bilo kojemu drugome gradu u ovoj zemlji. Zašto to govorim? Stoga, ako nastane neki problem, mislim da je Vlada mora promptno reagirati, a oni koji predlažu i govore ne nekoj lokaciji, ti bi vis a vis profesionalnosti, u najmanju ruku trebali ponuditi neku drugu takvu lokaciju, pa da se onda ravnopravno može voditi ta javna rasprava. Da ne citiram sada članak 7. cijeli, gradonačelnik, općinski načelnik dužni su jednom godišnje do 30. travnja tekuće godine za prethodnu godinu podnositi gradskom vijeću, odnosno općinskom vijeću izvješće o izvršenju plana iz stavka 1., to je jasno, to nije neki problem. Međutim, problem može biti u ovom idućem članku. Grad Zagreb, grad, općina dužni su na svom području postaviti odgovarajuće spremnike, osigurati gradnju reciklažnih dvorišta za odvojeno prikupljanje otpada u gospodarenju komunalnim otpadom sukladno ovo zakonu i planu gospodarenja otpadom te osigurati gradnju najmanje jednog reciklažnog dvorišta za građevni otpad i tako dalje i tako dalje. Jedno je kada jedan takav standard postavljamo pred, napamet govorim, Zagreb, Rijeku, Split pa i Pulu a drugi je kada takav standard postavljamo pred neku malu jedinicu lokalne samouprave, neku općinu ili nekog grada. Kako to uopće mogu ispuniti taj standard općine koje imaju tek nekoliko milijuna kuna svoje prihode na godišnjoj razini. Mi isto tako moramo zaboraviti da će itko pri ovo stupnju ˝svijesti˝ skladištiti otpad na području neke druge općine ili grada. To je jednostavno, to vrijeme je prošlo. Je, istina je, na zapadu od tog otpada mnogi rade velike biznise, tršćanska spalionica otkupljuje smeće u Sloveniji, ali dok taj trenutak svijesti dođe do ovih prostora, kod nas će proći još niz godina. Jasno je da onda implementacija jednog ovakvog zakona košta, ali, ja još jedanput ću reći, čak i država govori u tim programima, nedavno sam to i pratio, da svaka županija, sugeriraju, mora imati svoju spalionicu. Znači kada je o tome riječ, a pitanje kako bi netko drugi vodio politiku, ipak mislim da je potreban jedan minimum fer pleja. Konsenzus, ja znam da je tu nemoguć, pogotovo ne s javnošću, ali zato razum treba prevladati. Svi mi znamo da kada postavljamo jednu takvu lokaciju, jednu takvu, kada činimo tu intervenciju u prostoru da je taj projekt, da se tako izrazim, projekt zauvijek. Jednom smetlište, uvijek naprosto smetlište. I taj dio grada nakon toga, taj dio općine, nikada više neće biti atraktivan kao što je bio do tada. Uvijek će na neki način biti zapostavljen i zato ljude koji tamo imaju svoje nekretnine, koji žive u neposrednoj blizini, također treba na neki način obeštetiti. Mi jednostavno nismo jedna Austrija, da jedna od turističkih znamenitosti u nas može biti, kao što je recimo spalionica otpada u samome srcu jednoga velikog mitel europskog Beča. Ono što je međutim bit, za sve je jasno potreban novac. Naše općine tog novca u ovakvoj preraspodijeli između države i gradova nemaju. Naši gradovi u pravilu nemaju novaca, naše županije su osiromašene, pauperizirane u pravom smislu te riječi, gotovo bez ikakvog prihoda. Proračuni naših županija kreću se kako gdje, od 100 milijuna kuna na godišnjoj razini do maksimalno 350 možda 400 milijuna kuna. Jedna Primorsko-goranska županija ima svega 300 milijuna kuna. Istarska sa 100 tisuća stanovnika još i manje, sa 100 tisuća stanovnika manje od Rijeke, još i manje. I to je sve zajedno ništa za jednu takovu intervenciju zbrinjavanja otpada. Ono što mene sada brine kada govorim o tim sredstvima kojima bi se to trebalo ugraditi je i ova najava jednog resornog ministarstva da bi trebalo ukinuti nekim općinama u unutrašnjosti recimo Istre, Primorsko-goranske županije, brdsko-planinski status, a to onda znači manje prihoda gospodarstvu, znatan gubitak za svakog zaposlenog, za svakog stanovnika, manji prihodi ne znam domaćinstvima itd. i nemojte se gospodo s time igrati. Što je znači bit ako želimo implementirati jedan ovakav zakon? Da se država decentralizira, ne da se prebacuju nove obveze sa države na lokalnu samoupravu, da se teret ostavlja lokalnoj samoupravi a ono šugo bi rekli Istrijani, uzima za sebe. Ja sam apsolutno da se poveća ovaj neoporeziv dio kao što je svatko u ovoj sabornici, jer time će vjerojatno prosječna plaća porasti, ali nisam za to da sav teret padne jedino i samo na proračune lokalne samouprave. Znamo za onu famoznu preraspodjelu dohotka i dobiti. Država je sebi uzela dobit, u dobit ne intervenira, ali zato intervenira dohotkom onih drugih, znači jedinica lokalne samouprave. Zakon je bitan, mi ćemo ga podržati, ali je još bitnije ukoliko želimo sprovesti ovaj zakon, da odredimo određene prioritete i da dođemo do novca. Velika većina jedinica lokalne samouprave tih novaca nema, poglavito nemaju županije, a teško je moguće postići konsenzus na području neke županije za jedan takav zajednički ili svežupanijski ne znam kako ću ga nazvati, projekat u kojemu bi trebalo zbrinjavati otpad i zato bi bilo dobro da se eto oko tih pitanja postigne kakav-takav konsenzus, a ne da jedni idu šumom drugi drugom. Za kraj šta bi bilo dobro još napraviti. Trebalo bi ići van zemlje i van zemlje pogledati kako se taj otpad tretira, kako se zbrinjava. Nama je svima ovdje jasno da Hrvatska koja ima 10 tisuća eura bruto društveni proizvod per capita, ne može konkurirati u ne znam u jednoj Austriji, Švicarskoj, Njemačkoj koje imaju 40 ili 50-tak tisuća eura per capita, ali kada je riječ o tom tretiranju otpada tehnologija koja se dovlači u zemlju doista mora biti top tehnologija koliko god da to nas stajalo. Možda je bolje u tom kontekstu izgraditi tri, četiri ili pet spalionica ili ne znam čega manje, a što dovedemo, govorim sada o tehnologiji, da bude al pari onome što u ovome trenutku upotrebljava se u jednoj Austriji, Švicarskoj ili Rokvulu i na tome treba naročiti nadzor voditi nadležno ministarstvo. Nama se ne može dogoditi da jedan Rokvul može raditi govorim sada na pamet, u srcu Pariza, u Italiji, u Danskoj, u Nizozemskoj, da se svi u zapadnoj Europi jagme tko će od njih dobiti tu tehnologiju, a onda kada istu instaliraju govorim sada u Istri, da je ta tehnologija sve samo ne upotrebljiva, jednom riječju štetna i nadasve takva da o budućnosti i same investicije treba povesti računa, jer jasno je nitko nema pravo nikoga zagađivati, nikome na teret prebacivati jednu tehnologiju koja će s tog prostora pod navodnicima, "otjerati" domicilno stanovništvo. Znači tehnologija koja se dovlači mora biti top, bolje da bude jedan ili dva objekta manja, manje u Hrvatskoj, ali da ono što imamo bude adekvatno onome što posjeduje netko u Austriji ili Švicarskoj nego da dobijemo neke objekte poput ja sam spomenuo Rokvula, a takvih zasigurno na ovim prostorima ima još.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin Zvonimir Mršić. Nema ga. Gubi pravo rasprave. Zastupnik gospodin Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Od stupanja na snagu Zakona o otpadu krajem 2004. godine u međuvremenu donesen je veći broj posebnih propisa s kojima treba uskladiti pojedine odredbe toga zakona. Nekoliko je pitanja koja treba uskladiti sa Zakonom o okolišu. Jedno od tih pitanja je prijenos nadležnosti za rješavanje u upravnim stvarima i obavljanje svih ostalih upravnih, neupravnih poslova uređenim tim zakonom vezano za pitanja gospodarenja otpadom sa ureda državne uprave u županijama na upravne odjele nadležne za zaštitu okoliša u županijama i u Gradu Zagrebu. Također vezano za prijenos nadležnosti, to je pitanje prijavljivanje podataka o otpadu po novom objedinjenom sustavu registra, onečišćavanju okoliša kako je uređeno Zakonom o zaštiti okoliša a što je do sada prema Zakonu o otpadu bio katastar otpada. Prema Zakonu o zaštiti okoliša treba uskladiti odredbe Zakona o otpadu u strateškim planskim dokumentima. Zatim dosadašnja praksa u provedbi zakona i njegovih provedbenih propisa ukazala je na nužnost stvaranja jasnijeg zakonskog temelja za učinkovitu provedbu većeg broja provedbenih propisa kojima je propisano gospodarenje posebnim vrstama otpada između ostalog i na način da se u korist Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost uplaćuju naknade radi pripreme, provedbe i razvoja sustava povrata, skupljanje i zbrinjavanje posebnih kategorija otpada. Odredbe Zakona o otpadu potrebno je uskladiti sa Prekršajnim zakonom u dijelu koji se odnosi na kaznene odredbe i na podnošenje optužnog prijedloga sa Zakonom o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi zakon je potrebno uskladiti u vezi s pojmom veliki grad i vezano za prestanak važenja odredbi toga zakona tijekom 2009. godine koje se odnose na poglavarstva, županije, gradove i općine. Također s obzirom da su Zakonom o zaštiti okoliša drukčije uređena pojedina pitanja vezana za inspekciju zaštite okoliša potrebno je s odredbama toga zakona uskladiti odredbe Zakona o otpadu. Donošenjem ovog zakona, Zakon o otpadu uskladiti će se odredbama Zakona o zaštiti okoliša, te odredbama naprijed navedenih drugih zakona. S obzirom da je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu jedan od propisa čije donošenje predstavlja usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, donošenje ovog zakona predlaže se po hitnom postupku. Ocjenjuje se da su izmjene i dopune predložene ovim zakonom nužne radi potpunog usklađivanja sa Europskom unijom, propisima na području gospodarenja otpadom i provedbe načela onečiščivač plaća uvođenjem naknada za pokrivanje troškova sustava gospodarenja posebnim vrstama i kategorijama otpada s ciljem razvoja cijelog sustava gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj iz Strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Strategija je sastavni dio Strategije zaštite okoliša Republike Hrvatske. Strategijom se dugoročno određuje i usmjerava gospodarenje otpadom, a sadrži osobito ocjenu postojećeg stanja gospodarenja otpadom, osnovne ciljeve i mjere za gospodarenje otpadom, mjere gospodarenja opasnim otpadom, smjernice za oporabu i zbrinjavanje otpada u skladu s načelima zaštite okoliša i gospodarskim načelima, zatim smjernice za odlaganje otpada čije se nastojanje ne može izbjeći koji se može obraditi i smjernice za osiguranje najpovoljnijih tehničkih proizvodnih gospodarskih mjera za postizanje ciljeva gospodarenje otpadom. I strategiju donosi Hrvatski sabor po posebno našim propisanim posebnim zakonom. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Tomislav Vrdoljak. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. Provedbom niz Zakona o otpadu iz 2004., 2006. i 2007. godine i njegovih provedbenih propisa, a posebno nakon što je na snagu stupio Zakon o zaštiti okoliša iz 2007. godine, uočene su određene neusklađenosti pojedinih zakonskih odredbi između ova dva zakona, te se samim time ukazala i potreba za izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. U Republici Hrvatskoj zakonodavni dio sustava gospodarenja otpadom je velikim dijelom riješen. No, vremenom su se pojavili pojedini problemi. Nakon pojave problema ipak je nastupilo vrijeme promjena u kojem se intenzivno provode mjere u cilju rješavanja tih problema, posebno nakon osnivanja Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koji sufinancira sanacije odlagališta i druge projekte. Na temelju Zakona o otpadu u drugoj polovici 2005. godine usvojena je i Strategija gospodarenja otpadom Republike Hrvatske, a krajem 2007. godine i Plan gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Na temelju ovog zakona tijekom protekle dvije godine doneseni su brojni provedbeni propisi, kao na primjer Uredba o kategorijama, vrstama i klasifikaciji otpada s katalogom otpada i listom opasnog otpada, Uredba o nadzoru prekograničnog prometa otpada itd. Od kada je na snagu stupio Zakon o otpadu krajem 2004. godine u međuvremenu je donesen i veći broj propisa. Stoga je nužno uskladiti i pojedine odredbe ovog zakona sa Prekršajnim zakonom i Zakonom o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Jedno od pitanja koje treba uskladiti sa Zakonom o okolišu je i pitanje prijenosa nadležnosti za rješavanje u upravnim stvarima i obavljanje svih ostalih upravnih i neupravnih poslova uređenim tim zakonom, vezano za pitanje gospodarenja otpadom sa ureda državne uprave u županijama na upravne odjele nadležne za zaštitu okoliša u županijama i u Gradu Zagrebu. Vezano uz pitanje prijenosa nadležnosti je pitanje prijavljivanja podataka o otpadu, o novom objedinjenom sustavu registra onečišćavanja okoliša kako je uređeno Zakonom o zaštiti okoliša, jer do sada je to bio katastar otpada. Dosadašnja praksa ukazala je na nužnost stvaranja jasnijeg zakonskog temelja za učinkovitu provedbu većeg broja provedbenih propisa kojima je propisano gospodarenje posebnim vrstama otpada i to između ostalog, da se u korist Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost uplaćuju naknade radi pripreme, provedbe i razvoja sustava, povrata, skupljanja i zbrinjavanja posebnih kategorija otpada. Odredbe Zakona o otpadu, kao što sam već rekao potrebno je uskladiti sa Prekršajnim zakonom u dijelu koji se odnosi na kaznene odredbe i na podnošenje optužnog prijedloga. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o otpadu potrebno je uskladiti odredbe sa Zakonom o lokalnoj područnoj (regionalnoj) samoupravi, pa će na temelju između ostalog gradonačelnik i općinski načelnik morati jednom godišnje do 30. travnja tekuće godine za prethodnu godinu podnositi gradskom vijeću odnosno općinskom vijeću izvješće o izvršenju Plana gospodarenja otpadom, a poglavito o provedbi obveza i učinkovitosti poduzetih mjera. Donošenje ovih izmjena i dopuna Zakona o otpadu uskladiti će se sa odredbama Zakona o zaštiti okoliša. I na kraju, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu jedan je od propisa čije donošenje predstavlja usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. I upravo su izmjene i dopune predložene ovim zakonom nužne radi postupnog usklađenja sa EU propisima na području gospodarenja otpadom. Zaključno. Na temelju svega gore izrečenog podržati ću ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. Hvala.
Hvala, gospodin Anđelko Mihalić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Evo ja bih rekao možda malo drugačije nego moji prethodnici, ovaj Zakon o otpadu važeći koji je bio sada kao i Plan gospodarenja i Strategija gospodarenja otpadom je bio dobar. Naravno mi ga moramo uskladiti sa europskim zakonodavstvom ali ne samo da, on je bio dobar, ali nije bila stvar u tome, nego je bila stvar kako se taj zakon provodio na terenu. Tu je malo veći problem. Obzirom da dolazim iz općine gdje sam 10 godina bio, skoro 10 godina bio načelnik općine koja je imala 20 godina deponiju na svojem području, a koja je bila neopravdano nam nametnuta još 1982. godine. Znam, dobro mi je poznata ta problematika i što smo sve prolazili mi u općini Gornji Kneginec nedaleko Varaždina da bi došli u jedno situaciju koja je danas da smo ne samo zatvorili nego i sanirali jednu nego i sanirali jednu, u sjeverozapadnoj Hrvatskoj možda najveću deponiju. Prijelomno su dva momenta oko ovoga oko čega danas razgovaramo. Prvi, to je onaj momenat kada je bio osnivan Fond za zaštitu okoliša, a drugi je ovaj momenat kada je donijet Pravilnik o ambalaži i ambalažnom otpadu. Možda naoko to izgleda nevažno, ali na terenu to je nešto sasvim drugo. Jedna mala općina koja je imala 10 ili 15 milijuna kuna tada proračunskih sredstava, nije bila u mogućnosti urediti deponiju po svim tadašnjim pravilima i zakonima naše države. Znatnom financijskom potporom Fonda za zaštitu okoliša mi smo uspjeli sanirati tu deponiju. Ja sam, žao mi je što nema ovdje predsjednice Odbora za zaštitu okoliša, pozvao cijeli Odbor za zaštitu okoliša u tu općinu, da vide kako treba izgledati zapravo jedna sanirana deponija. Zašto smo mi uspjeli to, drugi možda nisu. Zato jer smo navrijeme prepoznali taj problem i krenuli smo i poduzimali niz mjera koje su i tada bile dosta nepopularne. Puno smo bili napadani, imali smo i cijenu zbrinjavanja otpada možda i najvišu u Hrvatskoj, ali velim otpad, mi smo i tada govorili, prije 10 godina, nije socijalna kategorija, a kad će shvatiti i druge jedinice lokalne samouprave, onda će moći kvalitetnije riješiti problem na svojim područjima. Ja često idem gore u Austriju i vidim gdje tamo zapravo započinje zbrinjavanje otpada dakle ono primarno zbrinjavanje otpada, razvrstavanje otpada već u domaćinstvu. Mi smo pokušali u Varaždinu to napraviti. Za sada ide, ide dosta teško, ali vjerujte mi da smo tu negdje u odmaku 10 godina iza Austrije i nema nijedan razlog za desetak godina da u Hrvatskoj neće biti takva situacija kakva je sada u Austriji. Puno deponija smo prošli po Europi, nudili su nam koješta. Međutim, upozorio bih sve načelnike i župane, a sada je to u njihovoj nadležnosti jer često puta županije vole govoriti o toj nemoći, jer ne može se riješiti preko noći ti problemi, vole govoriti kako bi zapravo to trebala biti briga države. To nije briga države, to je briga jedinica lokalne samouprave i uprave jer ne može netko voditi taj posao a malo manje ćemo otvarati shoping centre, a gradovi i općine bi se trebali pozabaviti i tim problemima. Kao što sam rekao, deponija nije socijalna, skupljanje otpada nije socijalna kategorija i kada ćemo svi to skupa shvatiti onda ćemo se drugačije ponašati i sa otpadom. Ja bih samo rekao, prije Pravilnika o ambalaži i o ambalažnom otpadu, 30 % otpada koji je završavao na deponijama je upravo bila PET ambalaža. Danas te PET ambalaže nema i situacija je puno bolja. Naravno, trebat će još proći dosta vremena, trebat će se mladi ljudi educirati. Na našu sreću, uvedeni su predmeti na fakultetima. Dakle i idemo korak sa vremenom. Bit će sigurno puno bolje, a s obzirom da je Hrvatska turistička zemlja, turistička destinacija, moraju se i druge općine, pogotovo općine dole na jugu, na južnom dijelu Hrvatske, uz obalu moraju se pozabaviti tim problemom. Ovdje je bilo sada govora, vidite, nadležnosti i inspekcijskih služba se spuštaju na županije i na Grad Zagreb. Sve bi to bilo dobro da vam problem deponija nije ispolitiziran. Evo sada ulazimo u godinu izbora za načelnika i gradonačelnika u jedinicama lokalne samouprave dakle u izbornu godinu i vjerujte mi, oko tih problema će biti svašta. Da se taj problem nije politički ispolitizirao uvijek mi bi sigurno puno lakše u županiji Varaždinskoj našli lokaciju za deponij otpada. I kad su postojala kvalitetna rješenja, a ima kvalitetna rješenja i tehnička rješenja, uvijek se umiješala lokalna politika, nekakvi sitni lokalni interesi. U pravilu sve skupa je to propalo. Reciklažno dvorište bi trebala imati svaka općina, a regionalni centri, kao što se sada priprema i regionalni centar u Koprivnici gdje bi se zbrinjavao otpad Varaždinske županije, u dogovoru 4 ili više županija. Dakle, rekao sam i vidite ova deponija koja ima u Knegincu i građevinsku dozvolu i uporabnu dozvolu i dozvolu za zatvaranje, ona je dan danas predmet posjeta. Ja protiv toga nemam naravno ništa da inspekcijske službe posjećuju tu deponiju, da pronalaze i danas, kad smo u fazi monitoringa, kojekakvih primjedbi mada se mi trudimo da to bude zapravo lokalna samouprava i vlast, u Knegincu se trude da to bude najbolje, ali oko drugih općina niču ilegalne deponije u izuzetno katastrofalnom stanju. A s obzirom da se baš podudara da je župan varaždinski i njegova opcija tamo ima svojeg načelnika, te deponije dan danas su u neposrednoj blizini rijeke Drave, one nisu danas posjećene od Inspekcije za zaštitu okoliša. Ja velim vama, gospodine državni tajniče, i u vašem ministarstvu vi imate i peticiju građana općine Cestica da po tome bi bilo dobro i postupiti. Jer zakon bi trebao vrijediti za sve podjednako. Još jedanput velim da je ovaj Zakon o zaštiti okoliša i Zakon o otpadu dobar, samo eto ja sam iznio nekoliko problema sa pozicije lokalne samouprave. I naravno, tu je netko danas spomenuo, kada se zatvara jedna deponija da bi se trebalo predložiti gdje je druga. Mislim da u ovom slučaju naša općina koja ima pet tisuća stanovnika, nije trebala predlagati drugoj, o tome treba voditi brigu županija i grad Varaždin. Problemi jesu, ali ja vjerujem da ćemo svi zajedno iznaći rješenje u tom dijelu Hrvatske. A vidite, s obzirom da puno stvari kreće iz naše županije, ja moram ovdje pohvaliti i puno stvari koje su dobre. Tako i ovo iskustvo mislim da možemo podijeliti sa drugima, a još jedanput velim, svi oni koji su radili na tome da bi danas imali takvu deponiju, u zatvorenom, općini Gornji Kneginec koja je bila od izuzetnog značaja za sve žitelje jer danas je to jedna od najatraktivnijih općina i sa najvećim proračunom u Republici Hrvatskoj, bez onog proračunskog dijela koji smo punili s naslova zbrinjavanja deponije. Dakle, htio bih da i drugi idu u tom smjeru. Hvala lijepo.
Imamo jednu repliku. Gospođa Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo, malo sam ponukana kada je kolega Mihalić govorio da zbrinjavanje otpada, pogotovo ilegalnih otpada koji su novonastali, da ne može samo brigu voditi država, nego bi se trebala uključiti dapače i općina, općine, gradovi i županije. Ja ću samo jedan primjer reći, u mjestu iz kojega dolazim, a to je Brezovica, gdje se nalazi oko 30 otpada građevinskog materijala jedno koje je vrlo opasno a to je na području same Brezovice a Brezovica to svi znamo da je to prva zona vodozaštitnog područja. Međutim, vijeće četvrti koje ima vrlo malu ovlast u gradu Zagrebu sigurno je oko 50 zaključaka slalo i zamolbi na grad Zagreb da se spriječi daljnje gomilanje tog otpada na tom području, pogotovo na tom dijelu vodozaštitnog područja. Međutim, nijedan odgovor nije bio pozitivan nego su odgovori išli da je za to nadležna država i da je nadležno ministarstvo. Ja se ne bih s time složila jer to je područje grada Zagreba. O tom području grad Zagreb ne vodi apsolutno nikakvu brigu. Niti nemaju ljudi vodovodni sustav ni odvodni sustav ali imaju hrpe i hrpe smeća a to neka je na čast gradonačelniku grada Zagreba. I neće dugo.
Hvala. Idemo dalje s raspravom. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Za početak jedno pitanje. Koji su to europski standardi, propisi od 2004. do danas mijenjani i iz kojih razloga ovaj zakon dolazi na popravak po treći put. Naime, zakon je Sabor donio 2004. pa smo ga popravljali 2006., pa je drugi popravak bio 2007. i sada treći put. Ja želim vjerovati da sada oni koji su pisali prijedlog zakona su dobro proučili sve europske direktive i da doista nećemo i po četvrti put morati vršiti izmjene i dopune zakona jer čuli smo da je i kadrovske službe koje pripremaju i usklađuju hrvatske propise sada kadrovske zaokruženo, da je izdvojeno dovoljno novaca za to ali ta generalna primjedba odnosi se i na sve zakone, europske zakone koji nam se u prosjeku tri puta vraćaju na popravak. Što se tiče samog prijedloga zakona vezano na odredbu članka 10. predloženih izmjena i dopuna prvo moj prijedlog ili preporuka predlagatelju da odustanete od ovog novog kriterija po kojem bi se cijena za odvoz komunalnog otpada mogao biti i broj članova kućanstva. Naime, u svim dosadašnjim zakonskim određenjima broj članova kućanstva a i u praksi pokazao se kao jedan od razloga, napominjem jedan od razloga što još uvijek posebice u ruralnim dijelovima imamo problem da ljudi naprosto ne pristaju odlagati otpad na propisani način i zbog toga imamo veliki broj deponija po šumarcima, jarcima, vodotocima, iza kuća, uz željezničke pruge, ispod nadvožnjaka, podvožnjaka itd. Mislim da ovo rješenje da se jedinica mase ili volumen otpada uzima kao jedini kriterij za utvrđivanje cijene, ali s obzirom da se ove odredbe članka 15. do 17. ne mijenjaju pa ne mogu intervenirati amandmanom pitam ili predlažem da li je Hrvatska spremna da već sada zakonom propišemo zadnju godinu, da li je to 2011. ili 2013. od kada bi u Hrvatskoj bilo obvezatno zbrinjavanje komunalnog i prikupljanje komunalnog otpada na način da mora biti odvojeno prikupljanje, staklo, plastika, metal, informatička oprema, baterije i sve ono što jest zapravo sirovina a ne smeće. Pomacima koji su učinjeni do sada u Hrvatskoj i na pet ambalaži, na gumama, auto gumama, akumulatorima ne samo da smo učinili izuzetno veliki iskorak u zaštiti okoliša nego što smo zapravo nešto što smo ranije uvozili kao sekundarne sirovine čujem i čitam da zapravo sada veliki dio toga izvozimo, to je dobro. Međutim, još uvijek negdje oko 35% po podacima koje ja imam na odlagališta komunalnog otpada dolazi ono što nije i ne bi smio biti otpad nego sekundarna sirovina. Ja znam da mogućnosti i standardi u cijeloj državi nisu isti. Ali ako si već sada zacrtamo da je 2013. zadnja godina do kada ćemo tolerirati da koncesiju za prikupljanje i odvoz komunalnog otpada rade oni koji za to imaju kvalifikacije odnosno zadovoljavaju standarde i da moraju, naprosto moraju komunalni otpad zbrinjavati odvojeno. Dakle, da li će građani prihvatiti takav način ne ovisi samo o njima nego i o onome tko je dobio koncesiju za područje općine ili grada, kakvu vrst usluge, koliko puta mjesečno odvozi i na koji način selektivno se on prikuplja. Ja znam da vi znate da je to jedan od najkorisnijih poteza bi bio jer nažalost ako zakonom to ne definiramo neće biti poticaja, neće biti te prisile da oni koji inače na tome dobro zarađuju, jako dobro zarađuju posebice ovi privatni koncesionari. Dajmo im dovoljno vremena da se pripreme i da onda krenemo na taj način raditi. I drugo, vezano na članak 19. Proizvođači su dužni kupcu ili korisniku proizvoda osigurati mogućnost zbrinjavanja ambalaže. Meni je jako draga da sada je dodana riječ: "i prodavatelji" osim proizvođača. Naime, dva puta kada sam nudio amandmane uvijek su bili odbijani da i prodavatelji imaju istu obavezu kao i proizvođači, dakle da mora uzeti televizor, računalo ili bilo što što sam kod njega kupio i zbrinuti ga i ambalažni otpad. O tome se nažalost premalo u Hrvatskoj govori pa građani ne znaju te obaveze do sada samo proizvođača a sada i prodavatelja. Međutim, u tom članku postoji jedan problem odnosno možda sam ja krivo iščitao. Stavak 2. govori o propisu koji će ministar pobliže propisati i obavezati proizvođače i prodavatelje, pa se tom prilikom poziva na članak 36. stavak 8. Ali u članku 36. a tako čitam iz obrazloženja odnosno materijala koje ste nam vi dostavili, nema stavka 8. Članak 36. zakona nema stavak 8., pa sada pitam da li se radi o grešci u brojevima ili se planira i taj dio izmijeniti jer da bi mogao pratiti taj propis kad bude donijet želio bih vidjeti djelokrug prava ili obaveze ministra kada će to prepisivati što sve tim aktom će u smislu obaveze proizvođača i prodavatelja a u dijelu uzimanja ambalažnog otpada i njegovog zbrinjavanja biti regulirano. Možda je ovaj dokumenat, odnosno prikaz postojećih zakonskih odredbi krivo pripremljen, ali ja doista u članku 36. stavak 8. nisam našao. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kolega Lesar je u svojoj raspravi spominjao momenat da broj članova kućanstva ne bi trebao biti kriterij glede odvoza, nego volumen. Da glede istoga mnogi članovi odbijaju prihvatiti takve odredbe i zato nam niču odlagališta neprimjerena. Ja bih se želio spomenuti na kolegu Mihalića da je potrebita edukacija svih naših članova društva, jer poznato je da je u Beču, kad je išlo se u tako zahtjevan posao, onda je gradonačelnik Beča rekao koji je glavni momenat koji je on napravio kao prvi korak. Razgovor sa 600 tisuća kućanica, pa u tom segmentu eto isto tako kod nas, mi nailazimo mnogi u našim sredinama na otpore naravno glede odlaganja, treba tu puno truda učiniti i svi smo u tom dijelu pozvani, ali naravno sigurno da ove kriterije treba primjenjivati, jer a i postoji drugi momenat da postoje socijalne kategorije u ovim staračkim domaćinstvima, ruralnim gdje se mogu osloboditi na temelju različitih dokumenata u lokalnim sredinama. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor, gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani kolega, ja se s vama slažem da je edukacija jako bitna, ali broj članova kućanstva s edukacijom u smislu utvrđivanja cijene odvoza komunalnog otpada doista nema nikakve veze. Da li dvoje umirovljenika u centru Zagreba proizvode isto, više ili manje komunalnog otpada, nego dva člana ili tri člana kućanstva negdje drugdje. Da li, nije pravednije, a naša je obaveza da kada donosimo zakonske propise, da učinimo sve da ono što plaćaju građani bude što pravednije i ako postoji rješenje, volumen ili zapremljena količina koja se da mjeriti mala, srednja, velika kanta, mala, srednja, velika vreća i bilo što drugo, mali, veliki, srednji kontejner, onda jesmo pravedniji spram onima koji to plaćaju i ako imamo to mjerilo, kriterij kojega se može izmjeriti, onaj koji dobije koncesiju zašto dozvoljavati da broj članova kućanstva bude osnov za utvrđivanje cijene nečega što se vidi koliko je čega. Pa bar taj iskorak prema građanima napravimo i uvjeravam vas da bez ovog kriterija broja članova kućanstva, nego količina otpada komunalnog koji izlazi iz domaćinstva će biti više onih gdje ćemo trebati manje edukacije ili će ljudi sami to prihvaćati.
Hvala lijepa. Još ćemo jednog zastupnika do pauze, pa poslije ostaju još dva i obraćanje državnog tajnika. To ćemo u nastavku. Gospodin zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Svi znamo da otpad nastaje svakodnevnom ljudskom djelatnošću, bilo u kućanstvima ili kao neizbježni nusproizvod gospodarenjem djelatnosti. Sve veće količine otpada ozbiljan su problem vremena u kojem živimo i značajno utječu na kakvoću okoliša, kakvoću življenja, zdravlje ljudi, te štetno utječu na bilo koju sastavnicu okoliša, stoga je kvalitetno i efikasno gospodarenje otpadom od izuzetnog značaja za svaku državu, pa tako i za Republiku Hrvatsku. Svi problemi vezani uz sprječavanje nastanka otpada i gospodarenjem otpadom moraju se riješiti na lokalnoj, regionalnoj i globalnoj razini donošenjem adekvatnih strategija, programa i mjera te donošenjem propisa i njihovim adekvatnim provedbom u praksi. Republika Hrvatska se od svoje neovisnosti aktivno uključila u rješavanje problema gospodarenja otpadom uvažavajući pozitivne propise državama Europske unije. Tako je prvi Zakon o Hrvatskoj kojim se reguliralo pitanje gospodarenja otpadom donesen još 1995. godine i temelji se na propisima i iskustvima Europske unije koji su vrijedili do 1994. godine. Zakon o otpadu iz 2004. godine zajedno sa izmjenama i dopunama Zakona iz 2006. godine usklađen je sa odredbama Europske unije, direktivama tako da po svojoj strukturi predstavlja okvirni zakon, sukladno okvirnoj direktivi o otpadu. Provedbenim propisima koji su doneseni temeljem ovog zakona implementirane su u najvećoj mjeri direktive iz područja gospodarenja i posebnim kategorijama otpada, do sada 10 i još će 3 donesti se do kraja 2008. godine, a zatim termičke obrade otpada kao i načinom i uvjetima odlaganja otpada. Na temelju donesenih provedbenih propisa uspostavljeni su sustavi gospodarenja posebnim kategorijama otpada, koji polučuju prve rezultate kao što je osobito vidljivo iz primjera sustava skupljanja ambalaže, ambalažnog otpada, autoguma, autoolupina itd. što je za svaku pohvalu. Na temelju Zakona o otpadu usvojena je strategija gospodarenjem otpadom Republike Hrvatske, a krajem 2007. godine plan gospodarenjem otpadom Republike Hrvatske nadalje tijekom protekle 3 godine doneseni su i brojni provedbeni propisi, Uredba o kategorijama, vrstama i klasifikaciji otpada sa katalogom otpada i listom opasnog otpada, nadalje Uredba o nadzoru prekoračenog prometa otpadom, pa Pravilnik o očuvanju pravnih i fizičkih osoba koje se bave djelatnošću posredovanja u organiziranju otpada ili zbrinjavanju otpada i pravnih i fizičkih osoba koje se bave djelatnošću izlaza neopasnog otpada. Nadalje, Pravilnik o mjerilima, postupku i načinu uređivanja iznosa naknade vlasnicima nekretnina i jedinicama lokalne samouprave. Potrebno je naglasiti da Republika Hrvatska je ratificirala gotovo sve međunarodne ugovore iz područja gospodarenja otpadom te se i na taj način aktivno uključila na regionalnu i globalnu scenu. U listopadu 2007. godine donesen je novi Zakon o zaštiti okoliša. Zakonom o zaštiti okoliša uveden je novi instrument zaštite okoliša, utvrđivanje, objedinjivanje uvjeta zaštite okoliša za postrojenja koja se prenose iz direktive u 96 EEZ-a u hrvatsko zakonodavstvo te je radi toga bilo potrebno uskladiti potvrde i pojedine odredbe Zakona o otpadu. Zakonom o zaštiti okoliša iscrpno se uređuje i novi način pitanja vezana za upravni i inspekcijski nadzor, te je potrebno odrediti … [[Govornik se ne razumije.]] ovog zakona uskladiti adekvatne odredbe o Zakonu o otpadu. Kako je u međuvremenu donesen i Prekršajni zakon potrebno je s tim zakonom uskladiti i Zakon o otpadu. Temeljem navedenog, te obaveze Republike Hrvatske o usklađivanju hrvatskog zakonodavstva s pravnim stečevinama Europske unije, pripremljen je i Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu koji se usklađuje sa odredbama novog Zakona o zaštiti okoliša, te se daje pravni okvir za provođenje pravne stečevine Europske unije uz ovo područje. Pa ja bih naveo ovo, kolege su govorile, pošto dolazim isto iz općine, pošto sam kao načelnik općine imao evo prilike i obaveze rješavati sa otpadom. Ja mogu reći da dosta toga ovisi sigurno i o načelnicima i gradonačelnicima pojedinih općina. Ja mogu samo navesti primjer svoje općine Bistre. Mi smo zadnjih tri godine uklonili sve divlje deponije na našem području, tako da na području evo moje općine nema niti jedne divlje deponije uz pomoć udruga, obrtnika, poduzetnika. Na taj način mislim da smo stvorili uvjete i preduvjete da stvarno sad i ti koji su sudjelovali u čišćenju više ne zagađuju okoliš. A što se tiče odvoza kućnog otpada, tu mogu reći isto jedan primjer da imamo, evo koncesiju smo dodijelili jednoj tvrtki i di se stvarno odvozi smeće prema, naplaćuje se odvoz kućnog smeča prema količinama, a ne prema kvadratima stambenog ili poslovnog prostora što po meni nije nekakva logika. Jer ja mislim da kućni otpad i industrijski otpad, govorim o kućnom, onda sigurno ga stvaraju ljudi, ne stvaraju ga kvadrati. Pa mislim da se može sigurno na taj način evo vidjeti i u drugim jedinicama lokalne samouprave da se takav način uvede odvoza kućnog otpada. Evo, uvažavajući navedeno, te u cilju što boljeg i efikasnijeg gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj smatram donošenje izmjene i dopune postojećeg zakona opravdanim i stoga ću podržati njegovo donošenje po hitnom postupku. Hvala.
Hvala lijepa. U 13,18 je prošlo vrijeme za prijavu 10 minuta. Sada bi završili ovo prijepodnevno zasjedanje. Počinjemo u 15,00 sati. Prvi je na redu zastupnik Boris Matković, potom Boro Grubišić i onda će se obratiti državni tajnik i onda ćemo završiti ovu točku dnevnog reda. Eto, hvala. Prijatno. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i ovom točkom dnevnog reda. Na redu je gospodin zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Ovim zakonom se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, pravnom stečevinom Europske unije, pravnim aktima Vijeća Europe. Inače Zakon o otpadu je donesen 2004. godine te je izmjenama i dopunama 2006. i 2007. godine uredio način gospodarenja otpadom, a to znači načela i ciljeve gospodarenja, plansku dokumentaciju, nadležnost, odgovornost, troškove, informacijski sustav, uvjete za građevine u kojima se obavlja gospodarenje otpadom, način na koji se djelatnost obavlja, koncesije te nadzor nad gospodarenjem otpadom. Ja zapravo ne bih rekao kao što su neki danas kazali da je on popravljan. Nije on popravljan dva puta nego samo izmijenjen i dopunjen. Na temelju zakona 2005. godine usvojena je strategija, a krajem 2007. godine Plan gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Inače to je ono što nam je znano, a to je skup aktivnosti, odluka, mjera kojima treba spriječiti nastanak otpada, smanjiti količine, štetni utjecaj na okoliš, ne dovoditi u opasnost ljudsko zdravlje, a to znači zaštititi vode, tla, zrak, pojavu neugodnih mirisa. Također ugrožavanje života, biljnog i životinjskog svijeta, zaštiti štetan utjecaj na sve zapravo što može donijeti katastrofičnim pojavama, a sve ovo nam je otprilike znano, u zakonu je regulirano i jasno je da se te odredbe zakona trebaju uskladiti i sa Zakonom o okolišu. Isto tako to treba uskladiti sa Zakonom o prekršajima, dakle usklađenje sa Prekršajnim zakonom treba napraviti, Zakon o jedinicama lokalne samouprave. Dakle u principu zakon se ne mijenja nego samo je u principu na dijelu usklađenje. I ono što bih ja kao jednu nadopunu, ono što mene posebno interesira, htio kazati je vezano za jedinice lokalne samouprave jer one su ovdje posebno bi trebale biti zainteresirane kao uostalom i svi mi problematikom prvenstveno u jedinicama lokalne samouprave Planom gospodarenja otpadom na razini gradova jer bitne stvari od planiranja, a ono što on predviđa to je odvajanje i skupljanje komunalnog otpada, upravljanje i nadzor te je jasno svega onoga što onečišćava okoliš i kršenje jednog jasno popisa tih neuređenih odlagališta i slično je ono čime se mi u jedinicama lokalne samouprave moramo baviti. Zasigurno je da vlastitim proračunima jedan dobar dio ne možemo. Međutim kazao bih da po meni bez obzira na sve, posebice bez obzira čak i na nedostatak novca, po meni ovdje nema ništa kao što sam danas čuo, sporno. Zašto nema ništa sporno? Pa kao prvo sporno nema ništa prvenstveno jer danas je cijelo područje Republike Hrvatske kao prvo čišće i napravljen je jedan izuzetan pomak i iskorak, htjeli to neki ili ne htjeli priznati. Evo ja ću kazati konkretno u mom gradu odakle sam ja, upravo smo evo sada recimo napravili smo plan sanacije odlagališta i jasno sa fondom ćemo razriješiti sve ono što je potrebito i dobiti od njega pomoć kao i do sada, jer sami zasigurno ne možemo. Također grad je očišćen potpuno od automobila starih, dakle guma, akumulatora, željeza, boca plastičnih, staklenih, papira itd. To isto sam zamijetio jer sam vrlo blizu i na makarskoj rivijeri, od Brela do Gradca. Dakle imamo nešto što nismo imali jedan cijeli niz godina, mi to imamo sada ovih nekoliko zadnjih četiri-pet godina jedan izuzetan iskorak. Kažem ponovo, htjeli to ili ne htjeli mnogi priznati. Dakle upravo zahvaljujući jednoj suradnji sa fondom, pripremamo neke druge aktivnosti kao što je postupanje sa ovim zelenim otocima i isto tako sanacija postojećih odlagališta, to je bilo malih, divljih odlagališta okolo itd. da ne govorim o odlagalištima građevinskog otpada o kojima također kao o lokacijama razgovaramo pa čak i pregovaramo o tome da se vrši njihovo recikliranje. Zapravo ono što sam htio kazati jeste da posljednjih godina je također sve češće i kontrola inspektora odlagališta i to je dobro, jer oni koji gospodare otpadima danas više vode računa o održavanju njihovom, prvenstveno jasno o tom prekrivanju … [[Govornik se ne razumije.]] materijalom, upotrebom gline kao nepropusnog materijala, plastičnim folijama i sl. Znači to više nije ono kao što je bilo prije, a to je samo nabacajmo razno-razni otpad a nema kontrole nad njime. Danas je ta kontrola uspostavljena. Netko je spomenuo ovdje baš danas makarsko primorje. Ja bih kazao da je možda pitanje Donje Gore dobro došlo, jer danas oni imaju balirku dakle putem koje rješavaju pitanje otpada puno kvalitetnije nego što je to rješavano prije klasičnim načinom odlaganja. Uostalom nije to samo na tom području. U svakom slučaju je li, dosta putujem lijepom našom i svugdje gdje sam god prošao na mnogim mjestima jasno ima još uvijek problema, ali isto tako jako puno se može vidjeti jedan odmak, odnosno iskorak u smislu dakle onoga što smo znali prije viđati a to je uz ceste, prometnice itd. naročito što mi kažemo dolje ispod svakog zida je bilo malo odlagalište. Toga danas nema. Neki kažu da su nezadovoljni, da neće glasovati za ovo. Međutim ovo sve što sam ja sada nabrojio, ima jednu svoju uzrečicu dolje kod nas koja kaže "ako laže koza, nije rog". Znači može se vidjeti. Dakle to je ono što mogu svi vidjeti da je napravljen jedan iskorak. Povodom svih ovih prethodno nabrojanih pozitivnih pomaka koje očekujem da će biti još više sada donošenjem novog zakona, podržat ću ovaj zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, malobrojni kolegice i kolege. Evo ja sam izgleda posljednji danas govornik u svezi Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, s Konačnim prijedlogom zakona koji je dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 10. travnja ove godine Hrvatskom saboru. Ako smo u dvojbi u svezi ovog zakona, ako imamo nekakvih nejasnih primisli oko ovoga zakona onda treba doći u Slavonski Brod i vidjeti kako se to tamo zakon ovako koji još uvijek nije izglasan, ali koji ima elemente primjene u Slavonskom Brodu. Naime, ono što gospodarenje otpadom nalaže dakle iskorištavanje sekundarnih sirovina, na primjer u Slavonskom Brodu se nađe kada netko skine bakreni krov sa mrtvačnice u jednom našem mjesnom odboru gdje je groblje. Ili tamo je u našem gradu pa rekao bih i u našoj županiji jedna od glavnih gospodarskih aktivnosti prikupljanje PET ambalaže koja se vidi u vrećama okićenih bicikala koji prolaze gradom u skupljanju i predaji tamo gdje se to radi. Evo tako to u našoj Slavoniji jedna od glavnih dakle gospodarskih aktivnosti je upravo prikupljanje otpada. To je da kažem danas i u legalnom i u ilegalnom obliku ako se vrši zaista profitabilna gospodarska aktivnost. Kada je netko govorio ovdje o tome da postoji jedan problem oko toga gdje smjestiti deponije, mislim da je svijest građana ipak već znatno promijenjena i da je upravo ovo što sam rekao da je to jedna već gospodarska aktivnost i ne tako prljava industrija doprla do svijesti građana i više nije problem, bar ne kod nas u našoj županiji, pa ni u Slavoniji oko toga i oko dogovora da se i gdje će biti pozicionirane deponije. Međutim ovaj zakon zaista je lijepo zamišljen. Lijepo objašnjava od članka do članka sve ovo, ali kako je također netko naveo zaista to jedinice lokalne uprave i samouprave mislim da će doći poprilično skupo. Naime, tu dakle jednu da kažem dužnost, jednu obvezu dakle prikupljanja otpada, reciklaže i svega ostaloga spuštamo na obvezu prema općinama, gradovima i županijama. Ali kakav je prateći financijski efekt decentralizacije sredstava upravo na ove jedinice lokalne uprave i samouprave? Hoće li to biti novo dakle opterećenje jedinica lokalne uprave i samouprave? U članku 8. koji je već citiran ovdje se kaže da gradovi i općine su dužni na svojem području osigurati gradnju reciklažnog dvorišta. Ja bih bio konstruktivan da kažem ovdje i s obzirom da ima dosta općina koje imaju par milijuna kuna svoj godišnji proračun, a pogotovo kažem kod nas u 5. izbornoj jedinici u Vukovarsko-srijemskoj, Brodsko-posavskoj, Požeško-slavonskoj županiji da postoji mogućnost da se u tom članku napiše ili odredi da može više općina dogovorno, dakle više općina se dogovori da na području susjednih općina ili jedne male mini ili mikroregije da se dogovori gdje će to biti. Tako da postoji i takva jedna mogućnost. Pogotovo stoga što kažem da je otpor za lociranje reciklažnih deponija znatno manji i kažem već dovoljno su građani informirani da to nije nešto što je zaista ovako kada se kaže spalionica ili kada se kaže deponij da je to nešto što je zaista zastrašujuće ili još gore od toga. U svakom slučaju Strategija zaštite okoliša i Strategija gospodarenja otpadom su dvije povezane stvari iako to u nekim slučajevima ne mora biti. Evo, kada se radi o zaštiti okoliša mi u Slavonskom Brodu u centru grada imamo praonicu željezničkih vagona. Doduše malo potroši vode, hvala Bogu da je tako, pa da je i manje zagađenje, ali nemamo reciklažnog deponija odnosno reciklažnog dvorišta, reciklažnog dvorišta koje bi selekcioniralo dakle otpad prema vrstama, a ostao bi na kraju samo organski otpad od kojega bi se dakle moglo opet učiniti jedna proizvodnja humusa. Ono što ostane zapravo za onaj deponij koji se namjerava napraviti za Brodsko-posavsku i Požeško-slavonsku županiji odredbom ili odlukom ili naputkom Ministarstva zaštite okoliša, graditeljstva, a to je otprilike negdje u okolici Nove Gradiške, Šagolji lokacija je li tako gospodine župane bivši? Dakle, to već se onda u vrlo malim količinama nakon selekcioniranja vozilo na taj centralni središnji deponij za ove dvije županije. U svakom slučaju s obzirom da dakle postoje u ovom Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu stvari koje su prihvatljive, ali u svakom slučaju bi evo za recimo, govorimo o Brodsko-posavskoj županiji trebao riješiti i sa lokalnim komunalnim poduzećima i sa gradom Brodom odnosno jedinicama lokalne uprave i samouprave, ali mislim da su sredstva kojima oni raspolažu svi zajedno nedovoljna i da je potrebna i intervencija fonda i intervencija ministarstva kako bi ostvarili ovo o čemu samo govorio, dakle reciklažnu deponiju i reciklažno dvorište. Jasno da će sasvim sigurno i grad i županija Brodsko-posavska sudjelovati jednim dijelom u izgradnji i provedbi ovoga gospodarenja otpadom koje je sasvim sigurno i profitabilna gospodarska aktivnost, a imamo i kod nas nositelja posla koji je u gradu Slavonskom Brodu je komunalno poduzeće koje bi moglo raditi takvu aktivnost. Ja se nadam da još sam htio da komentiram. U svezi ovdje već sukobljenih mišljenja da li se za komunalni otpad kao kriterij za naplatu primjenjuje jedinica mase odnosno volumen otpada ili broj članova kućanstva. Mislim da je ta diskusija ovdje bila dosta oštra iako je jasno kad bi se mogao uvijek izmjeriti volumen ili masa otpada jasno je da je to najlogičnije, najsuvislije da se takva stvar, da se na taj način to riješi. Kada sam razgovarao u dakle, u sjedištu županije dakle, u gradu Slavonskom brodu koji je šesti grad po veličini u Republici Hrvatskoj, onda su mi pokazali u tom lokalnom komunalnom poduzeću jedno reciklažno deponiju odnosno dvorište sa otoka Krka gdje je to već u uporabi nekoliko godina. Dakle, upravo selekcionira otpad, reciklira, znate koliko godina, pa sam onda se i priupitao, a mislio sam i inače intervenirati u Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, da li je takva stvar moguća i učiniti se i napraviti i kod nas u Slavoniji odnosno u Slavonskom Brodu. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključno, u ime Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva i Vlade, gospodin državni tajnik Nikola Ružinski. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedničke, uvažene dame i gospodo zastupnici. Svima vama koji ste se javili i diskusirali ovdje se posebno zahvaljujem, jer vidim da je tema otpada izuzetno značajna i aktualna danas. Ja vjerujem duboko da je to i posljedica onoga što smo napravili u zaštiti okoliša, pogotovo u zbrinjavanju otpada ovih godina i da je to podiglo, kao što se vidjelo, podiglo svijest o zaštiti okoliša i to ne malo, pogotovo ako gledamo onaj prvi naš Pravilnik o ambalaži i ambalažnom otpadu je donio osim efekte čistoće, o kojima se često spominje i podizanje svijesti. Zato moram iskreno reći da me čudi da se upravo takav jedan pravilnik i taj napada kao jedno od najlošijih rješenja. Ja bih se ovdje osvrnuo na diskusiju predstavnika kluba SDP-a, uvažene zastupnice Holy i razloga zbog čega SDP neće podržati ovaj zakon. Dakle, neće ga podržati zbog toga što to po hitnom postupku nikako i inače očito ne, ali zato što je to "priljepljena etiketa EU zakona" premda to nije istina. Ja bih vam htio skrenuti pažnju da je ovdje u mom izlaganju i u onom dijelu koji piše u obrazloženju zakona rečeno da se ovaj zakon usklađuje sa nekoliko zakona, među njima Zakon o zaštiti okoliša. Novi Zakon o zaštiti okoliša donesen na temelju svih odredbi koje to traže europske direktive. Dakle, ako se nešto usklađuje sa zakonom koji je usklađen sa europskim direktivama, onda molim vas lijepo zašto on ne bi bio usklađivanje sa europskim direktivama? Isto tako se govori zašto mijenjate zakone? Zašto ne čekate recimo novu direktivu koja se radi o Zakonu o otpadu koja će se ove godine donijeti? Ja bih vam skrenuo pažnju da smo mi u sustavu pregovora, da smo mi prošli kroz screening, da se čeka otvaranje poglavlja zaštite okoliša, da smo ispunili tristo i nešto stranica tzv. mjerila ili benchmarka u kojem se od nas traži da se uskladimo sa postojećim direktivama. Kad se zatvara poglavlje u pregovorima onda se privremeno zatvara, sve dok ne završe pregovori, dok se ne donese odluka da ćemo biti prihvaćeni kao članice Europske unije. I naša je obveza, u međuvremenu, dalje usklađivat se sa novim direktivama, s novim zakonima. Tako smo isto napravili u ovom sljedećem zakonu o kojem ćemo razgovarati, Zakon o zaštiti zraka. Dakle, mi se moramo uskladiti sa svim onim dijelovima acquisa koji su danas zastupljeni. Prema tome, ne možemo mi sad čekati da bi se skupilo dovoljno zakona da se mi s njima usklađujemo tako da moram, zaista moram odbaciti ovu tvrdnju da ovaj zakon nije usklađivanje sa Europskom unijom. Ako ovaj zakon nije onda ne znam tko je. Kad se govori, jedan drugi razlog zbog čega se ne prihvaća zakon to je pravilnik, i to baš upravo Pravilnik o ambalaži i ambalažnom otpadu. Pravilnik koji je postao simbol onoga što smo napravili, u pravilniku kojem smo dobili određene pohvale u Europskoj uniji, pravilnik koji prepisuju susjedne zemlje i pravilnik koji je zaista napravio jedan veliki uspjeh. Da li je za to utrošeno novaca? Je, potrošeno je dosta novaca. Premda su ukupne investicije u to išle iz privatnih izvora potrošeno je novaca iz fonda. Da li se to prikazuje kao gubitak ili je to gubitak zbog lošeg poslovanja ili gubitak zbog toga što smo mi u samo nekoliko mjeseci, a to se proteže, moram vam reći još do današnjih dana, čistimo sustav i za sve novce se ne dobiva naknada ona koju daju proizvođači. Jasno da to mora rezultirati, budući da se radi o velikim brojevima, velikim novcima ali to ne znači da je fond u gubitku zbog toga. Dakle, informacija o tome da je fond na tome ostvario određeni minus je došla iz javnih glasila, dakle javno objavljene bilance fonda koji je on pokazao. Dakle, fond ne skriva takove stvari dakle ne postoji nekakva odgovornost, ne znam zašto se to poteže, nije to prvi puta. Druga stvar je ono da zašto fond ne prodaje recimo, mislim da je to zanimljivo odgovorit na pitanje, zašto netko zarađuje na tome što prodaje produkte reciklaže, a zašto fond sam ne prodaje ambalažu. Dakle, prema zakonu, prema pravilniku, prema europskim normama mi smo dužni reciklirati određeni postupak korisnog otpada. I mi smo temeljem tih svih propisa, direktiva donesli niz pravilnika i organizirali proizvodnju odnosno reciklažu korisnih sirovina iz otpada sa relativno velikim uspjehom, zato što svi pravilnici još nisu zaživjeli. Ali mi danas recikliramo za razliku od nekih zemalja koje su danas u Europskoj uniji već, a ja vam ih mogu čak i pobrojiti, jer sam imao prilike razgovarati, pogledajmo samo susjednu Sloveniju. Mi recikliramo ovdje u Hrvatskoj i ambalažni otpad, recikliramo papir, recikliramo otpadne gume, počeli smo reciklirati dijelove elektronske, elektroničke opreme, imamo reciklažu otpadnih automobila što se može rijetko koja od zemalja novih članica Europske unije pohvaliti. Jasno da ti svi pogoni nisu gotovi. Taj čitavi postupak obrade korisnog otpada još nije završio, ali to ne znači da onda kad napravimo određene korekcije u pravilniku se kaže da to ne valja. Dakle, zaista je zanimljivo da se govori o tome da su ti pravilnici promašeni. Ono što mislim, razlog koji se kao treća točka navodi odustajanje, je da je to sve okrenuto prema spaljivanju, da je ovaj Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu koji se zapravo radi o samo prilagodbi određenih izričaja i određenih stvari koje su se dogodile promjenom zakonskih i drugih, da je to Pravilnik o spaljivanju. Ja vas zaista ne mogu, nije to jedino, dakle i uvaženi zastupnik Kajin, ne vidim ga ovdje ovaj čas isto govorio o spalionicama, isto govorio o tome da u svakoj županiji treba biti spalionica. Dame i gospodo, gdje vi vidite ovdje spalionice u ovom zakonu? Gdje se vide spalionice u osnovnom Zakonu o otpadu? Gdje se vide? Vide se spalionice jedino u spomenutoj strategiji i jedino u spomenutom planu gospodarenja otpadom i to se kaže da će se raditi jedna spalionica za komunalni otpad u gradu Zagrebu i da se mora napraviti spalionica opasnog otpada što je zaista nužnost jer mi danas izvozimo opasni otpad i on se spaljuje usred Beča, mi izvozimo opasni otpad a on se skladišti u Njemačkoj, dakle u razvijenim zemljama Europske unije, usred grada se spaljuje. I mi onda imamo nekakav veliki problem oko tog spaljivanja. Kad se govori o tome da je neadekvatno gospodarenje otpadom da se ne rade centri za gospodarenje otpadom, da se jako malo govori o centrima za gospodarenje otpadom onda se zaboravlja i da je veličina otpada kod nas neuređena, zaboravlja se da se kroz Fond za zaštitu okoliša ovaj čas sanira 298 odlagališta. Ja mislim da u ovoj kući ovdje, u ovoj sabornici nema nijednog zastupnika iz nekog od mjesta u kojem se danas ne saniraju odlagališta otpada koja nikada nisu bila u skladu sa sanitarnim uvjetima. I da se jako malo govori o regionalnim centrima. Mislim da bi i Klub zastupnika SDP-a s obzirom da se baš u jednoj županiji gdje je SDP na vlasti danas radi jedan od najvećih projekata regionalnog centra da bi onda i zastupnici SDP-a mogli znati da je to zaista takav program. To govorim o Mariščini, o Riječkoj županiji, Istarskoj županiji koja je doduše druga županija. Dakle, danas se rade odlagališta, regionalni centri. Centri za gospodarenje otpadom su sada u izgradnji u Puli, Kaštion Pula, dakle Istarska županija, u Rijeci Mariščina, u Šibensko-kninskoj županiji Bikarac Šibenik. Govori se, priprema se u Splitsko-dalmatinskoj županiji, priprema se regionalnog centra u Zadarskoj županiji, priprema se pravi regionalni centar u sjevero-zapadnoj Hrvatskoj gdje je za četiri županije o čemu je bilo danas govora. Priprema se izgradnja u Virovitičko-podravskoj županiji, sa određenim poteškoćama u istočnoj Slavoniji. Prema tome, ako netko kaže da je to zanemareno onda oprostite uvažena zastupnice ja ne znam što mi radimo i kako radimo. I onda možda ovaj najznačajniji vaš istup vezan uz dopis jedne nevladine organizacije koji smo svi dobili. Dobio ga je Sabor, dobio sam ga ja na mail, dobili smo pismo gdje kaže da je to suprotno nacionalnoj strategiji koji govori o prevenciji nastajanja, o ponovnoj uporabi, o materijalnoj oporabi, o energetskoj oporabi. Opet govorite o tome da se povećava mogućnost spalionice. Ja bih zaista vas zamolio da mi objasnite gdje u ovom zakonu mi govorimo o spaljivanju otpada i o velikoj upotrebi spalionice. Govorite da je to suprotno stajalištima Europske unije. Ja vas moram upozoriti da Europska unija i svijet danas govori o načinu rješavanja otpada gledajući sa svjetla klimatskih promjena. Govori se o programu "Westu energy". Dakle, veliki broj država Europske unije gotovo u potpunosti spaljuje odnosno koristi otpad kao energetsku sirovinu. Dakle, energetska oporaba je jedan od trendova u razvijenim zemljama svijeta, u Europi. To što smo mi odlučili da nećemo imati spalionice nećemo to je naša odluka, to je odluka ovog Sabora, to je odluka kad je prihvatio strategiju, to je naše opredjeljenje ali ne znači to da mi sad kroz nekakav zakon pokušavamo unijeti ovakav jedan dio. Ne znam da li je potrebno govoriti o tome ali definicije razlika energetska oporaba ili reciklaža. Radi se o tome da očito ta nevladina organizacija ne razumije o čemu se radi pa daje ovakve prijedloge ali svatko ima dati svoj prijedlog. Ja bih sada rekao nekoliko riječi na račun diskusije uvaženog zastupnika Kajina ali neću ulaziti više u takove detalje da vas ne gnjavim. Njegova tvrdnja svaka županija mora imati svoju spalionicu. Dakle, iz jedne odredbe da se trebaju osigurati reciklažna dvorišta ili ono da smo mi odustali od regionalnih centara uvođenjem reciklažnim dvorišta i takve stvari, ja ne znam zašto je to tako netko shvatio ali je činjenica ta da smo mi zaista ovim zakonom htjeli potaknuti sustav reciklažnih dvorišta da bi se povećalo ono odvojeno skupljanje o kojem je mnogo zastupnika ovdje govorilo. Jasno je da jedan od velikih problema isto kao što je bilo ovdje dosta govora to je građevinski otpad, građevinski otpad koji nije reguliran planovima gospodarenja u županijama. Mi smo donijeli Pravilnik o gospodarenju građevinskim otpadom u kojem su detalji a ovdje je osnova koja pokriva i taj pravilnik. Inače, o tome da se sve svaljuje, vraćam se na uvaženog zastupnika Kajina, da se sve svaljuje na leđa lokalne samouprave ja ga moram podsjetiti da izgradnja centara za gospodarenje otpadom se financira u iznosu od 80% kroz fonda, svega 20% iz lokalne samouprave, da se od 40 do 60% sufinanciraju sve one sanacije svih onih neuređenih odlagališta i da mora postojati lokalna svijet i odgovornost za otpad. Lokalna zajednica mora snositi odgovornost. Država odnosno kroz ovaj fond pomaže što je god moguće više u čitavom ovom sustavu. Ja mislim da ne bi možda trebalo više razgovarati. Uvaženom zastupniku Lesaru bih htio odgovoriti da onaj članak 36. stavak 8. zaista postoji u Zakonu o otpadu i na Zakon o otpadu se odnosi a ne ovaj zakon jer je u članku 18. ovoga zakona poveznica sa člankom 19. ovog zakona. Dakle, nema nikakve pogreške u ovome svemu što se događa. I uvaženi zastupnik iz HDSSB-a, mislim da ovdje više ne sjedi. Ja bih bio jako, moram odgovoriti da bih bio jako ne samo ja nego i svi mi koji se bavimo i na čijoj je duši zbrinjavanje otpada. Jako bih bio sretan kad bi otpori lokalnih zajednica bili znatno manji danas da se vide da je to opće prihvaćeno. Mi imamo nekoliko žarišta u kojima dosta teško se prihvaćaju lokacije za odlagalište sa najmodernijom tehnologijom, kao što su neki rekli dakle radi se zaista o najmodernijoj tehnologiji i onda je još uvijek otpor u nekim zajednicama velik a u nekim zajednicama ne. Prijedlog da se obeštete lokalne zajednice gdje se nalaze odlagališta ili centri za gospodarenje otpadom je riješeno kroz Pravilnik o naknadama, prema tome i taj dio imamo pokriven. Evo, ja bih toliko o tome. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. 6. Prijedlog konačnog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. Hitni je postupak, P.Z. br. 48. Rasprava je zaključena. Pregled podnesenih amandmana podijeljen vam je na klupe. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Gospodin Mrduljaš državni tajnik.
Predsjedniče predlažem da amandmanima ručno glasujemo, radi brzine.
Dobro, hvala. Izvolite, gospodine državni tajniče. Amandman gospođe zastupnice Mirele Holy.
Amandman se prihvaća.
Hvala. Drugo. Zastupnica također Mirela Holy.
Amandman se ne prihvaća iz razloga što treba omogućiti manjim mjestima od 10 tisuća stanovnika da mogu postaviti određene spremnike i imati reciklažna dvorišta. Mi imamo i gradove od 5, 6, 7 tisuća stanovnika koji bi isto htjeli imati svoja mjesta, mjesta urednima. Pa smatramo da iz toga razloga amandman ne možemo prihvatiti.
Hvala. Gospođa Mirela Holy. Izvolite. Očitovati se.
Tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća. Molim da digne ruku? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 3. zastupnica Marijana Petir. Izvolite
Amandman se ne prihvaća. Ne prihvaća se iz razloga što je za sada nemoguće u, naročito u ovim velikim zgradama recimo kao što su mamutica u Zagrebu i slično, obračunavati otpad po količinama, pa onda alternativno ostaje i ovaj broj članova kućanstva. To bi za sada bilo nemoguće u našim prilikama sprovesti.
Hvala. Gospođa Marijana Petir, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, ja prihvaćam obrazloženje državnog tajnika. Htjela sam ovim amandmanom ustvari potaknuti Ministarstvo da krene u rješavanje ove problematike. Naime, uvođenjem odredbe da se količine otpada mogu, dakle, naplaćivati po broju osoba u kućanstvu su ustvari zakinuti oni najsiromašniji. Jer znamo da u gradu Zagrebu po 6, 8, 10 osoba živi u 30 kvadrata i da oni proizvedu zasigurno puno manje otpada nego onih 2, 3 koji žive u 200 ili 300 kvadrata. Dakle, ovdje je riječ o problemu socijalne osjetljivosti koji treba kandidirati. Ja očekujem da kroz sljedeće izmjene i dopune Zakona o otpadu razradite tehnologiju kako će se ustvari ovo pitanje rješavati. Jer najpravednije je da onaj tko proizvede otpad plati onoliko koliko je proizveo. Dakle, povlačim.
Hvala. Amandman je povućen. 4. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Amandman se djelomično prihvaća na način da se u ovom stavku 2. iza riječi "posjednika otpada" doda riječ "skupljača", pa bi onda amandman glasio: "U članku 27. uvodna rečenica i stavak 1. mijenjaju se i glasi: U člansku 66. stavku 2. uvodna rečenica i podstavak 1. mijenjaju se i glase: stavak 2. u provedbi inspekcijskog nadzora, inspektor nadzire proizvođača, prodavatelja, vlasnika, proizvođača, odnosno posjednika otpada, skupljača, posrednika i prijevoznika otpada, obrađivača, uvoznika, provoznika, izvoznika i ovlaštenika koncesije a osobito:".
Da li je suglasan odbor?
Suglasan.
Predsjednik Odbora je suglasan u formulaciji kako je iznio državni tajnik. Idemo na zastupnica gospođa Mirela Holiy 5. amandman.
Prihvaća se iz razloga što je prihvaćen amandman 1.
Hvala. Postaje sastavni dio. 6. amandman Odbora za zaštitu okoliša.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 7. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 8. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala. Također sastavni dio zakona. Odbor za zakonodavstvo 9.
Prihvaća se.
Također postaje sastavni dio zakona. 10. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Također postaje sastavni dio zakona. 11. gospođa zastupnica Marijana Petir.
Ne prihvaća se iz istog razloga kao i amandman 3.
Ne prihvaća se?
Ne, ne, ne prihvaća se.
Izvolite gospođo. Povlači. Hvala. Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Molim da se, uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat. Ovaj je zakon prihvaćen sa 86 glasova za, 31. suzdržan i 2 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Prelazimo na - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 49 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za europske integracije, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu i Odbor za zaštitu okoliša. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni tajnik gospodin Nikola Ružinski. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka. Zakon o zaštiti zraka donijet je 2004. godine. Stupio je na snagu 31. svibnja 2005. godine. U međuvremenu 2006. i 2007. godine Hrvatski sabor je usvojio zakone i ratifikaciju o četiri protokola uz Konvenciju o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka, o tzv. Stocholmskoj konvenciji. Isto tako, u 2007. godini je ratificiran i Kyotski protokol uz Okvirnu konvenciju UN-a o promjeni klime. I konačno, u listopadu 2007. godine donesen je Zakon o zaštiti okoliša o kojem smo već razgovarali. U Europi na razini Europske unije od 2006. je donesena nova Uredba o floriranim stakleničkim plinovima i direktiva, nova direktiva o kakvoći zraka u 2008. Svi ti propisi, međunarodni propisi, europske norme, direktive zahtijevaju određenu izmjenu i dopunu ovog zakona, a najvažniji, vjerojatno najvažniji dio i najznačajniji dio ovog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o zaštiti zraka je posljedica ratifikacije Kyotskog protokola kojim se, tako da se ovim zakonom i kasnije uredbom koja će doći iz tog zakona i pravilnika treba riješiti pitanje trgovanja kvotama emisija stakleničkih plinova jer je to jedan od načina na koji način se može provoditi sustav zaštite klime od klimatskih promjena, utjecaja antropogenih izvora CO2. Tako da je donesena i dopuna direktive trgovanja stakleničkih plinova unutar zajednice gdje mi još nismo na redu. Onda važan segment koji je u međuvremenu nastupio, a to je standardizirani i sigurnosni sustav i registra emisija isto kroz europsku direktivu kasnije prenesenu u naš Zakon o zaštiti okoliša. Onda je uspostavljanje upitnika o izvješćivanju prema zahtjevima direktive u kojoj se utvrđuje shema trgovanja emisijama. Dakle, sve je to vezano uz trgovanje emisija i izbjegavanje dvostrukog računa, smanjenje emisija da ne bi došlo do zloupotrebe ovih svih direktiva. Dakle, zato je to s jedne strane Kyotski protokol, s druge strane Europska unija, je napravljen i pripremljen ovaj Nacrt zakona o zaštiti zraka koji se uređuje, usklađuje sa tim provedbenim zakonima Europske unije. Dakle, kad pogledamo dio koji se usklađuje sa EU normama, sa direktivama, sa aquisom posredno kroz Zakon o zaštiti okoliša, dakle koji je to prihvatio. To je pitanje zaštite zraka koji su bili u nadležnosti državne uprave. Dakle, to je onaj dio koji je vezan uz nadležnost zaštite, poslova zaštite okoliša, prikupljanje podataka o emisijama koje se sad objedinjuju u zajednički, novo uspostavljeni registar onečišćivača i obveza postrojenjima za primjenu tehničkih mjera zaštite propisano novim instrumentom, a to su objedinjeni uvjeti zaštite okoliša. To je tzv. IPPS direktiva koja je jedan od snažnih segmenata zaštite okoliša kod industrijskih i proizvodnih procesa. Tu su tehničke mjere zaštite zraka u pogonima, uređajima manjih postrojenja. Dakle, propisi onih manjih postrojenja koji ne potpadaju pod tu IPPS direktivu. I konačno, u zakonu govorimo i o nekim dijelovima kojim se uređuju pitanja inspekcijskog nadzora i uprave. Što se tiče prenošenja pravne stečevine EU u području klimatskih promjena tu se daje način izračuna emisija, izvješćivanje o dostavi podataka i o nacionalnom registru što sam rekao i izrada plana raspodjele emisijskih kvota stakleničkim plinovima po subjektima. To je tzv. alokacijski planovi. To su alokacijski planovi koji će se provesti tijekom ove godine, gdje će se uvrstiti i utvrditi točna kvota emisija za pojedine pogone i ovim zakonom se ujedno i daje, uvodi kazna od 750 kuna. Dakle, reda veličine 100 eura za svaku tonu prekoračenih emisija koje će ti subjekti energetski ili industrijski ispuštati iznad alokacijskim planom utvrđene kvote. Taj novac će se skupljati u Fondu za zaštitu okoliša i služit će za pokriće eventualnih kazni koje će država Hrvatska morati platiti ako ukupno prekorači emisije koje su joj odobrene Kyotskim protokolom, a kasnije i vidjet ćemo što će biti u sljedećim godinama, postkyotskom razdoblju prema post Kyotu, gdje se bitno, bitno postrožuju uvjeti. Ostalo što je značajno je možda i to, da državna mreža za praćenje kakvoće zraka će prijeći u vlasništvo, prenijet ćemo u vlasništvo Hidrometeorološkog zavoda kao stručne institucije koja će to obavljati nakon što se ta mreža izgradi. Imamo sad jedan projekt kroz PHARE, dakle kroz predpristupnu pomoć gdje će se izgraditi te stanice. Dakle, ovim sustavom kao što sam rekao, usklađujemo se sa međunarodnim uvjetima borbe protiv klimatskih promjena, bilo EU normi, bilo Kyotskog protokola i uređuju se ostali uvjeti koji su doneseni dosadašnjim našim zakonima. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori. Otvaram raspravu. Klub zastupnika… Molim? A ima odbor. Gospođa zastupnica Mirela Holy, Odbor za zaštitu okoliša.
Odbor za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora raspravio je na prvoj sjednici održanoj 25. travnja 2008. godine Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka s Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 10. travnja 2008. godine, uz prijedlog da se sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskog sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za zaštitu okoliša na temelju svoje nadležnosti iz članka 84.a Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je navedeni konačni prijedlog zakona kao matično radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja ukratko je obrazložio da Zakon o zaštiti zraka po svojoj strukturi predstavlja okvirni zakon kojim se uređuje upravljanje i procjenjivanje kakvoćom zraka, te da je temeljem njega donesen iz provedbenih propisa kojima se ovo područje usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije. Tijekom 3 godine od stupanja na snagu ovog zakona od strane RH potvrđeni su međunarodni ugovori s područja zaštite klimatskog sustava i emisije stakleničkih plinova čija provedba zahtjeva određene izmjene Zakona o zaštiti zraka. Ujedno se predloženim izmjenama i dopunama u zakon prenose elementi direktiva te vrši usklađenje sa Zakonom o zaštiti okoliša donesenim 2007. godine. U raspravi na odboru posebno je ukazano na pitanje kakvoće zraka u Sisku, Kutini i Rijeci te istaknuta potreba uvođenja mjerenja satnih umjesto dnevnih razina amonijaka i sumporovih spojeva. Ujedno je od predlagatelja zatraženo dodatno pojašnjenje vezano uz sustav obavješćivanja javnosti kod prekoračenja dozvoljenih vrijednosti emisija te mogućnost uvođenja ekološke rente. Vezano uz pitanje onečišćenja zraka iz Rafinerije nafte Sisak i zaključak donesen na 25. sjednici Hrvatskog sabora u travnju 2007. godine, predstavnik predlagatelja istaknuo je da je pripremljeno izvješće o rezultatima provedbe predloženih mjera za proteklu godinu, te će biti dostavljeno Odboru za zaštitu okoliša. Ujedno je polazeći od činjenica da energetika emitira visok postotak stakleničkih plinova, raspravljano je o trendovima potrošnje energije u Republici Hrvatskoj, pitanjima ispunjenja ograničenja Kyoto protokola, emisija stakleničkih plinova te povećanje udjela obnovljivih izvora energija. U tom je kontekstu istaknuta potreba dostavljanja nacrta strategije energetskog razvitka Republike Hrvatske na razmatranje Oboru za zaštitu okoliša prije stavljanja navedene strategije u proceduru donošenja. Tijekom rasprave istaknuta je važnost izrade kvalitetnih projekata te izvedbe sustava odplinjavanja kod sanacije odlagališta otpada u cilju preveniranja pojava prekoračenja koncentracije metana iznad graničnih vrijednosti. U raspravi je ujedno ukazano na pitanje složenosti metode valorizacije prizemnog ozona te važnost komunikacije s javnošću vezano uz ovu problematiku. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka.
Hvala. Ima li još koji odgovori? Rasprava, klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Tomislav Vrdoljak. Izvolite.
Hvala. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Zakon o zaštiti zraka donesen je u studenome 2004. godine i stupio je na snagu 31. ožujka 2005. godine. Usklađen je s odredbama direktiva tako da po svojoj strukturi predstavlja okvirni zakon sukladno direktivi 96/62 E.Z. kojim se uređuje upravljanje i procjenjivanje kakvoćom zraka a provedbenim propisima koji su doneseni temeljem ovoga zakona implementirane su u najvećoj mjeri direktive iz tog područja. Onečišćenje zraka ozbiljan je problem vremena u kojem živimo i značajno utječe na zdravlje ljudi, kakvoću okoliša, kakvoću življenja te štetno utječe na bilo koju sastavnicu okoliša. Klimatske promjene su globalna opasnost po okoliš, te su stoga glavna prijetnja ljudskom rodu u 21. stoljeću. Glavne onečišćujuće tvari koje se spuštaju u zrak izravnim ili neizravnim ljudskim djelovanjem iz stacioniranih ili pokretnih emisijskih izvora su sumporov dioksid, dim, ugljikov monoksid, lebdeće čestice, teški metali, benzin, oli, aromatski ugljikovodici, amonijak i drugi. Europska unija je zbog vrtoglavog porasta emisija ugljičnog dioksida, što bi moglo rezultirati katastrofalnim posljedicama predložila da u nacrt s Balija uđe odrednica prema kojoj bi industrijski razvijene zemlje do 2020. godine smanjile emisiju u rasponu između 20 i 40% u odnosu na 1990. godinu. Protokolom iz Kyota se predviđalo da industrijski razvijene zemlje od 2008. do 2012. godine smanje emisiju stakleničkih plinova za oko 5% u odnosu na 1990. godinu. Izvori onečišćujućih tvari u atmosferi su, uz prirodne izvore, uglavnom rezultat ljudske aktivnosti kao što su npr. izgaranje fosilnih goriva u svrhu proizvodnje energije za potrebe industrije i kućanstava, industrijski procesi i promet koji predstavlja glavni izvor onečišćenja zraka u gradovima. Mi smo prvi naraštaj koji ima itekako razloga strahovati od nepredvidljivosti klime jer smo svjedoci brojnih vremenskih ekstrema koje gledamo na televiziji, topljenja ledenjaka, olujnih nevremena, poplava, a pratimo i kod nas u Hrvatskoj zime koje su sve više bez snijega i kišna ljeta. Svi ovi problemi, kako onečišćenja zraka, tako i klimatskih promjena te oštećenja ozonskog sloja moraju se rješavati na lokalnoj, regionalnoj i globalnoj razini donošenjem adekvatnih strategija, programa i mjera te donošenjem propisa i njihovom adekvatnom primjenom u praksi. Republika Hrvatska se od svoje neovisnosti aktivno uključila u rješavanje problema onečišćenja zraka, a kasnije i klimatskih promjena, uvažavajući pozitivne propise u državama Europske unije. Novi Zakon o zaštiti zraka iz 2004. godine usklađen je s odredbama EU direktiva, tako da po svojoj strukturi predstavlja okvirni zakon sukladno direktivi 96/62 E.Z. kojim se uređuje upravljanje i procjenjivanje kakvoćom zraka, a provedbenim propisima koji su doneseni temeljem ovoga zakona implementirane su u najvećoj mjeri direktive iz područja zaštite zraka. Temeljem ovoga zakona, do danas je doneseno 16 provedbenih propisa i programa koji su u najvećoj mjeri usklađene s pravnom stečevinom Europske unije. Potrebno je naglasiti da je Republika Hrvatska ratificirala gotovo sve međunarodne ugovore iz područja zaštite atmosfere, klime i ozonskog sloja te se i na taj način aktivno uključila na regionalnoj i globalnoj sceni u suzbijanju onečišćenja zraka i zaštiti klimatskog sustava. U listopadu 2007. godine, donesen je novi krovni Zakon o zaštiti okoliša. Ovim zakonom uveden je novi instrument zaštite okoliša utvrđivanje objedinjenih uvjeta zaštite okoliša za postrojenje kojim se prenosi direktivama 96/91 E.Z.-a u hrvatsko zakonodavstvo, te je zbog toga bilo potrebno uskladiti pojedine odredbe Zakona o zaštiti zraka. Zakonom o zaštiti okoliša iscrpno su uređena pitanja vezana za upravni i inspekcijski nadzor te je potrebno s odredbama ovoga zakona uskladiti i adekvatne odredbe u Zakonu o zaštiti zraka. Kako je u međuvremenu donesen i Prekršajni zakon, potrebno je i s tim zakonom uskladiti Zakon o zaštiti zraka. Tijekom 3 godine od stupanja na snagu Zakona o zaštiti zraka usvojene su značajne dopune međunarodnog ugovora iz područja zaštite klimatskog sustava i emisija stakleničkih plinova koje zahtijevaju određene izmjene Zakona o zaštiti zraka. Republika Hrvatska je također 27. travnja 2007. godine ratificirala Kyotski protokol uz okvirnu Konvenciju UN-a o promjeni klime koji je u odnosu na Republiku Hrvatsku stupio na snagu 28. kolovoza 2007. godine. Temeljem navedenog te obveze Republike Hrvatske o usklađivanju hrvatskog zakonodavstva s pravnom stečevinom EU-a pripremljen je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o zaštiti zraka koji se usklađuje s odredbama novog Zakona o zaštiti okoliša te se daje pravni okvir za provedbu Kyotskog protokola i pravne stečevine EU iz ovoga područja. Ratifikacijom Kyotskog protokola stekli su se uvjeti za prijenos pravne stečevine Europske unije u hrvatsko zakonodavstvo te se ovim zakonom prenose elementi sljedećih direktiva. Direktive kojom se utvrđuje shema za trgovanje kvotama emisijama stakleničkih plinova unutar zajednice, uredbe komisije o standardiziranim i sigurnosnim strukturama registara emisija, odluke kojom se uspostavlja upitnik za izvješćivanje prema zahtjevima direktive kojom se utvrđuje shema za trgovanje kvotama emisije stakleničkih plinova unutar zajednice. Odluke kojom se prenose upute za praćenje i izvješćivanje o emisijama stakleničkih plinova sukladno direktivi 2003/87 EZ. Odluke o izbjegavanju dvostrukog brojanja smanjenja emisija stakleničkih plinova temeljem sustava zajednice za trgovanje, emisijama za projektne aktivnosti temeljem Kyotskog protkola u skladu s direktivom 2003/87 EZ. Koje su osnovne značajke prijedloga ovoga zakona? Osnovne značajke prijedloga ovoga zakona su usklađivanje s odredbama Zakona o zaštiti okoliša, a to znači pitanje zaštite zraka koja su bila u nadležnosti ureda državne uprave u županijama, ovim se zakonom prenose u cijelosti na upravne odjele nadležne za zaštitu okoliša u županijama i Gradu Zagrebu. Podaci o emisijama prikupljaju se u novom objedinjenom sustavu registra onečišćavanja okoliša. Odredbama nacrta zakona propisuju se obveze postrojenjima za primjenu tehničkih mjera zaštite zraka propisanih novim uvedbenim instrumentom u Zakonu o zaštiti okoliša, objedinjenim uvjetima zaštite okoliša. Propisuje se također primjena tehničkih mjera zaštite zraka koje moraju biti propisane u dozvolu koju izdaje nadležno tijelo na lokalnoj razini za bavljenje određenih djelatnosti u pogonima, uređajima ili manjim postrojenjima za koje nije obvezno pribavljanje objedinjenih uvjeta zaštite okoliša. Značajna novost je da se ove mjere moraju utvrditi elaboratom koji izrađuje ovlaštena osoba prema Zakonu o zaštiti okoliša. I sukladno Zakonu o zaštiti okoliša na iscrpan način se ovim zakonom uređuju pitanja vezana za upravni i inspekcijski nadzor da se propisuju adekvatne novčane kazne. Značajka prijedloga ovog zakona je također prijenos pravne stečevine Europske unije u području klimatskih promjena, a to znači prijedlogom zakona uređuje se praćenje emisija stakleničkih plinova na razini države, način izračuna tih emisija, izvješćivanje, dostavljanje podataka u nacionalni registar, emisija koje s ovim zakonom uspostavlja. Propisuje se donošenje plana raspodjele emisijskih kvota stakleničkih plinova, razdoblja za koja se donosi popis djelatnosti na koje će se primjenjivati raspodjela emisijskih kvota i drugi uvjeti neophodni za adekvatnu provedbu plana. Propisuje se obveza postrojenjima prema popisu iz plana da pribave dozvolu ministarstva za ispuštanje stakleničkih plinova do propisanog roka, tj. do 30. rujna 2009. godine. U protivnom ova postrojenja neće moći obavljati svoju djelatnost i ispuštati stakleničke plinove nakon 1. siječnja 2010. godine. Emisije stakleničkih plinova dodijeljene dozvolom mogu biti predmet trgovanja. Za potrebe praćenja svih transakcija s dodijeljenim kvotama u Agenciji za zaštitu okoliša uspostavlja se registar emisija kao središnja standardizirana i infomratizirana baza svih podataka o emisijama stakleničkih plinova. I na kraju uvodi se također plaćanje naknade u iznosu od 750 kuna za svaku prekomjernu tonu ugljičnog dioksida koju operater ne može pravdati svojom dozvolom i koju uplaćuje u Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost. Uplaćena sredstva biti će polog u slučaju da Republika Hrvatska mora platiti kaznu zbog prekomjernih emisija stakleničkih plinova. Ostala značajna pitanja su: Sukladno obvezama iz ratificiranih međunarodnih ugovora propisuje se obveza da nacionalne agencijske planove, nacionalne programe i nacionalna izvješća donosi Vlada Republike Hrvatske. Također se daje ovlast ministarstvu da u slučaju prekograničnog onečišćenja zraka koje dolazi iz druge države i može prouzročiti povećane koncentracije onečišćujućih tvari na teritoriju Republike Hrvatske može pokrenuti aktivnosti s nadležnim tijelom druge države kako bi se donijeli zajednički planovi i programi za smanjivanje onečišćenja zraka primjenom prikladnih mjera. Na temelju svega navedenog te u cilju što bolje i kvalitetnije zaštite zraka i zaštite klime u Republici Hrvatskoj smatramo donošenje izmjena i dopuna zakona postojećeg Zakona opravdanim i stoga će klub Hrvatske demokratske zajednice podržati donošenje izmjena i dopuna Zakona o zaštiti zraka. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a, gospodin zastupnik Zdenko Franić.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Evo dočekali smo u ovo dinamično vrijeme da ponovo razmatramo kompleksnu problematiku zaštite zraka iako je Zakon o zaštiti zraka donesen u Hrvatskom saboru relativno nedavno. Međutim dinamično gospodarstvo u Europi kao i u Hrvatskoj, te neke nove znanstvene spoznaje koje su opredmećene u novim europskim, nekim novim europskim direktivama, a također i činjenica da je u Republici Hrvatskoj donesen Zakon o zaštiti okoliša 2007. godine su evo uzroci da se mora mijenjati i Zakon o zaštiti zraka. Republika Hrvatska iako se zemljopisno nalazi u dijelu Europe koja ne bi trebala imati većih problema sa kvalitetom zraka, ipak ima nekoliko teških situacija vezano uz tu problematiku. Spomenimo Sisak, Kutinu, Rijeku pa i Grad Zagreb kao najveću anglomeraciju stanovništva u Republici Hrvatskoj. Ovim zakonom se uvodi kontrola lebdećih čestica manjeg promjera odnosno promjera od 2,5 mikrometra, a to je u skladu sa suvremenim znanstvenim spoznajama prema kojim većina zdravstvenih tegoba dolazi upravo od tih čestica manjeg promjera. Međutim činjenica jest da su se te čestice manjih promjera pokazali kao dobri pokazatelji prijenosa onečišćenja sa udaljenijih izvora, dakle to je ono čime nas obdaruju, jer čak i najudaljenije europske države. Znanstvenici su također ustanovili i da koncentracija ukupnih lebdećih čestica, zatim lebdećih čestica većeg promjera, a kao i ovih manjih, te u njima sadržanih onečišćujućih tvari statistički značajno ovise o vremenskim stanjima. U Zagrebu je primjerice najveća koncentracija se može zabilježiti lebdećih čestica u trenutku kada puše vjetar iz jugoistočnog smjera tj. tzv. jugoistočni tip vremena i to ukazuje na industrijsku zonu zagrebačku kao osnovni izvor onečišćenja lebdećim česticama na području Grada Zagreba. Srećom, po Zagreb i njegove stanovnike taj tip vremena je najrjeđi i vjetar najrjeđe puše iz tog smjera. I to je jedan od primjera dobrog prostornog planiranja industrijskih aktivnosti u velikim gradovima i to možda nadajmo se baš zahvaljujući informacijama koje je priskrbila hrvatska znanost. U ovom zakonu se uvodi zamjena „kritične“ za „upozoravajuću“ razinu, no prema ako se uđe dublje u zakon vidi se da bi kritična razina bila niža od upozoravajuće razine, što ukazuje da možda termin nije najbolje odabran. Opet se uvodi i klasifikacija kakvoće zraka prema određenim parametrima, a što u praksi otvara mogućnost da jedno mjesto bude po dva parametra različito klasificirano. To je evo recimo jedna od dvojbi koju bi valjalo nekako razriješiti. Određivanje područja i naseljenih područja, te njihovo razvrstavanje prema kategorijama kakvoće zraka utvrđuje Vlada. Međutim, bilo bi dobro da se to određivanje radi u suradnji sa jedinicama lokalne i područne odnosno regionalne uprave i samouprave, jer bi to bilo u skladu sa, ne samo sa demokratskim standardima i decentralizacijom u području odlučivanja u kojem svakako treba sudjelovati i lokalna zajednica, posebice stoga što je lokalnoj zajednici u velikoj razini povjerena briga o čistoći zraka. Zakonom nedostaje jedan važan instrument zaštite zraka jer članak 2. Zakona o zaštiti zraka kaže, to je ova neprerađena verzija da zaštita i poboljšanje kakvoće zraka u cilju održivog razvoja se temelji na načelima zaštite okoliša s određenim Zakonom o zaštiti okoliša i zahtjevima međunarodnih prava. Princip održivog razvoja temeljno je načelo zaštite okoliša i zaštite zraka. Zaštitu zraka moramo ostvariti na način da njegovim današnjim korištenjem ne uskratimo budućim generacijama mogućnost korištenja prirodnih resursa. U ovom slučaju čistog zraka. Zakon o zaštiti zraka daje instrumente za korekcijske akcije, međutim u dijelu preventive i zaštite, te provedbe principa održivog razvoja je pomalo nedorečen pa čak i nedostatan. Zakonom su propisane tri kategorije kakvoće zraka. Ako je zrak umjereno onečišćen to je II. kategorija, jače onečišćen III. kategorija. Zakon propisuje način korekcijskog djelovanja. Za I. kategoriju propisuje se da zrak mora ostati trajno u I. kategoriji, bez obzira na novu izgradnju. Međutim u području I. i II. kategorije kakvoća zraka, novi zahvat u okoliš ili rekonstrukcija postojećeg izvora onečišćavanja zraka ne smije ugroziti postojeću kategoriju kakvoće zraka. Međutim to nije dostatno jer omogućava da neki novi izvor emisije, industrijsko postrojenje koje se gradi u području gdje je kakvoća zraka znatno ispod granične vrijednosti praktički zapuni prostor do granične vrijednosti i na tom mjestu više nitko ništa ne može graditi. Utjecaj takvog postrojenja može biti vrlo velik jer u nekim područjima koncentracija štetnih tvari su upola manje od GV pa on može imati doprinos do cijele razine granične vrijednosti. Za svaki novi zahvat provodi se postupak procjene utjecaja na okoliš, a prema novom Zakonu o zaštiti okoliša i za planove i programe izrađuje se strategijska studija na okoliš. Ne postoji garancija da će kroz ovaj proces biti ostvareno načelo održivog razvoja, jer se investitor ima prava pozvati i na Zakon o zraku. Bilo bi stoga dobro da se zakonom uvede dopušteno dodatno opterećenje u područjima I kategorije zraka, a to ne može biti u nadležnosti samo lokalnih uprava u sklopu planova i programa i potom kroz studije utjecaja na okoliš jer se opća načela trebaju definirati na razini države. Pitanje je recimo sa zaštićenim prirodnim područjima ili područjima od istaknute kulturne važnosti, a praksu reguliranja dodatnog opterećenja imaju i druge države. Mnoge druge države isto tako one definiraju i prihvatljivi dodatni rizik te bi bilo dobro da u smislu ovog zakona za područje prve kategorije zraka Vlada donese upute o načelima i mjerilima određivanja dozvoljenog opterećenja, dodatnog opterećenja kako bi se omogućila dugotrajna zaštita i uvažio princip održivog razvoja. Što se tiče inspekcije, zakon daje vrlo visoke ovlasti inspekciji i prema zakonu inspektor može narediti obustavu proizvodnje što općenito nije upitno, štoviše ponekad je i potrebno. Problem je to što ne postoje dodatno definirana mjerila, ona nisu korektno definirana jer nisu kvantifikabilna dakle mjerljiva. Članak 87. kaže da: "Onečišćivač treba platiti kaznu ako emitira količine koje mogu ugroziti zdravlje ljudi, kakvoću življenja ili okoliš". Treba objasniti što se misli pod utjecajem na zdravlje. Nigdje se ne definira koje su to vrijednosti i bilo bi potrebno da predlagač objasni točno koje su to vrijednosti i gdje su definirane. To svakako nisu granične vrijednosti, a nisu niti tolerantne vrijednosti s obzirom da se radi o veličinama koje zapravo europska legislativa ne prepoznaje. A to nisu niti kritične vrijednosti, jer one su definirane samo za neke onečišćujuće tvari. Ne znači da, ako se kratkotrajno premaše emisije da je zdravlje zaista i ugroženo, jer koncentracije u okolišu mogu i dalje biti niske. Hrvatska nema definirane kriterije za ocjenu utjecaja neugodnih mirisa što spada u narušavanje kakvoće življenja. Primjer je recimo Sisak. Tamo ljudi zaista teško podnose neugodne mirise, ali razine koncentracija zaista jesu ispod onih koje mogu utjecati na zdravlje. Potrebno je jasno definirati mjerila za ocjenu što je ugrožavanje zdravlja, što je ugrožavanje kakvoće življenja, odnosno pretjeranog utjecaja na okoliš. Time će se dobiti i objektivna mjerila za rigoroznije djelovanje. Ne može inspekcija djelovati i optužiti industriju da ugrožavaju zdravlje, a da nemaju podatke o koncentracijama niti imaju referentnu vrijednost za neka zagađivala. Stoga bi Vlada trebala posebnom uredbom definirati kriterije i koje koncentracije u zraku se mogu smatrati da ugrožavaju zdravlje, kakvoću življenja i prekomjeran utjecaj na okoliš kao mjerilo za momentalno djelovanje i obustavu pogona. Što se tiče nositelja poslova iz praćenja kakvoće zraka u postajama iz državne mreže, to je povjereno Državnom hidrometeorološkom zavodu. Međutim, smatramo da bi u to svakako trebalo uključiti i znanstvene institute i fakultete Republike Hrvatske koji se bave predmetnom problematikom budući da se u toj sferi akademsko-znanstvene zajednice kriju oni najjači društveni resursi koji se upravo bave, ne samo ispitivanjem kakvoće zdravlja nego i ispitivanjem utjecaja na zdravlje, a iskusni su i u mnogim drugim poslovima vezanom uz razvijanje metodologije i interpretacije rezultata. Svakako, radi se o potrebnom zakonu koji bi uz ova određena poboljšanja bio još bolji i klub SDP-a će ga podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam potpredsjedniče. Ovaj prijedlog izmjena Zakona o zaštiti zraka nažalost govori o tome koliko smo svojim antropocentričnim načinom razmišljanja i djelovanja ekološki degradirali svijet u kojem živimo. Ova naša stvarnost je posljedica razmišljanja i djelovanja prema kojem je zapadni čovjek duboko uronjen u bešćutni konzumerizam, postao alfa i omega svega, jedino mjerilo svih stvari. Zbog galopirajućih klimatskih promjena, područje zaštite zraka i suzbijanje agresivnih stakleničkih plinova postalo je najpropulzivniji prostor kako međunarodnog, tako i europskog političkog, zakonodavnog, ali i gospodarskog djelovanja. Fenomen klimatskih promjena definitivno je postao tema glavnih struja društvenih kretanja kako u svijetu, tako i u Hrvatskoj. Iako mi se još prije nekoliko godina, u vrijeme dok sam radila u Ministarstvu zaštite okoliša i slala priopćenja u kojima smo hrvatsku javnost informirali o Kyoto i Montrealskom protokolu, Danu ozonskog omotača i sličnim temama činilo da će medijska i opća javnost veću pažnju ovim problemima posvetiti tek za kojih desetak godina, kaotična stvarnost poremećenih godišnjih doba i njihovih dosadašnjih obilježja toliko eskalirala da ju više nije moguće ignorirati. To govori kako su manifestacije klimatskih promjena sve vidljivije, brže i alarmantnije. Zbog svega što nam se svake godine sve vidljivije i brže događa, iznimno sam sumnjičava prema prognozama klimatologa koji katastrofične scenarije predviđaju tek za od sredine prema kraju ovog stoljeća. Prije kojih pet godina bila sam zabrinuta zbog posljedica antropogenog djelovanja na okoliš, ali sam optimistično vjerovala kako je odgovornim ponašanjem, prvenstveno najodgovornijih i najbogatijih država svijeta, te primjenom odredbi Kyoto protokola moguće zaustaviti ili barem donekle usporiti razorne posljedice nesmiljene ljudske destrukcije okoliša. Danas nažalost u to više ne vjerujem. Jer i dalje svaki dan na djelu vidimo kako ne želimo promijeniti naš antropocentrični, izuzetno egoistični pogled na svijet, uvjerenje kako je normalno da smo mi ljudi u središtu svih stvari. Jer klimatske promjene samo su vrh sante leda, najuočljivija manifestacija antropogene destrukcije okoliša, pa slijedom toga sprečavanje nekontroliranih emisija stakleničkih plinova u okoliš, odnosno prekomjernog onečišćenja atmosfere, nikako ne može učinkovito spriječiti ekološku katastrofu u koju smo zakoračili i svakim danom sve više tonemo. Iako mediji upozoravaju kako pregrijavanje zemlje uslijed emisije stakleničkih plinova danas predstavlja najveći ekološki problem s kojim se sučeljava Međunarodna zajednica, to nije posve točno, odnosno predstavlja veliko pojednostavljenje složenih okolnosti kojima se ljudskim aktivnostima svakodnevno i nepovratno već desetljećima pa i stoljećima sustavno uništava okoliš. Podsjetit ću da je u '80.-tim godinama prošlog stoljeća veliku pozornost izazvao tekst Donelle Meadows "Granice rasta", koji je razotkrio vezu između svih relevantnih čimbenika u degradaciji okoliša. U "Granicama rasta" povezana su ubrzana industralizacija, nekontrolirani rast broja stanovnika, široko rasprostranjena pothranjenost, te iskorištavanje neobnovljivih izvora sa zagađivanjem okoliša. Svi prethodni elementi međusobno su povezani na mnogo načina a zaključak izvješća je da će se granice rasta na planeti doseći za manje od sto godina ukoliko se nastavi sadašnji trend svih čimbenika a to je industrijalizacija, rast stanovništva, glad u svijetu, iscrpljivanje prirodnih izvora, degradacija okoliša. To će rezultirati velikim padom industrijske proizvodnje te smanjenjem broja stanovnika. Meadow zaključuje kako je takvu crnu prognozu moguće izbjeći uspostavom uvjeta ekonomske i ekološke stabilnosti koji su održivi u daljnjoj budućnosti odnosno zaključuje da što prije svjetska politika prihvati realizaciju održivog razvoja ljudskog društva te krene s implementacijom smjernica održivog razvoja ranije će pokazati pozitivni rezultati te politike. Teoretičari održivog razvoja King i Schneider u prvoj globalnoj revoluciji razlažu ideju velike tranzicije prema kojoj se nalazimo u ranom stadiju tvorbe novog modela svjetskog društva koji će biti različit od dosadašnjeg modela i to na način koliko se društvo nastalo industrijskom revolucijom razlikovalo od … [[Govornik se ne razumije.]] društva koje mu je prethodilo. Prema njihovom mišljenju svijet se nalazi na početku prve globalne revolucije i to ekološke revolucije. Slične ideje iznio je i Vittorio Hosle u Filozofiji ekološke krize gdje govori o smjeni paradigmi odnosno najavljuje smjenu gospodarske paradigme u kojoj još uvijek živimo ekološkom paradigmom u koju polagano ulazimo i to ne zahvaljujući našem svjesnom odabiru već stoga što smo pritisnuti sve negativnijim ekološkim saldom. Bilo da koristimo naziv velika tranzicija ili smjena paradigmi govorimo o istom fenomenu, o ekološkoj revoluciji. Iz povijesti je poznato da revolucije kakve god bile znače prilično brutalan obračun s dosadašnjim društvenim modelom odnosno nasilni dolazak novog modela društva a to je ono što će nam se po mojem mišljenju uskoro i dogoditi. Uznapredovale klimatske promjene, eksplozija svjetskog stanovništva, sve oskudniji prirodni resursi nafta, voda, hrana, nesklonost promjeni sadašnjeg tržišnog načina života, rast industrije u svim državama svijeta, globalizacijski trendovi, opće zagađenje okoliša i moralna ravnodušnost čovječanstva u to nas svakim danom uvjeravaju. Iako sam u dosadašnjoj raspravi iskazala veliku sumnju u mogućnost pozitivnog djelovanja u cilju izazivanja pozitivne promjene ipak pozdravljam donošenje ovog zakona jer smatram da će nam budućnost biti lakša ukoliko se što prije pripremimo za loš scenarij. U tom smislu i predlažem da se odredbe zakona koje se tiču mjera za sprječavanje onečišćenja zraka preformuliraju na način da se uvede neka varijanta ograničenja prometa, dozvola prometovanja samo vozilima javnog prometa i transporta odnosno ukidanje prometa osobnim vozilima u dijelovima gradova i općina ukoliko je zagađenje graničnih vrijednosti ili prekograničnih vrijednosti. Naime, kao što već svi vjerojatno znate promet je u Hrvatskoj već cijeli niz godina najveći zagađivač zraka pa je nužno radi učinkovitije zaštite znači okoliša raditi učinkovitije na suzbijanju štetnih emisija iz prometa. Hvala vam lijepa.
Hvala. Na redu je uvaženi zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, poštovani gospodine tajniče, kolegice i kolege. Nema uopće sumnje da je zaštita okoliša neophodna za kvalitetu života svih nas sadašnjih i budućih generacija a u tome je bitno kombinirati stalni gospodarski rast na način koji je dugoročno održiv. Već je tu bilo rečeno da je Zakon o zaštiti zraka donesen u studenom 2004. i da je stupio na snagu 31. ožujka 2005. godine. Usklađen je s odredbama direktiva kojima se uređuje upravljanje i procjenjivanje kakvoćom zraka a provedbenim propisima koji su doneseni temeljem ovog zakona implementirane su u najvećoj mjeri direktive iz tog područja. Što se ustvari uređuje tim zakonom? Kao prvi temeljni ciljevi zaštite zraka, zatim značenje pojmova u smislu zakona. Zatim, utvrđuje se institucionalna nadležnost za provedbu zakona, izrađuju se planski dokumenti i sudjeluje javnost u njihovoj izradi. Zatim, prikazuje se način praćenja i utvrđivanja kakvoće zraka na državnoj i lokalnoj razini. Razvrstavanje postoji područja na zone i aglomeracije s obzirom na kategoriju kakvoće zraka. Postoji evidentiranje i praćenje emisija i stacionarnih izvora, obavljanje stručnih poslova, praćenje kakvoće zraka i emisija u zraku. Zatim, postoje mjere za sprječavanje i smanjivanje onečišćavanja zraka, znači tvari koje oštećuju ozonski sloj, staklenički plinovi, informacijski sustav u kakvoći zraka. Zatim, postoje ekonomski instrumenti, nadzor, prekršaji i novčane kazne. U 2006. i 2007. godini Hrvatski sabor usvojio je niz međunarodnih ugovora iz područja zaštite zraka, tako Zakon o potvrđivanju stockholmske konvencije o … [[Govornik se ne razumije.]] organskim onečišćenim tvarima. 2007. godine je također donesen Zakon o zaštiti okoliša pa je potrebno uskladiti odredbe Zakona o zaštiti zraka sa Zakonom o zaštiti okoliša. Tako se pitanja zaštite zraka koja su bila u nadležnosti ureda državne uprave u županijama prenose u cijelosti na upravne odjele nadležne za zaštitu okoliša u županijama i gradu Zagrebu. Podaci o emisijama prikupljaju se u novom objedinjenom sustavu registra onečišćavanja okoliša kako je uređeno u Zakonu o zaštiti okoliša. Zakonom o zaštiti okoliša iscrpno su uređena na novi način pitanja vezana uz upravni i inspekcijski nadzor te je potrebno s odredbama ovog zakona uskladiti i adekvatne odredbe u Zakonu o zaštiti zraka. Kako je u međuvremenu donesen i Prekršajni zakon potrebno je i s tim zakonom uskladiti Zakon o zaštiti zraka. Tijekom tri godine od stupanja na snagu ovog zakona usvojene su značajne dopune međunarodnih ugovora iz područja zaštite klimatskog sustava i emisija stakleničkih plinova koje zahtijevaju određene izmjene Zakona o zaštiti zraka. Također, Republika Hrvatska je 27. travnja 2007. godine ratificirala Kyotski protokol uz Okvirnu konvenciju UN-a o promjeni klime koji je u odnosu na Republiku Hrvatsku stupio na snagu 28. kolovoza 2007. godine. Kao dio svoje strategije za borbu protiv klimatskih promjena, protokola i Kyota EU je uvela prvi svjetski trgovački sustav za emisije. Vlade EU-a izdaju raspored za industrijske i energetske poslovne subjekte kojim daju ovlasti da emitiraju ugljični dioksid glavni plin staklenika do određene granice. Poduzeća koja ne koriste sve svoje certifikate mogu prodati višak tvrtkama koje žele izbjeći skupe globe povezane s premašivanjem svojih pragova emisija. Komisija je također predložila proširenje programa trgovanja s emisijama na zrakoplovne kompanije. Zrakoplovne kompanije pridonose 3 postotnim emisijama plinova i staklenika, no putovanje zrakom raste vrlo brzo a emisije aviona mogle bi negirati četvrtinu smanjenja emisija potrebnih za industrije energetikom iz Protokola iz Kyota. Obaveze temeljem Protokola iz Kyota traju samo do 2012. godine no, komisija je već pokrenula konzultacije za politiku glede klimatskih promjena nakon 2012. godine. Znači, postoji i registar emisija stakleničkih plinova. Znači, stranke pored nacionalnog praćenja stakleničkih plinova dužne su uspostaviti registar emisija stakleničkih plinova u kojem će bilježiti i obračunavati transakcije misijskih jedinica koje predstavljaju jednu tonu ugljičnog dioksida ekvivalent. Državi koja je stranka Kyotskog protokola dodjeljuje se iznos emisije, odnosno kvota emisijskih jedinica koju smije ispuštati u razdoblju od 2008. do 2012. godine. Iz Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka citirat ću neke važne članke. Tako na primjer članak 3. govori da postoje pod točkama, pod stavkama znači zamjenske tvari. To su florirani plinovi koji pridonose globalnom zatopljenju, te ih je potrebno nadzirati. Zatim pojam “kritična razina“. Razina znači onečišćenosti temeljena na znanstvenim spoznajama iznad koje može doći do štetnih učinaka na receptore kao što su biljke, drveće ili prirodni eko sustavi, a izimajući ljude. Onda postoji termin “prosječni pokazatelji složenosti“. Znači, prosječna razina onečišćenosti utvrđena mjerenjima na mjernim postajama za praćenje pozadinskih gradskih onečišćenja, a koje odražavaju izloženost stanovništva. Gornja granica koncentracije to je razina onečišćenosti koja je utvrđena na temelju znanstvenih spoznaja, a u cilju sprječavanja neopravdano visokog rizika za ljudsko zdravlje, a koju treba postići unutar određenog razdoblja i koji se kad je jednom postignuta ne smije prekoračiti. Mehanizam, zatim postoji pojam trgovanja emisijama, to smo već rekli. Instrument Kyotskog protokola koji omogućuje trgovinsku razmjenu sa emisijskim jedinicama među strankama priloga jedan UNFCC. Zatim, postoji transakcija evidentirani prijenos kava na emisijske jedinice ostvarene bilo postupkom trgovanja ili na drugi način. Međunarodni dnevnik transakcija. Središnja elektronička baza podataka tajništva za praćenje ispravnosti transakcije između registriranih sustava određenih Kyotskim protokolom. Nadzirana osoba. Znači, termin pravna osoba i fizička osoba, obrtnik registrirana za obavljanje djelatnosti. Članak 11. govori, znači prema razinama onečišćenosti on govori da postoji prva kategorija kakvoće zraka, druga i treća. Prva je ona kada je zrak čist ili neznatno onečišćen. Znači, nisu prekoračene granične vrijednosti i dugoročni ciljevi za ozon. Druga kategorija kakvoće zraka to je umjereno onečišćen zrak kad su prekoračene granične vrijednosti i dugoročni ciljevi za ozon, a nisu prekoračene tolerantne vrijednosti i ciljne vrijednosti za ozon. I treća kategorija kakvoća zraka. To je prekomjerno onečišćen zrak. Znači, prekoračene su i tolerantne vrijednosti i ciljne vrijednosti za ozon. Kategorija kakvoće zraka iz stavka 1. ovog članka utvrđuje se za svaku onečišćujuću tvar posebno. Određivanje područja i naseljenih područja, te njihovo razvrstavanje prema kategorijama kakvoće zraka utvrđuje Vlada. Stavak 4. kategorije kakvoća zraka utvrđuje se jedanput godišnje za proteklu kalendarsku godinu. Stavak 5. godišnje izvješće o praćenju kakvoće zraka na području države s popisom kategorija kakvoće zraka izrađuje Agencija za zaštitu okoliša i objavljuje na Internet stranici. Još bih nešto rekao o članku 12. gdje poslove praćenja kakvoće zraka u postajama iz državne mreže za praćenje kakvoće zraka. Znači, prikupljanje podataka, provjera kakvoće, mjerenje podataka, obrada i prikaz rezultata, dostava podataka u informacijski sustav zaštite zraka, održavanje i servisiranje postaja i opreme, te izgradnja novih postaja u državnoj mreži obavlja Državni hidrometeorološki zavod. Nadzor nad poslovima praćenja kakvoće zraka u postajama iz državne mreže za praćenje kakvoće zraka obavlja ministarstvo. Nešto o članku 14. znači koji ima stavak 1. U slučajevima kada postoji sumnja da je došlo do onečišćenosti zraka čija je kakvoća takva da može narušiti zdravlje ljudi, kakvoću življenja ili štetno utjecati na bilo koju sastavnicu okoliša moraju se obaviti mjerenja posebne namjene ili obaviti procjene razine onečišćenosti. Stavak 2. Gradsko poglavarstvo Grada Zagreba, odnosno grada i općine utvrđuje opravdanost sumnje iz stavka 1. ovog članka i donosi odluku o mjerenjima posebne namjene sa sadržajem i razdobljem mjerenja ili procjeni razine onečišćenosti. Stavak 3. Na zahtjev inspekcije zaštite okoliša da se utvrdi opravdanost sumnje iz stavka 1. ovog članka Gradsko poglavarstvo Grada Zagreba, grada i općine dužna je donijeti odluku o mjerenju posebne namjene ili procjeni razine onečišćenosti u roku tri dana. Hrvatska demokratska zajednica će podržati Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka s Konačnim prijedlogom zakona po hitnom postupku.
Hvala lijepo. Na redu je uvaženi zastupnik Ivan Šantek.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka. Premda je Zakon o zaštiti zraka donesen relativno nedavno 2004. godine i stupio je na snagu početkom ožujka 2005. godine i bio je usklađen sa odgovarajućim direktivama Europske unije. Evo, stekli su se uvjeti da se i taj zakon promijeni, odnosno da se određene nejasnoće i nepreciznosti zakona uklone, a isto tako da se uklone sa važećim zakonima koji su u međuvremenu doneseni kao što je Zakon o zaštiti okoliša i isto tako i Prekršajni zakon. Naravno, tu je i hrvatski protokol koji je u okviru Konvencije Ujedinjenih naroda o promjeni klime isto tako utjecao na izmjene i dopune zakona. Premda se na prvi pogled radi o tehničkom usklađivanju zakona za nas iz Sisačko-moslavačke županije je važno svaka promjena koja se događa upravo na ovom području, na području zaštite kvalitete zraka. Evo nedavno prilikom obilježavanja Dana planete Zemlja dogodilo se da prilikom, u medijima, prilikom objavljivanja podataka o zagađenosti na žalost Sisačko-moslavačka županija, odnosno gradovi u Sisačko-moslavačkoj županiji Sisak i Kutina ponovno su se našli na vrlo niskom mjestu po kvaliteti zraka. Za Sisak je čak navedeno da se nalazi u trećoj kategoriji, dakle u najlošijoj kategoriji. Međutim, imali smo ovdje prilike čuti na “aktualnom satu“ da se ne radi o trećoj kategoriji, nego da se radi o drugoj kategoriji kvalitete zraka što od nas iz Sisačko-moslavačke županije isto tako ne zadovoljava, jer mi želimo za naše građane da zrak bude prve kvalitete i da su to svi građani naše županije zaslužili. Razlozi zašto je takva situacija u Sisku, u svakom slučaju je jasna, a to je velika količina industrije koja se tamo nalazila. Sisačko-moslavačka županija je prije rata imala čak 27% industrije bivše Jugoslavije, međutim ta su neka poduzeća i dalje ostala, rafinerija je i danas vrlo aktivna, isto tako i termoelektrana, isto tako i kutinska Petrokemija. Ono što je značajno poboljšanje od 2005. godine kad je stupio na snagu ovaj zakon, a možemo i slobodno reći i otkad je Vlada dr. Ive Sanadera u prošlom mandatu bilo je da su uvedene mjerne stanice gdje naši građani mogu u svakom trenutku na displeju pratiti kvalitetu zraka, odnosno mogu vidjeti brojke koje govore koja je razina onečišćenosti i da li je ta, ustvari razina dozvoljena ili prekoračena. Isto tako senzibilizirana je i javnost, tako da lokalni mediji vrlo brzo reagiraju na svako prekoračenje onečišćenja i to su one dobre stvari koje su bile i u ovom zakonu koji se sada mijenja. Ono što bi ovdje istako' je u svakom slučaju i možda najvažniji projekt za grad Sisak, odnosno za rafineriju, a to je poduzeće za odsumporavanje, popularni "Klaus" koji je u vrijednosti od 24 milijuna kuna polovicom prošle godine započeo s radom, odnosno sada je već to postrojenje i završeno. Samo ilustracije radi ću vam reći koliko je zagađenje sumporom bilo iz rafinerije, a to je da se dnevno preko toga postrojenja "Klaus" proizvede između 25 i 40 tona sumpora koji bi inače završio u zraku. Ovim postupkom proces modernizacije nije završen niti smo još uvijek zadovoljni dokle u gradu Sisku zrak ne bude najbolje kvalitete, ali su načinjeni krupni koraci. Ono što smo čuli na aktualnom satu prije nekoliko dana je ono što smo ustvari i željeli čuti, kada je gospodin potpredsjednik Vlade Polančec rekao da su prva faza koja se odnosi na odsumporavanje popularni "Klaus" gotova, da je do kraja jeseni će biti završena druga faza … [[Govornik se ne razumije.]] i isto tako do kraja 2009. godine će biti i završena treća faza, to je izomerizacija. Druga faza će biti gotova do kraja 2011. i to je ono zaista što nas veseli. Ove izmjene i dopune važećeg Zakona o zaštiti zraka još će značajnije pridonijeti da veliki i mali zagađivači se pridržavaju zakona jer je usklađen i sa europskom stečevinom, ali i sa važećim našim zakonima, isto tako i sa novim Prekršajnim zakonom i ja ću podržati ove izmjene i dopune zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje. Na redu je za raspravu uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Nema ga. Gubi pravo za raspravu. Dalje prema prijavama slijedi rasprava uvaženog zastupnika Borisa Matkovića. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolega. Evo, po običaju svi kažemo pred nama je zakon taj i taj. Ja ću to preskočiti pa ću kazati da onečišćenje zraka je inače jedan vrlo ozbiljan problem vremena u kojem mi danas živimo, kojega smo svi zapravo svjesni i znamo koliko on utječe na nas prvenstveno na zdravlje ljudi, koliko on utječe uopće na kakvoću življenja u bilo kojem, dakle na bilo kojoj razini i uopće u bilo kojem okružju i prostoru. Navedeni su i glavni onečišćivači, tvari koje se spuštaju u zrak a među inima sumporov dioksid, dušikovi oksidi, dim, lebdeće čestice, teški metali itd. Mi smo danas jedan od prvih naraštaja koji zapravo na neki način možemo strahovati, ali isto tako trebamo se svi zajedno potruditi, svaki stanovnik ponaosob da izbjegnemo sve one nepredvidljivosti koje su pred nama svakodnevno počev od mnogih ekstremnih vremenskih i inih događanja oko nas. Treba kazati da je Republika Hrvatska ona koja se svakim danom sve više uklapa, uklopila se u dugoročne napore Svjetske zajednice u sprečavanju globalnog zatopljenja i ublažavanju štetnih posljedica klimatskih promjena. To određuje, prvenstveno okvirna konvencija Ujedinjenih naroda o promjeni klime, ali i protokol na konvenciji poznatiji kao Kyotski kojega je Republika Hrvatska ratificirala u travnju 2007. godine. Što je cilj? Cilj je uspostaviti stabilnost koncentracije stakleničkih plinova u atmosferi. Hrvatska je do 2012. godine dobila i obvezu smanjiti tu emisiju staklenih plinova za 5% u odnosu na količinu iz 1990. godine. 2004. godine te su emisije iznosile 6,6 milijuna tona CO2 ekvivalent po stanovniku, najviše potječe od uporabe fosilnih goriva u proizvodnju električne i toplinske energije, ali isto tako i u prometu kao značajnoj kategoriji. Držim da je svijest o pitanju, ovom pitanju svakodnevno ipak u porastu i da je upravo taj zabrinjavajući faktor ono na što moramo obratiti pažnju, a to možemo vidjeti iz nekoliko primjera i na našem području. Kao prvo, već je počelo iskorištavanje potencijala vjetra. Najbolji pokazatelj za to su vjetroelektrane na Pagu i u okolici Šibenika. Dalje, sve više se iskorištava i šumska biomasa, ogrjevno drvo, ali i otpad od sječe stabala. Kao energent kojim se uspješno može zamjenjivati i loživo ulje u kotlovnicama, u toplanama je moguća istodobna proizvodnja i električne i toplinske energije. To je znači nešto što moramo uzeti kao pretpostavku jednog ozbiljnog pomaka u našim razmišljanjima, u podizanju razine ugrožavanja svakodnevnog života ljudi, biljaka, životinja itd. Dakle, to su pretpostavke o kojima moramo razmišljati i koje moramo njegovati. Dakako da budućnost ima i proizvodnja u malim hidroelektranama kao i iskorištavanje geotermala i sunčeve energije. To su isto stvari o kojima moramo duboko razmišljati i koje moraju biti poticajne, nadam se, za sve nas. Ono što je isto tako znakovito i po meni poticajno jeste da je u Hrvatskoj započela i proizvodnja biodizela koji je po kemijskom sastavu jednak dizelskom gorivu ali je CO2 neutralan, što je vrlo važno. Naime, sirovina od koje se to da proizvoditi je li, je uljana repica, a količina ugljikova dioksida nastala izgaranjem bio goriva jednaka je količini koju biljka procesom fotosinteze apsorbira iz zraka i to je ono što bi ona ugradila u svoju bio masu. Dakle to je isto tako poticajno, to je ono što bi trebalo pokušati iskoristiti, ali i sve više razvijati jer po meni to još uvijek nije dostatno. Mnogi od nas misle da treba dati i akcent na proizvodnju bio dizela, jer on se može proizvoditi iz otpadnih jestivih ulja dok je iz žitarica isto tako moguće proizvoditi bio etanol kao zamjenu za benzin. To su stvari koje danas još vjerojatno nisu došle potpuno do izričaja, ali evo one su tu pred nama. Postoje dakle pretpostavke njihovog razvitka, postoje pretpostavke dakle pomicanja u tom pravcu i jasno u svakom slučaju dakle izbjegavanje svakim danom što je moguće više nekakve katastrofične i atmosfere ali i onoga što je bitno i primarno, a to je sačuvati čovjeka i čovjekovo zdravlje. U svakom slučaju najisplativije mjere smanjenja emisija stakleničkih plinova mogu se u biti smanjiti na način da svaki stanovnik Hrvatske racionalno počne uporabljivati konkretno primjera radi, električnu energiju u kućanstvima. Ima puno stvari koje vjerojatno ljudi do danas nisu niti pročitali o njima niti su se pomakli od onog dakle klasičnoga, a to je prvenstveno primjena recimo štednih žarulja koje se mogu koristiti radi manje upotrebe električne energije, zatim kućanskih aparata koje su visoke energetske učinkovitosti. Isto tako to se može postaviti i poboljšanjem toplinske izolacije krovova, zidova, otvora u stanovima itd. Malo prije je i tu ima apsolutnu moju podršku kolegica Holy je spomenula ekonomičnu uporabu osobnog automobila. Mislim to su stvari o kojima isto tako moramo svi skupa razmišljati kao što je i za prethodnu temu vezana i ova točka dnevnog reda na … [[Ne razumije se.]] to je izbjegavanje nastajanje otpada. Dakle treba ga kontrolirati moguće. Ali isto tako i recikliranja i kompostiranja bio izgradivog otpada. Dakle sve je to pretpostavka i ovoga o čemu govorimo, a to je smanjenje stakleničkih plinova, jednog zdravijeg života pa i sačuvanja onoga što smo zapravo jednim dijelom sami upropastili. Naime, nastojeći ovladati prirodom treba kazati da je čovjek stvorio znanost, a među inim disciplinama i kemiju. Njoj dugujemo brojna poboljšanja života, ali isto ta kemija stvorila je i brojne otrove i desetke tisuća otrovnih kemijskih sredstava koje završavaju u prirodi i zraku. Dakako nisam protiv kemijske znanosti jer znam što ona i kao i svi mi znači i koja je njena znakovitost. Ali ja bih ovdje apostrofirao nešto što nije nitko danas kazao, ali nadam se da mnogima je to poznato, a i podržati će, a to je da svakodnevno među ovim što imamo kroz ispuštanje u zrak, imamo jednog tihog ubojicu kojega mnogi ne žele spominjati i ne znam zašto nije spomenut nigdje, dioksin. On je tihi i prikriveni ubojica. Zašto? Pa kao prvo dokazano je i to je poznato da na ljestvici otrovnosti on je na 4. mjestu, odmah iza botulizma, tetanusa i difterije. To je dakle otrov koji nastaje spaljivanjem organskog otpada. Dakle vezan je uz temu o kojoj mi govorimo, a sve kao što dim ode u zrak, on se vraća. Vraća se u travu, voće, povrće, vodu, možemo nabrojiti bilo šta. Sve će to netko jednog dana pojesti i popiti, sve će završiti u lancu prehrane, a na kraju tog lanca je čovjek. Dakle ne govoreći o tome gdje ga sve imamo i gdje ga sve nalazimo čak mislimo da ne znamo gdje, imamo ga čak i u dakle dizelskom gorivu. Imamo ga dakle kod izgaranja drva, on pada svugdje, svugdje se taloži. Mnogi misle da kancerogeni rak nastaje samo od duhana, ma nije on pada odozgo i on je taj tihi ubojica o kojem nitko ne razmišlja zasigurno. Znam da je kraj vremena. No, kako je u ovom zakonu ja bih na kraju kazao u cilju što bolje zaštite zraka i zaštite klime u Republici Hrvatskoj, dakle predloženo nekoliko mjera koje su zaista poticanje, donošenje ovih izmjena i dopuna Zakona držim opravdanim i dići ću ruku za ove izmjene po hitnom postupku. Hvala.
Hvala lijepo. Prema prijavama na redu je za raspravu uvaženi kolega zastupnik Zdenko Franić.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Tu bih se u ovoj raspravi osvrnuo na dva aspekta zakona. Prvi jest činjenica da su poslovi praćenja kakvoće zraka u postajama iz državne mreže, a to se odnosi na prikupljanje podataka, provjeru kakvoće mjerenja i podataka, obradu i prikaz rezultata, dostavu podataka u informacijski sustav zaštite zraka, održavanje i servisiranje postaja i opreme te izgradnja novih postaja u državnoj mreži, povjerena Državnom hidrometeorološkom zavodu. Međutim, valjalo bi razmisliti o tome da se u taj izričaj uključi i mogućnost uključivanja znanstvenih instituta i fakulteta u Republici Hrvatskoj koji se bave predmetnom problematikom. Naime, male zemlje veličine Republike Hrvatske trebaju u sustav nadzora i kontrole okolišnih parametara uključujući i kakvoću zraka uključiti sve raspoložive resurse. Mi smo premali da bi takvu mogućnost olako odbacili. Za primjerenu zaštitu okoliša nije dovoljan samo binarni pristup, ima ili nema zagađenja, odnosno jest dopuštena granica, nije dopuštena granica dosegnuta već trendove valja analizirati, trendove valja pratiti kako bi se pravilno moglo zaključivati o potrebnim mjerama u slučaju bilo kakvog izvanrednog događaja. Zakon implicitno, a zapravo i eksplicitno predviđa da će se mjerenje parametara iz ovog područja provoditi automatskim automatiziranim stanicama, postajama. Evo jednu imamo prilike vidjeti na uglu Miramarske i Vukovarske ulice koja je već duže vremena u funkciji. Međutim, činjenica jest da su gravimetrijske metode još uvijek danas vrlo važne i komplementarne ovakvim automatskim stanicama. Naime, ne može se bez dostatnog pumpanja volumena zraka kroz dovoljno dugi vremenski period zaključivati o česticama, bilo da se radi o onim ukupnim lebdećim česticama, 10 mikrometarskim ili 2,5 mikrometarskim česticama. Nadalje, zakon predviđa i potrebu akreditacije laboratorija koji će se baviti emisijom i ispitivanjem kakvoće zraka, ali činjenica jest da takvi akreditirani laboratoriji trebaju i servis odnosno asistenciju umjernih odnosno kalibracijskih laboratorija koji moraju validirati mjerne instrumente kojima se kakvoća zraka ispituje. U smislu Zakona o mjeriteljstvu i potrebe osnivanja Nacionalnog mjeriteljskog instituta kao nositelja fundamentalnog mjeriteljstva u Republici Hrvatskoj takvi umjerni laboratoriji u zemljama veličine Hrvatske mogu postojati samo unutar znanstveno akademske zajednice, dakle biti smješteni na institutima ili fakultetima, jer tržišno opravdanje vjerojatno niti jedan privatnik neće naći zbog vrlo male tražnje u Republici Hrvatskoj. Dakle, takvu razinu ekspertize i dodatnu vrijednost praćenju kakvoće zraka može pružiti samo znanost i na taj način pomoći struci, u ovom slučaju Državnom hidrometeorološkom zavodu. Nadalje, članak 14. ovog Prijedloga o izmjenama i dopunama zakona predviđa da u članku 27. onog starog zakona, u slučajevima kada postoji sumnja da je došlo do onečišćenosti zraka čija je kakvoća takva da može narušiti zdravlje ljudi, kakvoću življenja i/ili štetno utjecati na bilo kakvu sastavnicu okoliša moraju se obaviti mjerenja posebne namjene ili obaviti procjena razine onečišćenosti. Dakle, u ovom članku se također referira na laboratorije koji već posjeduju razinu ekspertize, kao što su recimo laboratorij u mnogim zavodima za javno zdravstvo ili institutima ili fakultetima. Stoga smo, evo jedna grupa zastupnika je dala amandman da se kao uz nositelja poslova, dakle Državni hidrometeorološki zavod ubaci i dodatak rečenice „uz uključivanje znanstvenih instituta i fakulteta Republike Hrvatske koja se bave predmetnom problematikom“. Dakle, radi se o jednom zaista benignom izričaju koji samo daje punu podršku struke koja u Republici Hrvatskoj iz ove predmetne problematike, srećom jest na visokoj razini. Nadalje, smatram da je izuzetno dobro što je u zakonu predviđena akreditacija prema normi 17025. Dobro je i to što je rok pomaknut za godinu dana, do kraja 2009. godine. Međutim, činjenica jest da akreditacija laboratorija garantira jednu garanciju nepristrane treće strane, da su laboratoriji osposobljeni da postoji kompetencija metode, da se bave predmetnom problematikom. Taj izričaj je i taj prijedlog je izazvao do sada dosta rasprava unutar struke koja se bavi zaštitom zraka, jer takvih rješenja u Europi baš i nema, ali zašto Hrvatska ne bi i u tome prednjačila i tim više što su evo neki laboratoriji već i uspješno savladali sve potrebne predradnje i uskoro će zaista i dobiti akreditaciju za ovu svoju djelatnost. Akreditacija je kao sklop infrastrukture kvalitete izuzetno važan segment približavanja Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europskoj uniji, jer članak 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju to eksplicite traži od Republike Hrvatske da ima uređenu infrastrukturu kvalitete. I to dobro jest, da je upravo na segmentu zaštite zraka jedan takav pristup evo Vlada i donijela. Na žalost, nisam siguran da je kakvoća zraka unutar sabornice u skladu sa standardima, pa bi to ustvari trebalo ispitati, jer mi se čini se jedan te isti zrak uvijek cirkulira preko suhog leda, pa jest da je dobro i temperirano, ali što se tiče lebdećih čestica dopustite mi da izrazim svoju najdublju sumnju da udišemo kvalitetni zrak. Hvala lijepo.
Kako izmjeriti kakvoću zraka u Sabornici?
Valjalo bi jedan od ovih laboratorija u kojima gospodin Ružinski gospodari pozvati, jer se nekoliko laboratorija u Republici Hrvatskoj bavi tom problematikom i to je zapravo vrlo lako načiniti.
Onda ćete to u završnoj riječi se osvrnuti na ovu inicijativu, jer mi smo svi zainteresirani za kakvoću zraka u sabornici. Gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa evo iz ekološkog manifesta koji je zapravo već duže vrijeme prisutan, a pogotovo aktualizira se u samo vrijeme oko Dana planeta Zemlje, Dana zaštite okoliša poznaje ustvari tri najvažnije stvari vezane za zaštitu okoliša i zaštitu planeta. To je zaštita izvora pitke vode, zaštita zraka i korištenje resursa obnovljivih izvora energije. Ja moram reći kad, gledajući ovaj zakon znači koji predviđa usklađenje s direktivama Europske komisije, u njemu je secirano način odnosno rokovi, znači preko državne mreže pa poslije za, preko Državnog hidrometeorološkog zavoda, mehanizmi praćenja kakvoće zraka. I mehanizmi i sankcije odnosno kazne. No, međutim, ono što mene zapravo tu malo brine je da opet imamo zakon koji usklađujemo, opet imamo zakon koji će biti formalno pravno u dijelovima usklađen, no činjenica je da nećemo imati načina, tj. iznaći načina kako dotičan zakon provesti. Jer, budimo realni, nije Hrvatska problem. Hrvatska nema tešku industriju. Mi nismo "petrol" država, mi nismo Kina, mi nismo SAD. Mi stakleničke plinove u onoj mjeri u kojoj ih oni ispuštaju te države koje nisu potpisnici Kyota, znači možemo ih sanjati. Hrvatska, dakle i nema industriju i Hrvatska će u jednom dijelu sa ovim zakonom na neki način i opteretiti i onu postojeću industriju koja se dijelom neće moći snaći odnosno prilagoditi. Rok od godinu dana je dobar, no međutim činjenica je da moram upozoriti na dvije stvari, a to je prekoračenje emisije znači preko registra stakleničkih plinova koje će pojedine pravne osobe kao subjekti morati plaćati dodatno, ako prebace normu godišnju. Dakle, na neki način, zakon se svjesno donosi znajući da oni neće to moći ispuniti. A druga stvar je neusklađenje s Prekršajnim zakonom mada uz detaljizirano predviđanje određenih kazni. I to je ono što na neki način fali, odnosno čini mi se da nije dobro i upadamo u onu fazu samo da mi potpišemo, a lako ćemo za provedbu. Ja moram napomenuti da je Velika Britanija zemlja koja najagilnije i najaktivnije provodi reformu obrazovanja zvanu Bolonjsku reformu. No, međutim, sama nije potpisnica iste. Znači konferencija redovna ministarska koja je u biti objedinila 47 sad već država na provedbu iste Bolonjske reforme nije uključila Veliku Britaniju mada to oni agilno provode. Dakle, po principu hajde prvo da napravimo, pa ćemo onda potpisati kad budemo sigurni da ćemo moći provesti. Nažalost, uslijed, a i o tome je bilo govora, znači i pred samim čitanjem državnog proračuna i na predstavljanju programa Vlade, a bilo je govora o velikim cijenama nafte, znači fosilnih goriva, energenata, kao snažnom udaru na svjetsko gospodarstvo, kao snažnom udaru i, između ostalog, na hrvatsko gospodarstvo Hrvatska nije dosta učinila i tu treba biti realan i tu treba povući crtu. Nažalost, Europska komisija svjesna te činjenice, odnosno na sreću, je dala direktivu i Europska komisija je cilj te direktive je da do 2020. godine razina obnovljivih izvora energije na razini država Europske unije bude do 20%. Do 2010. su dali rok od 10% koji je iz ove perspektive nedostižan, mada mnoge države poput Velike Britanije, Irske, skandinavskog dijela, koje puno ulažu u ekologiju i obnovljive izvore energije, čisto iz precesivne osnove kretanja zemlje, trude se implementirati i tu priču do 2010. Do 2020., upravo zbog velike emisije stakleničkih plinova, upravo zbog klimatskih promjena uzrokovanih onečišćenjem zraka, upravo zbog krize energenata na svjetskom tržištu, visoke cijene, Europska komisija je dala direktivu do 2020. godine se obnovljivi izvori energije stave na 20% svih izvora energije. Ja moram isto tako izraziti žaljenje, doduše moram izraziti jednu pohvalu i jedno žaljenje. Pohvala je vezana uz to da je činjenica HEP pristupio određenim stvarima vezanim za rješavanje problema obnovljivih izvora energije, naročito s izgradnjom dvije nove vjetroelektrane, i to je dobro i to se radi zadnjih par godina i tu, ja se nadam da priča neće stati, da će krenuti još agilnije. No, međutim, u proračunu državnom ove godine je predviđeno manje sredstava za subvencije trgovačkim društvima izvan javnog sektora upravo za poticanje obnovljivih izvora energije. Ja sam dao amandman. Nažalost, nije prihvaćen. Ministar je dao opravdanje. Dijelom s tog opravdanja ja se mogu i složiti. Naravno da neće biti prostora ni mogućnosti da se realizira ta stavka znači same subvencije, no međutim neće biti prostora ni mogućnosti upravo iz razloga što ne postoji strategija kamo hrvatska industrija ide, ne postoji strategija u kojem dijelu se želimo razvijati i ne postoji strategija, odnosno osuvremenjivanje svijesti u našim glavama i glavama naših poduzetnika da su obnovljivi izvori energije zapravo nešto gdje je potrebno ulagati jer ćemo biti suočeni s tim da ćemo za 4 godine morati se suočiti sa direktivama Europske komisije, znači, ja se nadam tada već kao članica Europske unije, i onda ćemo biti prilično u stisci i panici da provedemo sve te određene mjere. I evo, ja bih stvarno volio kada bi u sljedećem državnom proračunu puno bilo više sredstava osiguranih upravo za ovu stavku, jer zaštita, kakvoća zraka je samo jedan od segmenta ukupne zaštite okoliša, a Hrvatska kao zemlja sa velikim ekološkim potencijalom, Hrvatska kao zemlja sa snažnim hidropotencijalom, u svakom smislu, i u smislu izvora pitke vode treba biti ta koja će tu dati određenu prednost i treba biti ta koja će voditi određenu rolu, pa i prema Europskoj uniji, danas, sutra kada i budemo članovi. Hvala.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Nikola Ružinski. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa, kao što ste rekli prvo o kvaliteti zraka u sabornici. Ja ne mogu reći da li je kvaliteta dobra ili nije, ali to se da izmjeriti, međutim, to nije predmet ovog zakona, nego je to stvar radnih prostora. Problemi lebdećih čestica, što je uvaženi zastupnik Franić spomenuo, je zaista jedan od problema koji se sve više i više javlja u sustavu. Mi imamo određenih mogućnosti mjerenja tih lebdećih čestica, sadržaj ostalih sastavnica zraka i to postoji, ja ne znam koliko ja sad danas smijem ovdje u sabornici govoriti o nekome tko bi mogao dobiti posao mjerenja, ali svakako je to Institut "Ruđer Bošković", Institut za medicinska istraživanja, dakle IMI. To su instituti koji imaju međunarodnu reputaciju i sigurno se mogu uključiti u taj problem. Ja ne znam da li ovaj čas mogu mjeriti tako male čestice, ali PM 10 mogu. Dakle, možete i dva i pol. Dakle, to mi je izuzetno drago zbog toga što je važno da upravo u čitavom postupku koji je dan ovim zakonom, kad idemo sad opet na vanjski zrak, bitno da možemo kontrolirati ono što smo propisali zakonom. Jedan od tih stvari je sigurno i ova kontrola koja se provodi u Sisku i koja se upravo provodi i na taj način da se i lebdeće čestice mjere prema koncentraciji u zraku i dokazuje se koliki je utjecaj svih ovih tvari. Ja bih sad rekao samo dvije, tri riječi da se zahvaljujem na podršci odnosno činjenica je da evo vidimo svi u ovom, koji su se javili, svi saborski zastupnici a to je očito opće mišljenje, smatraju ovakav jedan zakon odnosno aktivnosti koje su vezane pogotovo u zaštitu klime izuzetno značajnim. Pozicija Republike Hrvatske je dosta osjetljiva u tom području. Vi znate da smo mi potpisali odnosno ovaj Sabor je ratificirao Kyotski protokol nakon nekoliko godina teških pregovora unutar Svjetske zajednice, unutar Ujedinjenih naroda. Međutim ono što je u budućnosti a to je Postkyoto koji predviđa daleko, daleko strožije mjere i predviđa jednu odlučnost Svjetske zajednice da se na koncu uhvati u koštac sa globalnim promjenama vezanim uz zaštitu klime. Ja moram reći da sve što se događa zadnjih dvije godine, možda dvije godine, ne puno više na svjetskoj razini u okviri Ujedinjenih naroda a pogotovo na razini Europske unije pokazuje da se sve više i više zemalja uključuje u borbu protiv klime. Razvijene zemlje, Sjedinjene Američke Države su počele jednu aktivniju ulogu u tome, još uvijek ne dovoljno. Problem su zemlje u razvoju, Indija i Kina, koji gomilaju industriju koja bježi iz razvijenog dijela svijeta tamo i oni polako pod pritiskom počinju razmišljati o tome. Sigurno je da Europska unija ima vodeću ulogu u borbi protiv klime i mi kao buduće članice Europske unije se moramo voditi tim pravcem. Jedna od načina rješavanja su sigurno obnovljivi izvori energije. I rade se veliki zahvate, radi se energetska strategija. Ima puno istraživanja pogotovo na području iskorištenja vjetro potencijala. Hidropotencijal, ja sad ne govorim o pitkim vodama nego energetski, je nažalost kod nas veoma visoko iskorišten tako da imamo relativno još male mogućnosti, ali još uvijek postoje male hidrocentrale. Biogoriva, biodizel, bioetanol su izazovi i imperativ, ali se u svijetu danas jako puno govori o održivosti tog sustava, dakle da li hrana za gorivu, da li se to treba na taj način raditi ili se okretati prema onom što se danas govori to su biogoriva druge generacije, a to je otpad od drvene biomase, otpad iz poljoprivrede čemu se mi moramo posebno okrenuti. Međutim i to opet ulazi u bioraznolikost. Dakle situacija je izuzetno komplicirana i ozbiljna i svijet se suočio s tim. I Hrvatska sigurno barem svojim doprinosom, koliko god bio mali doprinos u ukupnoj bilanci, mi moramo dat svoj doprinos. I zato je lijepo čuti kad Hrvatski sabor podržava ovakove zakone. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zaključujem ovu točku.
7. Konačni prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka. Hitni je postupak bio. P.Z. br. 49. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo. Izvolite. Te zastupnici. Odbor za zakonodavstvo najprije. Amandman 1.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio ovoga zakona. Zatim amandman 2. Odbora za zakonodavstvo.
To se prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni. Amandman 3. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 4. amandman.
Prihvaća se.
Također postaje sastavni dio, na članak. 5. … [[Govornik se ne razumije.]]
Prihvaća se.
Hvala. 6. na članak 56.
Prihvaća se.
7. na članak 57.
Prihvaća se.
8. na članak 58.
Prihvaća se.
Svi ovi amandmani postaju sastavni dio zakona koji su prihvaćeni. Dalje, amandman gospodina zastupnika Zdenka Franića, gospođe Mirele Holy i Luka Denona na članak 11.
Ne prihvaća se amandman. Određivanje područja prema kategorijama utvrđuje Vlada. A naravno da će Vlada surađivati i mora surađivati, odnosno i ministarstva koja predlaže Vladi ta područja. I kako sa regionalnom tako i sa lokalnom samoupravom, a one su i dužne dostavljati određene sve podatke vezane, vezane za zrak.
Izvolite. Gospodin … [[Govornik se ne razumije.]]
Glasovanje tražimo.
Glasovanje. Tko je za ovaj amandman dignite ruku? Koji Vlada ne prihvaća. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. I na članak isti zastupnici i zastupnice na članak 23.
Amandman se ne prihvaća. Iz razloga što mora netko biti nositelj posla i proračunski novac mora biti sukladno i Zakonu o proračunu na poziciji nekog tijela koje je u proračunu a to je Državni hidrometeorološki zavod. Jasno je da će Hidrometeorološki zavod, a to je i ministarstvo do sada radilo, a to vi gospodine Franić znate i surađivati i sa IMI-em i sa drugim znanstvenim institucijama. Ali posao koji ide preko proračuna mora biti preko nekog tko je nositelj pozicije u državnom proračunu, a to može biti samo Državni hidrometeorološki zavod ako nije sada ministarstvo. Evo, samo iz tog razloga. Ovo je sasvim jasno i do sada su se ta mjerenja i poslovi između ministarstva raspisivalo natječaje i provodili u sve značajne, one znanstvene institucije i fakultete koje imamo u Hrvatskoj koje se bave ovom materijom. Radi se o praćenju te državne mreže za zrak i podacima, obradi i vođenju brige o svemu tome kao i raspisu natječaja i slično. To mora ići preko državnog proračuna.
Hvala. Izvolite gospodine Franić.
Međutim, u zakonu je zaista implicite ugrađeno da i znanstvene institucije trebaju sudjelovati u analizama, pogotovo gravimetrijskim metodama i u slučaju kalibracije. Dakle, ovo je krajnje benigni amandman što naprosto sankcionira ono što ste i vi sami rekli da je jasno. Ali zašto to ne bi bilo i zapravo precizirano onako kako jest. Proračun se može slijedeće godine i adekvatno promijeniti, a ove godine se može to iz proračuna Državnog hidrometeorološkog zavoda donirati institutima baš u ovim slučajevima u kojima ste vi rekli. Evo tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman neka digne ruku? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala gospodine državni tajniče. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Molim uključimo se i glasujmo. Molim rezultat. Ovaj zakon je prihvaćen sa većinom glasova 112 za, 7 suzdržanih i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Posebnog ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Kraljevine Švedske o provedbi provedbene faze projekta "Okrupnjivanje poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj", hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 51 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj i Odbor za zakonodavstvo. Isti odbori su podnijeli i amandmane. Izvješća ste primili na sjednici. Ministar poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja gospodin Božidar Pankretić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Pa evo pred vama je Zakon o potvrđivanju Posebnog ugovora o provedbi provedbene faze projekta "Okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj" s Konačnim prijedlogom zakona. Dozvolite mi prije nego što kažem nešto o meritumu samog zakona da kažem dvije, tri rečenice rekao bih o nečemu što je ovih dana, a bojim se da i u budućnosti će biti puno više naglašenije, a to je pitanje hrane. Hrana u svakom slučaju dobiva na svojem punom značenju. Znamo sve posljedice zbog čega se to događa. Prema tome, svi mi smo dužni pokušati vidjeti koliko je moguće što više opskrbiti naše građanstvo a posebice omogućiti našim poljoprivrednim proizvođačima da mogu proizvoditi hranu. Da bi mogli proizvoditi hranu, onda im je potreban onaj osnovni resurs a to je zemljište. Nažalost u Hrvatskoj imamo male posjede. Usitnjenost proizvodnih površina stvaraju velike probleme i ograničenje u organizaciji profitabilne i učinkovite poljoprivredne proizvodnje. Glavni ograničavajući čimbenici za brži razvoj poljoprivrede i ruralnih područja u Republici Hrvatskoj te unapređenje konkurentnosti hrvatske poljoprivrede u okruženju je Europske unije. Kako moguće rješenje navedenog problema nameće se okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta. Proces okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta u smislu povećanja proizvodne površine i poboljšanja oblika proizvodnih parcela posljedica je između ostalog i efikasnosti tržišta poljoprivrednog zemljišta. Strategijom poljoprivrede i ribarstva Republike Hrvatske prepoznata je i utvrđena nužnost provedbe okrupnjavanja poljoprivrednih površina u Republici Hrvatskoj i uređenja poljoprivrednih površina kako bi se poboljšala proizvodna učinkovitost poljoprivrednih gospodarstava i potaknuo razvoj ruralnih područja. Dakako da u tom cilju evo da bi se na neki način okrupnile poljoprivredne površine i mi imamo određeni projekat. Taj projekat radimo zajedno sa švedskom Vladom, zajedno sa lokalnom i regionalnom samoupravom. Proračun projekta u tom dijelu iznosi švedska sredstva 13 milijuna 369 tisuća 600 kuna. Hrvatska sredstva iz proračuna 10 milijuna 410 tisuća kuna i lokalna i regionalna samouprava učestvuje sa 3 milijuna 290 tisuća i 100 kuna. U svakom slučaju želim naglasiti da je u ovom dijelu znači okrupljeno osim ovih ja bih rekao švedskih sredstava i naše donacije, lokalna i regionalna samouprava koja bitno utječe na ovaj dio posla kojim se bavimo u ovom dijelu. Projektni partneri su osim ministarstva i Švedske agencije za razvoju suradnju Općine Vidovec i Varaždinska županija, Općina Tompojevci i Vukovarsko-srijemska županija, Općina Vinodolska, grad Novi Vinodolski i Primorsko-goranska županija te grad Vrbovec, Općina Krašec i Zagrebačka županija. Na svim ovih pet lokacija provode se pilot projekti, započinje se provedba programa. Projektne komponente su provedba projekta okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta na ovim lokacijama, uspostava i djelovanje tijela nadležnih za provedbu projekta, podrška i osnivanje Agencije za poljoprivredno zemljište i uspostava instrumenta zemljišnog fonda, podrška izradi propisa i uređenje agrarne operacije komasacija, provedba promotivnih aktivnosti i edukacija. Možda nekoliko rečenica samo rekao bih o onim najvažnijim dijelovima što želimo postići u ovom dijelu vezano uz sam ovaj projekat. Rekao bih da je on prethodnica ono što smo stavili u naš program rada Vlade ali i ministarstva, to je u budućnosti stvaranje Agencije za poljoprivredno zemljište. Dakako da na ovaj način uviđamo koliko na terenu imamo problema sa okrupnjavanjem, koliko imamo problema imovinsko-pravnih od gruntovnice pa do katastra, ali u svakom slučaju te probleme na direktan način pokušavamo rješavati putem naših ispostava. Tamo gdje smo putem pilot projekata započeti određene stvari evidentno se vide određeni napreci i moram reći da ćemo tu puno lakše udariti na određeni način i temelje buduće Agencije za poljoprivredno zemljište. U svakom slučaju ovakav projekt će omogućiti nama ne samo da započnemo ovaj proces okrupnjavanja po principu evo i ovog ugovora sa Švedskom nego i dakako prema onim našim programima koji se uklapaju u ovu konkretnu aktivnost. Evo, ja bih molio uvažene zastupnike i zastupnice da podrže ovaj Zakon o potvrđivanju Posebnog ugovora o provedbi provedbene faze projekta "Okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj". Dobili smo amandmane koji se odnose ispred Odbora za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj te Odbora za zakonodavstvo koji je prihvaćen.
Hvala. Odbor za poljoprivredu? Zakonodavstvo? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo, gospodine ministre. Pred nama je Prijedlog zakona o potvrđivanju Posebnog ugovora Vlade Republike Hrvatske i Vlade Kraljevine Švedske o provedbi provedbene faze Projekta "Okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj" s Konačnim prijedlogom zakona. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona jer ovaj zakon omogućava nastavak realizacije projekta iz travnja 2006. godine sa švedskom agencijom Sida na pilot projektima okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj. I isto tako, klub HDZ-a podržava donošenje ovog zakona jer je on na tragu provedbe strukturnih reformi u poljoprivredi, reformi kojima je zadaća povećati konkurentnost i dohodovnost ali isto tako osigurati održivi razvoj hrvatske poljoprivrede. U proteklom mandatu Vlada Republike Hrvatske pokrenula je nekoliko operativnih programa u poljoprivredi kojima je temeljni cilj bio nizom poticajnih mjera preusmjeriti poljoprivrednu proizvodnju iz ekstenzivne u visoko dohodovnu koja će proizvođačima prije svega donijeti veći dohodak i koja će profitabilnije staviti u funkciju potencijale kojima raspolažemo uključivo i poljoprivredno zemljište. Ti operativni programi od operativnog programa podizanja trajnih nasada, od programa navodnjavanja, operativnih programa razvitka stočarske proizvodnje, novi kapaciteti ulo hladnjača itd., svi ti operativni programi čine okosnicu poljoprivredne politike i usmjerene su što je posebno važno ka proizvodnjama u kojima bilježimo nažalost veliki uvoz i koje će biti i predmet pregovora posebice oko proizvodnih kvota sa Europskom unijom, ali isto tako to su i proizvodnje koje proizvođačima donose najveći dohodak. No, ključni problem u njihovoj provedbi upravo je bio problem poljoprivrednoga zemljišta. Ti problemi vezano uz poljoprivredno zemljište dijelom su naslijeđeni. To je prije svega problem male površine posjeda prosječno ispod 3 hektara, velikog broja malih i tehnološki nepovezanih parcela i velike udaljenosti tih parcela što jasno dovodi u pitanje ekonomičnost proizvodnje a onda dijelom i zbog otezanja rokova, nedovoljnog angažmana ili nedovoljnih administrativnih kapaciteta pojedinih općina i gradova u provedbi Zakona o raspolaganju poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države. Zbog toga klub Hrvatske demokratske zajednice drži da ukoliko dugoročno želimo osigurati dohodovnost i konkurentnost hrvatske poljoprivrede, osigurati da proizvodi poljoprivredne i prehrambene industrije ravnopravno konkuriraju na tržištima Europske unije neophodno je uz sve mjere koje su poduzete u reformi restrukturiranja hrvatske poljoprivrede od promjene sustava potpora do provedbe niza operativnih programa ubrzati proces raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države te isto tako ubrzati aktivnosti na okrupnjavanju poljoprivrednog zemljišta. Taj proces nije niti jednostavan niti jeftin a niti će biti brz i zato treba uložiti puno napora, osigurati dodatne administrativne kapacitete i tu prije svega mislimo i smatramo neophodnim potrebu osnivanja i ustrojavanja Agencije za poljoprivredno zemljište sa ispostavama na terenu znači koje bi onda i koordinirale taj posao okrupnjavanja a rukovodeći se i sa ovim iskustvima iz projekta sa švedskom Vladom. I isto tako u tom poslu implementirati sva ona najbolja iskustva zemalja Europske unije na okrupnjavanju zemljišta. Okrupnjavanje bi u tehničkom smislu trebalo grupirati parcele, povećati posjede i racionalizirati proizvodnju. Zanimljivi su podaci kojima raspolažemo prema popisu poljoprivrede iz 2003. godine i prema upisniku Ministarstva poljoprivrede poljoprivrednih proizvođača i isto tako njihova komparacija odnosno usporedba sa zemljama Europske unije. Pa tako prema popisu poljoprivrede iz 2003. godine od ukupno 450 tisuća proizvođača, dakle koje uključuje i poljoprivredna kućanstva, tvrtke, obrte i ostalo prosjek obradivih površina po jednom proizvođaču je 2,4 hektara. Drugi podatak koji je nešto bolji a radi se o proizvođačima koji su upisani u upisnik Ministarstva poljoprivrede i koji na osnovi tog upisnika odnosno na osnovi svoje proizvodnje dobivaju i državne potpore odnosno poticaje Dakle, prema upisniku od 151 tisuće 692 proizvođača koji obrađuju negdje oko milijun i 20 tisuća hektara površina prosječno je 6,7 hektara po proizvođaču. Kada se ti podaci usporede uzmemo samo jednu Englesku 1955. godinu kada je po jednom proizvođaču bila površina od 26,5 hektara, 2003. godine se popela na 68 hektara. Dakle, okrupnili su se posjedi i udvostručili posjedi. U Švedskoj je sa 14,2 ha '55. godine, 2003. godine se popelo na 42 ha. Dakle, više nego trostruko. U Francuskoj sa 12 ha na 36 ha 2003. godine. Dakle, imamo jedan proces okrupnjavanja, povećanja posjeda, jasno i jačanja konkurentnosti te poljoprivredne proizvodnje dok u Hrvatskoj imamo podatak da je 1955. godine prosječno zemljište i veličina zemljišta poljoprivrednog po proizvođaču bila 3 i pol hektara, dok je evo danas, odnosno 2003. godine kada je rađeno i zadnje mjerenje i popis 2,4 ha. Dakle, očito da je ovih pedesetak godina socijalizma ostavilo također trag i na strukturi poljoprivredne proizvodnje, posebice na strukturi zemljišta i jasno je da s takvom strukturom ne možemo i nije jednostavno konkurirati i nositi se s konkurencijom europskih zemalja koje su imale obrnute procese, koje su okrupnile posjede i koji u tom smislu mogu racionalnije i profitabilnije poslovati. Najveći je problem upravo to povijesno naslijeđe. Bio je agrarni maksimum od 10 ha. Bilo je ograničenje posjedovanja što je bilo u skladu sa tadašnjom socijalističkom netržišnom ekonomijom i što je povijesno gledano itekako ostavilo poražavajuće posljedice na strukturu i tržišnu snagu hrvatske poljoprivrede. Drugi problem koji je također važan je problem nasljeđivanja poljoprivrednog zemljišta i to je problem kojeg su razvijene poljoprivredne zemlje u Europskoj uniji riješile na odgovarajući način. Naime, veliki problem evo posebno u ovom dijelu iz kojega i sam dolazim u Slavoniji i Baranji je upravo problem nasljeđivanja i dijeljenja te zemlje. Dakle, dijeljenja tih parcela na još manje. Dakle, svakom djetetu dodjela jedne parcele što je kad se gleda u jednom povijesnom kontinuitetu itekako utjecalo na strukturu toga zemljišta, na veličinu tih posjeda. Što se tiče zemalja Europske unije oni su to riješili na način da se zemlja ne može dijeliti nasljeđivanjem pojedine zemlje, nego da se zemlja dodjeljuje onom djetetu koje s obzirom na određene kriterije da li je to završena škola vezano za poljoprivredu, da li je to nekakav afinitet ili nešto drugo. Znači, koja se dodjeljuje znači jednom djetetu i gdje tijekom nasljeđivanja ne dolazi do smanjenja posjeda samo uslijed nasljeđivanja. Ono što je dobro i što se događa u praksi što pratimo kao proces je činjenica da poduzetnici u poljoprivredi koji kupuju zemlju i okrupnjavaju zemljište radi povećanja proizvodnje, da oni zapravo na jedan neizravan način spontano provode proces okrupnjavanja i ubrzavaju taj proces okrupnjavanja zemljišta. No, unatoč tome važnu ulogu treba odigrati država. Prije smo imali komasacije. Sjetimo se '97. Zakona o komasaciji. No, jasno je da takav oblik komasacije koji je bio dirigiran odozgo prema dole, dakle da danas nije održiv, da je neustavan i da bi zadirao u prava vlasništva svakog pojedinca vlasnika zemljišta. I zato se pribjegava ovom obliku koji će, koji ide i sa ovim pilot projektima, sa švedskom agencijom. Dakle, gdje se upravo uvodi sustav dobrovoljnog okrupnjavanja kojim se ne dovode ova ustavna i zajamčena prava vlasništva svakog pojedinca vlasnika zemljišta, nego oni zapravo idu u to okrupnjavanje dobrovoljno. Jasno da je to vrlo mukotrpan, težak proces. No, on već u ovom trenutku pokazuje dobre rezultate nakon već samo dvije godine provedbe. Mogli bi reći načelno da se radi o dobrovoljnosti utemeljenoj prije svega na profitu. Jasno je da će okrupnjavanjem to zemljište postati konkurentno, da će proizvodnja na njemu postati konkurentna i jasno je da interes naših proizvođača ide u tom smjeru i zato pozdravljamo i realizacije ovog projekta i nastavak njegove realizacije. Zato ćemo kao Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati ovaj zakon i nadamo se da će i on na svoj način, dakle s obzirom na sve one administrativne kapacitete koje će stvoriti, na sva ona iskustva koja će se u njega ugraditi pomoći u okrupnjavanju zemljišta, a to znači u konačnici i povećanju konkurentnosti i dohodovnosti hrvatske poljoprivrede. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. I klub SDP-a će podržati donošenje ovoga zakona i ocjenjujemo da je dobra jedna ovakva međudržavna aktivnost jer se tu dobiva i određena kvaliteta i u zakonodavnom i u praktičnom smislu. U samom ugovoru se kaže da je svrha ovoga projekta, zapravo da projekt ima dvije svrhe. Da je to izrada i razvoj zakonskog, organizacijskog, institucijskog, tehničkog i upravljačkog okvira i poboljšanje sposobnosti sudjelovanja u procesima donošenja odluka. Dakle, vrlo konkretno će se upotrijebiti ovih 30-tak milijuna sredstava i učiniti korist u okrupnjavanju poljoprivrednog zemljišta. Koliko je važan projekt okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta možemo iščitati iz određene statistike. Dakle, iz popisa poljoprivrednih pučanstava iza 2003. godine. Na žalost, situacija se bitnije nije promijenila, pa takvi podaci još uglavnom s određenim korektivima stoje. Dakle, tada je popisano gotovo 450000 poljoprivrednih kućanstava koji posjeduju određenu količinu, površinu poljoprivrednog zemljišta i u njemu je evidentirano da živi gotovo milijun i 500% stanovnika. Dakle, to je jedan veliki i potencijal za ovu granu djelatnosti, ali s druge strane i veliki problem, jer je i veliki broj kućanstava i stanovništva koji su evidentirani kao imaoci poljoprivrednog zemljišta. Evidentirano je tada i gotovo 1400 poljoprivrednih subjekata, dakle što trgovačkih društava, dioničkih društava, što društava s ograničenom odgovornošću. Posjeduje se, odnosno raspolaže se sa milijun i 162000 ha. Od toga je u korištenju nešto više od milijun hektara zemljišta i kako je ono usitnjeno govori podatak da je ta površina se nalazi u gotovo dva milijuna parcela. Dakle, zaista ovdje ima jako puno posla i treba uzeti u obzir da je potrebno i vrijeme da bi se došlo do jednog većeg posjeda. Interesantan je i podatak da gotovo nešto više od 380 tisuća kućanstava raspolaže do 5 hektara zemljišta i to je upravo onaj dio koji bi zapravo trebao biti izvor za okrupnjavanje posjeda i na neki način utvrđivanja onih domaćinstava, odnosno onih poljoprivrednih subjekata koji će se dugoročno baviti poljoprivredom. Uz šume i vode poljoprivredno zemljište zapravo mora biti od posebnog, imovina od posebnog nacionalnog interesa. O tome govori i članak 52. hrvatskoga Ustava i zaista tome treba poklanjati posebnu pozornost u gospodarenju, u podizanju boniteta toga zemljišta, u očuvanju postignutog boniteta. Posebno bismo ukazali na problem državnog poljoprivrednog zemljišta i načina kako se njime gospodari, da treba voditi poseban nadzor u smislu kakva je proizvodnja, koristi li se tu određena tehnologija, odnosno da li se zadržava, odnosno povećava bonitet toga zemljišta. Nije dovoljno samo okrupnjavanje, dakle potrebno je i određeno uređenje u smislu poboljšanja boniteta sa različitim agrotehničkim mjerama, velike su razlike u kvaliteti poljoprivrednog zemljišta od regije do regije u Hrvatskoj, negdje je potrebno više ulaganja, negdje manje ulaganja, međutim ako hoćemo imati profitabilnu proizvodnju onda prvenstveno ono što moramo činiti to je navodnjavanje jer ako nema navodnjavanja ne možemo povećavati niti proizvodnju onih poljoprivrednih proizvoda koji u Hrvatskoj danas nedostaju, a to je proizvodnja voća i povrća, jer smo i značajni uvoznici. Kad krećemo u jedan ovako obiman projekt kao što je okrupnjavanje zemljišta, onda moramo biti svjesni da je potrebno činiti i određene promjene u zakonodavstvu, što je već navedeno i u samom ovom ugovoru, što je rekao i sam ministar u uvodnom izlaganju. Dakle, trebalo bi čim prije donijeti i određene nove zakone ili promjenu postojećih zakona kako bismo mogli efikasno provoditi ovakve projekte koji se tiču poljoprivrednog zemljišta i ukupne poljoprivredne proizvodnje. Međutim, željeli bismo ukazati i na određene zaključke koje je donosio hrvatski Parlament i obvezivao Vladu ili pak Vlada ima obveze po određenim zakonima. Zakonom o poljoprivredi Vlada je obvezna davati tzv. zeleno izvješće. To je zadatak koji Vlada do sada nije ispoštovala i želimo upozoriti da bi trebali imati, da bi Parlament trebao imati jednu takvu informaciju. U travnju 2005. godine jednoglasni je zaključak da se godišnje daje Izvješće o stanju o poljoprivrednom zemljištu s obzirom da je to bilo na poticaj Odbora za poljoprivredu, tadašnji predsjednik, a današnji ministar je bio inicijator jednog takvog zaključka i mislim da ćemo vjerojatno u ovoj godini dobiti i takvo izvješće, jer bi to zapravo i značilo da vidimo koliko napredujemo u ovim projektima. Nećemo postići željene rezultate ukoliko ne promijenimo i Zakon o nasljeđivanju, o tome je već sada bilo riječi. Mnoge zemlje su to riješile na dobar način, ne zadirući u vlasništvo i reći ću npr. u Republike Slovenije koja je riješila taj problem na način da se ne može kroz nasljeđivanje dijeliti već postojeća parcela. Dakle, tu ne zadiremo u vlasništvo, ali tu smo da očuvamo već postojeće parcele, već postojeće gromade zemljišta jer su i ogroman novac treba uložiti, ali i puno vremena i truda da bi se došlo do jednih većih parcela. Dakle, čini nam se da je ovo jedan konkretan projekt, projekt u kojem sudjeluje i država koja ima iskustva i postiže rezultate u poljoprivredi i da to može samo koristiti Hrvatskoj u ovom teškom postupku okrupnjavanja zemljišta. Dakle, kao što sam rekla mi ćemo glasati o prihvaćanju ovoga zakona, ali upozoravamo da bi trebalo činiti i više od samoga pilot projekta i izdvajati više novaca nego što je do sada izdvajano kroz državni proračun. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pa evo samo nekoliko razmišljanja u ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke kad je u pitanju ovaj Zakon koji je danas pred nama, jer svi znamo da je usitnjenost posjeda jedan od većih problema hrvatske poljoprivrede, jer kod nas prosječna površina je između 3 i 5 hektara i zbog toga ovaj projekt okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta koji je predmet ovog ugovora između Hrvatske i Kraljevine Švedske trebao bi pridonijeti povećanju proizvodnje, smanjenju uvoza i povećanju konkurentnosti domaćih poljoprivrednih proizvođača i zbog toga će Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati donošenje ovog Zakona. Želim odmah ovdje reći da županija iz koje ja dolazim, Varaždinska županija ima i dosad izuzetno dobru suradnju sa Švedskom agencijom SIDA koja je nositelj ovog projekta od strane Švedske, u ime švedske strane i ta suradnja je dakle dugotrajna i više je nego dobra, međutim mi želimo i ovom prilikom pozvati hrvatsku Vladu i resorno ministarstvo da se više uključe u rješavanje određenih problema kad je u pitanju poljoprivreda, nego što je to bilo do sada, posebno kad je u pitanju Varaždinska županija. Prvo ja ću samo u nekoliko grupa problema spomenuti na koje to stvari želimo ukazati gdje više želimo učestvovanje hrvatske Vlade i resornog ministarstva. Prije svega, znamo da su potpuno neuređeni imovinsko-pravni odnosi i katastarsko stanje i samo na jednom primjeru pilot projekta okrupnjavanja koji smo imali u jednoj sredini u našoj županiji, od 300 ljudi koji su željeli sudjelovati u projektu okrupnjavanja, njih više od 30% nije imalo sređeno imovinsko-pravne odnose. Naravno da se postavlja pitanje što država čini po tom pitanju i mi mislimo da bi na sređenju imovinskopravnih odnosa trebalo biti sve besplatno i da bi u tom smislu trebalo jednostavno u sljedeće 2 godine besplatno pozvati sve građane da, da tako kažem, na račun države srede svoje imovinskopravne odnose i da to bude baza onda naravno za okrupnjavanje i za ono što slijedi po tom pitanju. ja se također pridružujem svima onima koji su sad rekli da je Zakon o nasljeđivanju jedan od velikih problema, jer svjesni smo da je baviti se poljoprivredom bez zemlje imaginarna stvar pa mi i dalje omogućavamo cjepkanje poljoprivrednih gospodarstava i ne stvaramo, naravno time robne proizvođače i mislimo da bi konačno trebalo posložiti te stvari na način kao što je to uređeno u drugim državama, drugim Europskim državama, a to je da jedan u obitelji nasljeđuje sve, da se ostali isplaćuju kroz određene iznose i mislim da time ne zadiremo u vlasništvo nego rješavamo pitanje o zadržavanju okrupnjavanja. Kako da se danas naš poljoprivrednik nosi sa europskim poljoprivrednikom koji u prosjeku ima otprilike dvadesetak hektara zemlje i to na 3 ili 4 parcele, a naš poljoprivrednik ima 3 do 4 hektara u prosjeku i to na 15 ili čak i 20 parcela. Dakle, tu smo vrlo neravnopravni. Krediti za poljoprivredno zemljište, koliko znam komercijalne banke ne žele priznati hipoteku na zemljište, a ukoliko želite podići kredit za kupnju zemljišta, tada kamatna stopa prelazi 9% pa ne znam koja bi to proizvodnja morala biti da se izdrži takav kredit i da se ostvaruje neki dohodak. Poljoprivrednici u Europskoj uniji, koliko znamo, podižu kredite sa kamatnom stopom od 2% na 20 godina i naravno da tu je teško uspoređivati konkurentnost naših i stranih poljoprivrednika. Prema statističkim podacima koje ja imam Hrvatska je unatrag 9 godina izgubila 733 tisuće hektara poljoprivrednog zemljišta. I postavljamo pitanje da li netko zna zašto je i u što je prenamijenjeno takvo poljoprivredno zemljište? Koje su to druge namjene ovakvom jednom ogromnom, ogromnom iznosu. I bilo je spomena ovdje, spomenuto je navodnjavanje. Mi smatramo da država svim silama forsira navodnjavanje i to smatramo da je u redu, međutim, smatramo također da navodnjavanje ne može imati prednost u odnosu na okrupnjavanje zemljišta, a moram reći da još jedino Varaždinska i Krapinsko-zagorska županija nemaju županijske programe navodnjavanja. I navodno se postavlja pitanje zašto je to tako? Odgovor je vrlo jednostavan. Zato jer mi ustvari imamo u tim županijama najmanje poljoprivrednog zemljišta i zemljište je rascjepkano na tisuće čestica sa otprilike prosječnom veličinom od 0,3 hektara. Programi navodnjavanja su napravljeni u onim županijama u kojima imate neke od oblika velikih PIK-ova ili kombinata jer plaćanje programa navodnjavanja ide po principu 50% jedinicama lokalne samouprave, a 50% Hrvatske vode dok se investiranje u sisteme navodnjavanja u PIK-ovima sufinancira i do 80%, a sa malim seljacima sufinancira se svega 30%. Mi smo već u Varaždinskoj županiji u više navrata razgovarali sa Hrvatskim vodama i predložili da se revidiraju određeni materijali vezani uz vodne resurse koji su inače, usput rečeno, iz, još iz osamdesetih godina i da se odrede određene lokacije po županiji te da se priđe pilot projektima na 2 do 3 lokacija. Međutim o tome, naravno nismo uspjeli postići dogovor, već se žele raditi programi za čitavu županiju, smatramo da je to pogrešno. Dakle, to su problemi za koje tražimo da se više uključi hrvatska Vlada i resorno ministarstvo, a mi ćemo kao klub zastupnika podržati donošenje ovog zakona i smatramo ga korisnim. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba nacionalnih manjina, gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Iako nisam imala namjeru govoriti u ime kluba o praktički o zakonu, odnosno projektu koji je Vlada Švedske financira zajedno sa Republikom Hrvatskom, slušajući ovdje o problemima okrupnjavanja i o tome da zasigurno nije moguće konkurentno i dohodovno proizvoditi na površinama od 2,4 ili 2,9 hektara, bez obzira koji podatak je točan jer se često jedan i drugi u statistici spominje. Zasigurno želim podržati ovaj projekt i zasigurno ukazati na važnost okrupnjavanja naših poljoprivrednih površina. Ovdje je veliko težište dato na nasljeđivanje i Zakon o nasljeđivanju koji zasigurno treba biti prvi zakon koji će doprinijeti ovome, ali vrlo malo govorimo o dijelu da bi i nacionalna mirovina ili starosna mirovina dala isto tako kvalitetne rezultate, a ne poticaj koji mi dajemo iz dohotka. Naime, mi smo uvodeći poticaje dohotku i stimulirajući preživljavanje takvih malih obiteljskih gospodarstava, ako se ona uopće mogu nazvati gospodarstva, stimulirajući ih sa 500 ili tisuću kuna mjesečno po osobi, zaustavili proces i prodaje zemljišta i proces prenošenja tog zemljišta na nasljednike. Kad bismo uveli nacionalnu mirovinu, dali sigurnost takvim staračkim ili, da kažem, starim obiteljima, zasigurno bi ih potakli na to da oni se riješe svojeg zemljišta, da svoje zemljište, kažem, ili da to bude uvjet za tu starosnu mirovinu, moraj ili prodati ili predati u nasljedstvo svome sinu, zasigurno bismo doprinijeli daleko više okrupnjavanju zemljišta nego što to činimo sada. Na to me je nagnalo još jedan podatak koji govori o osiromašenju naših poljoprivrednih površina koje je, zasigurno, jednim dijelom posljedica i tehnologije koja se vratila nažalost nekoliko godina unatrag, ali jednako tako je i posljedica davanja u zakup. Mi danas dosta površina imamo u zakupu. Zakupnici vrlo loše gospodare sa zemljištem, odnosno gospodare od danas do sutra jer zna, danas je u zakupu, sutra možda ne. Mi više nemamo gnojidbu onu koja je bila uvijek gnojidba i za zalihe u tlu, mi čak danas nemam ni dostatnu gnojivu iznošenja hranjiva iz tla, a kamo li gnojidbu da bismo imalo obogatili, očuvali plodnost tala. Tako da mislim da politika gospodarenja zemljištem mora i te kako krenuti iz temelja, da cilj okrupnjavanja bude upravo i kvalitetnije gospodarenje. Čitajući ovih dana o tome da je nužno uvesti i porez na neobrađeno zemljište svakako i to je jedna od mjera koje mnoge europske zemlje koriste. Kod nas se digla cijela hajka da onaj tko je vlasnik zemljišta može tim zemljištem gospodariti na način na koji hoće a da ga nitko ne može prisiliti da plaća porez. Svuda se zemljište mora držati u obradivom stanju. On ne mora na njemu proizvoditi ekonomsku kategoriju, odnosno proizvoditi nešto što daje ekonomsku vrijednost, ali on mora takvo tlo održavati u stanju ugorenja, znači u onom stanju da se plodnost tla zadrži da ono ne bude rasadnik korova, da takve površine ne budu ustvari na štetu onih površina koje zaista u proizvodnji jesu. Prema tome žao mi je što nema ovdje ministra, ali mislim da bismo uz ovaj projekt vrlo ozbiljno i vrlo brzo trebali upravo prići rješavanju problema okrupnjavanja, problemu proizvodnosti naših površina koji moraju biti temelj ozbiljne poljoprivredne proizvodnje. Hvala lijepa.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je zastupnik gospodin Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, predstavnici Ministarstva poljoprivrede, kolegice i kolege. Cilj projekta okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj je doprinijeti razvoju konkurentnog poljoprivrednog sektora i održivog ruralnog razvitka. Projekt se sastoji od pripremne faze i provedbene faze. Ovaj zakon uređuje provedbenu fazu projekta. Trenutno u Hrvatskoj imamo ustrojena četiri županijska ureda za zemljište. Provedba pet pilot projekata u četiri regionalne samouprave, odnosno šest lokalnih samouprava odvija se sukladno nacionalnom planu. Za provedbu okrupnjavanja zemljišta potrebno je provesti mnoge aktivnosti kao što su izrada geografsko informacijskog sustava, izrada studija utjecaja na okoliš, pedološke karte itd. Brzina provođenja navedenih aktivnosti ovisi o sređenosti katastarskih i zemljišnih knjiga. S obzirom da se Kraljevina Švedska obvezuje financirati provedbenu fazu projekta, važna su i njihova iskustva u okrupnjavanju poljoprivrednog zemljišta. U Švedskoj se okrupnjavanje postiže putem zemljišnog fonda kojim putem kojega upravlja agronomska struka te agrarnim operacijama kojim upravlja geografska struka. Oba načina zasnivaju se na izuzetno kvalitetnom službenom, odnosno na izuzetnim kvalitetnim službenim informacijama i evidencijama te ažuriranom katastru nekretnina. Isto tako Zakonom o katastru nekretnina poljoprivredno zemljište nasađivanjem se ne može fizički cijepati na manje jedinice već biti samo u suvlasništvu. Zbog lošeg iskustva u prošlosti sa komasacijama, hrvatski seljak i danas komasaciju poistovjećuje sa oduzimanjem zemljišta, odnosno nacionalizacijom. Imajući u vidu gore naveden postupak komasacije bitno je provoditi na dobrovoljnoj osnovi s konačnim ciljem, znači smanjenje usitnjenosti poljoprivrednih površina koje onemogućavaju razvoj suvremene poljoprivredne proizvodnje. Navedeni pilot projekti isto tako pored okrupnjavanja imaju za cilj potaknuti tržište poljoprivrednim zemljištem, udruživanje poljoprivrednih proizvođača i potaknuti razvoj poljoprivredne proizvodnje i povezivanje sa turističkom djelatnošću. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Hvala. Predsjedniče Hrvatskoga sabora, predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o potvrđivanju Posebnog ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Kraljevine Švedske o provedbi provedbene faze projekta okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj. Ovim prijedlogom zakona se potvrđuje predmetni ispravljeni posebni ugovor kako bi njegove odredbe postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske, a posebnim ugovorom uređuje se provedbena faza projekta, ali i financijske obveze Kraljevine Švedske i Republike Hrvatske, uvjeti korištenja i način isplate doprinosa Kraljevine Švedske, način nabave roba, izvješćivanje, vrednovanje i revizija samog projekta. Sam posebni ugovor je dobar jer dobro definira nadležnosti područja primjene, obveze i financijske i ostale uvjete korištenja, izvješćivanje i vrednovanje. Republika Hrvatska se odlučila provesti projekt okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj, definirala je cilj, a to je doprinijeti razvoju konkurentnosti poljoprivrednog sektora i održivog ruralnog razvoja, ali je definirala i svrhu ovog projekta, što znači podržati razvoj nacionalne politike okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta i to putem izrade i razvoja zakonskog, organizacijskog, institucijskog, tehničkog i upravljačkog okvira za provedbu okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta, ali isto tako i putem poboljšanja sposobnosti sudjelovanja u procesima donošenja odluka odgovarajućih interesnih grupa a to je ona kultura partnerstva koja je savladana kroz izradu dosadašnjih razvojnih projekata na lokalnoj, regionalnoj i nacionalnoj razini. Stoga ću podržati ovaj prijedlog zakona najprije jer je dobar, ali isto tako jer sam sigurna da će Republika Hrvatska koristeći dosadašnja iskustva i stečena znanja kroz povlačenje sredstava iz pretpristupnih fondova ispoštovati u potpunosti odredbe ovog zakona uz pomoć sredstava Kraljevine Švedske i osiguranih vlastitih sredstava, znači sredstava državnog proračuna, a isto tako sredstava jedinica lokalne i regionalne samouprave i na takav način pokrenuti proces okrupnjavanja naravno uz uspostavu i aktivniju ulogu ostalih institucija o kojima je i gospodin ministar na početku u uvodnom dijelu govorio. I na takav način te nove institucije će biti i nositelji cjelovitog procesa razvoja poljoprivrede čiji značajan preduvjet je svakako i okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta. Sigurna sam isto tako da će kvalitetna i odgovorna provedba ovog projekta budući da se radi zajedno sa Vladom Kraljevine Švedske, da će doprinijeti otvaranju vrata novim izvorima financiranja i sredstava Europske unije i ostalih izvora sredstava. Iako Zadarska županija nije korisnik ovog projekta, sigurna sam da će se iskustva stečena u ovom projektu, znači u provedbi ovog projekta, ali i iskustva i modeli koje nam daje Kraljevina Švedska i druge države Europske unije, koristiti za sustavniji pristup okrupnjavanju poljoprivrednog zemljišta na području Zadarske županije koja ima 227 tisuća hektara poljoprivrednog zemljišta od toga obradivog 68 tisuća i koje je naravno čak više nego je prosjek Republike Hrvatske, usitnjen a isto tako iznad prosjeka Republike Hrvatske i u privatnom posjedu. Znači više od 92% poljoprivrednog zemljišta je u privatnom posjedu vrlo, vrlo usitnjen. Na takav način će se stvoriti preduvjeti za ubrzani razvoj, ali i konkurentniji poljoprivredni sektor i održivi ruralni razvoj na području i Zadarske županije, ali i Republike Hrvatske, što je i krajnji cilj ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Dragan Vukić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, gospodine ministre. Pred nama je Prijedlog zakona o potvrđivanju Posebnog ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Kraljevine Švedske o provedbi provedbene faze projekta „Okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj“. Ugovor između Vlade Republike Hrvatske i Kraljevine Švedske je potpisan 21. lipnja 2006., a naknadno ispravljen putem Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija te Veleposlanstva Kraljevine Švedske. Ovim ugovorom se regulira rok trajanja projekta od 36 mjeseci, financijske obaveze strana potpisnika, procjena utjecaja na okoliš, postupak revizije provedbene faze projekta. Značajno je istaknuti, da ovaj ugovor teče odnosno privremeno se primjenjuje, a stupiti će na snagu kad Republika Hrvatska izvijesti Švedsku o ispunjavanju unutarnjih pravnih uvjeta u Hrvatskoj. Ta privremena primjena ogleda se u uspješnoj realizaciji na 5 pilot lokacija u Republici Hrvatskoj. Cilj projekta je doprinijeti razvoju konkurentnog poljoprivrednog sektora i održivog ruralnog razvitka u Republici Hrvatskoj. Svrha projekta je podržati razvoj Nacionalne politike okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta. Kroz realizaciju ovog programa odnosno kroz pilot projekt graditi će si i jačati potrebiti zakonski okviri i analizirati postojeća zakonska rješenja. Kroz provedbu pilot projekta steći će se slika organizacijskog upravljanja ovim procesom, a što će rezultirati izgradnjom institucijskog, tehničkog i upravljačkog okvira za provedbu procesa okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta. Kroz ovaj program pripremati će se i lokalna uprava, regionalna samouprava sve do nacionalne razine za donošenje ispravnih odluka na okrupnjavanju poljoprivrednog zemljišta. Jer to je primarni preduvjet za uspješnu i jeftiniju poljoprivrednu proizvodnju. Svjestan činjenice da je okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta temeljni preduvjet uspješne poljoprivredne proizvodnje, podržavam donošenje ovog zakona i realizaciju ovog pilot projekta na terenu. Poznavajući probleme vezane oko usitnjenosti naših parcela i tradicionalnu vezanost hrvatskog seljaka za svoj grunt i nesređenosti katastra u pojedinim sredinama, ovaj posao tražiti će velike napore svih sudionika u procesu okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta. Ovaj program kroz realizaciju pilot projekta otvoriti će puno problema, ali primjenjujući dosadašnja svjetska iskustva prilagođena našoj sredini i našom zakonodavstvu, očekujem da će biti uspješno završen. Ako želimo biti, a želimo, zemlja sa uspješnom modernom poljoprivrednom proizvodnjom onda ovaj proces nema alternative. Zato trud, znanje i financijska sredstva uložena u ovaj program višestruko će se vratiti. Program treba završiti u roku i njegove pozitivne efekte preslikati na ostatak Hrvatske kako bi u konačnici mogli organizirati uspješnu poljoprivrednu proizvodnju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, poštovane dame i gospodo zastupnici. Pa, ovaj zakon koji je na jedan konkretan način u svome cilju rekao štA bi trebao da se s ovim ugovorom, posebnim ugovorom desi, a to je razvoj konkurentnosti poljoprivrednog sektora i održivog ruralnog razvitka u Republici Hrvatskoj kroz okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta sigurno je nešto što je pozitivno i nešto što mi kao zastupnici, a posebno sa područja gdje je to zemljište i možda najizraženije, a to je Slavonija, svakako ćemo i podržati. U prvom redu okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta u hrvatskoj poljoprivredi je vrlo značajno pitanje. Rascjepkanost sadašnjeg stanja od prosječno, a ovdje smo dobili i točne podatke i od profesora Kovačevića, do tri hektara, što se obično govori, sigurno je za svaku agrarnu politiku jedan veliki problem i za stvaranje nečega što će dati veću proizvodnju. Podatke koje je dao profesor Kovačević vezane za zemlje Francusku, Englesku, Švedsku sigurno ukazuju da i ta njihova poljoprivreda sa ovim okrupnjavanjem je ono što danas i znači u Europi, pa i u svijetu. Međutim, sigurno je isto tako, da je zemlja i osnovni medij što je rekao i ministar Pankretić na kojoj se bazira uspješnost poljoprivredne proizvodnje. Neka istraživanja koja smo imali, a posebno je to radio pokojni profesor Baban u Osijeku ukazivali su da bi do 2012. godine mogao biti prosječan posjed 7 hektara. Vidite koliko je to teško i sporo stvaranje nečega većega. Međutim, ovaj projekt koji je u tijeku i koji bi trebao biti proširen, a vezan je uz Vladu Kraljevine Švedske sigurno je hvale vrijedan. Međutim, korištenje iskustava ovih zemalja, a kažem čuli smo i podatke iz Švedske kao takove, je vrlo koristan. Međutim, mislim da i uvažavanje naših posebnosti ima veliko značenje. Ovdje je već bilo govora o nasljeđivanju, međutim i mnogi drugi zakoni sigurno bi ovdje se trebali mijenjati i biti kao takovi. Ali nasljeđivanje je činjenično stanje da su u ovim proteklim godinama, posebno i prije, u prijašnjih 40-50 godina unatrag ljudi u vrijeme industrijalizacije odlazili u gradove, tamo se zapošljavali ali u isto vrijeme su zadržavali onaj komadić zemljišta koje su dobili nasljeđivanjem bez obzira da li su ga obrađivali ili ne. Međutim, sigurno isto trebamo razmišljati o tome da okrupnjavanje u Slavoniji i Baranji, žitnici Hrvatske, i nekim drugim našim krajevima Hrvatske nije isto. U Slavoniji i Baranji koja je po svojim resursima proizvodnim, koja proizvodi tone i vagone žitarica, sigurno da i te okrupnjene površine trebaju biti veće nego u nekim drugim krajevima gdje su druge vrste proizvodnje koje se mogu odvijati i na manjim područjima. Znači, rajonizacija proizvodnje jedan je od preduvjeta da i kad razmišljamo o okrupnjavanju, da tada i o tome i govorimo. Isto tako, svi danas pucaju na površine koje su bile ili nekada u posjedu kombinata ili su danas državne. Površine koje su i na neki način kultivirane, koje su već davale rezultate u proizvodnji i svatko bi se htio nekako hvatati za te površine. Međutim, u ovoj Hrvatskoj ima i milijun sigurno hektara zemlje koja čeka, koja stoji i sigurno ako se pokuša u tome segmentu dovesti do okrupnjavanja da će i ona biti interesantnija, da će i ona biti kao takova ekonomski isplativija i da će se i na njoj moći proizvoditi. Posebno još jedno pitanje je, a ovdje već i spomenuto pitanje, rasprava kad se govori o okrupnjavanju, to je pitanje koje sigurno neće biti u ovoj situaciji bez rješenja odvodnjavanja i navodnjavanja jer sami proces okrupnjavanja zemljišta, odnosno kako se zvalo prije, suhe arondacije, normalno da neće u ovoj situaciji bez ovoga dijela, a to je odvodnja, jer mi imamo često puta čim padnu malo više kiša, velike probleme sa poplavama, odnosno kad se pojavi sušni period da imamo problema, ako nemamo navodnjavanja, sa prinosima. I tada se uvijek javljaju namirivanja nekih šteta, da li kroz sušu ili kroz poplavu, uglavnom u tome segmentu uz okrupnjavanje i taj dio trebamo odraditi kao takav. I na kraju, mislim da sa ovakvim pristupom okrupnjavanju površina sa rješavanjem i ovih dodatnih stvari o kojima sam govorio i koje su ovdje bile spomenute, da ćemo doći do jedne sigurnije proizvodnje, da ćemo doći do toga da poljoprivredna proizvodnja i zemljište ne bude samo tvornica bez krova. Hvala lijepo.
Hvala. I gospodin zastupnik Šima Đurđević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, predstavnici ministarstva, gospodine ministre, kolegice i kolege. Dakako da podržavam ovaj program okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta i da je bilo sredstava, a vjerujem da je bilo dobre volje, mogli smo i trebali smo s tim projektom krenuti daleko, daleko prije. Jest da je to proces mukotrpan, dug, pa po meni i skup, ali dakako da smo ga trebali paralelno raditi jer je to nazočna potreba poljoprivrede poglavito u onim područjima, onim županijama gdje se intenzivno bave poljoprivredom. Danas naše općine, ja vjerujem gotovo sve u Hrvatskoj, u našim slavonskim županijama dakako skoro sve, napravile su programe raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u četiri oblika. To je povrat, koncesija, prodaja i zakup. I dakako, dobile suglasnosti na te programe. No, međutim, kao što su kolege do sada i rekli pojavio se problem, po meni, u brdsko-planinskim predjelima gdje su te doista parcele, čestice usitnjene. A ima još jedan nesklad, kao što je prethodno kolega i izrekao, kad se radi o većim, kako mi to nazivamo na terenu, tablama, gdje su to bivši PIK-ovi obrađivali, čestice su također neusklađene sa stanjem koje se nalazi na terenu, pa jedna čestica od 15-ak, 20, 22 hektara, gdje je više čestica, a dakako vodi se i takvo stanje nije usklađeno sa katastrom i geodetskom upravom. Na terenu se provode intenzivne mjere izmjere poljoprivrednog zemljišta, što ja apsolutno podržavam, ali taj proces, po meni, ide dosta sporo i mislim, u tom segmentu da bi i županija i Državna geodetska uprava i općina na kojoj se izmjera vrši, trebali zajednički uložiti više sredstava i dakako, angažirati geodetske kuće da se što više tog posla na terenu odradi. Jer bez konkretne izmjere na terenu poljoprivrednog zemljišta nema ni programa raspolaganja, niti prodaje, niti koncesije, niti zakupa. A da ne govorimo da na manjim površinama gdje se ne mogu adekvatno napraviti sve potrebite agrotehničke mjere, od prvih radnji, podrivanja, oranja i svih ostalih radnji i dokazano je da su na tim česticama prinosi na kraju i manji, znači i dobit manja. Poglavito se to odnosi na staračka poljoprivredna domaćinstva koja su svoja zemljišta, u nemogućnosti da ih obrađuju, dali onima koji to mogu, uz određeni ugovor, izjavu kod javnog bilježnika, da će u njegovo ime, taj i taj, to i to obiteljsko poljoprivredno gospodarstvo, na taj i taj rok, već koji je tamo naveden, obrađivati njegove površine. Mislim da tu taj proces, dakako je pohvalno od Vlade Kraljevine Švedske što je napravila sporazum s Republikom Hrvatskom, ali po meni tu bi se trebalo računati na to da ih iz drugih izvora, iz predpristupnih i pristupnih fondova Europske unije prionimo žešće tom poslu kako bi u tom segmentu do ulaska Hrvatske u Europsku uniju napravili što više i kako bi tog hrvatskog seljaka, kako bi taj hrvatski seljak spremno dočekao, ne samo kad se tiče agrarne politike, nego i mehanizacije i svega ostalog, kako bi mogao na vrijeme planirati i nabavljati mehanizaciju i uređivati te površine koje dosada nisu uređene. I dakako evo u mojem završnom obraćanju, dakako da ću podržati ovo i glasovati za. Još jedan segment a to je uređenje detaljne kanalske mreže trećeg i četvrtog reda. Koliko je meni poznato u slavonskim županijama, Osječko-baranjska da je tu uređeno 35%, Vukovarsko-srijemska negdje između 25 i 27%, Brodsko-posavska 15. Pa na i ovom segmentu iako malo odudara od teme o kojoj se danas govori bi trebali dakako izdvojiti zajednički više sredstava i država i županija i općina. Hvala lijepa.
Hvala kolega zastupnice. A sada će zaključno gospodin ministar poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja Božidar Pankretić u ime predlagača. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče. Pa evo dvije, tri rečenice samo na kraju. Ja se zahvaljujem svim zastupnicama i zastupnicima na podršci koju su dali prijedlogu ovog zakona, ali mi je dužnost reći da je ovo kao što su i mnogi napomenuli samo jedan rekao bih uvertira u ono što nas očekuje vezano uz poljoprivredno zemljište. I ja ću ovdje najaviti dakako da ćemo vrlo brzo naći se pred ovim uvaženim Domom sa novim Zakonom o poljoprivrednom zemljištu. Dakako da u novi zakon ćemo uvrstiti pa rekao bih najveći dio ovih stvari o kojima su danas ovdje bilo govoreno od onemogućavanja cijepanja čestica ali i do onih stvari koje se događaju vezane uz ja bih rekao natječaje koji nisu bili primjereni na pravi način, jer nažalost mnoga poljoprivredna zemljišta nisu došla u ruke onih koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom. Prema tome, moramo promijeniti zakon, moramo ga definirati. Moramo staviti na pravu razinu poljoprivredno zemljište koje ne smije postati svrha špekulacije zbog toga što njegova cijena raste svakim danom nego mora postati u punom smislu riječi sredstvo za proizvodnju i ono osnovno što je za poljoprivredu. Prema tome, mislim da je ovo samo jedan dio mali koji će nam omogućit u cjelokupnom zakonu gdje ćemo i definirat i Agenciju za poljoprivredno zemljište i Zemljišni fond, ali i drugačije kriterije vezane uz zakup, prodaju i koncesiju da ipak na određeni način dovedemo što je prije moguće u punu funkciju kompletno poljoprivredno zemljište. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu, odlučivat će se nakon što se ispune uvjeti. Osmi, Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju posebnog Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Kraljevine Švedske o provedbi provedbene faze projekta okrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj. Bio je hitni postupak. P.Z.E. broj 51. Rasprava je zaključena. Predlagatelj je prihvatio amandmane Odbora za zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj, te oni postaju sastavni dio Konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat? 118 glasova. Većinom glasova je prihvaćen ovaj, 118 za, 3 suzdržana i ništa protiv.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Obzirom da ste me zamijenili za jednu vrlo šarmantnu kolegicu ja vam se na tome zahvaljujem. Očito je ostavila …
Oprostite, ovdje je nastala jedna mala pogreška. Izvolite.
Sve u redu.
Ispričavam se gospođi državnoj tajnici koja je inače, znam da se zove Obradović pa sam se začudio, ali evo ispričavam se, ispravak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo saborski zastupnici! Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe sa dvojnom namjenom Vlada Republike Hrvatske nastoji unaprijediti sustav nadzora izvoza robe s dvojnom namjenom kao i tehnologije dvojne namjene s primarnim ciljem sprječavanja širenja oružja za masovno uništenje i terorizma. Roba s dvojnom namjenom je uključujući i računalne programe kao i tehnologiju, roba koja se podjednako može koristiti u civilne ali i u vojne svrhe, i koja se na bilo koji način može u cijelosti ili djelomično upotrijebiti za proizvodnju nuklearnog, kemijskog ili biološkog oružja. S obzirom da sam pojam roba s dvojnom namjenom izaziva pitanje što je to ustvari, ja sam bila slobodna pripremiti vam odnosno ilustrirati vam doslovno što je roba koja u isto vrijeme može imati civilnu i vojnu svrhu, tako da oni koji su bliže tematici poljoprivrede znaju da se radi o primjerice zrakoplovnom sustavu za prskanje poljoprivrednih površina, dijelovi koji se također mogu koristiti za prenošenje biološkog oružja u obliku aerosoli koja se udiše. Ili primjerice oni koji su bliži laboratorijskim ispitivanjima prepoznat će lonce za taljenje koje osim u civilne svrhe u vojne svrhe mogu služiti i kao komponenti dijelova nuklearnog reaktora. Dakle, ilustrirajući ovo konkretnim primjerima Vlada Republike Hrvatske želi u svakom trenutku ukoliko se pojavi sumnja da se kroz teritorij Republike Hrvatske ili odvija provoz robe sa ovakvom dvojnom namjenom ili se radi o izvozu robe koja može služiti i kao oružje za masovno uništenje, Vlada Republike Hrvatske predlaže da se usvoji zakon kojim bi taj nadzor bio pojačan i koji bi između ostalog dao našoj carinskoj upravi veće ovlasti odnosno ovlasti da se takva pošiljka zaustavi, a prijedlogom ovog zakona ujedno propisujemo i odgovarajuću zatvorsku kaznu. Važno je ovdje za napomenuti da ovim zakonom mi ne namjeravamo naravno usporavati ili ograničavati međunarodnu trgovinu ali želimo imati mogućnost zaustaviti transakciju ukoliko se pokaže opravdana sumnja da roba koja se izvozi ili se vrši provoz kroz Republiku Hrvatsku može služiti i za namjenu koja dakle ima za posljedicu razarajuće i neželjene efekte. Vezano za usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije slobodna sam napomenuti da vršimo usklađivanje sa konkretno tri propisa Europske unije. Izjava usklađenosti je u privitku. Onaj najvažniji dio koji prenosimo i stvaramo zapravo osnovu za provedbu ovog zakona sadržan je u uredbi kojom, našom uredbom koja se upravo izrađuje i koja je u pripremi u postupku Vlade Republike Hrvatske, koja u svom aneksu ima točan popis robe sa dvojnom namjenom kakav je na snazi trenutno u Europskoj uniji. Prema tome, po usvajanju ovog prijedloga zakona u provedbenom smislu Vlada je već pripremila nacrt prijedloga uredbe koji će sadržavati nekoliko tisuća roba dvojne namjene u svom popisu kako bismo naravno mogli omogućiti i dosljednu, učinkovitu i pravovremenu provedbu ovog prijedloga zakona. Dopustite mi da kažem da smo u jednom segmentu čak i u jednom koraku ispred trenutnih trendova u Europskoj uniji. Naime, Europska unija na svojoj razini nije još riješila pitanje brokeringa, dakle posredovanja u trgovini robe dvojne namjene kao niti dijela koji se odnosi na kontrolu provoza. Mi smo to učinili. Tek do kraja godine Europska unija na svojoj razini usvojit će propis koji će rješavati ova dva pitanja. Stoga bih se usudila reći da vezano za nadzor, za kontrolu idemo i korak naprijed što je potvrđeno i na sastanku s Europskom komisijom održanom u veljači ove godine. Naposljetku pitanje je i provedbe ovog zakona osim uredbe koju sam spomenula i točnog popisa robe dvojne namjene Ministarstvo gospodarstva unutar Vlade Republike Hrvatske radi na jačanju vlastitih kapaciteta za prepoznavanje, za suradnju sa Carinskom upravom u konkretnoj primjeni ovog zakona i jača vlastite nadzorne sposobnosti čime dopunjujem se ispunjava i dio mjerila koja služe za zatvaranje poglavlja 30 – Vanjski odnosi. Stoga Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da se prihvati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom. Zahvaljujem na pažnji. I naravno, stojim na raspolaganju za odgovore na vaša pitanja. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Franjo Lucić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice u Ministarstvu gospodarstva, kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo o izvozu robe sa dvojnom namjenom onda moram naglasiti da je Republika Hrvatska uspostavila učinkovit sustav nadzora roba s dvojnom namjenom donošenjem Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom 2004. godine. Istina, taj zakon se primjenjuje od 1. siječnja 2005. godine. Obzirom da je to roba koja ima dvojnu namjenu uključujući i računala, programe i tehnologiju a koja se može koristiti kao u civilne tako i u vojne svrhe ta roba koja može biti upotrijebljena i u eksplozivne svrhe ali koja na bilo koji način može pomoći u proizvodnji nuklearnog oružja i drugih nuklearnih eksplozivnih naprava. Zato je potrebno imati poseban nadzor izvoza roba s dvojnom namjenom a u ulozi sprječavanja širenja oružja za masovno uništenje. Znamo da to danas predstavlja veliku prijetnju regionalnoj i svjetskoj sigurnosti. Kada je donesen Zakon o izvozu robe s dvojnom namjenom ispunjen je jedan od važnijih uvjeta za članstvo u međunarodnim režimima a kontrolu izvoza je Republika Hrvatska donijela u lipnju 2005. godine te postala članica za kontrolu konvencionalnog oružja i robe sa dvojnom namjenom i grupe za sprječavanje i širenje nuklearnog oružja i materijala a u travnju 2007. godine i australske skupine za kontrolu kemijskog i biološkog oružja. Temeljem Zakona o izvozu robe sa dvojnom namjenom Vlada Republike Hrvatske donijela je Uredbu o popisu roba sa dvojnom namjenom koja se redovito usklađuje sa propisima Europske unije. Što je cilj u biti novog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe sa dvojnom namjenom? Želi se ojačati i unaprijediti sustav nadzora i izvoza roba sa dvojnom namjenom. Također će se dostići standardi koji su postavljeni rezolucijom Vijeća sigurnosti i Ujedinjenih naroda a odnosi se na sprječavanje i širenje oružja za masovno uništenje. Odlukom Vijeća sigurnosti i Ujedinjenih naroda države su se obavezale donijeti propise kojima će se onemogućiti širenje nuklearnog kemijskog i biološkog oružja. Bitno je donijeti propise kojima će se regulirati provoz za robu sa dvojnom namjenom a koja se može koristiti za proizvodnju oružja za masovno uništenje te propisati kazne za prekršioce propisa. U novom zakonu provoz robe s dvojnom namjenom koja je navedena u popisu roba a temeljem zakona ministarstvo može zabraniti ako bi roba mogla biti u cijelosti ili djelomično korištena u svrhe nedopuštene zakonom. Izvoz robe može biti pravna ili fizička osoba, obrtnik naravno sa sjedištem odnosno boravištem na teritoriju Republike Hrvatske ili fizičke osobe s prebivalištem u Republici Hrvatskoj. Roba s dvojnom namjenom može se izvoziti samo na temelju izvozne dozvole a tu istu dozvolu izdaje ministarstvo. Zahtjev za izdavanje izvozne dozvole podnosi se ministarstvu a izdaje se na prijedlog povjerenstva. Ministarstvo može i poništiti dozvolu ako se utvrdi da je dozvola bila izdana na temelju netočnih i nepotpunih podataka. Također su predviđene i kazne za prekršitelje zakona a i nisu male obzirom da se radi o specifičnoj robi. Bitno je napomenuti da se provode i seminari o nadzoru izvoza robe sa dvojnom namjenom u Hrvatskoj gospodarskoj komori sa domaćim proizvođačima izvoznicima. Također uz suradnju Ministarstva vanjskih poslova, europskih integracija i Ministarstva gospodarstva, te predstavnici zdravstvenih razvojnih institucija te carinskih otpremnika. Također su se svi složili da je riječ o robi koja služi za civilnu te vojnu upotrebu a može se upotrijebiti za proizvodnju oružja i za masovno uništenje. Stoga je također bitno napomenuti kako je najvažnija prevencija te odgovorni sustav izvoznih kontrola a to je upravo u prijedlogu zakona i rečeno. Izmjene i dopune ovoga zakona su prihvatljive i potrebne. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice prihvaća Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu roba s dvojnom namjenom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin Ante Kulušić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državna tajnice sa kolegicom. S obzirom na važnost i izuzetno dobar i značajan položaj Republike Hrvatske u vanjskopolitičkim odnosima nije potrebno posebno isticati važnost usklađivanja sa rezolucijom Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda. Terorizam je opasnost novog doba koja je prisutna i pred kojom nema zatvaranja očiju, nego je važno priključiti se zajedničkim naporima koji se na međunarodnoj razini poduzimaju. Roba s dvojnom namjenom osjetljivo je pitanje jer se radi o robi koja se može koristiti u vojne svrhe i koja može pomoći u proizvodnji nuklearnog oružja ili drugih nuklearnih eksplozivnih naprava. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom omogućit će se zaustavljanje transakcija vezano uz robu s dvojnom namjenom kad postoji sumnja da bi se ista mogla koristiti za proizvodnju oružja za masovno uništenje. U borbi protiv sprečavanja širenja nuklearnog, kemijskog ili biološkog oružja za masovno uništenje i sredstava kojima se mogu prenositi takva oružja moraju sudjelovati svi, a posebno je to odgovornost zemalja koje poput naše imaju važan zemljopisni položaj. Zbog svega navedenog donošenje ovih izmjena i dopuna odgovornost je svih nas te dajem podršku Prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene gospođe i državna tajnice, kolegice i kolege. Jedna zanimljiva tema, kratka i jasna, ali evo da ponovim nekoliko stvari koje sam ja zapazio u ovom Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom. Za svaku je pohvalu ovo što smo čuli od gospođe državne tajnice da smo evo na ovom području čak korak ispred zakonodavstva Europske unije i to je primjer da se može raditi znači nešto što nije naloženo direktno od Europske unije, a u skladu je sa zakonskim normama i propisima koji nas čekaju. Poznato je također što je već rečeno da od 1.1.2005. godine uspostavlja Republika Hrvatska i primjenjuje sustav nadzora izvoza robe s dvojnom namjenom donošenjem istoimenog zakona. Kako je poznato roba s dvojnom namjenom je ona roba koja se može koristiti u civilne i u vojne svrhe što smo vidjeli iz prezentacije gospođe državne tajnice, te u proizvodnji nuklearnog oružja i nuklearnih eksplozivnih naprava. Ovim izmjenama zakona želi se unaprijediti sustav nadzor izvoza robe s dvojnom namjenom u Republici Hrvatskoj, a izmjene zakona usklađene su sa europskim propisima te standardima iz Rezolucije Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda. Osnove koje ove izmjene zakona uređuju su sljedeće. Pod jedan, uvjeti za provoz, tranzit robe s dvojnom namjenom, zatim pružanje usluga vezano uz robu s dvojnom namjenom i na kraju propisivanje kaznenog djela, tj. kazne zatvora za prekršioca zakona kada je ugrožena nacionalna sigurnost i vanjskopolitički interesi Republike Hrvatske. Upravo na ovom posljednjem želim se zadržati i reći nekoliko riječi vezano za uvođenje kazne zatvora u ove nove zakonske izmjene. U Zakonu o izvozu robe s dvojnom namjenom koji je Hrvatski sabor donio 9.7.2004. godine u kaznenim odredbama poglavlja 3. članak 18. i članak 19. bile su predviđene samo novčane kazne i eventualna zabrana obavljanja djelatnosti izvoza robe s dvojnom namjenom, a danas uvodimo i nešto novo. Izmjenama zakona o kojima danas govorimo u novom članku 18.a predviđaju se i kazne zatvora za kazneno djelo izvoza robe s dvojnom namjenom bez izvozne dozvole i to u trajanju zatvorske kazne od 6 mjeseci do 5 godina. Kazna se odnosi na osobu koja s namjerom počini djela koja se odnose na stavak 1. članka 18. ovog zakona, a kada ta djela mogu ugroziti izvršavanje međunarodnih obaveza Republike Hrvatske i vanjskopolitičkih interesa Republike Hrvatske. Poznato je da neke države vode računa posebno o osjetljivosti prekršaja u ovom području te imaju daleko rigoroznije sankcije, npr. Bugarska koja za provoz robe s dvojnom namjenom bez dozvole ima zakonom propisanu kaznu zatvora do 6 godina, a u slučaju ozbiljnijih prekršaja do 8 godina. Ovim novim i rigoroznijim kaznenim odredbama uz ostale izmjene predviđene ovim zakonom i Hrvatska staje uz bok zemalja Europe i svijeta koje poduzimaju sve moguće aktivnosti da preventivnim radnjama spriječe potencijalne opasnosti … [[Govornik se ne razumije.]] od svjetskog terorizma, također rigoroznijim zakonskim aktima i predviđenim zatvorskim kaznama protiv čije visine osobno nemam ništa protiv. Dapače, smatram da bi zatvorske kazne trebale biti i više, pokušava se osporiti i spriječiti daljnje vojne, tj. terorističke aktivnosti i u našoj zemlji i u susjedstvu, praktično u Europi. Zbog svega navedenog, naravno da podržavam Prijedlog ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uz ovaj zakon Vlada Republike Hrvatske 2005. godine propisala je uredbom što je to roba dvojne namjene. To doista dakle obuhvaća dosta veliki skup roba, uredba, dakle ta uredba, taj popis je dosta veliki i dosta je široko to obuhvaćeno i u svakom slučaju pokazuje jednu ozbiljnost i sustavnost koja je potrebna da bi se promet ovakve robe na neki način da bi država imala upliva i u promet ovakve robe. Mnoge vrste robe dvojne namjene prije su se prvenstveno razvijale u vojne svrhe, a onda su postale upotrebljive i u civilnom životu, no međutim smanjenjem konvencionalnih, a povećanjem asimetričnih i terorističkih prijetnji dosta se često može dogoditi da se neka roba najprije razvije za civilne potrebe, a onda počne koristiti u vojne svrhe. Ja ću podsjetiti da je ova materija prvi put obuhvaćena u sklopu paketa reformskih zakona iz obrambenog sustava 2002. Zakonom o proizvodnji i prometu i remontu naoružanja i vojne opreme kada se po prvi put u jednom zakonskom tekstu uopće propisala posebna regulativa za promet vojne, a samim tim onda vjerojatno i dvojne opreme. Također u tome je zakonu bila uređena i nova uloga poznate Agencije "Alan" kao jednog posrednika u izvozu vojne opreme. Također bili smo svjedoci mnogih medijskih napisa kojih je sada sve manje u sudjelovanju Hrvatske ili hrvatskih tvrtki u prometu robe dvojne i vojne namjene, sada je toga sve manje i osobno zalažem se uvijek za restriktivniji pristup prilikom odobravanja izvoznih dozvola za ovakvu robu jer šteta koja može biti, šteta međunarodnom ugledu Hrvatske koja može biti proizvedena takvim neodgovornim izvozom u pravilu tržišta koja su politički osjetljiva, dakle u tzv. sive zone trgovanja naoružanje vojnom i dvojnom opremom da tako kažem može biti puno veća nego što može biti korist za pojedinu tvrtku koja bi u tome sudjelovala. Htio bih samo dakle možda napomenuti da je Zakonom o proizvodnji i remontu vojne, naoružanju vojne opreme predviđena i neka vrsta kompenzacije ukoliko se onemogućiti promet takve robe, pa bi možda u drugom čitanju zakona, dakle u pripremi zakona koji ide u drugo čitanje bi se moglo razmisliti o nekakvoj kompenzaciji ukoliko se doista zabrani nekakav izvoz nekog proizvoda koji već recimo i Hrvatska koristi u vojne svrhe i slično, a onda naravno ovisi o prijedlogu, ovisi o tome kakav bude prijedlog zakona u drugom čitanju takav će biti i moj stav oko podržavanja istog. Hvala.
Hvala. I konačno gospodin zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kao što vidim ovaj zakon je, koji je ovdje danas na raspravi je daljnje usklađivanje našeg zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije i donošenjem ovog zakonom je predviđeno u Planu usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije za 2008. godinu u prvom kvartalu 2008. Očito se radi o značajnom zakonu kojeg Vlada iako je europski uputila u redovnu proceduru i nećemo ga donijeti prema ovom planu usklađivanja kojeg sam spomenuo. Roba sa dvojnom namjenom može se koristiti kako u civilne, tako i u vojne svrhe, te roba koja može biti upotrijebljena u neeksplozivne svrhe ali i ona koja na bilo koji način može pomoći u proizvodnji nuklearnog oružja ili drugih nuklearnih eksplozivnih naprava. U ovu definiciju su upućeni i računalni programi tehnologija i očito se radi o izvozu robe koja za svaku državu ima važnu ulogu, jer nadzor nad njenim izvozom pomaže pri sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje koje predstavlja naravno sigurnost, kako sigurnost svake pojedine države tako i svjetskoj sigurnosti. Republika Hrvatska je u tom dijelu uspostavila učinkovit sustav i to donošenjem osnovnog zakona koji se primjenjuje od 1.1.2005. godine. Jer kako vidimo iz ocjene stanja EU još nije donijela propis kojim se regulira provoz i brokering robe s dvojnom namjenom, pa je valjda i to razlog stavljanja u redovnu proceduru i ja ću podržati ovaj zakon u prvom čitanju zbog njegovog značaja za sigurnost. Ali imam samo jednu konkretnu primjedbu. U članku 6. predviđeno je da ministar donosi Poslovnik o radu povjerenstva kojim će se propisati način rada i odlučivanja povjerenstva nakon pribavljenih mišljenja nadležnih tijela. Mislim da bi to trebalo biti autonomno tijelo tog povjerenstva, a ministar ako želi imati kontrolu treba donijeti onda pravilnik. Mislim da je to uobičajena praksa u pravnoj legislativi da se takva pitanja ako ih donosi ministar rješavaju pravilnikom, a Poslovnikom rješavaju se onda ako ih donosi samo tijelo koje je potrebno. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Predstavnica predlagatelja nije se javila za zaključnu riječ. Zaključujem raspravu i danas zasjedanje. Sutra počinjemo u 9,30 sati točkom dnevnog reda Prijedlog zakona o Zakladi “Hrvatska djeca“ i htio bih napomenuti da ću sutra predložiti da se radi bez pauze kako bi nešto ranije završili. Hvala lijepa. Deveto, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom. Ovo je prvo čitanje. P.Z. broj 47. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe sa dvojnom namjenom. Drugo. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesene u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat? Ova zakon je, prijedlog zakona je prihvaćen sa 119 glasova za, 4 suzdržana i ništa protiv. Ovi prijedlozi zaključaka su prihvaćeni.