Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora na 38. sjednici održanoj 27. studenoga jednoglasno je utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za ratne veterane Hrvatskoga sabora. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Odbora za ratne veterane Hrvatskoga sabora Josip Salapić. Za člana Odbora za ratne veterane Hrvatskoga sabora bira se Ivan Škaričić.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Tko je za ovaj prijedlog molim da digne ruku. Hvala. Ima li protiv? Suzdržan? Nema. Hvala. Idemo dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora na 38. sjednici održanoj 27. studenoga 2009. godine jednoglasno je utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju člana i imenovanju članice Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa iz reda zastupnika Silvano Hrelja. Drugo, za članicu Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa iz reda zastupnika imenuje se Suzana Bilić Vardić.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Tko je za prijedlog odbora molim da digne ruku. Hvala. Imamo li protiv? Suzdržan? Hvala. Jednoglasno sa 110 glasova. Hvala. Idemo dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora na 38. sjednici održanoj 27. studenoga 2009. godine jednoglasno je utvrdio Prijedlog odluke o imenovanju člana Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora. U Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora imenuje se za člana iz reda javnih, znanstvenih i stručnih djelatnika profesor doktor znanosti Vlado Belaj sveučilišni profesor iz Osijeka.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog odbora na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Jednoglasno sa 110 glasova. Idemo dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora je na 38. sjednici održanoj 27. studenoga jednoglasno utvrdio Prijedlog odluke o imenovanju članice Odbora za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskoga sabora. U Odbor za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskoga sabora imenuje se za članicu iz reda predstavnika Hrvatske udruge poslodavaca Admira Ribičić.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog Odbora za izbor i imenovanja na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Jednoglasno sa 111 glasova. Molim dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora na 39. sjednici održanoj 3. prosinca 2009. godine jednoglasno je utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za turizam. Prvo, razrješuje se član Odbora za turizam Hrvatskoga sabora Silvano Hrelja. Drugo, za člana Odbora za turizam Hrvatskoga sabora bira se Ivan Škaričić.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Jednoglasno sa 110 glasova. Molim dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora na 39. sjednici održanoj 3. prosinca 2009. godine većinom glasova utvrdio je Prijedlog odluke o imenovanju članice Savjeta Spomen područja "Jasenovac". Za članicu Savjeta Spomen područja "Jasenovac" imenuje se Ivanka Roksandić zastupnica u Hrvatskom saboru.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Prijedlog je prihvaćen sa 109 glasova za i 1 suzdržan. Hvala. Nastavljamo sa radom na drugim točkama. Predlažem, ako se slažemo, da danas još raspravimo - Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 403 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Ovaj ćemo prijedlog zakona raspravit u skladu s odredbama Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Klub zastupnika IDS-a, Odbor za ravnopravnost spolova i zastupnica, potpredsjednica Željka Antunović. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospođa Nina Obuljen, državna tajnica u Ministarstvu kulture. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvažene gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima upućen je u zakonodavnu proceduru sukladno nacionalnom programu Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji 2009. godina, s rokom donošenja u 4. kvartalu. Ovaj zakon, iako EU zakon, donosi se u dva čitanja, s tim da ga je izradila radna skupina sastavljena od predstavnika različitih interesnih skupina i udruga te stručnjaka iz područja medija, a prošao je i široku javnu raspravu. Posebnost je zakona da se donosi radi usklađivanja s novom Direktivom o audiovizualnim medijskim uslugama, u isto vrijeme kada se provodi usklađenje zakonodavstva i u drugim državama članicama Europske unije. Posebne novine u zakonu su da se po prvi puta uređuje pored audiovizualne medijske usluge televizije i televizijskog emitiranja, tzv. linearne audiovizualne medijske usluge i audiovizualna medijska usluga na zahtjev. Uvodi se pored općeg televizijskog ili radijskog programskog kanala i specijalizirani televizijski ili radijski programski kanal čime će se omogućiti raspisivanje natječaja za koncesije i za ovakve programe što do sada nije bio slučaj. Uređuje se korištenje svih dostupnih platformi distribucije audio i audiovizualnih medijskih usluga, a sukladno europskoj praksi što se odnosi na zemaljske, satelitske, kabelske i Internet. Uređuje isto tako postupak davanja dopuštenja za rad pružateljima audio i audio-vizualnih medijskih usluga na zahtjev kao i satelitski, internetski i kabelski prijenos audio-vizualnog i radijskog programa. Ovim zakonom određuju se programi čije je objavljivanje od interesa za Republiku Hrvatsku u koji su između ostalog uvršteni i programi za djecu i mlade, osobe s invaliditetom i posebnim potrebama, ostvarivanje ravnopravnosti muškaraca i žena, te poticanje medijske pismenosti. Posebno su uređeni instituti samoregulacije i koregulacije kao osnovnih instrumenata za provođenje uspješnih medijskih politika. Po prvi put zakonom se propisuje i da se nagradna natjecanja ili različiti oblici nagradnog sudjelovanja gledatelja ili slušatelja moraju provoditi pravično i uz nedvosmislena pravila o tim sadržajima i javno obećanoj nagradi čime će se spriječiti nepravilnosti koje su do sada uočene. Posebno se zakonom uređuje plasman proizvoda koji je iznimno dopušten u kinematografskim djelima, filmovima i serijama napravljenim za audio-vizualne medijske usluge u športskim i zabavnim programima, ali uz izuzetak dječjih programa u kojima nije dopušten plasman proizvoda. Također je u svim programima zabranjeno plasiranje duhanskih proizvoda ili cigareta, te posebnih medicinskih proizvoda i zdravstvenih usluga dostupnih na recept. Nadalje, uređuje se programska osnova općeg televizijskog ili radijskog programskog kanala koja uz dosadašnje elemente mora sadržavati i shemu kojom se određuju vrsta i kvantitativni razmjer audio-vizualnih ili radijskog programa, te predviđeni opseg vlastitih i udio hrvatskih audio i audio-vizualnih djela, europskih djela, te vrijeme objavljivanja. Važno je istaknuti da će od sada programska osnova morati biti javna i objavljena na internetskoj stranici Vijeća za elektroničke medije tijekom cijelog razdoblja trajanja koncesije. Zakonom se detaljno uređuje i pravo na kratku informaciju. Precizirane su isto tako odredbe koje se odnose na neprofitni audio-vizualni i radijski program čime će se u Hrvatskoj otvoriti mogućnost uvođenja neprofitnih televizija i radija kao komunalnih televizija ili radija, a sukladno europskoj praksi. U pogledu zaštite pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija osigurana je javnost vlasništva, te se odredbe o ograničenju koncentracije osim na nakladnike proširuju i na pružatelje medijskih usluga koji svoj audio i audio-vizualni program prenose putem satelita, interneta i kabela. U skladu s dosadašnjim iskustvom u radu Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija dopunjuju se odredbe o dodjeli sredstava fonda tako da su sredstva namijenjena ne samo za programe nakladnika na lokalnoj i regionalnoj razini već i za programe nakladnika neprofitne televizije i radija. Zakonom su proširene ovlasti nezavisnog regulatornog tijela Vijeća za elektroničke medije na način da one osim provedbe nadzora nad provedbom odredbi ovog zakona izriče i opomene za nepoštivanje zakona, te podnosi optužne prijedloge sukladno prekršajnim odredbama, a isto tako donosi i preporuke vezane uz provedbu zakona, potiče samoregulaciju i koregulaciju, potiče medijsku pismenost, organizira javna savjetovanja i stručne skupove, te provodi istraživanja u području elektroničkih medija. Naposljetku, željela bih naglasiti kako očekujemo da će se usvajanjem ovog zakona stvoriti pretpostavke za daljnji razvoj elektroničkih medija u Hrvatskoj, te isto tako da će se značajno unaprijediti praćenje ispunjavanja zakonskih odredbi kako zbog detaljnije specificirane uloge Vijeća za elektroničke medije, tako i zbog uvođenja instrumenata samoregulacije i koregulacije koji će osigurati participaciju svih zainteresiranih skupina u donošenju koregulatornih i samoregulatornih akata, te u praćenju njihove provedbe. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Uvažena zastupnica Karmela Caparin, u ime Odbora za ravnopravnost spolova. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 28. sjednici održanoj 2. prosinca 2009. godine raspravljao o Konačnom prijedlogu zakona o elektroničkim medijima kojeg je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 12. studenog 2009. godine. Odbor za ravnopravnost spolova je o navedenom prijedlogu zakona raspravljao kao zainteresirano radno tijelo. Predstavnica predlagatelja je uvodno dala obrazloženje konačnog prijedloga zakona, te istaknula kako je tekst konačnog prijedloga zakona utvrđen u radnoj skupini kako je provedena javna rasprava, a tekst je poslan i u Europskoj komisiji radi usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije. Navela je da su neke od primjedbi na prijedlog zakona prihvaćene, a posebno je istaknula kako je u članku 30. prihvaćen i prijedlog Odbora za ravnopravnost spolova. Predsjednica odbora je izrazila žaljenje što među prihvaćenim prijedlozima nije bio i onaj koji se odnosi na sastav Vijeća za elektroničke medije, te je ponovila potrebu da se ovaj zakon kao i svi drugi koji se donose usklade sa odredbama Zakona o ravnopravnosti spolova posebice sa njegovim člankom 12. Uslijedila je rasprava tijekom koje je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova podržala stajalište o potrebi uvođenja uravnotežene zastupljenosti oba spola u tijela državne i javne vlasti, dok je pravobraniteljica za djecu skrenula pozornost na potrebu smanjenja reklamiranja alkoholnih pića u elektroničkim medijima, te da se dječje emisije ne prekidaju reklamama. Jedna je članica odbora ukazala na potrebu određenih terminoloških usklađivanja u tekstu konačnog prijedloga zakona. Predstavnica predlagatelja je potom dala dopunska obrazloženja vezana uz komentare i pitanja postavljena tijekom rasprave. Sjednica je zaključena prijedlogom da Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskom saboru uputi amandman na Konačni prijedlog zakona o elektroničkim medijima na način da se u članak 68. iza stavka 6. uvede novi stavak koji glasi: "Prilikom izbora članova Vijeća za elektroničke medije vodit će se računa o uravnoteženoj zastupljenosti oba spola sukladno odredbama Zakona o ravnopravnosti spolova." Odbor je jednoglasno prihvatio amandman, a nakon glasovanja Odbor za ravnopravnost spolova odlučio je jednoglasno Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o elektroničkim medijima zajedno sa predloženim amandmanima.
Zahvaljujem. Žele li ostali odbori? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu i prelazim prvo na raspravu po klubovima. U ime Kluba HDZ-a, uvažena zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Odavno su mediji korektor društvenih zbivanja, sustavni su dio našega svijeta i bez ikakve sumnje imaju veliki društveni utjecaj. Novi Zakon o elektroničkim medijima znatno šire uređuje područje elektroničkih medija u odnosu na važeći nam zakon. Kao što smo čuli usklađen je i s novom direktivom Europskog Parlamenta i Vijeća iz prosinca 2007. godine o audiovizualnim medijskim uslugama, direktivom Europskog Parlamenta i Vijeća iz '98. o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu i usluga koje pružaju uvjetovani pristup i direktivom o zavaravajućem i usporednom oglašavanju. Ono što se uređuje novim Zakonom o elektroničkim medijima, uređuju se prava, obveze i odgovornosti pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju djelatnost pružanja audio i audiovizualnih medijskih usluga i usluga elektroničkih publikacija putem elektroničkih komunikacijskih mreža te interes Republike Hrvatske u području elektroničkih medija. Novi zakon jednako tako uređuje televizijsko emitiranje kao linearnu audiovizualnu medijsku uslugu, koji omogućava istodobno gledanje programa na osnovi rasporeda programa, te audiovizualnu medijsku uslugu na zahtjev, kao nelinearnu audiovizualnu medijsku uslugu, koja omogućuje gledanje programa u trenutku koji mi odaberemo kao korisnik na svoj zahtjev, dakle na osnovi kataloga programa koji odabire pružatelj medijske usluge. Linearne i nelinearne usluge, zajedno sa audiovizualnom komercijalnom komunikacijom čine sadržaj tzv. audiovizualne medijske usluge u smislu direktive o audiovizualnim medijskim uslugama. Takva komercijalna komunikacija predstavlja slike sa ili bez zvuka, koje su oblikovane za izravno ili neizravno promicanje roba, usluga ili imidža fizičke ili pravne osobe koja se bavi gospodarskom aktivnošću. Takve slike prate ili su uključene u program u zamjenu za praćenje, za oprostite za plaćanje ili sličnu naknadu ili u svrhu samopromidžbe. Oblici audiovizualne komercijalne komunikacije uključuju između ostalog televizijsko oglašavanje, sponzorstvo, teletrgovinu i plasman proizvoda. Zakon također uređuje i elektroničke publikacije kao urednički oblikovane internetske stranice i portale koji sadrže elektroničke inačice tiska, ili informacije iz medija na način da su dostupni široj javnosti bez obzira na njihov opseg. Pružatelj medijskih usluga mogu biti fizičke i pravne osobe upisane u sudski ili drugi propisani registar u Republici Hrvatskoj, te ako uz opće uvjete ima sjedište i uredništvo u Republici Hrvatskoj. Uz to određuju se i drugi slučajevi u kojima se smatra da je pružatelj medijske usluge unutar nadležnosti Republike Hrvatske, a s obzirom na određene međunarodna obilježja njegova djelovanja. Novim Zakonom o elektroničkim medijima jamči se sloboda izražavanja i puna programska sloboda elektroničkim medija, što je iznimno važno. Pružatelj medijskih usluga, u skladu s ovim zakonom samostalno oblikuje programsku osnovu medija i naravno snosi odgovornost za objavljivanje programa. Novim zakonom također se osigurava sloboda prijenosa i prijama audio i audiovizualnih medijskih usluga, iz država članica Europske unije i drugih država europskih članica, odnosno Europske konvencije o prekograničnoj televiziji Vijeća Europe, a u pojedinim slučajevima može se ograničiti sloboda objavljivanja tih usluga samo u skladu s međunarodnim ugovorima i ovim zakonom. Propisana su i zajednička pravila za sve audio i audiovizualne medijske usluge. To su zaštita maloljetnika, zabrana rasne, spolne, vjerske ili nacionalne mržnje, tj. govor mržnje, obveza postupne dostupnosti usluga osobama s oštećenjem sluha ili vida, zabrana audiovizualne komercijalne komunikacije za duhanske proizvode i medicinske proizvode, zatim postupke liječenja dostupne samo na recept, dok su za alkoholna pića propisani posebni uvjeti koji se odnose na zaštitu maloljetnih osoba. Pružatelji medijskih usluga bit će dužni razvijati ponašanje u pogledu dječjih programa, koji sadrže ili su praćeni neprimjerenom audiovizualnom komercijalnom komunikacijom u vezi s hranom i pićima koji sadrže hranjive tvari i sastojke s prehrambenim ili fiziološkim učinkom, a posebno onih kao što su masnoća, … [[Govornica se ne razumije.]] kiseline, sol, natrij i šećeri, čija se pretjerana uporaba u općoj prehrani ne preporučuje. Uređeni su i uvjeti za sponzorirane audiovizualne medijske usluge, kao i uvjeti za plasman proizvoda. Regulirano je jednako tako i djelovanje medijske usluge, odnosno audio i audiovizualne medijske usluge na zahtjev, pa djelatnost pružanja audio i audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev može obavljati fizička ili pravna osoba koja kao pružatelj medijske usluge ima dopuštenje Vijeća za elektroničke medije za obavljanje ove djelatnosti. Pružatelji medijskih usluga na zahtjev imaju naravno obveze zaštitu maloljetnika od usluga koje mogu ozbiljno naštetiti fizičkom, mentalnom ili moralnom razvoju maloljetnih osoba, na način koji osigurava da maloljetnici u uobičajenim okolnostima neće čuti ili vidjeti takve audiovizualne medijske usluge na zahtjev. Promicanje, gdje je to izvedivo i pomoću odgovarajućih sredstava, produkcija europskih tijela i pristupa njima, a promicanje mora progresivno rasti, a Vijeće za elektroničke medije tu obvezu pobliže i uređuje. Programske obveze koje se ostvaruju kroz programsku osnovu općeg i specijaliziranog programskog kanala, koje mora sadržati vrstu audiovizualnog ili radijskog programa, odnosno njihovo razvrstavanje u pojedinim skupinama odnosi se naravno na medijske usluge televizije ili radija, zatim predviđeni kvantitativni razmjer između pojedinih skupina sadržaja, maksimalni opseg oglasnih sadržaja, predviđen je opseg vlastitih i udio hrvatskih audio i audiovizualnih djela, omjer europskih djela i vrijeme objavljivanja. Za nakladnike televizije, novim zakonom propisana je također obveza zaštite maloljetnika, trajanje spotova za televizijsko oglašavanje i spotova za teletrgovinu unutar pojedinog sata koje ne smije prijeći 12 minuta. S time da zakon ne predviđa dnevno ograničenje za ovu vrstu promidžbe. Izlazi za teletrgovinu trebaju bez prekida trajati najmanje 15 minuta, televizijski nakladnici trebaju rezervirati vrijeme za europska djela, veći postotak svog vremena za prijenos. Naravno to se ne odnosi na lokalne postaje. Televizijski nakladnici trebaju rezervirati barem 10% svog vremena prijenosa, odnosno barem 10% svog programskog budžeta za europska djela koja su napravili producenti, neovisni o nakladnicima televizijskog programa. I to se također ne odnosi na lokalne tv postaje. Naravno, tu je i pravo na kratko na kratku informaciju, pravo javnosti na praćenje događaja značajnih za cjelokupno društvo, povezivanje audiovizualnih i radijskih programa u mreže. Kada govorimo o zaštićenim uslugama, a to su npr. naplatne, odnosno kodirane televizije, medijska usluga televizije i radija, te druga audiovizualna medijska usluga, kao i usluga informacijskog društva koja se pruža uz naknadu i na temelju uvjetovanog pristupa ili pružanje uvjetovanog pristupa prethodno navedenim uslugama kao usluge po sebi. Pod uslugom informacijskog društva smatra se svaka usluga informacijskog društva koja se uobičajeno pruža uz naknadu na daljinu, te elektroničkim putem na pojedinačni zahtjev primatelja usluge. Zabranjeno je izrađivanje, proizvodnja, uvoz, distribucija, prodaja, davanje u najam, zakup ili posjedovanje nedopuštenih sredstava koja omogućuje pristup zaštićenoj usluzi za komercijalne svrhe. Radi osiguranja zaštite i pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija propisana je javnost vlasništva, pružatelja medijskih usluga što jamči transparentnost, slučajevi ograničenja koncentracije, pojedini nakladnik može obavljati samo medijsku uslugu televizije ili samo medijsku uslugu radija, a iznimka je naravno ako to odobri vijeće ako djelatnost ne obavlja na istom području. Operator koji obavlja djelatnost prijenosa audio vizualnog ili radijskog programa ne može biti nakladnik televizije i radija te pružatelj medijskih usluga što stoji u članku 79. ovog Zakona a riječ je o satelitskom, kabelskom ili Internet prijenosu. Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti medija brine o zaštiti pluralizma, a o svemu tome skrbi Vijeće za elektroničke medije. Na pružatelje medijskih usluga primjenjuju se propisi o zaštiti tržišnog natjecanja a na sve pojedinačne potpore i programe koji sadrže potpore iz ovog Zakona primjenjuju se propisi o državnim potporama. Određen je i djelokrug regulatornog tijela, Agencija za elektroničke medije i Vijeće za elektroničke medije, s time da Vijeće za elektroničke medije ima 7 članova, jedan je predsjednik Vijeća, mandat im traje pet godina. Novina je da predsjednika Vijeća bira Hrvatski sabor, a zamjenika predsjednika Vijeća na prijedlog predsjednika Vijeća. Propisano je također puno vrijeme rada. Proširene su im ovlasti, oni daju koncesije nakladnicima televizije i radija, te dopuštenje za obavljanje djelatnosti pružateljima medijskih usluga na zahtjev i pružateljima medijskih usluga satelitske, kabelske i internetske televizije odnosno radija. Elektroničke publikacije također su obuhvaćene ovim Zakonom, na njih se na odgovarajući način primjenjuju odredbe o tzv. Govoru mržnje, jer fizička i pravna osoba mora prije prve objave elektroničke publikacije podnijeti prijavu za upis u Upisnik pružatelja elektroničkih publikacije koje vodi Vijeće. Što se tiče zabrane i prestanka obavljanja djelatnosti, fizička i pravna osoba ne smije obavljati audio-vizualne ili radijske programe ako ne ispunjava uvjete iz ovog Zakona. Vijeće također može zabraniti obavljanje djelatnosti pružanja audio i audio-vizualnih medijskih usluga te pokrenuti postupak pred nadležnim tijelom radi privremenog oduzimanja uređaja za rad, proizvoda i materijala koji je upotrebljavan za obavljanje djelatnosti. Što se tiče prekršajnih odredbi odnosno kazni po iznosima i prekršiteljima one su precizirane predviđeno je izricanje zaštitne mjere zabrane obavljanje djelatnosti, oduzimanje predmeta i imovinske koristi ostvarene prekršajem a kazne se kreću do milijun kuna. S obzirom da je Zakon prošao javnu raspravu, s obzirom da ima dobrih povratnih informacija, s obzirom da se u njegovu izradu uključilo sve relevantne stručnjake, kvalitetno je pripremljen na čemu želimo zahvaliti i Ministarstvu kulture. Klub Hrvatske demokratske zajednice ovakav će Prijedlog podržati a smatramo da će i novi Zakon omogućiti medijima ono što je jedno od njihovih uloga a to je promicanje demokratskog života u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDSS-a uvaženi zastupnik Ratko GAjica. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, predstavnici predlagatelja. Ja ću ovdje u ime Kluba SDSS-a početi sa stavom da ovaj Zakon kako se to kaže zagonetno u osnovi treba podržati i zbog toga što je njegov sadržaj u najvećoj mjeri dobar, i zbog toga što kako i prethodnica malo prije reče je u njemu razgovarano i raspravljano i moglo bi se reći da se došlo do dobrih rješenja. Ipak ću ovdje izreči nekoliko stvari koje predstavljaju neku vrstu primjedbe iz drukčijeg gledanja na neke sadržaje u ovom zakonu, s jedne strane zbog toga što imamo potrebu govoriti o specifičnim interesima pripadnika manjina, u ovom pitanju medija ili u medijskom tretmanu ili tretmanu problematike manjinske i s druge strane nešto o medijima s gledišta recimo tako običnog gledatelja, ako mogu tako reći. Prema tome, ono što ću ja ovdje iznijeti kao mišljenje posebno ili kao sugestiju odnosi se otprilike na to. Prva stvar koju ću reći to je status nakladnika za institucije nacionalnih manjina. U Prijedlogu zakona se status nakladnika omogućava obrazovnim ustanovama, studenskim udrugama itd., i ima jedna formulacija koja je i drugim udrugama. U razgovoru o tome rečeno je nešto dato je objašnjenje da se pod pojmom udruga, podrazumijevaju i manjinske udruge to nije nelogično, ali s obzirom da su manjinske ustanove, pa i manjinske udruge na neki način hendikepirane novčano, hendikepirane kadrovski, hendikepirane zbog nekih drugih okolnosti nama je bilo jako važno i čini mi se nužno, nije nelogično i nije protiv kriterija i pravila na kojima se zasniva ovaj Zakon, da se onda u Zakon izričito ugradi pojam formulacija, da manjinske institucije pored ovih navoda koji su ovdje dati da budu navedene kao oni koji mogu dobiti status nakladnika. MI smo u Klubu zadovoljni što je predlagatelj imao razumijevanje za ovakav naš zahtjev, i da smo tu podnijeli zahtjev, ovaj amandman, koji predlagatelj namjerava ili barem nam je tako rečeno prihvatiti i u tom pogledu ovaj prijepor, koliko on jeste prijepor, trebalo bi i računamo da će se razriješiti na ovaj način. Druga stvar koju ovdje spominjem koja zaslužuje ili imamo interesa tome pokloniti posebnu pažnju, to je ovo pitanje funkcioniranja i uloge i realizacije uloge Fonda za poticanje pluralizma. Vi što se tiče problema pripadnika manjina, dakle manjinske problematike, što se tiče interesa i ciljeva koji su neposredno vezani ili jesu oni koji pripadaju pripadnicima ili korpusu manjina tu imamo specifičnu situaciju koju ja ću ovdje izreći na slijedeći način. Mi razumijemo da Fond za stimulaciju ili za poticanje pluralizma ima relativno dobro izgrađen koncept i cilj što bi i kako tu trebalo uraditi, ali vrlo se često to pretvori u slijedeću praksu. Fond će dodijeliti stanovite novce ili značajnije novce koje će po fondovskim kriterijima povući ustanove koje se bave medijima, ali će one te programe za poticanje pluralizma kad je u pitanju manjinska problematika i manjinski interes odraditi na, da budem čak i blag, posve šablonski način i to tako da se odradi bez senzibiliteta za probleme manjina, bez sadržaja i programa koji afirmira toleranciju, koji govori na jedan pošten i pravedan i afirmativan i pozitivan način o manjinskim problemima. Najvažnije je da se, da tako kažem, ispuca vrijeme propisano za dobiti novce za koje smo kandidirali. I onda se tu događa zapravo da širenje pluralizma se pretvori vrlo često u zapravo rad i širenje tzv. lažnog pluralizma. Nama se čini, bez obzira što manjinci nisu ni samopredodređeni ni jedino kvalificirani da govore o manjinskoj problematici, nama se čini da bi Fond za poticanje pluralizma morao na neki način ne preferirati, ali imati poseban senzibilitet za manjinske ustanove koje se bave tim pitanjima i da onda pomognemo da se i te manjinske ustanove i organizacije izgrade, da se osposobe da mogu na tome raditi, da mogu kandidirati za ova sredstva i da se nekako ravnopravno uključe u onom što je ovdje osnovni cilj, a to je širenje pluralizma i na korist ovih ili onih grupacija i na korist društvenoga i društva u cjelini. Mi smo i ovdje razgovarali o jednom amandmanu i drago nam je da je predlagatelj i to prihvatio na način da, neću sad govoriti o sadržaju jer on je tamo napisan, vi ćete to vidjeti ili ste vidjeli, ali radi se zapravo o tome da jednostavniji način ili da kažem tako da na sigurniji način omogući manjinskim institucijama da kandidiraju i dobiju podršku iz sredstava fonda. Treća stvar koju ovdje spominjem, a nije neposredno vezana za manjinska pitanja, to je ovo oko ocijene programa, televizijskog programa prije svega. To se odnosi na ovaj prostor reklama i na korištenje reklama, nama se činilo, to smo i rekli predlagatelju, nama se činilo da je taj prostor za reklame omogućen u mjeri koji na neki način previše sječe program i dobili smo neku vrstu agresije reklamiranja. Nama se činilo, ovaj zakon ovdje govori o tome da petina programa ili petina emisije može biti upotrijebljena za reklamiranje. Nama se činilo da bi to mogli svesti i na jednu šestinu naprosto zato da se suzbije ovo što sam nazvao agresijom reklamiranja jer naravno da je medijskim kućama u interesu da se taj prostor reklamiranja širi. Nama je rečeno da, razumjeli smo da s jedne strane postoji stav direktive, europske direktive pa da je to onda u skladu s europskim direktivama, a s druge strane rečeno nam je pa dobro medijske kuće moraju imati prostor za zaradu. I to možemo razumjeti mada ja mislim da nije nužno da budemo njihovi advokati, oni će se to sami, za to sami izboriti. Još jedna stvar oko prostora za reklamiranje. U dječjim emisijama imate također prilično agresivno reklamiranje neprimjereno toj dobi. Imate takvu vrstu reklamiranja da se zapravo najavljujući neku slijedeću dječju emisiju neposredno sugerira reklama za neki proizvod ili za neku potrošnju poslije koje će dijete doći roditelju, e svi imaju to i to pa moraš kupiti i meni. Čini nam se da ne bi trebalo otvoriti taj prostor, ali ja znadem da je to teško postići i da u ovoj sveopćoj komercijalizaciji ono što se meni ne sviđa baš i ne možete suzbiti na ovaj način kao što ja ovdje pričam. I konačno ima jedna stvar koja nas također tangira, tangira čovjeka kao čovjeka, ali i kao pripadnika manjine. To je učestalo internetsko prenošenje i promoviranje govora mržnje skriveno pod anonimnošću. To naravno ne možete suzbiti u mjeri koliko bi to potrebno i pravedno bilo, ali nama se učinilo da bi bilo nužno da se postigne pa i da zakon odredi da se tu ugradi tzv. cenzorsko uklanjanje tih sadržaja u mogućem i razumnom roku. I tu smo dobili objašnjenje da će na neki način tržište samo po sebi razriješiti problem. Ono što ne može samo tržište to mogu oni kojih se to tiče tužbama. To jeste neko rješenje ali na jako okolan i na jako spor način. No vidjet ćemo što će u tom pogledu donijeti budućnost. Ja ću sve ovo zbrojiti na sljedeći način. Ako oni naši amandmani u onim ključnim stvarima koji nas interesiraju budu prihvaćeni, mi ćemo u konačnici bez obzira na ove ukuse ili stavove iz sviđa mi se ne sviđa, koje sam ovdje iznio ovaj zakon podržati.
Zahvaljujem. Na redu je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospodo predstavnici Vlade, uvažena gospodo zastupnici, prijatelji na galeriji. Ja mislim da je svaki zakon drugačiji koji je danas na snazi naime naprosto nužan. Ali ja tvrdim isto tako da nije problem zakon, već je problem kada je riječ o Hrvatskoj ova aktualna praksa koja nas okružuje. I postojeći zakon, usuđujem se reći da je bio solidan, ali je praksa u Republici Hrvatskoj kada je riječ o primjeni Zakona o elektroničkim medijima u najmanju ruku bila loša. Ona se izrodila i ja bih rekao da imamo i pojedinaca koji zlorabe ili zlorabe slobodu, neovisnosti i tome slično. Sankcija vidimo da nema ili zapravo kontrole nad medijima nema i onda se dešava ovo što imamo. Da budem precizan, ja bih se čak i zauzeo za ozbiljne promjene na Hrvatskoj radio-televiziji. Zašto? Ja imam dojam da je riječ ponekad i o režimskoj televiziji. Neću reći da smo u prilici da ne bih neke stvari mijenjao, ali usuđujem se reći i ovakva režimska televizija mila nam je majka prema komercijalnim televizijama. Tamo na tim drugim televizijama zapravo objektivnosti nema, sve je novac. I to je danas Hrvatska. Sve je naprosto postaje novac. Danas vidimo da su izbori. Da li netko može bez novaca doći na komercijalnu televiziju? Ne može. Na HRT može i to je bit. Kapital dirigira komercijalnim televizijama, a one kao eksponenti toga kapitala, biraju čak u ovo vrijeme prema lisnici i kandidate za ovo ili ono i određuju budućnost svima nama. Pa i nacionalna televizija ponekad prodaje dušu ja bih rekao novcu, ali ostaje nacionalna televizija. I barem u ovo vrijeme se drži pravila prema svima jednako. Komercijalne televizije kao i strane banke uvijek su u interesu vlasnika. I kada to prevedemo na jezik, recimo nekih izbora vidite da vam mediji, da vam kapital često u stranom vlasništvu naprosto biraju ljude koji će određivati budućnost ovoj zemlji ili našoj djeci. Bez novaca kaže ovaj narod nema muzike, bez para nema muzike ili koliko para toliko muzike. Ali to može na komercijalne televizije? Mogu samo oni koji imaj novac. I bojim se da nas mogu mediji, ako ta neka pravila jasno ne podredimo kroz zakonske norme, u pravnom smislu te riječi porobiti jer su mnogi od njih u službi kapitala. Nema tu više razlike između jednih i drugih, mediji, kapital, ukoliko jasno nije riječ o nacionalnim televizijama. Za godinu dana ćemo si svi razbijati glavu, ali pustimo sada kako će to biti. Možda će se neke stvari rješavati i na ulici. Što se tiče konkretnih odredbi samog ovog zakona, ja bih prešao ili pošao od kabelskih televizija. Ja se usuđujem reći da u ovom trenutku imamo situaciju da se recimo te kabelske televizije uništavaju, haračem nad haračem a to su ove ZAMP-ove naknade. To valja ukinuti. Meni se javljaju ljudi koji plaćaju ili moraju plati 800, 900 tisuća kuna, recimo ZAMP-u za korištenje ne znam čega. Dobivaju sporove na jednim sudovima, gube na trgovačkim sudovima i smatraju da je tu naprosto netko u dosluhu sa sucima, a oni zapravo propadaju. Mislim od dva da bi koncentraciju stranih vlasnika trebalo preispitati, ali što ćemo ako smo prodali 92% banaka, valjda možemo prodati 92% medija. To je tužno ali je istina. Jasno je da ja nisam protiv relevantnog kapitala, ali novac i informacije sigurno je ono što u ovom trenutku određuje budućnost Republike Hrvatske. U članku 3. ovog zakona na strani 5 doslovce se kaže, da jamče se slobode izražavanja, puna programska sloboda elektroničkih medija. Nijedna odredba ovog zakona ne može se tumačiti na način da daje pravo na cenzuru ili ograničenja prava i slobode govora i izražavanja misli. Ali ako takve odredbe imamo u ovom zakonu, a treba ih čuvati kao malo vode na dlanu, e onda imamo i mi prava govoriti o postupanju na Hrvatskoj radio-televiziji. Ali što ćete ako im se ne sviđa netko obraćanje, e onda možete očekivati da ćete dobiti tužbu zbog duševnih boli na iznos od 110 tisuća kuna. Kao da neki od njih tamo imaju dušu. Članak 5. "Djelatnost pružanja audiovizualnih medijskih usluga kao i usluga elektroničke publikacije prema ovom zakonu i prema posebnim zakonima, obavlja pružatelj medijskih usluga u pisani sudski ili drugi registar Republike Hrvatske, te ako uz opće uvjete ima sjedište i uredništvo u Republici Hrvatskoj". Jasno tu mogu biti stranci. Ništa zato. Članak 6. "Za pružatelja audiovizualnih medijskih usluga, predmnijeva se da je osnivač u Republici Hrvatskoj ako ima ovdje svoje sjedište". Točno je, Hrvatska ulazi vidimo sada u Europsku uniju za godinu, godinu i pol, dvije, nije više bitno tko je odakle, ali mogu reći i neću reći svojevrsna okupacija, već politika gubitka vlastitih institucija koje polako vode i ka gubitku usuđujem se reći i tog jednog našeg prepoznatljivog identiteta. S druge strane kada vidim što se dešava u nekim bankama u državnom vlasništvu kao npr. u slučaju Poštanske banke, čitamo danas gubitak milijardu 500 milijuna kuna, a druge ostvaruju dobit 4,8 milijardi kuna, možda je još i bolje da su bile prodane. Šalim se, ne mislim ozbiljno. Članak 12. "Nisu dopuštena audio i audiovizualne medijske usluge koje ugrožavaju ustavni poredak i nacionalnu sigurnost". Ovo što rade neke komercijalne televizije, ja bih rekao izbjegavajući u ovo izborno vrijeme nekoga, isto tako je to potkopavanje ustavnog poretka. I to je jedna diskriminacija par exellence i to sam imao potrebu reći. Članak 35.: "Političke stranke i koalicije ne smiju biti sponzori audio-vizualnog ili radijskog programa osim u vrijeme izborne promidžbe sukladno posebnom zakonu." I ta odredba je isto tako zanimljiva. Ja mislim da takvu odredbu ne bi napisao naprosto nitko. Ja sebi postavljam pitanje gdje su gospodo ovdje neovisni kandidati koji proizvode "neovisne medijske kuće". Pa oni su deset puta danas moćniji od recimo političkih stranaka. Tko stoji iza njih? Odakle njima ne znam 15, 20 ili ne znam koliko milijuna kuna. Netko kaže kapital, drugi kaže podzemlje, treći kaže ovaj ili onaj, dijaspora i tome slično. Dobro je što će taj njihov novac, ta bahatost afirmirati možda stranke pod uvjetom da se počiste unutar sebe. Da, korupciju su možda potakle na neki način stranke devedesetih godina ali ja bih rekao pare mažnjavaju oni koji su preko stranaka dobili sve a danas preko noći tobože postaju neovisni. Ma možeš si misliti kako je netko neovisan sa 20 milijuna kuna koje može upucati u ovu kampanju i kome će biti dužan nakon sprovedene kampanje vratiti uslugu. Mi smo imali usuđujem se reći priliku da je ovaj zakon stupio na snagu do danas ili kad bi stupio na snagu, to je već više nemoguće, recimo do 15.12. da omogućimo fer utakmicu zadnjih 10 dana ove predsjedničke kampanje. Ali znam da se to neće dogoditi iako znam da bi velika većina ljudi u ovome domu to zasigurno željela, apsolutno bi željela. U ovom domu da. Ali u nekim medijima zasigurno ne. Znam da oni koji su predlagali zakone iz Vlade za tu situaciju nisu krivi. Šteta da mi u Saboru o tome nismo prije vodili računa. Članak 55. "smatra se da postoji nedopuštena koncentracija itd. medija". To je izuzetno bitno, to treba regulirati. Članak 63., to je ovaj fond koji bi trebao vraćati određena sredstva za poticanje pluralizma kod drugih medijskih kuća kroz ona sredstva televizijske pretplate. Ja predlažem da to ubuduće bude barem 1/5 sredstava koji se skupljaju putem televizijske pretplate pa da onda kroz ta vučena prava od cirka 200 milijuna kuna na godišnjoj razini kroz takvu jednu raspodjelu i ostali dođu u situaciju da ne budu ni privilegirani ni diskriminirani kada je riječ o samom novcu. Za kraj ja ovaj zakon sigurno pozdravljam, praksu koja vlada u Hrvatskoj osuđujem, praksa je kod nas prečesto štetna, pogubna, pogrešna a zakoni nam znaju gotovo savršeno izgledati. Pogotovo je to slučaj kad je riječ o uređenju recimo tog medijskog prostora. Što više s druge strane usklađujemo naše zakonodavstvo sa europskim. Imam dojam da smo naprosto sve više ovisni o kapitalu i nekako postajemo sve bešćutniji jedni prema drugima. Slažem se kao što je rekla kolegica iz HDZ-a da mediji moraju biti korektiv društva, to bi oni trebali biti kao što bi trebao biti i ovaj Sabor, hrvatska javnost itd. Oni vidimo i sami otkrivaju niz afera. Doduše u Hrvatskoj su te afere toliko česte i velike da jednostavno ne mogu ostati skriveno ali kada mediji dođu u situaciju a kada recimo posrijedi nije država, lokalna samouprava, nešto javno nego interes njihovih oglašivača, znači njihovih financijera, privatnika e onda znaju biti često na krivoj strani i bore se za nedodirljivost tog svog financijera. Jasno je da nema nikoga u ovome domu koji neovisnost medija ne poštuje. Jasno je da ćemo tu neovisnost svi štititi, tu neovisnost svi ćemo čuvati ali ja mislim isto tako da ću istinu i dalje govoriti koliko god me ona pogotovo u ovo vrijeme bude koštala. Uređivačku slobodu, medijsku slobodu, prava govora, istupa, slobodu izražavanja ja mislim da treba čuvati i svi ćemo čuvati kao malo vode na dlanu ali jednostavno i mediji u ovom trenutku moraju biti fer. Pluralizam, gospodin Gajica je govorio o zastupljenosti manjina u medijima. Treba poštivati. Mediji su nam puno zla učinili 90., 91., 92. Išli su ispred politike usuđujem se reći ruku pod ruku i tada mediji nisu bili slobodni od politike, danas su slobodni mediji od politike. Pitanje je koliko su danas mediji slobodni od kapitala. Ja bih volio da je 90. postojala sloboda medija na elektroničkim medijima, da je bila jedna veća konkurencija. Možda bi puno toga bilo i drugačije. Sada kada se okrenemo oko sebe vidimo ulogu medija što je to značilo 90., 91., 92. bili su i funkciji normalno, dizanje nacionalne svijesti u obrani od agresije ali se onda blokadama pogotovo na elektroničkim medijima naprosto dešavala i jedna pretvorba i sve ostalo. Čast jednom "Feralu", "Nacionalu", "Novom listu", "Glasu Istre" itd. a 2000. godine su mediji rušili jednu autokrativnu vlast, autoritativnu vlast a danas neka novinari budu svoji i to im ja želim i poručiti. Što budu više svoji to će mediji u ovoj zemlji biti slobodniji. Sve u svemu ovaj zakon je korektan zakon i mislimo da će na neki način promijeniti praksu koja vlada danas u Republici Hrvatskoj. Šteta što je taj zakon zakasnio i što nije stupio na snagu pred ove predsjedničke izbore.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege. Pred nama je zakonski tekst koji bismo mogli komotno nazvati vrlo solidnim. Ako dozvolite, možda čak i pomalo štreberski. Naime, čini mi se da je ovo jedan od rijetkih zakonskih tekstova čijoj se pripremi pristupilo iznimno seriozno i gdje se može primijetiti da je predlagatelj doista imao otvorenu želju poslušati sve koje je zanimala ova tema i da je manje više uspio relevantne primjedbe i između prvog i drugog čitanja uključiti u ovaj tekst osim onih koje su stigle gotovo u posljednji čas a to su izvjesne primjedbe nezavisnih producenata koji su tražili drugačiji pristup određivanju postotka domaćega programa odnosno vrste produkcije u tzv. prime timeu. Međutim, mi moramo znati da naše tržište, hrvatsko tržište nezavisne produkcije nije još uvijek dovoljno jako da bi možda moglo zadovoljiti velike postotke, ali čini mi se da bi bilo neobično važno, i to je stav HNS-a, da predlagatelj bude spreman učiniti jednu dodatnu koncesiju ukoliko se ta situacija promijeni. Ovo je zakon koji proistječe iz nekoliko europskih naputaka, prije svega direktive koja je naložila da sve zemlje članice, praktički do konca ove godine odnosno do 19. prosinca koliko se dobro sjećam, donesu nivelacije zakona na način da se usklade s novom direktivom, ali isto tako je činjenica da je Hrvatska jedna od rijetkih koja će ispoštovati taj termin. Očito je da neke zemlje članice Europske unije su te rokove koji idu uz direktivu shvatili pomalo fakultativno, a nije ni čudno kad znamo da ovaj zakon uređuje vrlo bitna područja koja mogu na dugi rok definirati i oblike nacionalnog identiteta, očuvanja jezika, očuvanja nacionalne kulture, zaštite lokalnih proizvođača audiovizualnog programa, nakladnika i prije svega regulacije tržišta koje postoji na tom području. Male zemlje poput Republike Hrvatske imaju osobito fragilan interes u tome jer ih veliki igrači, a nemojmo zaboraviti da su takve kompanije već odavno stigle na hrvatsko tržište i osnovale čitav niz elektroničkih medija u vlasništvu dakle stranog kapitala, da su u svakako boljoj situaciji jer mogu produkcijski se nositi sa bilo kojim lokalnim, odnosno nacionalnim proizvođačem programa u Republici Hrvatskoj. Neki od elektroničkih medija u Republici Hrvatskoj dio su ukupnoga sustava koji funkcionira u nekoliko zemalja Europe. To se odnosi na televizijske postaje i utoliko im je puno lakše osigurati program koji nije nužno visoko kvalitetan, ali je u pravilu komercijalan. Ministarstvo kulture kao nositelj ovoga posla u tome smislu imalo je dobru komunikaciju sa Odborom za informiranje, informatizaciju i medije, iako nije prihvatilo sve sugestije odbora i u tijeku priprema kod prvog čitanja, a i u međuvremenu kad je stigao konačni prijedlog zakona. Međutim, dobro je da imamo pregled svih primjedbi, prijedloga, inicijativa koje su stigle prema predlagatelju i gdje vidimo točno što je i zašto prihvaćeno odnosno odbijeno. Dio tih primjedbi naravno, mi držimo i dalje relevantnim, a nisu se našle u ovome tekstu. Ali gledajući ukupno čini nam se i u tom smislu HNS će podržati Prijedlog zakona o elektroničkim medijima, da je ovaj zakonski tekst obuhvatan i kvalitetan i da svakako na bolji, a u svakome slučaju s europskim zakonodavstvom usklađeniji način regulira pitanje elektroničkih medija u Republici Hrvatskoj, osobito onih koji do sada nisu bili obuhvaćeni ranijim zakonskim tekstom, ali jednako tako i čitavog niza pitanja koje dosadašnji Zakon o elektroničkim medijima nije niti prepoznavao, a kamoli definirao. U tome smislu željeli bismo da se prihvate i ove inicijative kluba SDSS-a, jer one vode za jednom višom razinom senzibilizacije države prema potrebi afirmacije manjinskog audiovizualnog programa, jer mislimo da je sve ono što čine nacionalne manjine u okviru svojih institucija i organizacija iznimno vrijedan doprinos oblikovanju ukupnog hrvatskog nacionalnog identiteta jer, ne zaboravimo, i dio hrvatskog nacionalnog identiteta svakako je suodnos sa identitetima nacionalnih manjina koje žive u Republici Hrvatskoj. Mi se nemamo čega sramiti, nemamo se čega bojati. Čak štoviše, mislim da imamo u tom smislu mnogo razloga da bude benevolentni, da proširimo prostor afirmacije nacionalnih manjina i da se nadamo naravno da će ove odredbe koje definiraju mogućnost razvoja neprofitnih medija stvarno i utjecati na njihov razvoj, a ne da će ostati tek okvir koji se nažalost zbog nedostatka financijskih sredstava neće moći ispuniti. Ja podsjećam da je i obveza države da u tome smislu prepozna i potiče razvoj neprofitnih medija, jer to je jedan od načina kako da se na medijski prostor, osobito elektronički medijski prostor, audiovizualni medijski prostor, plasiraju informacije koje nemaju možda na prvi pogled, a i u svojoj možda suštini komercijalnu vrijednost koja nažalost postaje dominantna i rekao bih, vladajući kriteriji na čitavom medijskom tržištu. Hrvatska narodna stranka podržat će Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je klub HSS-a, u ime kluba uvaženi zastupnik Boris Klemenić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Kao što svi znamo, mediji su sastavni i neizostavni dio današnjeg života. Isto tako imaju veliki utjecaj na naša opredjeljenja, mišljenja, stavove, zabavu, informiranje i tome slično. Zbog mogućnosti prijenosa slikovne i zvučne informacije televizija još uvijek ima primat u elektroničkim medijima. U svijetu medijskih stručnjaka kruži uzrečica koja govori da ono što nije objavljeno na televiziji gotovo da se nije ni dogodilo. Rad elektroničkih medija na području Republike Hrvatske reguliran je odredbama Zakona o elektroničkim medijima, Zakona o medijima te Zakona o potvrđivanju Europske konvencije o prekograničnoj televiziji. Na području Republike Hrvatske djeluje Hrvatska radio-televizija kao javna televizija, 24 televizijska koncesionara, te 155 radijskih koncesionara. Kako je Hrvatska praktički na korak do pridruživanja Europskoj uniji donošenje novog Zakona o elektroničkim medijima potrebna je zbog usklađivanja sa novom direktivom iz 2007. godine o audio-vizualnim medijskim uslugama kojim su uređene audio-vizualne komercijalne komunikacije, plasman proizvoda, audio-vizualni program, uređivačka odgovornost, sponzorstvo i tome slično. Postojeći zakon nije u potpunosti usklađen sa gore navedenom direktivom i ne daje odgovore na pitanja koje su posljedice brzog tehnološkog napretka i digitalizacije u audio-vizualnom području. Također, uočeno je da dosadašnji zakon često ne poštuje, pa se lako mogu zapaziti prikrivene reklame, objave neprikladnog sadržaja, neproporcionalni omjer domaćih i sadržaja vanjskih produkcija, te nepoštivanje stavke zakona za otkup programa neovisnih vanjskih produkcija. Zbog svega toga navedenog klub Hrvatske seljačke stranke pozdravlja donošenje novog zakona koji predviđenim normama regulira navedena pitanja i sužava prostor različitih interpretacija i tumačenja. Mi u klubu HSS-a pozitivno ocjenjujemo zakonsku odredbu koja ne daje pravo na cenzuru ili ograničavanje slobode govora i izražavanja misli. Dapače, zastupamo slobodu govora i potičemo svaku slobodu misli i izražavanja, ali prvotni interes uvijek treba biti interes javnosti, a ne isključivo interes privatnog kapitala. U članku 30. stavku 3. to je jedna od naših sugestija zabranjuje se oglašavanje političkih stranaka, koalicija i nezavisnih zastupnika predstavničkih tijela izuzev za vrijeme izborne promidžbe. Ovom odredbom elektronički mediji nisu u ravnopravnom položaju s pisanim medijima, stoga mi u klubu HSS-a i predlažemo da predlagatelj ipak razmotri i prijedlog koji govori o tome da se pod izbornom promidžbom ne smatraju na primjer čestitke političkih stranaka, koalicije i nezavisnih zastupnika predstavničkih tijela, a sve to vezano za državne tradicijske praznike ili blagdane. U članku 37. definira se da se vlastitom proizvodnjom smatraju informativne, kulturno-umjetničke, glazbene, športske i druge emisije, te drugi izvorno proizvedeni audio-vizualni ili radijski programi čiji je proizvođač nakladnik televizije ili radija ili su proizvedeni po njegovoj narudžbi i za njegov račun. Smatramo da bi se zakonska odredba trebala propisati na način kojim bi se štitio više nego to je u ovom prijedlogu hrvatski jezik i identitet na komercijalnim televizijama sa nacionalnom koncesijom. Obzirom da su vlasnici za sada dviju komercijalnih televizija s nacionalnom koncesijom u Hrvatskoj multinacionalne kompanije u čijem sastavu djeluju televizijske kuće na području gotovo čitave Europe postoji opravdana bojazan da će se u kvotu vlastite proizvodnje deklarirati i programi koji su već proizvedeni za račun nekih televizijskih kuća izvan Republike Hrvatske čime bi se formalno-pravno zadovoljili zakonski kriteriji, ali bi iste oslobodili obveze da proizvode hrvatski program sa hrvatskim proizvođačima audio-vizualnih dijela. Stoga je definiranje vlastitog programa na način da istodobno mora zadovoljiti kriterije Hrvatske audio-vizualne proizvodnje nužno kako bi se izbjegla nepovoljna tumačenja i zlouporabe. Važno je napomenuti da se ovaj zakon usklađuje sa direktivom iz 2007. godine o izmjenama Direktive o televiziji bez granica i njenim preimenovanje u Direktivu o audio-vizualnim medijskim uslugama. U novoj direktivi Europske komisije nije bilo nikakvih izmjena članaka 4. i 5. koji potpisnike obvezuju da u televizijskim programima objavljuju većinu europskih audio vizualnih dijela i da najmanje 10% svog programa daju neovisnim proizvođačima. Na ovaj način moguće je propušteno definirati kvote u svrhu zaštite domaćeg programa čime se nakladnicima otvara zakonska mogućnost da u potpunosti prestanu proizvoditi hrvatski program ili isti naručivati od hrvatskih neovisnih proizvođača programa. Time se vjerojatno može naštetiti domaćim proizvođačima uz istovremeno pogodovanje stranima i u nepovoljniji položaj dovesti hrvatski jezik i nacionalni identitet na televizijama sa nacionalnom koncesijom, a one imaju veliki utjecaj na gledatelje i čije programe dnevno prati više od 50% stanovništva. Mi sada mišljenja smo imamo priliku i mogućnost da zakonskim normama štitimo položaj hrvatskog jezika u području elektroničkih medija, a isto tako da ne budemo odvjetnici ili lobisti neovisnih proizvođača programa. Intencija Direktive o televiziji bez granica Europske unije jest poticanje nakladnika na povećanje vlastite proizvodnje. Kod nas se godinama nakladnici nisu pridržavali zakonske obveze od 20% dnevnog programa iz vlastite proizvodnje i stoga smatramo da je kvotu bilo potrebno i podići. Direktiva u smislu implementacije, formulacije mora nastojati osigurati i radi se o članku 44. Nije obvezujuća i nacionalnim zakonodavstvima članica Europske unije ostavljena je sloboda fleksibilnog formuliranja. Poučeni dosadašnjom praksom komercijalnih televizija s nacionalnom koncesijom smatramo kako je potrebno što preciznije definirati ovaj članak zakona. Time bi se izravno i zaštitila hrvatska nezavisna audio-vizualna proizvodnja i brojna radna mjesta koja su u ovom trenutku ugrožena, a u budućnosti bi bila još i više ukoliko bi ostala ovakova formulacija. Nezaobilazna je činjenica da svako nacionalno zakonodavstvo zemalja članica Europske unije dodatno štiti svoje jezične i kulturne posebnosti i tu gotovo da ne postoje ograničenja. Hrvatska je prekrasna zemlja bogate tradicije i kulturnih posebnosti, prekrasnog, ugodnog i melodioznog jezika, te nemojmo dozvoliti da pod utjecajem stranih elemenata naša djeca nemaju mogućnost uživati u njemu. Donošenjem ovog zakona obavljanje djelatnosti pružanja audio i vizualnih, audio-vizualnih medijskih usluga uskladit će se sa direktivama Europske unije. Za pružatelje medijskih usluga uz postojeće uredit će se i mogućnost pružanja novih usluga kao što su audio-vizualne medijske usluge na zahtjev te korištenje svih dostupnih platformi distribucije po osnovi dobivanja koncesije odnosno odobrenja. Nakon svega ovog rečenog mi u klubu HSS-a smatramo da je Konačni prijedlog zakona o elektroničkim medijima uz ove izražene primjedbe dobar, primjenjiv u praksi i dobro usklađen sa potrebama, izazovima i tehnološkim mogućnostima. On daje opći plan poslovanja medijske industrije i konkretne odgovore kako se primjenjuju u realnosti. Predmetni zakon omogućava veću fleksibilnost kod određivanja emitiranja programa vlastite proizvodnje i predviđenim normama omogućava dodatnu liberalizaciju tržišta. Smatramo da daje adekvatne odgovore na pitanja aktualnog trenutka i prilagođen je budućim potrebama. Stoga mi u klubu HSS-a podržat ćemo ovaj prijedlog zakona u drugom čitanju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDP-a, uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Prvo jedna pohvala Ministarstvu kulture. Zakon je ovaj rađen onako kako to propisuje Zakon o pravu na pristup informacijama, tako da se nacrt zakona objavljuje na web stranicama ministarstva, u vrijeme izrade zakona. Trebalo bi pozvati i ostala ministarstva da poštuju odredbe Zakona o pravu na pristupu informacijama, jer to druga ministarstva ne rade. Krše zakon koji je usvojen u ovom Saboru, koji je doduše predložen u vrijeme Račanove koalicijske Vlade, ali koji u tom smislu nije izmijenjen. Poštivanje toga zakona omogućuje široku javnu raspravu, i omogućuje da zakonski prijedlozi dođu kvalitetni u Sabor. Vjerojatno i zbog poštivanja te odredbe mi imamo ovdje jedan, usudio bih se reći, kvalitetan prijedlog zakona. Šteta da nisu u njega uključena i neka razmišljanja i neke primjedbe Hrvatskog društva nezavisnih televizijskih producenata, koji su se istini za volju malo prekasno javili. Ili su se oni prekasno osnovali, ili nisu na vrijeme reagirali, ali to ne bi trebalo spriječiti predlagatelja, a i nas same da njihove primjedbe ne uvažimo. I to se može napraviti putem amandmana. Ja pozivam Vladu da to i učini. Jer bi bilo šteta da u jedan kvalitetan tekst ne uđu te opravdane primjedbe. Ja sam sada pažljivo slušao što je govorio predstavnik kluba HSS-a, koji je doslovno pročitao cijeli tekst od 18. studenog 2009. godine, što ga je uputilo Hrvatsko društvo nezavisnih televizijskih producenata. Kao stav kluba HSS-a. S obzirom da je HSS u koaliciji, ja sam zbunjen. Ako je ovo prijedlog i stav kluba HSS-a, mene sad zanima da li će HSS glasati za amandmane, a mi ćemo ih uputiti nezavisnih producenata, jer ako neće glasati za te amandmane, onda je sve ovo što je ovdje izrekao klub HSS-a zapravo neistina. Onda se oni deklarativno zalažu za to, a u stvarnosti ne podržavaju ove primjedbe. Koje su te bitne primjedbe? Nema ih puno, ali su važne. Članak 37. zakona definira što je to vlastita proizvodnja. I to ga definira na način da kaže da je to ono, ona djela koje proizvođač, nakladnik televizije ili radija proizvede sam ili netko drugi proizvede po njegovoj narudžbi i za njegov račun. Takvo je stanje u Hrvatskoj. Ovo je hrvatski zakon i odnosi se na hrvatske prilike. Možda ne treba u nekoj drugoj zemlji o tome voditi računa, ali u Hrvatskoj treba. Mi imamo situaciju da su obadva komercijalna nakladnika multinacionalne kuće i oni proizvode vlastiti program, RTL može proizvesti u Njemačkoj, i reći da to je naš program. I jest. To je njihov program, na njemačkom jeziku. Tako će oni formalno ispuniti slovo zakona, a mi ćemo gledati program koji nije na hrvatskom jeziku. Oni će ga proizvest, deklarirat će ga kao vlastitu proizvodnju. Nezavisni televizijski producenti predlažu da seu ovaj članak unese još jedna odredba, a to je da se tim vlastitim, vlastitom proizvodnjom smatra onaj program koji je proizveden na hrvatskom jeziku, ili je naručen od hrvatskih producenata. I meni se ta njihova primjedba čini posve logičnom. Da su komercijalne televizije s nacionalnom koncesijom hrvatsko vlasništvo, da ne dolaze izvana, da nisu multinacionalne kompanije, onda ova odredba ne bi trebala, ali situacija u Hrvatskoj nije takva. I nama je ta odredba potrebna ako hoćemo zaštititi hrvatski jezik na tim televizijama i hrvatsku produkciju. A ako nećemo, onda nećemo prihvatiti amandman. Ni Vlada, ni HSS, koji se eto tako snažno zalaže u ime kluba da se ova odredba unese. Povećano je vrijeme tzv. udarni termin, prime time kako se to obično naziva, i kako je to poznatije. Bio je od 18 do 22 sata, sad je od 16 do 22 sata. Zašto je važan taj udarni termin? Pa zato što se kaže da u tom udarnom terminu mora biti najmanje 50% vlastitog programa. Šta se sad dogodilo kad se povećao taj raspon za 2 sata? Sad ako i proizvedu nešto na hrvatskom jeziku, onda će to prikazati od 16 do 18 sati, kad je manja gledanost. A pravi prime time od 18 do 22 sata će iskoristiti za stranu produkciju. Prema tome, ako već proširujemo taj prime time, udarno vrijeme za 2 sata, onda ih obavežimo da taj program koji će prikazivati barem bude na hrvatskom jeziku ili proizveden u Hrvatskoj. Pazite, moramo čuvati radna mjesta. 500 ljudi dnevno gubi posao u Hrvatskoj. A mi donosimo zakone po kojima čak ni u toj medijskoj industriji ne štitimo radna mjesta. Kaže se da nas na to obavezuje direktiva. Pa nije baš tako. Nije baš tako, jer ta direktiva Europske Komisije o audiovizualnim medijskim uslugama nije u koliziji sa postojećim zakonom. Dapače, poglavlje broj 10 pristupnih pregovora Hrvatske i Europske unije, koje regulira ovo pitanje, je zatvoreno. Nije bilo nikakve potrebe da se tu intervenira. A naročito ne da se intervenira na štetu domaće proizvodnje. Naročito da se ne intervenira na štetu hrvatskog jezika. Prema tome, ja očekujem od Vlade da prihvati amandmane, očekujem to i od HSS-a da glasa za njih, ako HSS glasa za njih možda bi mogli i proći naravno i ostale stranke u Saboru koje se ovdje deklarativno zalažu za Hrvatske interese, a kada su u pitanju stvarni hrvatskih interesi, interesi zaposlenika, interesi hrvatskog jezika onda glasaju za prijedlog Vlade bez obzira kakav je. Članak 35. zabranjuju političkim strankama i koalicijama da budu sponzori audio-vizualnog ili radijskog programa osim u vrijeme izborne promidžbe i sukladno posebnom zakonu, Zakonu o izborima, za sabor, za predsjednika, za lokalne izbore itd. DA li se to poštuje? Pa ne. U srpnju mjesecu je nacionalna televizija HRT prikazala posebnu emisiju sa konvencije HDZ-a, to se do sada nije događalo. Ja ne znam da li je ona uzela novac od HDZ-a za to, da li je HDZ bio sponzor HRT-a ali sponzorirati se ne treba samo novcem, sponzorirati se može nekoga sa raznim uslugama, to je onda već korupcija. Tko je nadležan za to da se štiti ovaj Zakon. Vijeće za elektroničke medije. A Vijeće za elektroničke medije kada je raspravljalo taj slučaj reklo je da je sve u redu i da zakon nije prekršen, imate jasnu odredbu. Pa se postavlja pitanje da li ovaj Zakon dobro postavlja to regulatorno tijelo, da mi moramo njemu vjerovati. Izgubi li ono povjerenje javnosti, ne mora ni postojati, što će ono onda, kome ono treba. Ali ako to Vijeće može reći da posebna emisija od sat vremena sa stranačke konvencije jedne stranke, nije sponzorirana emisija onda ja nemam pojma što je to sponzorirani program. Čime se HRT pokriva, veli postoji interes javnosti, tko određuje interes javnosti, Hloverka tamo. Jer ona kaže da za konvenciju HDZ-a postoji interes javnosti a za konvenciju na primjer HSLS-a ili HSS-a ne postoji interes javnosti. Tko mora, da propisana kazna za nepoštivanje ove odredbe je do milijun kuna, ako se ne varam 100 tisuća do milijun. Vijeće ima još jednu važnu funkciju ono može oduzimati koncesiju na jedan dan pravo emitiranja, na jedan dan, na sedam dana, može trajno oduzeti, ako se netko ne pridržava ovog Zakona, Vijeće je samo jedanput iskoristilo to svoje pravo. Ali pazite u emitiranju radijskih i televizijskih programa krše se mnogi zakoni, Prije svega prava djece. Znate ako netko prekrši pravo djece ili ako prekrši ovu odredbu o reklamiranju političkih stranaka, njemu se koncesija mora oduzeti barem na sedam dana za primjer drugima. Što radi Vijeće, ono podnosi prekršajne prijave, prekršajnim sudovima, dobro, to ono ima pravo, novčane kazne određuju prekršajni sudovi. Kada to dođe na sud? Za pet godina, više se nitko ne sjeća zbog čega je pokrenuti postupak. Dakle, tu treba ohrabriti i potaknuti Vijeće da izriče i kazne oduzimanja koncesije, na jedan sat, na jedan sat. Pa neće biti u programu jedan sat neka televizija ili radio pa ćemo onda vidjeti hoće li onda kršiti odredbe Zakona. DA je nakon emitiranja posebne emisije sa konvencije HDZ-a, HRT-u ukinuta koncesija na 24 sata, direktorica informativnog programa bi već tada podnijela ostavku jer bi javnosti bilo jasno o čemu se radi. Nećemo se mi pomaknuti dalje u tom pravcu da imamo javne sadržaje, kvalitetne sadržaje, da nemamo ovu vrstu političke korupcije na televiziji, ako Vijeće ne preuzme u punom opsegu svoje ovlasti koje mu Zakon daje. Na tome moramo inzistirati svi, znate to je sada možda u interesu bilo HDZ-a da se prikaže takva emisija, prekosutra neće biti, hoćete li onda reagirati. Tu moramo u zaštitu Zakona stati svi, zato smo ovdje izabrani. Ne sada gledati je li to moj stranački interes da se to prikaže ili nije, ovaj čas, a sutra ne mora biti. TE se stvari ne smiju događati, prema tome, SDP će glasati za ovaj Zakon. On je kvalitetno pripremljen, dat ćemo i amandmane i testirat ćemo i stvarni interes Vlade da pomogne tu Hrvatsku medijsku industriju i da zaštiti radna mjesta i da zaštiti hrvatski jezik ali i iskrenost koalicijskih partnera HDZ-a. Hvala vam.
Zahvaljujem. Glasovanje je glasovanje, i broje se glasovi ne rade se nikakvi testovi. U 11,35 obavještavam vas da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Još imamo dva kluba. Sada je na redu uvaženi zastupnik Boro Grubišić u ime Kluba HDSSB-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodo iz Ministarstva odnosno Vlade, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Evo kako su rekli i moji prethodnici zaista je ovo dobro pripremljen Prijedlog koji je uvažio sve primjedbe, prijedloge koje su zastupnici u raspravi od ranije predlagali i dostavili Ministarstvu kulture, odnosno nadležnim tijelima u svezi predlaganja Zakona o elektroničkim medijima. Zbog čega su elektronički mediji toliko važni, jasno u svijetu ali i u Republici Hrvatskoj. Dakle, riječju, slikom, mišlju, djelom, ali i propustom oni oblikuju, oni formiraju javno mnijenje. Dakle svim ovim što sam rekao upravo tako. Danas je bilo puno riječi i puno rasprava po klubovima u svezi ovih i propusta, ali i onog što se događa na našoj javnoj televiziji pa u jednom razgovoru sa, da kažem ovako bazom, dobio sam nekoliko informacija koje ću evo danas iznijeti u javnost o čemu ovdje i u člancima ovoga zakona jasno je definirano kako se odnositi s obzirom da ovaj zakon ima oznaku E, dakle europski, da kažem karakter, u smislu približavanja EU, ali i očuvanja našeg hrvatskog identiteta koje je, neću reći da će biti ugroženo samim pristupanjem i ulaskom, ali jasno sa naznakom da ga treba sačuvati. Pogotovo ili posebice ili poglavito u elektronskim medijima. I onda kada pogledamo i komercijalne, ali i javnu televiziju onda vidimo silnu upotrebu tuđica na našim televizijama. Rečeno je da je jedna javna i 24 komercijalne, 155 radijskih postaja i onda se pitam i pitamo se je li lektori rade svoj posao ili ih ima premalo ili što se to zapravo događa? Nadalje, ovdje u ovim člancima je propisana i obrazac po kojemu se emitira i promidžbeni program. I njegova dužina i trajanje i udarni termini itd. Vidite u športskim našim emisijama na televiziji potpuno je normalno da se reklamira pivo. Pivo kao prehrambeni artikl, i onda se ljudi pitaju ako je to prehrambeni artikl koji se potpuno uredno može reklamirati na hrvatskoj televiziji kako to čovjek koji se najede od toga piva jer je to prehrana, prehrambeni, bude kažnjen od policije ako je pojeo toliko piva da ima preko 0,5 promila. Vino kao tradicija Hrvatske, kao nešto što je da ja kažem i kulturološki vezano uz, pogotovo uz naše južne, ali i sjeverne krajeve, nema pravo na reklamu, nema pravo na promidžbu. Nije prehrambeni proizvod i ne može se pojesti kao pivo. Upotreba dijalekata ovdje točno propisana u članku 34. čini mi se, je li tako gospođo državna tajnice da mi pomognete, ali dobro. Upotreba dijalekata je ovdje točno propisana. Međutim, jeste li i vi i ja uvjereni da je ta upotreba dijalekata pretjerana? Ne samo u onome u čemu je propisana nego i u informativnim emisijama. Hoćete da vam kažem, da ne reklamiram sada nekakvu emisiju na televiziji u kojoj uredno da ide nedjeljom u 2 netko daje izvješće iz Splita na dijalektu koji tamo pripada. Hrvatski književni jezik je ugrožen sa svih strana. Od komercijalnih televizija pogotovo zbog stranih programa, zbog stranih emisija, a na javnoj televiziji i na ovaj način koji sam rekao. Pa i u dječjim emisijama imate prekidanje programa dječjeg kojim se već tada djeca vježbaju da će u svakoj emisiji, filmu ili bilo što imati prekid kad budu stariji da im ne ide to na živce, da se već odmalena vježbaju i onda se reklamiraju čokolade, slatkiši itd. Čemu prekidati dječju misao u nekom dječjem filmu, u njegovoj mašti o tom filmu, u njegovom razmišljanju sa stalnim prekidima promidžbenog karaktera? Je li razmišljamo mi o tome? Nadalje, o tome je govorila i dječja pravobraniteljica, odnosno pravobraniteljica za djecu. Javna televizija, pretplata, pitam se ako je ovo P.Z.E. plaća li se pretplata u Europi, u zemljama Europe? Plaća li se pretplata? Znam da u velikoj većini zemalja se ne plaća pretplata za televiziju. Mi smo ukinuli 3. program HRT-a, odnosno on je prodan komercijalnoj televiziji. Jesmo li smanjili pretplatu zbog toga? Dakle, javna televizija je ukinula 3. program, odnosno prodala ga, dala ga u koncesiju, kako god hoćete, nije bitno, i nije smanjila zbog toga pretplatu. Ne bismo li trebali razmišljati ovako suvislo, ako je trećina programa otišla trećina pretplate manje. Ne, uveden je program+ koji moramo platiti dodatno. Dakle, morate kupiti karticu da bi ga mogli gledati. To je dodatni namet, dodatna novčana sredstva u domaćinstvu za gledanje programa+ onih koji to žele, a 3. program je prodan komercijalnim televizijama. I još nešto kad je riječ o ovim lokalnim, kablovskim, komercijalnim televizijama onda je vidno, a ja bih rekao još samo, govorio bih o Slavoniji odakle dolazim, da su neke lokalne tv kuće kablovske zapravo postale al-jazeere političkih stranaka koje su tamo na vlasti. Jednostavno postoji jedna medijska blokada prema nekima, a neki su u jednoj da kažem medijskoj milosti. I onda imate događanja koja nisu vezana ni uz stranku, nisu vezana politikom, događaju se manifestacije, ali ako je netko nazočan tko ne odgovara toj al-jazeere onda ta priredba, ta manifestacija neće biti prikazana, neće biti izvješće o toj manifestaciji i priredbi na toj lokalnoj televiziji. A uredno se putem fonda, odnosno dva fonda, izdvajaju sredstva iz pretplate koju svi plaćamo i za te televizije. Netko je ovdje govorio da bi trebao postotak biti 20%. O tom postotku koji se izdvaja iz onog novca koji svi pretplatnici javne televizije daju u Republici Hrvatskoj izdvajaju o tom novcu odlučuje fond na osnovu kriterija. Ja sam čitao te kriterije i zaista moje je mišljenje da oni nisu dovoljno razvidni, da nisu dovoljno konkretni i da može postojati volontarizam i subjektivnost prilikom ocjene kome i koliko pripada novca iz toga fonda. Dakle, to je članak 63. Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti, u daljnjem tekstu fond. A onda taj fond ima drugi fond sredstva kojim se prema Zakonu o Hrvatskoj televiziji raspodjeljuje, a na osnovu temeljem kriterija koji su ovdje propisanu u članku 64. koji kažu: "Kriteriji za dodjelu sredstva su: značenje audiovizualnog ili radijskog programa za ostvarivanje ciljeva iz stavka 1. i 2. ovoga članka." Nadalje, "Kvaliteta i sadržajna aktivnost ponuđenog audiovizualnog i radijskog programa, interes za opći, odnosno lokalni, regionalni i kulturni razvitak. I drugi kriteriji koji utvrdi Vijeće za elektroničke medije, pravilnikom iz stavka 6. ovog članka". Ne mislite li da su ovi kriteriji malo preopćeniti i da daju mogućnost, neću reći za zlouporabu, ali za raspodjelu sredstva, neću reći pravičnu, ali da može biti netko malo više, neko malo manje na osnovu, a nakon raščlambe se ne može vidjeti zbog čega je ovome ovoliki, a onome onoliko. Da se vratim ponovno na javnu televiziju koju osobno gledam i onda zamjećujem da na toj javnoj televiziji da u mnogim, da kažem u udarnom terminu u informativnim emisijama imate osobe koje nose te emisije, imaju speeck feler, govornu manu. Č i ć ne razlikuje polovica onih koji tamo govore. Pa onda sportski novinar kaže "ne dobar centaršut". Pa valjda pridjev dobar zna se kako se sklanja. Ja za nedobar nikad nisam čuo. I takvih stvari koje bih mogao pisati svaki dan i dostavljati vijeću ili kome već sve, lektorima. Pa što oni tamo rade? Pa kako oni uče hrvatske građane, hrvatsku djecu, hrvatskom jeziku? Nedobar, pa molim vas nedobar centaršut. Ma koji su to reporteri i koji su to uopće ljudi. Koji su kriteriji primanja ljudi u tako važne ustanove kao što je javna televizija. Kriterij primanja, o tome je posebna priča. A o č i ć da ne govorim. U svakom slučaju moram reći kao i ostali moji prethodnici, da je ovaj zakon pomno pripreman, da je u dobroj vjeri i namjeri da dovedem u red ovu tematiku o kojoj on piše. Ali evo nisam mogao izdržati da neke stvari ipak ne iznesem, pa ako sam imalo pomogao, dobro. A klub HDDSB-a s obzirom da je zakon dobro pripremljen, kao što su rekli i moji prethodnici glasovati za ovaj konačni prijedlog zakona. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega nije točno da vas policija kažnjava zato što pijete pivo. To je netočno. Policija vas kažnjava zato što pod utjecajem alkohola vozite automobil, dakle za sasvim nešto drugo. A vi možete popiti piva koliko hoćete, samo nemojte sjedati da volan u takvom stanju. I s pravom se pivo naziva hrana, tekući kruh ga neki zovu. Ali nećemo sada o tome, to je malo šira tema. A što se tiče nekih lokalnih Al Jazeera, ne znam da li ste mislili na vašu osječku TV koja je u milosti HDSSB-a ili na neke druge lokalne Al Jazeere. Ali pretpostavljam da ste mislili na osječku TV pa ste bili samokritični.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Idemo dalje, idemo s klubovima. U kluba nacionalnih manjina, uvažena zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvažena tajnice, kolegice i kolege. Prema svim prethodnicima ovo je relativno dobar zakon i uz mali popravak amandmanima mogao bi biti skoro vrlo dobar, odnosno odličan. I stoga mi je jako žao što ja moram izraziti u ime kluba nezadovoljstvo i reći da klub nacionalnih manjina neće moći podržati ovaj zakon bez jasnog definiranja prema financiranju emisija na manjinskim i regionalnim jezicima. Za mnoge zasigurno koji su duže u Parlamentu ovo neće biti ništa novo, jer desetak godina zastupnici nacionalnih manjina pokušavaju da se pitanje informiranja na jezicima nacionalnih manjina riješi. Ja ću podsjetiti da je Hrvatska potpisnik Konvencije o zaštiti nacionalnih manjina, gdje se informiranje definira. Da je Hrvatska potpisnik Povelje o regionalnim jezicima, gdje se točno navodi što je nužno učiniti da bi manjine imale informiranje na svom jeziku. Prilikom donošenja Zakona o HRT-u prvoga čini mi se još 2001. itekako smo vodili računa da se definira informiranje jezicima nacionalnih manjina. Jednako tako smo podupirali i borbeno se zalagali da upravo iz sredstva pretplate se upravo formira ovaj Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti, jer je bilo rečeno upravo iz tog fonda moći će se jače financirati emisije na manjinskom jeziku, odnosno upravo ta različitost. Nažalost, moram reći da odnosno još da spomenem prije toga jedan zakon. Ustavni zakon o pravima manjina članak 18. također je posebno upravo regulirao pravo na informiranje na jezicima manjina. Člankom 18. Ustavnog zakona utvrđeno je da postaje radija i televizije na državnoj i regionalnoj razini imaju zadaću promicati razumijevanje za pripadnike nacionalnih manjina, proizvoditi i emitirati emisije namijenjene informiranju pripadnika nacionalnih manjina, stvarati i emitirati programe i na taj način sudjelovati u održanju, razvoju i iskazivanju kulturne, vjerske i druge samobitnosti normalno s naglaskom prije svega na jezik. Pri tome je predviđeno da će pravne osobe koje obavljaju djelatnost javnog priopćavanja omogućiti udrugama pripadnika nacionalnih manjina i institucijama nacionalnih manjina sudjelovanje u stvaranju programa namijenjenih nacionalnim manjinama. Okvirna konvencija koju sam ovdje već spomenula člankom 9. govori da države potpisnice među kojima kao što sam rekla je i Republika Hrvatska preuzele su obvezu da će u okviru pravne regulacije korištenja zvučnih, radio i televizijskih signala osigurati koliko god to bude moguće da osobe koje su pripadnici nacionalnih manjina dobiju mogućnost proizvodnje i korištenja svojih vlastitih sredstava informiranja. Također, prema spomenutoj Europskoj povelji o regionalnim i manjinskim jezicima članak 11. države potpisnice imaju obvezu za korisnike regionalnih ili manjinskih jezika na teritoriju na kojem se ti jezici govore osigurati osnivanje ili potaći, ili omogućiti osnivanje barem jedne radio stanice, jednog TV kanala na regionalnom ili manjinskom jeziku odnosno pružiti adekvatne pogodnosti kako bi radio i TV postaje mogle emitirati programe na regionalnom ili manjinskom jeziku. Moram reći da Srbija to ima, Hrvatska ni približno. U ostvarivanju ovog manjinskog prava dosta je teškoća. Na problem nedovoljne prisutnosti manjinskih jezika u elektroničkim medijima i na ostvarivanje obveza Republike Hrvatske preuzetih Europskom poveljom o regionalnim ili manjinskim jezicima ukazano je i u izvješću Vijeća Europe a o tome postoje i preporuke Odbora ministara Vijeća Europe. U izvješćima Vlada Republike Hrvatske i Savjeta za nacionalne manjine u ostvarivanju Ustavnog zakona također se ukazuje na probleme u ostvarivanju prava nacionalnih manjina utvrđenih člankom 18. Ustavnog zakona. Dosadašnji Zakon o elektroničkim medijima sadržavao je odredbu prema kojoj su programi za nacionalne manjine od interesa za Republiku Hrvatsku kao i odredbu kojom je utvrđeno da će se sredstvima Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija poticati proizvodnja i objavljivanje programskim sadržaja elektroničkih medija na lokalnoj i regionalnoj razini a važni su među ostalim i za nacionalne manjine. Da podsjetim, posljednji natječaj koji je provelo Vijeće za elektroničke medije gdje se raspoređivalo 30 milijuna kuna radio postaje koje imaju emisije na manjinskom jeziku dobile su 300 tisuća. Od tih 300 tisuća normalno financirane su i njihove druge emisije znači ne samo manjinske emisije. Prema tome, možemo govoriti o promilima sredstava koji su usmjereni prema financiranju emisija na manjinskom jeziku. Mnogi će se prisjetiti da sam i sa ove govornice zatražila nekoliko puta izvješće a zatražio je to i Savjet za nacionalne manjine da se od vijeća dostavi točno koje su to na kraju krajeva emisije na manjinskim jezicima financirane i s kojim iznosima. Nijedanput nismo dobili točan odgovor iako u razgovoru sa radio postajama, nisam kontaktirala televizije, je rečeno da točno kandidiraju manjinske programe. Prema tome, moralo bi se znati koliko je sredstava usmjereno upravo u tom pravcu. Budući da iz svega ovoga zakonska rješenja nisu dala očekivane rezultate možda je to i razlog što zakonom nije osigurano sudjelovanje manjina u radu Vijeća za elektroničke medije. Mi smo u klubu nacionalnih manjina i svakako u klubu SDSS-a pripremili tri amandman, amandman na članak 64., 68. i 69. gdje upravo tražimo popravljanje odnosno na neki način da ne kažem garanciju jer nju nitko ne može dati da zaista će se konačno u Hrvatskoj početi i financirati i proizvoditi emisije na jezicima manjina. Mi nećemo podržati ovaj zakon. Znamo da naši glasovi vjerojatno neće utjecati na donošenje ovoga zakona koji je kao usklađen sa europskim zakonima a znači ne uvažava čak niti povelje niti upozorenja Europske unije, ali svakako bit ćemo protiv. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time smo sad završili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolege zastupnici. Zakon o elektroničkim medijima o kojem danas ovdje raspravljamo po meni morao bi prije svega postojeće stanje uskladiti s razvojem modernih tehnologija poštujući pri tome načela slobode medija i promicanje javnog interesa te osigurati preduvjete da se moguće zlouporabe elektroničkih medija svedu na najmanju moguću mjeru. No naša stvarno što se tiče elektroničkih medija a posebno sve razvijenijih elektroničkih publikacija u velikoj je suprotnosti sa Zakonom o elektroničkim medijima. Iz dana u dan svjedočimo sve većem broju primjera zlouporabe elektroničkih publika i sve slobodnijeg kršenja odredbi sadašnjeg zakona. Ja bih mogao ovdje sati pobrajati razne bedastoće, neistine, laži koje elektroničke publikacije prenose iz drugih medija ili uratke o kojima se tada putem Foruma ili prostora na tim stranicama otvorenim za komentare sa najpozitivnijim pobudama kako bi se čuo glas naroda otvara prostor pojedincima da pišu sve i svašta. Vrijeđaju koliko koga žele a da za sadržaj kao i način izražavanja nikome ne odgovaraju. Priklonit ću se jednoj rečenici koju je sada nedavno ovih dana izgovorio gospodin Škegro registrirajući se punim imenom i prezimenom pa je, citiram, rekao: "Sakriti se iza kodiranog imena korisnika i pljuvati sve oko sebe ne zahtijeva puno pameti ili odvažnosti. Tome ću dodati da ti koji se logiraju pod kodnim imenima i vrijeđaju na sve načine su frustrirane, iskompleksirane osobe, često zaslijepljene mržnjom, neizmjernom količinom gluposti i zato se boje predstaviti vlastitim imenom jer su svjesni da plasiraju laži i uvrede. Njima portali očito ne služe za javnu raspravu, argumentirano sučeljavanje mišljenja, stavova, jer ih oni ustvari i nemaju. Ovo sam sve izrekao jer sam i sam često izložen lavini uvreda pojedinih dobro skrivenih dušebrižnika koji nemaju hrabrosti otkriti svoje ime i prezime, ali te kukavice hrabro pišu sve i svašta, pa o sebi svaki puta eto doznam poprilično novosti koje nisam ni sam znao. Smatram da do sada nije osmišljena djelotvorna kontrola elektroničkih publikacija, pogotovo istinitosti i vjerodostojnosti sadržaja koje na portale plasiraju pojedini mediji, a uvredljivog su i kaznenog karaktera. Smatram da bi Zakon o elektroničkim medijima i Vijeće za elektroničke medije trebali više pažnje posvetiti rješavanju upravo ovog segmenta te predvidjeti i pobliže urediti sporne situacije kada se namjerno krše pojedini članci Zakona o elektroničkim medijima, imajući u vidu element izuzetno brzo tehnološkog razvoja kojim se razvija područje elektroničkih publikacija. Na kraju, očekujem da Vijeće za elektroničke medije ubuduće postupi po novom Zakonu o elektroničkim medijima i da što prije donesu propise kojima će kontrolirati elektroničke publikacije, portale i sadržaje koji su često u suprotnosti s ovim člankom 12. novog zakona te potiču mržnju i diskriminaciju po raznim osnovama, a najčešće po društveno političkim te socijalnom položaju. Očekujem i kažnjavanje onih koji krše i ne poštuju zakon i to primjerenim kaznama koje su ovim zakonom, pa ja bih rekao, čak i zadovoljavajuće, za povredu članka 12. propisane od 100 tisuća kuna pa do jedan milijun. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo, kolega Kunst. Imamo dvije prijavljene replike. Najprije uvaženi kolega Jurjević. Izvolite, kolega Jurjević.
Hvala. Kada govorimo o Internetu dakle kao mediju komuniciranja, prvo moramo kazati da je Internet uvelike demokratizirao mogućnost komuniciranja među ljudima. I sam sam bloger i na blogovima se javlja što se javlja. Danas … [[Govornik se ne razumije.]] ljudi pišu dakle pod nekim nickom, pod nekim izmišljenim imenom itd. To je logika takve vrste komuniciranja. Ja bih ovdje postavio pitanje je li Hrvatska jedina zemlja koja je došla dotle da blogere kažnjava na zatvorske kazne zbog toga što se javljaju komentatori, dakle javlja se netko s komentarom na neki moj post, na neki moj tekst na blogu i ja sam odgovoran zato kao onaj čiji je blog. Ujedno dakle tko servisira taj blog, tu postoje administratori koji bi trebali voditi računa o tome. Čini mi se da se može govorit, dakle gledat i sa obrnute strane, kako su ugroženi blogeri i oni koji komuniciraju preko bloga, zahvaljujući nekakvim isto nama anonimnim komentatorima koji se javljaju tamo i recimo pišu o nekome nešto. Onda taj tuži mene šta se netko meni nepoznat javio, a ja to nisam izbrisao itd. Ali u suštini gledajući, mislim da je Internet pa i sama zajednica bloger više doprinijela demokraciji nego što je oduzela.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolega Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Jurjević, ja nemam ništa protiv demokratizacije i da ljudi pišu što žele, ali baš što žele i što misle, samo neka se predstave. Neka se zna tko stoji iza toga. Demokratizacija nije krit se iza nečijeg kodnog imena, pljuvat, lagat, širit laži, klevete koje su često motivirane i političkim razlozima pa na kraju i nekim pobudama niskim da se nekoga vrijeđa itd. To nije demokratizacija. Demokratizacija je reci sve što hoćeš, svakom reci što misliš, ali imaj petlje, znate kako bi to rekli pa i kod vas, imaj muda se predstavit pa reci ja sam taj. Hvala.
Hvala lijepo. I druga prijava replike, uvaženi kolega Nenad Stazić. Izvolite.
Kažete, kolega Kunst, to su kukavice koje se skrivaju iza lažnih imena i onda pišu komentare po blogovima i postovima. Znate, nisu oni kukavice. Vi vodite računa da oni moraju malo mislit i o tome da li će završit u zatvoru, a kod nas je napravljen progon zbog toga što se usudio čovjek napisati za ovu Vladu da je banda lopovska pa mu je policija došla u kuću. A Vukovarac je skoro završio u zatvoru zbog toga što je netko drugi na njegovom blogu napisao nešto što se Vladi nije svidjelo. Vjerojatno isto bando lopovska. Znate, kad se netko bavi javnim poslom onda mora pristati i na to da ga javno komentiraju. E sad da li će ga komentirati pod punim imenom i prezimenom ili će ga komentirati pod nekakvim lažnim imenom, pod nickom kakvim i na to se moramo privići, ako vodimo računa o tome da stradaju ljudi koji se usude otvoreno napisati što misle o ovoj Vladi ili o vama, kolega Kunst. Ili o vama.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolega Kunst.
Znate, kolega Stazić, sami komentari najbolje govore o svakom od nas. To je potpuno jasno. Da, to su kukavice. To su, pa ja bih čak ih nazvao niže nešto nego kukavice, ali ajde nećemo koristit teže riječi, ipak smo ovdje u Saboru. Ma to je znate, ja nemam ništa protiv da netko napiše nešto što je istina, ali kad piše laži, kad piše razne klevete koje nemaju veze s istinom, pa ja ne znam da li vi baš takve podržavate, bez obzira koliko bio netko javna osoba ili ne bio. Ja mislim da bi u svakom slučaju trebali voditi računa da se zaštiti dignitet svakoga, bio on javna osoba, bilo kakva osoba, ako netko širi laži i neistine o njemu, a nikako ne bih podržavao takve. I zbog toga smatram da bi trebala biti veća kontrola upravo tih portala i toga što se sve piše pod nekim kodnim šifriranim imenima. Ja sam protiv bilo koga da se osudi, kažnjava tko je u stanju reći istinu u oči bilo kome. Ja nikad od toga nisam bježao, a nikad nisam niti pisao anonimna niti se skrivao iza nečeg da bih nekog vrijeđao, nego sam uvijek dapače ono što sam imao rekao sam svakom u oči. Normalno, nije to za mene bilo ponekad dobro ali to je, mislim da je to ono najmanje ljudski što može biti. Hvala.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava. Na redu je uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Pa evo ja ću vam odmah na početku svoje rasprave istaknuti jednu činjenicu s kojom nadam se da ćete se i ostali složiti, a to je da je Republika Hrvatska i do sada imala dobar zakonodavni okvir u području elektroničkih medija, a samim time i usklađenost s pravnom stečevinom Europske unije. Naime, iz dosadašnjih zakona o elektroničkim medijima, govorim o onome iz 2003. usklađivali smo tijekom 2007. i 2008. s direktivama Europskog parlamenta i Vijeća. Danas je pred nama Konačni prijedlog zakona o elektroničkim medijima još jedan koji nosi oznaku P.Z. i koji je sukladno nacionalnom programu Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji u 2009. godini predviđen za donošenje u četvrtom kvartalu usvajanja. Neću propustiti naglasiti da je i ovo potvrda da hrvatska Vlada i resorna ministarstva vrijedno rade na ispunjavanju preuzetih obveza i uvjeta usklađenja svoga zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije za pristupanje u punopravno članstvo Republike Hrvatske u Europsku uniju. Za istaknuti je ono što je rekla i predlagateljica i što su i druge kolege u svojoj raspravi rekle, da su pripreme na izradi ovoga zakona krenule još sredinom prošle godine. Na njemu je radila velika stručna skupina. Provedena je široka javna rasprava. Za njegovo usvajanje nije korišten žurni postupak nego je prijenos išao u dva čitanja. Podsjetit ću ono prvo je obavljeno u mjesecu srpnju kako bismo svi imali priliku staviti primjedbe i eventualno poboljšati izrađeni prijedlog zakona. I onda na žalost moramo konstatirati da su neki i zakasnili u stavljanju svojih primjedaba. A zašto je ovaj zakon značajan? Pa značajan je iz onih podataka koje smo već čuli da u Republici Hrvatskoj djeluje 155 nakladnika radijskog programa, 24 nakladnika televizijskog programa i rekli smo neutvrđeni broj nakladnika elektroničkih publikacija iako smo u Izvješću Vijeća za elektroničke medije za 2007. godinu imali podatak da je čak 230. nakladnika upisano u očevidnik. Nadam se da ćemo u sljedećem izvješću Vijeća za elektroničke medije odnosno agencije za elektroničke medije dobiti i ovaj podatak. Ovim Konačnim prijedlogom zakona o elektroničkim medijima provodi se usklađenje sa novom direktivom Europskog parlamenta i Vijeća. Kad kažemo novoj mislimo na onu od 11. prosinca 2007. godine o audio-vizualnim medijskim uslugama. Direktivom o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu i usluga koje pružaju uvjetovani pristup, te direktivom o zavaravajućem i usporednom oglašavanju. Obveze zemalja članica Europske unije, pa i Hrvatske kao kandidatkinje je da svoje zakonodavstvo u roku od dvije godine usklade s Direktivom o audio-vizualnim medijskim uslugama. Za svaku pohvalu je što Republika Hrvatska donosi svoj Zakon o elektroničkim medijima istovremeno sa ostalim članicama Europske unije od kojih su kako smo čuli do sada samo četiri zemlje i to Francuska, Luxemburg, Belgija i Slovačka donijele svoje nove zakone. Novim Zakonom o elektroničkim medijima jamči se sloboda izražavanja i puna programska sloboda elektroničkih medija. Pružatelj medijskih usluga u skladu s ovim zakonom samostalno oblikuje programsku osnovu medija i snosi odgovornost za objavljivanje programa. Bitno je za istaknuti da se zakonom osigurava javnost programske osnove koja mora biti objavljena na internetskoj stranici Vijeća za elektroničke medije što će omogućiti široj javnosti i svima zainteresiranima da prate i kontroliraju provedbu obveza pružatelja medijskih usluga utvrđenih programskom osnovom i ovim zakonom. I kad već spominjem Vijeće za elektroničke medije uz ravnatelja drugo tijelo Agencije za elektroničke medije pozdravljam predviđeno proširenje ovlasti ovoga nezavisnoga regulatornoga tijela koji osim provedbe nadzora nad provedbom Zakona o elektroničkim medijima a ja ću sam spomenuti ovim zakonom se utvrđuju prava, obveze i odgovornosti i pravnih i fizičkih osoba koji obavljaju djelatnost proizvodnje i objavljivanja programskih sadržaja i usluga putem elektroničkih medija izriče opomene za nepoštivanje ovoga zakona, podnosi optužne prijedloge sukladno prekršajnim odredbama, donosi preporuke vezane uz provedbu zakona, potiče samoregulaciju i koregulaciju, potiču javnu pismenost, organizira javna savjetovanja i stručne skupove, te provodi istraživanja u području elektroničkih medija. Jednako tako pozdravljam i promjenu u odnosu na sastav članova Vijeća za elektroničke medije koje na prijedlog Vlade imenuje Hrvatski sabor. Do sada su članovi vijeća njih sedam birali se odnosno imenovalo, birali su sami između sebe predsjednika, a sada se ovom promjenom predlaže da Sabor na prijedlog Vlade imenuje predsjednika vijeća i članove vijeća. Vijeće u svojoj ingerenciji ima postupak davanja i oduzimanja koncesija, provodi natječaj za sufinanciranje audio-vizualnih i radijskih programa iz sredstava Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija. Što se tiče Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, dok ovim Prijedlogom zakona dopunjene su odredbe o dodjeli sredstava fonda tako da su sredstva namijenjena ne samo za programe nakladnika na lokalnoj i regionalnoj razini već i za programe nakladnika neprofitne televizije i radija. Proširene su i vrste programa koje se sufinanciraju tako da su obuhvaćeni programi koji se odnose na djecu i mlade i promicanje njihove dobrobiti, te poticanje kulturne raznolikosti i njegovanje baštine. Uz navedena osnovna pitanja konačnim prijedlogom zakona se propisuju novčane kazne za prekršaje u slučaju nepridržavanja odredbi zakona, te po prvi put i zaštitne mjere zabrane obavljanja djelatnosti i oduzimanja protupravno stečene imovine kao i prijelazne i završne odredbe kojima se posebno predviđa prijelazno razdoblje od šest mjeseci u kojim pružatelji medijskih usluga moraju obavljanje svoje djelatnosti, te izdavanje elektroničkih publikacija uskladiti sa uvjetima i standardima propisanim ovim zakonom. U roku ovih 6 mjeseci i Vijeće za elektroničke medije, odnosno agencija mora dostaviti na usklađenje, odnosno davanje suglasnosti Hrvatskome saboru statut agencije. Inače ću podržati ono što je kolega Kunst, a mislim da je bilo izrečeno to i u drugim raspravama, da Vijeće za elektroničke medije u punom opsegu koristi prava nadzora i sve one prekršaje, odnosno prekršajne mjere koje može potegnuti u kršenju odredbi Zakona o elektroničkim medijima, da u budućem razdoblju jasno i dosljedno ustraje na provedbi i zaštiti provedbe, odredbi Zakona o elektroničkim medijima. I na kraju, uz pohvale Vladi Republike Hrvatske, resornome ministarstvu, kao i svima koji su sudjelovali u izradi ovoga zakona, podržat ću donošenje Zakona o elektroničkim medijima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Dalje prijava za raspravu uvažena kolegica Vesna Škulić. Nema je. Ona gubi pravo za raspravu. Slijedi prijava kolegice zastupnice i potpredsjednice Sabora, Željke Antunović. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću nastojati ne ponavljati neke stvari koje su, o kojima se ovdje danas već govorilo, brojne rasprave koje smo ovdje čuli ispred klubova zastupnika dotakle su se teme koje ću se ja dotaknuti. I onog dijela ovog predloženog zakona, konačnog teksta zakona koji se odnosi na vlastitu proizvodnju i hrvatska audiovizualna djela. Ja sam u tom kontekstu i napisala amandman, međutim htjela bi da ne budu prihvaćeni ovi amandmani koje sam napisala, nego da Vlada još jedanput razmotri ove prijedloge i prijedloge ovih amandmana, da procijeni koji je najbolji interes Hrvatske i zaštite hrvatskog medijskog prostora i hrvatskih elektroničkih medija, i onoga što je njihova zadaća i da donesu konačnu odluku uz prihvaćanje ovih izmjena zakona. Naime, pojasnit ću o čemu se radi, neću više pojašnjavati, ovaj dio o kojem je bilo puno riječi, a koji se odnosi na zaštitu vlastite proizvodnje i hrvatskih audiovizuelnih djela. Ja naime nemam namjeru i nisam napisala amandmane, niti sam se javila na raspravu da budem glasnogovornik ili lobist udruge nezavisnih producenata, jer ovdje se ne radi samo o nezavisnim produkcijama, nego se radi i o produkcijama televizijskih, odnosno kuća koje su nosioci, nakladnika koji su nosioci elektroničkih medija. Tu se radi i o vlastitoj proizvodnji, i o onoj proizvodnji koju nakladnici naručuju od nezavisnih medija. Ali je to u svakom slučaju vlastita proizvodnja i hrvatska audiovizuelna proizvodnja. Ja sam iz rasprave koja se vodila na Odboru za medije, i objašnjenja koja su dolazila od predstavnika Vlade, od gospođe državne tajnice, shvatila da ne postoji sadržajna zapreka za ove amandmane. Drugim riječima, da se i Vlada u sadržaju ovih prijedloga koje su potaknuli nezavisni producenti slažu. Problem ovog trenutka leži u nečem drugom. I mi kad odlučujemo ustvari nećemo odlučivati samo o amandmanima, nego ćemo donositi, odnosno ja predlažem da to Vlada napravi, donositi jednu važnu političku odluku. Bilo je dosta govora o proceduri donošenja ovog zakona i svi su to pohvalili. I ja se pridružujem onima koji su pohvalili tu proceduru, ali ta procedura između ostaloga uključuje i mišljenje Europske Komisije na predloženi zakon. Ta procedura je završena i ukoliko bi se pristupilo izmjenama ovog zakona kroz amandmane, moralo bi se krenuti natrag u traženje suglasnosti Europske Komisije. Ni to nije problem. Tu suglasnost bi Europska Komisija dala jer su ove predložene izmjene u skladu sa novom europskom direktivom. Ali je problem u tome što bi u tom slučaju ovaj konačni prijedlog zakona bio donesen nešto kasnije od 19.12. koji je krajnji rok za usklađenje svih zakonodavstava svih zemalja članica sa novom europskom direktivom. Ja ću upozoriti, odnosno reći ću ovdje glasno da u tom slučaju Hrvatska ne bi nipošto bila jedina zemlja koja tu obavezu nije napravila. Naprotiv velika većina zemalja članica i to onih starih članica Europske unije neće do tog roka obaviti usklađenje svog zakonodavstva sa novom direktivom. S obzirom da se radi o izuzetno važnom sadržaju, da se doista radi o zaštiti ja bih rekla naših nacionalnih, naših državnih interesa, o zaštiti promicanja hrvatskog jezika kroz audiovizualna djela, o zaštiti jedne gospodarske grane koja se zove produkcija, televizijska ili radio produkcija, bila ona nezavisna ili u okviru nakladnika koji su i nosioci koncesija. Mogla bi nabrajati još čitav niz važnih stvari koje ćemo staviti na stranu samo zbog toga da ispoštujemo rok prema Europskoj uniji, koji ni zemlje članice to koji neće ispoštovati. Ja isto tako uvažavam da je za Hrvatsku važno da pokaže dosljednost, da pokaže na sve načine spremnost da želimo ući u Europsku uniju i da želimo svoje zakonodavstvo uskladiti sa dobrom praksom Europske unije. Ali ja mislim da mi nipošto ne smijemo ugrožavati svoje interese. Čini mi se u ovom slučaju u značajnoj mjeri i vitalne državne interese, da bi ispoštivali jedan birokratski rok. Ja ću ponoviti, riječ je o važnoj i ne baš lakoj političkoj odluci, ali jednoj političkoj odluci na kojoj možemo pokazati i poslati drugačiju poruku nego kakvu se šalje dosad. Možemo pokazati hrvatskim građanima da želimo u Europsku uniju, jer smo napravili dobar zakon koji je usklađen sa Europskom unijom, ali da se zbog toga ne želimo odreći ni svojih vitalnih interesa. Ja sam zbog toga napisala ove amandmane, i ja ću na njima inzistirati ukoliko do izglasavanja ovog zakona ne dođe do promjene stava Vlade, kao predlagatelja, koji se evo dosad još nije promijenio. Međutim, još postoji prostor za promjenu tog stava i mislim da bi to bilo dobro za sve nas. Što se tiče nas u SDP-u mi smo dobro promislili i zaključili da između ta dva interesa ovaj drugi zaštita nekih vitalnih interesa i nakladnika ali i države u cjelini treba staviti ispred interesa poštivanja zadanog roka Europske unije. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegici Antunović. Slijedi rasprava uvaženog kolege Borisa Šprema. Kolega Šprem izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospođo državna tajnice i suradnik. Uza sve primjedbe koje smo imali u prvom čitanju pa i neke nedoumice o samoj provedivosti nekih odredaba zakona, na koje smo tada ukazali od kojih su neke usvojene a neke pojašnjene i imaju novi smisao, u drugom čitanju pozdravljamo napore predlagača da Saboru ponudi kvalitetan završni tekst ovog izuzetno složenog Zakona. Uz isticanje moram ipak reći mnogih nedoumica o tome ću sada nešto reći. Naime, smatramo da je došlo do svojevrsnog debalansa u razumijevanju prijevoda nove direktive i pojedinih termina iz starog Zakona o elektroničkim medijima. Sada u drugom čitanju imamo i aktera na kojem se prelama čitava percepcija zakona a to je pružatelj medijskih usluga. Pri tim ostaje nejasna razlika između pružatelja medijskih usluga i uredničke odgovornosti posebno ako uporedimo definiciju oba termina onda vidimo da je pružatelj medijskih usluga onaj koji ima uredničku odgovornost za odabir audio i audio-vizualnog sadržaja, audio i audio-vizualne medijske usluge dok je urednička odgovornost primjena učinkovite kontrole nad odabirom programa i njihovom organizacijom u kronološki raspored programa. Dakle, urednik je zadužen za program a pružatelj medijskih usluga za sadržaje što je osnovna nejasnoća nekih prethodnih stavaka ovog kompleksnog zakona. Program je definiran kao zaseban element unutar rasporeda čiji je oblik i sadržaj usporedivi s oblikom i sadržajem televizijskog emitiranja ali sadržaj nije definiran i nužno implicira da prvo pružatelj medijskih usluga ima neke šire ovlasti od urednika a opet po definiciji identične, ova identifikacija urednika i pružatelja medijskih usluga mogle bi značiti i iste odgovornost. Što pojedine vlasnike tj. Pružatelje medijskih usluga može ohrabriti da oni postaju urednici dok samostalnost urednika treba štititi. Naravno gotovo da smo sigurni da namjera predlagača nije diskurs koji bi producirao ovakav razvoj događaja već upravo obrnuto. Pa se u sadašnjem tekstu čini da je pružatelj medijskih usluga ipak nositelj općeg načela i da obavlja djelatnost dok urednik vrši sam odabir programa. Osim dakle novog aktera „pružatelja medijskih usluga“ imamo i „pružatelji medijskih usluga iz članka 79.“ Koji je također obuhvaćen ovom odredbom o ograničenju koncentracije i nekim drugim odredbama. Ali tko je to pružatelj medijskih usluga iz članka 79. onaj isti nositelj licence kojeg smo upozoravali u prethodnom očitovanju kao vlasnika jedne povlaštene pozicije u odnosu na nositelja koncesije. I dalje za koncesionara je potrebno zadovoljiti složeni postupak procedure odobrenja, ali ovaj put zadržimo se na jednom uvjetu. Ugovor o koncesiji mora sadržavati programsku osnovu i druge uvjete iz ponude, pronaći programsku osnovu. Iako se na pružatelja medijskih usluga iz članka 79. u posljednjoj alineji kaže da se i na njega primjenjuju odredbe zakona od članka 23. do 46. ipak u postupku odobrenja nije potrebno istaknuti što će biti sadržaj tog prijenosa a da bi se dobilo ili uskratilo dopuštenje regulatora. I za kraj nešto o neprofitnom djelovanju, kako je definirano u članku 46. I dalje će ovakav način definiranja neprofitne aktivnosti biti nestimulativan. U trenutku kada smo zaokupljeni sveprisutnom komercijalizacijom, kada ovaj vid problema postaje dominantni europski problem, naša iskustva govore poraznim jezikom. Ti ili četiri neprofitne radijske postaje „Student“, „katolički“ i „Radio Cvrčak“ govore tome u prilog. Razlozi za ovu situaciju se nalaze prije svega u tome što zakonodavac ali i ostale odgovorne društvene organizacije nisu uspjele definirati funkcionalnost neprofitnog djelovanja. Ovo se dakle ne odnosi samo na ovaj Prijedlog zakona. Tu vrst nebrige društva za nešto što se u modernim zemljama svrstava „Egidu community media“ dakle Medija jedne zajednice ovdje nismo potaknuli. Koliko će ovaj Zakon doprinijeti u svojoj primjeni, čini mi se da više ovisi o spremnosti svih sudionika da participiraju u budućim odnosima medijske industrije i njihove interakcije s onima s kojima komuniciraju i da pri tom razvijaju takve odnose koji će to i omogućiti. Zakon u načelu podržavam ali držim da će trebati puno pratiti njegovu primjenu i korigirati ga u skladu s onim što će pokazati u praksi.
Hvala lijepa. Gospođa državna tajnica Nina Oguljen, zaključno.
Hvala gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Ja se zahvaljujem na vašoj raspravi i na komentarima na ovaj Prijedlog zakona. MI ćemo, moram naglasiti, sve prijedloge uključujući i sve prijedloge amandmana pažljivo razmotriti. U svakom slučaju ono što je bio ključni princip kojim smo se vodili je da idemo prema tome da se osigura kvalitetnije praćenje provedbi zakona. Naše tržište se u Hrvatskoj još uvijek razvija, mi znamo da tek nekoliko godina postoje komercijalni elektronički mediji. MI živimo u razdoblju tehnološke konvergencije, pojavile su se nove platforme, oni su do sada bili izvan Zakona, ovim Zakonom smo ih pokušali obuhvatiti tako da smo svjesni da je ključno da neovisni regulator ali svi ostali koji imaju interes i koji prate medije sudjeluju u praćenju Zakona, i zato smo nekoliko puta naglasiti članak 10. i principe samoregulacije i koregulacije. Vrlo kratko komentirala bih nekoliko primjedaba i prijedloga koji su izneseni što se tiče oglašavanja. Značajno su podignuti standardi a posebno u odnosu na maloljetnike. Što se tiče termina i definicija koje se koriste one su uglavnom izravno prenesene iz direktive jer je takva bila i obveza. Svjesni smo da ćemo se svi na te nove termine morati i naviknuti. Što se tiče govora mržnje i općih odredbi i načela to je istaknuto i u raspravi, dakle proširene su obveze i na sve one koji dosada nisu samo koristili licence nego će dakle, odnosno koncesije, nego će po novom zakonu dobivati licence, odnosno dopuštenja. Značajno su pojačane odredbe i dodane su ovlasti Vijeću za elektroničke medije. Posebno je pitanje ovdje istaknuto od nekoliko govornika oko tretiranja položaja političkih stranaka i koalicija te izjednačavanja njihovog položaja u elektroničkim i tiskanim medijima. Ja moram naglasiti da je u okviru Radne skupine ovo pitanje dosta dugo raspravljano i da je prevladao zaključak koji je onda Vlada u svojoj formulaciji predložila Saboru da je važno da se osigura interes javnosti i da se maksimalno smanji bilo kakav prostor za manipulacije ili za pritiske i u tom smislu je predložena formulacija kako je predložena u konačnom prijedlogu zakona. Što se tiče fonda i sufinanciranja programa ovdje je bilo nekoliko komentara koji se odnose između ostalih i na nacionalne manjine. Mi smo u izričaju u samim kriterijima, dakle već u zakonu, naglasili i posebno podršku nacionalnim manjinama, međutim i tu moram spomenuti članak 10. i princip samoregulacije i koregulacije. Dakle, pravilnik kojim vijeće usvaja kriterije više neće moći biti donošen bez poštivanja ovih dvaju principa, dakle bez konzultiranja onih koji su za to zainteresirani. I uvjereni smo da će to otvoriti mogućnost da se sva ona pitanja koja možda nisu bila na adekvatan način u fondu tretirana da se na drugačiji način da drugačiji tretman. Na kraju ja se moram referirati na ono što je iznosio veliki broj zastupnika i na inicijativu da se na drugačiji način uredi tretman vlastitih djela, hrvatskih djela, vlastite proizvodnje i pitanje udjela vlastite proizvodnje u tzv. prime timeu ili udarnom terminu. I složila bih se s onima koji su rekli da su i primjedbe koje su iznosili zastupnici i intencije Vlade da se zapravo podudaraju. Nama je apsolutni cilj ovim zakonom osigurati da se poštuje i kulturna i medijska raznolikost i da se poštuju osnovni principi kako smo ih definirali ovim zakonom između ostalog posebno da se potiču kulturni sadržaji. Međutim, ovdje se dosta govorilo i u raspravi se dosta govorilo o kvotama. Kvote su jedan instrument, ali nisu jedini instrument za postizanje toga cilja. Način na koji smo odlučili predložiti kako će se uređivati ovo pitanje je krenuo drugim smjerom, a to je članak 23. u kojem smo propisali da se sada u programskoj osnovi i općeg i specijaliziranog kanala, dakle tada programa, tada kada se prijavljuje za koncesiju već mora svaki nakladnik odrediti prema udjelu vlastitih djela i udjelu hrvatskih djela te mora specificirati vrijeme objavljivanja. Isto tako ovaj zakon propisuje da će takva programska osnova biti javna i osim toga da ta programska osnova sada postaje sastavni dio Ugovora o koncesiji. Dakle, umjesto propisivanja kvota koje u slučaju izjednačavanja vlastite proizvodnje i hrvatske proizvodnje ne bi bile moguće jer su hrvatska djela dio europskih djela, mi smo išli drugim smjerom za koji smo uvjereni da će imati puno bolje rezultate i da će ga biti puno, puno lakše pratiti. Točno je da se direktiva u člancima 4. i 5. nije mijenjala, ali isto je točno da je ovaj Sabor svojim ranijim izmjenama i dopunama kvote koje su postojale isključivo za hrvatska djela već taj članak je ukinuo i to na inzistiranje Europske komisije. Pojačane su one odredbe u kojima se traži stalno praćenje i izvještavanje o tome kako se postižu učinci ovih odredbi koje se odnose na povećanje udjela. I na kraju što se tiče pitanja udarnog termina i prime timea to je još jedna kvota o kojoj je dosta bilo riječi. Dakle, mi ćemo razmotriti izričaj kakav je predložen u amandmanima, međutim moram naglasiti da je i ovdje provedena vrlo, vrlo široka rasprava uključujući i javnu raspravu, da nije uvažen zahtjev komercijalnih televizija da se značajno proširi taj udarni termin i smanji udio vlastitog programa, ali da smo isto tako na temelju dosadašnjeg nepoštivanja odredbi onakvih kakve su bile za koje je ocijenjeno i u komunikaciji sa Vijećem za elektroničke medije, ali i sa ostalim zainteresiranima da su bile prestriktne i da ih nije bilo moguće ispoštovati išli u jedno minimalno proširivanje tog vremena i minimalno umanjenje postotka vlastitog programa koji treba u tom dijelu osigurati. Dakle mi ćemo pažljivo razmotriti sve amandmane do sljedećeg tjedna. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. Dame i gospodo zastupnici, 2. i 4., dakle danas smo uvrstili prije 7, sad 15 novih točaka dnevnog reda i mislim da ćemo morati barem još jedan dan povećati da tako kažem rad Sabora pa predlažem i nemam što predlagati to tako moramo učiniti. U utorak ćemo nastaviti, dakle 8., sjednicu Sabora u 9,30 sati pa ćemo imati u utorak, srijedu, četvrtak i petak sa ciljem da ako ne budemo morali da onda ne bude sjednica 14. i 15. kad je moguća po Poslovniku i tako. Znači želimo izbjeći ako ne budemo morali onaj ponedjeljak i utorak. Znači u utorak nastavljamo u 9,30 sati i sa točkom dnevnog reda konačni prijedlog Zakona o strukturnoj potpori i uređenju tržišta u ribarstvu, pa ćemo vidjeti dalje kako bude išlo. Evo ja vam želim ugodan vikend i vidimo se u utorak u 9,30 sati. Hvala lijepa. Dobro jutro! Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, nastavljamo s radom 15. sjednice. Najprije ćemo glasovati o točkama dnevnog reda koje smo prošli, a potom idemo na Prijedlog za pokretanje povjerenja ministru mora, prometa i infrastrukture Božidaru Kalmeti. Molim vas, molim da se utvrdi kvorum. Uključimo se i utvrdimo kvorum. Kolegice i kolege uključimo se da vidimo kako je s kvorumom. Imat ćemo i tri točke dnevnog reda gdje je potrebno 102 zastupnika da bi prošla točka dnevnog reda i to glasovanje za, pa vam molim i vrlo je važno da odmah utvrdimo kako stojimo. Evo ovdje se uključilo do sada 88 zastupnika i zastupnica, možemo početi sa radom. Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima, to je bilo drugo čitanje, P.Z.E. broj 403. Predlagatelj je bila Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Pregled amandmana podijeljen vam je na klupe. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o predloženim amandmanima, ministar kulture gospodin Božo Biškupić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče.
Gospodine ministre, prvo očitovanje na 1. amandman Kluba zastupnika IDS-a u članku 30.
Amandman se ne prihvaća. Prema izbornim zakonima o nezavisnoj listi, može se govoriti tek nakon što se prihvati i objavi u nadležno izborno povjerenstvo, a od trenutka objave liste počinje tek izborna promidžba i traje zaključno 24 sata prije odražavanja izbora. Tako da nema razloga za uređivanja zabrane reklamiranja nezavisnih lista, jer kad kandidat bude izabran on postaje nezavisni zastupnik i od toga momenta on je tako obuhvaćen ovim zakonom. Prema tome, u prilog tome govori i činjenica da u dosadašnjoj praksi nisu u provedbi važećeg Zakona o elektroničkim medijima zabilježeni problemi vezani uz oglašavanje nezavisnih lista.
Hvala. Klub IDS-a. Nema nikoga. Glasovat ćemo o amandmanu IDS-a koji Vlada ne prihvaća. Tko je za ovaj amandman? Dizanjem ruku molim vas. Nitko. Amandman nije dobio potrebnu većinu. 2. amandman zastupnice i potpredsjednice Željke Antunović na članak 37.
Ne prihvaća se. Proizvodnja i promocija hrvatskih audio i audiovizualnih dijela osigurana je kroz članak 23. konačnog prijedloga zakona kojim se propisuje da je nakladnik obvezan u programsko ... općeg i specijaliziranog programskog kanala odrediti opseg vlastitih i udio hrvatskih audio i audiovizualnih dijela. I na taj način postaju sastavni dio koncesijskog ugovora koji se objavljuje javno. Prema tome, postaje javni dokument. Nadalje, komercijalni nakladnici na nacionalnoj razini u Republici Hrvatskoj osnovani su u Republici Hrvatskoj kao domaće pravne osobe, tako da nema mogućnosti da oni zaobiđu primjenu prethodnih navedenih odredbi koristeći programe koji su proizvedeni za potrebe multinacionalnih kompanija u inozemstvu.
Hvala. Gospođe Antunović nema. Tko je za ovaj amandman gospođe Antunović? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 3. amandman isto gospođe zastupnice i potpredsjednice Željke Antunović na članak 38.
Amandman se ne prihvaća jer ovim prijedlogom amandmana povećavaju se obveze nakladnika te se smanjuje razdoblje tzv. udarnog termina, što nije opravdano s obzirom na stanje u području djelatnosti pružanja audiovizualnih medijskih usluga, televizija imajući u vidu i ekonomske mogućnosti nakladnika obzirom na stanje tržišta i dosadašnje iskustvo u provedbi predloženih odredbi.
Gospođe nema. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 4. amandman gospođe zastupnice i potpredsjednice Željke Antunović na članak 44.
Amandman se ne prihvaća. Ovaj prijedlog amandmana je u direktnoj suprotnosti s člankom 5. Direktive o audiovizualnim medijskim uslugama koja je transponirana u članku 44. u konačnom prijedlogu, te se stoga ta odredba ne može mijenjati na predloženi način, već se mora prihvatiti navedena odredba direktive. Napominjemo da povećanje udjela europskih dijela nezavisnih producenata propisuje Vijeće za elektroničke medije svojim pravilnikom te je na taj način i osigurano ovo postupno povećanje udjela ovih djela.
Hvala. Kako gospođe nema, tko je za ovaj amandman, neka digne ruku, molim vas? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 5. amandman Kluba zastupnika SDS-a u članku 48.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 6. Kluba zastupnika nacionalnih manjina na članak 47. SDS-a Klub zastupnika nacionalnih manjina na članak 64. ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Kluba zastupnika nacionalnih manjina ne prihvaća se, jer pretpostavlja samo sudjelovanje Savjeta za nacionalne manjine. Vlada Republike Hrvatske prihvatila je prijedlog Kluba zastupnika SDS-a koji je širi na taj način, jer omogućava svim udrugama nacionalnih manjina i drugim subjektima zaštite nacionalnih manjina da sudjeluju u postupku utvrđivanja dodanih kriterija za raspodjelu sredstva Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti medija čime će se osigurati primjereni kriterij za raspodjelu sredstava za poticanje programa nacionalnih manjina.
U ime Kluba nacionalnih manjina, gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Uvaženi ministre nije točno da ćemo to uspjeti riješiti člankom 10. ako 8 godina ono što je bila zakonska obveza nije se provodilo od strane Vijeća za elektroničke medije, ako svih tih godina nije osigurano financiranje i izvješćivanje na jezicima nacionalnih manjina, kako je moguće da ćemo sada na temelju dogovora i to udruga moći nešto ostvariti? Ovo je bio prijedlog da savjet kao najviše tijelo u RH kada su u pitanju nacionalne manjine sugerira one programe na jezicima nacionalnih manjina koje će vijeće financirati. Mi dosada iz sredstava Fonda za razvoj pluralizma nismo gotovo sredstva dobivali. 2, 3 emisije godišnje sa promilima iz tih sredstava nije moguće da bude zadovoljeno informiranje. Osim toga, upozorilo vas je i Vijeće Europe i ne provodi se Povelja o regionalnim i manjinskim jezicima. Molim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 7. amandman Kluba zastupnika SDSS-a isto na članak 64.
Prihvaća se jer je kao što sam prije rekao on je u širem izričaju.
Ovaj amandman postaje sastavni dio prijedloga zakona. 8. amandman Kluba zastupnika nacionalnih manjina u članku 69.
U članku 69., prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga.
Htio bih samo spomenuti da će se tehnička, napravit će se u stavku br. 2, br. 17. mora se promijeniti u br. 18.
Dobro, onda znači prihvatljiv je uz ovaj ispravak?
Da.
Klub zastupnika nacionalnih manjina, članak 68. stavak 2.
Ne prihvaća se, … [[Govornik se ne razumije.]] članova Vijeća za elektroničke medije bile su mjerilo za zatvaranje poglavlja 10. Informacijsko društvo i mediji radi čega je na zahtjev Europske komisije provedena javna rasprava u travnju 2008. te u javnoj raspravi utvrđeno kako je u konačnom prijedlogu zakona predložen način izbora članova vijeća transparentan, demokratičan te da zadovoljava kriterije zastupljenosti civilnog društva u regulatornom tijelu. I nema zapreke da se predstavnik nacionalnih manjina kandidira na temelju javnog poziva Vlade RH te da bude izabran za člana Vijeća za elektroničke medije.
Hvala. Gospođa Zdenka Čuhnil, izvolite.
Ministre, upravo budući da se nije prihvatilo i naprijed da bi eventualno Savjet predlagao programe Vijeću elektroničkih medija ovo je bio samo još jedan način kako bi se 10% građana Hrvatske dobilo pravo na informiranje na svojem jeziku i upravo smo željeli da jedan od članova vijeća bude upravo iz redova manjina jer na taj način zasigurno bismo dobili barem približno informiranje ono na koje je RH i preuzela obvezu i koje manjine svim našim zakonima, i Zakonom o HRT-u i Zakonom o elektroničkim medijima bi trebale imati. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj prijedlog amandmana? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. I amandman Odbora za ravnopravnost spolova na konačni prijedlog zakona i to u vezi članka 68. stavak 6.
Amandman se ne prihvaća. Držimo da se Zakon o ravnopravnosti spolova kao organski zakon primjenjuje neposredno te da su stoga ovu odredbu nije potrebno unositi u Zakon o elektroničkim medijima napose stoga što članovi Vijeća za elektroničke medije imenuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade, a članovi se kandidiraju na temelju javnog poziva. Prema tome Vlada RH i Hrvatski sabor će sigurno i moraju i vodit će računa o provedbi Zakona o ravnopravnosti spolova.
Gospođe Sobol nema, tko je za ovaj prijedlog odbora? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Hvala ministre. Dajem na glasovanje konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima. Molim uključimo se i glasujmo i kontrolirajmo gdje svjetli. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 100 glasova za, 4 glasa suzdržana i 3 protiv. Zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici! Nastavljamo sa radom 15. sjednice. Prelazimo na prvu točku dnevnoga reda - Konačni prijedlog zakona o strukturnoj potpori i uređenju tržišta u ribarstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 451 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada je podnijela amandmane, te oni sukladno članku 169. Poslovnika postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandmane je podnio i Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospodin državni tajnik Tonči Bozanić. Izvolite.