Poštovani gospodine predsjedniče, Klub HDZ-a imao je velikih primjedbi u petak na način vođenja sjednice. Mi smo se i pisanim putem obratili vama osobno i s obzirom na način na koji je vođena sjednica u petak tražim stanku od 15 minuta za sjednicu Kluba da bi smo se očitovali o događajima od petka.
Može samo da najavim i otvorim dnevni red. - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi, drugo čitanje, P.Z. br. 192; Predlagateljica Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog Zakona primili ste u pretince. Kod donošenja Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona a to su odredbe članka 194. do 202. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Raspravu o Prijedlogu Zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ovih tijela primili ste na sjednici. Prije nego što damo riječ predstavniku predlagateljice određujem stanku koju je zatražio Klub zastupnika Hrvatske Demokratske Zajednice i u 9 i četrdeset i, Klub SDP-a, dobro, u 9,45, i Laburisti, O.K., sve u redu. Idemo tim redom. Stanka do 9,45. STANKA U 9,36 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,45 SATI]] Dakle prije nastavka rada sjednice Hrvatskog sabora po dnevnom redu klubovi su zatražili stanku. Prvi klub je HDZ. Izvolite poštovani kolega Davorin Mlakar u ime kluba HDZ-a.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Probat ću ovo sažet u što manje vremena. U petak smo svjedočili načinu vođenja sjednice, plenarne sjednice, kako do sada se u praksi ovoga Sabora još nije dogodilo i s obzirom na to kako je predsjedavajući vodio sjednicu mi smo iznijeli određene prigovore koji naravno nisu prihvaćeni. Podsjetit ću još jednom ne odredbe i ovako promijenjenog Poslovnika koji imamo rekao bih voljom isključivo većine u Parlamentu, a to je činjenica da predsjedavajući prije svakog odlučivanja temeljem članka 251. Poslovnika treba utvrditi kvorum za donošenje odluka, dakle potrebnu većinu zastupnika da bi uopće pravovaljano Parlament mogao odlučivati. Predsjedavajući sjednicom u petak je to propustio učiniti. U svrhu dokaza možemo priložit fonogram sa sjednice od petka pa ćete se i vi uvjeriti kako predsjedavajući uopće nije utvrdio kvorum da bi Parlament mogao valjano odlučivati. Ali ako uzmemo kao mogućnost i činjenicu što piše u Poslovniku da se u pravilu određuje kvorum i da se to pravilo evo ponovo zloupotrebljava onda sasvim sigurno predsjedavajući mora utvrditi kvorum, odnosno potreban broj zastupnika za donošenje odluka ako to zatraži bilo koji od zastupnika. I mi smo i to učinili, ali je predsjedavajući to odbio prihvatiti i nije utvrdio kvorum za donošenje odluka. S obzirom da to ponašanje prelazi sve granice demokratski pristojnog načina ophođenja u Parlamentu i da je ta povreda puno šira od samo trivijalne povrede Poslovnika na koju bi nas mogli uputiti, mi smo se obratili dopisom predsjedniku Sabora, zatražili da se provjeri sjednica od petka, da se utvrdi da li je postojao kvorum za donošenje odluka i ukoliko utvrdite da to nije tako dovodite u pitanje i validnost svih odluka koje su se donosile u petak, a to znači i dopunjen dnevni red po kojem bismo mi trebali nastaviti raditi. Zbog toga tražimo da ovu sjednicu prekinemo dok ne utvrdimo kako je vođena sjednica u petak i da li je bilo proceduralnih pogrešaka koje dovode u pitanje zakonitost donesenih odluka od petka. I nastavno tome, u petak se pokazala ponovo arogancija vođenja sjednice na način da se nijedna primjedba oporbenih zastupnika nije prihvatila, štoviše dobili smo upute da se držimo Poslovnika i to od onih koji primjenjuju taj Poslovnik, ali samo i isključivo onako kako njima odgovara. Naime Poslovnikom, na što smo bili upućivani, je tobože trebalo pisanim putem zatražiti pojedinačno glasovanje i utvrđivanje broja zastupnika što našim Poslovnikom nije predviđeno. A isto tako uputit ću predsjedavajućeg na odredbe Poslovnika koje kaže da predsjedavajući, a ne stručne službe Sabora utvrđuju većinu nazočnih zastupnika i svoju obvezu ne može prebacivat na službe ili na tehničku pomoć u vođenju sjednice. Zbog svega toga ili se radi o namjeri da se sjednica vodi protivno Poslovniku samo zbog toga da se ne bi moglo udovoljiti ponekad opravdanim zahtjevima oporbe, a ako se ne radi o namjeri onda još gore, radi se o neznanju onih koji vode sjednicu i pozivaju se na Poslovnik kojega se ne drže. U jednom i drugom slučaju donesene odluke u petak ne mogu biti validne dok se ne utvrdi da li je uopće postojala potrebna većina za donošenje odluka. I zbog toga ne može ni dopunjen dnevni red biti vjerodostojan ukoliko ne znamo da li su postojale pretpostavke za njegovu dopunu, a mi tvrdimo i prilažemo fonogram sjednice od petka da tome nije bilo tako. Tražili smo od predsjednika Sabora da i snimkom sjednice utvrdi potreban broj zastupnika pa da se utvrdi da li smo mi ili eventualno predsjedavajući bili u pravu. Hvala vam lijepo. Do tada mislimo da se ova sjednica ne može nastaviti.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a u Hrvatskom saboru poštovani zastupnik Nenad Stazić, potpredsjednik Doma.
Poštovani predsjedniče Sabora, kolegice i kolege. U vođenju sjednica Sabora i predsjednik Sabora i potpredsjednici Sabora drže se Poslovnika. U tom im pomaže i tajnica sjednice ukoliko nešto propuste učiniti, ukoliko nešto zaborave napraviti, tajnica sjednice ih na to upozori. Ja ne znam šta piše u fonogramu, ja se sjećam da sam tražio utvrđivanje kvoruma i kvorum je utvrđen. Predsjednik ili predsjedavajući sjednice utvrđuje kvorum. Nikada predsjednik ni predsjedavajući nije brojio zastupnike u Saboru nego se obrati Stručnoj službi Sabora i dobije od njih izvještaj da li imamo kvorum ili nemamo kvorum, koliko je zastupnika u sabornici prisutno. Pri tome mora postojati presumpcija istinitosti ovoga podatka, jer kad ona ne bi postojala onda bi se svaka odluka mogla kasnije, naknadno pobijati i tvrditi da su brojači krivo izbrojali glasove i da ni jedan zakon nije donesen potrebnim brojem glasova. To bi stvorilo jednu potpuno pravnu nesigurnost. Kvorum, jasno je da li kvorum postoji ili ne i kada se obavi glasanje. Jer ako zbrojite glasove koji su za, glasove koji su protiv i suzdržane glasove onda ćete iz toga vidjeti imate li kvorum ili ne. Što se dogodilo u petak? Oporba je izašla van, napustila sjednicu Sabora, pokušala srušiti kvorum u trenutku kad smo trebali verificirati mandate dvoje zastupnika SDP-a. Nikada u demokratskoj praksi od kad postoji ovaj Sabor to se nije dogodilo do petka. Nikada se nije rušio kvorum onda kada je trebalo verificirati mandate. Zastupnici kojima smo verificirali mandate su izabrani na izborima. Njima je pravo da sjede u ovom Saboru i odlučuju … [[Govornik se ne razumije.]] hrvatski narod i građani Republike Hrvatske. I ni jedna stranka pa ni HDZ to neće moći osporiti rušenjem kvoruma ili pokušajem rušenja kvoruma. To što niste htjeli verificirati mandate govori o vama da zapravo prezirete volju građana, da ste tim građanima rekli ma šta nas briga kog ste vi izabrali. Mi smo ovdje HDZ i mi ćemo odlučivati o tome hoće li se njima mandati verificirati ili ne. Ali gledajte gospodo iz HDZ-a, ne znam da li želite. Treba i vašem jednom zastupniku verificirati mandat. Želite li da to uvedemo u praksu? Da SDP izađe van kad budemo verificirali mandat vašeg i da nikada ne napravi kvorum, da uvijek to ostavimo zadnju točku glasanja i da ne verificiramo mandat vašeg kolege. Nećemo se tako ponašati jer nismo HDZ, nećemo se tako ponašati jer smo demokrati, nećemo se tako ponašati jer priznajemo volju hrvatskih građana izraženu na izborima. Ono što se u petak dogodilo je jedna sramota civilizacijska. To je izvrgavanje demokracija. Vaše rušenje kvoruma je nešto što će ostati zabilježeno u analima povijesti Hrvatskoga sabora kao jedan od najsramotnijih dana. O tome vodite računa ne preda mnom, ne pred SDP-om, pred građanima Hrvatske koji gledaju kako se ponašate. Igor Dragovan vam je tada u petak rekao kakva ste stranka koja pred sudovima mora odgovarati za ono što je radila, pred sudovima morate odgovarati za ono što ste radili. A šta ste u petak pokušali? Tu svoju seriju krađa nastaviti i krađom dva SDP-ova mandata onemogućavajući da zastupnici budu ovdje potvrđeni i da rade svoj posao za koji su izabrani. To je sramota. To je sramota o kojoj ne treba razgovarati ni Predsjedništvo Sabora, ni plenarna sjednica. O tome će sigurno razgovarati građani kad budu u nizu vaših sramota još morali razmišljati i o ovoj. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Gospodine predsjedniče, gospodin Stazić u obraćanju u ime kluba SDP-a nije govorio o temi zbog koje smo tražili stanku, a tako ni on. A s druge strane govorio je, rekao bih [[Upadica predsjednik: U čemu je povreda i na koji članak se.]] U tome da nije govorio na način koji je primjeren govoru u Parlamentu. Ponovo je govorio o temama koje nisu na dnevnom redu, govorio je opet neću reći jezikom mržnje ali procijenite sami kako. Ali vjerujem da ste ga zbog toga trebali upozoriti [[Upadica predsjednik: Ali poštovani zastupniče recite koja je odredba Poslovnika.]] A to što ne zna vodit sjednicu, 209. nekadašnjeg [[Upadica predsjednik: U čemu se sastoji?]] Koji je danas još uvijek ne znam [[Upadica predsjednik: U čemu se sastoji?]] Sastoji se o tome da je izlagao neprimjereno govoru u Saboru zastupnik koji je govorio u ime SDP-a. Time što nije proučio Poslovnik i ne zna kako se vodi sjednica i ne zna za svoje obveze koje je trebao kao predsjedavajući izvršiti ne može pokriti time što će sada napadat drugu stranku za motive zbog kojih je tražila prebrojavanje glasova i utvrđivanje kvoruma.
Hvala lijepa. Ne radi se o povredi Poslovnika, poštovani kolega to vam je potpuno deplasirana teza, potpuno deplasirana teza. A sada pozivam poštovanog zastupnika Branka Vukšić u ime kluba Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Ja mislim da je potpredsjednik Hrvatskog sabora gospodin Stazić skrenuo, pokušao skrenuti pozornost s nevažnih stvari na važne stvari. Hrvatski laburisti su također u petak izašli iz dvorane i nikako nam nije bila namjera sabotirati, ne potvrditi volju građana kao što je rekao gospodin Stazić. Izašli smo iz sabornice zbog drugih stvari, sad ću govorit koje stvari su to. Prvo postavljam pitanje ovdje u Saboru zar nije sramota u 21. stoljeću da imamo ručno glasovanje? A zašto imamo ručno glasovanje? Zbog mogućnosti manipulacije, petak je potvrdio. Želite da se manipulira čak i sa brojem glasova. Pa osigurajte kvorum, imate toliko debelu većinu, osigurajte si bar kvorum, natjerajte saborske zastupnike da vam u petak dolaze kad dižu ruke, ionako dižu ruke. Vidio sam jednu poruku "Dođite u petak u 12 i ne pitajte zašto i nemojte postavljati pitanje." Prije svega saborski zastupnici su izašli, dio saborskih zastupnika van, govorim u ime kluba Hrvatskih laburista zbog neuvažavanja Sabora, zbog neuvažavanja opozicije. Time vi prezirete volju građana, jer jedna ne baš mala skupina saborskih zastupnika nema nikakvo pravo ni na amandmane, ni na zakone. Zakone i dalje ste usvojili Poslovnik u kojem se zakon može predložiti i nikad ne biti uvršten u dnevni red, nikad se o njemu ne raspravljati. Često vas trebamo upozoravati da treba utvrditi kvorum. Ovo da ovaj sustav u 21. stoljeću je nemoguće popraviti, da je to skupo, to je notorna laž. Ne želi se popraviti ovaj sustav elektroničkog glasovanja zbog toga da bi se moglo manipulirati. Povreda Poslovnika se dogodila upravo u petak. Pojedinačno glasovanje, gospodin Stazić je rekao da se treba tražiti pisanim putem, međutim treba vidjeti gdje to u Poslovniku piše. Mi smo, Hrvatski laburisti, gospodin Lesar je prije nekoliko mjeseci tražio pojedinačno glasovanje smjesta bio je predsjednik Sabora je predsjedavao sjednicom i izvršeno je glasovanje. Tada nije trebalo, vidite vraga, pisanim putem. Pošto je neutvrđen kvorum i pošto se ni do dana današnjega ne zna da li je stvarno bilo dovoljan broj ruku slažem se sa kolegama iz HDZ-a da je pitanje jesu li sve ove odluke koje su donesene pravovaljane. Time ste i vi prekršili volju građana, vi ste pokazali jedan prezir prema građanima jer ste svoje kolege koje je trebalo izglasati koje sasvim sigurno da opozicija će potvrditi doveli u neugodan položaj jer imaju osjećaj da nisu izabrani potrebnom većinom glasova. Sa sigurnošću ne možete tvrditi da su te odluke pravovaljane, ne želite priznati pogrešku a još jedanput postavljam pitanje i predsjedavajućem Hrvatskog sabora recite zbog čega Hrvatski sabor nema novca da se popravi ili pitanje da li je pokvareno glasovanje elektronskim putem? Još jedanput kažem samo zato da bi se moglo manipulirati.
Hvala lijepa poštovani kolega. Naravno da je ovo politička utakmica u Hrvatskom saboru i da je dozvoljena, to nije sporno. Drugo, utvrđivanje nezakonitosti nije na predsjedniku Sabora to znate svi. Treće što želim reći, primjedba oko dnevnog reda to sam već vidio. Nova okolnost je da ako nema primjedbi na dnevni red a točke su po hitnom postupku onda se ne glasuje o točkama. Da, a oko kvoruma ste već čuli prije glasovanja da je utvrđen. … [[Upadica se ne razumije.]] Ostaje mogućnost da vi svatko na istu stvar gleda različitim očima, a sad se to tako je, naravno uvijek je tako. Dakle, nećemo sada oko toga utvrđivati. Konstatirano je da kvorum postoji. U zbrajanju glasova se također može utvrditi da je bilo. Nažalost, to je to. Dakle, prelazimo na rad. … [[Upadica se ne razumije.]] Izvolite, što je sada?
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora budući da postoje nejasnoće, budući da je i sam potpredsjednik rekao da nije vidio fonogram
Ali sad smo završili oko toga, molim vas.
Ja bih samo molio još, imam jedan prijedlog koji bi mogao pomoći svima nama da prevladamo ovu situaciju da se predstavnici klubova nađu i temeljem fonograma utvrde da li je bio utvrđen kvorum ili nije. Jer ako nije bio utvrđen kvorum tada definitivno jest prekršen Poslovnik i mandati naših kolega za koje nas na tako bezobrazan, manipulativan način Stazić proziva
To smo sve već čuli poštovani kolega.
To je vrlo ružno. Dakle, HDZ, a i ostale stranke nisu željele rušiti njihov legitimitet
Kolega Jandroković to smo sve čuli.
Dakle ja predlažem
Sad ste izvan Poslovnika.
Dobro, dakle evo jednom rečenicom. Predlažem da se nađu predstavnici klubova i utvrde temeljem fonograma da li je utvrđen kvorum na početku glasovanja ili ne.
Ne, ne, nećemo tako raspravljati. Ako mislite da je, ostajete kod svoje tvrdnje to ćete naravno realizirati kroz druge vidove.
A možete nam objasniti kako ćemo znati budući da smo predložili u pismu koje smo vama uputili da se utvrdi televizijskom snimkom
To ćemo poslije razgovarati kako ćemo znati oko pisma.
Da li ćemo moći biti nazočni kada će se utvrđivati taj broj temeljem televizijske snimke?
To će netko drugi raditi ako budete pokrenuli pitanje to.
A tko će netko? Mi smo pokrenuli i uputili pismo predsjedniku Sabora.
Hvala vam lijepa.
Dakle, ne želite razriješiti to pitanje?
Oko pisma ću vam odgovoriti, to nije ovdje mjesto da vam odgovaram sada.
Ali vi ne želite razriješiti to sporno pitanje!
Molim vas, završili smo sa raspravom. Hvala lijepa. Nastavljamo sa radom. Objavili smo koja je točka na dnevnom redu. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani ministar znanosti, obrazovanja i sporta Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Dobro jutro uvaženim zastupnicama i zastupnicima. Na jednoj radiopostaji postoji jedna radioemisija "Što se mali usude reći što se ne usude odrasli", pa nedavno je bila tema Sabora, Europskog parlamenta i bilo je vrlo zanimljivo slušati dječicu u vrtićima što misle o politi i političarima i nadam se da će i današnje izmjene i dopune zakona doprinijeti da ostanu tako kreativni, otvorenog uma jer će to značiti i da će biti inovativni u cijelom svom obrazovnom procesu. Ovo je drugo čitanje Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi, vi znate da je raniji predškolski odgoj u RH od 1997. godine uređen kao dio sustava odgoja i obrazovanja. On je prva razina odgojno-obrazovnog sustava RH a svako dijete ima pravo na uključivanje u program ranog predškolskog odgoja već od 6. mjeseci života do polaska u osnovnu školu, a društvo mu treba osigurati uvjete i mogućnosti za odgoj i obrazovanje od najranije dobi. Rani odgoj i obrazovanje smatra se obrazovanjem koje prethodi osnovnoškolskom obrazovanju, odnosi se na obrazovanje u najširem smislu i nadilazi ono što neki nazivaju predškolskim obrazovanjem jer je to legitimna vrsta obrazovanja koja nema samo svrhu pripreme djece za školu već i za život na isti način kao i svi ostali dijelovi obrazovnog sustava koji doprinose ovom procesu. Rani odgoj i obrazovanje visoke kvalitete stvara temelj za cjeloživotno učenje a svi stručnjaci kažu da djeca aktivno uče od rođenja pri čemu je prva godina iznimno važna. Izmjene i dopune koje su pred vama koje su prošle dva čitanja, javnu raspravu i u kojima smo uvažili i prijedloge iz rasprave u ovom Domu kod prvog čitanja koji su doprinijeli da tekst bude kvalitetniji imali su osnovne ciljeve koje možemo podijeliti u 8 grupa. Prvo je odrediti javne ovlasti dječjeg vrtića, 2.dati jasnije smjernice jedinicama lokalne i područne (regionalne)samouprave kod njihovih obveza donošenja mreže dječjih vrtića na njihovim područjima, unijeti uredbe o nacionalnom kurikulumu za predškolski odgoj i obrazovanje i vrtićkom kurikulumu, propisati obveznost programa predškole za svu djecu u godini dana prije polaska u osnovnu školu što je bilo posebno zanimljivo u raspravi kod prvog čitanja gdje nitko nije osporio potrebu i važnost ranog predškolskog odgoja i obrazovanja ali je bilo dosta rasprava vezanih uz sam način financiranja i dio tih primjedbi smo i uvažili u ovom tekstu koji je pred vama u članku 23.a. Proširiti mogućnosti davanja suglasnosti drugim pravnim osobama i fizičkim osobama, obrtnicima za provedbu kraćih programa, igraonica za djecu preškolske dobi pod istim uvjetima kao i za dječje vrtiće da je osigurana prostorna, materijalna i kadrovska uvjetovanost. Odrediti kvalifikacije i razine obrazovanja odgojno-obrazovanih i drugih radnika u dječjim vrtićima prema sustavu školovanja u RH u skladu sa tzv. bolonjskim procesom, odrediti koje osobe i pod kojim uvjetima ne mogu zasnovati radni odnos u dječjem vrtiću i na kraju odrediti prekršajne odredbe za dječji vrtić i odgovornu osobu zbog propusta u radu. U odnosu na prvi tekst nakon što je provedena rasprava u ovoj sabornici, uvažene su 4 ključna prijedloga. Prvo, prihvaćen je prijedlog saborske rasprava i Odbora za zakonodavstvo koji je dopunio članak 6.prijedloga zakona novim stavkom gdje se jasnije definira donošenje plana mreže dječjih vrtića u gradu Zagrebu jer to nije bilo jasno propisano, dakle propisivanjem zamjene riječi grad Zagreba riječima grada Zagreba određuje se jasno da predstavničko tijelo grada Zagreba odnosno skupština donosi plan mreže dječjih vrtića na svom području kao što i predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave donose plan mreže dječjih vrtića na svojim područjima. Drugo, prihvaćen je također prijedlog iz saborske rasprave i Odbora za zakonodavstvo a koji se tiče jasnijeg navođenja koje osobe ne mogu zasnovati radni odnos u dječjem vrtiću, dakle osoba koja je osuđena na kaznu zatvora neovisno o tome jeli izrečena uvjetna ili bezuvjetna kazna za nekog od kaznenih djela počinjeno s namjerom protiv života i tijela RH protiv pravosuđa, protiv javnog reda, protiv imovine, protiv službene dužnosti, protiv čovječnosti, ljudskog dostojanstva, protiv osobne slobode, spolne slobode, protiv spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djeteta, protiv braka, obitelji i djece, protiv zdravlja ljudi, protiv opće sigurnosti, protiv krivotvorenja te bilo koje drugo kazneno djelo počinjeno na štetu djeteta ili korištenjem djeteta ili maloljetne osobe osim ako je nastupila rehabilitacija prema posebnom zakonu. Prihvaćen je i prijedlog Ministarstva poduzetništva da se uz knjižnice, zdravstvene, socijalne, kulturne i sportske ustanove te druge pravne osobe i fizičke osobe, obrtnici mogu izvoditi kraće programe odgojno-obrazovnog rada s djecom rane i predškolske dobi tzv. igraonice. Najveća rasprava vodila se oko stvaranja pretpostavki da sva djeca u Hrvatskoj prije polaska u školu moraju dio vremena provesti u pripremi za školu. Prihvaćeni su prijedlozi o potrebi podrobnijeg reguliranja načina organiziranja, financiranja programa predškole. Ovaj tekst je dopunjen odredbama koje propisuju kako je program predškole obvezan za svu djecu u godini dana prije polaska u osnovnu školu. Program predškole za djecu koja pohađaju vrtić integriran je u redoviti program predškolskog odgoja dječjeg vrtića, a obveznici predškole koji ne pohađaju dječji vrtić upisuju program predškole u dječjem vrtiću ili u osnovnoj školi najbližima njihovom mjestu stanovanja koji provode program predškole za djecu koja ne pohađaju vrtić. U slučaju da na određenom području nema dječjeg vrtića odnosno osnove škole koja provodi program predškole jedinica lokalne odnosno područne (regionalne)samouprave dužna je osigurati provođenje programa predškole za djecu koja ne pohađaju vrtić na način da osiguraju prijevoz djeteta do najbližeg dječjeg vrtića ili osnovne škole koji izvode program predškole ukoliko se ne radi o udaljenosti većoj od 20km u odnosu na mjesto stanovanja djeteta. Ako su najbliži dječji vrtić ili osnovna škola koja izvode program predškole udaljeni više od 20km od mjesta stanovanja djeteta jedinica lokalne odnosno područne (regionalne) samouprave dužna je osnovati dječji vrtić ili njegovu podružnicu ili organizirati program predškole pri osnovnoj školi na području unutar 20km od mjesta stanovanja djeteta. Također prihvatili smo prijedloge iz rasprave da se prijedlogom zakonskog rješenja odgađa stupanje na snagu navedenih odredbi do 31.kolovoza 2014.godine kako bi se i u državnom proračunu i u proračunu jedinica lokalne odnosno područne (regionalne) samouprave osigurala sredstva vezana za ovaj program. Prema tome, potpisuje se da je program predškole besplatan za polaznike predškole. Sredstva za izvođenje programa predškole financiraju se iz sredstava jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave a dio sredstava za programe javnih potreba u području predškolskog odgoja pa tako i programa predškole osigurava se u državnom proračunu. Način raspolaganja sredstvima iz državnog proračuna i mjerila sufinanciranja pojedinih programa propisuje ministar nadležan za obrazovanje pa stoga i ističemo da je ocjena potrebnih sredstava za provođenje zakona potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu planirana za 2014.i 2015.godinu. Zahvaljujem svima koji su svojim prijedlozima između dva čitanja doprinijeli kvaliteti ovog teksta i pozivam vas da podržite ove zakonske izmjene.
Hvala lijepa ministre. Na vaše izlaganje prijavljene su dvije replike. Prva replika i poštovani zastupnik Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani ministre, najprije nam je drago da ste priznali da ste ušli nepripremljeni u prvo čitanje ovog zakona pa smo čekali 8 mjeseci da se steknu uvjeti da taj zakon vrijedi tek od sljedeće školske godine 2014.-2015.jer država nije osigurala novac, a potpisala je obveznu predškolu. To je uredu. Međutim sada ponovo postavljam pitanje koje sam postavio i zadnji put. Možete li mi odgovoriti da li ćete ili da li će se moći upisivati u 1.razred djeca koja ne budu završila ili ne budu mogla završiti program predškole radi nedostatka uvjeta ili nemogućnosti da im lokalna samouprava osigura upravo takav uvid. Hoće li im ministarstvo to dozvoliti ili neće.
Nova replika i poštovani zastupnik Branko Hrg. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre evo ja se slažem sa vama u onom dijelu da ste rekli da treba početi naravno sa djecom raditi što prije. Ali ono što ste posebno naglašavali i naveli kao jako dobru stvar je članak 23.a gdje se opet definitivno jedinicama lokalne samouprave stavlja obaveza čak da moraju osnovati vrtić ako nema drugih uvjeta. I nisam nigdje uspio vidjeti te omjere možda da mi to još malo pojasnite koji su točno omjeri koliko će tko financirati ta program. Jer ako je ovo samo razlog da bi se reklo da ćemo imati 9.-godišnje osnovno obrazovanje na način da jedinice lokalne samouprave praktički dodatno financiraju predškolski minimum ili ti malu školu dosadašnju onda ne možemo biti baš time zadovoljni. Ja bih dakle volio odgovor na pitanje koliko će država financirati ovaj program, koliko će to ići iz decentraliziranih sredstava, da li će se dio tih sredstava decentralizirati prema lokalnoj samoupravi kao što se decentralizira za osnovne škole, dakle za srednje škole. Ili će stvarno na kraju ispasti da je donijet Zakon o obaveznom školovanju 9.-godišnjem da je to predškolski odgoj koji se i sada provodi kao mala škola a da će lokalna samouprava na kraju morati sve to platiti. I stvarati troškove, obveze koje za sada nema sredstava za njih.
Hvala lijepa. Da li žele izvjestitelji radnih tijela Hrvatskoga sabora podnijeti izvješća? Utvrđujem da ne. Otvaram raspravu. Raspravu krećemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub HSU-a i poštovana zastupnika Ljiljana Cvjetović. Izvolite poštovana zastupnice.
Poštovani predsjedniče sabora, poštovani ministar sa suradnikom, kolegice i kolege. Program Vlade Republike Hrvatske za razdoblje od 2011. do 2015. godine određeno je da će sva djeca u 6.-toj godini života biti obvezna polaziti program predškole. Sama obveznost predškole predstavlja afirmaciju ranog i predškolskog odgoja međutim, postoji još niz nejasnoća koje bi ozbiljno moglo ugroziti kvalitetnu realizaciju predškole kao i jednakost uvjeta rada na teritoriju Republike Hrvatske. Naime, dosadašnji Prijedlog Izmjena i dopuna Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi ne predviđa osiguravanje dodatnih sredstava iz državnog proračuna a sada se izdvaja samo 20 kuna po djetetu. Iz čega proizlazi da su sredstva za predškolu dužna osigurati i jedinice lokalne samouprave. Program koji je obvezan trebao bi se financirati iz državnog proračuna. A kako su dječji vrtići u nadležnosti jedinica lokalne samouprave i oni ih financiraju uz sudjelovanje roditelja potrebno je utvrditi točan iznos s kojim će država financirati ovaj obvezni program. Pojedini gradovi i općine u svojim vrtićima provode za roditelje besplatni program predškole i to samo za onu djecu koja do sada nisu pogađala vrtić. Dok su u drugim jedinicama lokalne samouprave predškola naplaćuje roditeljima što upućuje na različite financijske mogućnosti osnivača. Ukoliko će se provesti namjera o obveznom uvođenju predškole u povećanom broju sati potrebno je za tu namjenu povećati broj stručnih kadrova u vrtićima koji će provoditi ovaj program. Kao i osigurati potreban prostor zbog činjenice što će se povećati broj djece koja će pohađati vrtić. Jedan od osnovnih preduvjeta za jednoobrazno provođenje ovog programa na razini države svakako je donošenje kurikuluma za predškolski odgoj. U Hrvatskoj je mnogo izoliranih mjesta u kojima djeca niti nemaj mogućnost pohađanja vrtića bez putovanja što znači da bi jedinice lokalne samouprave bili obvezne osigurati značajna financijska sredstva za prijevoz takve djece uz što se postavlja i pitanja čuvanja tako male djece koja svakako ne mogu na putovanje odlaziti sama. Pretpostavka je da će ukoliko su vrtići na velikoj udaljenosti jedinice lokalne samouprave biti u obvezi osigurati predškolu iako nemaju vrtiće što iziskuje ili velika materijalna sredstva ili se postavlja pitanje uvjeta i kvalitete provođenja programa u nenamjenskom prostoru. Te vjerujemo kako će ovo pitanje posebno teško riješiti u poglavito brdskim područjima ili na otocima. Vezano uz to vrijedi i spomenuti da u brojnim, jedinicama lokalne samouprave postojeći vrtići svojim kapacitetima ne zadovoljavaju potrebe roditelja i da mnoga djeca ostaju neupisana i uz prvenstvo upisa djece u godini prije polaska u školu pa se ovdje opet javlja pitanje financiranja izgradnje novih vrtića kako bi sva djeca mogla pohađati obvezni program predškole. Naime, mnogi su objekti vrtića građeni nenamjenski ili prema starim pedagoškim standardima te se primjenom državnog pedagoškog standarda dodatno smanjuje mogućnost obuhvata djece predškolske dobi. Nadalje, Konačni prijedlog Zakona razlučuje dvije mogućnosti uključivanja djece u program predškole. I to za djecu koja pohađaju redoviti 10-satni program predškolskog odgoja u koji bi se integrirala i sama predškola. Te za djecu koja ne pohađaju vrtić i koja bi se ciljano upisala u program predškole u vrtiću najbližem mjestu stanovanja. S obzirom da obveznost isključuje plaćanje nije jasno na koji će način roditelji djece koja pohađaju cjelodnevni program participirati u cijeni onom dijelu koji se ne odnosi na program predškole. Zbog navedenih razloga držimo kako je jedna od mogućnosti poštivanja načela jednakosti za svu djecu te osiguravanje kvalitetnih uvjeta za provedbu programa financiranja predškole po principu provedene decentralizacije osnovnoškolstva uz utvrđivanje dodatnih izvora financiranja. S ciljem utvrđivanja cijene predškole u smislu sredstava koja je potrebno osigurati svakako bi trebalo napraviti analizu postojećih uvjeta. Dakle, obveznost predškole promiču jednakost pristupa u odgoju i obrazovanju što znači da u trenutku pokretanja obveze predškole ona mora biti omogućena svoj djeci Hrvatske pod jednakim uvjetima. Svjesni nejednakosti i mogućnosti gradova i općina mišljenja smo kako ovo načelo neće biti provedivo ukoliko se to financiranje ne podrži i iz državnog proračuna. Svakako je osim navedenog sporna i primjena Državnog pedagoškog standarda predškolskog odgoja i naobrazbe. Primjenom članka 22. Državnog pedagoškog standarda kojim se utvrđuje broj djece u odgojno-obrazovnoj skupini u redovitom programu veliki broj vrtića neće biti u mogućnosti upisivati novu djecu jer neće postojati upražnjena mjesta. Naime, osim što novi standardi definiraju manji broj djece u pojedinim skupinama, u odnosu dosadašnje normative određuju i veću kvadraturu prostora po djetetu koje vrtić treba osigurati. Većina objekata u Rijeci, a vjerujem i u drugim općinama i gradovima u kojima se provodi predškolski odgoj građena je prema starim normativima iz 1983. godine ili se odvija u različitim zgradama koje nisu namjenski građene. Iz tog razloga poštivanje kvadrature koju propisuje Državi pedagoški standard znači dodatno smanjenje broja djece unutar pojedinih skupina, što znači da će broj djece u pojedinim skupinama biti i manji od onog koji je definiran člankom 22. Državnog pedagoškog standarda. I na kraju, obzirom na članak 21. normativa za izgradnju i opremanje prostora osnovnih škola stupa na snagu 1. siječnja 2023. godine, nije jasno kako se može očekivati da se na lokalnim razinama u ovim teškim recesijskim vremenima vrtići izgrade u daleko kraćem roku. Napominjem kako je ministar u intervjuu za "Glas Istre" naveo kako će Ministarstvo imat sluha za jedinice lokalne samouprave koje nisu se stigle prilagoditi, ali mislim da to nije dovoljno. Takvu bi odluku trebalo službeno donijeti jer je nemoguće toliko brzo graditi kolika je potreba. Naime, nemamo više ni bake ni none ni noniće koji čuvaju unuke jer rade. Nadalje, za očekivati je i porast zapošljavanja što će dodatno povećati potrebe za predškolskim ustanovama, a izgradnja samo jednog objekta od pet skupina košta skoro 40 milijuna kuna. Hvala.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Na vaše izlaganje prijavljene su replike. Prva replika i poštovani zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice Cvjetović, vi ste u uvodu rekli da je programom Vlade određena obveza provođenja predškolskog odgoja. Programom Vlade su obećane i mnoge druge stvari pa vidite na što je to završilo. Ali smo čuli isto i u uvodnom izlaganju ministra da su i obveze dječjeg vrtića i obveze jedinica lokalne samouprave i u velikom dijelu sam suglasan sa vašom raspravom. Što se tiče … za dječje vrtiće oni to vrlo dobro znaju. Osobno svjedočim njihovoj i stručnosti i poštivanju svih ovih dakle i standarda i svih tih obveza koje moraju provoditi i uistinu ako se ne provodi odmah dolazi do inspekcijskog nadzora i teškoće su svakako velike za njih. Ali nikako ne mogu razumjeti onaj moment ako nije u mogućnosti neka osnuje dječji vrtić, neka osnuje jedinica lokalne samouprave dječji vrtić. Pa nije to samo na papiru da će osnovati dječji vrtić. Jedan dječji vrtić košta 2 milijuna kuna, ako ćemo ga napraviti da udovoljava standardima i da djeca mogu sigurno biti u njemu boraviti i dobiti kvalitetnu i poduku i bilo što. A mnogi načelnici sa tim vrtićima toliki trud ulažu da bi napravili, svojoj sredini omogućili i naravno da se narušava ono što ste spomenuli zadnje načelo jednakopravnosti. Pa mnogi neće naravno biti u mogućnosti doći sa prijevozom, pa tko je zainteresiran za mali broj djece prevesti od ovih prijevoznika danas. Tko je zainteresiran jer mu to nije ni financijski, a naravno i ugroženo kako će, tko će pratiti to dijete. Dakle, držim da su poglavito djeca u ruralnim područjima u jedinicama lokalne samouprave koja su slabijih materijalnih mogućnosti nisu u jednakopravnom položaju i da u svakom slučaju treba ako netko propisuje da moraju osigurati sredstva za to …. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ljiljana Cvjetović. Izvolite.
Poštovani kolega, ja se u potpunosti slažem sa vašom diskusijom i cijela moja rasprava je išla u tom toku da je ovaj državni program idealan. On je stvarno vrlo dobar i svaka jedinica lokalne samouprave bi voljela da ga može provesti. Ali tvrdim da u Gradu Rijeci koliko god ima vrtića nijedan ne odgovara ovom programu i zato sam postavila pitanje i zato želim da znam kako će se financirat jedinice lokalne samouprave za provedbu ovoga.
Hvala lijepa. Nova replika i poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala. Ma kolegice Cvjetović ja vašu raspravu u potpunosti potpisujem. Vi ste jako dobro uočili probleme koji nisu riješeni u drugom čitanju ovog zakona. Uvodimo opet nešto zato što je to u programu Vlade, pa zato što to moramo uvesti u prve dvije godine. To nam se dogodilo sa zdravstvenim odgojem, to nam se dogodilo sa udžbenicima, to te sve odluke padaju na Ustavnom sudu, a zbog nečeg padaju, zbog brzanja. Dobro ste primijetili da uvođenje ovog programa nije dobro pripremljeno i da će najviše štetiti i najviše će to platiti kolegice i kolege naši gradovi, općine, a sad se predviđa i županija a uveli smo obvezno predškolski odgoj. Nemam zaista ništa protiv toga. Jučer čitam u tiskovinama da je prof. Budak koji je na čelu ove grupe koja donosi strategiju obrazovanja i iskreno se nadam da će biti pripremljena to pozdravljam rekao da ćemo imati obvezno devetogodišnje obrazovanje i da će djeca polaziti školu već u šestoj godini života. Dakle, ovo je zaista priprema. Čemu onda brzanje, neosiguravanje sredstava i dobro ste rekli jedan veliki grad Rijeka neće moći osigurati sredstva za provođenje ovog programa. Onda vas pitam kako će to učiniti jedno malo otočno mjesto, kako će to učiniti općina Dvor, grad Glina kad između općine Dvor i grada Glina postoje sela u kojima imate dvoje ili troje djece koje morate voziti, a zamislite teško je dobiti čak da se djeca voze i u osnovnu školu koja je obvezna jer prijevoznicima se ne isplati ići po dvoje, troje djece. I na koncu osnovno i dobro pitanje kolegice koje ste postavili jer znam da ste radnik u školstvu koji ste postavili. Tko će dijete od šest godina u tom autobusu pratiti? Sad već imamo problema sa prijevozom nižih razreda osnovne škole.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku? Ne? Idemo na sljedeću repliku, poštovani zastupnik Domagoj Hajduković i treća replika. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolegice evo na repliku me potaknulo rekli ste jednake šanse za sve i jednaki uvjeti u svim objektima u kojima se provodi nastava predškole, odnosno u kojima se provodi predškolski odgoj. Ali mi u realnosti a moramo reći to istine radi mi nemamo jednake uvjete ni u osnovnim školama. Imao sam pa tu sreću raditi u mnogo osnovnih škola i tu govorim prije svega o područnim školama, dakle ne o matičnim školama gdje se nastava izvodi u vrlo diskutabilnim uvjetima. Dakle, to su sve objekti koji nisu građeni namjenski, to su sve objekti koji su adaptirani ili koji priručno služe za nastavu iz niza razloga. Jedan je od tih i mali broj djece, ali ne vidim ukoliko ti objekti mogu služiti u svrhu izvođenja redovite nastave da priručno ne mogu služiti i u izvođenju predškolskog odgoja. Druga stvar evo i kolegice i kolege su spominjali ruralne krajeve, otočke krajeve. Međutim, problem depopulacije je po meni svakako jedan ozbiljan problem koji bi zasluživao da imamo jednu posebnu saborsku raspravu o tome ali to ovaj zakon ne rješava. Naime, veliki postotak djece je već ionako uključen u sustav predškole, odnosno predškolskog odgoja. Dakle, da mi govorimo samo o nekoliko postotaka djece koje to nisu. I na kraju djeca su od šest godina već i sada mogli krenuti u osnovnu školu. Dakle, ja ne vidim problema ako su mogli ići u školu da ne mogu ići u predškolu. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ljiljana Cvjetović. Izvolite.
Ma mislim ja se slažem kod vas da neće postojati nikad isti uvjeti u Republici Hrvatskoj za svu djecu, to mi je normalno nekako. Da li je normalno ne znam, ali je tako. Ali ako mi dovodimo neki državni standard i moramo ga prihvatiti čemu ga već unaprijed prihvaćamo a znamo da neće bit provodiv. Pa ja bih jako voljela da ja dođem u devetom mjesecu po moju unuku u vrtić i da vidim da ona ima najviše 20 djece, da je po svakom djecu 3 kvadrata, znači da je u prostoriji od 60 kvadrata, da ako ide u dvorište, u igralište ima 15 kvadrata po djetetu. Znači barem 300 kvadrata za grupu od 20 djece. A ja znam da ona već tri godine ide u vrtić, da je stalno u istoj prostoriji koja ima maksimum 30 kvadrata i da će i ove godine isto tako bit. I zato se pitam čemu nešto dovodit tako na brzinu, ako znamo da ne mogu bit uvjeti. Mi smo u Rijeci pred godinu dana otvorili vrtić. Ja garantiram da ni taj novi vrtić nema uvjete. Evo hvala.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Na redu je klub Socijaldemokratske partije Hrvatske u Hrvatskom saboru i poštovana zastupnica Dunja Špoljar. Izvolite.
Hvala predsjedniče, uvaženi ministre sa pomoćnikom, poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici. Pravo na obrazovanje kao i pravo na odmor i igru te pristupanje širokom opsegu kulturnih, umjetničkih i drugih rekreativnih aktivnosti razvojna su prava naznačena u Konvenciji o pravima djeteta. Uz to konvencija nalaže da obrazovanje djece treba maksimalno razvijati osobnost, talente i sposobnost svakog djeteta. Važnost osiguravanja kvalitetnog obrazovanja svoj djeci istaknuti je i u milenijskim ciljevima razvoja Ujedinjenih naroda. Vrijednost obrazovanja, osobito obrazovanja u ranom djetinjstvu za blagostanje i prosperitet osobe dobro su utvrđene istraživanjima i dokumentirane u literaturi. Drugi nacionalni razvojni cilj jest jamčiti obrazovanje za sve. Glavni cilj ove promjene je unaprijediti kvalitetu odgojno-obrazovnog sustava na svim razinama. Djeca imaju pravo kao što je izraženo u Općoj deklaraciji o ljudskim pravima i u Konvenciji o pravima djeteta na obrazovanje, a rani i predškolski odgoj mora se smatrati dijelom tok prava. Obrazovanje u ranom djetinjstvu je od velike važnosti za svu djecu i mora biti dostupno svima. To osigurava dobru osnovu za učenje i pomaže razvoju vještina, znanja, osobne kompetencije, povjerenja i osjećaja društvene odgovornosti. Stoga, svako dijete uključujući i djecu iz socijalno deprimiranih okruženja i ostalih ugroženih skupina treba imati pristup ranom odgoju i obrazovanju dobre kvalitete. Ciljevi država članica EU još do 2010. su bili uključenost najmanje 90% djece između 3 godine i školske dobi i barem 33% djece do 3 godine starosti u sustav predškolskog obrazovanja. No, kvaliteta nije u svim državama jednaka a to ovisi o neujednačenosti razine stručnosti osoblja, razlikovanju odnosno nerazlikovanju sustava između obrazovanja i njege i slično. Ovim konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi predškolski program za djecu postat će obavezan 2014. godine. Uvjeti za zapošljavanje u vrtićima će se pooštriti tako da nitko tko se na bilo koji način ogriješio o zakon neće moći raditi s djecom. Slijedom analize rasprava o ovom prijedlogu nakon prvog čitanja valja još jednom naglasiti predškolski program za djecu u godini prije polaska u školu i dosada je bio obavezan, odnosno obvezatan za nositelje programa ali ne i za polaznike. Od 41 000 djece 27 220 pohađa vrtić, a 13 192 predškolski program koji je organiziran u vrtićima ili školama. Svega 488 djece upisuje prvi razred bez obaveznog predškolskog obrazovanja u oba navedena oblika. 9-godišnje obavezno obrazovanje primjenjuje se u većini europskih zemalja. Od 556 jedinica lokalne samouprave 65 ili 11,7% ih ne izdvaja novac za predškolski odgoj. Sad ne znam jel bih tu rekla čak ili samo 65. I to najviše u Brodsko-posavskoj, njih 10, u Vukovarsko-srijemskoj, njih 9 i Splitsko-dalmatinskoj 7. Bez obzira jesu li izdvajali novac za predškolski odgoj dosada ili ne od 2014. godine morat će osigurati predškolu, morat će osigurati prijevoz djece do najbližeg vrtića ili škole koja predškolu provodi, živi li dijete u krugu od 20 km od tog objekta. Ako je udaljenost veća dužni su osnovati vrtićku podružnicu ili pak organizirati predškolu u krugu od 20 km. Ministar će u godinu dana donijeti pravilnik s detaljima o provođenju predškole. Slijedom odredbi novog Kaznenog zakona nitko tko se ogriješio na bilo koji način o zakon ne može raditi s djecom. U vrtiću se ne može zaposliti ni biti vanjski suradnik osoba koja je pravomoćno osuđena zbog djela protiv života i tijela, države, pravosuđa, javnog reda, imovine, službene dužnosti, čovječnosti i ljudskog dostojanstva, osobne ili spolne slobode, spolnog zlostavljanja, iskorištavanja djeteta, braka, obitelji i djece. Protiv zdravlja ljudi, opće sigurnosti, krivotvorenja, za bilo koje drugo kazneno djelo počinjeno na štetu djeteta ili maloljetne osobe. Dobro je da dijete dio dana provede u društvu druge djece i odgojitelja. To nameće suvremeni način života. Djeca ostaju i nadalje emocionalno vezana za majku i ostale članove obitelji i istodobno prihvaćaju nove osobe, djecu i odgojitelje. U vrtiću se igraju, u vrtiću se druže, uče i zabavljaju se. Djeca se brzo razvijaju u ranoj predškolskoj dobi stoga je zadatak sviju nas učiniti sve što možemo kako bismo pomogli djeci da imaju najbolji mogući početak u životu. Na razini EU cilj je djeci pružiti multidimenzionalni okvir za kvalitetu, uključivanje, politiku ulaganja, sudjelovanja i profesionalizaciju. Danas je Europa raznovrsnija nego ikada. Raznovrsnija bogatstvom tradicije, iskustva, postupcima i težnjama. Raznolikost se s druge strane ogleda u oštroj nejednakosti između i unutar svojih zemalja i regija. Rano djetinjstvo je kritično razdoblje u ljudskom životu. Poznata je često ponavljana istina da iskustva s malom djecom, počevši s prvim danom života, čine temelj za cjeloživotno učenje i obrazovanje te razvoj. Njihova interakcija s roditeljima u obiteljima i sa stručnjacima u institucijama te s drugom djecom imaju nezamjenjivu vrijednost. Mala djeca su potpuna bića, budući učenici i budući odrasli ljudi. Njihov odgovoran ulazak u društvu priprema se i oblikuje kroz obrazovanje. Iako su djeca posebno ranjiva i često pod utjecajem socijalne nepravde i nejednakosti ona su također sugrađani koji imaju svoja prava koja moramo poštovati. Jednom riječju i iznad svega rano djetinjstvo pa tako i predškolsko razdoblje je vrijeme prilike. Nemojmo im je propustiti. Klub SDP-a prihvaća prijedlog zakona.
Hvala lijepa. Imamo prijavljeno nekoliko replika. Idemo po redu. Prva replika i poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Špoljar sa svime što ste rekli o potrebama ranog obrazovanja naše djece, o kvaliteti obrazovanja u potpunosti se slažem i zalažem se za to. No međutim, svaka odgovorna država mora osigurati upravo ovaj cilj koji ste vi istaknuli. Jer ovim zakonom to država neće osigurati. Ovo ministarstvo i ova Vlada to neće osigurati. Ona je to prebacila na one o kojima ste vi govorili da ih je čak 65 koji uopće ne osiguravaju sredstva za potrebe predškolskog odgoja. Jeste li se zapitali zašto? Zašto jedna mala općina to ne osigurava? Ne vjerujem da ne želi jer svi se želimo jednako brinuti za našu djecu i svima je prvi i primarni cilj briga za dobrobit djece, budite uvjereni u to. ali vjerojatno zbog svojih financijskih mogućnosti te općina o kojima ste vi govorili kao o brojkama ne mogu. Ja sam vam neke iz moje Sisačko-moslavačke županije koja ima jedan veliki dio više od 52% nerazvijenog područja Banovine, koja je jedva obnovila dječje vrtiće koji su bili porušeni u Domovinskom ratu, govorila o problematici koja će se dogoditi. A znate što mi se čini? Čini mi se da se svi ovdje zalažemo za decentralizaciju ali tu decentralizaciju provodimo samo kroz obveze, ali novce centraliziramo i zadržavamo za sebe. Zašto ne predložite da se izmjeni Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave pa se eventualno prihodi iz dohotka građana [[Upadica: Hvala lijepa.]] ne poveća u [[Upadica: Hvala lijepa poštovana zastupnice.]] prilog jedinica lokalne samouprave i time se dobiju sredstva. Ispričavam se htjela sam završiti rečenicu, oprostite.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Uvažena kolegice, dakle ja ću još jednom ponoviti, radi se o 11 gotovo 12% lokalnih samouprava u Hrvatskoj koje ne izdvajaju za predškolski odgoj a zakonski su obavezni. Dakle sav onaj veliki postotak do 100% izdvaja. Jeli to zato što su se oni odlučili i što znaju i što su sigurni da im je predškolski odgoj odnosno školovanje i obrazovanje prioritet ili ne?
Hvala lijepa. I nova replika i poštovani zastupnik Branko Hrg.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice Špoljar, rekli ste da će ovaj dio predškolskog odgoja pred polazak u osnovnu školu postati obavezan. Ne znam da li vidim da baratate s dosta podataka, ne znam da li znadete da je unazad dvije godine negdje oko 10% smanjena iznos sredstava za decentralizirane funkcije za materijalne troškove, da je oko 30% smanjen iznos za kapitalna ulaganja, kapitalne investicije u osnovnim školama, ne znam da li ste računali da će ovdje raditi ljudi da će ovi ljudi biti na plaći da će netko morati osigurati plaće za obavezano školovanje pa čak i za srednje škole osigurava plaće država. Dakle ja sam to pitanje već postavio i ministru ali on šuti. Možda vi znate iz istog ste kluba iz istog miljea, pa mi vi možda odgovorite. Da li će zaposlenike koji će raditi plaćati država? Da li će se prostori koji će biti uređivani uređivati na teret kapitalnih investicija investicijskog održavanja iz decentraliziranih sredstava? Da li će se prijevoz te djece plaćati također iz decentraliziranih sredstava koja dolaze prema lokalnim samoupravama ili će to morati raditi lokalne samouprave? Ovako meni ispada da stvaramo obavezu ali stvaramo obavezu opet lokalnoj samoupravi. ja vam odgovorno tvrdim dolazim iz grada koji nema na čekanju nijedno dijete predškolske dobi, dakle imamo zbrinuto sve. Imamo i malu školu, imamo igraonice ali živimo u okruženju gdje su 4 okolne općine koje nemaju šanse to napraviti jer imaju po 30-ak malih sela, neće moći to podnijeti. Ako je ovaj zakon temeljen na financiranju iz decentraliziranih sredstava onda je on o.k., ako nije onda nije dobro, nije pošteno i opet se opterećuje lokalna samouprava, stvaraju se obaveze bez da je itko uopće to stimulirao prije bez da je itko uopće s njom ozbiljno o tome porazgovarao. Ako imate odgovore na ta pitanja bit ću vam zahvalan.
Hvala. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Opet ću kao i u raspravi ponoviti uvaženi kolega. Dakle za školsku godinu koja je završena radilo se o 488 djece. Zar je Hrvatskoj 488 djece problem?
Nova replika i poštovani zastupnik Stjepan MIlinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice Špoljar, u uvodu sam uistinu pozorno pratio ono navođenje i konvencije o pravima djeteta i o pravima ovakve i onakve vrste i u svakom dijelu sam suglasan, naravno i sa onim temeljnim ciljem unaprijediti kvalitetu i obrazovanja djece i boravka u tim ustanovama nesporno, ali ja pitam kako, na koji način, jer vi ste u daljnjem dijelu rekli lokalna jedinica lokalne samouprave je dužna osnovati dječji vrtić, dužna je osigurati prijevoz do ustanove itd., ali nijednom riječju niste spomenuli najjaču kariku koja bi trebala biti u tom sustavu, a to je država. S kolikim će ona dijelom sudjelovati da pomogne tim jer mnoge jedinice lokalne samouprave nisu u mogućnosti uistinu. Ja vam sada ovaj momenat iz moje županije barem 10 navedem gdje žele napraviti dječji vrtić ali naravno zato treba osigurati potporu na višoj razini. A svjedočeći proteklih godina koliko smo ovu godinu i pol koliko su naše jedinice lokalne samouprave povukle sredstava iz Ministarstva regionalnog razvoja to se može na kapaljku mjeriti. I u tom dijelu ono na kraju što vi kažete jednakost svih pada u vodu. Nisu svi jer uistinu su mnogi u socijalnoj slažem se s vama da djeca socijalne teškoće jako teško podnose, a u našim ruralnim područjima su uistinu u teškom stanju zbog nijednoga nezapamćenog lošeg odnosa prema selu i poljoprivredi. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Dakle izgradnja vrtića predlagatelj je zamislio izgradnju novih vrtića i dao je izgradnji novih vrtića alternativu, a to je organizacija predškole u školama. Dakle ta djeca će, tih 30 o kojima pričate ionako krenuti negdje u prvi razred i imati će organizirani prijevoz i negdje će polaziti prvi razred. U tom smjeru i predlagatelj Zakona dakle vidi alternativu za rješavanje problema. Neće se možda izjednačiti uvjeti obrazovanja za sve ali će se napraviti prvi korak pa neka to bude iskorak. Hvala.
Hvala i vama. Nova replika i poštovani zastupnik Ante Babić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolegice Špoljar u svom ste izlaganju rekli da od 556 općina ima i onih 7 općina na području Splitsko-dalmatinske županije koje nisu osigurali sredstva za predškolski odgoj. Ja mislim da taj broj nije točan. A ukoliko je točan vjerojatno se odnosi na one općine gdje zapravo i nažalost nema djece i gdje nije potrebno osigurati takva sredstva. Zato apeliram i na vas, na ovu Vladu, na resorno ministarstvo zapravo da trebaju voditi računa o tome, o strategiji demografske obnove Republike Hrvatske što je jako bitno. Jer onda se niti ovaj Zakon neće biti ni potreban jer se neće moći primijeniti na veliki dio općina i gradova. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Dunja Špoljar. Izvolite.
Hvala kolega. Niame, vaša replika je upravo na onom putu kojim problemom ćemo se morati uskoro svi početi baviti a to su lokalne samouprave bez djece odnosno sa sve manje djece. Stoga svako ulaganje u odgoj i obrazovanje djece i svako nastojanje da se poveća standard odgoja i obrazovanja djece je zaista dobro došao.
I na kraju poštovani zastupnik Josip Borić i replika.
Hvala lijepo. Pa uvažena kolegice Špoljar slažem se sa većim dijelom vaše rasprave i ona je uvijek i O.K. i korektna. Međutim, Zakon o odgoju i obrazovanju, osnovnom i srednjem školstvu u članku 12. jasno kaže. Osnovno obrazovanje počinje upisom u prvi razred osnovne škole, obvezno je za svu djecu. Znači sve smo riješili. Zbog čega pričamo priču o obveznoj predškoli kada ćemo i tako upisati u prvi razred svu djecu koja navrše 6 godina i sposobna su da upišu prvi razred. Iz zašto to pričamo kada u neravnopravni položaj onda stavljamo sve one koji program predškole prolaze u dječjim vrtićima o čemu je govorila gospođa Cvjetović, plaćaju to da bi onda država, vi govorite o nekakvih 500 djece, njima to omogućila i napravila razliku između svih njih. Kada će ih i tako upisati u prvi razred kada god se pojave pred matičnom osnovnom ili ne znam kojom školom. To je osnovno pitanje. Zašto pričamo priču o obveznom kada znamo da ćemo je upisati i ovako i onako. Ali srednju školu ne možete upisati ako ne završite osnovnu školu. A prvi razred osnovne škole možete upisati ako ne završite predškolu.
Odgovor na repliku Dunja Špoljar.
Usklađenost Zakona i vertikalne prohodnosti Zakona je stvar koja će se rješavati i vrlo vjerojatno je to na tom putu kojim ste postavili i pitanje ministru na početku svojom replikom na njegovo izlaganje. Ali ono što ja želim ovom prigodom reći, da dolazim iz Krapinsko-zagorske županije gdje niti jedno jedino dijete bez obzira na status materijalni lokalne i regionalne samouprave nije upisano u prvi razred bez obaveznog predškolskog odgoja u bilo kojem obliku pa i onom najkraćem. Hvala.
Hvala. Sada je riječ zatražio ministar Željko Jovanović. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa obzirom da je u dosadašnjim raspravama gospodina Borića, Branka Hrga, Ljiljane Cvjetović, najveći dio se odnosio na financiranje a da ne ponavljamo stalno te rasprave možda i u sljedećim raspravama u ime Klubova i ostalih, naravno da je moguće. Ja bih vam ponovio da sam naglasio da je upravo iz razloga potrebe osiguravanja dodatnih financijskih sredstava odlučeno da krenemo sa provedbom ovoga od 2014. I u Zakonu je jasno nevedeno, ja ću još jedanput citirati: "Za provedbu ovoga Zakona planira se osiguranje dodatnih financijskih sredstava iz državnog proračuna Republike Hrvatske za 2014. i 2015. godinu.". Prema tome, mi smo već u Zakonu naglasili da ćemo osigurati dodatna sredstva. Naravno da smo napravili kompletnu analizu, kompletna analiza je ovdje koje jedinice, koliko djece ima, koje jedinice nemaju predškolsku skrb i uostalom ja pozivam i ovaj Sabor dajmo jedanput donesimo odluku konačno da općina, grad koji ne može financirati vrtić ne treba biti samostalan. Pa to je jedno od temeljnih pravila u Europi. Jedna općina mora imati vrtić i školu. Ako ne može imati vrtić i školu ne treba biti samostalna. Prema tome, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta će sufinancirati ove programe. Oni su jednim dijelom u ovlasti jedinica lokalne samouprave. Prema tome, jedinice lokalne samouprave i do sada su to radile. Čuli ste od gospođe Špoljar, 99% djece je već i sada uključeno u neki oblik predškole. A povezivati predškolu sa osnovnom školom što čini gospodin Borić je potpuno pogrešno. Jer je jasno da djeca koja nisu pohađala nikakav oblik predškole lošija su i u prvom razredu a i onda kasnije kroz cjelokupno osnovno obrazovanje. Dakle, predškola osigurava djeci usvajanje nekih osnovnih vještina koja će im pomoći da lakše savladavaju osnovno obrazovanje. I još jedan podatak vrlo bitan. Mi smo jučer završili prvi krug, ljetni rok e-upisa, upisalo se 45 tisuća 672 osmaša. Istovremeno da uspoređujete podatke u 5-im razredima u Hrvatskoj ima 38 tisuća učenika a ove godine u prve razrede upisalo se 570 manje, u prve razrede osnovne škole 570 učenika manje nego prošle godine, ima ih 40 tisuća 272. Ali ono posebno što želim reći podatak koji želim izdvojiti, za 2459 djece odgođen je upis u prvi razred osnovne škole. Dakle to su podaci u kojoj mjeri je važan predškolski odgoj, rani odgoj i obrazovanje da bi djeca stekla ono što je potrebno kako bi se upisala u prvi razred osnovne škole. Prema tome ponavljam, dio financijskih obveza za ovaj projekt preuzeti će na sebe država, osigurati ta sredstva u državnom proračunu, ali ovo nije dio obavezne 9-godišnje škole koji se najavljuje u strategiji. Dakle ovo je predškola. Obavezna 9-godišnja škola ne uključuje ovo o čemu mi sada govorimo i molim vas da to ne povezujete na taj način.
Hvala. Sada krećemo na replike. Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine ministre, ova država funkcionira po nekim zakonima. Dakle vi imate Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave koji regulira kako se financiraju jedinice lokalne samouprave i određene potrebe, da li je to udio iz državnog proračuna prema određenim standardima ili nešto drugo. Vi ne možete ad hoc reći je, mi ćemo to napravit tako, imate projekcije proračuna za 2014., 2015. di toga nema. Međutim, trebali bi znati da uzmimo 20-tak najvećih gradova u Republici Hrvatskoj, kad pogledate troškove predškolskog odgoja to je njima po prilici između 15 i 20% proračuna. Prema tome, to nisu baš tako mala sredstva za one koje imaju to riješeno. I druga stvar, kriteriji da li će netko imat status općine ili grada nije uopće da li može imat vrtić ili školu, dapače mreža škola ovakva kakva je vjerojatno je posljedica neefikasnog školstva i vrlo skupog školstva. Prema tome, vi kad govorite o predškolskom odgoju onda se morate pozvat na postojeće zakone, što će se tu promijeniti. Vi u prijedlogu zakona niste rekli koliko predviđate za to sredstava i koliko ćete sredstava osigurat u proračunu 2014., a po Poslovniku o radu ovog Visokog doma ovaj Visoki dom ne može raspravljat o zakonu i ne može donijet zakon za koji nisu osigurana financijska sredstva. A s obzirom da prema Zakonu o proračunu imamo obvezu prilikom donošenja proračuna donositi projekcije za dvije sljedeće godine, onda je to u koliziji s ovim što ste vi rekli. Dakle to je problem.
Replika, Branko Hrg.
Hvala lijepa. Kažete vi gospodine ministre da će državni proračun sufinancirat ovaj program pred polazak u prvi razred. Pa vi znadete da i sada država sufinancira 25 kuna po djetetu. … [[Upadica se ne razumije.]] 20, znači smanjeno je već. Prema tome, to može ostat isto i forma je zadovoljena. Imat ćemo financiranje. Ali ja opet postavljam pitanje koji su to omjeri predviđeni financiranja za ovaj program i što je sa djecom koja su u redovnom programu dječjih vrtića u završnoj godini pred polazak u prvi razred osnovne škole. Tamo roditelji normalno plaćaju tu cijenu. Da li mi sada ovim zakonom stvaramo zakonsku obvezu da je to obrazovanje obavezno? Ako to radimo tako i ako ostane plaćanje onda ćemo znači na teret roditelja staviti obvezno obrazovanje. Mislim da bi malo trebalo ipak to jasnije reći da ljudi znaju što je što i u krajnjem slučaju kad već govorimo o obrazovanju možda bi se trebali pozabaviti besplatnim udžbenicima, ne da se radi diskriminacija po Hrvatskoj, da jedni gradovi imaju besplatne, a svi mi drugi ostali po Hrvatskoj smo neki treći red.
Ivanka Roksandić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, vi ste rekli da ćete za provedbu ovoga zakona osigurati povećana sredstva za 2014. Kolega Šuker vam je već rekao da u državnom proračunu u projekcijama toga nema, a kolega Hrg je odgovorio i postavio pitanja koja sam upravo i sama željela postaviti. Zašto se toliko onda odupirete, a kažete da smo svi svoje rasprave usredotočili na financiranje ovoga programa predškole, a to i je srž ovoga zakona, to i jest upravo srž ovoga zakona, obvezatnost predškole za svu djecu, bez obzira je li pohađaju dječji vrtić ili ne i sredstva koja moraju osigurati za sada po ovom prijedlogu jedinice lokalne samouprave, čak i regionalne samouprave za prijevoz djece. Pa se iskreno nadam da ćete ipak prihvatiti, razumno prihvatiti naš amandman koji ćemo vam podnijeti, a odnosi se upravo na članak 10. o tome da želimo da za sredstva za organiziranje prijevoza djece do najbližeg vrtića ili osnovne škole koja izvodi program predškole, osiguraju se u državnom proračunu. Jer ako je to zaista 488 djece kao što je rekla kolegica Špoljar, onda to nisu velika sredstva za državni proračun, ali su za neke jedinice lokalne samouprave velika sredstva.
Josip Borić, replika.
Hvala lijepo. Pa ministre rekli ste u raspravi da bi svaka općina trebala financirati, znači biti općina ako ima školu ili vrtić. Školu svi žele imati i imaju je zbog toga što je financira država, ali vrtić nemaju svi jer ga moraju sami financirati i to su itekako veliki troškovi. Međutim, onda ste u raspravi rekli da je 2470 ako sam zapamtio, ove godine odbijen im je upis. To je razlog da se uvodi program predškole. Po meni sasvim krivo. Ako ste rekli da ih svega 500 nije prolazilo predškolu, znači da je višak 2000, oni su valjda prolazili predškolu, nisu bili nigdje. Onda mi ne govorimo istinu. Nema veze, a ja mislim da ako je 2500, a oduzmimo 500 ovih koji nisu prolazili, znači 2000 ostane višak koji su bili negdje u nekakvom sustavu ali nisu prošli očito na testiranju. To je najvažniji moment i roditelji se često odlučuju i zaustaviti dijete kada primijete da ga možda škola još uvijek ne interesira i da će ga ostaviti godinu kasnije pa da će ga kasnije upisati. Ali već u 7. godini svi se upisuju, osim djece s teškoćama u razvoju. I zato govorimo da je ovaj zakon koji propisuje obveznu predškolu kao nekakav uvjet ili nešto što je super da bi svi bili poslije neravnopravni jer govorimo samo o plaćanju. Uvijek su novci problem. Bit će neravnopravni oni koji prolaze taj sustav i uredno svaki mjesec moraju platiti i ne male svote i preko 1000 kuna u odnosu na ove koji će onda država sa nekakvih 20-tak kuna subvencionirati a opet će teret nositi roditelji. Jer kako nam izgleda sustav predškole? Reći ću vam na svome otoku gdje roditelji djecu moraju voditi po 20 km u predškolu da bi prošla onih zadnjih dva mjeseca prije škole. Nitko o njima ne brine to je najveća istina. Nitko! Sve moraju sami!
Ante Babić, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, rekli ste općine koje ne mogu osigurati sredstva za predškolski odgoj ne moraju niti postojati ili vi mislite da bi mogućim fuziranjem ili po vama ukidanjem općina tada bilo riješeno pitanje predškolskog odgoja. Ja mislim da ne bi, jer griješite i varate se zapravo po tome i to mi kazuje da vi uopće ne poznajete Hrvatsku niti stanje na terenu vjerujte mi. Jer od Šolte do Splita, od … [[Govornik se ne razumije.]] do Imotskoga su veliki, veliki kilometri. Hvala.
I Stjepan Milinković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa gospodine ministre, kad ste spomenuli financiranje onda sam pomislio da sam u krivom i da ćete reći dobru vijest. Ali onda ste rekli da će se osigurati dodatna sredstva ali niste rekli kolika, a ja želim reći da su ona vrlo velika, vrlo velika. Ako računamo samo potrebu izgradnje jednog dječjeg vrtića već sam govorio o tome, oko 2 milijuna kuna košta možda jedna najmanja projekcija financijska koja bi naravno udovoljavala standardima, a da ne govorimo o onom drugom dijelu. Ali i onaj dio gdje su već kolege prethodnici se oglasili i gdje ste rekli da općine koje ne mogu održavati dječji vrtić da ne trebaju niti postojati. I u tom dijelu držim da treba tim općinama pomoći, treba im pomoći da im se osigura jednaki standard i da ta djeca i u tim općinama koje mogu. Jer ja mogu odgovorno reći u županiji iz koje ja dolazim ni jedne općine nema koja nije opravdala svoje postojanje, od one infrastrukture, vodo opskrbe, bilo kakve druge infrastrukture koje isto tako doprinose kvaliteti življenja i tih naših najmanjih sumještana. I u tom dijelu treba poštivati, dakle i ovu decentralizaciju ali i lokalnu samoupravu, pa u samoj Povelji o lokalnoj samoupravi EU, dakle isto tako je bitno i o tome se govori. Hvala.
Nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba zastupnika HNS-a, kolega Igor Kolman.
Zahvaljujem poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici, cijenjeni ministre, pomoćnice ministra i pomoćniče ministra. Ja sam u prvom čitanju na temu ovog zakona u ime kluba HNS-a govorio o nekoliko stvari koje ću sada ukratko ponoviti. Prva i osnovna zapravo primjedba ili sugestija je bila da zakon ne govori u onoj mjeri koliko bismo mi to željeli i koliko mislimo da je važno o ključnom po našem mišljenju problemu, a to je dostupnosti vrtića, dostupnosti vrtića kako mjesta za svu djecu u Hrvatskoj tako i cjenovno. Mi smo sad već skoro dvije godine na vlasti. U Planu 21 smo napisali da je to jedan od strateških prioriteta dostupnost vrtića, pa čak se govorilo i o besplatnom obrazovanju uključujući i predškolsko. Dvije godine su prošle. U tom smislu se ništa još ne nazire i ne vidi kao promjena prema kojoj treba ići. Također sam govorio o članku 5. ovog zakona koji se tiče rješenja na početku rada u promijenjenim uvjetima. Upozorio sam da tu postoji potencijalna opasnost da zbog neodgovornosti ili pogreške osnivača dječjeg vrtića se vrtić mora zatvoriti, odnosno ne dobije tu dozvolu s jedne strane ili opasnost da s druge strane jedinica lokalne samouprave koja izdaje to rješenje zapravo laže sebe i državu i ne poštuje zakone. Dakle, to je također članak kojeg je trebalo preciznije možda formulirati. U članku 7. u kojem se govori o Nacionalnom kurikulumu naša primjedba je bila da nam se rok između stupanja na snagu ovog zakona i donošenja kurikuluma od godinu dana čini nepotrebno dug. I dalje smatramo da je to nepotrebno dugi rok, da gubimo nepotrebno vrijeme. Članak 10. pred škola, puno se već o tome govorilo. Vi ste poštovani ministre u svom uvodnom obraćanju, a tako i u ovom obrazloženju prijedloga u drugom čitanju piše da nitko nije osporio uvođenje predškole. To je kad bismo išli precizno tehnički gledano vjerojatno je istina, jer ja zaista nisam osporio u punoj mjeri ali sam u svojoj raspravi u prvom čitanju stavio veliki upitnik uopće pod činjenicu da uvodimo obaveznu pred školu, odnosno da je uvodimo bez da smo mi svi ovdje zajedno dobili jedno temeljito analitičko objašnjenje zbog kojih razloga ga uvodimo i na koji način će ta pred škola promijeniti situaciju koju imamo. Vi ste sada u odgovoru na prethodna izlaganja u jednom kraćem dijelu naveli neke od mogućih razloga uvođenja te predškole, ali ja i dalje smatram da mi zapravo kao zastupnici, kao Hrvatski sabor nismo dobili analizu situacije zašto uvodimo pred školu i kako ćemo probleme s kojima se suočavamo riješiti baš tim uvođenjem obavezne predškole. Slažem se sa kolegicama i kolegama koji upozoravaju da financiranje nije riješeno jasno, da odredbe koje govore o financiranju nisu jasne i nisu precizne. Nama se također ne sviđa ni ova razlika između provođenja predškole u vrtiću ili u školi ovisno o mogućnostima jer nam se čini da su to dvije potpuno različite kategorije i da će dovesti do potpuno različitog, zapravo načina provođenja pred škole. I činjenica je, činjenica jeste da mi nemamo niti u osnovnom školstvu, niti u bilo kojem drugom sustavu u Republici Hrvatskoj budimo iskreni jednake uvjete i da su potpuno jednaki uvjeti iluzija, odnosno utopija prema kojoj treba ići ali teško je da ćemo ikad postići. Međutim, to ne znači da moramo uvoditi nove sustave koji imaju ugrađenu nejednakost već u startu u sebi. I ova odredba sa 20 km, pa do 20 km se mora organizirati prijevoz, pa iznad toga … [[Govornik se ne razumije.]] Sve je to ministre nemojte se ljutiti ali to je još uvijek sve dosta nejasno i problematično formulirano. U članku 19. u kojem se zabranjuje promidžba ja sam također u prvom čitanju govorio o tome, vrtići imaju ograde, imaju zgrade, imaju zidove koji ni na koji način ne gledaju niti prema igralištu niti ih djeca vide. Nema razloga da ljudima zabranjujemo da si te jadne i bijedne prihode vrtića potpuno da im potpuno zabranjujemo bilo kakvu vrstu takve. Zašto ne bi na jedan stražnji zid koji je recimo okrenut prema nekakvoj cesti ili negdje vrtić stavio pa i onu ogromnu, najveću reklamu koja pokriva cijeli zid, da si malo pomogne svom proračunu? Članak je s jedne strane vrlo restriktivan jer govori o zabrani, a s druge strane zapravo dozvoljava jako puno arbitrarnog odlučivanja jer govori o tome osim onoga što, dakle zabranjuje se ono što nije u skladu sa ciljevima odgoja i obrazovanja. Dakle, opet zapravo otvaramo tu opet mogućnost dodatnih komplikacija, dodatnih tumačenja, dodatnih problema. Taj članak bi trebalo puno jasnije i preciznije formulirati i omogućiti vrtićima dodatni izvor prihoda. Članak 20. prekršajne odredbe, među tim prekršajima imamo prekršaje koji su odgovornost osnivača, a po članku kako ste to formulirali plaćanje troška spada, plaćanje kazni pada na vrtiće. Mi svi znamo kako to funkcionira. Vrtići dobivaju novac sa puno, puno zakašnjenja vrlo često. Dakle, i tu je trebalo jasnije i preciznije formulirati. Ja sam to sve rekao i u prvom čitanju, nažalost niste ništa od toga usvojili. To nam je jako žao. Mogli ste barem ovo sa reklamiranjem da vrtići mogu si malo pomoći u proračunu. Tako da evo zakon ostaje po našem mišljenju nažalost manje dobar nego što je dobar, a puno manje dobar nego što je trebao biti. Dozvolite mi samo da završim svoje izlaganje sa jednom općom opservacijom o vrtićima i ljudima koji rade u vrtićima. Dakle, radi se o jednom i fizički i mentalno ekstremno zahtjevnom i napornom poslu i s druge strane izuzetno odgovornom. Mi smo nažalost zbog modernog načina života u situaciji da roditelji često provode manje vremena sa svojom djecom nego što to provode odgajatelji i odgajateljice u vrtićima. A uvjeti u kojima rade nisu zadovoljavajući. Ja imam recimo jedan primjer, to je tako zgodan detalj kako stvari funkcioniraju. Vrtić, u velikom gradu u Hrvatskoj, dobiva novac za didaktički materijal za tekuću godinu od svog osnivača 31.12., doslovno, ne karikiram. 31.12. dolazi novac na račun za didaktički materijal i dakle na Staru godinu onda imate situaciju da vam sve tete, vuku ih sa godišnjeg, zovu ih od doma, obilaze 31.12. kad su dućani s igračkama i didaktičkim materijalom već ionako većim dijelom ispražnjeni i ne rade, 31.12. tete trče po gradu i traže igračke i didaktički materijal da bi potrošili ta sredstva za tekuću godinu koja su im doznačena zadnji dan. Dakle, to vam je samo primjer kako stvari funkcioniraju i tako sve. I ono što država treba napraviti, ja sam veliki zagovornik decentralizacije, ali ovdje je zaista u pravu, ja sam zaboravio netko od kolegica ili kolega je rekao, ispričavam se zaboravio sam točno tko, mislim gospođa Roksandić, da zaista mi prebacujemo odgovornost, a ne prebacujemo novac i to je naš ključni cilj. Naš ključni cilj je u pitanju vrtića i predškolskog odgoja i obrazovanja je da ili država uzme jače u ruke ulogu u tom sustavu ili da se zaista sredstva konačno počnu prebacivati tako da jedinice lokalne samouprave to mogu financirati kako spada. I vas često, često se spominje strategija kao riječ koja se oko vas vrti, bit će u sljedećoj točki dnevnog reda sasvim sigurno puno spominjanja strategije, ali ako je nešto strateški interes i strateški cilj bi morao biti RH onda je to predškolski odgoj i vrtići i ako nešto i to je moj prijedlog i prijedlog kluba HNS-a ako nešto treba napraviti, ako od nečega treba početi onda je to dostupnost vrtića. Ajmo za početak smjestiti svu djecu u RH u vrtiće besplatno ili po cijeni koju svaki roditelj bez da je to pretjerano opterećenje za kućni proračun može platiti. I ako to napravimo u jednom mandatu napravili smo već strašno puno. Ajmo krenuti od toga, a onda ćemo dalje polirati, glancati, standardi predškole, reklamiranje, kaznene odredbe itd. Ajmo za početak smjestiti svu djecu u vrtiće. Hvala.
Replika, Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Kolman potpisujem u potpunosti vašu raspravu. Samo zaista ne znam što ćete vi? Podržati ovaj zakon ili ne? Jer upravo ukazujete na ono na što mi cijelo vrijeme ukazujemo. Žao mi je što nema sa strane SDP-a toliko sluha da posluša svog koalicijskog partnera koji zaista ovaj puta donosi dobre primjedbe. Vi ste rekli da je strateški prioritet Plana 21 dostupnost vrtića. Puno toga je bio strateški prioritet u Planu 21 pa građani se sad pitaju zašto su podržali taj plan. Mislite li vi, a iz ovoga daljnjeg što ste nam rekli vidim da ne mislite, mislim da ćete to i tako odgovoriti barem se nadam, da je izmjena ovoga zakona će dovesti do strateškog prioriteta rješavanja problematike predškolskog odgoja? Neće. I točno je što ste primijetili, nitko nije ministru osporio uvođenje obveznog predškolskog odgoja jer ono ima svoju svrhu, ima svoj cilj. Ali ne na način na koji se to pokušava ovim izmjenama i dopunama zakona. Zato kažem potpuno se slažem s vama kolega Kolman, ali ne znam što ćete vi u petak učiniti? Hoćete li podržati ovakav prijedlog zakona ili ne?
Odgovor na repliku, Igor Kolman.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolegice Roksandić ne znam ni ja, vidjet ćemo. Šalim se, podržat ćemo naravno ovaj prijedlog zakona. Ne mislimo da je on u suštini loš, ne mislimo da ga ne treba podržati ali ono što mislimo smo rekli vrlo jasno i to vrlo otvoreno govorim sada u Saboru pred svima bit ćemo u tom smislu još oštriji i još odlučniji u buduće a to je da neke stvari zaista treba početi raditi zaozbiljno. Ovo je sigurno jedna od stvari u kojoj treba početi raditi zaozbiljno i u tom smislu ćemo kao koalicijski partneri ćemo sasvim sigurno povećavati pritisak u tom smjeru a nećemo ga smanjivati bez obzira na trenutnu podršku o ovom zakonu.
Domagoj Hajduković replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolega KOlman zašto uvodimo obavezan predškolski odgoj odnosno obaveznu predškolu? Meni je drago da su se kolegice i kolege iz struke svih koji su raspravljali složili u tome da je to nužno. A nužno je zato mi ne moramo tu gledati neka analize, statistike i slično jer svatko tko je dan proveo u sistemu dakle govorim u zadnjih nekoliko godina itekako zna zašto je to potrebno, da sada ne ulazimo dublje u analizu toga zbog čega su naša djeca nespremnija za školu nego što su bila prije, zbog čega im nedostaje nekih osnovnih znanja i vještina koje su potrebne za samostalno funkcioniranje u smislu odlaska u školu, boravka na nastavi i slično. Po meni su ovo sve odlični razlozi za uvođenje predškole kako u prvom razredu učitelji ne bi morali gubiti vrijeme s tim osnovama već početi raditi po programu. Rekli ste da je rad u predškoli ekstremno naporan posao. Ja ne bih rekao da je to posao, ja bih rekao da je to poziv. To je način života kolega i ne samo u predškoli nego u školstvu općenito. A koliko ja važna predškola koliko je važna škola i koliko su važni učitelji govori jedan aforizam koji je izrekao davno koji sam već spomenuo u ovom Domu koji je davno izrekao jedan grčki filozof, rekao je "Ako u Ateni ne budemo imali dobrih postolara Atenjani će biti bosi, ako ne budemo imali dobrih krojača Atenjani će biti goli, ali ako ne budemo imali dobrih učitelja neće biti Atene". Naš je strateški interes učiniti naš obrazovni sistem što boljim kako bi našim mladim ljudima dali bolju šansu i na tržištu i u buduće u životu. A kada ste rekli sva djeca u vrtiće, ja se slažem. Međutim što je prihvatljiva cijena za sve, nekima tko nema prihoda i 100 kuna je neprihvatljivo i jako puno. Hvala.
Odgovor na repliku Igor KOlman.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Sabora. Kolega Hajduković upravo je u tome problem. vi govorite da je razlog uvođenja predškole to što djecu treba pripremiti na terete ili kako ste rekli n zahtjeve koje postavlja škola u prvom razredu. To je po mom mišljenju ključni problem cijele ove priče koje mi u Hrvatskoj imamo u obrazovnom sustavu. Naime, nije problem u vođenju predškole problem je u tome da smo sada najedanput došli u situaciju da već u prvom razredu tovarimo djeci terete koje ne treba tovariti djeci, dakle to je problem koji mi imamo u Hrvatskoj. I zato je važno da za stvari koje donosimo u Saboru imamo suvisla analitička objašnjenja i obrazloženja jer za mene nije to razlog da uvodimo predškolu, za mene je to razlog da konačno zahvatimo u osnovnu školu i vidimo s čime smo to natovarili djecu, učenike i učenice u školi da više nije ni prvi razred dovoljno nego im treba priprema za prvi razred, vještine. Jesmo bolji u vještinama? Nismo. Jesmo bolji u kompetencijama? Nismo. na listama obrazovanosti bilo kojima jesmo bolji? Nismo, sve smo lošiji. Dakle, problem leži negdje drugdje i zato nije rješenje da uvodimo predškolu pa onda uvodimo 9 razreda koji će isto tako funkcionirati. Rješenje je da vidimo šta učimo djecu, čemu to služi, jel to škola za 21.stoljeće za Hrvatsku u 21.stoljeću, to je poanta.
Ivan Šuker replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega KOlman dvije vaše teze bi pokušao spustit u realni život a to je dostupnost vrtića i to prije svega u 15, 20 najvećih gradova gdje u principu roditelji rade itd., svake godine u trenutku kada počinu upis u dječji vrtić traume jer to je možda čak veća trauma od upisa u školu. Jer vi ako dijete nemate gdje smjestiti ne možete ni raditi ništa tu se sada postavlja jedno elementarno pitanje profesionalne karijere mladih ljudi pa čak i pronatalitetno pitanje. To nije uopće bezazleno pitanje kada ju stavimo u realan život. Dakle to je itekako ozbiljno pitanje. A kada ovo financiranje vrtića koje je opet netko stavlja kao da se ne događa nama nego se događa nekome u svemiru spustimo realan život. Ja ću vas odvesti u dvije jedinice lokalne samouprave na području Banovine, jedna su do druge Općina Majur i grad Hrvatska Kostajnica. Općina Majur država napravila vrtić 2,5 milijuna kuna zatvoren jer se ne može financirati. Općina Hrvatska Kostajnica poluprazan vrtić već godinama gradonačelnik piše ministrima financija, znanosti, vjerojatno kolega Jovanović i kolega Linić imaju iste takve dopise, naprosto Hrvatska Kostajnica ne može financirati taj vrtić, dakle spustimo ovaj predškolski odgoj iz zakona u realan život. Ne možemo reći da grad Hrvatska Kostajnica ne treba postojati, to bi bilo van svake pameti iz milijun razloga. Dakle nije uopće sporno ovo što ministar govori da treba uvesti predškolski odgoj, dakle to je nešto oko čega mislim da se ovdje nitko ne spori, međutim ajmo to zakon spustiti u realan život i onda ćemo vidjeti da je užasan problem. Ja ću vam reći evo primjer recimo grada Velike Gorice za vrtiće se izdvaja skoro 60 milijuna kuna i još je nedostatno, mora se raditi jedan vrtić od proračuna od nekakvih 250, 260 milijuna kuna. Dakle to uopće nisu neznatna sredstva. A da ne govorim o vrtićkom standardu koji jasno oslikava moć financijsku moć jedinica lokalne samouprave. Dakle itekako bitno pitanje preko kojega mi želimo olako prijeći.
Odgovor na repliku Igor KOlman.
Pa ne apsolutno se slažem, to je jedno od ključnih pitanja zato sam i govorio sve ovo što sam govorio. Ja mislim da su vrtići jedno od ključnih pitanja općeg razvoja. Zaboravili ste pitanje tržišta rada i recimo situacije kada obitelj ne može dobiti mjesto za dijete u vrtiću, najčešće se događa nažalost da žena ostaje doma. Dakle vi imate i tu je jedan cijeli sklop stvari i radi se uvijek o mladim obiteljima, najčešće o mladim obiteljima koji su u fazi kreiranja života, najčešće u fazi pokušaja nabavke neke nekretnine pa onda ako mora plaćati 2,5, 3 tisuće kuna za nekakvu čuvalicu a jer nema vrtića a onda je tu s druge strane osakaćen u mogućnosti da uzme kredit za stan. Dakle to je cijeli splet okolnosti. I zato ja mislim da je to jedan od ključnih prioriteta svake svake države. I zato u tom smislu i dajem podršku, mislim načelno dajem podršku ministru Jovanoviću u namjeri da se cijela priča posloži, da se cijela priča negdje u nekom pravcu pozitivnom pokrene uz napomenu da moramo po mom mišljenju riješiti taj ključni problem. I to ne može samo Ministarstvo obrazovanja i znanosti, tu mora biti uključeno i Ministarstvo … [[Govornik se ne razumije.]] razvoja i gospodarstvo, dakle cijeli niz drugih igrača. Ali da se riješi problem dostupnosti mjesta u vrtiću za svu djecu kao početni problem, kao nulti problem od kojeg onda zapravo dalje krećemo u sve ove, u sve ove zahvate.
Dunja Špoljar, replika.
Uvaženi kolega Kolman, dakle ja ću se koncentirati na ovaj dio Izmjena i dopuna Zakona o kojima govorimo danas a to je obavezan program predškole u godini prije polaska u školu a ne u vrtiće, dakle u cjelini. Dakle, taj program je postojao i bez sada, mi ne uvodimo ništa novo, nikakav novi sustav se ne uvodi. On je postojao u tri oblika i do sada i postoji i dan danas. Znači ili si je bio integriran u vrtiću, u godini prije polaska u školu ili je bio u duljem trajanju ili u najkraćem trajanju od 150 sati pri vrtiću ili pri školi ovisno o organizaciji. Ali ono što želim reći da kompletna struka nigdje nema dvojbi o tome je suglasna u tome da je predškolski odgoj nužan i potrebit. Dakle, mi smo se za njega odlučili jer smo svjesni da je on zaista izuzetno potreban za našu djecu. Ono što želim reći da je materijalna neujednačenost i dosada bila izazov svim obrazovnim djelatnicima i da su i do sada ambiciozni, entuzijastični odgajatelji i odgajateljice bez obzira na materijalne statuse pripremali i socijalizirali djecu za školu. Gdje su ih preuzimale i sigurnom rukom uvodile u pripreme za život isto tako motivirane učiteljice i učitelji i omogućile im optimalan osobni razvoj i optimalno obrazovanje, nadam se da će tako biti i od sada.
Odgovor na repliku Igor Kolman.
Zahvaljujem. Ja ne dvojim da struka smatra da nam treba predškola. Kada imate, kada šuma gori onda vam treba vatrogasno vozilo, naravno. Problem je ajmo vidjeti zašto nam šuma gori i ugasiti tu šumu. Dakle, drugim riječima zašto nam se dogodilo da s jedne strane imamo povećanje opterećenja koje rješavamo tako da sve ranije uvodimo obavezne oblike obrazovanja, neke vrste a s druge strane po svim pokazateljima to produženo i povećano obvezno obrazovanje nije rezultiralo boljim učincima. Dakle, to je ono zapravo u širem smislu o čemu govorim u cijeloj ovoj priči. Dakle, situacija koju želimo je da nam ne treba predškola nego da ovo što imamo kao obrazovni sustav proizvodi kvalitetnije i upotrjebljivije učinke da to tako kažem.
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista-stranke rada, kolega Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo uvažena potpredsjednice, ministre sa suradnicima. Pa u obrazloženju i u svom uvodnom izlaganju ministar je rekao da je to usklađivanje sa propisima, naših propisa sa propisima Europske unije. Govorio je o potrebi cjeloživotnog obrazovanja. I ako ne griješim svi, svi zastupnici do sada koji su govorili, svi su to spomenuli u kratkom dijelu uopće ne osporavajući ni u jednom dijelu tu potrebu, čak uključujući i kolegu Kolmana koji je samo postavio tezu da li smo mi sada trenutno u situaciji da to ajmo reći produljujemo taj rok, obaveznog školovanja na 9 godina, da to, skratim tu priču. Ili je možda, bi trebao u ovom trenutku prioritet biti napraviti reorganizaciju školovanja u ovom osnovnom školskom, osmogodišnjem školovanju. Prema tome, nema potrebe da nas netko s ove strane, ionako svi znamo kako će u petak izgledati glasovanje da nas netko uvjerava da je ovo nešto što je neophodno. Je, neophodno je, dobro je, da li provesti na ovaj ili onaj način to je već sada upitno. Ako ste primijetili jedina reakcija do sada ministra na sve rasprave i klubove i replike je bila ustvari na to zašto reagiramo samo na financije zašto ne reagiramo na ostali tekst Zakona. Ministre tekst Zakona ne osporava, nitko ne osporava namjeru, nitko ne usporava dobre ideje, sada one mogu biti različite i ne moraju biti baš ni u suglasju previše. Ali činjenica jest da možete imati koliko god hoćete dobre želje, možete postaviti dobre ciljeve ali ako ste svjesni u startu da su one neprovedive, onda upitno koliko to sve skupa ima svrhe. Možda je onda čak i ova ideja koju je kolega Kolman iznio oko razmatranja mogućnosti da dječji vrtići budu dostupni svoj djeci u Hrvatskoj, možda je ta ideja u ovom slučaju onda ipak prioritet. U svakom slučaju podržavam, neću reći da me oduševljava, ali me stvarno razveselilo da čujem predstavnike klubova iz vladajuće koalicije koji govore, neću reći kritički ali dobronamjerno ukazuju na neke stvari koje su možda trebale biti drugačije napravljene, možda bi ih trebalo na neki način ispraviti. Prvenstveno onaj problem koji su govorili naročito kolegica Roksandić vezano za dostupnost škola odnosno vrtića i postojanje vrtića. Spominjano je i Hrvatska kostajnica. Već smo nebrojeno puta ovdje spominjali i to je problem i neće ga, ovo je dobro što se odgađa za jednu godinu ali za, kroz tu godinu dana sigurno neće doći do promjena u načinu financiranja u odnosu na decentralizacije pa ćemo sada imati neka znatno veća sredstva u lokalnim, jedinicama lokalne samouprave čime bi omogućili i Hrvatskoj Kostajnici, odnosno vrtiću u Kostajnici da može normalno preživjet. Ali recimo kolegica Roksandić je spomenula Dvor. Ministre dal znate da za Dvor ima jedna jedina dnevna veza, u 24 sata jedna jedina veza. Stoga vas ja pitam tko će mislim ako se ne varam 26 naselja ima na području Općine Dvor, s čime možete natjerat nekoga da organizira prijevoz sve te djece okolo koja su praktički osuđena su na ne znam na šta, na bijeg iz te sredine pa bolje bit socijalni slučaj u velikim gradovima nego živjet tamo na svome jer nemate ni kako ni od čega. Ne znam dal shvaćate da Hrvatska nisu samo četiri velika grada, da hrvatski građani žive i u ovim sredinama gdje je život stvarno nemoguć, stvarno izuzetno težak i nemoguć. I sad ako ne osigurate onaj minimum koji je potreban onda možete propisat što god hoćete, ali ako ste svjesni da niste ostvarili preduvjete za to, ne vidim čemu svrha tome. Da ne bi ispalo da samo oko ovog dijela, čisto ću podsjetit zastupnici ja mislim da su svi dobili na klupe, podnio sam i amandman na članak 25. stavak 3. Radni odnos u dječjem vrtiću ne može zasnovati osoba koja je pravomoćno osuđena za neko od prekršajnih djela, za nasilničko ponašanje u obitelji, osim ako je nastupila rehabilitacija prema posebnom zakonu. Ministre, govorim na osnovu slučaja koji se stvarno dogodio i može se dogodit ponovo i neće bit nikakvo iznenađenje pa ne trebamo se čudit. U amandmanu samo tražim da se briše "u obitelji". Općenito nasilničko ponašanje jer imamo slučajeve, čuli ste da u Hrvatskoj ljudi budu oslobođeni čak i za najteža djela zbog toga što su iz dobre obitelji. Pa tako se dešava da recimo nasilnik fizički prebije roditelja dvoje male djece na javnom mjestu i bude prekršajno kažnjen zbog remećenja javnog reda i mira i istog takvog nasilnika nakon toga zaposlimo u dječjem vrtiću kao domara. Pa zar to nije paradoks? Sad mu dajemo mogućnost da tog istog roditelja još pretuče i u dječjem vrtiću. Ako je netko nasilnik, nasilnik je i mislim da taj dio nadam se da ćete ga uzet u razmatranje i usvojit jer nije, kad se dese takvi slučajevi onda svi se pitamo dal smo to mogli izbjeći. Mislim da se može sad u ovom slučaju reagirati s ovim amandmanom pa da ispravimo tu nelogičnost. Hvala vam lijepo.
Hvala. Ivanka Roksandić, replika.
Hvala. Kolega Novak, vi ste dobro upozorili da je primjena ovog zakona vrlo laka u većim gradovima i općinama, ali ste naveli našu općinu iz Sisačko-moslavačke županije i kolega Šuker je spominjao, mi dolazimo s ovog područja i znamo sve poteškoće organiziranja osnovnog obrazovanja koje je obvezno, a kamoli predškolskog obrazovanja. Postoji jedna osnovna škola na kojoj je vezano više od 20-tak malih naselja, a u nekima od njih žive po 2-3 djece i mi smo sretni kad postoji jedna mlada obitelj koja će imati eventualno dijete za upis u osnovnu školu, dakle a sada po ovom zakonu bi trebalo osigurati i prijevoz djeteta za predškolu. Mi pozdravljamo ovaj zakon, ali suština ovog zakona je osiguravanje financijskih sredstava i ma koliko se gospodin ministar ljuti to jest ipak suština problematike provedbe ovoga zakona.
Odgovor na repliku, Mladen Novak.
Hvala lijepo. Kolegice Roksandić, ja mislim da se ministar ne ljuti. Ne ljuti se, znam da je on isto tako svjestan ove situacije i siguran sam u dobre želje ili u namjere. Međutim, ako nešto ne možemo realizirati onda je upitno da li to trebamo i propisat kao obavezu. Tu apsolutno podržavam raspravu kolege Kolmana koji je rekao ako treba napravit neku analizu, ako to stvarno će bit sporno, cijela ne samo Banovina, sad smo na Banovinu se vezali, ali nije to samo Banovina, ima tamo i Lika koja je vjerojatno u istoj situaciji. Sumnjam da je Gorski kotar u išta boljoj situaciji. Posavina i gornja i donja, svega tu ima koji bi apsolutno ovaj zakon bi im dobro došao, samo je pitanje da li je provediv. Eto samo to. hvala.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolegica Ivanka Roksandić. Izvolite kolegice.
Hvala uvažena gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo od početka današnjeg dana raspravljamo o ovom kako je rekao kolega Kolman prevažnom pitanju, a već u prvom čitanju istakli smo važnost predškolskog odgoja i obrazovanja. Ovaj zakon je čitav niz godina doživljavao promjene, ja se iskreno nadam na bolje, da se što bolje uredi upravo ovaj sustav obrazovanja. Predškolski odgoj i obrazovanje djelatnost je koju financiraju i osiguravaju uvjete za odvijanje jedinice lokalne samouprave. Kako je kroz protekli niz godina svaka od jedinica lokalne samouprave, a prema svojim mogućnostima razvijala program predškolskog odgoja … u dječjim vrtićima ukazala se potreba za donošenjem Državnih pedagoških standarda. Kolegica je govorila na početku o tim pedagoškim standardima i sami svjesni toga da je čitav niz pedagoških standarda koji su doneseni 2008. godine u dobroj namjeri da se ujednače uvjeti rada i života obrazovanja i odgoja u osnovnim školama i zbog financijske situacije jedinica lokalne samouprave i državnog proračuna u potpunosti neispunjeni. Cilj je pred školskog odgoja, svakog pred školskog odgoja pa i cilj ovih pedagoških standarda bio povećanje broja djece upisanih u dječje vrtiće naročito u ovaj program predškole ili tzv. male škole. Napredak u ovom području je ako gledate kroz čitav niz godina je vidljiv, jer i kolegice su rekle u svojim raspravama i ministar je spomenuo da je gotovo 99% djece predškolske dobi uključeno u ove programe. Čuli smo danas podatak da nekih 488 djece nije za sada uključeno i da bi ta djeca trebala i svakako bi trebala biti uključena u te programe. Još u dokumentu plana razvoja sustava odgoja i obrazovanja od 2005. do 2010. cilj je bio postići što veći broj djece od najranije dobi do školske dobi u programe predškolskih ustanova. I rekla sam da podaci govore da se i svake godine sve veći broj djece uključuje u program predškolskih ustanova. No međutim, mjesta za boravak djece u dječjim vrtićima je sve manje i kao što je rekao netko, čini mi se kolega Šuker, početkom svake godine kod upisa djece u vrtić roditelji, poglavito su to mladi roditelji doživljavaju velike traume, veće traume nego oni roditelji koji upisuju nećete vjerovati djecu u srednje škole pa i na fakultete. U dječjim vrtićima radi čitav niz stručnih suradnika, vrijednih ljudi koji ovise, zaista ovise o financijskim sredstvima svojih osnivača, osnivača jedinica lokalne samouprave, pa tako i sa usavršavanjem, pa tako i sa svemu što se dešava sa životom i radom u dječjim vrtićima. Zašto to ističem? Kao što smo i u prvom čitanju rekli dio predloženih promjena vezan je uz reforme obrazovanja, tj. bilo je potrebno uskladiti i zakonske odredbe koje se odnose na potrebnu razinu i vrstu obrazovanja za djelatnike u predškolskoj djelatnosti. Nećemo potpuno kritizirati ovaj prijedlog jer ste ministre otvorili mogućnost osnivanja i dječjih igraonica od strane fizičkih osoba, obrtnika što je dobro jer će omogućiti mladim, nezaposlenim odgajateljima uglavnom je to ženska populacija osnivanje igraonica. Pitanje je samo tko će biti nadležan za kvalitetu poslova koji će provoditi u tim igraonicama, jel' to prema ovom našem zakonu ili prema Zakonu o obrtu to nije jasno. Osim redovnog programa i danas se u dječjim vrtićima gotovo je 70% djece koja borave u dječjim vrtićima uključeno u neke druge dodatne programe bilo učenja stranih jezika, programe vjerskog odgoja, sportskih programa, športskih aktivnosti i tu djeca zaista dobivaju eko programe, jedno široko obrazovanje i zaista što se toga tiče zato bi bilo dobro da su sva djeca uključena u pred školski odgoj. Sve ove aktivnosti vezane su uz osiguranje financijskih sredstava, uz plaćanje programa sada od strane roditelja ili programa javnih potreba gradova, općina, pa čak i nekih županija. Na žalost u vrijeme ove velike krize neki ne mogu osigurati ni osnovna sredstva za potrebe vrtića. Danas smo to već spominjali nekoliko vrtića. Za bilo kakve dodatne programe bit će teško osigurati, iako se radi o potrebi djece na koju smo svi osjetljivi. I često ćemo se odreći možda i neke modernizacije ceste ili sličnoga da bismo osigurali djeci što bolje uvjete boravka u vrtićima ili u osnovnim školama. Na žalost i osnovne škole i srednje škole imaju unazad dvije godine sve manje novaca za osnovne materijalne uvjete. Vjerujte decentralizirane funkcije jako su smanjeni u državnom proračunu. Dolazite i porazgovarajte sa vašim kolegama, s ljudima koji rade u školama, da su gotovo na rubu egzistencije što se tiče materijalnih troškova. Dobro je ministre da ste prihvatili i izmjene na koje smo upozorili u prvom čitanju, da ste prihvatili naša razmišljanja i pojasnili u novom članku 10. kojim ste dodali novi članak 23a. koji pojašnjava da je pred škola obvezna za svu djecu godinu dana prije polaska u osnovnu školu. Jer u prvom čitanju nije bilo jasno odnosi li se pred škola samo na djecu koja pohađaju vrtiće ili na cjelokupnu populaciju. Upozorili smo i na pojašnjenje tko će i kako financirati program predškole. U članku 10. točki 4. definirano je na preporuku svih u prvoj raspravi tko će financirat program predškole, jer smo upozorili da to neće biti potpuno besplatno kako je to stalno pričano. Tako je ministarstvo predložilo da za djecu koja ne pohađaju programe u vrtićima u njihovom mjestu nema vrtića ili osnovne škole najčešće je to u nerazvijenim ili slabo naseljenim područjima. Za njih prema novom prijedlogu su županije dužne osigurati prijevoz takve djece ako se radi o udaljenosti ne većoj od 20 km od mjesta stanovanja djeteta. Upozorili smo da smo već gradovima, a i u replici sam to nekoliko puta govorila općinama, županijama nametnuli velike obveze a one zbog slabog punjenja proračuna ne mogu zadovoljiti ni sadašnje potrebe. Kako ste zamislili ministre da će općine i gradovi osnivati vrtiće ili organizirati program predškole pri osnovnoj školi na području unutar 20 km od mjesta stanovanja djeteta ako su vrtići i škole udaljeni više Ne znam jeste li svjesni da i sada neke jedinice lokalne samouprave nemaju sredstava, ponavljam, za postojeće vrtiće. Već sam nekoliko puta spominjala i danas je i kolega spominjao ovaj vrtić u Hrvatskoj Kostajnici ali on je dobar primjer da unazad 3 godine ne može uopće opstati. Nekoliko puta je u državnom proračunu prošla Vlada morala izdvojiti ne mala sredstva, oko 700 tisuća kuna ako se ne varam, za redovno poslovanje toga vrtića. Upozorili smo u prvom čitanju da se točno navede tko će financirati rad predškole i dobili smo odgovor – sve ide na teret lokalne zajednice a na financijsku opterećenost gradova i općina već smo upozoravali. Upozorili smo da donosimo odluke o obveznom programu predškole za koju nemam ništa protiv jer moramo napomenuti da je i prošla Vlada čak mijenjala Ustav zbog toga da u članak 66. uvrsti obrazovanje je u RH svakom dostupno pod jednakim uvjetima u skladu sa njegovim sposobnostima, obvezno obrazovanje je besplatno u skladu sa zakonom. Sada u prijedlogu ovoga zakona ministarstvo se ograđuje od obveze osiguranja sredstava za predškolu. Primjenom članka 50. postojećeg zakona dio sredstava za program javnih potreba u području predškolskog osiguravaju se u državnom proračunu. Kad je već tako trebalo je onda predvidjeti ministre barem postotak, 50% iz državnog proračuna, 50% iz lokalne zajednice. Ili predložiti promjenu Zakona o financiranju jedinica lokalne samouprave pa povećati udio poreza na dohodak koji pripada jedinicama lokalne samouprave i tako im omogućiti dodatna sredstva za funkcioniranje. Dobro je ministre da ste nakon prvog čitanja shvatili da je za provođenje ovog zakona potrebno osigurati sredstva jer u prvom čitanju je stalno bilo navedeno da nije potrebno osigurati sredstva i danas smo čuli na početku da ste za 2014. kad zakon bude primjenjivan priznali da treba osigurati sredstva. Nemojte to tako teško shvatiti ovu riječ priznali, ali nažalost u proračunu u projekcijama proračuna kojeg smo donijeli za ovu godinu i za sljedeće dvije godine tih sredstava nema. Isto tako vaš prijedlog u prvom čitanju da nisu potrebna dodatna sredstva nas je zabrinuo, a isto tako i u ovom obrazloženju ste rekli, a pokušat ću vas citirati da ova sredstva u projekcijama Proračuna za 2014. i 2015. osiguravaju se u okviru limita ukupnih rashoda za Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta što znači da ćete nekome morati uzeti da biste dali predškolskom odgoju. Dakle, ja ne vidim da ćete povećavati ove stavke. I još nešto želim reći, nemojte gospodine ministre misliti da smo mi protiv uvođenja obveznog predškolskog odgoja, ali smo zaista protiv onoga što se predlaže u ovom prijedlogu zakona, a to je da se ovaj zakon može provesti jedino na teret jedinica lokalne samouprave tj. gradova, općina i županija. Pitam se, na kraju, ministre čemu brzati s takvim zakonom? Hoće li i ovaj program nakon uvođenja doživjeti neuspjeh kao što su doživjeli nepripremljeno uvođenje zdravstvenog odgoja, donošenje odluke o potrebi ne zaključivanja ocjena na polugodištu pa pitajte sada na kraju godine učitelje i učenike što je to donijelo u školama ili najavljeno tiskanje novih udžbenika po starom kurikulumu? Mislim da se ne bi trebali igrati sa sustavom obrazovanja. Svi se uvijek vraćamo na početak i svi govorimo da je obrazovanje najznačajnije za razvoj jednoga društva. Želeći pomoći jedinicama lokalne samouprave, a i vama ministre, predložit ćemo kao klub dva amandmana. Jedan se odnosi na članak 10. stavak 4. konačnog prijedloga ovoga zakona. Želimo promijeniti ovaj članak na način da kažemo sljedeće: "U slučaju da na određenom području nema dječjeg vrtića, odnosno osnovne škole koja provodi program predškole jedinica lokalne samouprave dužna je osigurati provođenje programa predškole za djecu iz stavka 3. ovog članka na način da organizira prijevoz do najbližeg dječjeg vrtića ili osnovne škole koja izvodi program predškole ukoliko se ne radi o udaljenosti većoj od 20 km u odnosu na mjesto stanovanja djeteta. Sredstva za organiziranje prijevoza djece do najbližeg dječjeg vrtića ili osnovne škole koja izvodi program predškole osiguravaju se u državnom proračunu." Mislim da dodatno pojašnjenje nije potrebno, da sam u svojoj raspravi dala. Sukladno tom predloženom amandmanu predlažemo i drugi amandman na članak 18. Želimo da se u ovom konačnom prijedlogu izmjena i dopuna zakona ovaj članak 18. briše, dakle da ostane onaj stari članak u kojem stoji da se u državnom proračunu osiguravaju sredstva za javne potrebe predškolskog odgoja. Napominjem, ne dio kao što ste predložili nego sredstva za javne potrebe predškolskog odgoja. A vi ćete svojim pravilnikom, nadam se, osigurati dostatna sredstva za provođenje ovog programa. I evo u ime kluba HDZ-a želim reći sljedeće, ukoliko prihvatite ove naše sugestije i ove naše amandmane mi ćemo podržati ovaj zakon. Ukoliko ne, nećemo moći podržati zakon zbog svih onih jedinica lokalne samouprave, zbog jedinica regionalne samouprave koji neće moći osigurati dobru provedbu ovoga zakona.
Prelazimo na replike. Branko Hrg, izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolegice Roksandić ja se ne slažem s vama da treba osigurati 50% sredstava za ovaj program. Ako je ovaj program u planu biti jedan od 9 razreda obveznog obrazovanja osnovne škole a koji je dakle onda on mora biti identičan u financiranju u svim ostalim razredima koji se u obveznom obrazovanju održavaju. Dakle u tom dijelu treba biti tako. Što se tiče ove vaše konstatacije da ima sve manje mjesta u dječjim vrtićima, dakle dječji vrtići kao ustanove kojima su osnivači jedinice lokalne samouprave, ali danas imamo masu dječjih vrtića kojima su osnivači privatne fizičke osobe ili pravne osobe. Oni su u sustavu održavanja programa javnih programa u predškolskom odgoju jedinica lokalne samouprave oni su se sufinanciraju iz proračuna jedinica lokalne samouprave i oni su ustvari rješenje za smještaj sve djece koja su potrebita. Samo moramo kao država donijeti nekakve pravce i reći da je to možda ista jedna od onih strateških stvari u strateškim investicijama pa da ćemo na taj način pokrenuti jedan investicijski ciklus izgraditi vrtiće iz privatnog kapitala i sufinancirati ih iz lokalnih samouprava. Tako da u svakom slučaju uz dužno poštovanje ali kažem nije normalno da je nešto što je obavezno bude na teret lokalne samouprave, a još je nenormalnije da bude na teret roditelja. U ovom zakonu to nije jasno razlučeno i kao takav jednostavno nije dobar, treba ga u ovom dijelu razraditi i doraditi iako je dobro da se o njemu raspravlja, da se vide pomaci ali treba ga još malo doraditi.
Odgovor na repliku Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Hrg, ma niste me baš dobro možda razumjeli vezano uz ovo 50%. Slažem se s vama u potpunosti, a ja sam u svojoj raspravi to napomenula, ono što je obvezno obvezno je za sve. Dakle treba se kao i za osnovnu školu osigurati u državnom proračunu. No međutim Strategija razvoja, odgoja i obrazovanja pokazat će kako ćemo mi imati ovo primarno obrazovanje, hoće li ono biti devetogodišnje i ja ne bi ovo zaista poistovjećivala sa obveznim dijelom škole ali sam navela mogućnost ministru i pokušala pomoći da ublaži i sebi a i jedinicama lokalne samouprave kako financirati ovu obvezu koju mi navodimo jednim drugim zakonom. Ne onim osnovnom i srednjem obrazovanju nego ovim o predškolskom odgoju. I vi ste svjesni toga i sami ste rekli da postoje dječji vrtići čiji su osnivači ne samo općine, gradovi negdje i županije nego i privatne osobe i da se one sufinanciraju isto tako iz jedinica lokalne samouprave, tu su različiti modeli opet prema prilikama jedinica lokalne samouprave. Pa sam zato i tražila i razmišljala o tome, to ne može ministar Jovanović ali može utjecati na ministra Linića ili na sve nas da promijenimo Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave pa da onda jedan mali udio iz poreza na dohodak poveća da to pripadne upravo gradovima općinama i županijama i tada bismo mi eventualno zadovoljili tu potrebu povećanja javnih potreba i u osnovom školstvu i u predškolskom odgoju. Ja sam napomenula da je to samo jedan od modela našeg promišljanja rješavanja ovoga problema, ako se ministarstvo ne odluči o 100%-om financiranju ovoga prijedloga prijevoza za ovu djecu koja su u nemogućnosti pohađati u svome mjestu stanovanja predškolu.
Stjepan MIlinković replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Roksandić rekli ste da mnogi roditelji i ovih dana kada su i prijemi u dječji vrtić i kandidiranje proživljavaju teške traume. Razumljivo je uistinu proživljavaju pa i mi koji smo nositelji određenih dužnosti u lokalnoj samoupravi isto tako svako to dijete koje eventualno ne uspije, a hvala Bogu u mojoj sredini uspije ali mnogih koje to traumatizira ali neusporedivo je. u svakom slučaju u današnjim okolnostima kada mnoge mlade obitelji se bore za golu egzistenciju, kada je radno mjesto bogatstvo i u tim okolnostima a poslodavci nemaju puno milosti i razumijevanja, problem za njih izgleda nesavladiv. I sada u tim okolnostima govoriti o konvenciji o pravima djeteta o pravima ovakvim, o pravima onakvim, a što je sa pravom na osnovnu socijalnu sigurnost toga djeteta? Mnoge obitelji o tome svjedočimo nemaju ni osnovnu socijalnu sigurnost, ekonomsku da mogu živjeti normalno i zdravo u svojim obiteljima. Naravno da postoje tu i velike regionalne razlike o kojima ste vi govorili. U mnogim sredinama nije dostupnost radnih mjesta ista kao što je možda u većim sredinama, a poglavito tu podvlačim problem u ruralnim područjima u našim sredinama gdje su se mnoge obitelji opredijelile i formirale uzorna OPG-a i svaki trenutak su nastojali u tom dijelu provesti i raditi ne mogu sada bore se, a jednostavno ako imaju tu mogućnost da ne mogu se posvetiti djetetu zasigurno je to hendikepira, a ako ne mogu upisati u dječji vrtić je dodatna teškoća i stavlja ih u neravnopravan položaj. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega MIlinković kolega je Kolam dobro u svojoj raspravi za koju sam rekla da ću potpisati u potpunosti rekao da je ova problematika predškolskog odgoja jedna vrlo široka problematika. Vi ste u svojoj replici obuhvatili ja bih rekla velike probleme ovoga društva, a sada ću vam reći zašto ću spomenuti nezaposlenost. Znate li što se dešava u onim jedinicama lokalne samouprave i onim dječjim vrtićima gdje je mali broj mogućnosti da djeca se upišu i ja sam zato govorila u dječji vrtić i kolegice su o tome govorile, da roditelji doživljavaju traume. Pa zamislite jedan od kriterija za upis i prednost pri upisu u dječji vrtić može vam biti zaposlenost roditelja. Danas je nezaposlenost sve veća, u mom gradu Sisku svaki dan netko izgubi radno mjesto, uglavnom su to mladi ljudi. I znate što se onda dešava u nekim sredinama? Dešava se upravo to da ovaj kriterij zaposlenosti oba roditelja i prednost za djecu zaposlenih roditelja dožive da djeca više uopće, ako otac ili majka izgube radno mjesto kuda su kažnjeni time što im je egzistencija ugrožena oni bivaju i kažnjeni time da gube mjesto u dječjem vrtiću. To je tragedija. I zato kažem i slažem se sa kolegom Kolmanom, mi danas ne raspravljamo o tom problemu ali i raspravljamo. Raspravljamo zato što je to sve vezano upravo uz financijsku situaciju jedinica lokalne samouprave i uz mogućnost da se kroz javne potrebe u predškolskom odgoju osiguraju sredstva za svu djecu koja žive na tom području.
Josip Borić replika.
Hvala lijepo. Pa kolegice Roksandić, vi ste rekli, napomenuli ste u svojoj raspravi probleme između ruralnih i gradskih sredina da je u gradskim bolje. Nije. U velikom gradu, recimo u gradu Rijeci vi imate gotovo 5 stotina djece neupisanih u dječje vrtiće koji su ostali izvan sustava. Znači da ni veliki gradovi ne mogu rješavati pitanje predškole samo na tako jednostavan način, ne samo predškole nego cijelog predškolskog odgoja. Doduše tamo ih najviše u jasličkim skupinama. Ali to pokazuje jasno potrebu da treba nešto investirati. Međutim, nema investicija tamo. A ono drugo što ste rekli, znači da neuspjeh svih nekakvih najavljenih reformi je očit. Mi smo čuli na početku mandata ministra da će se recimo isušiti močvara u sportu. Ako je ona postojala, ja ne znam da li se isušila ili je postala veća. Po mom osjećaju postala je još veća a sport nestao uopće iz fokusa hrvatskih građana. Čuli smo priču o zdravstvenom odgoju. Uveden, počelo se, tek sada traje javna rasprava. Morao je intervenirati Ustavni sud da se nešto napravi kako spada. Sada čujemo druge najave. Judo u školama. Gdje? Čujemo najavu novih, nove reforme osnovno-školskog obrazovanja. Pet razreda, ajmo reći razredne nastave plus četiri ono ajmo reći što smo sada imali od 5 do 8 razreda. 9 godina osnovne škole. Pa ovakvim reformama koje u biti nema, koje samo nameću nekakve obaveze bez sudjelovanja države da te iste i obveze plati, da se stvore uvjeti, infrastrukturni uvjeti. Naš sustav je svakim danom moramo to zaključiti sve gori i gori, da ne govorimo o potplaćenosti onih koji taj sustav vode i uređuju i rade u njemu koji su nikada bili manje plaćeni sa nikad više nametnutih obveza. Opet kažem od istog ministarstva i ministra. Jednostavno problemi su itekako vidljivi a ovo ocjenjivanje gdje smo izgubili sada mnogo uspješnih učenika jasno pokazuje da je sve otpočetka promašeno.
Odgovor na repliku Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Borić ja se s vama u potpunosti slažem, nisam pobornik onoga da ulazimo u reforme zato da bismo zadovoljili neke naše planove i programe pa makar to bio i Plan 21. koji više nitko ga se ni ne drži. Ali činjenica da je ovo ozbiljno područje, područje obrazovanja a da se vrlo često izmjenama i dopunama, kratkim izmjenama i dopunama i u pojedinim zakonima mi pokušavamo pokazati da smo nešto napravili što je fenomenalno, što je novo, što je reforma. Pa smo tako, dobro ste rekli uveli poprijeko i zdravstveni odgoj i danas ćemo razgovarati inače i o Izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju osnovnoj i srednjoj školi pa ćemo onda vidjeti što tu pokušavamo. Pa smo pokušali malo dirati u udžbenike, pa smo pokušali malo dirati rekla sam u ocjenjivanje učenika. Ali nigdje nismo zahvatili u potpunosti u reformu. Iskreno se nadam i vjerujem u grupu stručnjaka koja radi Strategiju razvoja odgoja i obrazovanja da ćemo napokon dobiti te temeljem, te temelje. Jer nisam pobornik onoga da se svugdje nešto pomalo dira a u stvari se ništa ne napravi.
I Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjedniče. Pa kolegice Roksandić drago mi je da se i kao sustručnjakinja slažete s time da predškolski odgoj, odnosno da predškolu svakako treba uvesti. Ono što bih htio pitati i vas i kolegu Borića na što su me potakli neki navodi koje ste rekli, kolega Borić mi ne može odgovoriti ali možete vi. Da li se politika HDZ-a mijenja kada je na vlasti i kada je u oporbi? Spomenuli ste naime da ste pristupili ustavnim izmjenama da bi u Ustav ušlo da je školstvo jednako dostupno, besplatno i slično ali ću vas podsjetiti da je upravo ova Vlada uvela subvencioniranje prijevoza učenika srednjih škola od mjesta stanovanja do mjesta školovanja. Pa vas pitam onda kako je po logici HDZ-ove Vlade to bilo školovanje jednako dostupno svima. Ako govorimo o nepripremljenosti samo ću vas podsjetiti da Hrvatski nacionalni obrazovni standard … [[Govornik se ne razumije.]] HNOS koji je prema meni bio mrtvorođenče a zašto? Zato što smo se za njega pripremali tako što je Ministarstvo u jednom trenutku reklo e sada prestajemo raditi onako i počinjemo raditi ovako. To nije bio problem mlađim kolegama koje su neke nove metodička saznanja već primjenjivali ali je bio problem starijim kolegicama i kolegama koji su navikli raditi u jednom sasvim drugačijem sistemu i koji se u ovom su se puno teže snalazili. Dakle, pitam vas gdje je HNOS danas, o njemu više nitko niti ne priča? Slažem se sa vama, strategija kada je donesemo, kada bude usvojena, iz nje će proizlaziti nova zakonska rješenja. Uostalom ovo su samo što danas raspravljamo Izmjene i dopune Zakona. Ali vas isto tako pitam. Zašto je vaša Vlada prije donosila kozmetičke izmjene i dopune a nismo imali strategiju upravo kao i sada. Pa me zato zanima da li se vaš stav mijenja s obzirom da li imate Vladu ili ne.
Odgovor na repliku Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Naš stav se ne mijenja, mi smo imali plan razvoja odgoja i obrazovanja od 2005. do 2010. i dalje. Ako se dobro sjećate vlast smo izgubili 2011. Dakle, očekuje se nešto novo. Što se tiče osiguranja sredstava kolega, sufinanciranje prijevoza srednjih škola, kad ste to uveli jeste vi razgovarali sa ravnateljima i sa pročelnicima u županijama, pa napravili ste cijelu zbrku oko toga. Nije se znalo tko to financira, je li to iz decentraliziranih funkcija koje ste smanjili unazad dvije godine. Jeste svjesni toga koliko ste smanjili? Više od 10%. Smanjili ste sredstva za obrazovanje. Pričate o HNOS-u, pa nitko nije izbacio HNOS iz škole, on je bio novina i o tome se pričalo, kao što će se sada pričati i o novom nacionalnom kurikulumu, kao što će se pričati o predmetnim kurikulumima, kao što će se pričati o strategiji. Svako vrijeme donosi nešto novo i mi nismo odustali od onoga što je, zato i jesmo išli čak na promjenu Ustava, čak kolega na promjenu Ustava i tu smo zahvalni svima, i kolegama koji su tada bili oporba, koji su podržali to da bi obvezno obrazovanje bilo besplatno. To je temelj svega. Dakle Ustav nije jednostavno promijeniti i nemojte govoriti da mi kao Vlada nismo imali hrabrosti. Imali smo hrabrosti, ali smo imali još nešto kolega, imali smo kolega i dijalog i razgovor i sa sindikatima, sa našim socijalnim partnerima, ali i s našom oporbom. Razgovarali smo i na Odboru za obrazovanje i donosili vrlo značajne odluke. Ovdje sjede ljudi, vaši kolege iz kluba koji su bili prisutni na odborima, a danas, danas imamo odbor od danas do sutra, neorganizirano i danas se o ničem ne dogovaramo.
Hvala kolegice. Zaključite. Riječ je zatražio ministar Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice. Evo u ovom bloku u ime klubova su govorili uvaženi zastupnici Kolman, Novak, Roksandić. Dakle činjenica ono što sam ja rekao odmah na početku danas uvodno, da niti u prošloj raspravi, a niti danas nitko ne usporava potrebu kvalitetnog ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja. Postavilo se istina između redova pitanje zašto ići u ove neke promjene koje sada mi predlažemo. Pa iz jednostavnog razloga što sva stručna istraživanja, znanstvena istraživanja, posebno OECD-ova istraživanja pokazuju da djeca koja su bila uključena što ranije u rani i predškolski odgoj i obrazovanje u 15.-oj godini pokazuju bolje testove … ispitivanjima u jezičnim kompetencijama, u matematičkim kompetencijama tako da struka i znanost su jasno rekli što si duže i što si ranije uključen u rani i predškolski odgoj i obrazovanje imaš kasnije bolji uspjeh u svom školovanju. I to je razlog zašto pokušavamo što bolje unaprijediti i ovaj dio. Naravno, po zakonu predškolsko obrazovanje je u nadležnosti jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave i zato mi kažemo i navodimo u zakonu da ćemo i posebnim pravilnikom, posebnim mjerilima i kriterijima utvrditi na koji način država može sudjelovati u sufinanciranju ovog projekta koji sada predlažemo i na taj način pomoći gdje god to bude bilo potrebno većim dijelom u odnosu na neke sredine gdje će biti manje. Zato se to ne može fiksno reći 50% jer će negdje trebati više pomoći, negdje će trebati pomoći manje. Rekao sam vam danas da je po prvim rezultatima upisa u prve razrede osnovne škole upisano 40 272 djece. Čuli smo danas nekoliko podataka da oko 500 djece nije bilo uključeno u niti jedan oblik predškolskog odgoja. Po podacima koje mi sad imamo, koji su najsvježiji, 1500 djece u ovoj godini nije bilo uključeno u niti jedan oblik predškolskog odgoja, 1500 djece. Pa prema tome, ako je do sada predškola funkcionirala zar zaista mislite da će ovih 1500 djece biti toliko opterećenje i za lokalnu samoupravu i za državu da se ovaj projekt od 2014., 2015. neće moći ostvariti. Ja mislim da neće biti takav problem i da će upravo kako smo naveli zajedno sa općinama, gradovima, županijama kroz državni proračun se osigurati da svi oni koji nisu pohađali niti jedan oblik predškolskog odgoja budu uključeni godinu dana prije polaska u osnovnu školu. I ponavljam gospodine Hrg, to nema veze sa osnovnom školom, to nije nulti razred niti je prvi razred potencijalnog 9-godišnjeg obrazovanja koji će možda biti nakon što se usvoji strategija, nakon što se donesu novi planovi razvoja odgoja, obrazovanja, znanosti i tehnologije u Republici Hrvatskoj. Na političku demagogiju Borića uopće neću odgovarati jer ovo nije mjesto gdje danas trebamo politizirati. Trebamo naći rješenja kako da naša djeca zaista imaju najkvalitetniji sustav odgoja, obrazovanja i znanosti u Hrvatskoj i zato sam uvažene zastupnice i zastupnici upravo ja predložio izmjene zakona koje su trenutačno na snazi i donošenje strategije. Koncept kompletno donošenja strategije, ustrojstva tijela je prijedlog Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta i to mi radimo, dakle pokušavamo riješiti probleme koje smo naslijedili. Pa nisam ja kriv što su pedagoški standardi bili doneseni nerealni, nisam ja kriv što nema dovoljno dječjih vrtića jer je to sve zatečeno stanje i mi ćemo to promijeniti. Nije dovoljno za to 17 mjeseci, ali vas uvjeravam na kraju ovog mandata će se vidjeti rezultati koji će pokazati da je hrvatski sustav odgoja, obrazovanja, znanosti i tehnologije bolji nego u trenutku kada smo ga preuzeli dolaskom na vlast.
E sada ćemo čuti replike. Prva kolegica Ivanka Roksandić.
Hvala. Slažem se gospodine ministre da trebamo zajednički naći rješenje i mi nudimo nekakva rješenja, ali ih vi zaista ne želite možda i prihvatite, ja bih bila zaista radosna jer nisam negativno raspoložena rekla sam vam prema uvođenju ovog obveznog predškolskog obrazovanja, odnosno predškole i zaista bi bila sama protiv sebe kao profesor da sam protiv toga. Ali vas želim upozoriti na nešto. Prihvatite naš amandman, podržite to da se ovaj prijevoz a on će biti potreban upravo u jedinicama lokalne samouprave koje neće moći osigurati sredstva u najsiromašnijima zaista osigura u državnom proračunu. Ako smo našli novce za osnovne škole i srednje škole, evo sad smo spominjali nađimo i za tih 1500 djece. Neće svih 1500 ni biti potrebno voziti. Dakle, bit će moguće u državnom proračunu to naći. I zato vas molim, ostavite ovaj članak 50. sadašnjeg zakona u potpunosti isti. Nemojte reći da se sredstva za program javnih potreba u području predškolskog odgoja osiguravaju u državnom proračunu kroz javne potrebe. Između ostalog, navodi se i program predškole. Sada ste predložili dio programa predškole. Ostavite to program predškole jer to će biti jamstvo da ćete moći zakonski osigurati i sredstva za prijevoz ove djece u predškolsku, ove djece koja neće moći biti, prolaziti program predškola u mjestu stanovanja. Evo to je ono na što mi cijelo vrijeme upozoravamo, to je ono o čemu su kolegice i kolege pričale. I zato kažem, nismo mi protiv uvođenja predškole. To govorim i ponavljam zbog javnosti ali i zbog načina financiranja to jesmo.
Josip Borić, replika.
Hvala lijepo. Pa moram reagirati na navod ministra da se služim demagogijom pa ću pročitati što je demagogija. Metoda kojom se služi demagog podrazumijeva obmanjivanje lažnim izjavama i obećanjima. Niti sam u poziciji kao saborski zastupnik oporbe da dajem bilo kakva obećanja, niti sam ih dao. Samo sam napravio presjek djelovanja Ministarstva obrazovanja u proteklih godinu i pol dana i svih onih obećanja koje je ministar dao a ta definicija kaže i sljedeće. Danas se to odnosi na osobu, uglavnom političara koji lažnim obećanjima, spektakularnim optužbama i sijanjem iluzija stječe povjerenje širokih masa i upravlja njihovim ponašanjem. Kad to pročitam i znam što se dešavalo u Ministarstvu obrazovanja, kakve smo sve najave imali onda je jasno da ovo savršeno odgovara na vas gospodine ministre. I za mene su ovi spektakularni rezultati za vas zapravo najporazniji dio aktualne politike ove aktualne Vlade u proteklih godinu i pol dana. Hrvatski obrazovni sustav nikad nije bio gori nego u proteklih godinu i pol dana u cjelini.
Branko Hrg, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, evo hvala na odgovoru da program predškole pred polazak u prvi razred osnovne škole u stvari neće biti u onom obveznom obrazovanju od 9 godina koja se najavljuje. Ali onda ne vidim smisao ove obveze u ovom zakonu, jer ako se radi o 1500 djece kao što je to ovdje već bilo govoreno u Hrvatskoj to se moglo ovako riješiti. To su vjerojatno nerazvijenija područja, siromašnija, otoci ili nešto tako i to se moglo odmah obaviti jer brojke pokazuju da se program predškolskog odgoja pred polazak u osnovnu školu odvija u Hrvatskoj u ogromnom velikom postotku bez da je netko to propisao kao obavezu. Znači da su i roditelji i jedinice lokalne samouprave i ustanove koje djeluju diljem Hrvatske to davno prije prepoznale, pa tamo negdje od 80-tih godina se taj program u krajnjem slučaju provodi i da ga oni već kao takovog provode. Ono što je bitno i što je važno i na što u stvari većina kolegica i kolega upozorava je problem financiranja. Dakle, dijete koje, bilo je ovdje govora o gubljenju radnog mjesta, o ispadanju iz vrtića. Znači, dijete koje je u završnoj godini vrtićkoj skupini pred polazak u osnovnu školu može se dogoditi da roditelji ostanu bez posla i da ono mora izaći iz vrtića. Da li ćemo to dijete u polovici neke pedagoške godine seliti u malu školu, tražiti negdje njegovo mjesto kud će ono dalje ići. Ako je obvezno onda mora biti besplatno, ali ako je to zakon onda ga se ne može trpati na leđa lokalnoj samoupravi.
U ime Kluba zastupnika SDSS-a, kolega Dragan Crnogorac. Izvolite.
Dobar dan. Poštovana potpredsjednice, poštovani ministre sa suradnicom, kolege i koleginice. Klub zastupnika Samostalne demokratske srpske stranke će podržati ovaj predlog izmjena i dopuna Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi prije svega zato što je human, zato što je razuman, ja bih rekao zato što je ljudski. Samo nam je žao i nadamo se da će biti usvojen, ali nam je žao da se predviđa da će stupiti na snagu tek iduće godine iz više razloga. Prije svega, u današnjoj raspravi, dakle nitko nije smatrao upitnim uopšte da li to treba uvesti ili ne. Ja vam mogu reći da mi je žao jako puno roditelja i njihove dece koji nisu imali mogućnosti da im djeca vrtić pohađaju kao što zakon kaže od 6 mjeseca života. Verovatno zato što nisu imali mogućnosti, možda i ta mesta nisu imala infrastrukturu za to. No međutim, prije svega sa stanovišta ovih izmena mi prvo gledamo sa pozicije dece i roditelja koji ih šalju tu decu u vrtić, odnosno u ove predškole. Do sada su oni to morali plaćati. Od sada se ja nadam barem tu godinu neće morati plaćati, ne ovih hiljadu i pol koji će još dodatno moći da pohađaju, nego na sve one koji su do sad pohađali, a plaćali su je. Kako su plaćali? Pa dosta teško u ruralnim sredinama. Vi možete zamisliti minimalac roditelja 2000, 2500 tisuće kuna i onda mora onu ekonomsku cijenu koštanja vrtića da plaća, odnosno da plaća razliku koju plaća jedinica lokalne samouprave koja navodno nema para. Meni je palo na pamet u današnjoj raspravi ona priča o izborima, o gradonačelniku koji posjećuje vrtić, dom penzionera ili umirovljenika i zatvor poslije izbora pa određuje kome će koliko dati para. Pa najmanje vrtiću, a onda dom umirovljenika pa na kraju se predomislio i rekao najviše zatvoru jer što ćemo mi kaže poslije mandata, pa nećemo ići u vrtić. Svatko valjda gleda sebe. I sjećam se isto tako rasprava da smo ovdje saborski zastupnici bili optuživani koliko imaju velika primanja, a nitko ne govori koliko velika primanja imaju župani, dožupani, gradonačelnici, dogradonačelnici, pročelnici, direktori javnih ustanova, ustanova koje je osnivač i jedinica lokalne samouprave, firmi. Nitko ne gleda gdje se rasipa taj sav novac da tako kažem državi, a na kraju opet to moraju da plaćaju da tako kažem roditelji stisnuti svom silom ove teške situacije. Spominjali ste Kostajnicu, ja se pitam koliko tamo ljudi uopće radi? Ali zato smo dužni tko će platiti? Da li će platiti državi jedinica lokalne samouprave? Ja bih rekao nebitno, ali znam da mnoge jedinice lokalne samouprave kao što je kolega iznio u današnjoj raspravi 31.12. puštaju sredstva. Znači, imali su ta sredstva, ali nisu ih pustili jer su im trebala za možda neke druge demagoške stvari koje su odrađivali, kojima su bili dužni. Da, muči i mene ovaj prijevoz. Ja se sjećam nekih učinaka HNOS-a koji su bili i koji su ostali kao jedan loš teret, a znate kome? Roditeljima. Da, kada se uvodio HNOS bilo je besplatan prijevoz, besplatni udžbenici i što je onda bilo? Onda je bio pritisak izdavača, pritisak prijevoznika, podizali su cijene. Koliko je bilo udžbenika iz matematike? Ali su se morali kupiti. A što je poslije toga ostalo kad je država rekla da više to ne financiramo? Tko je to morao da kupi? Pa roditelji. A nitko nije rekao ovim ljudima koji su se bavili trgovačkim poslom sad morate smanjiti cijene, ne, oni su ostavili te iste cijene i teret je pao na roditelje. Zato ćemo mi izuzetno podržati ovaj zakon. Što se tiče vrtića pa i eto što se naobrazbe na jeziku i pismu nacionalnih manjina ja bih istakao dakle da trenutno imamo 27 vrtića gdje polaze ukupno 1 752 polaznika nacionalnih manjina predškolske dobi i u ovih proteklih godina se uobičavalo pravilnikom da svatko dijete dobije 75 kuna mjesečno da kupovinu didakte iz nastavnih sredstava koji nažalost ne mogu u Hrvatskoj za potrebe specifičnosti određenih nacionalnih manjina da kupe ovdje. No međutim, taj iznos se nije promijenio od '97. godine. Isti je od '97. godine, a ujedno se i smanjivao. Prvo je bio 12 mjeseci pa 10 i sad na kraju 8. Meni bi bilo drago da se ova sredstva barem vrate, ako ne povećaju, ali barem vrate na onaj broj mjeseci koji su isplaćivali, barem i 10 mjeseci koji su dobivale da tako kažem. Važnost obrazovanja možda sam to trebao na početku da govorim, ali kažem zbog ove rasprave sam odlučio da govorim ovako, od prve do treće godine života to je nama svima jasno onima koji se bave ili koji su učili škole pedagoške da su jako bitne u životu djeteta. No međutim, isto tako sve one iduće, a naposljetku ova 6 godina mislim da je jedan kolega spomenuo da svi moraju upisati školu. Ne, ne moraju svi da upišu školu, postoji ja mislim da i danas imamo podatak da su nekoj djeci prolongirana upis u školu jer ako nemaju, ako ne zadovoljavaju zdravstvene kriterije on se odgađa za godinu dana. Zakonom je propisano, ali ne mora da bude tako. Tako da kompletno obrazovanje do polaska u školu je izuzetno bitno. Pokušat ću da završim kao što sam i započeo, dakle žao mi je roditelja koji nemaju mogućnosti da svoju djecu pošalju u vrtić od 6 mjeseca života. Čak smo razgovarali da kaže nemaju pravo djeca iz proračuna. A imaju pravo kad se rode da naslijede dug ili barem dio državnog duga. Dijete kad se rodi u RH već je dužno, ali nema pravo na ništa. Mi smo na ovaj prijedlog zakona podnijeli jedan amandman. Dakle, prije svega radi usklađivanja terminoloških izraza u članku 15. stav 1. alineja 5. predlažemo da se umjesto programa za djecu pripadnike nacionalnih manjina uskladi izraz dakle da se zamijeni izrazom programi na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Mislimo da je to apsolutno primjereno, primjerenije nego što je predloženo i nadamo se da će ovaj amandman biti usvojen. I ono što je nama još što se malo tko da tako kažem doticao o pozitivnom iz ovoga zakona jeste dakle tko na neki način ne bi smio biti zaposlen u vrtiću, dakle tko ne bi smio tu djecu da odgaja. I nažalost, nije ovaj zakon toga se dotaknuo ali bi bilo dobro da se dotaknuo čak i upravljanja vrtićima putem upravnih vijeća jer mi mislimo da tu ima dosta mogućnosti da se on još na taj način izmjenama toga dijela poboljša. Govorim čak i o upravljanju mjestom ravnatelja ili direktora vrtića jel nemate uvijek situaciju da imate osobu koja je pet godina provela, to govorim u nekim dijelovima Hrvatske da je provela u predškolskoj naobrazbi, dakle to je predviđeno da bi se mogao imenovati ravnatelj. Mislimo da je tu trebala postojati još jedna opcija koja bi to pitanje riješila. Ali u svakom slučaju kao što sam rekao ovaj dio odnosno ovaj kompletan zakon je i dio programa Vlade RH koji smo mi podržali i mi ćemo sigurno u petak podržati ovaj zakon. Žao nam je kao što sam na početku rekao što on možda nije stupio ili već sada od 31.8.nažalost, ali će stupiti 2014.godine. Hvala vam puno.
Replika Ivanka Roksandić.
Hvala. Kolega Crnogorac vi ste ovako malo naširoko o svemu i svačemu pričali ali ja ću se vratiti na dvije stvari. Jedna se odnosi na članak 48.sadašnjeg zakona stavak 4.i mislim da ovu besplatnost koju vi stalno potencirati ja bar mislim da vi niste dobro razumjeli. Dječji vrtić koji je osnovala jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave naplaćuje svoje usluge od roditelja korisnika usluga sukladno mjerilima koje utvrđuje predstavničko tijelo te jedinice osim u programu predškole, to je sada novina, koji je za roditelje besplatan. Ona djeca koja idu u vrtić u posljednjoj godini svoga života prije početka osnovne škole ti roditelji čija djeca idu u redovni vrtić i dalje će plaćati taj vrtić. Neće vam oni biti oslobođeni te zadnje godine plaćanja one zadnje skupine. Samo djeca koja ne pohađaju vrtić oni će biti obvezni ići u predškolu i njima bi trebala grad, općina osigurati uvjete dolaska, odlaska i školovanja. Dakle za njih će to biti besplatno.za one koji idu u vrtić oni sami po sebi već u toj posljednjoj godini prije škole ajmo reći u 6.godini svoga života oni idu u vrtić i oni pohađaju program predškole kao redovni program toga vrtića. To vam je razlika. A kada sam govorila o onima koji neće moći osigurati napominjala sam moje područje Banovine, nažalost govorila sam uglavnom o djeci pripadnicima vaše nacionalne manjine koja je naseljena na području Dvora i Gline gdje imamo djece koju zaista moraju krenuti u školu, a znamo kako ljudi žive na tom području i sami ste to istaknuli. I zato mislim da bi za njih država trebala osigurati sve uvjete. I drugo kada ste spominjali HNOS, [[Upadica: Hvala lijepo kolegice.]] nije vam HNOS-om potpisano besplatni prijevoz učenika osnovnih škola i udžbenike nego zakonom znate osnovnom obrazovanju.
Odgovor na repliku Dragan Crnogorac.
Uvažena kolegice, pa da politika je sve to. ja bih rekao da vi možda mene niste slušali jer mi u principu vrlo dobro znamo prošli su lokalni izbori koliko je kandidata za mjesta izvršnih funkcija obećavalo da će poboljšavati uvjete predškolskog obrazovanja ili vrtića, a šta su napravili tu? Tko je šta napravio konkretno? Da li to mogu napraviti? Mogu, zakon im dozvoljava, osnivač može da napravi gospođo kolegice sve vi to vrlo dobro znate. Što se tiče HNOS-a pa u pravu ste ja sam možda htio da iniciram neke druge stvari. Ja se sjećam nabavke i opremanja škola što je bilo dobro, ali vi znate kako je to išlo. Neke su škole imale i laptopove i kompjutere i projektore, neke druge čak nisu ni dobile zato što poslije nije bilo sredstava. A sjećam se vrlo dobro kada nas je jedan državni tajnik upoznavao jel su dobili ili nekako su uspjeli dobiti dopis jednog ravnatelja jednom izdavaču koji je rekao ne znam od prvog smo dobili novac ili knjige za knjižnicu od drugog smo dobili laptop ali znate šta sada bi nam trebala sredstva da bi malo obnovili igralište. Tako da znate kako je išlo dakle pritisak je bio velik, bilo je tu raznih financijskih interesa. Dakle ja sam htio reći što se tiče prijevoza da nismo ni tada bili najsretniji, nismo ni ovim najsretniji ali bi nam bilo dobro da se jednom riješi da na kraju kada to prestane dakle kada prestane s financiranjem da ne padne na leđa roditelja, a uvijek je to tako, ostane i padne na leđa roditelja.
Branko Hrg replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Crnogorac vi ste jako lijepo govorili o ovom i jako ste bili lijepo dosta puta kontradiktorni sami sebi. Ne znam da li imate kakva iskustava u obnašanju dužnosti čelnika lokalne samouprave pa ako imate vrlo brzo ćete to shvatiti. Ali znate nije baš lako biti čelnik lokalne samouprave u centraliziranoj državi gdje ti sa državne razine svakodnevno dolaze neka nova iznenađenja, a tebi je zakonom propisano što sve moraš raditi. Tako je zakonom popisano kako se financira predškolski odgoj u javnim ustanovama gdje su jedinice lokalne samouprave osnivači, točno se zna što se mora plaćati, koliko to mora biti, koliko je kolektivni ugovor za zaposlenike, koliko mora biti plaća sve je to propisano. Nije propisano jedino da će poskupiti struja, plin itd. to nije propisano kao što nije propisano da će doći do smanjenja decentraliziranih funkcija za lokalnu samoupravu recimo za potrebe školstva. Znate to je ono što nije propisano. I danas govoriti ovdje da su lokalni dužnosnici u kampanji obećavali vrtiće ne znam što sve ne, pa sigurno jesu, Bože moj dragi, pa vi ste rekli da izuzetno dobro podržavate ovaj zakon, da je jako lijep taj zakon, a nakon toga da je nažalost smanjen dio sredstava za djecu iz nacionalnih manjina. Pa što je sve onda aktualna Vlada obećala u kampanji ako bi o tome govorili pa mogli bi vrlo mnogo toga sada izreći, tako da je normalno su lokalni čelnici obećavali ali oni moraju izvršavati svoje obaveze iz Zakona o predškolskom odgoju. I onog prije i onog i ovog sada koji će biti vjerojatno poboljšan i biti će bolje za sve. Ali u svakom slučaju ovo što vam je kolegica Roksandić rekla. Dakle, nije besplatno roditelji će i dalje plaćati.
Odgovor na repliku Dragan Crnogorac.
Ma uvaženi kolega mi vrlo dobro znamo šta se mora plaćati šta se ne mora, Zakonom o financiranju jedinica lokalne samouprave rekao je da se moraju, jedinica lokalne samouprave, dakle prihode čelnika ili da ne kažem kompletno gradskih i drugih uprava svesti na 20% ukupnih prihoda, osnovnih prihoda. Vidite što se radi, radi se da vi sebi ne dirate platu nego dirate ili otpustite nekog tamo nižeg činovnika, vama to ostane tako i dalje. Dakle, nije tu suštinsko pitanje šta se, ili šta se mora financirati ma pitanje je samo dobre volje ili želje. To je po meni jedno od najboljih pitanja. A što se tiče sredstava za nacionalne manjine, za programe nacionalnih manjina. Gospodine Hrg, to je počelo prije mislim u prošlom mandatu, mislim da je HSS isto bio u vlasti, tada, tako da.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice Hrvatskoga sabora i ministre Jovanović, kolegice i kolege zastupnici. Kolega Hrg nisam imao priliku za repliku s obzirom da po Poslovniku i nemam pravo na repliku replikantu. Ali predizborno obećanje ništa ne stoji i nikoga ne obvezuje. Tako da i dječji vrtići koji su bili u programu eventualnih nekakvih političkih stranaka ili nekakvih budućih čelnika jedinica lokalne i regionalne samouprave ne stoje ništa pa tako i evo dostupnost dječjih vrtića u Republici Hrvatskoj prema statistikama koje postoje i u ministarstvu i u nekim drugim aktima u Državnom zavodu za statistiku je 55%. Dakle, 55% djece pohađa dječji vrtić u Republici Hrvatskoj a ostalih 45% nikada ga ne pohode. Nikada nisu stupili nogom u dječji vrtić. Tko to tih 45% djece u dobi do 6.-te godine, o ovom predškolskom ću posebno govoriti ili o maloj školi da tako je nazovemo narodnim rječnikom da nema zabune i govoriti ću o maloj školi. Dakle tko to njih čuva od nula ili plus 0 plus 1 dan do škole. Baka servis? Ili pak roditelji koji zbog djece eventualno ostanu kod kuće? A hvala Bogu u ovoj besposlici, odnosno u pri stopi nezaposlenosti od preko 25% ima takvih puno. Nažalost 40 tisuća djece se u Hrvatskoj rađa godišnje. 40 tisuća upisuje prvi razred osnovne škole, 40, oko 40 tisuća u srednjoj školi. Koliko je umrlih u Republici Hrvatskoj godišnje? 50 tisuća. Razlika 10 tisuća svake godine manje. Dakle, ovo pitanje predškolskog odgoja i naobrazbe te zakona bilo koje vrste u ovoj domeni je vrhunsko pitanje i pronatalitetno odnosno demografsko. I to govori profesor Akrap u svakom svom izlaganju. Upravo navodi problem nedostatka nedovoljnog broja dječjih vrtića ili mreže dječjih vrtića u Republici Hrvatskoj. Dakle tu smo insuficijentni. I da imamo dječje vrtiće i mrežu dječjih vrtića koja, prema kojoj bi svakom djetetu bio dostupan dječji vrtić, onda ovaj problem sa nastavom male škole ne bi ni postojao. Jer ta se nastava izvodi u dječjem vrtiću potpuno normalno od 1. rujna svake godine do svibnja kada dolazi onaj raspust, dječje ferije, holidays ako hoćemo na engleski. I sve je riješeno. No, brine li se država iako to nije njena domena nego je prebačeno na jedinice lokalne samouprave i teret roditelja koji plaćaju razno razne iznose zavisno od pravilnika ili statuta pojedinog dječjeg vrtića u bilo kojemu gradu. Npr. dječji vrtić u Slavonskom brodu je puno skuplji za roditelje nego li u Zagrebu. Tu je gospodin gradonačelnik ostvario da kažem nekakav socijalni mir u kojemu je dječji vrtić maksimalni iznos, cijena dječjeg vrtića u Zagrebu maksimalno 500 kuna, u Slavonskom brodu je o 800 kuna, 700 do 800. I to za roditelje u kojima je zaposlen samo jedan od roditelja, ako su zaposlena dva onda mu je cijena niža. Vrlo zanimljiv poslovnik ili pak statut ili ne znam ni ja što. Zato što su oba dva roditelja zauzeta i dijete mora ići u vrtić. A ovdje jedan slobodan pa on ima samo pravo do 12 a poslije mora platiti veću cijenu. Evo takvi su uvjeti u dječjim vrtićima i stanje u Republici Hrvatskoj. I onda se čudimo da pored one, ajde ja bih rekao rodiljne naknadne i trajanja rodiljne naknade ovo je drugi čimbenik koji odlučuje, koji može pomoći demografskom, demografskoj obnovi Hrvatske. No što to država čini, je li odriješila da kažem kesu kako bismo povećali u toj mreži dječjih vrtića broj vrtića? Je li pomogla jedinicama lokalne samouprave da izgrade vrtiće u onim područjima u kojima ih nema. Na primjer od Slavonskog broda do Vrpulja ima 55 km nema dječjeg vrtića na tom području. Kako će djeca iz općine Bukovlje, Garčin, Andrijevci, Gundinci, Vrpolje, Kopanica ići u malu školu? I gdje? Nema dječjeg vrtića. I na kraju krajeva kada već imamo i spominjemo male škole onda dobro znamo da u cijeni koju, koja se plaća učiteljima razredne nastave koji obavljaju to i to ne znam u kojem, u kojem trajanju, da li je to treći, četvrti, tri mjeseca. Je li nastavno obrazovani program ili kurikulum te male škole koja se obavlja u mjestima gdje nema dječjih vrtića, jednak onome koji obavljaju djeca koja idu u vrtić i koja to uče od 9. mjeseca jedne godine do svibnja iduće godine, to je 9 mjeseci. Može li se sve zbiti u ta tri mjeseca, svo da kažem nekakvo gradivo ili ono što treba djecu naučiti prije škole, a svi smo ovdje suglasni da je ono što djeca nauče do 7. godine vrlo bitno u životu i da u 15.-oj godini oni koji su pohađali dječji vrtić pokazuju znatno veći, imaju veći kvocijent znanja i umijeća nego oni koji nisu pohađali dječji vrtić, a 45% djece u Hrvatskoj ne pohađa dječji vrtić, da ponovim ponovo onu tezu ispočetka. A u Europi smo. I na kraju krajeva, Hrvatska je imala demografske gubitke koji su veći i od Francuske i od Rusije, a pogledajte dostupnost i mrežu dječjih vrtića u Francuskoj i kolika je cijena dječjeg vrtića u Francuskoj. Nula, zero. Od Napoleonovih ratova su ogromni gubici francuski u ljudstvu, Prvi svjetski rat, Drugi svjetski rat, Pariška komuna i ne znam ni ja što. I što je Francuska zaključila, da svakom djetetu bude dostupan i besplatan dječji vrtić i tako je to u Francuskoj. A Hrvatska, trebamo li govorit o gubicima, od '41., '45., Prvog svjetskog rata itd. Ja ne bih ovdje htio politizirat u tom smislu nimalo da me ne bi netko krivo shvatio, a o Domovinskom ratu da ne govorim. I što sad imamo? Imamo Hrvatsku kao demografsku ruševinu koja se urušava svakim danom, iz godine u godinu brojimo veći broj umrlih za 10 000 nego broj rođenih. Dobro da se i taj broj od 40 000 novorođenih održava uopće i to je pravo čudo. I zato ovdje kad se svađamo o HNOS-u, ovome, onome, ma nije to bit toga, nije bit članak 23. i 24., nego je ovo o čemu sam u početku govorio. To je bit svega. Hoćemo li to promijeniti napokon ako treba. Pa evo vidite, bolnice koje su u gubicima dobivaju sanacijskog ravnatelja i postaju vlasništvo države, jednom odlukom ministra. Možemo li kao država, kao Republika Hrvatska, kao Ministarstvo, postati suvlasnici vrtića i još u njih ulagati. Pa evo danas slušam na Odboru za graditeljstvo i prostorno uređenje da su plaće u AUDI-u za kojega znamo poslovanje i znamo kako se mućka u njemu i što se radi sa nekretninama itd., prosječna bruto plaća je oko 12 000 kuna, 230 zaposlenih to je godišnje 56 milijuna kuna. Pa dajte usmjerimo sredstva koja se nemilice troše na raznorazne način eu ovoj državi gdje se kupuju automobili 1700, 500, pitaj Boga koliko, kupuje HEP, kupuje Policija, kupuje svak živ, pa može se malo povesti i u starijem autu Bože moj, polakše. Pa dajmo za našu djecu, dajmo da se izgrade vrtići. Pa evo gledajte sinoć je bilo na televiziji, Samobor je izgradio tzv. montažni dječji vrtić, energetski potpuno učinkovit, jeste li gledali na televiziji, sa svim sadržajima, je li tako ministre. Samobor, u gradu Samoboru, za vrlo male novce. Pa možemo li mi doći pameti napokon i ovdje našoj djeci osigurati dječje vrtiće, dostupnost i kvalitetu dječjih vrtića u ovoj državi. Možemo, samo hoćemo, je li hoćemo ili ne možemo, a možemo, samo dobre volje, pameti. I sad idemo na članke koji su ovdje. U članku 8. gdje je lijepo propisano što se to u dječjem vrtiću ostvaruje i sad govori program njege, odgoja itd., ranog učenja stranih jezika, to je zadnja točka, programi umjetničkog, kulturnog, vjerskog i sam sam svjedokom, imam pet unuka i što oni sve uče u dječjem vrtiću i mogu reći da sam ajde da kažem donekle i zadovoljan. U članku 23.a kaže ovako program predškole obvezan je za svu djecu u godini dana prije polaska u osnovnu školu. Točno je da postoji pravilnik, tako piše u Ministarstvu, ali vjerujte mi znam općine koje taj program provode da kažem pomalo zbrda-zdola, znam one koji propisuju natječaj za učitelje razredne nastave i primaju koga hoće, pa i nestručne osobe primaju zato što je politički podoban, da obrazuje tu našu malu djecu u maloj školi. Svašta se radi ministre, svašta se radi na terenu, svašta se događa ne terenu. U slučaju da na određenom području nema dječjeg vrtića, a tih je područja jako puno ili osnovne škole koja provodi program predškole, jedinica lokalne samouprave dužna je osigurati, dužna, ne može, dužna je osigurati. To znači da se dio obveze prebacuje isključivo na jedinicu lokalne samouprave. Koja je potpora države u tome, u toj dužnosti da se osigura jedinici lokalne samouprave? Na koji način će se dio eventualno sredstava ako je dobre volje o kojoj sam govorio, prebaci malo iz države na jedinicu lokalne samouprave pa da se ta nastava izvede kvalitetno, uniformno, jednako za svu našu djecu. Pa to su naša djeca. Nadalje, piše lijepo ako nema unutar 20 km osnovne škole ili vrtića onda je jedinica lokalne ili regionalne samouprave dužna osnovati dječji vrtić. Gledajte osnovati dječji vrtić ili njegovu podružnicu, pa to nije mala stvar osnovati dječji vrtić. Rekao sam evo primjer Samobora koji se da kažem dovinuo pa je jedan dječji vrtić osnovao montažnog tipa, energetski potpuno učinkovit, izoliran, sa svim mogućim sadržajima koji postoje uopće u najmodernijim dječjim vrtićima u svijetu. Tako da je ovo zaista ovako dužnost da, a financijska obveza ništa od Ministarstva, kesa zatvoren. Lako je tuđom rukom gloginje mlatiti! To nije problem. U članku 24. se propisuje da u dječjim vrtićima na poslovima njege, odgoja i obrazovanja, socijalne i zdravstvene zaštite, te skrbi o djeci rade sljedeći odgojno-obrazovni radnici: odgojitelj i stručni suradnik, pedagog, psiholog, logoped i rehabilitator. E sad kod ovog rehabilitatora smo mi se malo zamislili pa smo uputili gospodinu ministru i jedan amandman. dakle, postoji edukacijski rehabilitator kao zanimanje, kao struka, pa smo u tom smislu postavili i jedan, još jedan amandman u proceduru pa ćemo vidjeti šta će reći na kraju krajeva gospodin ministar. I još jedno pitanje. Ako već u općinama nema vrtića ili nema pak osnovne škole koja bi mogla obavljati posao male škole da kažem. Zbog čega se ne bi angažirali kadrovi i stručnjaci opremljeni u dječjim, evo recimo Slavonski Brod gospodine ministre. Dakle, dječji vrtići Slavonski Brod, ima ih 11 ali su svi jedna ustanova dječji vrtići zbog čega ne bi izišli, malo mrdnuli po općini recimo Andrijevci i Garčin, pa da kadrovi koji imaju iskustva, koji su već uhodani u tom području ne odu kada rade do tri, odu popodne pa obave nastavu male škole po selima, po školama u Andrijevcima. Može li se to dopustiti da i ti kadrovi koji su kompletirani, koji su već etablirani u te poslove, u poslove dječjih vrtića i male škole, da odu, pa da evo na osnovu natječaja, na ugovor o djelu zarade nešto da kažem novčića ili pak oni koji su na burzi rada, na birou, doduše možda bez iskustva ili opet ima ih i sa iskustvom da i oni zarade koji novčić tamo. Ne. Dakle, jedinica lokalne samouprave čiji je jasno čelnik na čelu te jedinice, neću govoriti kao što netko kaže šerif ovdje ali on odabire na osnovu natječaja te izvođače radova na maloj školi, da kažem pod navodnicima [[Upadica Zgrebec: Privedite kraju raspravu.]] Evo sekunda. I što se događa? Događa se to da nestručne osobe obavljaju upravo ovu nastavu u malim školama. Zbog toga teško je reći je li čovjek za ovaj zakon, ima dobre namjere, ali izvedba je upitna pa će i klub HDSSB-a eto biti suzdržan u vezi ovog zakona. Hvala lijepo.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo dopredsjednice, gospodine ministre, kolega Grubišić. Imam repliku na vaše opće izlaganje jer niste dovoljno jasno rekli čini mi se ono što ste htjeli reći u smislu centralizacije onoga što je bit, ujednačavanje uvjeta u školstvu Republike Hrvatske. Smatram da treba reći sljedeće, jer je to činjenica da ova vladajuća garnitura uprkos svom obećanju da će decentralizirat državu u onom pravom sadržajnom smislu upravo provodi grubu, krutu, totalnu centralizaciju države. Ali u kom smislu? Da centralizira novac? Da centralizira prihode misleći na poreze, misleći na ovo, misleći na ono, a decentralizira obveze. Znači decentralizira srednje, osnovno školstvo pa i ovaj predškolski odgoj. Tko god ovo ne bi priznao neću s njim razgovarati jer je ovo činjenica. Znači ova vladajuća garnitura decentralizira obveze i na taj način stvara neravnopravne uvjete za razvoj u državi Hrvatskoj. Smatram da bi država trebala garantirati, upravo garantirati u punom smislu te riječi, garantirati država u svakom i najzadnjem selu iste uvjete školovanja kao na trgu bana Jelačića u Zagrebu. To je smisao države, jake države Hrvatske koja bi trebala osigurati temeljne uvjete. A ovo je totalna demagogija. Gospodine ministre vi ste spomenuli jedan put kolegu Borića da je demagogija. Vaša politika je bila demagogija, da ćete decentralizirati državu jer je upravo od onoga što ste napravili centralizirate novac, možemo reći grubo lovu, a decentralizirate obveze i time cijeli hrvatski, neću reći hajde pučanstvo obmanjujete i demagoški se prema tome postavljate. Žao mi je, nije mi do kritike, ali je ovo na žalost tako.
Hvala. Ne možete ministru replicirati jer ste… Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine Marasović na popravku je li, baš ste vi pogodili ono što sam ja htio reći. Evo vi ste meni popravili moja razmišljanja tako da ste odgovorili i na ono što ja nisam ni izrekao. Ali u svakom slučaju ova Vlada je nastavila upravo sa centralizacijom fiskalnom, dakle fiskalna decentralizacija, a decentralizacijom obveza. Dakle, ona je pravi kontinuitet Vlade HDZ-a i onih koji su vladali do, evo do prije 18 mjeseci uz dodatak daljnje centralizacije. Tako da se mi ne čudimo u HDSSB-u uopće o ovakvim stavovima i ovakvim istupima i ovakvim prijedlozima zakonskim kao što je i ovaj danas što je na dnevnom redu. Hvala vam lijepo.
Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Grubišić, bilo je u nekoliko navrata riječi o predizbornim obećanjima vjerojatno aludirajući na protekle lokalne izbore. I svi kandidati i oni koji su dobili povjerenje i oni koji nisu dobili povjerenje i oni koji nisu mnogi su u svojim programima iznosili izgradnju dječjih vrtića. Naravno da je to legitimno njihovo pravo, jer su time dali značaj ovom prevažnom problemu. U onom smislu u kom ste vi govorili edukativnom i zdravstvenom i svekolikom koji zasigurno donosi i boljem napredovanju u školi sve to stoji. Ali, naravno i svi ti kandidati očekuju pomoć, očekivali su pomoć. Naravno od onoga koji može pomoći. E, ali kada se kreće u realizaciju te pomoći tu nastaju problemi. Bilo to iz EIB-a ili Ministarstva prosvjete. Ako ide na primjer evo mnogi su godinama razmišljali o športskim dvoranama. I onda kad krene realizacija, govorim jedno drugo područje ovo je isto slično. E športska dvorana, e sad ona mora proći provjeru da li je to normativ, da li je to standard za jednodijelnu, dvodijelnu ili trodijelnu. U svakoj sredini, molim vas lijepo, naša mladost želi se baviti športom, želi igrati i nogomet i rukomet i ima dosta talenata. Mnogi talentirani naši nogometaši dolaze iz tih sredina da su mogli. I napraviti takve razlike i neke administrativne ograde to nije dobro. Druga stvar, govorili ste o dobroj volji. Ja sam suglasan s vama što se tiče dobre volje ako ona podrazumijeva naravno i materijalnu pomoć da se pomogne u realizaciji ovih projekata. Ali toga se ne vidi i onda govoriti o nekoj dostupnosti i ravnomjernosti izgleda da to ne ide.
Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Hvala lijepo kolega Milinković. Vidite ja sam prije svega govorio o demografskom problemu Hrvatske i to sam u prvoj rečenici gotovo i naglasio i rekao. Dakle, o problemu pronatalitetne politike. I što nam vrijedi i škola i športska dvodijelna i trodijelna dvorana ukoliko nema djece? Ne vrijedi ništa. Pa vidite koliko smo stanovnika da kažem "izgubili" pod navodnike u 10 godina. Što će nama tolike športske dvorane? Ali vidite u sferi dječjih vrtića je najveća insuficijentnost u obrazovanju uopće u ovoj dobi do 18 godina, dakle upravo taj smještajni kapacitet djece. Škola ima gotovo dovoljno, športskih dvorana ima dovoljno, školskih športskih dvorana, ali vrtića nema. Samo 55% djece ima dostupnost vrtića u RH. Škole, športske dvorane ima puno veći postotak. U tome i je akutalija i u tome i je problem što država propisuje zakon a onda prebacuje obvezu na jedinicu lokalne samouprave koje su većinom u ovoj situaciji pogotovo siromašne. Pa daj da se i država da odriješi svoju kesu pa da pomogne da ta dostupnost vrtića bude i veća od 55% kao što je sada.
Ivanka Roksandić, replika.
Kolega Grubišić vi ste sada u svojoj replici, odgovoru na repliku, rekli nešto što sam ja htjela reći. Govorili ste o pronatalitetnoj politici. Jest činjenica da je osigurati svoj djeci u Hrvatskoj dostupnost vrtića pod jednakim uvjetima jedno od osnovnih pitanja i pomoći pri rješavanju ove problematike, ali nije jedino. Znate, ovo je zaista kompleksno pitanje. No međutim, bit ovog zakona je odgovor na pitanje tko će podnijeti teret financijske obveze koja će se nametnuti jedinicama lokalne samouprave donošenjem ovog zakona? Ništa drugo nije u ovom zakonu kolega Grubišić sporno. I dosada je bila predškola organizirana u dječjim vrtićima pa čak i pri nekim osnovnim školama tamo gdje djeca nemaju dječji vrtić, samo to nije bilo obvezno. Dakle, nije bilo obvezno i roditelj je sam odlučio hoće li dijete ići u program predškole ili neće pa je taj dio tereta i financijski podnio grad ili roditelj. Ovo je pitanje obveznosti i ovo pitanje koje sam postavila tko će to financirati? Samo treba odgovoriti na to pitanje i mislim da uopće spora o tome neće biti. A ono kad ste govorili o nestručnim osobama koje obavljaju te poslove ovdje moram stati u obranu mojih kolega i kolegica zato što se zaista program predškole provodio u dječjim vrtićima, tamo rade stručni odgajatelji, stručni timovi koji svi brinu o toj djeci. Ako se izvodio pri osnovnim školama u nekim manjim mjestima gdje nije bilo vrtića opet su to činili i odgajatelji iz dječjih vrtića i stručni timovi. Tako da što se tiče nestručnosti u tome moramo biti realni i ja ću reći pošteni i priznati da mi imamo itekako vrijednih i zaista ambicioznih odgojnih djelatnika, obrazovnih djelatnika i da ne smijemo sumnjati u njihovu stručnost. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Kolegice Roksandić iznimke potvrđuju pravilo. Ja sam govorio o onim mjestima gdje se mala škola obavlja u školama i gdje općinski načelnik raspisuje natječaj i prima koga on hoće raditi u maloj školi. Shvaćate što vam govorim? Dakle, po svom nahođenju on prima koga on odabere na natječaju za malu školu. I što se događa? Dakle, da se primi i nestručna osoba. To je jedno. Drugo, pitali ste tko će to platiti? Ima jedna pripovijetka kolege dr. Laze Lazarevića koji kaže sve će to narod pozlatiti ili pomlatiti kako god hoćete pa prema tome znamo mi dakle da sve će to narod platiti jel'. Tako i ovo. I sada građani koji pošalju dijete u malu školu evo u jednoj općini, neću govoriti ime općine da se ne bi naljutio načelnik, plaćaju 200 kn malu školu. 100 kuna plaća općina, 200 kuna plaća roditelj ako hoće poslati dijete u malu školu jer će on biti upisan u osnovnu školu i bez male škole. Sada to postaje obveza i sad je zaista pitanje hoće li država pripomoći jedinici lokalne samouprave i roditeljima da ta škola dakle ne košta ništa ni roditelja a da bude obvezna? Obvezu možete propisati, ali onda morate osigurati i financije da se obveza može sprovesti. A ovdje nema te financijske obveze, ali ima obveze pohađanja male škole. I to je zaista zanimljivo ajd samo raspiši i nek plati ili tata, mama ili će platiti načelnik općine jel'. To tako ne ide baš. A to bi bilo to.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kako kolegice Đurđica Sumrak nema pa gubi pravo rasprave po ovoj točci dnevnog reda i na redu je kolega Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjednice. Pa evo da ja nešto kažem o ovom zakonu. Mislim da je ovo itekako važan zakon i mislim da mu je potrebna ovakva široka rasprava kakva se vodi cijelog jutra ovdje. Što imamo mi danas u obrazovanju da bi uopće o obrazovanju govorili o sustavu potrebne su nam i institucije i proces i sadržaj i na kraju rezultat u funkciji stjecanja znanja, umijeća i razvoja sposobnosti. Ovo je velik sustav bez obzira što je on u mnogim malim dijelovima ove države složen na način kako je to svakoj lokalnoj samoupravi možda bilo najlakše. Govorimo o sustavu koji obuhvaća djecu od 6.mjeseca života do polaska u osnovnu školu koji obuhvaća negdje oko 150 tisuća polaznika godišnje. To je 2 do 3% ukupne populacije. Taj sustav ima gotovo 10 tisuća zaposlenika u obrazovanju i 6 tisuća pratećeg osoblja znači gotovo 16 tisuća zaposlenih kojima svaki mjesec lokalna samouprava mora osigurati primanja. Govorimo o 673 dječja vrtića u preko 1600 objekata. Znači nešto što je važno, veliko i nešto čemu se ne bi možda trebalo prilaziti na ovaj ad hoc način, mi ćemo nešto predložiti pa vi to izvolite provesti jer itekako se taj sustav brižljivo gradi ovih proteklih dvadesetak godina. Na njemu država osim zakonodavnih ajmo reći ovlasti i nema nekakve druge veće ovlasti, može samo narediti. Ona to u ovom trenutku i čini. No vraćam se na početak. Institucije, imamo gradovi, općine osnivači su kao i neke vjerske zajednice privatni vrtići su znači sustav, on postoji, on je itekako složen i nadziran. Postoji nadzor putem inspekcija da to funkcionira u skladu sa zakonom koji vrijedio do sada. Proces je postojao od početka od načina upisa, raspisivanja natječaja, određivanja cijene koštanja pa imamo razlike između ruralnih i gradskih područja, pa imamo i ove velike ajmo reći razmirice između plaćanja toga. znači u bogatim sredinama manje u siromašnima više, što je nelogično ali je naša stvarnost. Što se tiče sadržaja on je itekako propisan i kroz programe koje moraju godišnje donositi svaka institucija, svaki dječji vrtić za godinu koja mu slijedi. Naravno da se u skladu s tim program onda ponašamo, radi se s tom djecom od jasličke skupine kažem do same predškole i dobivamo ono što imamo. I što nas onda tjera da sustav koji je funkcionirao u jednom trenutku ovakvim intervencijama gdje se najednom samo kaže obvezna predškole nastane problem. Mi u tom sustavu imamo 150 tisuća djece od toga kroz cjelodnevni program 112 tisuća gotovo 74% djece polazi najveći cjelodnevni program. Sustav predškole 15 tisuća, kratke programe 23 tisuće. Kroz tri vrste vrtićkih programa prolazi se i sustav predškole. I sada kažemo ono što smo danas čuli, kaže klub SDP-a imamo 500 djece koja su ostala izvan sustava, o njima treba brinuti, kaže ministar nakon toga također iz te stranke 1500 djece. Znači imamo jednu improvizaciju gotovo nikakvu analizu na koju je upozorio i kolega Kolman, ne znamo što želimo, gdje želimo doći s time ali naravno uvijek nudimo promjenu nudimo obavezu da to mora biti jer se eto netko sjetio da bi i to moglo biti nešto obvezno. A znamo što je obvezno, ako je obvezno po zakonu onda netko mora snositi i trošak. U ovom slučaju obvezni trošak pohađanja predškole trebaju snositi jedinice lokalne samouprave. ali tada ministar kaže e mi ćemo to sufinancirati. I do sada se sufinanciralo, znam i kakvi su iznosi. Na 20 djece dobijete 400 kuna odlično. Koliko košta teta, koliko koštaju troškovi i sve ostalo što roditelji sami moraju proći da bi dijete uopće ušlo u taj sustav predškole pogotovo u ruralnim područjima to nismo izračunali. Zašto nemamo mi ovdje jedan sustav analize, država je evo ministar nekakav papirić ovdje u rukama kaže evo mi imamo sve analize. Nitko to nije vidio, mi ne znamo uopće o kojem broju djece danas govorimo, mi ne znamo o kakvim troškovima govorimo i ne znamo uopće kako ćemo razdijeliti sve one ovih 150 tisuća koji prolaze tri programa kako ćemo razdijeliti one koji plaćaju da bi odslušali program predškole i tako se pripremili za školu od onih kojima će se to sufinancirati jer je to isto kako kaže ministar potreba, jer su pokazale njegove neke analize da dijete u 15.godini onda bolje razmišlja, onda je kreativnije jer je bilo u sustavu itd. Svi smo mi u svom školovanju, odrastanju prolazili kroz određene sustave i u bivšoj državi je bio sustav predškole, bio je sustav dječjih vrtića koji je bio besplatan koliko se ja sjećam tada. Danas kažemo sve se treba platiti. Neka plate roditelji. Ali uvijek netko mora platiti. A ministar kaže ovaj puta e neka to bude lokalna samouprava jer smo se sjetili da bi predškole trebala biti obvezna i nastane problem. Što je falilo u odredbi zakona gdje je prijašnji ili sadašnji još uvijek aktualni zakon prepoznavao sustav predškole kao dio vrtićkog programa? Ništa. Jesu li sva djeca ušla u prvi razred? Jesu. Hoće li po ovom zakonu sva djeca biti upisana u prvi razred? Hoće. I to je ono što brine, propisujemo obvezu, nemamo nikakav papir, ja ne znam što će se kroz pravilnik propisati ali kada dijete završi predškolu on nije kao dijete koje je završilo osmogodišnju školu jer zadnji razred dobiva svjedodžbu, ne znam, učeničku knjižicu, indeks, diplomu na kraju visokog obrazovanja. Da biste s time ušli u prvi razred kao obvezu. Odlazi na testiranje, roditelji se ili slože ili ne slože sa nalazima onih koji ga testiraju i sami odluče hoće ili otići u školu prije vremena, onda kada treba ili će sačekati godinu dana i tada krenuti u školu. Znači nema nikakve kazne za obveznu predškolu, ne postoji. E sada se onda postavlja pitanje jesmo li mi onda taj sustav dogradili i postavili kako treba. Ostati će opet roditeljima na izbor da se odluče hoće li prihvatiti to sufinanciranje i države i općine i pustiti uopće dijete u tu predškolu. Ako to njima ne paše, ono to neće učiniti. Ako su im to dodatni troškovi prijevoza i svega ostaloga oni to neće učiniti. Ali važno je kažem da se cijelo vrijeme priča da se u ovom sustavu našem, obrazovanja provode velike silne reforme, a ja kažem opet tvrdim da smo trenutačno kada govorimo o obrazovanju možda u zadnjih godinu i pol dana u najgorem dijelu obrazovanja u proteklih 20 godina. Jer da je dobro ne bi nam nastavnici, profesori, učitelji izlazili na ulice, ne bi tražili ono što im je oduzeto jer se smatraju i potplaćenima a vidimo i kroz neke događaje i nezaštićenima. Ministarstvo po tom pitanju nije učinilo ništa. Kakva su nam djeca danas, jesmo li bolji kroz taj sustav nego prije dvije godine. Evo imali smo jednu lijepu odredbu o neocjenjivanju na polugodištu i danas, evo danas je već ne znam, 8., 9. 7. mnogi još uče da isprave svoje jedinice, nije bilo prolaznog vremena. Neki su dočekali kraj godine nespremni. Sve se lijepo uobličilo. A voljeli bi vidjeti i te analize i statistike koliki je uspjeh učenika na kraju ove godine u odnosu na ono što smo imali prije toga. Pa da utvrdimo jesu li nam djeca napredovala kroz neocjenjivanje, jesu li nastavnici to lakše zaključili na kraju kako nam je objašnjavao da to rade zbog toga što im je to teško na polugodištu pa treba onda omogućiti samo jedanputa tu brigu, ili smo bili lošiji. Osobno iz iskustva jer imam djecu znam da su lošiji, nepripremljeni, uspavali su se svi i čekali su zadnjih mjesec i pol dana kažem uvijek ima onih odličnih, iznimnih itd., koje ništa ne iznenadi, ali bogme jedan veliki dio učenika će biti ispod željenih prosjeka. A naravno da će i roditelji onda biti nezadovoljni. Sve u svemu smatram da ovaj sustav ne donosi ništa novo, mi smo sustav predškole imali, on propisuje jednu obvezu koja čini za sada problem. Vidimo svi načelnici i gradonačelnici osporavaju je, znači da nije bilo široke javne rasprave kao što je to rečeno. Jer bi se onda uvažilo valjda i mišljenje načelnika i gradonačelnika nego se implementira at hock jednostavno pa tko koliko dobije biti će sretan, a ministar kažem, ovaj problem najlakše može riješiti tako da odriješi kako se to kaže u narodu kesu i onda problem obvezne predškole neće biti toliki kao što sada izgleda.
Hvala. Ivanka Roksandić replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Borić vi ste dobro primijetili da donosimo nekakve at hock odluke, o tome sam i ja govorila i pitali ste se jesmo li bolji nego pred dvije godine? Nismo kolega Borić jer donošenje at hock odluka mogu samo zakomplicirati život i rad u obrazovanju i roditeljima i učenicima oni to jesu, a i nastavnicima, oni su to učinili upravo ovim neocjenjivanjem na polugodištu, sami ste to rekli. A isto tako nećemo riješiti, dobro ste primijetili da ništa se neće dogoditi ako ministar prihvati naš prijedlog da ono što je uveo obveznim da to obvezno i plati iz državnog proračuna. Jer vi ste dobro spomenuli da će nacionalni kurikulum donositi ministar što je normalno, nadležan za obrazovanje a sadržaj i trajanje programa predškole propisuje se pravilnikom kojeg će isto u 6 mjeseci donijeti ministar. Pravilnikom se može svašta kolegice i kolege propisati na nešto na što mi sada uopće u ovoj raspravi ne možemo ni ukazati. Pravilnikom je moguće puno stvari i mijenjati. Zato je dobro, zaista dobro da zakonski propišemo obvezu financiranja. Ali ne onima kojima je to u ovom prijedlogu dato, jedinicama lokalne samouprave i tako ih opteretimo s još jednim, ja ću reći nametom i obvezom a da im nismo pomogli financijski iz državnog proračuna. Radi se uglavnom o slabijim jedinicama lokalne samouprave, dakle financijski slabijim, to se odnosi na njih, nego suprotno od toga da im damo obveze a ne damo im sredstva. Zato mislim da bi bilo dobro da se shvati i prihvati ovaj naši prijedlog promjene članka 10 u kojem tražimo da se financira obvezatnost iz proračuna Republike Hrvatske.
Odgovor na repliku Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa kolegice Roksandić evo ja u ovom Zakonu isčitavam i one kaznene odredbe, one će biti najvažniji dio ovog Zakona jer ministar već sada može početi pisati kazne recimo za sve ravnatelje, pa jedan veliki jedno 70-ak% vrtića koje uopće ne mogu ispuniti sve ono što mu ovdje piše. Onako odmah odrežimo 5, 10 i više tisuća kuna jer se to neće moći provesti. Svi smo toga svjesni lijepo a ne znam koja je svrha tome, a onda i nepravda. Rekao sam u gradu Rijeci od ne znam 3 tisuće i nešto zahtjeva za upisom gotovo 500 djece je ostalo izvan te mogućnosti. Njima nema kazne, ostanite i zbrinite se kako želite. Imate sada baka servis, imate dadilje sa diplomama ili šta ja znam sve ne, imate mogućnost igraonica sada vidimo d.o.o., ali se zbrinite sami, za njih nema kazni. E sada sustav predškole za vas kazna. Ako to ne napravite pogotovo vi u ruralnim područjima koji ste daleko, nemate čak ni škola kamoli vrtić, ne, ni područnu onu jednu gdje bi to mogli napraviti izvolite osnovati vrtić. Kakve su … [[Govornik se ne razumije.]] ? Neuvažavanje stvarnosti, neuvažavanje jednakosti i stvaranje u sustavu problema koji će samo izaći van na vidjelo sljedeće školske godine. Uzeta je pauza od 8 mjeseci, mi smo o ovome raspravljali u 11. mjesecu prošle godine. Zadnji čas se ušlo u proceduru nakon isteka 6 mjeseci i stoji ovdje već mjesec i pol dana jer smo shvatili, vlast je shvatila da ne može provest na silu, ad hoc ovakva rješenja kao što je to htjela u 11. mjesecu i to je dobro. A da li će naći novce za ovo to ćemo vidjeti.
Ljiljana Cvjetović, replika.
E pa poštovani kolega, nije baš 500 djece, u Rijeci je napravljena analiza gdje po trenutnom broju djece u prvom razredu osnovne škole potrebu za predškolom imalo bi oko 1000 djece. Od toga je redovnim predškolskim odgojem obuhvaćeno cca 800 djece i proizlazi da bi trebalo osigurati provođenje programa za oko 200 djece što po ovom državnom pedagoškom standardu znači oko 10 skupina. I ne govorim da to nije problem, ali ne baš toliki. U Rijeci je najveći problem unutar svake pojedine skupine ima veći broj djece nego što je to propisano ovim zakonom pa su rekli da oko 25% u prosjeku ima unutar skupine veći broj djece, ali u jasličkim skupinama je to odstupanje i veće. I sad je problem ako krenu te prekršajne odredbe ili novčane kazne, a to se za godinu dana neće moći riješit. I još je jedno pitanje, vrijeme trajanja tog predškolskog programa. Prema nekim najavama trebao bi trajat oko 550 sati što bi značilo u jednoj školskoj pedagoškoj godini u prosjeku 3 sata dnevno, ali taj podatak još nije definiran. … [[Upadica se ne razumije.]]
Odgovor na repliku, Josip Borić.
Hvala lijepo. Kolegice Cvjetović, pa kad sam govorio o Rijeci mislio sam na sveukupni dio, znači jasličku skupinu i programe predškole. Činjenica jest da je Grad Rijeka napravio bazene najskuplje u Europi, a možda i na svijetu, pa i dvoranu i neke druge infrastrukturne objekte, međutim za vrtiće novaca nije bilo dosta. I zato preko 500 djece sada nema mogućnost da se institucionalno zbrine, nemaju mogućnost ni da krenu u predškolu ako im se ne riješi kroz nekakav drugačiji oblik. O tome sam govorio. A što se tiče ovih sati i 550 sati novog kurikuluma, to vam je satnica prvog razreda. Ako ćete 210 sati hrvatskog jezika, 180 sati matematike, po 35 sati likovnog, glazbenog ili 70 sati tjelesnog, doći ćete do 550 sati. I ovih 170 je bilo puno s obzirom na kurikulum i sadržaj kojeg su učili jer ne smije učit čitat, ne smije učit pisat i neke druge stvari, a stavlja se pitanje što ćemo učit 550 sati. Hoćemo se šetat po Rijeci, po Rabu ili ne znam kuda i koliko će to koštat. A pedagoški standard se kažnjava. Ovdje jako lijepo piše u zakonu što će se kažnjavat pa zato sam i rekao neka ministar krene pisati kazne svim ravnateljima i za jedno 70% vtića.
I replika ima potpredsjednik Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvaženi zastupniče, vi ste dobro zapravo spomenuli jednu novu obvezu koja se stavlja pred lokalnu upravu i samoupravu u smislu dodatnih troškova. Međutim, činjenica je jedna da koliko god se to može činiti da je relativno malen broj djece za sada neobuhvaćen obveznim programom predškole, nerijetko se to zbiva upravo u onim sredinama koje su financijski usuđujem se reći slabije i onda nametanje njima da moraju to financirati će predstavljati jedan ozbiljan problem. Međutim, čak i u onim drugim sredinama u kojima postoji program predškole taj program sada s jednim drugačijim kurikulumom postaje puno zahtjevniji. To samo po sebi naravno nije loše, ali će predstavljati jedan značajan izazov. Ja bih rekao da se to na odgovarajući način organizira. Međutim, ono što mi se čini da je nažalost isto propušteno u ovom tekstu je činjenica da je materija obavljanja djelatnosti igraonica zapravo nije potpuno obuhvaćena ni uređena zakonom. Naime, u postojećim propisima nema sveobuhvatno definiranog pojma dječje igraonice i zapravo nisu određene vrste igraonica prema aktivnostima koje se u njima odvija, prema sadržajima koje nude, kapacitetu, opremljenosti, broju djece koju mogu primiti, potrebi zapošljavanja određenog broja stručnih osoba itd. I upravo zbog toga danas imamo različite vrste dječjih igraonica sa raznim sadržajima, ali još uvijek nažalost bez propisanih uvjeta u stvarnom, detaljnom smislu u pogledu odgovarajućeg i kadra i standarda prostora i opreme i to je nešto što je možda moglo naći mjesto u ovom zakonu, a nažalost nije i mislim da je prilika propuštena. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Josip Borić.
Pa upravo tako kolega Reiner. Mi evo cijelo jutro upozoravamo da smo ušli u izmjene, a da nemamo nikakvu niti cjelovitu analizu sustava. Ima je ministar i drži je na svom papiru, nitko je nije vidio. Mi smo čuli dvije različite brojke na koga se ovo odnosi. Ministar kaže jednu, 1500, u ime kluba gospođa Špoljar kaže 500, znači nisu se uskladili niti unutar iste političke opcije. A što će tek bit u kurikulumu, što će tek bit u pravilnicima, to su uvijek onako popratni akti koji tek onda izazovu buru. Samo se nadam, evo sjetio sam se jedne crtice iz vremena kad sam ja išao u vrtić, to su '70.-te, kraj '70.-tih prošlog stoljeća, sjećam se kad smo došli prvi puta u tu predškolu onda nam je teta rekla "Drugarice i drugovi, zdravo, zdravo, zdravo". To je bio pozdrav, a mi smo odgovorili "Zdravo, zdravo, zdravo". Nadam se s obzirom na način i na sve ovo što se dešava po pitanju ideologije, da i to neće postati sastavni dio novog kurikuluma.
Kolegica Gordana Sobol, izvolite za raspravu.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre sa suradnicom. Pa ja ću svoju raspravu bazirati, odnosno usmjeriti prema predloženom članku 3., odnosno novom članku 1.a koji definira koje su to javne ovlasti dječjeg vrtića i poslove koje obavlja. Javila sam se za raspravu potaknuta nizom telefonskih upita i dopisa koje sam dobila prvenstveno od strane Društva psihologa, odnosno Hrvatske psihološke komore, ali i Edukacijsko-rehabilitacijskog fakulteta i pojedinačnim dopisima od stručnih suradnika u predškolskom odgoju, dakle u vrtićima. To su i pedagozi i psiholozi, logopedi, defektolozi, rehabilitatori, dakle koji na žalost nakon pravilnika koji je donesen sredinom 2011. godine više nisu imali mogućnosti davanja stručnih mišljenja. Naime, taj pravilnik iz sredine 2011. godine o upisu u školu, a zove se Pravilnik o postupku utvrđivanja psihofizičkog stanja djeteta, učenika te sastavu stručnog povjerenstva eksplicite ne predviđa mišljenje vrtića. Međutim, postoji jedan dio unutar tog pravilnika koji kaže da u slučaju potrebe stručno povjerenstvo može zatražiti i mišljenje stručnjaka drugih specijalnosti te su se u skladu s time pojavili i zahtjevi različitih stručnih povjerenstava i roditelja za mišljenje psihologa i drugih stručnih suradnika vrtića. Međutim, ministarstvo je u veljači prošle godine donijelo pojašnjenja vezana uz taj pravilnik po kojem u stvari dječji vrtić nema ovlasti davati mišljenje stručnom povjerenstvu u postupku utvrđivanja psihofizičkog stanja djeteta, te se te upute odnose i na sva pisana mišljenja uključujući i centre za socijalnu skrb i specijalizirane ustanove, te na sva mišljenja na zahtjev roditelja. U međuvremenu je bila javna rasprava o ovom prijedlogu, dakle zakona koji danas imamo ovdje pred nama u drugom čitanju u kojem se u javnim ovlastima predvidjelo davanje, odnosno izdavanje potvrda i mišljenja od strane vrtića što je dobro bilo prihvaćeno, čak štoviše date su i sugestije kako da se još naglasi uloga predškolskih ustanova u odgojnom procesu. Međutim, evo na žalost u međuvremenu kada je i zakon stigao u Hrvatski sabor ispušteno je ono davanje mišljenja. Ja sam u skladu sa mišljenjima struke i zamolbama napravila i amandman kojim u stvari predlažem da dvojako u stvari ojačamo i pojasnimo koje su to javne ovlasti vrtića. S jedne strane je to na način kako je to i Hrvatsko psihološko društvo, odnosno stručna sekcija, stručni razred za predškolsku psihologiju Hrvatske psihološke komore predložilo da bi se naglasila, dakle da je predškolski odgoj prva stepenica cijelog sustava odgoja i obrazovanja predlažem da se nadopuni članak 3. konačnog prijedloga zakona, te da u novom predloženom članku 1a. da se dodaju novi podstavci u kojem bi se u jednom, da javna ovlast podrazumijeva i organizaciju i izvođenje odgojno-obrazovnog rada s djecom rane i predškolske dobi, te vođenje odgovarajuće evidencije, te procjena razvojnih kompetencija djeteta i vođenje evidencija o njima. To je na neki način analogno onome što imamo Zakonu o osnovnom i srednjem obrazovanju, odnosno u definiranju njihovih javnih ovlasti i tu se stvarno slažem da bi se time naglasio značaj predškolskog odgoja. Drugi dio se odnosi na problematiku izdavanja mišljenja. Naime, bez obzira što pravilnik odnosno tumačenje ministarstva išlo ka tome da stručni suradnici, timovi iz dječjih vrtića ne mogu davati mišljenja ni na čiji zahtjev osim ako se ne varam na zahtjev pravosudnih organa. Ja molim evo ministra, ministarstvo da bilo usvajanjem ovog amandmana ili sa vlastitim amandmanom vrati tu mogućnost mišljenja nazad u ovaj prijedlog zakona. Jer nakon što sam iščitala sve što sam dobila meni se čini da je tu prvenstveno na neki način nerazumijevanje u smislu što stručno mišljenje stručnih timova iz vrtića daje i da to nije u koliziji, da to ne znači dijagnozu, odnosno ono što spada pod nekakvu medicinsku dokumentaciju tim više što cijelo ovo vrijeme umjesto da službenim putem idu ta mišljenja i centri za socijalnu skrb i članovi komisija koji, odnosno povjerenstava koji prate upis djece u škole telefonski zovu vrtiće, stručne suradnike, traže njihovo mišljenje. Ono što se kaže neslužbeno u stvari jer naravno susreću se sa djecom po prvi puta jer ovako ispada da stručni suradnici u vrtićima prate, identificiraju, kreiraju programe podrške za dijete i roditelje a to sve skupa stoji u nekakvim dosjeima, dakle bez neke da tako kažem uporabne vrijednosti a u biti to ne koristi nikome. Dapače, šteti prvenstveno šteti roditeljima. I ponavljam još jednom izdavanje mišljenja o razvojnom statusu djeteta u smislu njegovih razvojnih potreba predstavlja razliku od izdavanja specijalističkog mišljenja gdje je usput uključena i dijagnoza. I stvarno evo ga molim da se evo ako je moguće na način na koji sam to predložila kroz amandmane. S jedne strane ono što je najbitnije od svega stvarno da se ta mogućnost davanja mišljenja prema nadležnim institucijama, a u svrhu dobrobiti djeteta, dakle ponovno vrate u zakon i da stručni timovi stvarno i dalje obavljaju onu punu svrhu zbog koje su i osnovani. Evo zahvaljujem.
Kolegice i kolege, da se sada dogovorimo da imamo još jednu pojedinačnu raspravu da to prije stanke odradimo? Da li se slažete? Hvala lijepa. Izvolite kolega, Ante Babić.
Hvala vam lijepa poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora na susretljivosti, poštovani ministre sa suradnikom, kolegice i kolege. Kako u prvom čitanju, tako evo i u drugom čitanju naslušali smo se stvarno puno primjedaba na izmjene i dopune ovoga zakona. Cilj donošenja ovog zakonskog prijedloga je svakako poboljšanje predškolskog odgoja i obrazovanja i neki su se danas pitali jesmo li se i ovim prijedlogom i izmjenama zakona dotakli onoga da se zapravo radi o jednom boljem predškolskom odgoju. Treba pitati roditelje koji kažu uglas da nismo. Prije 15-ak godina predškolski odgoj uređen je kao dio sustava odgoja i obrazovanja, a svako dijete u RH ima pravo biti uključeno u takav program. Problem je nastao zapravo u tome da je predškola ili predškolski odgoj obvezan. A to za sobom povlači niz stvari koje se ne mogu ostvariti. Nitijedan prijedlog oporbe, nakon prvog čitanja, nije prihvaćen, a upozoravali smo na nemogućnosti provedbe ovoga zakona u općinama i gradovima. Kroz cijelu današnju raspravu vidljivo je da zastupnici koji dolaze iz jedinica lokalne uprave i samouprave, koji zapravo znaju o čemu govore kada svi do jednoga naglašavaju da neće biti moguće osigurati sredstva kako za provođenje programa tako i za prijevoz predškolaca s pratnjom. Ako donošenje svakog zakona gledamo iz perspektive pet ili šest većih gradova onda činimo jednu veliku pogrešku nad onim što namećemo, odnosno onim što nije provedivo. Vi ste gospodine ministre danas čini mi se u jedan ili dva navrata rekli da općine i gradovi koji to ne mogu prevoditi se trebaju ukinuti. Međutim, mislim da ste u krivu i mislim da dobro ne poznajete prilike u Hrvatskoj. A reći ću vam to na primjeru recimo Imotske krajine koja ima 8 općina i sam grad Imotski, ima 6 vrtića i 1 jaslice. Taj prostor je zapravo prostor od preko 700 km kvadratnih koji ima negdje oko preko 450 naselja od kojih je gotovo ili polovica tih naselja sa starim pučanstvom sa jednim ili dva djeteta. Kako onda recimo osigurati prijevoz u tim naseljima? Taj pad stanovništva je zabrinjavajući kako za Imotsku krajinu tako i za otoke i Sinjsku ili Vrličku krajinu. Na tome bi možda trebalo poraditi i o tome je trebalo voditi računa kroz jednu Strategiju demografske obnove. Mogao sam vam spomenuti i neka druga područja, ali to za neko drugo vrijeme. Ukoliko bi jedinice lokalne samouprave i osiguravale prijevoz predškolskoj djeci to bi bio veliki problem i k tome tehnički je neprovediv jer vam prijevoznici ne bi prevozili 2, 3 ili 5 djece sa većih udaljenosti. Zašto jedinice lokalne samouprave nemaju dovoljno sredstava? Pa proračunski prihodi od tih jedinica lokalne samouprave u informacijama koje sam dijelio sa našim kolegama pali su im od 37 do 52%. Što nije malo i nije nezanemarivo ukoliko se zna da dio decentraliziranih sredstava ide 10% za materijalne troškove, a 30% decentraliziranih sredstava ide za kapitalna ulaganja. Veliki broj općina sa područja Splitsko-dalmatinske županije je u jednom specifičnom položaju zbog prijevoza, udaljenosti otoka, trajektnih linija ali i tog nedostatka sredstava koji moraju davati i za protupožarne sezone, za vatrogastvo, za vrtiće, predškolski odgoj, kulturnu baštinu, prijevoz studenata, studentske stipendije, pomoć rodiljama i drugo. Zašto je tome tako? Pa očito je da nema gospodarskog rasta, nema investicija, ta porezna politika jednostavno guši investitore i to je vidljivo na svim područjima. A to je zapravo i razlog zbog čega nema poreza na dohodak koji je zapravo najbitniji za te male općine. Zato se gospodine ministre držim onoga što ste rekli da će obvezna predškola biti besplatna za svu djecu koja prethodno nisu išla u vrtić i da će biti na teret državnog proračuna. Zašto? Ovim kršite zapravo ustavne odredbe. Članak 66. Ustava RH kaže obrazovanje je u RH svakom dostupno pod jednakim uvjetima u skladu s njegovim sposobnostima. Obvezno obrazovanje je besplatno u skladu sa zakonom. Tako stoji u Ustavu RH. Ako to nije tako onda recite da djeca ne moraju ići u predškolu sa 6 godina ili u školu sa 7 godina te da mogu slobodno raditi u polju, a ne dodatno opterećivati općine i gradove koji to objektivno ne mogu provesti. Znam da ćete zbog saborske većine izglasati ovaj zakon ali vas uvjeravam da ćete već u mjesecu rujnu nećete imati mira zbog nemogućnosti provedbe ovih vaših nauma. Živi bili pa vidjeli. Hvala.
Hvala. I završna riječ ministra Željka Jovanovića. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, hvala svim uvaženim zastupnicama i zastupnicima na današnjoj raspravi. Bilo je korisnih prijedloga, bilo je i korisnih amandmana, dio ćemo sigurno uvažiti, dio nećemo. Oko dvije stvari smo se složili, prva da je rani odgoj i predškolski odgoj i obrazovanje ključno za kvalitetniji ulazak u osnovno obrazovanje i ostvarivanje kvalitetnijih rezultata u osnovnoškolskom, a kasnije i srednjoškolskom obrazovanju. I drugo, da najveće dileme izaziva financiranje. Prema tome, to su dva pitanja oko kojih smo se složili. Bilo je tu raznih prijedloga, dio njih ćemo uvažiti kroz podzakonske akte koji se tiču određivanja elemenata i kriterija za sufinanciranje programa predškole i uvjeren sam da će predškola na način kako će Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta pripremiti u suradnji sa jedinicama lokalne samouprave biti dodatni iskorak u unapređenju cjelokupnog odgojno-obrazovnog sustava u RH.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo naknadno. A sada određujem stanku do 15,00 sati. Hvala lijepa.
Idemo naprijed. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi, drugo čitanje, PZ br. 192. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli, posebna tablica je ovdje, molim ministra poštovanog Željka Jovanovića, ministra znanosti i obrazovanja, da se očituje prema tablici. Idemo po redu. Poštovana zastupnica Gordana Sobol i amandman broj 1.
Amandman zastupnice Gordane Sobol djelomično se prihvaća u sljedećem izričaju: U članku 3. Konačnog prijedloga zakona kojim se dodaje članak 1.a u stavku 1. podstavku 2. Iza riječi potvrda briše se zarez i dodaju se riječi i mišljenja.
Molim poštovanu zastupnicu podnositeljicu amandmana Gordanu Sobol.
Zahvaljujem. Prihvaćam i ovako izmijenjeni amandman, mada mislim da se prihvatio i onaj drugi dio da bi se ja da to kažem, dala dodatna važnost i izričaj tome što ustvari dječji vrtić jeste. Ali prihvaćam jer je u biti bit amandmana to što ste prihvatili. Hvala.
Ostali dio povlačite?
Povlačim, da.
Hvala lijepa. Djelomično prihvaćeno, ulazi u konačni prijedlog zakona. Amandman broj 2 Kluba zastupnika SDSS-a. Poštovani ministre.
Amandman broj 2 Kluba zastupnika SDSS-a koji glasi: programi za djecu pripadnika nacionalnih manjina terminološki se usklađuje da glasi programi na jeziku i pismu nacionalnih manjina prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 3 poštovanog zastupnika Branka Hrg.
Pred nama slijedi pet amandmana od 3 do 7, četiri zastupnika Hrga, jedan zastupnika HDZ-a na članak 10. koji su u pravilu isti i svi se oni odbijaju ako krenemo redom. Dakle prvi amandman gospodina zastupnika Hrga odbija se jer je navedeno, propisano u članku 17. kojim se dopunjuje članak 48. kod stavka 4. zakona odredbom koja propisuje da je program predškole za roditelje besplatan.
Poštovani podnositelj amandmana Branko Hrg.
Pa u redu ako će tako biti, ali obzirom na ono što smo u raspravi imali prilike vidjeti i čuti neće biti besplatan jer će dio roditelja koji imaju djecu u završnoj godini predškolskog odgoja plaćati znači normalno redovni program u vrtićima, osim ako niste predvidjeli da će znači ta završna godina u dječjim vrtićima biti besplatna. Ako je tako onda u redu, ali ako nije tako onda tražim glasovanje.
Bio sam jasan, dakle zakonom piše da je program predškole… … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Hvala lijepa. Hvala lijepa. Traži glasovanje. Molim da se izjasnite o amandmanu broj 3 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 4 istog zastupnika, poštovani ministre. Isto sve?
Da, odbija se jer je financiranje predškolskog odgoja i obrazovanja u nadležnosti osnivača pa sredstva za prijevoz treba osigurati osnivač.
Hvala lijepa. Podnositelj amandmana Branko Hrg.
Pa ja se s time ne mogu nikako složiti. Ne mogu se s time nikako složiti jer ako se nešto stavlja da je obavezno i da je besplatno, ako se to donosi sa razine države onda se ne može lokalnoj samoupravi to gurati u teret bez ikakvih usuglašavanja, možemo tako reći i mislim da ovo nije korektno prema lokalnoj samoupravi i da će biti vrlo teško ili čak nemoguće provesti. U krajnjem slučaju, ako je ovo obvezan program, ako je već organiziran učenički prijevoz, ako se učenički prijevoz financira iz decentraliziranih funkcija za osnovnoškolsko obrazovanje onda bi lijepo molio da se isto tako i ovaj dio riješi sa predškolskim odgojem. To bi bilo vrlo korektno i pošteno. Tražim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnite o amandmanu broj 4 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman broj 5 Kluba zastupnika HDZ-a. Poštovani ministre.
Amandman broj 5 Kluba zastupnika HDZ-a istovjetan je prethodnom amandmanu, dakle u skladu sa Zakonom o financiranju predškolskog odgoja i obrazovanja u nadležnosti je osnivača te sredstva za prijevoz kao i za učenike osnovnih škola osigurava osnivač.
U ime predlagatelja poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre. Kao što je rekao i kolega Hrg, žao mi je što niste prihvatili ovaj naš amandman jer on je zaista bio zaštita jedinica lokalne samouprave. U ovo vrijeme kada jedinice lokalne samouprave jedva održavaju svoje proračunske obveze prema programu javnih potreba mi im namećemo još jednu obvezu, dakle Vlada im nameće obvezu uvođenjem obvezne predškole za svu djecu, ponavljam za svu djecu koja su godinu dana prije polaska u školu protiv čega nemamo ništa, ali imamo protiv toga da ako smo uveli obvezu nečega onda za to moramo osigurati i financijska sredstva. Bit će teško onim jedinicama lokalne samouprave, gradovima i općinama i to u onim malim sredinama koje ionako jedva opstaju. Puno smo im toga nametnuli, puno obveza Vlada nameće ali ne osigurava sredstva. Zato molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 5 Kluba zastupnika HDZ-a u Hrvatskom saboru kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 6 poštovanog zastupnika Branka Hrg.
Radi se o istom tekstu, istom prijedlogu i odbija se iz istog razloga.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Branko Hrg.
Evo ovo se može malo nadovezat o onom maloprijašnjem obrazloženju. Dakle točno je da osnivač preuzima financiranje, ali točno je i da osnivači škola financiraju taj dio programa iz decentraliziranih sredstava koji se spuštaju iz državne razine na lokalnu samoupravu. I ja stvarno ne vidim razloga da se onda isto ne uvede ovaj program i da se financira na isti način. Stvarno je u ovih par dana bilo jako puno donijetih zakona u ovom Saboru koji idu na teret i na štetu lokalnoj samoupravi. Ovo je samo jedan od njih. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj šest poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman broj sedam poštovanog zastupnika Branka Hrg, također.
To je posljednji amandman na članak 10. koji se ne prihvaća iz istog razloga, a naglašavam da je od ove godine od 46000 učenika svega 1500 nije bilo uključeno u programe predškole, te smatramo da to neće predstavljati značajnije opterećenje lokalne samouprave.
Poštovani podnositelj amandmana Branko Hrg.
Pa ja gospodine ministre tražim samo pošten odnos. Znači, ako su zaposlenici obveznog programa u osnovnom i srednjem školstvu na plaći u državnom proračunu, ako je ovim zakonom riješeno pitanje obveznog polaženja godine dana prije polaska u prvi razred osnovne škole za predškolski odgoj, onda tražim da se sredstva za zaposlene u toj godini osiguravaju u državnom proračunu kao što se i za druge obvezne oblike obrazovanja i odgoja to osigurava. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj sedam poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj osam, poštovanih zastupnika Josipa Salapića, Bore Grubišić i Igora Češek.
Amandman se ne prihvaća zbog toga što je u skladu sa člankom 3. Pravilnika o vrsti stručne spreme, stručnih djelatnika, te vrsti i stupnju stručne spreme ostalih djelatnika u dječjem vrtiću edukator, rehabilitator može raditi kao stručni suradnik u dječjem vrtiću, a fizioterapeuti mogu raditi u dječjim vrtićima i drugim pravnim osobama koji provode programe.
U ime podnositelja poštovani zastupnik Josip Salapić.
Hvala predsjedniče. Mi smo smatrali ispred kluba da bi uvrštavanje ovih stručnih suradnika bilo neophodno za razvoj djeteta pa tražimo glasovanje.
Molim da se izjasnite o amandmanu broj 8. grupe zastupnika. Tko je za kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj devet poštovanog zastupnika Mladena Novaka.
Amandman gospodina zastupnika Mladena Novaka koji regulira tko ne može raditi u vrtiću i tiče se brisanja riječi u obitelji. Znači, proširuje sve one koji su bili sudionici nasilja u bilo kojem segmentu društva ne može raditi u dječjem vrtiću pa se amandman prihvaća.
Prihvaća se. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj deset Kluba zastupnika HDZ-a poštovani ministre.
Ovaj amandman se ne prihvaća iz jednostavnog razloga što je u skladu sa ovim zakonom financiranje predškolskog odgoja i obrazovanja u nadležnosti osnivača a izrijekom je naglašeno da će dio sredstava osigurati se prema Pravilniku o posebnim uvjetima i mjerilima ostvarivanja programa predškolskog odgoja iz sredstava državnog proračuna.
U ime podnositelja poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa gospodine ministre, vi ste već odbijajući onaj amandman u stvari odbili i ovaj amandman. Ali ja želim još jednom ispočetka ponoviti. Činjenica je da je u nadležnosti jedinica lokalne samouprave organiziranje predškolskog odgoja i financiranje. Ali sada smo u zakonu imali da se i predškola financira iz državnog proračuna isto kroz Program javnih potreba u predškolskom odgoju, a sad ćete osigurati samo dio sredstava. Mislim i opetujem nije pošteno upravo prema onim malim jedinicama lokalne samouprave, prema onim gradovima i općinama koji neće moći osigurati sredstva za provođenje programa predškole, a to znači da sva djeca u Republici Hrvatskoj neće biti jednaka.
Tražite glasovanje? Molim da se izjasnite o amandmanu broj deset Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. I na kraju amandman broj jedanaest Odbora za zakonodavstvo poštovani ministre.
Amandman na članak 20. Odbora za zakonodavstvo se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 82 glasa za, 24 glasa protiv i 8 suzdržanih glasova donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o predškolskom odgoju i naobrazbi u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Idemo na sljedeći zakon.
Kolegice i kolege nastavljamo s radom nakon stanke. Prelazimo na 2.točku dnevnog reda, to je: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, drugo čitanje, P.Z. br. 270 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuje se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Ministar znanosti, obrazovanja i sporta Željko Jovanović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici. Dozvolite mi nekoliko uvodnih riječi o ovom zakonu koji je za nas izuzetno značajan. Na početku da se odmah zahvalim svima koji su sudjelovali u javnoj raspravi prije prvog čitanja, koji su dali svoj doprinos tijekom prvog čitanja na sjednicama saborskog odbora kao i za sve komentare koje su nam slali želeći ovaj zakon učiniti još boljim. I mislim iako mi je osobno žao što je prošlo ovoliko puno vremena da je ova verzija koja je danas pred vama zaista puno bolja od one početne i stoga iskreno hvala svima koji su u tome dali doprinos. U trenutku kada smo postali punopravna članica EU naš sustav znanosti i visokog obrazovanja obilježavaju izazovi i naslijeđena nezadovoljavajuća razina kao neki od ključnih pokazatelja ovog sustava. Upravo zbog toga mi uporno ponavljamo da ako želimo riješiti probleme koji danas postoje u sustavu visokog obrazovanja i znanosti moramo i razmišljati i raditi drugačije nego što se to činilo kada su se ti problemi stvarali. Poput većine tranzicijskih zemalja srednje i istočne Europe Hrvatska je pristupanjem EU suočila se sa uzbudljivim novim mogućnostima. Jedan od tih mogućnosti je i puno jača integracija u europski istraživački i europski prostor visokog obrazovanja, međutim ono što nam mora biti jasno ta mogućnost podrazumijeva da će i sve aktivnosti hrvatske znanosti i obrazovanja biti puno više uspoređivani u odnosu na ostalih 27 država članica. Upravo u tom smjeru idu i prijedlozi ovih izmjena i dopuna kojima se stvaraju daljnji preduvjeti za izgradnju visokoobrazovanog, znanstvenog, inovacijskog sustava usmjerenog na javno dobro, na potrebe društva u cjelini sa posebnim naglaskom na povećanje konkurentnosti RH na međunarodnoj razini i prilagodbu obvezama koji za RH proizlaze iz našeg punopravnog članstva u EU. Svega nekoliko napomena što se mijenja u ovim izmjenama i dopunama što smatram bitnim naglasiti, a to je da se nacrtom ovog prijedloga zakona stvaraju preduvjeti za provedbu mjera Vlade RH u programu Vlade 2011.-2015.i u strateškim smjernicama koje je ministarstvo donijelo u ožujku prošle godine. tako da još jedanput ističem da ove izmjene i dopune ni na koji način ne treba vezivati uz Strategiju razvoja odgoja, obrazovanja, znanosti i tehnologije čiji je prijedlog nacrta u raspravi i vjerujem da ćemo na jesen pa do kraja ove godine imati cjelovitu raspravu o toj strategiji. U ovim izmjenama i dopunama određuje se nadležnost i ustroj novog Nacionalnog vijeća za znanost, visoko obrazovanje i tehnološki razvoj kako bi u tom ustroju preuzelo neke od dosadašnjih obveza tri vijeća Nacionalnog vijeća za znanost, Nacionalnog vijeća za obrazovanje i Vijeća za nacionalni inovacijski sustav te na taj način dobilo mogućnost daleko kvalitetnijeg strateškog djelovanja. Propisuje se jasni postupak izbora u znanstvena i znanstveno nastavna zvanja, znanstvena i znanstveno nastavna radna mjesta uz provjeru zadovoljavanja minimalnih nacionalnih kriterija te dodatnih kriterija institucija za radna mjesta. Zakon ukida obvezu napredovanja na radnim mjestima i omogućava znanstvenicima i sveučilišnim nastavnicima izbor razvoja karijere sukladno njihovim sklonostima i potrebama institucija. Nacrtom ovog prijedloga zakona razdvajaju se suradnička radna mjesta asistenata i posljedoktoranata te se uvodi dodatna selekcija za posljedoktorante propisivanjem obveze javnih natječaja. Suradnička radna mjesta vežu se uz kadrovske potrebe i planove institucija za znanstvenim istraživanjima te kompetitivne znanstvene projekte. U nacrtu konačnog prijedloga zakona eksplicitnije se omogućuje novi institucijski način financiranja javnih znanstvenih instituta i sveučilišta uvođenjem sustava ugovora. Predviđeno je da se ugovorima uređuje višegodišnje stabilno namjensko financiranje dijela djelatnosti, javnih znanstvenih instituta i sveučilišta. Sa zadovoljstvom mogu reći da smo prije tjedan dana potpisali ugovor sa svih 25 javnih instituta, a upravo pripremamo potpis i sa svim sveučilištima usuglasili smo i sve preostale sporne detalje sa Sveučilištem u Zagrebu te na taj način dajemo doprinos daljnjem jačanju znanstvene djelatnosti na našim fakultetima. A ne moram podsjećati da smo već je godinu dana kako smo potpisali programske ugovore o financiranju visokog obrazovanja kroz školarine i osigurali mir u trogodišnjem periodu u kojem ti ugovori vrijede. Ono što treba posebno naglasiti i što je bilo zaista iznenađujuće, a to je da u važećem zakonskom sustavu ministar nema nikakve ovlasti donošenja propisa kojima se regulira studentski standard. S obzirom na potrebu praćenja fiskalnih učinaka Zakona i planiranja proračunskih rashoda na ovaj način ministru se daje ta mogućnost. I stvar je pretpostavke da kvalitetnije riješimo sustav studentskog standarda i da spriječimo gomilanje gubitaka studentskih centara koji je trenutačno se dogodio upravo iz nedostatka određenih podzakonskih akata koji su trebali biti donijeti praktično još 2003. kada je ovaj Zakon donesen. Jasno se definiraju i dvije vrste poslijediplomskih i tri vrste stručnih studija. Ovakvo razlikovanje vrsta studija u praksi postoji u Republici Hrvatskoj otkada je važeći Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visoko obrazovanju donesen. No postojeći Zakonski tekst ostavljao je nekoliko nejasnoća koje mi na ovaj način rješavamo. Jasnije definiramo obvezu visokih učilišta za vođenje evidencije i zbirki podataka te se definira vođenje nacionalnih zbirki podataka. Napokon ćemo imati vjerodostojne podatke temeljem kojih ćemo moći donositi strateške odluke u budućnosti vezano za razvoj visokog obrazovanja i znanosti. Nacrtom ovoga Prijedloga Zakona jačaju se uloge i ovlasti Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju radi podizanja profesionalne odgovornosti i ugleda Hrvatske znanstvene zajednice u zemlji i inozemstvu jer očito da svi indeksi koji su se događali proteklih godina nisu stvorili dovoljno preventivnog učinka kako se takve afere u jednom malom dijelu akademske zajednice ne bi događale jer od tog malog dijela nečasnih ljudi trpi cijela akademska zajednica. Ono što je bilo sporno u proteklom periodu ticalo se i plaća rektora i prorektora sveučilišta. Naime, oni su po starim pravilima bili dužnosnici. Pošto više nisu dužnosnici bilo je potrebno izmijeniti zakonski tekst kako bi se osigurala plaća koja bi ukoliko bi se postupilo po Zakonu o plaćama u javnim službama definirana gornja granica koeficijenta za plaće u javnim službama je 3,5. Što bi naravno dovelo do toga da bi plaće rektora bile potpuno suludo premale. I zato na ovaj način predlažemo osiguravanje plaća rektora i prorektora sveučilišta. Svega nekoliko rečenica o tome što smo prihvatili na temelju svih rasprava koje su se dogodile i što je značajno unaprijedilo tekst ovoga Zakona. Prihvaćena je primjedba Kluba zastupnika IDS-a da Izvještaj o radu znanstvenika na znanstvenom radnom mjestu znanstvenog suradnika, višeg znanstvenog suradnika i znanstvenog savjetnika trebalo činiti povjerenstvo sastavljeno barem od 3 člana. Ista primjedba odnosi se na podnošenje Izvještaja o radu Stručnog vijeća visokog učilišta za osobe na znanstveno-nastavnom, umjetničko-nastavnom, nastavnom i stručnom radnom mjestu. Prihvaćena je i primjedba zastupnika Gvozdena Flege da se navedeni postupci provode u obliku reizbora na isto zvanje odnosno radno mjesto. Prihvaćen je i prijedlog uvažene zastupnice Ivanke Roksandić kojim je ukazano da je potrebno voditi evidenciju o studentima sa invaliditetom. Predlagatelj je u potpunosti prihvatio prijedloge umjetničkih akademija te Ministarstvo kulture da se u prijedlogu Zakona uspostavi ekvivalencija znanstvenih i znanstveno-nastavnih zvanja, odgovarajućih postupaka u umjetničko-nastavnim zvanjima i postupcima. Prihvatili smo i primjedbu Instituta za razvoj i obrazovanja koja je iznijeta na tematskoj sjednici saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu, na temu Zakona a tiče se da Nacionalno vijeće za znanost visoko obrazovanje i tehnološki razvoj potiče sudjelovanje organizacija civilnog društva u sustavu znanosti i visokog obrazovanja. Na poticaj Ministarstva uprave dakle unijeli smo novu odredbu koja se tiče Uredbe o nazivima i radnim mjestima, koeficijentima složenosti poslova u javnim službama. Na poticaj javnih sveučilišta ispravljen je i dopunjen članak Prijedloga Zakona kojim se uređuju pitanja zajedničkih združenih studija, te studija prekogranične suradnje. Na poticaj Agencije za znanost i visoko obrazovanje, te visokih učilišta u Prijedlogu Zakona se uređuju i pitanja kratica za stečena znanja i njihovo navođenje. U prijelaznim odredbama je preciziran način rada aktivnih članova Nacionalnog vijeća za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje do početka rada novog Nacionalnog vijeća za znanost i visoko obrazovanje i tehnološki razvoj za koji očekujem da bude usvojen i izglasan na prvoj jesenskoj sjednici Sabora. U prijelaznim i završnim odredbama preciznije su navedene i odredbe o važenju dosadašnjih zvanja i izboru u zvanje na radna mjesta prema odredbama važećeg Zakona. Ovaj Zakon dakle nema nikakve veze sa raspravama koje se tiču pravilnika o izborima u zvanja. Ali smatramo da novo Nacionalno vijeće koje će početi sa radom nadam se tijekom listopada može na kvalitetan način ispraviti sve što je u javnosti izazvalo dileme oko pravilnika koje je donijelo aktualno Nacionalno vijeće. I što je posebno bitno, dakle što nismo prihvatili, jedan samo segment ću izdvojiti a to je onaj dio koji se tiče rasprave oko ukidanja obveze napredovanja na radnim mjestima. Analizirali smo komparativno 27 najrazvijenijih zemalja, utvrdili da čak njih 23 nema predviđenu obvezu napredovanja. Na sjednici, redovnoj sjednici saborskog Odbora za znanost, obrazovanje i kulturu, iznijeto je nekoliko amandmana. Mi smo prihvatili tri od ponuđenih 5 amandmana jer smatramo da kvalitetnije rješavaju ovaj tekst. Dakle, oni amandmani koji se odnose napredovanja i rokova u napredovanje, prihvatili smo taj amandman. Također zamijenili smo onaj dio koji se tiče svake 4 da je to moguće svakih 5 godina. I amandman gdje se za produženje rada na sveučilištima, nakon navršene 65 godine, u našem prijedlogu bilo je i navedeno da je to 12 mjeseci, sada smo prihvatili prijedlog saborskog odbora da se taj period produži na dvogodišnje mandate. Prema tome, sve ovo što imate pred sobom zapravo predstavlja nastojanja Ministarstva znanosti i obrazovanja i sporta da se sustav visokog obrazovanja i znanosti provodi kroz pojmove koji su odgovornost, javna odgovornost, transparentnost uz jasne i dosljedne kriterije, kompetitivnost, učinkovitost, kvaliteta, fokus na prioritetima, policentrični razvoj Hrvatskoj, socijalna dimenzija, socijalna inkluzivnost obrazovanja i znanosti te internacionalizacija i mobilnost. Za kraj, mogu vam reći da je u proteklih mjesec dana u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta potpisano razno raznih ugovora u sustavu obrazovanja ukupne vrijednosti 55 milijuna eura. I da je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta u ovoj godini najuspješniji u povlačenju sredstava iz raznih europskih fondova što pokazuje o pravom smjeru rada našeg ministarstva. Ono što još treba naglasiti, počela je sa radom Hrvatska zaklada za znanost. Ove godine osigurano je 50 milijuna kuna, očekujemo da natječaj bude raspisan 1.listopada i da godišnje uz projekte koji će se financirati iz sustava zaklade, osiguramo i 250 mjesta za novake što bi u petogodišnjem periodu bilo negdje oko 1250 mjesta što je upravo onoliko koliko smatramo da je hrvatskom sustavu znanosti potrebno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prvo ćemo čuti repliku potpredsjednika Doma Željka Reinera. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, vi ste naravno u ružičastom svjetlu prikazali ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, no ja bih se referirao na dva momenta koja ste vi spomenuli. Jedan je upravo ovaj zadnji. Iz prijedloga zakona zapravo nije potpuno jasno hoće li se sva znanost ubuduće financirati preko zaklade, o tome se govorilo u tom smislu ili će biti i financiranja sa strane, izravno od strane Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta. No dakle to uopće nije razvidno iz ovoga prijedloga zakona, a mislim da je to jedno od ključnih pitanja i da bi apsolutno trebalo biti svakome jasno iz prijedloga zakona, ali meni moram priznat nije jasno, a nije jasno ni većini s kojima sam o tome razgovarao. Jedna druga vrlo važna stvar na koju ste se vi pozvali, a koja piše i u obrazloženju, a to je u negativnom kontekstu previše visokih znanstvenih znanja, odnosno u dio znanstvenika u najvišem zvanju znanstvenog savjetnika sa 39%. Međutim, nije razvidno niti iz tog obrazloženja kakvi su bili ti izbori u pojedino zvanje, kako bi trebao izgledati recimo omjer koji bi bio prihvatljiv, jer recimo na nekim od najboljih svjetskih sveučilišta upravo zapravo postoje samo praktički takva zvanja. I naravno, kritiziranje ustroja radnih mjesta može postojati i ono postoji u obrazloženju da se ne potiče produktivnost i angažman istraživača, međutim ako se obustavi uvjet za napredovanje činjenica je da će se usporavanjem ili … zapravo formalnih kriterija i svođenje ne formalne kriterije, odnosno na puko trajanje će se zapravo dodatno destimulirati cijeli sustav i to bez uvođenja bilo kakvih kvalitativnih kriterija i čini mi se da je to jedan važni problem o kojem treba govoriti. Hvala.
Na repliku odgovara ministar Jovanović.
Zahvaljujem se uvaženi akademiče i potpredsjedniče Sabora. Dakle jasno je da, ne razumijem kako niste to shvatili da će financiranje znanosti zapravo ići možemo reći iz 4 izvora. Jedan je Hrvatska zaklada za znanost za kompetitivne projekte gdje je ove godine osigurano 50 milijuna kuna, iduće 150 milijuna kuna, drugo je sustav višegodišnjih ugovora o namjenskom financiranju znanstvene djelatnosti koju smo već potpisali sa institutima, a nadam se u narednih tjedan-dva i sa svim sveučilištima. Treće su ostala sredstva u proračunu koja su namijenjena financiranju sveučilišta i četvrto su europski fondovi, dakle to su sredstva koja će omogućiti financiranje znanstvene djelatnosti u Hrvatskoj. Što se tiče ovog dijela da li ili ne obvezno napredovanje, komparativna analiza 27 europskih zemalja od kojih 23 i to one najuspješnije nemaju taj sustav, pokazuje da smo na pravom putu.
Druga replika, poštovani Goran Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, kazali ste da je ovaj zakon unapređenje znanstvene djelatnosti i visokog obrazovanja. Pa samo bih jedan primjer istaknuo koji ne ide baš u prilog toj tvrdnji i tezi. Ako smo u postojećem zakonu i govorili ste o vijeću i sastavu Nacionalnog vijeća, ako smo imali posebno Nacionalno vijeće za znanost, a posebno Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje, ovim prijedlogom zakona imenuje se samo Nacionalno vijeća. Obuhvaća znači isto Nacionalno vijeće i visoko obrazovanje i znanstvenu djelatnost. Visoko obrazovanje i znanstvena djelatnost to su toliko različite i odvojene stvari. Zato ste bili čak i primorani brisat stavak 2. članka 11. gdje se do sada govorilo i određivalo da članovi Nacionalnog vijeća za znanost moraju biti vrhunski znanstvenici, a sad u Nacionalno vijeće ulaze dvije osobe iz područja gospodarstva i dvije osobe iz poduzetništva u Nacionalno vijeće za znanstvenu djelatnost. Kakve veze ima Nacionalno vijeće za znanstvenu djelatnost za poduzetništvom i naravno da poduzetništvo i gospodarstvo bi trebali imati upliva u visoko obrazovanje, ali nikako u znanstvenu djelatnost. Govorite o potrebama društva, a nisu uopće utvrđene potrebe društva. Da se obrazujemo i školujemo za potrebe tržišta rada, za deficitarne struke navodite ovdje. Pitam vas koja je to deficitarna struka u Hrvatskoj, a za što postoji potreba školovanja u Hrvatskoj, ma koje to radno mjesto čeka kad netko nešto završi. Samo multipliciramo nove studije, multipliciramo i vidimo da ovo ide privatnim učilištima u prilog. Zato ovo nije iskorak nego je ovo korak unatrag. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara ministar Jovanović.
Hvala doktore Marić. Pa vi ste u svojoj raspravi zapravo bili vrlo proturječni i u jednom dijelu ste i dali odgovor zašto nam je potrebno ovakvo Nacionalno vijeće u kojem će sjediti predstavnici visokog obrazovanja i znanosti i gospodarstva kako bi našem sustavu osigurali daleko čvršću vezu visokog obrazovanja, znanosti, gospodarstva, transfer tehnologije, školovanje za radna mjesta koja će biti potrebna gospodarstvu i hrvatskom društvu. To je cilj i zato je ovaj zakon kvalitativni iskorak u odnosu na prethodni.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo po klubovima. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre. Odmah na početku da jasno kažem, klub HDZ-a neće podržat donošenje ovog zakona i uistinu nam je žao što Vlada i Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa kao predlagači ovog zakona niti nakon brojnih vrlo ozbiljnih, rekao bih ključnih primjedbi koje su bile upućivane u svezi verzije zakona iz prvog čitanja posebice sa strane sveučilišta, fakulteta, znanstvenih ustanova ali i tijekom rasprave u Saboru pri prvom čitanju nisu ovaj Konačni prijedlog zakona uvrstili praktički niti jednu od tih primjedbi. Predlagači su potpuno ignorirali i vrlo kritički intoniranu raspravu predstavnika akademske zajednice i skoro sve primjedbe izrečene na tematskoj sjednici saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu na kojoj je značajna većina govornika se negativno očitovala na predloženi prijedlog zakona. Iako su tijekom javne rasprave o ovom zakonu svi naglašavali svoju želju da sustav znanosti i obrazovanja funkcionira bolje i naglašavali svoja očekivanja od novog zakona da zajamči rješenje brojnih problema koji taj sustav muče već dugo vremena. Predlagač nije ponudio novi zakon u kojem bi ponudio rješenja tih problema. Pred sobom imamo prijedlog izmjena zakona, dakle ne novi zakon nego prijedlog izmjena postojećih iako taj prijedlog ima čak 71 članak a osnovni zakon svega 121. No, taj prijedlog na žalost usprkos brojnosti svojih članaka ne nudi nikakva stvarna rješenja problema koji objektivno postoje u području znanosti i visokog obrazovanja, nego naprotiv otvara neka nova pitanja i već u obliku prvog čitanja izazvao brojne kritike i prijepore. Sve to međutim je predlagač ignorirao i nije ga ništa omelo da usprkos svim brojnim dobronamjernim sugestijama i dalje gura taj svoj prijedlog. Zbog svega toga naravno naše primjedbe će biti vrlo slične onima koje smo iznosili u raspravi prigodom prvog čitanja zakona, jer se ova verzija koju sad u drugom čitanju imamo na žalost u onim bitnim odredbama a kojih je najviše bilo izrečeno kritika ne razlikuje od one u prvom čitanju. Ipak u ovom su se konačnom prijedlogu zakona odjednom pojavile neke odredbe koje uopće nisu bile spominjane niti raspravljane prigodom prvog čitanja, niti u javnoj raspravi. To ozbiljno nameće pitanje u svezi pravih namjera predlagatelja. Riječ transparentnost pri tome ne treba uopće spominjati. Iako je u zadnjih negdje otprilike godinu i pol dana, tj. kad se u travnju 2012. godine pojavila prva inačica ovog zakona u nizu prigoda i u nizu sudionika od akademske zajednice do predstavnika oporbe ali i istaknutih predstavnika vladajuće koalicije poglavito istaknutih članova SDP-a jasno je artikuliran i obrazložen zahtjev koji smo i mi podržali da se najprije donese Strategija razvitka znanosti i obrazovanja u Hrvatskoj, a tek nakon toga zakon to se odbilo učiniti bez ikakvih argumentiranih obrazloženja. I mi, ali i mnogi drugi držimo da je strategija nužan i ključan preduvjet donošenja zakonskog okvira u području znanosti i obrazovanja. Tim je čudnije na sve te zahtjeve potpuno neosjetljiv stav koji se uporno očituje u eto guranju i u drugom čitanju prijedloga zakona iako još nema strategije. Budući da se uopće ne zna, dakle kako će ta strategija izgledati postavljamo po ne znam koji puta pitanje što će se dogoditi ako strategija odredi neke druge smjerove razvitka znanosti i obrazovanja nego što to određuje ovaj prijedlog zakona. Svaka strategija, naime određuje smjerove razvitka i definira prvo viziju, a onda se ta vizija uz pomoć novih zakona pokušava ostvariti jer je zakon zapravo samo oruđe kojim se treba ostvariti vizija. Ako vizije nema, a u ovom času je očito da je nema postavlja se pitanje što će se onda ostvariti ovim zakonom. Jasno je na žalost da će se ponovo dogoditi kao i mnogo puta tijekom zadnjih godinu i pol da se ishitreno, nepromišljeno i nepotrebno donese jedan zakon koji se onda već za nekoliko mjeseci mora mijenjati. Želim jasno reći da svi budemo toga svjesni svaki puta pritom vladajuća većina saborskih zastupnika, pritom u takvim postupcima građanima koji su ih izabrali šalje poruku da je ovaj Sabor neozbiljan, a time da je neozbiljna i država koja takve zakone ishitreno donosi, a onda kad se pokaže koliko su pogrešni brzo ih opet mijenja. Naime, potpuno je izvjesno da će se ako se ovaj ili bilo koji drugi prijedlog zakona donese prije strategije i ovoga puta to dogoditi i da će se ovaj zakon morati najkasnije do kraja godine bitno mijenjati, odnosno da je izvjesno da će se morati donijeti novi zakon. To će se morati učiniti već i zbog toga što je godišnjim planom normativnih aktivnosti Vlade za ovu godinu predviđeno da se potpuno novi zakonodavni okvir sustava znanosti i visokog obrazovanja uputi u proceduru u četvrtom tromjesečju ove godine što je i objavljeno u Narodnim novinama br. 145/12. Čemu onda nasilno guranje ovih promjena zakona, umjesto da se sačeka tih nekoliko mjeseci. Zbog svega toga klub HDZ-a je i pri prvom čitanju predlagao da se prijedlog promjena zakona zaustavi, da ne ide dalje u proceduru, odnosno u drugo čitanje nego da se sačeka tih nekoliko mjeseci pa se na temelju strategije koju ćemo tada imati ide u izradu potpuno novog zakona koji će omogućiti ostvarenje svega onoga što strategija zacrta i ozbiljnih suštinskih promjena koje bi dovele do poboljšanja sustava znanosti i visokog obrazovanja. Nadali smo se da će taj naš prijedlog koji nije imao veze s nikakvim politikanstvom već isključivo sa zdravim razumom prihvatiti i SDP-om predvođena većina, te da neće i ovaj puta samo zato što ima većinu ruku u Saboru silom izglasovat ovaj prijedlog. Međutim, sada na žalost vidimo da će zastupnici vladajuće većine pokorni partijskoj disciplini sigurno u petak ipak dići ruke i za ovaj zakon kao što su dizali i za niz drugih zakona koji su se kasnije pokazali potpuno promašenim. Ali držimo da nam je moralna obveza reći svima i vama kolege saborski zastupnici Kukuriku koalicije, a ponajviše hrvatskim građanima što će donošenje ovog zakona uzrokovati. Ovaj će prijedlog zakona zahtijevati opsežne promjene općih akata sveučilišta i njihovih sastavnica, fakulteta a koji će se onda gotovo sigurno već za nekoliko mjeseci opet morati mijenjati. Pita li se itko od predlagača koliko će sve to koštati i treba li osobito u ovakvoj financijskoj situaciji u kojoj se nalazimo i o tome misliti. Međutim, kad smo već kod financiranja predložen je sustav financiranja potpuno nedorečen i nejasan, a upravo je nedostatno financiranje i neuređeno financiranje danas jedan od daleko najvećih problema hrvatskog sustava znanosti i visokog obrazovanja. Ovaj konačni prijedlog zakona na žalost ne doprinosi jačanju modela cjelovitog financiranja znanosti i obrazovanja napose ne za sveučilišta. On ne uvodi model programskih ugovora temeljenih na tzv. LAMSAM što je nakon višegodišnjih pregovora bilo dogovoreno a što bi bio neophodan financijski okvir za praćenje predstojećih nužnih strukturnih promjena na hrvatskim sveučilištima. Dapače, suprotno tome svjedoci smo da ministarstvo nameće praksu parcijalnih programskih ugovora koji se nude po principu uzmite pa ćete imati ikakvo financiranje ili nemojte uzeti pa nećete imati ništa, a ti se zapravo parcijalni programski ugovori uopće ne bi smjeli zvati programski ugovori jer se njima samo dodatno segmentiraju postojeći izvori financiranja, odnosno po svojoj prirodi i jedinstvenoj djelatnosti znanstveno-istraživačkog rada i visokog obrazovanja zapravo ta se djelatnost dodatno parcijalizira. Pritom se ustanovama, takvim pseudo programskim ugovorima, nude drastično manja sredstva tražeći istodobno upravo apsurdno da se poveća kvaliteta znanstvenih publikacija i visokog obrazovanja. Zašto kažem pseudo programski ugovori? Zato jer pravi programski ugovori bi značili da se njima osiguravaju ukupna sredstva za neki program kojeg ustanova izvodi, a koje uključuju sve od novca za plaće, materijalnih troškova, do sredstava za znanstvena istraživanja kojima ta institucija onda autonomno raspolaže, ali se i jasno zna za što je odgovorna i što treba isporučiti za ta sredstva. Od toga smo nažalost svjetlosne godine udaljeni. Posebno zabrinjavaju odredbe iz prijedloga zakona o mogućnosti financiranja dijelova djelatnosti javnih sveučilišta sukladno posebnim ugovorima, a bez jasnih zakonskih odredbi o pregovaračkom postupku, o predmetu financiranja i ostalim elementima ugovora što sve upućuje na dodatno narušavanje autonomije sveučilišta kad je riječ o sveučilištima. Naime, nedostatak sustavno i transparentno riješenog financiranja učinit će javno visoko školstvo politički ovisnim jer će parcijalni nazovi programski ugovori biti svojevrstan instrument manipuliranja sveučilištima i javnim obrazovanjem. O tome do koje se mjere želi ugroziti autonomija sveučilišta najbolje govori odredba članka 25. To je jedan od onih članaka koji se iznenada pojavio mimo javne rasprave u drugom čitanju, a u kojem stoji da će odsad Vlada, naravno na prijedlog ministra, određivati plaće rektora i prorektora javnih sveučilišta. To se radi pod prozirnim izgovorom da bi im inače plaće pale, ali u ovakvoj konstelaciji kad Vlada određuje njima plaće onda nek probaju ti rektori, dosada izvan kontrole, bilo što reći protiv vlasti, ministara, ne daj Bože tražiti više novaca za znanost i visoko obrazovanje. Da se radi o jasnoj želji da se politički potpuno ovlada sustavom znanosti i visokog obrazovanja i potpuno ga se podvrgne kontroli partijskim kadroviranjem iz ministarstva jasno je iz više drugih odredbi. Tako će primjerice sukladno članku 28. odsada dekana veleučilišta i visoke škole birati i razrješavati Upravno vijeće – čitaj ministar jer on, na njegov prijedlog će biti imenovano, a jer u Upravnom vijeću većinu članova imenuje Vlada na prijedlog ministra. Dakle, o tom će odlučivati politika, a ne kao dosada struka odnosno nastavnici, suradnici i studenti. Slično će se izravno podjarmljivanje Vladi i otvorena etatizacija visokog školstva zbiti i sa sukladno ovim prijedlogom zakona novo uspostavljenim Nacionalnim vijećem za znanost visoko obrazovanje i tehnološki razvoj. Naime, ukinut će se postojeće Nacionalno vijeće za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje da bi se onda prema članku 65. sukladno kriteriju političke podobnosti izabrali članovi novog vijeća, njih 4. I to prema članku koji se nalazi u prijelaznim odredbama, samo to govori kolika je težina toga, kao i članove Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju predlagati Vlada, čitaj opet ministar. Takvoj smo taktici već više puta svjedočili u zadnjih godinu i pol no šteta je što će se to dogoditi u sustavu znanosti i visokog obrazovanja koji bi uistinu trebao biti iznad izravnog utjecaja partijske politike. Dakle, ovdje neće biti niti onog igrokaza za naivni puk sa pozivanjem kandidata na razgovore i slično što se zbivalo kod izbora za neka druga tijela koja je imenovao ovaj Sabor iako je čak i u medijima bilo točno unaprijed navedeno tko će biti izabran. Upravo kod znanosti i visokog obrazovanja izgleda sada takvih krinki neće uopće biti. Sve će biti vrlo razvidno imenovano politički. O tome da su ovim prijedlogom neka više nego važna pitanja ostavljena za podzakonske akte koje će onda bez kontrole i mogućnosti utjecaja javnosti donijeti osobno ministar, o tome da se preko noći upravo neshvatljivo ukida obveza znanstvenika da napreduju u znanstveno nastavnim zvanjima te mnogim drugim nesretnim rješenjima u ovom prijedlogu zakona sigurno će više govoriti drugi. Ja bih završio samo sa jasnim upozorenjem da će vladajući, opet silom većine ruku, izglasovati jedan zakon koji se donosi bez pravog dijaloga Vlade i institucija u području znanosti i visokog obrazovanja na koje će se zakon primjenjivati jer se njihova riječ nije htjela slušati, koji je konceptualno promašen u mnogim dijelovima nestručno i loše formuliran, pun kontradiktornih obrazloženja bez ikakve projekcije učinaka koje će taj zakon izazvati, a zapravo i nedopustivo niske nomotehničke kvalitete pa će izvjesno i rezultati njegove primjene biti odgovarajući. Umjesto poboljšanja koje smo svi očekivali nanijet će se ozbiljna šteta sadašnjem sustavu znanosti i visokog obrazovanja i zbog toga će klub HDZ-a biti svakako protiv ovog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike kojih je točno 6. Prvo će replicirati poštovani Valter Boljunčić, izvolite.
Hvala. Pa moje stanovište je gotovo suprotno tako da ne bih išao repliku na sve točke nego možda samo na jednu. Stvara se dojam iz ovoga da je cijela javnost bila protiv ovoga zakona. To ipak nije tako budući da imamo cijeli niz pisama potpore istaknutih znanstvenika sa reputacijom međunarodnom koji su za promjene i za ovaj zakon. Tako da moramo naglasiti i tu stranu da značajni znanstvenici su za promjene i za promjene koje donosi ovaj zakon. Hvala.
Odgovor na repliku, potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Pa uvaženi zastupniče Boljunčić je točno je, postoji jedno pismo koje je potpisalo niz znanstvenika koji sa udivljenjem govore o ovom zakonu. Ali zaboravili ste reći da postoji otprilike ovakva hrpa pisama različitih znanstvenika institucija, instituta, sveučilišta, fakulteta koji se vrlo kritički osvrću na ovaj zakon. prema tome, a isto tako vi se dobro sjećate kada je bila sjednica Odbora za znanost, obrazovanje i sport koja je bila otvorena i upravo smo željeli dobiti na neki način uvid u to što akademska zajednica o tome misli, da je velika većina govornika na tome se kritički izrazila o tome zakonu. Prema tome sve ono što sam ja rekao ipak stoji. Hvala lijepo.
Sada će replicirati poštovani Damir Tomić.
Hvala potpredsjedniče. Gospodine Reiner, zapisao sam si ovdje bezbroj stvari ali stvarno ću kao kolega Boljunčić morat se osvrnuti samo na neke vaše izjave. O strategiji neću to stvarno tu se stvarno više nema reći ali vi ste rekli da je ovo neozbiljan Sabor i država i da ćemo mi nešto silom izglasati, da nije bilo dijaloga. Naime, podsjetit ću vas da ako je ovaj Sabor neozbiljan da je bivši saziv Sabora u dva mandata ovaj zakon mijenjao 7 puta, jel to neozbiljno. Drugo, da nije bilo dijaloga je potpuno netočno. Ovaj zakon je u javnoj raspravi od travnja 2012. Spomenuli ste nadalje i programske ugovore, moram vas podsjetiti gospodine Reiner da za razliku od bivših vlada koje su o tome samo pričale školarine i dio znanstvene djelatnosti već je ova Vlada riješila na ovaj način. Isto tako ova Vlada je u ekonomskom programu koji je uputila prema EU predvidjela rast za izdvajanje za znanost 0,75 na 1,45% dok je vaša vlada to uspjela sa 1,1 smanjiti na 0,75%. Toliko o vjerodostojnosti, toliko o vašoj vladi, toliko o dobrim namjerama HDZ-a.
Odgovor na repliku i potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi zastupniče naravno kada se nema argumenata onda se uvijek vraća na prošlost i kaže vi ste takvi, vi ste grozni bili it. Ajmo vidjeti redom. Vi vrlo dobro znate što su programski ugovori, to što se nudi institutima, a sada i sveučilištima nema apsolutno nikakve veze s programskim ugovorima. Ja sam u svom izlaganju vrlo jasno rekao za one koji nisu tome toliko vičniji nisu bliski akademskim krugovima među našim kolegama, točno što su to programski ugovori. Vi to dobro znate samo se pravite da to ne znate jer programski ugovori nisu financiranje novaka ili financiranje jednog segmenta, programski ugovor je financiranje cijelog programa u okviru čega onda institucija određuje svoje prioritete i naravno odgovara zato za što je dobila novac. Ovo što se sada radi nema veze sa programskim ugovorima. Prema tome, nemojmo pričati o tome, a slažem se s vama postotak izdvajanja za znanost je vrlo nizak, to što je planiran veći ne znam hoće li se ostvariti. Vidjet ćemo 31.12.pa ćemo onda moći govoriti o tome koliki je bio taj postotak. Za sada ja ne vidim nikakvo značajno povećanje. Hvala lijepo.
Replicirat će poštovani Goran Marić.
Kolega Reiner govorili ste o neozbiljnosti u postupku. pa ako ovaj prijedlog zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju zakon koji usmjerava i određuje hrvatsku budućnost, saziva matični odbor navečer da se sastane sutra ujutro u 8,45 već dovoljno govori o načinu pristupa izradi ovoga prijedloga zakona. Da nema strategije to svjedočimo svi, a da strategija treba prethoditi ovako jednom važnom zakonu svakako da. Međutim nema analize postojećeg stanja niti su detektirani glavni problemi u znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju. Samo se konstatira da smo u 10 godina povećali studenata 70 tisuća na 195, da smo sa 400 studijskih programa došli na 1200 studijskih programa, a koji su efekti toga i posljedice negativne toga o tomu nema ni riječi. Ovako važno područje ne smije se regulirati izmjenama stalnim zakon. upravu ste kada kažete da je potreban novi zakon, ali potreban je novi Zakon o znanstvenoj djelatnosti, a posebno novi Zakon o visokom obrazovanju. Pa najbolje da onda ovdje sastavimo još i točku prvu koja išla danas da bude to zakon o visokom obrazovanju, predškolskom odgoju o srednjoškolskom obrazovanju i sve u isti zakon staviti. Potrebno je kvalitativno razdjeljivanje ova dva problema i donošenje posebnih zakona jer mi ako nismo uočili da instituti nisu u pravoj mjeri u društvenoj funkciji, a financira ih se državnog proračuna, a nisu skoro ništa dali ovom društvu, zašto ne rade za Vladu naručene projekte i ne naplaćuju ih nego bi to trebali raditi badava, a to ovim zakonom nije regulirano.
Na repliku odgovara Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Uvaženi kolega zastupniče Marić pa tu je onaj problem koji sam ja isticao, a to je da smo očekivali da će se na jedan održiv i transparentan način riješiti temeljni problem financiranja i očekivali smo naravno da to bude financiranje programskim ugovorima i javnih sveučilišta javnih znanstvenih instituta. Sada imamo situaciju da se uvode dva paralelna sustava financiranja znanosti i visokog obrazovanja. Dakle uz postojeći sustav financiranja odnosno financiranje iz cjelovitog iznosa imamo i financiranje putem tih parcijalni programskih ugovore, pri čemu zapravo nisu uopće definirani bitni elementi programskih ugovora i pod kojim uvjetima će se primjenjivati, koji sustav, sa kojim posljedicama. I tu se slažem s vama. Nažalost nema ozbiljnog modela i nema ozbiljnih sagledavanja što će se dogoditi kao rezultat toga. Uvođenje parcijalnih programskih ugovora bez transparentnog i potpunog okvira, onih pravih, cjelovitih, programskih ugovora zapravo dovodi sustav financiranja u jednu nesigurnost ali očito se to želi i postići jer kada su svi nesigurni onda se njima lakše manipulira i upravlja. Hvala lijepo.
Branko Vukšić replika.
Uvaženi kolega Reiner teško je ustvrditi da je istina samo na jednoj strani. Sasvim sigurno da je ovaj Zakon podijelio javnost i onu akademsku javnost, podijelio je znanstvenike. Ima za znanstvenika i za i protiv ovoga Zakona, ima prosvjetnih radnika koji su za i protiv toga, tog Zakona. Koliko god je nepopularno se vraćati u prošlost ali treba podsjetiti da je upravo HDZ-ova Vlada reklamirala ovu zemlju kao zemlju znanja a i sami znate da smo ispali zemlja velikog neznanja i Vlada velikog neznanja koja čak nije znala što se radi u vlastitim redovima. Pa zato se ne bih usudio tako kategorično tvrditi. Javne rasprave o ovom Zakonu je bilo. To je činjenica, sada pitanje glasi je li bilo dijaloga ili nije bilo dijaloga, to je drugo pitanje. Samo mislim da je to bio onaj sistem … [[Govornik se ne razumije.]] da dijalog niti jedna niti druga strana nije koliko sam i shvatio na odboru prihvaćala argumente suprotne strane. S vama se slažem u potpunosti da je trebalo prvo izraditi Strategiju a potom Zakon o obrazovanju i znanosti. Mi koji to zahtijevamo i u drugim područjima smo vjerojatno zanovijetala koja ponavljaju isti logičan zahtjev. Tek na temelju, znači vizije, tek na temelju nekog programa, tek na temelju Strategije mogu se sasvim logično izrađivati daleko bolji i puno bolji zakoni.
Na repliku odgovara potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo, poštovani potpredsjedniče Sabora. Uvaženi kolega zastupniče, pa vi ste se složili samnom da je potrebna Strategija i oko toga ja mislim uopće nije bilo razlikovanja između različitih zainteresiranih strana osim predlagača. Jedino predlagač je uvijek at liminem odbijao da se radi najprije Strategija. Ja sam rekao, ja nisam rekao da nije bilo dijaloga, ja sam rekao da nije bilo pravog dijaloga. Jer nije pravi dijalog kada jedna strana nešto govori a druga ne želi to čuti. I ne želi apsolutno ništa od toga implementirati. Zato sam ja rekao da nije bilo pravog dijaloga. Naravno da je bilo razgovora, itekako puno razgovora je bilo, itekako puno izmjene dopisa ovakvih, onakvih, sugestija ali je pitanje da i to netko želi čuti ili ne želi čuti. Međutim, ono što je vrlo važno a što ste vi spomenuli je pitanje je li naša znanost uistinu tako strašno loša kao što se pokušava prikazati. Ja tvrdim da nije. I dapače, podaci pokazuju da su neka područja znanosti zapravo u potpunosti usporediva sa vodećim europskim državama, posebice recimo fizika i astronomija. Neka, međutim, zaostaju. Zaostaje recimo to objektivno vjerojatno najviše ona u društveno humanističkom području. Međutim, rezultat je to jedne dugogodišnje izoliranosti od međunarodne znanstvene zajednice a i kao rezultat nedostatnih ulaganja i prave stimulacija tih istraživanja. Kada bi se to napravilo, ja sam uvjeren da bi se onda i tu konkurentnost povećala. Međutim, niti to se ne vidi iz ovoga Prijedloga Zakona. A nažalost pravilnik koji naravno nećemo danas diskutirati ali koji je katastrofalan upravo tu, te znanosti na neki način dodatno penalizira i potiskuje i naravno onda one sigurno neće biti konkurentne na europskoj razini. Hvala lijepo.
Iduća replika, Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega akademičar Reiner, pozorno sam slušao vašu raspravu i na kraju mogu reći da sam samo zbunjen, odnosno želio bih da mi neke stvari pojasnite. Naime, na početku svoje rasprave govorite o tome odnosno spočitavate ovoj Vladi da ulaze smo u Izmjene i dopune ovoga Zakona, da je potrebno donijeti jedan novi zakon koji bi potpuno regulirao odnose na znanstvenom i visoko obrazovanom polju. Međutim, u nastavku govorite da je prvo potrebno donijeti strategiju da bi se donio Zakon. E pa upravo to, na to vam želim ukazati. Izmjene i dopune Zakona su zbog toga što strategija nije donesena. Ja se nadam da ćemo u bliskoj budućnosti imati strategiju i da ćemo nakon toga pristupiti nakon šire javne rasprave temeljitoj promjeni Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju. Po meni, ove Izmjene i dopune samo rješavaju neke od gorućih problema koje su detektirane u visokom obrazovanju i znanstvenoj djelatnosti koje je potrebno pod hitno regulirati. I nije samo potrebno regulirati ovim Zakonom nego imamo čitav niz i drugih akata koje ovaj Sabor treba donijeti da bi se premostio ovaj dakle ako govorimo i o deset mjeseci, to je relativno dugo razdoblje da bi se premostio ovaj period. Rekli ste da nije postojalo dijaloga, dijalog traje već godinu dana, u mnogima od njih sam i osobno sudjelovao. Prema tome ne vidim u čemu je tu problem. I na kraju, na kraju svoje rasprave govorite odnosno prejudicirate što bi Zakon trebao sadržavati. Pa vas isto želim pitati da li vi znate možda nešto više od nas što će biti u strategiji ili neće. Ako nama spočitavate partijsku disciplinu onda ja vama mogu spočitati zajedničkarsku disciplinu ili da li to zajednica, a kada govorimo o vašoj stranci u čije ste ime govorili ima neki utjecaj na donošenje strategije na koju sami ste rekli politika ne bi trebala imati utjecaj. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo. Pa evo dakle prvo ja sam već rekao i uvaženom kolegi a sada ću i vama ponoviti, očito niste čuli ili niste slušali kada sam ja govorio, ja sam ponavljam rekao nije bilo pravog dijaloga, bilo je dijaloga, naravno bio je sveopći razgovor, ali pravog dijaloga u smislu da ona jedna strana nije čula što druga govori uistinu nije bilo. Naravno, ja i dalje stojim na stajalištu kao i mnogi drugi da je prvo trebalo donijeti strategiju, a onda donijeti pravi novi zakon. Izmjene i nadopune zakona bi se eventualno trebale donijeti da se nešto sad izvanredno dogodilo što bi te izmjene mogle riješiti. Nijedan jedini razlog ne postoji za žurbu i da se nekoliko mjeseci prije donese nekakve izmjene koje bi eto nešto spasile i nešto bitno popravile. A ovaj opseg tih izmjena daleko nadmašuje samo male korekcije i tehničke korekcije s kojima bismo se svi vjerojatno složili kad bi nam bile obrazložene i kada bi uistinu za njima postojala potreba. Međutim, tvrdim da nije bilo potrebe, tvrdim da se apsolutno ništa ne bi dogodilo da se sačekalo nekoliko mjeseci dok se ne napravi strategija i da se onda napravi konačni prijedlog zakona onakav koji bi svima nama odgovarao. A prijedlozi koje sam dao, dozvolit ćete pa valjda imam pravo dati određene prijedloge i neke vizije koje će ili neće biti ugrađene u strategiju. Hvala lijepo.
I posljednja replika, kolegica Marija Lugarić.
Poštovani potpredsjedniče, samo na jedan dio vašeg izlaganja odnosno na članak 25. kojim se na neki način suprotstavljate i protivite ovoj odredbi da se plaća rektora i prorektora utvrđuje posebnom odlukom Vlade. Moje pitanje vama, tko bi po vama to trebao i na koji način utvrđivati. Naime, do 2. veljače 2007. godine rektori i prorektori su bili državni dužnosnici. Upravo na njihovu inicijativu kako bi se osigurala njihova politička neovisnost Vlada HDZ-a je tada predložila Saboru da se oni izbrišu s te liste državnih dužnosnika i oni su izbrisani i prebačeni su u kategoriju javnih službenika, kao što su i svi ostali. Za sve ostale javne službenike, dekane, ravnatelje bolnica, učitelje, socijalne radnike, zaposlene u državnoj administraciji plaće se utvrđuju Uredbom o koeficijentima koju donosi Vlada. Zakonom o plaćama u javnim službama utvrđeno je da najveći koeficijent može biti 3,5 za te sve ostale. Ukoliko bismo slijedili dosljedno dakle da oni idu bez posebne odluke njihova bi plaća mogla biti najveća sa koeficijentom 3,5. Ovo omogućava da se njima osigura plaća sukladno položaju koji imaju i zapravo je jedini mogući način. Moje pitanje vama je tko bi i na koji način trebao određivati plaću rektora kad već se ne slažete s ovim prijedlogom, a posebno vezano … da je upravo od HDZ-a došao prijedlog da se oni izbrišu s liste dužnosnika i da uđu u kategoriju javnih službenika.
I na ovu posljednju repliku odgovara potpredsjednik Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvažena kolegice Lugarić, dio onoga što sam govorio upravo se odnosi na to da se stvarno napravili ono što znate o čem se tri ili više godina razgovaralo, a to su dakle programski ugovori. Kad bi se rješavalo financiranje znanstvenih i znanstveno-nastavnih institucija programskim ugovorima onda bi to potpuno bilo nevažno jer bi se sve plaće unutar tog sustava, svi troškovi rješavali autonomno unutar programskog ugovora i ne bi bilo važno da li je netko dobio ovakvu ili onakvu plaću. Trebao bi se isporučit proizvod, onakav proizvod koji želimo, koji se determinira programskim ugovorom i onda bi bilo zapravo sve riješeno. Naravno, budući da se to nije riješilo i dalje postoji problem, taj problem postoji i sada, postojao je prije 2 mjeseca, postojao je prije 6 mjeseci, kako najedanputa sad on postaje gorući, a prije 6 mjeseci nije bio gorući. A ponavljam, sve bi se moglo riješiti da se uistinu napravio koncept programskih ugovora koji se iz onih razloga koje sam već u svom izlaganju rekao, nije napravio. Hvala lijepo.
Za riječ se sada javio ministar znanosti, obrazovanja i sporta Željko Jovanović koji govori u ime predlagateljice.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici. Neću se javljati poslije svakog kluba, nema potrebe, ali osjećam potrebu reći svega nekoliko bitnih činjenica vezano uz ovu dosadašnju raspravu izazvanu nastupom kluba HDZ-a. Dakle ja vas podsjećam na moj prvi nastup u ovoj sabornici i ono što sam uporno ponavljao od prvog dana. Hrvatska Vlada donijela je program hrvatske Vlade 2011.-2015. i Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta donijelo je strateške smjernice rada 2011.-2015. Temeljem tih akata Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta donijelo je svoj plan rada u kojem je reklo da će krenuti u izmjene svih zakona obrazovne vertikale, od predškolskog, preko osnovno i srednjoškolskog, sporta i Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju kako bi u njima unijelo potrebne izmjene da sustav bude bolji, učinkovitiji, transparentniji i pravedniji. I istovremeno ministar i Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta je zajedno sa Hrvatskom akademijom znanosti i umjetnosti, sa predstavnicima sveučilišta izradilo strateške smjernice za izradu strategije razvoja odgoja, obrazovanja, znanosti i tehnologije. Dakle mi smo odredili taj put, mi smo u Ministarstvu rekli da ćemo izmijeniti sve zakone i raditi strategiju. Prema tome, izmjene zakona koje mi predlažemo nisu vezane uz strategiju. Nakon strategije koja će biti usvojena ja se nadam najkasnije u siječnju 2014. konsenzusom jer ih tako radimo, dogovorili smo stručne timove koji rade, ide se u široki dijalog kako bi dobili strategiju koja će biti usvojena konsenzusom. Nakon toga kreće izrada potpuno nove zakonske regulative, potpuno drugačijih rješenja koji će biti u primjeni možda od 2015. nadalje. Do tada je stanja trebalo urediti i zato svi ovi zakonski prijedlozi koji su pred vama i koji na nikoji način nisu u suprotnosti sa strategijom koja se izrađuje, osobno sudjelujem u njoj, imam svaku verziju koja se izrađivala i znam što govorim. Insinuacija da se radi o nekakvoj partijskom nadzoru je tužna i sramotna. Drage zastupnice i zastupnici, u povijesti Hrvatske akademske zajednice nikada veća autonomija sveučilišna nije bila kao što će biti do sada. Prvi put ministar se razvlašćuje i od sebe miče upravljanje bilo kojim dijelom koji se tiče autonomije akademske zajednice, ali traži i nadzor. Mi dajemo potpunu autonomiju zajednici, tražimo odgovornost i provodimo nadzor. Odgovorno tvrdim sa ovog mjesta nikada u povijesti hrvatskog sveučilišta akademska zajednica nije bila samostalnija, autonomnija ali i za to tražimo i odgovornost.
Prekasno ste se javili jedan i drugi. Klub IDS-a i poštovani zastupnik Valter Boljunčić. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Kolega, ovako ne treba mi asistencija kod vođenja sjednice. Imam ovdje stručnu službu. Javite se na vrijeme kad počne govornik govoriti pa ćete, a sada dajem riječ Valteru Boljunčiću.
Dobar dan poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, ministre, pomoćnik ministra, poštovani zastupnici i zastupnice. Klub IDS-a i nezavisnog zastupnika Furia Radina dat će podršku donošenja ovoga zakona. Smatram da je zakon dobar i u stvari jedina primjedba koju ja imam na ovaj zakon da je on mogao biti donesen možda i prije godinu dana kad je došlo prvo čitanje i smatram da se išlo u tom smjeru da bi i nekakva zbivanja koja su kasnije nastala mogla biti riješena kao što je recimo saziv Nacionalnog vijeća i neke druge stvari koje sada vise u zraku do donošenja novoga zakona. Ono osnovno pitanje koje se javlja je da li taj zakon je trebao ići ili je trebalo čekati da se izradi strategija. Ako gledamo na izradu strategije koja … [[Govornik se ne razumije.]] prije više od godinu dana, koja će vjerojatno tek na jesen doći prvi puta u javnu raspravu. Nakon toga i Sabor ima stanku. Zatim će se trebati usaglasit stavovi i prihvaćanje strategije tako da mislim da je činjenica u tome da će ta strategija biti usvojena prije kraja proljeća sljedeće godine nije realna što znači da bi u stvari ovaj mandat gotovo pa prošao bez toga da se radi ikakve promjene u zakonima. Druga je činjenica u tome što ove promjene u zakonu ne donose promjene u nekom strateškom načinu kako taj zakon djeluje, nego se žele problemi koji su se uočili u funkcioniranju visokog obrazovanja i znanosti na neki način prevazići. Smatram da je to trebalo napraviti i da ovaj zakon ide u pozitivnome smjeru. Kao što sam naveo bilo je dosta i primjedbi na zakon, ali nemojmo zaboravit da je dosta uvaženih znanstvenika naših koji djeluju bilo kod nas ili u svijetu dalo podršku u donošenju ovih promjena. Promjena ima, dakle dosta. Neke su tehničke prirode. Ja bih se možda ovdje, dakle usredotočio na tri odnosno četiri malo značajnije. Te su promjene vezane za način u biti ulaska u sustav visokog obrazovanja, ostanka u sustavu odnosno da li su ostali u istom zvanju ili se napreduje i nakon toga kako se ostaje u sustavu nakon 65 godine, a i imamo dio koji je možda novi a to je osnivanje jednoga nacionalnoga vijeća. Mislim da ovaj ulazak u sustav koji inače ima u samom zakonu odgodu dvije godine da bi onima asistentima koji su već u nekom postupku se omogućilo da završe dobar. Dakle, ovdje se javni natječaj se ima za post doc što će sigurno omogućiti da najkvalitetniji ljudi ostanu, tj. uđu u taj sustav svojim radom jer kod samog primanja možda asistenata u sustav ne može se točno predvidjeti u tom jednom šestogodišnjem rasponu koji će biti rezultati njihovoga rada. Drugi dio koji je možda izazvao najveće prijepore je da li treba ili ne treba obvezno napredovati. Kao što je rečeno imamo sad jednu piramidu sa najviše najviših zvanja koja su uz to u većini slučajeva i stečena jednim ubrzanim postupkom nakon tri godine što budimo realni je jedna činjenica koja ipak govori o tome da je možda taj napredak bio prebrz odnosno da uvjeti za napredovanje možda ipak nisu bili dovoljno visoki na onom nivou na kojem bi trebali biti. U ovom prijedlogu zakona i sa izmjenama koje je ministarstvo usvojilo koji su izneseni na Odboru za obrazovanja, a inače su bili u javnoj raspravi omogućuje se svakom znanstveniku da ostane u zvanju koje je stekao, dakle bez obaveze da napreduje u više zvanje ali naravno ne omogućuje mu se da ostane na tom mjestu bez da išta radi. Svake četiri godine, odnosno pet bi se trebalo jedno povjerenstvo od 3 člana napraviti izvještaj koji se predaje onda fakultetskom vijeću koje na temelju toga odlučuje, dakle ako je izvještaj pozitivan … [[Govornik se ne razumije.]] kako nije onda se može pokrenuti i raskid rada. Dakle, može se ostat u istom zvanju, ali ne bez da se radi. S druge strane na taj način će se omogućiti da svaki znanstvenik bira napredovanje ovisno o svojim radovima što bi trebalo i rezultirati sa kvalitetnijim, dakle radovima i uvjetima za napredovanje. Treća točka je bila vezana za ostanak u sustavu nakon 65 godina. Predlaže se i mislim da je ministar rekao da će Vlada i usvojit prijedlog odbora da se redoviti profesor u trajnom zvanju nakon 65 godina, ako nacionalno vijeće prihvati izvještaj mogu ostati 2 godine u sustavu na teret ministarstva. Ali nemojmo zaboraviti jedan drugi dio koji je isto tako bitan, a to je da bilo koji znanstvenik, znači profesor, da li se radi o docentu izvanrednom ili redovnom može ostati u sustavu, ali na teret vlastitih sredstava i institucije kojoj je on potreban što do sada nije bilo moguće. I na neki način, dakle ipak će se omogućiti kvalitetnim ljudima koji su se možda u nekom kasnijem vremenskom trenutku uključili u znanost budući da su bili u … [[Govornik se ne razumije.]] tako da dakle i nakon 65 godina ostaju u sustavu ako su potrebni. Isto tako, predviđeno je jedno novo vijeće. Dakle, da bi se sadašnja vijeća spojila Nacionalno vijeće za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje, te za tehnološki razvoj. Smatram da je to dobro zato što, dakle na neke primjedbe da bi se visoko obrazovanje i znanost morale odvojiti to je upravo suprotno sa prijedlozima koji nastaju. Prije svega, Sveučilište u Zagrebu je najveća znanstvena institucija sa svojim radovima bez obzira na to što je to visoko obrazovna, dakle institucija. Odvajanje visokog obrazovanja i znanosti sa nekakvim posebnim uvjetima neće ići na dobro prije svega u samim uvjetima za izbor rad na sveučilištu je u biti znanstvena komponenta najbitnija i teško je očekivati da će se mladi znanstvenici na neki način stvarati od starijih ako se ta znanstvena komponenta makne. Dakle, smatram da visoko obrazovanje i znanost moraju ići ruku pod ruku što bi Nacionalno vijeće kao takvo novo trebalo imati puno veću ulogu u strategiji razvoja. Naravno da ovakve promjene koje nastaju su potrebne da se nakon njih donese cijeli niz podzakonskih akata prije svega kolektivni ugovor i dogovor sa sindikatom. Naime, u sadašnjem trenutku naročito visokog obrazovanja znanstvena komponenta služi gotovo pa isključivo kod izbora u više zvanje te kod dobivanja znanstvenih projekata dok se normira rad u nastavi. Uz ove uvjete ako netko napreduje, a netko ne, trebalo bi razmisliti o tome da onaj tko ostvaruje znanstveni napredak da bi trebao možda kroz normiranje dobiti manje nastavne norme ili da bi imao pravo raditi na doktorskim studijima dok onaj tko ne uspije napredovati ne bi baš imao pravo možda raditi na tim najvišim znanstvenim studijima. Dakle, mislim da tu ostaje cijeli jedan dio koji treba riješiti. Ali još jednom napominjem mislim da strategija koja se radi nije nužno potrebna za ove promjene zakona koje idu prema tome da se po meni dakle promijene nekakve činjenice koje su se pokazale da nisu dobre u znanosti to je isto kao da vi imate auto i sada čekate da se napravi cesta da li će ići na istok ili zapad, idete popraviti auto. Vi taj auto morate popraviti ako hoćete voziti bilo na istok bilo na zapad. Prema tome, smatram da ove promjene su u tom smjeru dobrodošle. Sa ovim uvjetima koji će biti vezano oko napredovanja u sustav mislim da bi trebalo pojačati kroz normiranje taj znanstveni rad što će definitivno imati ulogu da će se moći lakše napraviti i definirati koji će to biti centri izvrsnosti u Hrvatskoj. Nemojmo zaboraviti da bez nekakvog značajnijeg znanstvenog rada ni visoko obrazovne institucije neće baš tako lako dobivati niti europske projekte niti će moći biti uključene. Dakle, smatram da je jedna uloga da se znanstveni dio značajno poboljša, da položaj znanstveni na sveučilištu bude nešto ne što se stiče formalno nego nešto što treba zaslužiti svojim radom i da će to onda pridonijeti definitivno razvoju znanosti u Hrvatskoj. Moram reći s jedne strane ipak je iako mali iznos ali je barem dobro kao jedna naznaka što je u rebalansu jedino znanost dobila više. S druge strane moram reći da mi nije drago što je u prijedlogu o PDV-u maknuto da se PDV ne treba plaćati na opremu dobivenu kroz znanstvene projekte naročito međunarodne jer to bi moglo imati značajnih reperkusija pa se nadam da će Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta sa Ministarstvom financija naći načina da riješi taj problem koji je nastao sa uvođenjem toga PDV-a. Želio bih isto tako navesti možda odgovor jer nisam imao prilike na repliku, prije je bio spomenut odbor da je sazvan za 8,45 jedan dan. Pa gledajte, naravno da ima primjedbi na svačiji rad i mene kao predsjednika odbora, međutim u tome ja mislim da ste u krivu. Znači, što se tiče ovoga zakona odbor je i u prvom čitanju i u drugom bio sazvan na vrijeme sa dokumentima koji su trebali i to nije odbor koji je bio danas. S druge strane dosada čini mi se da i nije bio običaj, a ja sam kao predsjednik i mi kao odbor smo imali i 2 sastanka sa Savjetom Sveučilišta u Zagrebu imali smo organiziranu tematsku sjednicu vezanu za ovaj zakon, tematsku sjednicu vezanu za problematiku o izboru zvanja i smatram da nekakve značajnije primjedbe na rad odbora po pitanju ovog Zakona o znanosti i visokom obrazovanju da nisu baš na pravome mjestu. Današnji odbor je sazvan zato što jednostavno je promijenjen dnevni red i one točke koje su trebale biti kroz dva, tri dana su stavljene od jučer na danas i ja sam mislio da je u redu da se barem raspravi o tim točkama. To su bile vezane za srednjoškolsko i osnovnoškolsko obrazovanje, a ne za znanost koja je riješena ima već dosta vremena. Što se tiče funkcioniranja i novca u znanosti očekivati da će država biti jedini financijer visokog obrazovanja i znanosti nije realno. Ali ne samo da nije realno zato što ona nema novaca nego ako gospodarstvo je to koje ne ulaže novac u znanost to govori o dvije stvari. To govori o tome da to gospodarstvo ne vidi korist od znanosti što je situacija koja naravno nije dobra, naročito ako uzmemo u obzira da imamo mi sada osim naših domaćih imamo i značajan broj stranih firmi koje u svojim zemljama ulažu novac u razvoj znanosti međutim ovdje to baš i ne rade. Ja se ne sjećam da je neka od firmi, bilo tehnoloških ili tehno firmi itd. kao nekad što su bile ne znam "Rade Končar" i tako došla i uzela 30 do 40 najboljih studenata na FER-u itd. Znači, mi smo za njih i dalje zemlja jeftine radne snage. Mislim da bi privreda trebala vidjeti šansu u tome da treba iskoristiti znanost i visoko obrazovanje za svoj razvoj a ne da čitamo u novinama svaki drugi dan kako su naši kvalitetni mladi ljudi otišli vani gdje su uspjeli ostvariti bilo neku prirodnu aktivnost ili aktivnost vezanu za znanost. Još jednom napominjem ovaj zakon je trebao već ranije biti gotov, ako mi čekamo stalno neke strategije onda možemo jednostavno reći da imamo status quo koji se neće mijenjat, kao ni prijašnjih ne znam od 2003. koja je bila čini mi se core ovoga zakona koji je sada uz kasnije primjedbe, vjerojatno još 10 godina što situacija u znanosti naročito veze znanosti i privrede govore da to nije dobar smjer. Zato još jednom smatram da su ove promjene dobrodošle, smatram da će biti potreban cijeli niz podzakonskih akata kojima će se to urediti. Mi ćemo biti za ovaj zakon, a nadam se da će Strategija znanosti i obrazovanja koja bi trebala biti u nekom završnom dijelu dati neke činjenice na temelju kojih ćemo moći raditi onda i prijedloge novog zakona ne samo visokog obrazovanja jer to nije strategija samo visokog obrazovanja nego cjelokupnog obrazovanja. Evo, hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na replike. Prvo poštovani potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Boljunčić niti od vas, a niti od drugih zagovornika ovog zakona nisam čuo zapravo jedan ozbiljan razlog koji bi nalagao žurnu promjenu postojećeg zakona, a pogotovo na tako jedan način koji zapravo nije samo promjena par tehnikalija nego duboko zadire u samu bit organizacije sustava znanosti i visokog obrazovanja, a da istovremeno se kaže je ali to nije nešto što je ozbiljno ipak će ozbiljno se dogoditi nakon donošenja strategije. Govori se da Vlada ima strateške odrednice pa da je to sukladno njima, međutim ako je sve rečeno u strateškim odrednicama pa šta se onda gnjavi svi skupa prof. Budak cijeli taj tim sa Strategijom razvoja znanosti ako već postoje vladine strateške odrednice. Pa onda sve to skupa ne treba. ili je razlog to što ste vi rekli da bi citiram vaše riječi "mandat prošao bez promjena u zakonu" pa se zato rade promjene da bi ne bi slučajno mandat prošao bez nekakvih promjena. Ja se slažem sa nekim od predgovornika koji su rekli nije dobro često mijenjati zakone i mislim da je bolje dobro promisliti, dobro postići konsenzus svih zainteresiranih i onda napraviti promjene. Međutim kada ste rekli da će to govoriti u prilog razvitku znanosti onda moram reći da produženje recimo roka u kojem se mora ostati u znanstveno-nastavnom zvanju na pet godina sigurno neće pozitivno utjecati na znanstvenu izvrsnost jer će takva mjera onemogućiti napredovanje mladih znanstvenika koji bi u kraćem roku mogli ostvariti inače uvjete za napredovanje, a posebno one koji će dosegnuti vrhunsku izvrsnost i međunarodnu prepoznatljivost u koju se stalno kunemo da nam je najviše stalo do njih. I u tom smislu će ta odredba destimulirati njihovo napredovanje i znanstveni rad i nije mi jasno na koji bi način ona mogla pridonijeti znanstvenoj izvrsnosti. Dapače, kod takvog napredovanja bi trebalo izbjeći krute i čisto formalne kriterije i prvenstveno se voditi kvalitetom, znanstvenom izvrsnošću kandidata. Hvala.
Na repliku odgovara poštovani Boljunčić.
Hvala. Pa dio vaše replike vjerojatno ono što niste stigli ranije ministru reći ja o strateškim vladinim pitanjima nisam pričao. Što se tiče da li ga treba donesti žurno, pa on se niti ne donosi žurno, ima dva čitanja a počeo se raspravljati prije godinu i tri mjeseca, tako da baš nešto žurno i nije. Ako je to žurno onda bi zbilja mandat trebao trajati u Saboru 15 godina a ne 4. Jedna od prijedloga je bila da se krene u izmjene i smatram da bi ih za vrijeme mandata ovog ministra znači u te 4 godine ako se želi nešto promijeniti trebalo i nešto krenuti, a ne da mandat prođe a da se najlakše bi bilo sjediti sa strane i gledati kako stvari same po sebi stoje. Što se tiče izbora mislim da je ministarstvo usvojilo i prijedlog amandmana odbora koji je rekao da se i prije pet godina može ići u izbor samo u tom slučaju bi kriteriji bili nešto jači. Dakle onaj mladi znanstvenik ili stari uglavnom bitno da je znanstvenik koji ima kvalitetu može i prije pet godina ići u izbor samo što su tada uvjeti malo jači nego što se ide redovno svakih pet godina. Tako da smatram da bi to bio značajan poticaj za razvoj znanosti, a naročito onaj dio koji sam napomenuo a to je da bi trebali podzakonski akti i kolektivni ugovor gdje bi se znanost u visokom obrazovanju trebala normirati na veći način. Recimo onaj tko ima više rada i više se bavi znanošću i ima međunarodne projekte taj bi možda trebao imati smanjen broj fonda sati koji treba predavati godišnje, taj bi smio predavati na doktorskom biti mentor ili neke druge stvari koje su za sada ostale iako se radi o znanosti van znanosti. Dakle mi sada u biti imamo regulirano više-manje normama samo visoko obrazovanje i udio u nastavi a ne znanost.
Drugu repliku poštovani Goran Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Boljunčić kazali ste da je dobro da su ukinuta dva nacionalna vijeća koja su bila odvojena Nacionalno vijeće za znanstvenu djelatnost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje i da je dobro da je sada jedno nacionalno vijeće jer i kao primjer čini mi se naveli ste Sveučilište u Zagrebu koje je isto jedna vrsta znanstvene institucije. Ali ako smo doživjeli promjene od 6 sveučilišta i 7 veleučilišta došli do 10 sveučilišta, 15 veleučilišta i čak 30 visokih škola onda mislim da nije dobro da imamo jedno nacionalno vijeće jer do sada u Nacionalnom vijeću za znanost mogli su samo biti znanstvenici, a sada u nacionalnom vijeću koje obuhvaća i znanost imamo više onih koji nisu znanstvenici. Zanemarujemo prisutnost stručnih studija. Ovaj zakon nedovoljno razlikuje znanstvene studije od stručnih studija i mislim da je to jedan veliki problem. ako se nešto mijenja onda je potrebno i obrazložiti zašto je nešto loše i u čemu je bolje od onoga što je bilo prije. Ovdje izostaje takav razlog. I mislim da nije uputno da o znanosti odlučuje netko tko je profesor visoke škole na stručnom studiju ili poduzetnik ili 4 gospodarstvenika koji nisu uopće možda ni iz područja ni visokoobrazovani a kamoli da su znanstvenici i mislim da to nije dobro. Ali vidi se iz ovog zakona sve veći upliv tog privatnog sektora u društveni državni sektor. To se i kroz Rektorsko vijeće vidi da imaju pravo u Rektorskom vijeću biti i oni iz Vijeća veleučilišta iako iz Rektorskog vijeća ne može nitko biti na Vijeću veleučilišta na sjednicama. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara Valter Boljunčić.
Dakle ja nisam primijetio da ovaj zakon govori o tome da stručni i sveučilišni studiji ja mislim da uopće ne spominje u odnosu na stari nekakvu razliku u tom dijelu prema tome govoriti da ovaj zakon ide prema tome da stručni studiji postanu dio sveučilišta jednostavno ne stoji. Što se tiče nacionalnog vijeća ja sam rekao da je dobro da se spajaju vijeća za znanost i visoko obrazovanje zato što je ići na odvajanje znanosti i visokog obrazovanja je nešto što je protiv smjernica koje vladaju u visokom obrazovanju i znanosti, a ja sam samo rekao da onda bi s te strane Sveučilište u Zagrebu bilo lišeno znanosti …. To je visokoobrazovana institucija. S druge strane to je najveća produkcija našeg znanstvenog rada i puno ljudi koji rade možda na institutu sudjeluju štoviše čak je i ideja da profesori tj. savjetnici itd. s instituta znanstvenici sudjeluju u nastavnom radu. Dakle odvajanje znanosti i visokog obrazovanja je nešto što neće doći na dobro. Problem naše znanosti u tome je što vezu s privredom nema i u tom smislu vidimo i ovo da privrednici i gospodarstvenici budu dijelom toga nacionalnog vijeća. To Nacionalno vijeće na prijedlog Vlade imenuje Sabora. Ako ovaj Sabor izglasa da netko tko nema ni osnovnu školu može biti u Nacionalnom vijeću za znanost onda zbilja nismo daleko odmakli. Mi smo ti koji će na kraju odlučiti o tome da li će, tko će biti u tome dakle Nacionalnome vijeću i tehnološki razvoj. Mislim visoko obrazovanje i znanost idu ruku pod ruku. Ali isto tako treba imati osjećaj za mjeru da se treba u radu razlikovati koji dio posla otpada na obrazovanje a koji dio na znanost. To poneka nije baš jednostavno ali je nužno potrebno. Što se tiče dakle bujanja tih škola, koliko, koja god škola je nastala ako ima uvjete je dobro došla, to je više pitanje da li baš sve škole imaju te uvjete. Na populaciju skoro 200 tisuća studenata kojih imamo mi sada u Hrvatskoj redovnih, izvanrednih, pitanje je tog broja da li je to premali ili preveliki broj.
Hvala lijepa. I posljednju repliku iznosi poštovani Damir Tomić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Htio sam se osvrnuti na vašu izjavu o povezanosti znanosti i visokog obrazovanja ali sada ste u replici gospodinu Mariću doista sve jako lijepo obrazložili. I samo netko tko nikada nije radio u sustavu može tražiti razdvajanje te dvije komponente. No, na početku svoje replike gospodinu Reineru sam rekao da neću se uopće osvrtati na pitanje strategije. No, moram reći da ste sjajno iznijeli kronologiju donošenja strategije. Ono što mi je žao, istinski žao da kolege iz HDZ-a, ja imam dojam da pokušavaju namjerno opstruirati ovaj Zakon, zanemarujući činjenicu, ponavljam još jednom a to kolega Reiner nije odgovorio, nažalost nije tu sada, zanemarujući činjenicu da su u svojih 8 godina 7 puta mijenjali Zakon bez ikakve strategije. I znam da će sada reći da su to bile kozmetičke izmjene. Ono što, ono što je jako važno svi moramo biti svjesni da se Zakoni mijenjaju pogotovo u obrazovanju zbog prilagodbi.
Kolega Tomiću vi morate replicirati Boljunčiću.
Replicirao sam mu.
Da. A ne Reineru.
Ne, ne nisam Reineru replicirao nego govorim o tome, osvrnuo sam se na njegovu izjavu o kronologiji donošenja strategije. I upravo zato je važno mijenjati zakone u skladu sa životom i radom. Kada dođe strategija mijenjati ćemo Zakon. Žao mi je što ta strategija nije donesena prije 8 godina. I u svojoj raspravi prvoj u ovom Parlamentu sam rekao da mi je žao što nismo prije 20 godina imali bilo kakvu strategiju obrazovanja u Republici Hrvatskoj da bi sada već odgajali ljude koji će promijeniti Hrvatsku. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara Valter Boljunčić.
Hvala. U potpunosti se slažem s vama. Dakle, dvije su stvari. Prvo mislim da je veza gospodarstva i znanosti i visokog obrazovanja izuzetno bitna. Mi možemo pričati da je znanost i visoko obrazovanje za sebe ali to će uvjetovati manjim gospodarskim rastom što uvjetuje manji priliv u državni proračun, što uvjetuje manje novca za tu isto visoko obrazovanje i znanost. Prema tome, gospodarstvenici kao takvi su potrebni. Jedino što ne treba reći da je gospodarstvo to koje će biti ispred i vući znanost i visoko obrazovanje. Treba biti obrnuto jer mi danas obrazujemo kada se ponekad čita koje su poslovi dakle nedostatni ili kojih ima viška. Ustvari mi danas obrazujemo ljude koji će za 4, 5 godina ili 6 doći na burzu rada i trebamo znati koji će onda poslovi, poslovi biti potrebni. Ja kažem kvalitetno obrazovanih ljudi nikada nije previše. Mislim da su potrebe i još jednom napominjem, to uopće nije po hitnom postupku, po meni je trebao ovaj Zakon biti prije godinu dana. Mi smo ušli u Europsku uniju i postoje europski projekti. Bez značajnog povećanja znanstvenog rada mi mislim da nemamo jako puno šanse u tome radu europskog znanstvenoga. Iako naša znanost je vjerojatno jedan od boljih dijelova društva koji se uklopio u Europu da bude odmah jasno. Međutim, treba raditi na tome da budemo aktivan faktor i da aktivno možemo sudjelovati i u prikupljanju fondova i dati svoj doprinos u razvoju europske i svjetske znanosti kao što je Hrvatska davala kroz cijeli niz stoljeća. Znači nije da nas nije bilo na toj skici znanstvene. Međutim, smatram da ove promjene idu za to da će se znanstvena komponenta više uvažiti i da će dati se prilika da kao što je rečeno se zasluži znanstveno zvanje što će kažem donijeti sigurno do boljeg i gospodarskog rasta. Hvala.
Svoje pravo da govori u ime Kluba SDP-a sada će iskoristiti poštovani kolega Damir Tomić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre i zamjeniče, pomoćniče ministra, poštovani kolegice i kolege. Početi ću svoju raspravu jednom od izjava iz otprije 10-ak minuta koje je rekao kolega Reiner da se apsolutno ništa ne bi dogodilo da se pričekalo. Nama je, nama su građani dali mandat da mijenjamo a ne da se apsolutno ništa ne događa. I ova većina podržava promjene, mi želimo promjene. Ponoviti ću kao papagaj, u 8 godina ste 7 godina mijenjali Zakon, nitko vam nije to prigovorio. Moram vam replicirati sa ove govornice. Jer još jednom ponavljam, ne mogu shvatiti da toliko uporno ponavljate priču o strategiji. Toliko uporno. Pa gdje je vama bila strategija u tih 8 godina? Jesmo li ikada imali iz HDZ-a bilo kakvu strategiju. Gdje je bila strategija izvlačenja Hrvatske iz gospodarske krize? Nikada. No da se vratim ovoj točki dnevnog reda. Naglasiti ću sljedeće. Tijekom rasprave u prvom čitanju posebno je naglašen program Vlade što je ministar dobro rekao, Republike Hrvatske za period 2011./2015. koji je naglasio predanost visokom obrazovanju i znanstvenom istraživanju koje će biti u skladu sa potrebama tržišta rada. Nadalje, naglašeni su svi izazovi za Republiku Hrvatsku kod usklađivanja znanstvenog sustava s promjenama i napretkom europskog istraživačkog prostora u kontekstu činjenice da je Republika Hrvatska članica Europske unije. Te sukladno tome ugrađivanje smjernica nove strategije na europskoj razini, Europa 20 20, strategija za inteligentniji, održivi i uključivi rast. Cilj i svrha ovoga Zakona je stvaranje daljnjih preduvjeta za izgradnju znanstvenog i inovacijskog sustava usmjerenog na javno dobro, potrebe društva u cjelini s osobitim naglaskom na povećanje konkurentnosti Republike Hrvatske na međunarodnoj razini te prilagodbe obvezama koje za Republiku Hrvatsku proizlazi iz članstva u Europskoj uniji. Imajući na umu primjere dobre prakse u Europskoj uniji. Puno je riječi bilo o nadležnosti Nacionalnog vijeća za znanost, visoko obrazovanje i tehnološki razvoj. Još jednom ću ponoviti znanost i visoko obrazovanje su jedno tijelo. I teško je promatrati to odvojeno barem svima onima koji su barem nekada kročili u taj sustav, bilo kao studenti, bilo kao nastavnici. Nadalje, zakonom se propisuje jasni postupak izbora u znanstvena i znanstveno-nastavna zvanja, znanstvena i znanstveno-nastavna radna mjesta uz provjeru zadovoljavanja minimalnih nacionalnih kriterija te dodatnih kriterija institucija za radna mjesta. Zakon ukida obvezu napredovanja na radnim mjestima te omogućava znanstvenicima i sveučilišnim nastavnicima izbor razvoja karijere sukladno njihovim sklonostima i potrebama institucija što je uostalom i praksa većine zemalja Europske unije. U odnosu na rješenja iz prijedloga zakona, kako je rekao i ministar, prihvaćeni su pojedini prijedlozi i izvršene su neke izmjene i dopune. Treba napomenuti ovdje da je od početka javne rasprave od travnja prošle godine prihvaćeno više od pola sugestija, više od pola toga je promijenjeno u ovom materijalu koji sad imate na klupama. Između dva čitanja prihvaćene su mnoge primjedbe Odbora za zakonodavstvo, prihvaćene su i neke ključne primjedbe Kluba zastupnika IDS-a. Neću govoriti koje su to izmjene. Prihvaćene su u konačnici i neke sugestije kolegice Roksandić, profesora Flege. Predlagatelj je u potpunosti prihvatio prijedloge umjetničkih akademija da se u prijedlogu zakona uspostavi ekvivalencija znanstvenih i znanstveno-nastavnih zvanja i odgovarajućih postupaka s umjetničko nastavnim zvanjima i postupcima. Prihvaćena je i primjedba Instituta za razvoj obrazovanja iznesena na tematskoj sjednici saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu da predloženo Nacionalno vijeće za znanost, visoko obrazovanje i tehnološki razvoj potiče sudjelovanje organizacija civilnih društva u sustavu znanosti i visokog obrazovanja. Na poticaj javnih sveučilišta ispravljen je i dopunjen članak zakonskog prijedloga kojim se uređuju pitanja zajedničkih i združenih studija te prekogranične suradnje. Na poticaj brojnih visokih učilišta u zakonskom prijedlogu se uređuje i pitanje kratica za stečena zvanja i njihovog navođenja. U prijelaznim odredbama je preciziran način rada aktivnih članova Nacionalnog vijeća za znanost i Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje do početka rada novog Nacionalnog vijeća. U prijelaznim i završnim odredbama preciznije su navedene i odredbe o važenju dosadašnjih zvanja i izboru u zvanje na radna mjesta prema odredbama važećeg zakona. Proces donošenja ovog zakona je trajao dugo, javna rasprava je bila neuobičajeno duga, uvažene su brojne primjedbe između dva čitanja, pa u skladu sa svim navedenim klub SDP-a će podržati donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replicirat će poštovani potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Tomić, vi ste u prvom dijelu svog izlaganja rekli krasne neke fraze o tome što stoji u programu Vlade da je ključna predanost znanstvenom radu sukladno tržištu rada itd. Svi ćemo se s time složit, ali šta to znači? Šta to uistinu znači i na koji način se to reflektira ovdje u ovaj zakon? Ni na koji. Rekli ste da se ovim zakonom postižu prilagodbe, citiram "koje proizlaze iz članstva Hrvatske u Europskoj uniji". Molim vas objasnite mi na koji način, što to do sada nije bilo prilagođeno Europskoj uniji, a u ovom prijedlogu zakona postaje sukladno Europskoj uniji, a tiče se znanosti i visokog obrazovanja, osim tehničkih detalja vezanih za priznavanje. Ali čak i neka ta rješenja su zapravo nesretno napravljena jer mogu vam reći ako govorimo primjerice o tome kako inozemni znanstvenici mogu doći na sva mjesta u Hrvatskoj tu će u realnom životu biti itekako problema. Prema tome ponovo kažem, ja nisam čuo stvarno niti jedan razlog zbog kojeg se morale su donositi izmjene zakona, a zbog kojih se nije mogla napraviti strategija za koju je nota bene bilo rečeno da će bit donesena do kraja 6. mjeseca, sad prvi put čujem da se to produljuje na još 6 mjeseci očito. Naravno, ako se tako stalno nešto odgađa onda naravno se postavlja pitanje kad će ona biti donesena. Prema tome, nemojmo se svoditi na to jeste vi to napravili, šta ste vi napravili , zašto vi to niste napravili itd. Ajmo razgovarati o ovome sada, a ne o tome što je bilo i tko je kriv i tko nije kriv i tko je više kriv ili tko je manje kriv. Mi govorimo o ovom sada. Hvala lijepo.
Hvala. Na repliku odgovara poštovani Damir tomić.
Hvala lijepo. Rekli ste da je strategija trebala biti gotova prije 6 mjeseci, tako nešto. Mogu se s vama potpuno složiti, žao mi je što nije gotova prije 6 mjeseci, 6 godina, 16 godina, no i prijedlog ovog zakona u travnju prošle godine. Ni tada nije imao nikakve veze s donošenjem strategije. on se pomakao za godinu dana, strategija kasni godinu dana, s obzirom da kasni 20 godina mislim da ćemo preživjet ovih 6 mjeseci. No odgovorio bih vam samo na prvo pitanje kada ste govorili što dobroga donosi. Mislim da ste se referirali na moje riječi vezano uz gospodarstvo, a čak i ovo Nacionalno vijeće za znanost i visoko obrazovanje pokriva i tehnološki razvoj. Tu su predstavnici gospodarstva i poduzetništva, oni su ključni, ono neće voditi to Nacionalno vijeće, oni će pomoći u tom Nacionalnom vijeću jer valjda smo svi svjesni da nam fali ona povezanost znanosti i gospodarstva. Ovaj pokušaj ovog ministra i ovog Ministarstva da i prije donošenja strategije na izvjestan način da vjetar u leđa gospodarstvu iz pozicije znanosti. Hvala lijepo.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HDSSB-a govorit će uvaženi zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora. Uvaženi ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Važan je ovo zakon koji je danas pred nama i dobro je čuti razmišljanja kako od strane predlagatelja, ministra i Ministarstva i svih klubova zastupnika i trebali bi, mi se u HDSSB-u zalažemo za to da bi ipak ovo trebao biti jedan od zakona jer treba postići konsenzus. Bez konsenzusa o ovako važnim pitanjima za možemo slobodno reći budućnost Hrvatske nećemo napraviti mnogo. Već otprilike se zna kad dođe zakon u saborsku raspravu kakvi će biti stavovi pojedinih klubova, kako će se razgovarati po matičnim odborima, kako će se provoditi rasprava i trebalo je dati vremena i nekako malo više volje da bi se postigao jedan dogovor i konsenzus oko ovoga pitanja. Jer zaista naša znanost i visoko obrazovanje je pred vremenom kad trebamo svi zajedno si priznati da su nam potrebne promjene. Jer ako u ovim danima kada smo postali punopravna članica EU i u vremenu u kojem živimo nećemo priznati da u sustavu znanosti postoje mnogi problemi i mnogi nedostatci koje treba riješiti. Svaka Vlada koja želi biti odgovorna bez obzira tko u ovom trenutku obnaša vlast u Hrvatskoj. Znanstvenici i znanost u Hrvatskoj i onaj postotak ljudi koji ukupno studira na fakultetima i taj naš program cjeloživotnog učenja trebao bi biti zaista program cjeloživotnog učenja, a ne samo floskula o kojem će se govoriti da je nešto potrebno ili nije potrebno, nabrajati neke postotke koji se kreću u Hrvatskoj od najmanjih 3% do najvećih u zemljama EU 30%. Naš bi cilj trebao biti što mi kao zemlja možemo napraviti za znanost i visoko obrazovanje i koji će to biti iskorak. I slažem se sa kolegom Tomićem koji je govorio o tome, mislim na kraju svoje rasprave o toj poveznici znanosti i gospodarstva. Ako to ostane samo na projektima i sam sam bio u sustavu znanosti sedam, osam godina i moramo si priznati da neki projekti sami po sebi nisu imali svrhu. Tu ne želim omalovažavati kolege znanstvenike i profesore i doktore i magistre znanosti koji su radili i znanstvene novake koji su radili na projektima, ali sama svrha i cilj na kraju tog jednog dugogodišnjeg zalaganja za nešto a ako ono nije provedivo u praksi nema taj doprinos tome za gospodarstvo i neće povezati to privatno poduzetništvo i gospodarstvo sa tim rezultatima pojedinih projekata i znanstvenih istraživanja onda to baš nije dobro i onda to stvara zaista financijsko opterećenje za Republiku Hrvatsku. I to je nešto što bi trebala biti ta teza cjeloživotnoga učenja i našeg pokušaja da od Hrvatske osim onog za nas važnog trenutka europske zemlje stvorimo i na tom visokom stupnju jednu zemlju visokog znanja, međunarodno priznatih znanstvenika i međunarodno priznatih radova naših stručnjaka. Ne možemo reći da ih nema, ali treba reći da ih nije dovoljno i to smo vidjeli u ovom istraživanju. I u ovim mjesecima provođenja javne rasprave da čast izuzecima, ali u jednoj okvirnoj slici trenutnog stanja Hrvatske u tome dijelu to nije dobro i mi trebamo težiti tome da se osiguraju i dovoljna financijska sredstva u državnom proračunu Republike Hrvatske bez obzira kažem o kojoj se vlasti radi i tko trenutno obnaša vlast u Republici Hrvatskoj. Ja vjerujem osobno bilo je možda nerazumijevanja na početku sa resornim ministarstvom i ministrom oko nekih političkih pitanja. Ali kada je u pitanju cilj za ove reforme i cilj i težnje onoga što želimo postići onda tu trebamo stvarati konsenzus. I mi se kao stranka zalažemo da se na ovakvim pitanjima trebamo dogovoriti, jer nećemo ništa napraviti dobro Hrvatskoj ako se spotičemo o pitanjima koji bi trebali biti budućnost naše djece i onih studenata i onih mladih znanstvenika koji će trebati staviti i stati na prve korake u znanosti ako već tu stvaramo nekakvo neslaganje i nemogućnost dogovora. Puno je onih stvari koje se trebalo dati, poslušati i glas oporbe. Jer da bi kvalitetan zakon zaista bio takav sam po sebi onda treba saslušati neke dobre, konstruktivne prijedloge koji su po nama evo trebali biti uvaženi u ovome do konačnog prijedloga zakona. Ja vjerujem da tu postoji dobra volja ministra da će još do kraja dok ne dođe glasanje ovom zakonu se to i uvažiti. Da postoji potreba strategije i to se slažemo i nije možda dobro što nije napravljena strategija. Idemo u jednu izmjenu zakona koji je po sebi, nije to tako mala izmjena. Ona je važna i velika, ima dosta promjena. Više od 70 članaka to je zrelo za jedan novi zakon. Tako ako ćemo težiti toj kvaliteti zakona onda ako se radi o izmjenama i dopunama one bi trebale biti minimalne, ako se ide u ovako opsežne, a to smo i rekli kada smo donosili novi Poslovnik koji je već stupio na snagu ako je to nešto konstruktivno i sadržajno više promjena onda treba ići na novi zakon. Onda bi se trebali toga držati jer ovo stvarno jesu velike promjene. Da ima dosta zagovornika za i protiv u ovoj javnoj raspravi to smo već čuli pa da se ne ponavljam od svojih kolega, ali treba reći ono što je važno. Ako se teži izvrsnosti, sad i ja tu postavljam pitanje ispred našeg kluba izvrsnosti cjeloživotnom učenju, usklađivanju sa prakse zemalja EU, onda ovo pitanje nepostojanja, dakle ukidanja one potrebe napredovanja u smislu kako je to predviđeno do sada možda nije dobro jer će to možda destimulirati neke znanstvenike u daljnjem napredovanju, a nekima dati da se olako ponašaju na fakultetima pa da shvate svoj posao kao cjeloživotni posao, da više ne trebaju ništa napraviti u svom radu, onda to po nama ako tu s jedne strane težimo izvrsnosti tražimo kvalitetu, tražimo cjeloživotno učenje, tražimo usklađivanje sa europskim standardima onda ovo, dakle da se ostavlja na znanstvenoj instituciji i sveučilištu i fakultetima, fakultetskim vijećima da o tome odlučuju to po nama bi trebalo promijeniti jer ne znam kolika je ta svrha, koliko se netko hoće truditi dalje ako je već sebi osigurao za stalno posao da ne mora ništa. Dok drugi oni koji to zaista žele možda dođu u nekakvo vrijeme da moraju čekati godinama i drugačije pozicije nego što je to do sada i to je možda pitanje koje po meni je trebalo biti drugačije složeno. Shvaćam možda namjeru, intenciju toga svega ali mislim da ovakva konstrukcija sama po sebi nije baš dobra. To govorim iz jednog iskustva kojeg sam imao i sam kada se radi o tome što i kako to izgleda u samoj praksi. To treba možda evo postoji još i vrijeme i prilika da se to promijeni ako se tu zaista možemo oko toga dogovoriti. Što se tiče promjene kada su u pitanju izvanredni studiji i dakle položaj studenata koji studiraju na izvanrednim studijima, a zaposleni su ja podržavam ovo da to treba riješiti ovako kako predviđa zakon. Jer nije isto i ne smije se dogoditi da se kad se kvote popune, a znamo gdje se popunjava na kojim fakultetima, a znamo što je potreba Hrvatske. To na žalost nije tako. Svi upisuju više-manje ekonomiju i pravo, društvene znanosti a ono što možda je deficitarno ne, pa ovo reguliranje izvanrednih studija na način da se to prilagodi zaista onim studentima koji rade s obzirom i na radna mjesta i na godine života i način na koji to se može. Mislim da je to dobro. Jer mi smo imali situaciju da provodimo jednaki program za redovite i izvanredne studente na fakultetima jer oni koji se nisu mogli upisati redovito upisali su se izvanredno. Imali smo istu nastavu koja je bila samo čak i u ranim poslijepodnevnim satima a ne ono poslije posla, poslije 16 sati, 17 nego je to počinjalo u 2, 3 sata i to je dobra promjena. Ono što pomalo zabrinjava i tu bi se svi trebali zapitati i možda je ova reforma i strategija koju trebamo donijeti zaista potrebna da se u svim strankama oko toga dogovorimo. Ova istraživanja i ovi podaci koliko je na fakultetima od broja ispitanika od više od 6 tisuća bilo tih nečasnih radnji kada su u pitanju i koruptivne radnje vezano za plaćanje ispita, vezano za posredovanje u ispitima, vezano za to da oni koji su zaposleni na sveučilištima znaju da su plaćeni autorski radovi nekim autorima i znanstvenicima koji možda i nisu u tome sudjelovali. I za sve one probleme koji se pojavljuju u posljednje vrijeme na nekim fakultetima i sveučilištima mislim da je uvođenje reda u znanost i visoko obrazovanje zaista nešto oko čega se ne bi trebali mi tu svađati i prozivati prošlost i izazivati neku mračnu sadašnjost, a očekujući svjetlu budućnost. Mislim da bi trebali zaista naći jedan zdravorazumski jezik da se znanost i visoko obrazovanje nađe izvan ovih političkih prepucavanja jer to je interes svih nas, svih političkih stranaka i zastupnika i zastupnica, ali i cjelokupne hrvatske javnosti. Puno se o tome pričalo godinama o problemima a nije se ništa pomaklo u onom smislu da ako se nešto najavi uvijek će biti nekih koji će biti za i protiv, uvijek će neki znanstvenici, doktori znanosti, neki voditelji projekata gdje su godinama možda bili financirani na tko zna koje načine i kako se buniti nekim promjenama koje su dobre i potrebne u ovom kontekstu vremena u kojem živimo. A uvijek treba, po nama, saslušati i one stavove oporbe koji su dakle i dobri i koji će dati doprinos jednom dobrom zakonu. Ako se traži konsenzus onda ponekad treba saslušati i one komentare koji možda u datom trenutku se čine nepotrebnima, politički nebitnima, dolaze iz stranaka i klubova koji možda u ovom trenutku nisu od velike važnosti za rad Vlade i odgovornost koju je Vlada preuzela. A ako želimo biti pošteni prema samima sebi i želimo da se i mi kao oporbeni klubovi u Saboru podržavamo promjene i reforme onda neke stvari treba uvažiti. Ja sam osobno za to da se dakle na ovakvim zakonima trebamo dogovoriti. Ne bih htio ponavljati sad sve ono što je bilo u raspravi oko prvog čitanja ovoga zakona. Naša namjera i naša želja u Klubu zastupnika HDSSB-a je da se ovaj zakon zaista stavi u funkciju, mi jesmo za one promjene koje će biti pozitivne, koje su u skladu sa vremenom. Mi podržavamo resorno ministarstvo i ministra u tome da se napravi reda u znanstvenom sustavu, da se napravi reda tamo gdje se pokazalo i pokazuje da se državni novac troši bespotrebno i da se financiraju projekti i nekakve radnje koje nemaju nikakve koristi za RH niti za nikoga tko u ovoj zemlji živi. Trebamo se pogledati u oči, trebamo dati potporu onome što će zaista biti od koristi za sve nas i za sve one naše fakultete i naše studente i studentice koji traže bolju budućnost u Hrvatskoj. Takve zakone ćemo podržati i takvim zakonima ćemo se sigurno dakle složiti ako su oni dobri i ako se može postići konsenzus. Pa evo pozivam i ministarstvo i ministra da se pokuša naći konsenzus oko ovih pitanja o kojima su raspravljali i prijašnje kolege iz klubova bez obzira o kojoj se stranci radilo. I ovo što sam ja u ime kluba HDSSB-a rekao i oko strategije gdje se treba založiti za to da zaista ostavimo vremena i stručnoj javnosti i znanstvenoj javnosti ali i da mi ovdje u Saboru nađemo i da stvorimo jednu novu sliku i Hrvatskoga sabora u cjelini. Jer ako se o nekim važnim nacionalnim pitanjima i pitanjima koja su vezana za budućnost Hrvatske trebamo dogovoriti i možemo dogovoriti stvorit ćemo sliku o jednom kvalitetnom Saboru, o najvišem predstavničkom Domu hrvatskog naroda u RH. Ako se rasprave svedu na prepucavanja o prošlosti, o godinama koje su 50 godina iza nas i o nekim ljudima koji su pomalo bitni ili nebitni, mislim da je bitno kako ćemo živjeti sutra i svatko od nas a i od naše djece i znanstvenika i znanosti i ako treba birati između prošlosti i budućnosti siguran sam da bi svi izabrali budućnost. A mi smo puno toga učinili dosada da bismo se na ovakvim stepenicama spoticali. Pa evo pozivam sve na konsenzus, ako se budemo mogli dogovoriti oko toga mi ćemo dakle podržati sve ono što ćemo zajedno kao klubovi zastupnika i ovi i oni podržavati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Slijedi čitav niz replika od kojih prvu iznosi poštovani potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Salapić ja se zapravo s vama potpuno slažem da kad je znanost i uopće obrazovanje ne samo visoko obrazovanje ja bih rekao uopće obrazovanje pa i zdravstvo, ne zato što su to područja kojima se ja osobno bavim nego zato što mislim da su uistinu područja koja svakog građanina tangiraju, da bi bilo idealno postići konsenzus i da bi tome trebalo težiti. Ja mislim da bi bilo vrlo dobro za Hrvatsku da mi na nekim područjima, a to su tipična područja oko kojih mi se čini da bismo mogli postići i morali moći postići konsenzus, a još uvijek će ostati dovoljno drugih područja da eventualno se sporimo oko ideoloških ili političkih pitanja itd., nažalost u tim područjima za koje ja osobno mislim da bi se mogao postići konsenzus i moramo postići konsenzus on se ne postiže. A ponovno kažem, a to sam i isticao, konsenzus se može postići tek kao što i sama riječ kaže ako je konsenzus. Dakle, mora biti kon, ne može biti unilateralan nego mora biti ipak moraju biti različite strane se složiti oko toga. Vi ste zapravo spomenuli nešto što je međutim vrlo važno, a to je jesmo li mi znanstveno uspješni ili mi nismo znanstveno uspješni? Naime, stvara se jedan dojam da smo mi vrlo neuspješni znanstvenici. Mi kao dajemo puno novaca, a zapravo naša znanost ne valja. To naprosto nije točno. Podaci kad ih pogledate jasno pokazuju da mi ako se mjerimo brojem publiciranih radova, to je jedino zapravo objektivno, da je znanost u Hrvatskoj zapravo efikasnija od jednog cijelog niza daleko bogatijih zemalja u Europi. Po nekim pokazateljima smo u samom vrhu po učinkovitosti. Recimo u Hrvatskoj se objavljuje 0,75 radova godišnje po istraživaču što je u samom vrhu. Ako se gleda indeks efikasnosti, a to je novac umnožen sa brojem istraživača podijeljen sa brojem radova također smo vrlo dobri. Jer se pri tome ako se ulaganje normira samo prema kupovnoj moći onda smo isto u vrhu. Prema tome, mi imamo po relativno objektivnim indeksima zapravo dobre pokazatelja što ne znači da ne moramo težiti da budu još i bolji. I ja se slažem s vama potpuno trebamo tome težiti. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovani Josip Salapić.
Hvala lijepo. Uvaženi potpredsjedniče tu ste na kraju rekli ono što sam ustvari mislio. Nisam rekao da smo mi ono što se kaže na samome dnu ali da trebamo težiti tome bolje. A govorio sam u raspravi o tim međunarodnim radovima, radovima koji imaju međunarodni aspekt ne u ovom cijelom domaćem postotku ukupno objavljenih znanstvenih radova i mislim da je to bitno, a bitno je ono što je istina i ponekada priznati da su neki projekti koji su financirani od strane države, a bez obzira o kojoj se to vlasti ili vladi radilo su se pokazali kao takvi kao neučinkoviti jer nisu doprinijeli onoj svrsi a to je to povezivanje sa gospodarstvom i izravna korist za društvo u cjelini. Ja se nadam da se slažete sa mnom u tome sa m znanstveni rad koji bi trebao imati programski cilj da bude provediv u praksi sada vi ste u području medicine, a sada govorimo o gospodarstvu, ako će se ići k toj teži povezivanja onda to financiranje od strane države treba imati neku konkretnu korist a to je da taj cijeli znanstveno istraživački rad treba biti primjenjiv u praksi onda ne treba biti žao novaca ni troškova tome ako će korist biti peterostruku veća. A govoreći o konsenzusu evo mjesec dana i više su neki zakoni na temama koji su po meni bitni zakoni za nacionalni interes RH pa nismo se baš mogli dogovoriti, bilo je previše prepucavanja i stvara se ta slika mislimo osobno kada s malo rasprave i tenzije spuste na jednu normalnu da svakom normalnom i političaru i zastupniku pa i ministru cilj da dobije potporu i oporbe jer onda je glupo ako mi ispadamo da tu služimo za neku dernjavu i za nešto što bi eto da nešto ne valja samo po sebi. Ako je nešto dobro treba priznati da je dobro i treba pohvaliti , ako nešto ne valja treba reći da ne valja ako se oko neke stvari možemo dogovoriti a ovo su po meni bitna pitanja i evo trebamo si svi priznati da je to interes i za ministarstvo ja se nadam i za ministra, a i za sve klubove zastupnika. Onda sam zakon po sebi ima odgovornost da smo mi svi zajedno preuzeli tu odgovornost a ne samo ministar ili ministarstvo ili vladajući ili oporba nego svi zajedno to je onda puno veća korist za društvo u cjelini. Hvala lijepo.
Drugu repliku iznosi poštovani Valter Boljunčić.
Pa replicirao bi na ovaj dio veze sa gospodarstvo. Naime to sam ja istaknuo to je veoma bitna stvar ali ne bih volio da to pređe u suprotni efekt kao metronom s jedne na drugu stranu. Naime u povijesti je bilo jako puno stvari koje u tom trenutku su izgledale kod istraživanja znanstvenog da se nika moći upotrebiti niti da su bitne nego da bi nakon 10. 20 ili 30 godina postale značajne. Kao što je rekao jedan veliki znanstvenik ako vi prije nego što počnete raditi na znanstvenom projektu u većini slučajeva morate opisati što će biti cilj i rezultat kakva je to znanost kada već unaprijed znate. Dakle tržište rada je ono koje se ne smije desiti da ima potrebu za ljudima a da takvog kadra nema. Ali to ne znači da se ne smije obrazovati neki kadar koji u tom trenutku možda više na tržištu rada. Mislim da humanističke znanosti naročito ne bi smjele patiti zbog toga i mislim da bi u tom smislu ministarstvo trebalo vidjeti određene vrste poticaja u onim znanostima koje možda nemaju mogućnost rada za privredu ili privređivanja a ipak su bitne za kulturnu baštinu jednog naroda. Dakle istraživanje kao takvo je uvijek dobrodošlo, bitne veze sa prirodom ali nemamo zanemariti i ići u to ako nema ništa direktno … onda nije bitno. Mislim to će se pojaviti kroz 10, 20 ili 30 godina. Prije 30 godina u računarskim centrima gdje sam ja radio većina ove sale pola ove sale je bio računski centar sve što je tamo bilo danas stane na onaj mikročip što se u mobitel stane. Dakle znanost mora biti ispred privrede mora imati sredstva za svoj rad na nečemu što ne djeluje daje odmah primjenjivo ali sigurno će se prije ili kasnije javiti. Dakle nemojmo kao metronom prijeći s jedne na drugu stranu. A što se tiče konsenzusa izuzetno mi se sviđa vaš nastup mislim da je to jako dobro. Ja se nadam da ćemo uspjeti naći konsenzus po tom pitanju naročito ako odustanemo od toga da je dijalog onda kada svi pristanu na ono što mi tražimo. Mislim dvije su strane tu ja se nadam mislim da je ministarstvo u toku donošenja ovoga zakona prihvatilo dosta stvari koje u početku nisu bile.
Na repliku odgovara Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Vi ste sada isto uvaženi kolega govorili onako više kao znanstvenik a ne kao političar i to je dobro. Dakle tu smo se nas dvojica razumjeli. Nisam ja govorio da je to najvažnije da je povezivanje sa gospodarstvom trenutno sada to to i više nema ništa iznad toga. puno je tu stvari u kojima se slažemo u potpunosti i znanost treba biti ispred gospodarstva. Ali ono što sam sam htio reći ako kažemo da ne trebaju promjene onda se ne zalažemo za to da u nekim projektima i u nekim stvarima treba biti taj izravni doprinos gospodarstvu jer mi smo nažalost zemlja koja se u tom trenutku sa jednim bogatim fondom znanstvenika i kvalitetnim ljudima više opredjeljujemo za jednu stranu koja je suficit u Hrvatskoj a u deficitarnoj možda ne podržavamo dovoljno. Tu se slažem sa vama i podržavam ove promjene u zakonu koje će dati potporu onim deficitarnim znanostima koje nisu dovoljno kapacitirane. Ja sam radio na Pravnom fakultetu mi smo upisivali po 700 kandidata za diplomirane pravnike i ako ćemo mi nakon toliko godina svima njima omogućiti posao nažalost siguran sam da nećemo onda ne da trebamo to destimulirati, svakom treba dati da studira i traži za što je kompetentan i što voli ali treba imati nekakvu gledajući sliku Hrvatske u EU što možemo dati, gdje možemo financijski pojačati iz državnog proračuna, koje projekte ćemo više financirati i dati prednost tim znanstvenicima da bismo osigurali novca dovoljno recimo u gospodarstvu za neko vrijeme koje trenutno je u budućnosti gledamo a onda ćemo iz tog cijelog fonda moći financirati ovo što danas ne možemo. I toje nekakav zajednički doprinos koji bi jedan kvalitetan zakon o znanosti i visokom obrazovanju trebao dati. A tu se mi slažemo jel nekad govorimo kao političari nekad kao znanstvenici svako svoju branšu onako štiti jer smo na to osjetljivi a mislim da nam je cilj i ovoj raspravi koja je onako konstruktivna … a to je nekakva bolja budućnost i osiguravanje i financijskih sredstava ne samo iz državne blagajne nego iz privatnog sektora i mislim da bi privatni gospodarski sektor trebao imati interesa da ulaže u znanost onda smo postigli cilj jednog dobrog zakona.
Treću repliku iznosi poštovani Damir Tomić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Rasprava gospodina Salapića je pokazala da dolazi iz sustava, to je više nego očito, dosta konstruktivnih prijedloga li osvrnuo bi se na neke njegove izjave čisto da nadopunim ono što je rekao. Govoreći o poveznici obrazovanja, tržišta rada i cjeloživotnog obrazovanja samo bih ga podsjetio da je hrvatski kvalifikacijskih okvir taj koji na izvjestan način rješava taj problem čija je implementacija započela. Isto tako kada je govorio o obavezi napredovanja, želio bih podsjetiti možda zna da jedno istraživanje provedeno na jednom sveučilištu pokazuje da je više od 50% dopisivanja autora na radove a kolega Salapić zna o čemu pričam je upravo zbog obaveza napredovanja. Ovaj Zakon pokušava ispraviti tu stvar. Kada govorite o konsenzusu potpuno se slažem s vama, bio bih sretan da možemo imati konsenzus oko svih važnih pitanja u državi mada kada smo nekada imali konsenzus oko nekih stvari rezultati nisu nužno bili dobri, nažalost. No ako ne možemo imati konsenzus onda je netko odgovoran da presječe. To je u ovom trenutku izvršna vlast iako na pitanju ovoga Zakona ne bi trebali forsirati priču o konsenzusu jer mislim da ona ustvari, da on ustvari postoji. Napomenuo sam više od pola toga što je predloženo je promijenjeno od travnja 2012. u ovom Konačnom prijedlogu Zakona. I na koncu, kolega Salapić spomenuli ste jednu vrlo popularnu rečenicu u Hrvatskoj da smo mi zemlja znanja ili da želimo biti zemlja znanja, to često ističemo. Želim samo tome dodati da nije zemlja znanja ona gdje ljudi nešto znaju nego ona gdje ljudi to znanje primjenjuju. A ovaj Zakon ide u tom pravcu.
Posljednja replika. Niste se prijavili vi za … [[Govornik se ne razumije.]] niste se prijavili, tu gledam … [[Govornik se ne razumije.]] Posljednja replika Domagoj Hajduković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, pa evo kolega ja ću se pridružiti i ostalima i reći da ste malo spustili loptu, tu je bilo i emocija u ovoj raspravi. Međutim, mislim da ono što možda i vi kolege brkate je, kada govorimo o konsenzusu ali konsenzus je dobra stvar da se mi razumijemo. Međutim, konsenzus u strateškim odrednicama i u politici, to je ono što je razlika. Dakle, pri donošenju strategije ja se nadam da ćemo imati konsenzus zapravo, to bi bilo nešto i normalno. Ne samo u obrazovanju, ne samo u znanosti, nego u gospodarstvu, vanjskoj politici, u svim strateškim vidovima koji su bitni za Republiku Hrvatsku. Međutim, implementiranje tih strateških odrednica, dakle, svaka politička opcija može imati svoju viziju na koji način implementirati. Neka može to implemtirati, neka onako ali to je ono što je otvoreno za raspravu. Strategiju nadam se da ćemo svi dijeliti, da nam je svima strateški interes kao što ste i sami rekli konkurentna znanost u Hrvatskoj, konkurentno visoko obrazovanje, obrazovani mladi ljudi itd. Što se napredovanja tiče, tu je evo kolega Tomić je načeo tu temu u jednom segmentu, međutim, ja bih dodao jedan drugi. U Republici Hrvatskoj oko 6 tisuća zaposlenih znanstvenika. Godišnje napreduje 1500 znanstvenika u više zvanja i ja tu ne vidim čak ništa ni sporno. Mi, naš narod je zaista dao vrhunske znanstvenike. Evo uzmimo Nikolu Teslu koji ima sutra rođendan samo počnimo od njega. Međutim, ono što je indikativno da 60% onih koji napreduju preskaču po nekoliko zanimanja. E to je nešto gdje se trebamo zamisliti i zabrinuti i što vjerujem da će strategija u konačnici i nakon, znači kada budemo raspravljali o nekom konačnom prijedlogu zakona to rješavati. I što se tiče reda i korupcije unutar visokog obrazovanja, tu mogu reći da nažalost kao i u svim segmentima društva i tu ima kukolja i tu se apsolutno slažem s vama da treba raditi svim silama na iskorjenjivanju istog. Jer time zapravo šaljemo jednu jako lošu sliku budućim generacijama ako ih navikavamo na takav način funkcioniranja. Hvala.
Na ovu repliku odgovara Josip Salapić.
Kolega, je to je tako kako ste rekli. Ja sam izrazio tu bojazan da te neke nečasne radnje koje se pojavljuju ruše tu sliku znanosti. I mi smo i u svojoj županiji i u gradu bili svjedoci da ima svega i svačega i treba težiti tome da i uz, kroz kvalitetne zakone ne samo ovaj nego i sve druge se to dovede u red. Ja sam izrazio bojazan i za ovu nepotrebu daljnjeg napredovanja. Zato što ima onih znanstvenika i onih asistenata kojima će, to će dobro doći, dakle, ne moraju više napredovati i pisati znanstvene radove i to a nekako ta potreba da se mora, ja mislim da je više zahtijevala rada, više bojazni za radno mjesto. Jer to su sve radna mjesta koja su bila na određeno vrijeme, dakle do onog zadnjeg cilja, do, znamo kako to već inače ide u tom napredovanju od doktorata do … [[Govornik se ne razumije.]] do mjesta na katedri i to. I mislim da je to nekako više tjeralo na rad. Sada da li će ovo biti bolje to će pokazati praksa. Ja sam rekao da sve one stvari koje su dobre treba podržati, tu ne treba biti protiv. A mi se svi zajedno trebamo zabrinuti. I ne znam da li vi znate da je u našoj županiji podatak da je samo 8% građana visoko obrazovano u Osječko-baranjskoj županiji. I da ta potreba cjeloživotnog učenja, ulaganja u znanost, povezivanje znanosti sa gospodarstvom, sa lokalnom upravom, sa gradskom upravom, županijskom upravom sa, dakle, svim nekakvim, bitnim čimbenicima vlasti bi trebalo dati doprinos i u ovom dijelu ovog Zakona o visokoškolskom obrazovanju. I zaista mislim da na tom tragu bi rasprava trebala biti konstruktivna, da te tenzije treba spuštati na onim pitanjima koja su bitna za sve nas. Tu nema mjesta za politikanstvo. Znamo na koja će se pitanja kada dođu izbori ono što se kaže politički prepucavati. A za mene je ovo bitno, ne, nije samo za strategiju nego i za Zakon da se postigne konsenzus. Eto i žao mi je što nisam uspio kolegi Tomiću, ali smo se razumijeli u raspravama. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Pozivam sada za govornicu poštovanog Igora Kolmana da iznese stajališta Kluba HNS-a.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici, cijenjeni ministre i pomoćniče ministra. Ono što nije sporno i to nitko zapravo ja mislim ne dovodi u pitanje da u sustavu znanosti i visokog školstva trebaju promjene, da treba svakakve su se tu, svakakvi termini su se koristili, uvođenje reda itd., dakle, to nije nešto što je, što je uopće upitno. Rasprava o ovom Zakonu zaista traje, traje izuzeto dugo. I činjenica je, statistički gledano da se jedan dio primjedbi koje su se u toj raspravi pojavile je uvažio u ovom drugom čitanju i to je, odnosno do ovog drugog čitanja i to je pohvalno. Ali po našem mišljenju neki od ključnih primjedbi se ipak nisu uvažile. Međutim, na kraju krajeva vi ste ministar i u tom smislu ste i na početku mandata, a i s ovim zakonom preuzeli odgovornost za uspjeh kako ostalih tako i ovog projekta i ja to mogu na nekoj razini shvatiti i politički prihvatiti. Činjenica je da se radi o vrlo složenom sustavu kojem treba jedna ozbiljna modernizacija, ajmo upotrijebiti taj izraz sada. Isto tako se u ovoj raspravi pokazalo da u sustavu postoje snažni i raznovrsni interesi s jedne strane, ali i snažni i raznovrsni argumenti sudionika te rasprave s druge strane. Ova reforma nije lak posao, vi znate najbolje, a znamo i mi ostali da su neki vaši prethodnici na tom pokušaju da ne velim polomili zube jer je to možda malo pregruba riječ, ali sigurno imali velikih problema u tom kontekstu. Mi u HNS-u smo smatrali i zbog tih argumenata i zbog interesa i zbog težine posla koji je ovdje pred nama i dalje smatramo ministre da je trebalo ovim izmjenama prići malo drugačijim redoslijedom, sa malo drugačijim prioritetima i sa nekim drugačijim rješenjima. O tome sam je govorio već i u prvom čitanju i to se uglavnom svodi na nekoliko onih ključnih argumenata koji su se u raspravi pojavljivali, da ih ne ponavljam. Ali apsolutno politički, dakle uopće neću sad više govoriti o samom znanosti, politički gledano vi ste vrlo snažno stali iza ovog prijedloga, iza svog načina rješavanja problema i mi kao koalicijski partner možemo to shvatiti i prihvatiti i u tom smislu u ovom trenutku u ovoj fazi najbolje je da se oko ovog zakona složimo da se ne slažemo. HNS će podržati ovaj prijedlog zakona uz dvije ključne napomene. Jedna je da naravno očekujemo prilagodbe, promjene i novi zakon nakon donošenja strategije, ali i nakon prvih analiza funkcioniranja ovog zakona koji ćemo uskoro donijeti i drugo i to je vrlo važno, kao što ste do sada preuzeli snažnu odgovornost za posao koji obavljate i za ove izmjene i dopune zakona tako ćemo očekivati i u budućnosti ozbiljno preuzimanje odgovornosti i u slučaju uspjeha kojem se nadamo, ali naglašavam to, i u slučaju neuspjeha. U svakom slučaju hvala i nadam se da će ipak biti uspjeh.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo uvaženi gospodine predsjedniče. Kolega Kolman, ja se slažem sa svim što ste vi rekli, to apsolutno stoji, no međutim iskoristio sam priliku da zapravo se javim zato jer eto nisam rekao nešto što je bilo vezano uz jednu raniju repliku, a to je način rješavanja znanstvenika, odnosno profesora koji su navršili 65 godina života. O tome se bilo malo spominjalo. Međutim problem je u tome što je to poboljšano u odnosu na prvu verziju nedvojbeno, međutim zapravo nije riješeno na pravi način i dalje, jer je postupak vrlo kompliciran i postupak znajući kako sporo melju mlinovi naših visokoškolskih ustanova i sveučilišta itd., nisam siguran da kad se pokrene postupak, a godina za godinom se mora produživati, dal će taj postupak uopće završit za tih godinu dana i dovest će se neke stvari u pitanje. Mi moramo znati da zapravo u Hrvatskoj su redoviti profesori u trajnom zvanju, dakle koji su navršili 65 godina su time ipak dovedeni u jedan neravnopravni položaj sa nekim drugim zvanjima kojima je to omogućeno, npr. sucima sudova svih vrsta. I sad, država opravdano cijeni znanje i iskustvo sudaca i nije jasno zašto to ne bi bio slučaj sa sveučilišnim nastavnicima koji zapravo svoju punu znanstvenu i nastavnu zrelost stječu relativno kasno. Prema tome, postojali bi razlozi, a tim više što se sad ide u Hrvatskoj za sve zapravo na produljenje radnog vijeka do 67 godine kako je najavljeno, da se i to na neki način još bolje riješi, ovo je bolje nego prva verzija zakona, međutim nije zapravo u realnom životu, nisam siguran da će u realnom životu uistinu se to tako provesti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Igor Kolman.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Sabora. Ovo je sigurno jedna od odredbi u kojoj je zakon bitno poboljšan u toku ove rasprave i meni se čini, mislim tu sad možemo gatati i nagađati, možda je bolje da to uopće ne radimo, meni se čini da dvije godine je vrijeme u kojem se i u realnom životu cijela priča može urediti i riješiti. Ja sam između ostaloga zato i naglasio da očekujemo ozbiljnu analizu učinaka ovog zakona i u tom smislu preuzimanja odgovornosti i donošenja onda i promjene i daljnje prilagođavanje cijele priče. Međutim, još jedna samo napomena, dali ste mi šlagvort na neki način, dakle zaista u ovom zakonu ima jako puno odredbi koje su dobre, prihvatljive, koje treba napraviti. Ima jako puno onih koje su u međuvremenu, ajmo tako reći grubo, dovedene u red iako je to možda pregruba formulacija. Međutim, mene iz naše perspektive zapravo podsjeća na neki način na onu priču o meteorologiji. Dakle, vi možete svaki dan reći da će sutra biti isto vrijeme kao danas i u 90% slučajeva bit ćete u pravu. Jedini problem je da nećete predvidjeti nijednu promjenu koja je u toj cijeloj priči relevantna. Tako se nama čini da ovdje ostaju neke stvari koje su na neki način ključne u tom zakonu za daljnje rješavanje. I u tom smislu sam i u svom izlaganju izrazio nadu i svoje osobno i u ime kluba da će se to uzeti u obzir i da ćemo onda i nakon strategije ipak nastaviti na tom poslu i nakon analize prvih učinaka ovog zakona.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačne rasprave zastupnika u Hrvatskom saboru u trajanju od 10 minuta. Prvi na redu je poštovani zastupnik Goran Marić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa. Mislim da ne trebamo zatvarati oči pred činjenicom da je obrazovanih u Hrvatskoj sve više a stanje sve lošije i da iz toga bismo morali izvući nekakve zaključke. Ako je visoko obrazovanih prije 15-tak godina bilo 6,3% danas 20 i nešto posto, a stanje u svim segmentima je lošije nego je bilo onda nešto u našem društvu ne štima. Sigurno se ne bih mogao složiti da smo zemlja znanja, ali da u posljednje vrijeme postajemo zemlja diploma to svakako. Pitanje je daju li te diplome i znanja pogotovo primijenjena znanja i potrebna našem društvu. I mislim da bismo se svi trebali zapitati nad zabrinjavajućim i podacima kako to da je uvijek prije u Hrvatskoj više studiralo iz inozemstva nego što je Hrvata studiralo u inozemstvu. A danas je obrnuto. Oko 7000 Hrvata studira u inozemstvu, a samo mali broj iz inozemstva studira u Hrvatskoj, a svakim danom su nam puna usta izvrsnosti, puna usta sve boljeg obrazovanja, sve više ustanova i sve boljih zakona. 30 visokih škola, 1200 studijskih programa. Pa jel' se itko zapita u ovom društvu koji studijski programi su potrebni Hrvatskoj, u kolikoj mjeri ili je to samo potrebno za one koji imaju ponajprije stručne studije. Ovaj prijedlog izmjena zakona je prigoda kazati na sve ono što je čak i nepodnošljivo a događa se u akademskoj zajednici. Ne smijemo zanemariti da se neugodne situacije događaju na fakultetima, da DORH ima pune ruke posla na sveučilištima. I naravno da ministarstvo treba snažniji nadzor. Jer mislim da se i puno problema pojavilo zbog nedostatka nadzora. Ali kvalitetnog nadzora. Nema sustava i nema analizi, a bez analize ne može se ni doći do odgovarajućeg sustava. Koliko samo ekonomskih fakulteta ima, koliko poslovnih škola ima, koliko stručnih visokih škola imamo, a vidite gospodarstvo nam sve manje treba ljudi i sve lošije je stanje. Što više stručnjaka iz ekonomskog područja to lošije stanje. Nije ni čudo kad su se upravo na ekonomskim fakultetima događale najčudnije okolnosti i najneprihvatljivije okolnosti. I još uvijek nije riješeno što je odavno trebalo biti riješeno već godinama oni koji su bacili ljagu na akademsku zajednicu još uvijek su ne samo tamo prisutni, nego i odlučuju, vuku ključne poteze. Ne mogu se nikako složiti s onima koji o ovom prijedlogu zakona raspravljaju na način da izlaze iz okvira akademske rasprave. Ako i jedno područje zahtijeva akademsku komunikaciju onda je to ovo područje. Zato ne bih se nikada usudio kazati da oni koji su razdvojili Vijeće za znanost i Vijeće za visoko obrazovanje a to je po postojećem zakonu da to mogu samo zaključivati oni koji nisu u sustavu. Pa zar svi oni koji su takav zakon donijeli i da svi oni koji su izglasali takav zakon, koji su ga podržali, koji je na snazi toliko godina ih se smije tako olako diskreditirati da oni skoro ništa ne znaju, jer oni vjerojatno nisu u sustavu. Pa tko je donio nego oni koji su u sustavu. Ako to treba mijenjati unaprijed ne isključujem, onda je samo potrebno dobro obrazložiti zašto postojeće rješenje nije dobro, koje su štetne posljedice postojećeg rješenja i kakve koristi će biti od novog predloženog rješenja. I uvijek bih prihvatio ako je to dobro obrazloženo i ako to stvarno je vidljivo da je bolje rješenje od postojećeg. Ali samo tako diskreditirati one koji drukčije misle mislim da u politici je to vrlo često, ali kad se razgovara o znanosti i visokom obrazovanju trebali bismo izbjegavati takve definicije. Koliko je ministarstvo odobrilo dopusnica bez razmišljanja i ne mislim ovo ili ono, općenito ministarstvo. Koliko je studijskih programa odvijalo se a da nema dopusnice, mislim gospodine ministre da to znate vjerojatno. Koliko je poslijediplomskih studija plaćeno da bi nakon dvije godine se saznalo da nemaju uopće dopusnicu za taj poslijediplomski studij? Naravno da to sve jedan prijedlog izmjena zakona ne može riješiti, ali ne smijemo to zanemariti. I znate što se onda događa? Kad se utvrdi, kad studenti saznaju da nemaju dopusnicu jednostavno nakon odslušanih predavanja prebaci ih se na drugi studij, priznaju im se svi ispiti i daje diploma. Znate koliko takvih ima? Znate koliko ima onih koji ne razlikuju doktore znanosti od doktora struke? Koliko je promaknuto na sveučilištima doktora struka u znanstvena nastavna zvanja, a da nisu to mogli biti jer su doktori struke a ne doktori znanosti. I toga ima. Da ne govorimo o kriterijima za napredovanje što se pretvorilo u objavljivanje članaka bez ikakvih kriterija. Mnogi i ne vide članak na koji su se potpisali, ali to je jedan uvjet za napredovanje. Ali mislim da su takvi uvjeti postali čak i besmisleni. Ali imamo na desetke redovnih profesora koji su 30 ili 40 godina na sveučilištu, a da nisu objavili nitijednu knjigu, da koriste knjige od drugih profesora. A čime se onda bave da mi je samo znati. Imamo u svakom većem gradu sada i Akademiju dramskih umjetnosti, a potrebe za dramskim umjetnicima su sve manje. Studenata sve više, diplomiranih sve više. I što onda proizvodimo? Frustrirane intelektualce u Hrvatskoj. Pa tko ne bi bio frustriran toliko uložiti u sebe, a onda godinama čekati posao i ne dobiti ga. Čak evo ne mogu ga dobiti od dramskih umjetnika ni u sapunicama jer non stop naručuju nekakve manekenke iz susjednih država, a ne mogu dobiti dramsku umjetnici posao u Hrvatskoj. I samo jedna riječ kad je o Rektorskom zboru, da u Rektorskom zboru su prisutni predstavnici visokih učilišta i privatnih škola, a u Vijeću visokih učilišta ne mogu prisustvovati na sastancima članovi Rektorskog zbora. To je isto ostatak od prije. Ali je nadopuna da još samo jedna nadopuna ali ona mi je nelogična i neprirodna. Hvala lijepa, vrijeme mi je isteklo.
Hvala i vama poštovani kolega Marić. Na vaše izlaganje prijavljene su replike. Prva replika i poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi kolega Mariću rekli ste da Akademija dramske umjetnosti proizvodi frustrirane intelektualce koji istina je ne mogu dobiti posao, sve teže mogu dobiti posao u Hrvatskoj, a uostalom dio njihovih uloga smo i mi preuzeli ovdje u Saboru pa mi sve češće glumimo tu. I ovo što ste rekli zašto uvoze manekenke iz drugih država da glume u sapunicama? One su puno jeftinije jer to je ta tržna ekonomija. Jednu konstataciju se slažem s vama, svi ovdje koji su iz sustava sami sebi komplimentiraju kako dobro rade, a sustav ne funkcionira a sustav loš, a svi oni dobri. To je često ovdje, i u ekonomiji. Svi dobri ekonomisti, a sustav ne vrijedi. Slažem se s vama, sad će poslije mene replicirati gospodin Tomić, koji će reći opet vi o strategiji. Da, trebalo je analizu i trebalo je strategiju. Što Hrvatskoj treba? Što trebamo školovati? Koje profesije nedostaju? Kakvu mi analizu imamo, na temelju čega sve ovo govorimo i donosimo zakon? I to je prijeko potrebno koliko god se ovdje govorilo da je strategiju trebalo prije 20 godina donijeti. Da, trebalo je prije 20, možda i 40 godina. Treba planirati u 10, 15, 20 godina unaprijed. Međutim, to se nije napravilo i sasvim je logično da se od ove vlasti koja je to obećala očekuje više nego što je vaša vlast dala. Vaša vlast to nije napravila i napravila je loše što nije napravila. I sasvim sigurno da očekujem od ove vlasti da nam napravi sve ono što nije vaša napravila, da ispravi sve ono što je krivo vaša vlast radila, možda očekujemo previše međutim u godinu i pol dana smo dobili toga premalo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Kolega Vukšić usporedili ste nešto neusporedivo, da se uvoze ove manekenke za glumu u sapunicama jer su jeftinije. Ali vi uspoređujete dramske umjetnike sa manekenkama. Manekenke su za statiranje, a ne za glumu. Zato je i negledljivo gledati te sapunice. To se doista ne može gledati. To je mazohist koji može stajati pred televizorom i gledati takve emisije. Ali, istina je i to sam kazao da nema analize ali ne samo u obrazovnom sustavu, nesporno je da je kriza obrazovnog sustava, nesporno je da je kriza ekonomskog sustava, nesporno je da smo u krizi društva općenito, ali niti u jednom segmentu nema sustavne analize. Ali bez sustavne analize ne može se doći ni do potrebne strategije. Naravno da je potrebno izraditi strategiju na osnovi postojeće analize, na osnovi ciljane vizije što mi želimo i što je društvu potrebno. Je li društvu potrebno svake godine 10 tisuća ekonomista ili nije? Ali uporno se upisuju i uporno završavaju. Mi imamo prvostupnike koji nemaju zvanja, ali nemaju ni posla jer je nemoguće zaposliti. Što im piše u zvanju? Prvostupnik. Pa to više nitko ne razumije ali tko ne razumije da je bolonja zabluda i da je Hrvatska izgubila godine i godine na bolonjskoj metodologiji obrazovanja onda neće ni raditi analizu jer samo kada znate da ste u zabludi onda vas tjera da radite i tražite nešto drugo. A mi smo u jednoj slijepoj ulici, ima u ovom prijedlogu zakona dobrih stvari ali suštinski apsolutno ništa ne rješava. Suštinski zanemaruje i dalje će sve one negativnosti koje sam spominjao i dalje funkcionirati samo savršenije. Hvala.
Hvala i vama. Nova replika i poštovani zastupnik Damir Tomić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine Mariću ovaj zakon i nije zamišljen da bude strategija sam za sebe. Vi ste u svojoj raspravi duboko zadrli u strategiju što apsolutno podržavam i apsolutno pokazuje potrebu za strategijom. Spominjali ste diplome, primjenu njihovu, zabrinjavajuće podatke, apsolutno potpisujem sve što ste u tom dijelu rekli i zato nam i je potrebna strategija i zato nam i je kako je rekao kolega Hajduković oko strategije možda nužan i konsenzus. No vratit ću se na ovu vašu tezu o povezivanju nacionalnih vijeća i da je to loše. Prije svega na činjenicu da ste rekli da ne postoji obrazloženje zašto je to potrebno. Pa to naprosto nije istina. U prijedlogu zakona postoji obrazloženje zašto se to radi, molim vas pročitajte pa vidite da li je obrazloženje možda loše, to niste rekli, vi ste rekli da ne postoji. Nadalje, moramo mijenjati stvari kada vidimo da nešto nije uredu. Po broju radova Hrvatska dobro stoji, a po kvaliteti tih radova ne stoji dobro. I ovo je na tragu i ova promjena je na tom tragu pa u kontekstu toga i priča o neobaveznom napredovanju gdje ste i sami rekli sljedeće "neki ne vide članak pod koji su se potpisali" i to je točno, to je problem, to je zabrinjavajuće. Zašto to ti ljudi rade? Zato što imaju obavezu napredovanja. Spomenuo sam u raspravi malo prije da jedno istraživanje na jednom hrvatskom sveučilištu, ozbiljno istraživanje utvrdilo da više od 50% ljudi koji se potpisuju na članke nikada nisu vidjeli te članke i to samo rade zbog obaveze napredovanja. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Goran Marić.
Kolega Tomić naravno da sam govorio o problemima koji upućuju na potrebu izrade strategije jer su oni preplavili hrvatsku stvarnost. A mi smo izgubili doticaj sa stvarnosti. I možda će vas začuditi moja sada teza, naravno da uvijek uloženo mora odgovarati koristivno i vi ste govorili malo prije kako je u jednoj fazi manje ulagano u znanstvenu djelatnost i visoko obrazovanje, a sada da se planira više ulaganja. Ja mislim da mi u odnosu na što dobivamo ulažemo i previše. Za uloženo u znanstvenu djelatnost i visoko obrazovanje možemo dobiti znatno više s istim uloženim sredstvima. I to opet kažem nije samo u ovom društvenom dijelu života. Sa inače uloženim novcima iz državnog proračuna u svakom segmentu bismo morali i možemo dobiti kvalitetnije i veću korist. Što se tiče objavljenih radova, pa oni su postavljeni tako da se stimulira multipliciranje radova. A koji je smisao objavljivanja i njihov doprinos? Pa mi smo po objavljenim radovima premci u visokom obrazovanju i znanosti, a u praksi smo zapravo vrlo, vrlo pri dnu. Inače me malo iritira moram priznati iako nisam čovjek koji se ljuti kada se napiše ovako veli "u području osiguravanja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju RH nalazi se na vodećem mjestu u regiji". Ja mislim da mi nismo vodeći u odnosu na Italiju, Austriju, Slovačku, Mađarsku, a to je hrvatska regija. Mislim da nam je puno više ako ćemo pojam regije govoriti Mađarska, Italija, Austrija nego Makedonija, Kosovo i ostalo. Zato mislim da je ova netočna tvrdnja da smo mi vodeći u toj kvaliteti obrazovanja u regiji Hvala lijepa.
Hvala i vama. Nova replika i poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Marić ja se slažem s vama da uvijek treba imati argumente i dokaze o koristi novih rješenja ako se ona uvode tu jest problem kod ovog prijedloga. No vi ste spomenuli da je potreban nadzor Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta i ja se slažem svakako to je jedna od ingerencija ministarstva. Međutim ono što mi je čudno primjerice da se u članku 58.stavak 3.stoji znanstvene projekte i programe infrastrukturu i opremu i time se ministru vraća na neki način ovlast za financiranjem znanstvenih projekata, programa infrastrukture i opreme. E sada, uvaženi ministar je rekao da će se financirati znanost tako da se dio će se dobiti iz Hrvatske zaklade za znanost dio će se dobiti iz EU projekata ako se dobiju, oni su izrazito teški i komplicirani za dobiti ali mogu se dobiti, a dio iz onih tzv. pseudo programskih ugovora. Međutim sada mi nije jasno zašto je onda uvedena ta priča o ovlasti za dodjeljivanjem znanstvene projekte, programe, infrastrukturu i opremu jer ako je donesena odluka da će to prvenstveno ići putem Hrvatske zaklade za znanost onda to je nepotrebno. A ako se ustraje na paralelnom financiranju dakle i od ministarstva i od Zaklade za znanost onda treba vratiti i onaj bivši članak 111.koji je definirao postupak provođenja natječaja za projekte kapitalnu opremu upisnik kapitalne opreme itd. a koji je prestao vrijediti. Tako da eto toliko o nekim aspektima ovog prijedloga zakona.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Goran Marić.
Kolega Reiner hrvatsko društvo je uvijek opredijeljeno za krajnosti. Ili ministar nema nikakve odgovornosti i nikakvih ovlasti u nekim segmentima ili ih želi previše i određivati sve. U ovom konkretnom slučaju ministar ima odnosno po ovom se predviđa ovlaštenje koje ne bi po mom mišljenju trebao imati. I to je uplitanje izravno. Ali istodobno ima područja gdje nema ovlasti i nema ni odgovornosti. Što je ministarstvo učinilo konkretno, ne na deklarativnoj razini protiv onih koji su diljem Hrvatske organizirali ljetne škole za polaganje ispita? Spominje se samo jedan fakultet na Zagrebačkom sveučilištu. A što je sa fakultetima na ostalim Sveučilištima? Sa istim fakultetom u Splitu primjerice. Gdje je prolaznost na ispitima bila 92%. Od kojih studenata? Od onih studenata koji nisu mogli uopće položiti taj ispit. E tu treba Ministarstvo imati i veće ovlasti i intervenirati u takvim slučajevima. A ne oni koji su to organizirali, na tomu zarađivali i dan danas zarađuju dobro i još uvijek funkcioniraju. Mislim u odnosu i na Ministarstvo bi trebalo imati veće ovlasti u odnosu na dekane, međutim, čini mi se da su dekani izolirani svaki u svom svijetu i mogu raditi što hoće. I bojim se da visoko obrazovanje u Hrvatskoj sve više predstavlja težnje pojedinaca a ne težnje društvene i općeg dobra a to nije dobro za ukupnost obrazovanja u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Nova replika i poštovani zastupnik Valter Boljunčić.
Pa ja bih ustvari replicirao možda na cijeli ton vaše rasprave gdje je jedna izuzetna crna slika visoko obrazovanje i znanost. I to u biti ja mislim nije tako, ima velikih problema ali ljudi koji izlaze sa naših fakulteta su u većini slučajeva kvalitetno obrazovani a to se najbolje vidi po tome što ti mladi ljudi nažalost ne mogu naći posla u Hrvatskoj ali ga prilično dobro i kvalitetne poslove nalaze vani. Znači da ipak su došli vani sa određenom strukom i kvalitetnim obrazovanjem. Mislim da je i zato i njihova frustriranost, ulagali su u sebe, većina se kvalitetno obrazovala, nije našla posao. I tu treba naći tu veću spregu da im se omogući da rade kod nas. A kao što sam naveo i strane firme koje u svojim zemljama troše značajan novac na znanost i visoko obrazovanje kod nas to ne provode isto. Drugo, ima tih negativnih, dakle događaja u znanosti i visokom obrazovanju što ste naveli ali ipak bi trebalo na neki način to navesti da se zna da nisu svi takvi. Inače će doći do toga da u biti naša znanost ništa ne vrijedi što nije točno. Ona je dosta kvalitetna ali možda upravljanje tim sustavom nije bilo na određenom nivou. Ja sigurno iako dolazim iz tog sustava nisam što je rekao kolega Vukšić prije da se sami sebi laskamo ili tako, masu puta sam naveo da je akademska zajednica u biti kriva što je i prije kod Fuchs zakona tzv. i sada nije ona imala dovoljan broj svojih kvalitetnih ljudi da ona izađe sa jednim prijedlogom zakona ne da se samo daju primjedbe na svaki zakon koji izađe da ne vrijedi ovo ili ono. Tako da smatram da s te strane treba prikazati negativne činjenice u društvu, ali nemojmo pretjerivati i nalaziti tamo crno gdje i nema. Druga mislim da doktori struke u Hrvatskoj ih nema. U Hrvatskoj postoje samo doktori znanosti. Ako niste mislili na liječnika kao doktore medicine. Doktor struke je nešto što možda postoji u obrazovnim sustavima Njemačke ili tako. Ali mi što se tiče veze između i povećanja broja institucija to radi u biti Nacionalno vijeće daje i Agencija dopusnice i tu bi stvarno kvaliteta se trebala provjeriti ali ako ih ima to ne znači da su višak. Mislim mi smo na jednom tržištu gdje će doći ljudi kod nas na studij zato što smo lijepa zemlja. Mi ne trebamo školovati samo ljude iz Hrvatske.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Boljunčić daleko od toga da mislim da je crna slika u Hrvatskoj. Ja sam samo rekao da ne smijemo zatvarati oči pred ovakvim događajima. Naravno da je akademska zajednica, sveučilište, znanstvena cijela zajednica satkana od predivnih ljudi i odličnih i znanstvenika. Ali ne možemo zatvoriti oči pred onima koji sramote tu akademsku zajednicu. I ja sam samo pokušao istaknuti te jer ih, jer sramote baš, zato, a inače bi bila slika drukčija pa bih prikazao drukčiju sliku. Što se tiče doktora znanost i doktora struke, pa upravo sam i govorio o doktorima struke iz inozemstva kojima je priznat status doktora znanosti u Hrvatskoj. I ne govorim napamet to. I promaknuti su danas u redovnog profesora. Jer im je netko priznao status doktora znanosti a zapravo je stekao doktor, status doktora struke u inozemstvu. E samo kažem da ima takvih slučajeva i da Ministarstvo mora reagirati na takve slučajeve i da mora imati i ovlasti da reagira na takve slučajeve. Naravno da je Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, mislim predstavlja cvijet inteligencije i razuma u Republici Hrvatskoj. Ali isto tako ne treba i tamo zatvoriti oči da i među njima se uvukli i oni koji se mogu smatrati ocem korupcije na fakultetima. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Mogu zaključiti da školovanje i obrazovanje nije jedno te isto s obzirom da imamo cjeloživotno obrazovanje razlika je jasna. Sada je na redu poštovani zastupnik Zdravko Ronko.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre, pomoćniče. Namjera donošenja ovoga Zakona u ovoj možda jednom dužem vremenskom razdoblju zasigurno je unaprjeđenje znanstvene djelatnosti i visokog obrazovanja. No ono se je poklopilo i sa ulaskom u Europsku uniju i u europski prostor visokog obrazovanja. Ulaskom u taj prostor mislim da bi trebali usvojiti neke tekovine i dostignuća tog prostora pa ću ja bez obzira na činjenicu što je od '90. pa do današnjih dana tri puta uvećan broj studenata, što je od 2003. pa do danas udvostručen broj visokih učilišta ili pak što je od 2003. pa do danas tri puta i veći broj studija, programa. Ja bih ipak se založio i predložio da usvojimo, ugradimo u ovaj zakon i jednu od europskih tekovina glazbenog i plesnog obrazovanja, a to je konzervatorij koji podrazumijeva da se u jednoj instituciji pod jednim krovom nađe i odvija i visokoškolsko i srednjoškolsko i osnovnoškolsko i predškolsko obrazovanje. Razlog tome je i više i sama činjenica zbog specifičnog umjetničkog obrazovanja. Kroz taj vid dobili bi sigurno jednu vertikalu obrazovanja, dobili bi jedno jeftinije obrazovanje, dobili bi jedno bolje korištenje prostora i zasigurno još bolje korištenje tog specifičnog nastavnog kadra. I mislim da postoji i treći razlog izuzetno važan, a to je i potreba tržišta rada i unapređenja struke pa bi dakle ustrojem konzervatorija u okviru kojeg bi zasad mogli pokrenuti ono najneophodnije, organizirati nekoliko studija, ja ću reći recimo nacionalni instrument tambura, za tim studijem vape i osnovne i srednje škole i sastavi, profesionalni sastavi, kulturno-umjetnička društva i mi tog kadra nemamo, bez obzira što se ovdje može čuti da neki ne mogu dobiti posao. Drugi momenat ili drugi studij mogao bi biti pjevanje, folklor, folklorno, pop, rock, jazz, također i srednje i osnovne škole i kulturno-umjetnička društva itd., da ne uzimam vrijeme i dakako ono što je posebno interesantno, studij za ton majstora ili ton inžinjera, audio inžinjera, kako hoćete, koji je potreban gotovo svim elektronskim medijima, tonskim studijima, profesionalnim ozvučenjima, a potreban je i kao nastavni kadar u osnovnim školama. Ja znam da svaki studij mora imat dopusnicu i da se to može tek riješiti i zadovoljiti sve one kriterije Zakonom o osiguranju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju, ali mislim da bi ovo trebalo ugraditi i da bi to bio daljnji poticaj upravo u ovom glazbenom, plesnom, umjetničkom obrazovanju i izričaju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Time smo iscrpili listu prijavljenih za raspravu. Da li predstavnik predlagateljice… da. Poštovani ministar Željko Jovanović, ministar znanosti, obrazovanja i sporta.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Hvala svima na raspravi i doprinosu ovom čitanju zakona kojeg smatram zaista vrlo kvalitetnim. Mislim da je na trenutke rasprava bila upravo onakva kakva bi zapravo rasprava o Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju i trebala biti, lišena bilo kakve demagogije, politiziranja jer mi u našem Ministarstvu tako i radimo. Ja ću vam i ovom prilikom ponoviti da su moja najbliža dva suradnika, pomoćnici za visoko obrazovanje i pomoćnici za znanost nestranački ljudi kojima je na prvom mjestu i jedini interes upravo unapređenje visokog obrazovanja i znanosti. Mislim da su u raspravama gospode zastupnika Tomića, Boljunčića, Salapića i Kolmana sažete sve ključne poruke koje se tiču načina kako unapređivati kvalitetu rada u ovom Saboru, kako voditi diskusiju koja ima cilj konsenzusa, ali citirao bih, čini mi se da je to rekao gospodin Boljunčić, "dijalog je ne ako pristanete na sve što druga strana traži", dakle gospodin Reiner bi vjerojatno rekao da je ovo bio kvalitetan dijalog, da smo mi prihvatili sve što je on tražio od nas. Ali pogledajte gospodine Reiner prvu verziju koja je bila u raspravi i pogledajte zadnju verziju, vidjet ćete da smo mi prihvatili gotovo 50% izmjena prvog prijedloga koji smo ponudili. Ja mislim da je to zaista kvalitetan dijalog koji je doveo do toga da je zakon koji je danas ovdje pred vama bolji od one prve verzije, ali vi inzistirate da prihvatimo sve što vi tražite, da se odreknemo svih naših prijedloga. To nije dijalog i tako se dijalog neće voditi, tako se do konsenzusa nikada neće moći ni doći. Također, ja zaista kažem, ovaj zakon nema nikakvo političko obilježje. Ja imamo vrlo dobre prijatelje u HDZ-u koji podržavaju ovaj zakon i naravno prijatelje koji ne podržavaju ovaj zakon. U SDP-u postoje ljudi koji podržavaju ovaj zakon i oni koji ne podržavaju ovaj zakon. U akademskoj zajednici naći ćete u svakom području, na svakom fakultetu, na svakom sveučilištu, na svakom veleučilištu one koji ga podržavaju i one koji ga ne podržavaju. To je tako. Međutim, rješenja koja mi nudimo su upravo rješenja na tragu svih problema koje je naveo gospodin Marić, međutim on će odgovore na svoja pitanja morati potražiti na jednom drugom mjestu, kod mojih prethodnika, kod gospodina Primorca i kod gospodina Fuchsa jer u mom mandatu su smanjivane kvote na ekonomskim fakultetima, zatvarani dislocirani studiji koji su se otvarali bez dopusnica i bez da su popunili kadrovske uvjete. Dakle mi rješavamo probleme. I ponovit ću, probleme koje danas imamo u akademskoj zajednici možemo riješiti samo ako radimo i razmišljamo drugačije nego kada su ti problemi nastali i ovaj zakon upravo nudi takva rješenja. Ja se još jedanput zahvaljujem svima koji su konstruktivno doprinijeli da ovaj zakon bude bolji i kvalitetniji i naravno preuzimam odgovornost koju je tražio gospodin Kolman zahvaljujući ovom zakonu naš sustav visokog obrazovanja i znanosti biti će bolji nego što je bio u trenutku kada sam ja preuzeo mandat u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta.
Hvala lijepo. Jedna replika poštovanog zastupnika Željka Reinera, potpredsjednika Doma.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvaženi ministre, vi ste naravno citirali kolegu Boljunčića. Niste mene kad sam ja rekao da je dijalog uvijek uspješan ako se vodi između dvije strane. Jedna strana treba i saslušat drugu stranu, ne samo da jedna strana govori. Naravno da nitko u konsenzusu nekakvom ne očekuje da se prihvate sve njegove primjedbe, odnosno primjedbe ne znam jedne suprotstavljene strane itd. Ali treba postojati volja da se izađe na pol puta s jedne strane i na pol puta s druge strane. Je, prihvaćen je jedan niz primjedbi. Međutim, te primjedbe su isključivo bile primjedbe onih koje su dali pripadnici vaše koalicije osim primjedbe jedne jedine primjedbe koja je prihvaćena koju je dala uvažena zastupnica Ivanka Roksandić. Sve to međutim se odnosilo na stvari ne bih htio zapravo pojednostaviti i reći da su one manje vrijedne, nisu manje vrijedne, manje važne itd. Ali one ključne, velike stvari na koje više nas imalo primjedbe nisu uopće promijenjene, a nije postojala ni volja da se o tome uopće govori na žalost. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Time smo iscrpili. Rasprava o tekstu zakona je završena. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti za to. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, drugo čitanje, P.Z. br. 270. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Molim ministra poštovanog Željka Jovanovića da se očituje. Idemo Odbora za zakonodavstvo. Amandman broj jedan na članak jedan.
Poštovani predsjedniče Sabora, ako se slažete svih prvih 10 amandmana koji su na listi se prihvaćaju.
Odbora za zakonodavstvo?
Odbora za zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu. Znači, amandmani od jedan do deset se prihvaćaju.
Sad ćemo pročitati 1, 2, 3, dobro Odbora za zakonodavstvo. Jedan amandman Odbora za znanost, dva Odbora za znanost, radi zapisnika, tri Odbora za znanost, amandman broj četiri Odbora za znanost, amandman broj pet Odbora za znanost. To su svi amandmani? [[Upadica sa strane: Svi.]] Odlično. Hvala lijepa ministre. Postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona [[Upadica: Ima još.]] Što ima još? O.k. Izvolite. Samo malo, samo malo. Ima zastupnik Davorin Mlakar.
U ime kluba HDZ-a tražimo poimenično glasovanje o ovom zakonu koji je izazvao velike kontroverze u javnosti.
… [[Govornik se ne razumije.]] amandmana poštovani ministre drugih. … [[Upadica se ne razumije.]] Zakonodavstvo i Odbor za znanost. Hvala lijepa. A zahtjev je upućen pisanim putem? … [[Upadica se ne razumije.]] Ne treba? Znači, pojedinačno? Dobro, pitam. Glasno pitam, čujete i vi sve. Ništa nema skrivanja. Je li u skladu sa Poslovnikom? Ništa izvolite. Glasujemo o konačnom prijedlogu zakona pojedinačno. Izvolite.
Ingrid Antičević-Marinović - za, Ante Babić - protiv, Vedran Babić - za, Branko Bačić - protiv, Lidija Bagarić - za, Jakša Baloević -, Martina Banić - protiv, Petar Baranović - za, Milorad Batinić - za, Nevenka Bečić -, Josip Benčić - za, Davor Bernardić - za, Goran Beus Richembergh - za, Vladimir Bilek - za, Dubravko Bilić – za, Boris Blažeković – za, Valter Boljunčić –, Josip Borić -, Davor Božinović -, Dinko Burić-, Dragan Crnogorac -, Ljiljana Cvjetović – za, Igor Češek – suzdržan, Tomislav Čuljak - protiv, Martina Dalić -, Ada Damjanac – za, Luka Denona –, Igor Dragovan – za, Ivan Drmić-, Josip Đakić -, Saša Đujić – za, Šimo Đurđević – protiv, Dražen Đurović –, Vesna Fabijančić-Križanić – za, Ilija Filipović – protiv, Gvozden Srećko Flego – protiv, Višnja Fortuna - za, Srđan Gjurković – za, Sunčana Glavak - protiv, Dragutin Glavina - za, Peđa Grbin – za, Boro Grubišić – suzdržan, Ivan Grubišić –, Mario Habek – za, Domagoj Hajduković – za, Nedžad Hodžić - za, Mirela Holy – protiv, Mile Horvat - suzdržan, Silvano Hrelja – za, Branko Hrg - protiv, Tonka Ivčević –Tomislav Ivić - protiv, Gordan Jandroković –, Nadica Jelaš – za, Perica Jelečević -, Damir Jelić - , Ivo Jelušić – za, Romana Jerković – za, Branka Juričev-Martinčev - protiv, Marin Jurjević – za, Milan Jurković – protiv, Damir Kajin - za, Veljko Kajtazi -, Božidar Kalmeta -, Tomislav Karamarko -, Željko Kerum - , Tomislav Klarić -, Ivan Klarin – za, Igor Kolman – za, Ana Komparić Devčić – za, Sonja König – za, Jadranka Kosor -, Boris Kovačić – za, Josip Kregar – protiv, Ante Kulušić - protiv, Branko Kutija - protiv, Josip Leko – za, Dragutin Lesar –, Franjo Lucić -, Šime Lučin – za, Marija Lugarić – za, Ivica Mandić – za, Dujomir Marasović - protiv, Mladen Marelić – za, Goran Marić -, Natalija Martinčević - za, Damir Mateljan – za, Frano Matušić - protiv, Jasen Mesić - protiv, Zvonko Milas - protiv, Davor Miličević – protiv, Stjepan Milinković -, Darko Milinović -, Domagoj Ivan Milošević - protiv, Željko Mirković – za, Davorin Mlakar – protiv, Mario Moharić – za, Daniel Mondekar – za, Melita Mulić – za, Hrvoje Nekić – za, Mladen Novak – protiv, Draženko Pandek – za, Đurđica Plančić – za, Nenad Pleše – protiv, Đuro Popijač -, Vanja Posavac – za, Ivana Posavec Krivec – za, Alen Prelec – za Milorad Pupovac - protiv, Ivan Račan – za, Furio Radin – suzdržan , Jozo Radoš – za, Igor Rađenović - za, Marija Rapo – protiv, Željko Reiner – protiv, Damir Rilje – za, Damir Rimac – za, Ivanka Roksandić – protiv, Zdravko Ronko – za, Željko Sabo – za, Josip Salapić – suzdržan, Ante Sanader, Gordana Sobol – za, Giovanni Sponza – suzdržan, Nenad Stazić – za, Đurđica Sumrak, Ivan Šantek, Vladimir Šeks, Željko Šemper – za, Tatjana Šimac-Bonačić – za, Ivan Šimunović – protiv, Marijan Škvarić – za, Deneš Šoja – za, Dunja Špoljar – za, Ivan Šuker – protiv, Nansi Tireli – protiv, Damir Tomić – za, Miroslav Tuđman, Nada Turina-Đurić – za, Zlatko Tušak – protiv, Zoran Vasić – za, Franko Vidović – za, Zoran Vinković, Tanja Vrbat – za, Marija Vukobratović, Josip Vuković - za, Branko Vukšić – protiv, Dragica Zgrebec – za, Tomislav Žagar – za, Vesna Želježnjak – za, Marijana Živko – za.
Ponovite i one koji se nisu odazvali.
Jakša Balojević, Nevenka Bečić, Valter Boljunčić, Josip Borić, Davor Božinović, Dinko Burić, Draganc Crnogorac, Tomislav Čuljak, Martina Dalić, Ivan Drmić, Josip Đakić, Dražen Đurović, Ivan Grubišić, Tonka Ivčević, Gordan Jandroković, Perica Jelečević, Damir Jelić, Božidar Kalmeta, Tomislav Karamarko, Željko Kerum, Tomislav Klarić, Jadranka Kosor, Dragutin Lesar, Franjo Lucić, Goran Marić, Stjepan MIlinković, Darko Milinović, Đuro Popijač, Ante Sanader, Đurđica Sumrak, Ivan Šantek, Vladimir Šeks, Miroslav Tuđman, Zoran Vinković, Marija Vukobratović.
Da zbrojimo pa objavimo. Utvrđujem da je većinom glasova 77 glasova za, 33 suzdržana glasa i … … [[Upadica se ne čuje.]] 33 protiv, ispričavam se, 33 protiv i 6 suzdržanih glasova donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Hvala lijepa. A sada idemo na raspravu o - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o sportu, drugo čitanje, P.Z. br. 316. Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona primili ste u pretince. Kod donošenja zakona ovog primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. To su članci 194. do 202. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mlade i sport. Izvješća ovih odbora primili ste na sjednici. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani ministar znanosti, obrazovanja i sporta Željko Jovanović. Izvolite poštovani ministre.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Vjerujem da ste svi bili ispunjeni ponosom kada smo imali svečanost ulaska u EU i kada su dva od ključnih govornika koja su predstavljali Hrvatsku bili jedan znanstvenik prof. dr. Ivan Đikić koji mi je pokazao u kojoj mjeri hrvatska znanost u svijetu ima ugleda i drugi gospodin Ratko Rudić kao predstavnik hrvatskog sporta. Time smo poslali dvije vrlo važne poruke o Hrvatskoj, da je Hrvatska mala zemlja ali zemlja koja ima vrhunske znanstvenike i vrhunske sportaše. Upravo smo okončali raspravu koja se tiče znanosti, a pred nama je rasprava o Zakonu o sportu koji ima upravo taj cilj dodatno istaknuti ulogu i značaj hrvatskog sporta i hrvatskih vrhunskih sportaša u prepoznatljivosti Hrvatske u svijetu. Stoga ove izmjene i dopune zakona koje su pred vama idu u tom smjeru. Dakle, hrvatske sportaše, vrhunske hrvatske sportaše koji su zaista bez ikakvog pretjerivanja najveći hrvatski ambasadori u svijetu po kojima je Hrvatska prepoznata diljem zemaljske kugle omogućiti im da njihov rad nastavi se u dva smjera. Jedan smjer je nastavak promocije Hrvatske u svijetu a drugi je nastavak promocije sporta u Hrvatskoj kako bi u Hrvatskoj mlade generacije imale uzore koji će ih potaknuti da se dodatno bave sportom. Upravo iz tog razloga u ovom prijedlogu predlažemo da državna priznanja osvajačima medalja na Olimpijskim igrama, Paraolimpijskim igrama, Olimpijskim igrama gluhim i svjetskim prvenstvima olimpijskim sportovima i disciplinama se omogući ostvarivanje novčane naknade ukoliko su hrvatski državljani, imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, navršili su 45 godina života, nisu pravomoćno osuđeni na bezuvjetnu kaznu zatvora za počinjeno kazneno djelo. Dakle, ovo nije mirovina to uporno ponavljam. Dapače, ovo je način da svi naši vrhunski sportaši budu još aktivniji, da sudjeluju u projektima Hrvatskog školskog sportskog saveza, Hrvatskog akademskog sportskog saveza i da budu prisutni u školama, u sportskim klubovima i da prenose svoje bogato iskustvo na sve one mlade koji se žele baviti sportom, istovremeno da sudjeluju u projektima hrvatskog Ministarstva turizma na projektu koji su i sami predstavili kao projekt "Follow me to Croatia" i na taj način budu prisutni i dalje u međunarodnoj promociji Hrvatske. Na ovaj način u ovom trenutku prema našim procjenama imamo 202 sportašice i sportaša koji ispunjavaju predložene uvjete. 86 njih su osvajači olimpijskih medalja, 70 svjetskih prvenstava, 8 osvajači paraolimpijskih medalja, 38 osvajači medalja na Olimpijskim igrama gluhih. Najveća naknada iznosi 100% prosječnog osobnog dohotka. To je 5464 kune, najmanja je zapravo u odnosu na svjetskim prvenstvima 2185 kuna. Svi ovi sportaši biti će dužni podnijeti zahtjev nakon čega će sa ministarstvom sklopiti ugovor kojim će regulirati svoje obveze koje će se prije svega ticati, dakle njihovog aktivnog sudjelovanja u radu Hrvatskog olimpijskog odbora, Hrvatskog školskog sportskog saveza, Hrvatskog akademskog sportskog saveza i Ministarstva turizma. Ukupna procijenjeni iznos koji je osiguran u državnom proračunu iznosi 14 milijuna 468 tisuća 759 kuna. U odnosu na prvo čitanje koje smo imali ovdje u Saboru i nakon rasprava u Saboru i na odborima također unijeli smo nekoliko novih izmjena pa njih posebno ističem. Dakle, na prijedlog saborskih zastupnika izmijenjene su odredbe kojima se propisuje ograničenje za članstvo u skupštini i izvršnom tijelu sportskih saveza i nacionalnih sportskih saveza tako da su u skladu sa izmijenjenim odredbama u skupštini i izvršnom tijelu sportskog saveza i Nacionalnog sportskog saveza mogu biti i imati ovlasti u zastupanju i osobe koje su članovi drugih sportskih klubova, udruga za natjecanje istog sporta, osobe koje su dioničari sportskog dioničkog društva istog sporta, osobe koje su članovi tijela, odnosno ovlaštene za zastupanje te osobe ovlaštene za vođenje poslova po odluci ovlaštenog tijela ili na temelju općih sportskih akata kluba, udruge za natjecanje istog sporta te osobe koje su članovi tijela sportskog dioničkog društva istog sporta. Prihvaćajući prijedlog zastupnice gospođe Jadranke Kosor izmijenili smo odredbu kojom se propisuju kriteriji za dodjeljivanje trajne novčane naknade za sportaše tako da se novim prijedlogom propisuje kako pravo na trajnu novčanu mjesečnu naknadu ne može ostvariti osoba koja je pravomoćno osuđena na bezuvjetnu kaznu zatvora za počinjeno kazneno djelo. U prvom čitanju je bio navedena godina kazne, ovdje smo to u potpunosti isključili na prijedlog gospođe Kosor. Bitno je naglasiti da se dopunjuje odredba o financiranju sporta na način da se propisuje kako je financiranje sporta od strane RH jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave i Grada Zagreba sukladno odredbama ovog zakona moguće ukoliko ima učinak na trgovinu između RH i drugih država članica EU ako je sukladno propisima održanim potporama članak 107. Ugovora o funkcioniranju EU čime smo riješili ono pitanje koje se javljalo u javnosti što sada kada smo postali članica EU. Dopunili smo i odredbe članka 81. o načinu kako se gubi pravo na trajnu novčanu mjesečnu naknadu. I još jedna izmjena koja se tiče načina obračunavanja vezano uz naknade i porezna opterećenja koja se tiču toga. Prema tome ovaj zakon predstavlja dovršetak izmjena u sustavu sporta gdje smo Zakonom o sportskoj inspekciji uveli reda i isušili početak isušivanja močvare o čemu je govorio gospodin Borić. Imamo vrlo konkretne rezultate i na kraju godine ćemo izvijestiti o tome sve što je sportska inspekcija osigurala kako u sportu bi zaista uvijek u prvom planu i jedino u tom bili sportaši, a ne pojedinci koji žive na račun i na teret sporta i sportaša. Ja vas molim da podržite ovaj zakon jer će on značiti zaista puno za promociju sporta i poticanje mladih da se u još većoj mjeri bave sportom zahvaljujući vrhunskim sportašima koji su, ponavljam još jednom, zaista najpoznatiji i najuspješniji ambasadori Hrvatske u cijelom svijetu.
Hvala lijepa. Da li izvjestitelji radnih tijela odbora Hrvatskog sabora žele iznijeti izvješća? Ne. Otvaram raspravu. U raspravu krećemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je klub SDP-a i poštovani zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo danas je pred nama zastupnicima na klupama ponovno prijedlog izmjena Zakona o sportu i to kao što je to i gospodin ministar najavio u drugom čitanju. Dan kada ćemo svi zajedno glasati za ovaj zakon bit će veliki dan za hrvatski sport, ali posebice za sve vrijedne, marljive sportaše i sportašice koji su svoje vrijeme ulagali u treninge i natjecanja da bi ostvarili vrhunske rezultate na velikim natjecanjima na ponos svih nas. Hrvatski sportaši zapravo jedini uspiju prikovati za televizijske ekrane cijelu naciju svojim borbama za medalje, svojim nastupima za hrvatsku zastavu. Uvijek smo posebno ponosni na njihove uspjehe, dočekujemo ih na aerodromima i čitamo o njima u novinama ali ubrzo zaboravljamo i njihove uspjehe, ali i na njih kao ljude. I zato ja kao sportaš jednog neolimpijskog sporta bez trunke ljubomore ili zavisti mogu reći da je ovaj prijedlog izmjena u svojoj namjeri i dobar te ga zato treba i podržati. Također mi je drago da je predlagatelj usvojio neke od primjedbi zastupnica i zastupnika iz prvog čitanja te je time ovaj današnji prijedlog još bolji i cjelovitiji. Uvažene su i primjedbe odbora i stručnih sportskih tijela oko članstva u sportskim organizacijama i time je dodatno popravljen prvobitni dojam prijedloga. No, ipak je najviše primjedbi bilo na tzv. kategorizaciju sportova koji obuhvaćaju sustav doživotnih nagrada zaslužnim sportašima. Neki su isticali da su pojedini stavci ovog prijedloga diskriminirajući jer ne ubrajaju i mnoge druge osvajače odličja u neolimpijskim sportovima a na svjetskim prvenstvima. Moramo biti iskreni i priznati da se definicija sporta vremenom nije puno mijenjala i da još uvijek među sportašima žive stare olimpijske maksime ali se zato strahovito promijenila percepcija ono što danas poimamo sportom i natjecanjem. Dok su još u antičko vrijeme ustanovljene pojedinačne klasične sportske discipline poput atletike te im tijekom 19. i 20. stoljeća pridodane mnoge osobito kolektivne igre poput nogometa, rukometa, košarke i slično danas imamo cijeli niz disciplina koje također od natjecatelja traže pripremu, koncentraciju, dugogodišnji trening i ulaganje u vlastiti razvoj poput automobilizma i slično. Ali predlagatelj i mi sami moramo negdje povući crtu i mislim da je to pravilno napravljeno, ponajprije uvažavajući tradiciju i olimpijska načela. Možda će neki sportovi ostati izvan dosega ovog zakona, ali ono što je osobito važno je da se ovim zakonom šalje posebna poruka ne samo 200-njak sportašica i sportaša koji će dobiti priznanje na ovaj način nego i cijeloj sportskoj javnosti da u Hrvatskoj napokon i sportaši imaju svoje ministarstvo i svojeg ministra. Isto tako i naša sportska javnost, gledatelji, ljubitelji sporta koji svoje domoljublje najlakše osvješćuju navijajući za hrvatsku reprezentaciju, sportašice i sportaše može biti zadovoljna jer intencija ovog zakona je zahvalnost sportašicama i sportašima za vrhunsko predstavljanje svoje domovine u sportskoj areni. Ali ministar je najavio isto tako u prvom čitanju da je u izradi strategija koja će posebno vrednovati sportaše bez obzira da li su u olimpijskom ili u neolimpijskom sportu. Mnogi su također prigovarali i dobnoj granici od koje sportašice i sportaši imaju pravo koristiti povlastice koje im predviđa ovaj zakon. Jedni da je to prekasno i zbog napora uloženog u treninge u toj dobi od 45. godina već dugo nisu aktivni sportaši, a drugi da je prerano s obzirom da svi drugi građani ostvaruju mirovinu tek sa 65. godina. Meni se čini da je predlagatelj i ovdje pogodio u pravoj mjeri jer je uzeo u obzir i činjenicu da mnogi sportaši započinju svoj put već u dobi od 5. do 8. godine svog života i da cijelo vrijeme svojeg školovanja dodatno ulažu u svoj sportski razvoj trenirajući dok se na neki način drugi odmaraju. Istina je da u nekim sportovima dolazi brže do zamora materijala, do opadanja sportskih potencijala u postizanju dobrih rezultata osobito u pojedinačnim sportovima, ali dobna granica je tu da opet pokaže crtu i jasno definira namjeru predlagača u ovom zakonu. Također je bitno napomenuti i stalnu godišnju reviziju ostvarivanja ovog prava kako bi se izbjegle sve zlouporabe te je dobro da je predlagatelj ugradio u zakon … [[Govornik se ne razumije.]] sportaša da sa sudskim pravomoćnim kaznenim presudama ne mogu biti nositelji ovih prava čime se šalje poruka da sport mora biti promicatelj poštenja i fair playa. Stoga mislim da je prijedlog izmjene dobro i temeljito napravljen, da je dobar kako za sportaše ali tako i za sportsku javnost i da ćemo ovim zakonom napokon promovirati fer odnos države prema sportu i sportašima. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na redu su Hrvatski laburisti i poštovani zastupnik Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi predsjedniče, uvaženi ministre, kolege zastupnici. Ministre ako vi i ja zajedno zapjevamo, ne sad ovdje normalno nego na jednom sportskom borilištu, da li će se po načinu naše pjesme onaj tko to gleda na videosnimci da li će moći zaključiti iz našeg ponosa, našeg stava da li je Blanka Vlašić upravo preskočila 210 cm i srušila dugogodišnji rekord Stefke Kostadinove ili će doći do zaključka da je recimo ne znam Sandra Perković prebacila svjetski rekord u bacanju diska ili će doći do zaključka da je gospođa Perman osvojila treću zlatnu medalju za Hrvatsku u kuglanju? Sjetimo se još onih poznatih ljudi koji su osvajali svjetske medalje u neolimpijskim sportovima. Da li je to, ta himna koja je tad svirala za naše sportaše da li je kod nas izazivala išta manje ponosa nego kad je svirala himna za one sportaše koji su u olimpijskim sportovima? Ministre, iako sam na onom prošlom zakonu dao punu podršku vašem prijedlogu zakona za ovaj bez imalo ograde tvrdim da je diskriminatorski, da je ovo diskriminacija određene grupacije ljudi i da je na neki način čak i degradacija. Sjetimo se onih koji su se bavili sportom, a vjerujem da su svi barem nekad probali, koliko traži to odricanja. Pa sad još ako uz to sve imate rad u firmi, pa još ako radite i smjenski rad pa ako morate tražiti zamjene da bi uopće išli na neka takmičenja, pa ako bi na tim takmičenjima ne dao Bog bili doživjeli kakvu ozljedu prvo nit će tretman biti prema vama jednak kao prema ovim vrhunskim sportašima, a sigurno vaš financijski fijasko će biti ogroman. Jer morate ići na bolovanje, jer morate snositi troškove liječenja koji nisu oni uobičajeni pa i s te strane mislim da ovaj zakon nije ravnopravan prema svima. Moram napomenuti osobe sa invaliditetom. Svjetska prvenstva tih osoba su ovdje tretirana kao takmičenja ipak manje važna, manje bitna i rezultati na tim svjetskim prvenstvima nisu uključeni u ovaj prijedlog zakona. Mislim također da to nije u redu, da nije korektno i da je čak po mom mišljenju da bi na ovo trebala reagirati, ne znam možda je i pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Ovaj se članak 81. na koji sam odmah, 81.a ustvari, s kojim sam odmah počeo raspravu zove državna priznanja osvajačima medalja na Olimpijskim igrama, Paraolimpijskim igrama, Olimpijskim igrama gluhih i Svjetskim prvenstvima u olimpijskim sportovima i disciplinama. Ministar je napomenuo nije riječ o mirovinama. Nije riječ o mirovinama isključivo iz razloga zato što se ne isplaćuje iz Mirovinskog fonda. Samo nemojte zaboraviti da ni mirovine se ne isplaćuju isključivo iz Mirovinskog fonda. To s jedne strane. A s druge strane ako netko ostvaruje pravo na trajnu novčanu naknadu ne znam da li je ijedan drugi izraz primjereniji nego mirovina? Godine za uvjet, kao uvjet za ostvarivanje prava ovim prijedlogom zakona su 45. godina. Klub Hrvatskih laburista, odnosno ja sam uputio amandman gdje sam potpuno uvažio mišljenje gospođe Perman i prezentirao ga kao takvog u amandmanu mada moje osobno mišljenje je čemu praviti razlike? Zar mislite da radnik koji je radio na nekim drugim poslovima sa 45. godina nije isto izrauban kao i onaj koji se bavio nekim vrhunskim sportom? S tim što ovaj koji se bavio vrhunskim sportom je obično dobro i naplatio to. Ako nije u onim neolimpijskim sportovima, a onda ga tako i tako ovdje nema. Mislim da je pravičnije ako već pričamo da nećemo u obrazloženju je rečeno zašto su neki prijedlozi odbijeni, između ostaloga ne stvara se diskriminacija prema određenim sportašima odnosno vrstama sportova pa onda ja mislim da ne bi trebalo praviti ni diskriminaciju u odnosu na ostale građane RH čak evo sad mi je ovaj tren mi je palo i još nešto na pamet pa da bi se izjednačili sa svima ostalima i saborski zastupnici su sami izašli sa prijedlogom da se ukinu povlaštene mirovine. Da bi bili ravnopravni sa svojim narodom. Pa zbog čega sad određenu grupaciju, ako se ne varam 202 sportaša, izdvajamo od onih drugih sportaša koji su možda isto osvajali zlatnu medalju čak recimo u nekim sportovima je Europsko prvenstvo kudikamo jača konkurencija nego što je Svjetsko prvenstvo. Za one koji dobro prate sport daj mi recite vaterpolo, da li je jača konkurencija na Europskom prvenstvu ili na Olimpijskim igrama i Svjetskom prvenstvu? Ne zaboravite, tamo imate kvotu koju moraju popuniti i one neke egzotične države pa onda imate one čudne scene da se ljudi dave maltene a ne da igraju vaterpolo. Isto tako je u rukometu gdje je Europsko prvenstvo kudikamo jače nego prvenstvo na Olimpijskim igrama ili Svjetsko prvenstvo. Pa mislim da ako već to uvažavamo, te neke specifičnosti, onda smo trebali i izuzeti ovo i staviti u tu kategoriju. Ministre, prošle godine u 7. mjesecu, znači otprilike sada prije godinu dana, ste najavili cjelovit Zakon o sportu. Evo upravo najavili ste ga za prošlu jesen. Sada je godinu dana od te vaše najave nadam se da ni vi ne držite da je ovo neka cjelovita izmjena Zakona o sportu i da bi tu trebalo kudikamo više toga napraviti. Ja vas pozivam da ipak odustanete od ovoga, povučete ovaj zakon jer stvarno je u dijelu diskriminacija prema određenoj grupaciji i sportaša i ljudi i da napravite cjelovit Zakon o sportu koji će kudikamo više brige posvetiti financiranju mladih sportaša, onih sportaša koji su još u školskoj dobi. Jer danas imamo situaciju da ako su roditelji imućni i u stanju su financijski omogućiti plaćanje i članarine i sve opreme koja je potrebna za pojedine sportove tada se ta djeca mogu baviti sportom. U protivnom ta djeca su prepuštena nekoj svojoj organizaciji života, slobodnog vremena pa se onda čudimo što imamo sve više ekscesa, sve više nasilja među mladima, sve više bijega u poroke. Mislim da bi to jedan cjelovit Zakon o sportu koji bi našao načina da se financira i taj dio sporta za mlade riješio ovaj problem. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Jedna replika, poštovanog zastupnika Josipa Borića.
Hvala lijepo. Pa kolega Novak vi ste se upitali da li je ovaj zakon diskriminirajući prema vrhunskim sportašima? Je, to smo već raspravili i u prvom čitanju ovog zakona jer prepoznaje samo Olimpijske igre kao kriterij ili sportove kao kriterij kome to treba dati, svjetska prvenstva i to je to, ali u olimpijskim sportovima. Mi smo nedavno imali Mediteranske igre, evo nedavno završene u Turskoj, 27 medalja, od toga 11 zlatnih. Ako netko kaže u ovom društvu ili u ovom Saboru da Leo Brnić nije vrhunski sportaš jer može pogoditi 47 boća u 5 minuta na 10 metara udaljenosti ne znam koga lažemo, sami sebe ili svih oko sebe? I za njega nema jer je on jadan kriv što ne može ući na popis olimpijskih sportova. Mediteranske igre prepoznaju 25 sportova, Olimpijske 30. Ali su Mediteranske specifične što prepoznaju boćanje, i to je naš sport i kuglanje prepoznaju. Ne prepoznaju hokej na travi, recimo. I sada mi to uzimamo kao pravedan kriterij. Niti je pravedan niti sve vrhunske sportaše koji su također zaslužni za promociju Hrvatske koja je na Mediteranskim igrama osvojila dosada 110 medalja itekako jasno se prepoznaje po Hrvatskoj himni njihov uspjeh gdje god da su se održale. Ali silno želimo recimo te Mediteranske igre u nekom gradu i to nekoliko puta, onda nam je to važno. Mislim da je ovaj zakon diskriminirajući jer se ili ne želi naći dodatno novaca, a nema se tu puno još dodatnih sportaša ako bi uvažili još nekoliko sportova, ili malo prilagodili kriterije. Nego moramo čekati kako čujemo strategiju pa kad ona prepozna kuglanje i boćanje e onda će to biti dozvoljeno. Mislim da se otpočetka išlo samo na jednu skupinu koja u ovom slučaju kažem prolazi puno bolje od nekih drugih.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak.
Hvala lijepo. Kolega Borić ako se dobro sjećam Hrvatska je osvojila zlatnu medalju i u badmintonu. E sad ćemo doživjeti da Svjetski olimpijski odbor možda uvede ne znam koji je najameričkiji sport koji postoji jer kod nas je općenito u svijetu je trend da je amerikanizacija svega pa ćemo imati baseball i imat ćemo ne znam ni ja kakve sve ne sportove koji u Hrvatskoj su bukvalno egzotični. Ali nećemo imati one sportove, recimo vrlo vjerojatno će hrvanje ispasti. Kako sad stvari stoje moguće. Ja u tome ne vidim logiku. Još jednu stvar sam, sad ste mi sa svojom raspravom podsjetili, zaboravio reći oko imovinskog cenzusa. I oni igrači koji su ostvarili odnosno natjecatelji koji su ostvarili karijere u svijetu, koji su plaćali poreze u nekim poreznim oazama će kroz ovaj zakon ostvariti mogućnost, ostvariti pravo. Mi prepuštamo to njihovoj nekoj savjesti da li oni to žele ili ne žele. Ali s druge strane oni koji su ovdje odvajali i koji su se ovdje bavili poluamaterski ili amaterski tim sportom ne njih u startu negiramo pa makar su i tri puta osvajali svjetska prvenstva, makar se u njihovo ime svirala hrvatska himna, dizala hrvatska zastava. Ne, mi to negiramo. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je Klub zastupnika nezavisne Jadranke Kosor i Hrvatske građanske stranke. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre. Slažem se sa evo raspravom gospodina Novaka od maloprije da bi bilo jako dobro i jako vrijedno i jako važno za sve nas da smo danas raspravljali o cjelovitom Zakonu o sportu, ali kako nismo u toj prilici vjerujem da ćemo barem do kraja godine moći otvoriti i zatvoriti tu raspravu. Dakle, raspravljajmo o ovome što je pred nama. Svakako u takvim prigodama kad na stolu u Hrvatskome saboru imamo izmjene i dopune Zakona o sportu onda govorimo o sportu, sportašima klanjamo se svima onima koji su pronosili ime RH diljem svijeta. To je jako važno, mislim da smo i ovih dana kad smo ulazili u EU imali prilike na raznim televizijama vidjeti priloge koji su nas podsjećali na uspjehe hrvatskih sportaša od osamostaljenja RH do danas. I svi mi koji smo negdje putovali znamo da u koji god dio svijeta dođete kad se susrećete s ljudima i kažete da ste iz Hrvatske onda mnogi reagiraju a Šuker, ne Ivan Šuker, nego onaj drugi, ali vjerujem da i u mnogim dijelovima svijeta se spominju i ovoga našeg kolege Ivana Šukera. Dakle, to je činjenica i to govori o važnosti sporta koji je dakako često puta puno više od igre. I zato treba podržati sva nastojanja upravo zbog važnosti sporta za cijelo društvo i za cijelu državu. Treba podržati sve napore da se sport u cjelini vrati sportašima, navijačima, da se iz sporta uklone i da im se kaže ne zauvijek i prostacima i diskriminatorima i mrziteljima. I to je jedan proces na kojem ćemo svi dugoročno raditi. Vraćam se prijedlogu zakona. Gospodine ministre vrlo konkretno nekoliko primjedbi i nekoliko prijedloga. Hvala vam lijepa što ste u prvom čitanju prihvatili neke primjedbe koje sam iznijela, međutim evo ako želite predlažem da ih prihvatite do kraja. Dakle, prije svega vezano za članak 1. gdje se govori o Skupštini kao izvršnom tijelu Sportskog saveza i kaže se tko ne može imati ovlasti u zastupanju. Među ostalim osobe koje su posljednje tri godine pravomoćno kažnjene za kaznena djela ili prekršaj u sportu i u vezi sa sportom. Dakle, u posljednje tri godine, a što je sa godinama prije? Dakle, moj prijedlog je da se onda apsolutno eliminiraju sve osobe koje su bilo kada u bilo kojem razdoblju kažnjavanje za kaznena djela ili prekršaje u sportu ili u vezi sa sportom. To je jedino logično. Dakle, bilo kada ikada, a ne samo u posljednje tri godine jer to će ako dopustimo da ostanu i oni koji su nekada kažnjavani, ponavljam za kaznena djela ili prekršaje vezane za sport, onda će to ostavljati te male rukavce gdje će se ponovno stvarati močvara. Dakle, prijedlog je da se ovaj dio članka 1. briše. I sad kod državnih priznanja, moje je mišljenje da će zauvijek ostati velika dilema i da ćemo neprekidno imati prijepore oko toga što su to ta priznanja zapravo? Dakle nisu mirovine, kad pogledate koliki su to iznosi mjesečno, na primjer za osvajače zlatnih medalja to su lijepa primanja, dakako kao što je kolega maloprije rekao ostavili smo na volju onima koji su osvajali, odnosno zahvaljujući svojim sportskim uspjesima zaradili velike novce, prijavili ih, ne prijavili, pridonosili državnom proračunu, ne pridonosili to je u konačnici svejedno, dakle da i oni dobivaju te iznose veće od 5 tisuća kuna za zlatne medalje. Dakle, otvoreno je niz pitanja, svakako kad pogledamo strukturu Proračuna RH i danas i kakav je bio jučer i kad pogledamo koji postotak se izdvaja za mirovine i kad znamo da nekih 17, 18 milijardi ili 19 milijardi za mirovine se prikupi, a da ostatak 20 milijardi moramo namaknuti iz državnoga proračuna onda to svakako treba staviti u ovaj kontekst bez obzira što se u ovom slučaju radi o 200-njak ljudi građana RH koji su osvojili neke medalje. Dakle, u tom smislu mislim da je nužno kao što je bilo prije nužno ostaviti cenzus. Znači, mi moramo na kraju znati koliki su prihodi te obitelji sportaša koji će dobiti taj novac, koje je priznanje, koja je nagrada koju oni zaslužuju. Sigurno da to može potaknuti mnoge mlade sportaše da i dalje nastave uporno i vrijedno raditi, odricati se ali kriteriji moraju biti do kraja jasni kao i godine. Godine života od kojih se mogu dobiti takva priznanja. 45 godina je premalo. Dakle, ako ništa drugo predlažem 55., 60. godina. Međutim, tu će uvijek ostajati dvojbe i otvarat će se rasprave zašto i sportaši nisu onda izjednačeni sa ostalim građanima RH. I to nažalost može dovesti do rasprava zbog kojih će oni kojima se klanjamo zbog njihovih uspjeha trpjeti kritike. I mislim da zakon koji donosimo mora učiniti sve da se dobra namjera, ova zaista dobra namjera, ne pretvori u svoju suprotnost. Dakle, godine života, cenzus i sad jedan od uvjeta da se može dobiti takva nagrada, takvo priznanje jest da sportaš nije pravomoćno osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora za počinjeno kazneno djelo. Dakle, to je sada ta nova formulacija. Dakle, ja predlažem da formulacija ako uopće treba biti da nije osuđivan. Jer ako postoji sportaš koji je osuđen za neko kazneno djelo bez obzira da li se radi o bezuvjetnoj kazni zatvora, uvjetnoj itd. on ne bi trebao biti nagrađivan od države, odnosno od poreznih obveznika. I na kraju gospodine ministre podnijela sam amandman, znači ovo i dalje pretpostavljam da će predlagatelj prihvatiti sam a amandman u ime kluba odnosi se na članak 4. gdje se kaže o tome koji to sportaš može dobiti to državno priznanje. Među ostalim kaže se i onaj koji je osvojio na svjetskim seniorskim prvenstvima u olimpijskim sportovima i disciplinama medalje. Prijedlog je da uz olimpijske sportove unesemo ovdje i paraolimpijske sportove. Dakle, i paraolimpijci koji su na svjetskim prvenstvima osvojili medalje da mogu dobiti to državno priznanje. Konzultirala sam i danas Hrvatski paraolimpijski odbor i njihov podatak kaže da se radi o 4 takva sportaša. U ovom trenutku da se radi o 4 takva sportaša pa predlažem gospodine ministre da prihvatite ovaj amandman znači da i paraolimpijci, odnosno sportaši osobe s invaliditetom koji su na svjetskim prvenstvima osvojili medalje jednako tako dobiju ovo državno priznanje. Eto, to su te temeljne primjedbe. Dakako da se u obrazloženju govori da će se zakon primjenjivati od lipnja. Kasnimo ali mislim da nije krivnja ovaj puta na ministarstvu jer ministarstvo je poslalo u lipnju drugo čitanje zakona. Evo to što mi raspravljamo o tome u srpnju nije krivnja ministarstva. Prema tome i obrazloženje će se u konačnici ne promijeniti jer ga više ne treba mijenjati jer ćemo zaključiti danas raspravu nego svakako treba imati na umu o trenutku kad će se zakon primjenjivati da će i ta sredstva koja su za ovu godinu planirana biti još manja pa je to još jedan argument više za prihvaćanje ovoga amandmana. Dakle, da i paraolimpijci osvajači svjetskih medalja imaju pravo na državno priznanje. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Imamo prijavljene replike. Poštovani zastupnik Branko Vukšić, prva replika.
Uvažena kolegice Kosor u potpunosti se slažem s vama u zakonu bi trebalo stajati da nije osuđivan. Znači, ne uvjetno, ne bezuvjetno nego nije osuđivan. Meni je sasvim jasno da je Vlada negdje trebala podvući crtu i da je trebala uzeti neki kriterij po kojem će se te naknade, nagrade, stimulansi dijeliti. I na prvi pogled se čini kriterij olimpijskih sportova sasvim prihvatljiv. Međutim, slažem se s onim saborskim zastupnicima koji su govorili da bi trebali neke hrvatske pod navodnicima "hrvatske" sportove uvrstiti u taj zakon kao što je primjerice kuglanje. Slažem se sa konstatacijama onih koji, vi ste o tome govorili, treba odrediti imovinski cenzus. Ako težimo da budemo pravedno društvo, da budemo solidarno društvo tada sasvim sigurno da nije pošteno da sportaš koji je čitavo vrijeme držao račun vani u stranim bankama, u novčanim oazama koji se bavio individualnim sportom, koji je primao milijunske naknade da zato što nema savjesti prima 5 tisuća kuna ili 4 tisuće kuna do kraja života. Sasvim sigurno da humano društvo neće tako postupiti i da treba i imovinski cenzus uvažiti i da treba isto tako se slažem s vama s vašim prijedlogom da paraolimpijci koji su na svjetskim prvenstvima osvajali medalje budu isto tako obuhvaćeni ovim naknadama.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Da kolega, mislim da je ovo dosta bitno i vjerujem da će ministar uvažiti naše primjedbe, odnosno naša razmišljanja. Dakle, zašto je važno da netko tko je vrhunski sportaš ali se nikada nije ogriješio o zakon jedino takav može primiti neku naknadu? Zato, upravo zbog toga što su sportaši uzor mladima. Dakle, ako je netko uzor i ako netko privlači mlade ljude da se bave sportom i to je sjajan način da se borimo protiv svih oblika ovisnosti prije svega. Dakle, ta osoba mora u svakom smislu biti uzor. A uzor ne može biti netko tko je osuđen za bilo koje djelo, bilo kakvo djelo jer to je tako. Što se tiče cenzusa mislim da je to iznimno važno jer cenzus će omogućiti, odnosno cenzus je omogućio da i proširimo taj krug sportaša koji imaju pravo na ta državna priznanja evo i na osvajače svjetskih medalja paraolimpijce. Ponavljam, sad ih je 4 koji su isključeni iz ovoga ako uključimo cenzus. Jer uz sve to netko tko je u konačnici ima račune u inozemstvu pa je varao i svoju državu, znači varao je Hrvatsku, onda ne zaslužuje to priznanje. Bilo bi apsurdno da tih 5 tisuća na primjer i nešto više kuna netko koristi zaista za recimo tjedne kave jer mu je egzistencija osigurana, a da netko drugi ne zna kako će otputovati na sljedeće natjecanje jer nema dovoljno sredstava niti za prijevoz.
Hvala lijepa. Nova replika i poštovani zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala predsjedniče. Uvažena zastupnice Kosor slažem se sa vašom raspravom, a posebno u onom dijelu mislim da je lijepo kada se Hrvatska država prepoznaje po sportašima, uspjesima u sportu i zlatnim medaljama. Bolje po tome nego da nas smatraju nekom zemljom visoko koruptivnog rizika. Nadamo se da je to prošlost za Hrvatsku i da ćemo biti prepoznati samo po dobrome i po ovim uspjesima naših sportaša. Tako podržavam vaš prijedlog u ovome članku 1. da se skine ovo vremensko ograničenje ove 3 godine, dakle ako nisu u posljednje 3 godine pravomoćno kažnjene za kaznena djela. Mislim da taj rok od 3 godine treba izbaciti. Dakle, ako su uopće kažnjeni za bilo kakva djela koja imaju veze sa sportom ne trebaju se naći u tim skupštinama i izvršnim tijelima. A isto tako kada se radi o ovim uvjetima iz članka 81.a tu se isto tako svaka osuda bila ona pravomoćna ili nepravomoćna za djelo treba dakle uzeti u obzir. Takve osobe ne bi trebale imati doticaj sa nikakvim državnim nagradama, i ako se ovdje traži posebni interes i promicanje ugleda RH onda to ne može biti ugled to je neugled, to treba dakle staviti kao ograničenje. Isto tako slažem se potpuno sa vama, a s obzirom i na broj ljudi za paraolimpijske sportove da je to samo 4 osobe. To ne iziskuje neki veliki financijski izdatak za državni proračun ali sigurno daje jedan snažni doprinos osobama koje su te medalje osvojile jer smatram da one trebaju i da su uložile puno više i fizičkog i psihičkog truda da bi došli do te medalje. Da to treba nagraditi i da treba naći prostora u državnom proračunu i da se dakle i u paraolimpijskim sportovima dodjeljuju ovako iznimno priznate državne nagrade. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Kolega Salapiću ove 3 godine nekažnjavanja se odnose na sudjelovanje u skupštinama i izvršnim tijelima sportskih saveza. Dakle, to je još, tu bi se dodatno trebali koncentrirati i biti jako, jako odlučni u donošenju odluka jer se radi o ljudima zapravo koji diktiraju tempo sportu u različitim sportovima i može se onda dogoditi da je netko npr. osuđen prije 4 godine za neko kazneno djelo koje je vezano za sport jer se tu ograničava, znači mora biti vezano za sport, i da je prije 4 godine osuđen a da sada može zapravo krojiti sudbinu tom sportu i tim sportašima. Tako mislim da je to jedna logika koju ne treba posebno obrazlagati. A što se tiče paraolimpijaca, dakle sportaša osoba s invaliditetom sasvim je sigurno i to je trend u svijetu, pogledajte otvaranja npr. Paraolimpijskih igara bile su prošle godine u Londonu, jednako tako kao i Olimpijske igre, dakle svijet danas posvećuje jednaku pozornost jer zlatna medalja osvojena na Svjetskom prvenstvu koju osvoji paraolimpijac, dakle osoba slijepa, bez noge sa različitim vrstama ograničenja u svakodnevnom životu ta medalja barem jednako svijetli i jednako sjaji kao i medalja koju ostvari, odnosno osvoji zdrav sportaš. I država u ovom smislu zaista mora pokazati da joj je jednako stalo i do jednih i do drugih. Jer doći do svjetskog vrha a biti osoba s invaliditetom zaista zahtjeva i upornost i volju i snagu, ali i potporu društva.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom po klubovima zastupnika. Na redu je klub HDZ-a u Hrvatskom saboru i poštovana zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Iako konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sportu ne obuhvaća i ne rješava ni približno sve one krucijalne probleme koji danas opterećuju sport i sportaše, iako neke sportaše izuzima od naknada koje se predviđaju ovim izmjenama i dopunama reći ću da će Klub zastupnika HDZ-a podržati ovaj prijedlog. Drago mi je što ste uvažili prijedlog kluba HDZ-a iz prvog čitanja mijenjajući članak 46. i 47. gdje ste na neki način ispravili pogrešku koju ste napravili prošle godine gdje ste u namjeri da onemogućite pojedincima djelovanje u sportu napravili situaciju gdje gotovo nitko iz područja jedne sportske grane ne može biti član skupštine i izvršnog tijela Sportskog saveza i Nacionalnog sportskog saveza. Tako npr. bilo je predviđeno ukoliko je netko bio član skupštine jednog kluba nije istodobno mogao biti i član tijela sportskih saveza i obrnuto, a u skupštine se uglavnom biraju predstavnici tog sporta koji djeluju pri sportskim klubovima. Ono na što želim podsjetiti, odnosno istaknuti je nepripremljenost i površnost predlagatelja u pripremi izmjena Zakona o sportu pa ste tako u 2012. godini ubacili izmjene u posljednjoj sekundi ili onako leteću izmjenu ste imali prije dolaska prijedloga u Sabor tako da nije bilo vidljivo ništa iz javne rasprave, odnosno u tekstu nacrta prijedloga na koji su druga ministarstva i tijela davali mišljenje. Mijenja se i članak 74. koji se odnosi na uvjete financiranja sporta i u kojemu se dodaje treći stavak koji kaže da se financiranje sporta od strane RH jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave i Grada Zagreba sukladno odredbama ovog zakona omogućuje ako je sukladno propisima o državnim potporama. Naravno da je financijska stabilnost klubova osnovni preduvjet ili stabilnost sportskog saveza za uspješan rad i napredak njegovim članovima bilo kada govorimo o pojedincima ili klubovima, a također svjedoci smo da se danas nedostatak novca nažalost u klubovima koji su suočeni s nedostatkom novca ne uspijeva nadoknaditi sponzorstvima ili donacijama te da vrlo teško možemo očekivati da će sustav na taj način moći funkcionirati u budućnosti. Ako se pa samo i onako ovlaš dotaknemo usporedbe bilo sa istočnim bilo sa zapadnim susjedima vidjet ćemo koliko mi nažalost zaostajemo na svim razinama za njima i kako su uspjesi hrvatskih sportaša o kojima su i moji prethodnici govorili ipak u velikoj mjeri ili u najvećoj mjeri rezultat talenta prije svega ogromne ljubavi, zalaganja, htjenja, truda, a nažalost ipak premalo uspjeh sustava i organizacije. Što se tiče potpora ovu izmjenu napravili ste na zahtjev ili nakon upozorenja Agencije za tržišno natjecanje. Naime pitanje državnih potpora u sportu nametnula se kao problem na razini EU tek nedavno, a u RH intenzivnije. Podsjetit ću samo na to počelo se pričati ili stvarati neka fama u javnosti povodom nedavne prijave o nezakonito dodijeljenim potporama jednom nogometnom klubu pa ću samo reći da je to stavljeno naravno van snage i da je iskazano mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja da je ipak bilo sve uredu s potporama. Bitan naglasak u odluci Agencije za tržišno natjecanje je i 1.srpnja od kada europski normativi ponašanja u sportu su nadređeni hrvatskim zakonima i podsjetit ću na presedansku sudsku presudu iz listopada 2012. Sportski klubovi će također biti kontrolirani od strane EU komisije kada su u pitanju državne i lokalne javne potpore. Upravo zbog toga predlagatelju je sugerirano tijekom prvog čitanja da se planira sustav financiranja u sportu nakon našeg pristupanja u članstvo EU jer se od 1.sprnja ne smije financirati profesionalni sport i da se predlagatelj tim izmjenama odnosno promjenama pozabavi i ugradi ih u zakon sa pravnom stečevinom EU. Budući da se ovom izmjenom nije riješilo ključno pitanje, sada kada smo članica EU dužni smo i obvezni usklađivati zakon, tamo gdje do sada to nismo uskladili. S velikom dozom sigurnosti možemo reći kako će profesionalnim klubovima biti zabranjeno primati potpore iz jedinica lokalne uprave za prve ekipe tako da će taj novac morati biti usmjeren na omladinske škole i slične projekte. Postavljam pitanje, samo hoće li takva situacija proizvoditi i vođenje dvojnog knjigovodstva kada se novac od potpora ili da se novac od potpora ne bi prelijevao u plaće profesionalaca, dakle što će to zapravo značiti? Nadalje postavlja se pitanje, osim promjene u sustavu financiranja u sportu ulaskom u EU promjene se događaju i po pitanju korištenja stadiona jer u Europi je samo 17% stadiona u privatnom vlasništvu tako da će klubovi morati sami plaćati održavanje stadiona. A hoće li sve ostalo biti tretirano kao nelegalna potpora to je još jedno od otvorenih pitanja. Samo usput podsjetit ću na to da imamo veliki problem vlasništva i da imamo veliki problem sa procjenom vrijednosti sportske infrastrukture što smo nekoliko puta govorili i na odboru i upozoravali na to, a i prošle godine završena je jedna studija upravo je takav odgovor dala da nemao potpunu ili dobru evidenciju. Prema mišljenju predsjednice Agencije za tržišno natjecanje klubovi će moći primati potporu do 200 tisuća eura godišnje, a preko toga sve će morati biti u skladu sa zakonskim propisima o državnim potporama, drugim riječima ovo pitanje još je poprilično nejasno s obzirom da ni EU nema jasnu definiciju što se sve može smatrati profesionalnim sportskim klubom kao i koji su sportski klubovi ujedno i poduzetnici u smislu Zakona o državnim potporama. Npr. kod nas većina ako ne gotovo i svi profesionalni klubovi koji su u pisani profesionalnih sportskih klubova ažuriran prošlog mjeseca na stranicama ministarstva moglo bi se reći ne ispunjava uvjete da bi ih se moglo smatrati poduzetnikom. Daleko je veći problem čini mi se što je to tema koja se tretira u EU i na temelju širokih kriterija, temeljem prijava, a svaki slučaju se razmatra zasebno gdje će se procjenjivati jesu li klubovi korištenjem potpora narušili tržišnu utakmicu u EU ili nisu. Dakle takvih odluka još nema pa ne možemo govoriti o nekakvoj praksi koju bismo preuzeli iz EU pa se stoga očekuje ministre, očekujem to naravno od vas jasna uputa svim sudionicima od strane resornog ministarstva da se znaju uskladiti sa zakonom i jednako tako da znaju planirati svoje proračune jer vidimo da jasnih uputa nema i nadamo se da će dobiti odgovor na to pitanje od strane ministarstva. Što se tiče naknada, govorili smo to i u prvom čitanju i izražavamo još jednom žaljenje što kasnimo sa donošenjem takve odluke jer sport je živi organizam i neki sportovi na globalnoj razini rastu neki sportovi padaju, pa je tako primjerice Međunarodni olimpijski odbor donio odluku da će 2020.godine na olimpijskim igrama tri sporta ispadati, tri sporta ulaziti. Dakle ukoliko bi se pravo na naknadu dodjeljivalo obavezno bi se trebalo temeljiti na kriterijima npr. masovnosti, rasprostranjenosti tradicije pojedinog sporta u RH i naravno njegovog značaja na nacionalnoj razini i slično. U uvodnom izlaganju ili obrazloženju konačnog zakona potpisuje se postupak utvrđivanja trajnih novčanih naknada hrvatskim sportašima, mijenja se dobna granica, a također se ukida imovinski cenzus što pozdravljamo jer smo na neki način na to ukazivali kao na nedostatak. Želim istaknuti da postavljanjem uvjeta za ostvarivanje visine naknade koja se veže uz prosječnu plaću u RH možda to predlagatelj nije najsretnije riješio dakle s kojim ciljem se želi postići kroz ovu naknadu kod sportaša pa tako na kraju ispadne da predlagatelju možda nije bilo primarno da sportaše nagradi prema značaju i vrijednosti njegovog uspjeha već da se ona ipak vrednuje kroz prizmu prosječne neto plaće u RH. Sam pojam naknade koji se pojavio i to i u konačnom prijedlogu možda jednako tako nije najsretniji. Naknade se nekako vezuju kada govorimo o socijalnim naknadama ili o socijalnim potrebama i drugim davanjima a zapravo je namjera ovog članka nagrada za sportaša za izvrsnost. Drago mi je što smo ili što se u medijima prestao koristiti termin sportske mirovine jer zapravo to nije. I moramo samo reći da su sportaši do svog uspjeha došli i ostvarili ga prije naknade. Tako da možda nije najsretniji termin. Dakle, to su nagrade za izvrsnost a ne naknade. Dakle, nagrade onim ljudima koji su prolazili veoma trnovit put do svog cilja i uspjeha. Apeliram na predlagatelja da nagradimo sportaše za izvrsnost a ne da država daje naknadu sportašu. Ali vjerujem eto da, da će ovakav ipak Zakon biti izglasan. Još jednom ću ponoviti da mi je žao što ovakvo nagrađivanje sportaša nismo uveli ranije, prošle godine, kada smo mijenjali Zakon upozoravali smo iz Kluba Hrvatske Demokratske Zajednice zašto se to tada nije učinilo. I brojni sportaši bi dobili svoje nagrade na vrijeme. Tako da na neki način za to krivicu ili odgovornost ipak mora preuzeti ministarstva. Pored svega što se predložilo ovim Zakonom ostaje nam rješavanje pitanja neolimpijskih sportaša koji kao što smo već čuli ostvaruju vrhunske rezultate, koji jednako tako s ponosom prenose ime Republike Hrvatske u svijetu. Imaju široku bazu, neki od njih i bazu koja će sigurno regrutirati i neke buduće osvajače olimpijskih medalja. No, iskreno se nadam po strogo utvrđenim kriterijima koji imaju vrijednost na nacionalnoj razini, to je vrlo dobro riješeno, Međunarodni olimpijski odbor je to vrlo dobro riješio, tako da imamo modela po kojima se možemo ravnati. I sigurna sam da ubrzo možemo očekivati novi paket prijedloga Zakona o sportu. Još ću se samo dotaknuti onoga, dakle, članka 81.a koji propisuje tri uvjeta. Uvjet nekažnjavanja sportaša. Iz predložene odredbe ipak se ne može zaključiti za koje to djelo sportaš ne smije biti osuđivan, da li za sva djela iz Kaznenog zakona ili samo iz sporta, za koje razdoblje. Mislim da to nije najsretnije prihvaćeno, odnosno nije prihvaćeno u cijelosti. Osim što će naši sportaši dobiti svoje naknade za izvrsnost mislim da je puno važnije vrhunske sportaše uključiti u aktivnu sportsku zajednicu na bilo koji način. Na taj način im dati mjesta u društvu koje zaslužuju. I mislim da će na takav način a ne samo primanjem potpore ovakve ili onakve, odnosno naknade u ovom ili onom iznosu oni biti najbolji promotori sporta među mladima. I da će na taj način puno aktivnije ostvariti svoju ulogu a ne samo eto kroz financijsku naknadu. Mislim da to ni sportašima koji su uključeni ovim Zakonom nije namjera već oni sigurna sam žele pridonositi i svoje znanje, bogato iskustvo koje su stekli na natjecanjima, prenositi i na mlađe naraštaje. Klub Hrvatske Demokratske Zajednice unatoč ovim zamjerkama podržati će ovaj Zakon. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Na redu su replike. Prva replika i poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice Glavak, vi ste dobro primijetili članak 3. ovoga Zakona ili članak 74. starog Zakona kojim se dodaje stavak 3. postavlja se pitanje da li on u ovom trenutku u Hrvatskoj može saživjeti primjenom. Iz jednostavnog razloga što mi niti jednim zakonom nismo jasno povukli crtu što je amaterski, što je profesionalni sport. Dakle, ako gledamo zadovoljavanje potreba što financiraju u Športu, što financiraju jedinice lokalne samouprave a to se odnosi praktički na omladinske … [[Govornik se ne razumije.]] i omladinske kategorije, ni tamo nije definiran amaterski sport. A niti jednim drugim zakonom u Republici Hrvatskoj nije definiran amaterski sport. Ako nemamo jasno razlučeno što je amaterski a što profesionalni sport onda je vrlo teško govoriti da se Zakon o potporama može primijeniti na sport u Republici Hrvatskoj. Jer izuzev nekoliko klubova na žalost mi imamo mješavinu amaterskog i profesionalnog sporta u jednom te istom klubu. A da sport nije ništa zacrtano i da se ne mijenja najbolje pokazuje slučaj da prije recimo 23 ili 24 godine svi praktički, veći dio ovih koji će koristiti ove naknade ne bi imali pravo nastupa na olimpijskim igrama. Jer u … [[Govornik se ne razumije.]] 88. godine nisu mogli nastupati sportaši koji su imali profesionalne ugovore. A da se ne zaboravimo, o tome ću govoriti u svojoj pojedinačnoj raspravi jer tih sportaša se nažalost nitko nije sjetio. A samo zato što su osvajali medalje u bivšoj državi. A hrvatski su, Hrvati su hrvatski građani i vrhunski sportaši. Da recimo jedan sjajan košarkaš Nikola Plećaš nije nastupao na olimpijskim igrama u Munchenu samo zbog toga što nije bilo jasno definirano kako je reklamirao čaj. Dakle, pravila olimpijska su se promijenila a mi nažalost guramo nekakva pravila i sutra ćemo optuživati da je netko lopov ovakav i onakav a nismo mu odredili pravila po kojima igra.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolega Šuker sve ste, sve ste točno rekli. U ovom trenutku u Hrvatskoj imamo 15 registriranih profesionalnih nogometnih klubova. Zamislite samo jedan, jedan imamo rukometni, dakle vodimo se onime što je dostupno, dakle samo rukometni klub Podravka i četiri košarkaška kluba. Nažalost mi nemamo nacionalnu strategiju, to je ono što još uvijek očekujemo. Bilo je rečeno da postoji nacrt, pa da postoji javna rasprava, nadam se da nešto od toga ipak postoji. I za kraj, ono što je najveća tragedija osim što ste spomenuli sportaše koji su osvajali medalje u bivšoj državi, nažalost brojni sportaši koji bi imali pravo ostvariti ove naknade u međuvremenu su i umrli, to je ono što je najžalosnije. Hvala lijepa.
Nova replika i poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Glavak, nisam vas dobro razumio, jeste li vi za ukidanje ili niste za ukidanje imovinskog cenzusa, pa ćete mi vjerojatno u odgovoru pojasniti. Ja se zalažem za uvođenje imovinskog cenzusa jer tu ima logike ako želimo biti pravedni, solidarno društvo. U potpunosti se slažem da treba uvesti kriterije, upravo zbog pomanjkanja kriterija, zbog rušenja kriterija uništili smo mnoge vrijednosti. To je ta negativna selekcija, pomanjkanje kriterija. Ono što nismo 20 godina radili trebali bi počet raditi sada. Slažem se s onom konstatacijom koja je zapravo bolna vaša, a to je da uspjesi u sportu su prije svega stvar talenta, a nisu sustavne brige o sportašima i sportu i to je točno. To je, najbolji primjer za tu vašu konstataciju je obitelj Kostelić. Znamo dobro koje su oni ispočetka dok su se popeli na pijedestal muke prolazili i tek nakon što su počeli osvajati medalje i što su im se dogodili uspjesi, tek tada su počeli sponzori, tek tada smo se mi kao država počeli kititi njihovim perjem. I mislim da bi to trebalo ako se sad uvodi red da će se napraviti ono što je i na početku govorio ministar čini mi se, ne možda ovaj puta nego zadnji puta kad smo govorili o sportu, a to je omasovljenje, sportsko omasovljenje, čim veći broj ljudi da se bavi sportom. Ako će ovaj zakon pomoći sasvim sigurno da je taj zakon plus, međutim kažem treba uspostaviti kriterije, nekoliko ste vi spomenuli razloga zbog čega.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Vukšić, ni u kojem slučaju, a to su i više puta sportaši napominjali, naknade ne smijemo dovoditi u pitanje socijalne kategorije i oni to nisu zaslužili. Kada ste spominjali obitelj Kostelić reći ću vam jedan drugi primjer, meni puno bliži i u pravu ste kada govorimo o tome kada se počinju sponzori interesirati za nekog. Podsjetit ću na našeg srebrnog olimpijca Filipa Udea dakle iz Međimurja. Filip tako dugo dok zapravo nije došao do svoje olimpijske medalje nije imao neke sponzore, da je godinama trenirao još od svoje 4. godine, ne znam koliko poznajete grad ali ima ovdje kolegica koje poznaju, dakle u dvorani gdje nije imao dovoljno velik prostor za zalet pa je to činio iz toaleta. Dakle na taj način je taj dečko došao do medalje za Hrvatsku i o tome smo već govorili. Dakle, ne možemo govoriti o sportašima samo kada oni dosegnu neku razinu, kada se sponzori pojavljuju. Govorimo o njima kada oni tek stvaraju svoje ime i prezime, koliko je tu truda uloženo i upravo zato ih ne smijemo svrstavati u bilo kakvu socijalnu kategoriju. Spomenuli ste omasovljenje u sportu, naravno to je sve povezano s novcem, osim ako nećemo svaki kupit bicikl ili ćemo joggirati pa nam za to nisu potrebna sredstva. Dakle moramo biti svjesni toga da prvo gdje se režu proračuni to su sport i kultura i teško da ćemo govoriti o masovnosti ako ipak toj masovnosti ne pružimo i kakvu-takvu financijsku podršku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Molim predstavnik Vlade Republike Hrvatske, izvolite poštovani ministre znanosti, obrazovanja.
Hvala gospodine predsjedniče. Zahvaljujem se na dosadašnjim raspravama, posebno gospođi Glavak koja je ukazala na nekoliko pitanja koja su i nama nit vodilja i u pripremi ovog zakona, a i u prijedlogu rješenja koja će doći iz našeg Ministarstva. Mi smo oformili jednu radnu grupu, ali ne po onoj staroj kad ne znate što osnujte komisiju. Na čelu te grupe je gospodin Ratko Rudić, dakle netko tko ima i autoritet i znanje i koji može pomoći da do kraja godine probamo doći do tih rješenja kako nastaviti razvoj sporta u Republici Hrvatskoj. Ono što je svakako bitno reći, nadam se da ste to primijetili u proračunu, mi smo kao Ministarstvo ove godine povećali sredstva Hrvatskom akademskom sportskom savezu i Hrvatskom školskom sportskom savezu upravo želeći omasoviti sport u Hrvatskoj i mislim da je veliki uspjeh i Ministarstva znanosti, ali i hrvatskog akademskog sporta, grada Zagreba, grada Rijeke, Sveučilišta u Zagrebu i Rijeci što smo dobili domaćinstvo europskih sveučilišnih sportskih igara. To su igre na koje će doći više sudionika nego na Univerzijadi, a koštat će daleko manje, dakle neće predstavljati značajno opterećenje za realizaciju tih igara. Istovremeno će predstavljati veliki poticaj za razvoj akademskog sporta u Republici Hrvatskoj što smatramo vrlo bitnim. Prema tome, u toj strategiji osim tog cilja omasovljenja sporta naravno da će se ići i u rješavanje financiranja na drugačijim osnovama nego što je do sada. Ovo rješenje koje smo ugradili je na tragu naše obveze i u pravu ste vezano za profesionalne klubove u Hrvatskoj, mislim da treba drugačije riješiti status profesionalnih klubova, što je uopće profesionalni klub. To radi kod nas Povjerenstvo za profesionalne klubove. Ono što želim dodatno reći, dakle u toj Strategiji razvoja sporta u Hrvatskoj, a izradili smo analizu financiranja, jedno od vrlo bitnih pitanja odnosit će se i na naknade. Dakle, nije problem 4 paraolimpijca na svjetskom prvenstvu, dakle nije to problem novac, moramo imati jasne kriterije. Uzeli smo kao temeljni kriterij Olimpijske igre. Paraolimpijske igre su vrhunac sporta u paraolimpijskom sportu, svjetska prvenstva to nisu. Dakle postoje ljestvice, postoje kriteriji, postoje koeficijenti po kojima se može ocijeniti kriterij. Stoga smo rekli da je kriterij Paraolimpijske igre, Olimpijske igre gluhih, olimpijske igre u cjelini, svjetska prvenstva u olimpijskim sportovima i to je što predlažemo sada. Sljedeći korak, to sam rekao i zadnji put kada smo govorili o ovom zakonu, kad je riječ o naknadama uzeti u obzir specifičnosti hrvatskoga sporta na način da netko odredi koji su to sportovi od nacionalnog interesa, a nisu olimpijski sportovi i da ti sportovi kada budemo jasno znali kako su to boćanje, kuglanje ili neki drugi sport, da onda i oni ulaze u ovaj fond sportaša koji će dobivati naknade. Do trenutka dok ne odredimo koji su to sportovi ali ne politički, ne da to odredi niti ovaj Sabor, niti bilo tko u Ministarstvu nego upravo sami sportaši onda će ti sportovi imati značaj koji ćemo staviti ih u istu skupinu s olimpijskim sportom upravo na kriterijima koje ste vi rekli: masovnost, tradicija, uspjeh, hrvatske specifičnosti i onda će vjerovatno to biti boćanje, kuglanje jer ne možemo donijeti odluku bez kriterija. Zašto onda netko u pikadu ne bi to dobio ili netko tko se bavi podvodnim ribolovom. Dakle, moramo imati kriterije. Jedini jasni mjerljivi kriterij koji nitko ne može osporiti u ovom trenutku su Olimpijske igre i Svjetska prvenstva u olimpijskim sportovima koja također predstavljaju i jače takmičenje od Olimpijskih igara po tablicama koeficijenata. Zato je to bio razlog zbog čega smo predložili ovo, ali razmišljamo kako uvesti u to i ove ostale sportove od značaja specifične za Republiku Hrvatsku.
Hvala lijepa. Idemo na replike. Prva replika i poštovani zastupnik Nenad Pleše.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Sabora. Gospodine ministre, meni se vidi da su najveći kriteriji za donošenje ovih kategorija sportaša koji će dobiti ili neće dobit ove trajne naknade financijski cenzus. Dovedimo, donesimo taj zakon po pravičnosti, po pravednosti da nemamo kategorije sportaša olimpijskim, neolimpijskim sportovima, pa ako su fiannci8je problem odgodilo taj zakon i kad će novaca bit dovoljno počnimo primjenjivati. Hvala.
Hvala lijepa. Nova replika i poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepa. Gospodine ministre, vi ste se u svom zadnjem dijelu obraćanja u stvari dotaknuli ključnog problema i to je možda problem koji vi kao ministar ne možete sami riješiti, morat ćemo ga riješiti. Isto ga tako sportaši neće riješiti iz jednostavnog razloga svatko u sportu zna … [[Govornik se ne razumije.]] i to možemo preslikati zadnje svađe sa zadnjeg Zagrebačkog športskog saveza. Međutim, ima nešto što moramo učiti od drugih. Recimo Međunarodni olimpijski odbor je donio odluku da hrvanje više neće biti olimpijski sport. Koje su se dvije zemlje da tako kažem digle na zadnje noge – Turska i Grčka jer to je njihov tradicionalni sport. Prema tome, mi u Hrvatskoj imamo dva ili tri sporta, nema njih sto, koji su tradicionalni s čim se Hrvati bave. To je kuglanje i to je boćanje. I za boćanje možemo komotno reći da je to sport mediteranskih zemalja i nikog više. Dakle, četiri, pet zemalja imaju vrhunske boćare i tu se priča završava i kuglanje. Prema tome, nije problem da ovu odluku se ubace takva dva ili tri sporta. Kad govorimo o Olimpijskim igrama samo 20 godina unatrag slika Olimpijskih igara i poimanje Olimpijade je bila počevši od Amerikanaca koji možda svima mogu služiti kao primjer kako je sport organiziran, gdje su praktički samo sveučilišni sportaši nastupali na Olimpijskim igrama. Međutim, novac i biznis je natjerao Međunarodni olimpijski komitet da naprosto pusti profesionalce na Olimpijske igre iz razloga što će Olimpijske igre doživjeti financijski fijasko. Dakle, to treba i nama bit kriterij kada radimo neke stvari da ne robujemo nečemu tim više, a o tome ću govoriti više u pojedinačnoj raspravi što ima i određeno naslijeđe iz prošle države. Mi naprosto ne možemo zaboraviti vrhunske sportaše, pa na kraju krajeva i Ratko Rudić je vrhunski vaterpolista koji je osvajao medalje u bivšoj državi i da nije postao trener i da nije praktički zadnjih godina svog aktivnog trenerskog života se vratio u Hrvatsku on ne bi spadao u ovu kategoriju, a vi ga sad ističete kao primjer nekoga tko će sudjelovat.
Hvala lijepa. Nova replika i poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, dijelom ste točno rekli i ono kada ste govorili o želji za omasovljenjem. Međutim, ja ću samo podsjetiti da to baš nema puno veze sa proračunima ako ih spustimo na lokalnu razinu. Vi govorite možda s nacionalne razine gdje zapravo sredstva dolaze iz onih tako ih volimo zvati igara na sreću ili lutrijskih sredstava. Ali ja sam vam govorila i o tome da moramo dati jasne upute jedinicama lokalne samouprave da bi oni mogli planirati svoje proračune. Dakle, o tome sam govorila. I podsjetit ću samo da kapitalna ulaganja opet govorimo na lokalnoj razini čine više od polovice izdvajanja za sport na lokalnoj razini. Pa što će ostati onda? Evo to su neki problemi na koje jednako tako očekuju ljudi da im vi iz ministarstva date jasne odgovore i ponovo se vraćamo na ono što upozoravamo već nekoliko godina, a to je možda potreba jačanja Uprave za sport. To je na vama naravno i vaši suradnici nešto tako su poduprijeli nekoliko puta i na odboru, dakle ne ništa kontra sadašnjeg ustroja. Međutim, jačati i Nacionalno vijeće za sport, ali jednako tako jačati i upravu za sport. Mislim da bi možda iznašli kvalitetnija rješenja, a vidjet ćemo kako će to biti riješeno kada dobijemo tu Nacionalnu strategiju koju toliko očekujemo pa će možda neke stvari biti puno jasnije. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Nastavljam raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je klub HSU-a i poštovani zastupnik Željko Šemper, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege. Konačnim prijedlogom Zakona o sportu u odnosu na prvo čitanje izvršene su određene promjene koje nisu promijenile osnovne postavke prijedloga zakona i primarni cilj predlagatelja zakona o dodjeljivanju državnih priznanja osvajačima medalja kroz trajne novčane naknade. Bez obzira kako se one zvale od kud će se ove naknade isplaćivati, ipak se u stvarnosti radi o sportskim mirovinama nakon 45 godine života. Nisu prihvaćene primjedbe nekih zastupnika, pa ni Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina da u zakonu ima elemenata diskriminacije kod kriterija o pravu na predloženu novčanu naknadu. Kao što sam i u prvom čitanju rasprave govorio o tom prijedlogu tako ću i sada izraziti svoje mišljenje da to davanje nije primjereno vremenu u kojem živimo i da to u ovom trenutku sigurno nije problem koji bi sada trebalo rješavati. U vrijeme kad svaki drugi umirovljenik ima mirovinu ispod 2000 kuna, u vrijeme kad u Hrvatskoj živi 120000 građana iznad 65 godine života bez ikakve naknade mi ovime kako bi to rekli moji u Podravini "debeloj guski mažemo vrat" Svaka čast svima onima koji su osvajali sjajna odličja ne samo za sebe već i za svoju domovinu. Svi mi koji volimo sport, koji smo se veselili medaljama ili tugovali nakon poraza navijali smo za njih, za Hrvatsku. Ipak mislim da to nije razlog za ovo što se predlaže izmjenama Zakona o sportu. Danas u mirovinskom sustavu Hrvatske postoji 13 vrsta mirovina po posebnim propisima ili tzv. povlašteni koji iznose blizu 7 milijardi. I kad danas Ministarstvo rada i mirovinskog sustava zajedno sa Nacionalnim vijećem za umirovljenike i starije osobe raspravljaju i u programu rada traže rješenja problema mirovina iza kojih stoji samo dio uplaćenih doprinosa. Mi ovim prijedlogom dobivamo 14 vrstu mirovina. Iako se ne radi o iznosu koji može spasiti državni proračun ili mirovinski sustav ipak se radi nešto što nije prioritet u hrvatskom sportu. Ovih dana smo ušli u EU, nakon 10-ak godina pregovora i usklađivanja svih vrsta poglavlja u životu naših građana. Ovo nije zakon sa oznakom europski, je li nama ovo što radimo obveza iz pristupnih pregovora? Nije, ali ipak pokušavamo napraviti nešto što 27 država sadašnjih članica EU nema. Ali ima jedna Srbija koja je već požalila jer unatoč takvoj sjajnoj motivaciji njihovih sportaša u Londonu 2012. nisu bili uspješniji nego 4 godine ranije. Rusija je ukinula naknade, Njemačka je izradila sustav obrazovanja za sportaše koji su zbog sporta zanemarili obrazovanje za životni poziv. Italija, Slovenija, Francuska, Španjolska i drugi ponudili su im posao u Carini, Policiji, Vojsci. Ni naši bivši sportaši, osvajači medalja nisu siromašni. Mnogi od njih su bogatiji od sportskih saveza koji su kroz cijelo vrijeme njihove karijere vodili brigu o njima. Moglo bi se postaviti i pitanje tko je kome više dužan? Sportaši državi ili država sportašima? Sportaši vjerojatno nisu zaboravili vrijeme kad su bili samo mladi i talentirani i nisu zaboravili da su besplatno koristili sportske dvorane i stadione, nisu zaboravili svoje trenere, sve pripreme, putovanja, hotele i natjecanja. A kasnije su čak i dobivali nagrade, neki stanove ili poslovne prostore. Sve je to netko platio, sve su to platili naši građani, umirovljenici. Zato danas od njih i primamo mnogo poziva, pisama, mailova. Kako kažu mnogi su sportaši dobro naplatili svoj talent, napravili unosne karijere u inozemstvu, nisu tu plaćali porez, a sada su došli po mirovine u svoju državu. I to u 45. godini života. Nažalost, među osvajačima medalja zavisno o sportu, olimpijskom ili neolimpijskom, popularnom ili malom, ima i onih koji jedva preživljavaju, primaju socijalnu pomoć i u mirovinu će kad navrše 65 godina. I dok sada često slušamo preporuke iz Europe o produženju dobne granice za mirovinu na 67 godina i da se tako što kraće niti 10-ak godina koristi mirovina ovi mladi će je koristiti 30 godina i u prosjeku 2,5 puta veću od običnih radničkih mirovina. Posebno su razočarani sportaši neolimpijskih sportova, oni koji su unatoč svjetskim medaljama i svjetskim rekordima ostali s one strane ovog zakona. I to u djelatnosti u koji ne bi smjelo biti nepravde ni diskriminacije u sportu. Kako kažu svaki sportaš koji je u svom sportu osvojio svjetsku medalju je izvrstan samim time što je među 3 najbolja na svijetu. Nije netko izvrstan samo zato što je on iz olimpijskog sporta jer svakom osvajaču zlata bez obzira na sport svira se državna himna, diže se državna zastava. I nije točno da je samo velika čast osvojiti olimpijsku medalju i samo u sportu s disciplinama s najvećom konkurencijom i najveće važnosti. Koliko je samo nepravedna podjela na popularne i tzv. male sportove vidjeli smo na Olimpijskim igrama u Londonu. Ama baš nitko od vodstva i gostiju naše olimpijske delegacije nije prisustvovao trijumfu zlatno Giovannija Cernogorca jer su svi u to vrijeme bodrili naše rukometaše. Tko je kriv što je gađanje glinenih golubova olimpijski sport, a kuglanje najstariji narodni sport s velikom tradicijom, u Europi nije? Kuglačice i kuglači sigurno ne. Iako se Zakon o sportu dograđivao već nekoliko puta nikom još nije bilo u primisli da se definira pitanje amatera i profesionalaca u hrvatskom sportu. Dok neki imaju sjajne profesionalne inozemne ugovore sportaši amateri i osvajači medalja zaslužuju i veće divljenje pa i zahvalnost države zbog načina na koji su došli do njih uz svakodnevne radne, školske, obiteljske i druge obveze uz vrlo skromna sredstva. Neću opet spominjati imena te amatere s mnogo zlatnih svjetskih medalja, ali to i tako jednom godišnje čini Hrvatski olimpijski odbor u svojim proglašenjima najboljih sportaša, klubova i reprezentacija iako ti sportovi nisu u olimpijskoj obitelji ali su ipak među najtrofejnijim sportovima u RH. Unatoč svim primjedbama izvjesno je da će ove izmjene saživjeti, da ćemo dobiti dosad najmlađe umirovljenike ali kako će ta primjena izgledati u praksi? Neki su se već košarkaški NBA profesionalci poput Kukoča, Rađe izjasnili kako će se te naknade odreći u humanitarne svrhe, a ta naknada neće trebati ni našim sjajnim rukometašima, vaterpolistima, tenisačima a iz zakona je izbačen imovinski cenzus. Ukinuli smo odlazak u mirovinu saborskih zastupnika s 55 godina života, a sada u mirovinu šaljemo mlade potentne ljude bivše sportaše sa 45 godina. Mnogi su dosadašnji osvajači medalja danas treneri, sportski djelatnici u svojim klubovima, u sportskim savezima, neki su već u pravoj radničkoj mirovini a sada će dobiti još i ovu naknadu. I zaključno, zbog čega ne možemo podržati ovakav zakon. Prije svega ne prihvaćamo novu vrstu povlaštene mirovine posebno ne u 45. godini života jer šaljemo krivu poruku mladima. Ne prihvaćamo diskriminaciju prema neolimpijskim sportovima jer čast je osvojiti i biti i svjetski prvak i svjetski rekorder. Ne prihvaćamo da korisnici prema ovom zakonu bez imovinskog cenzusa budu profesionalci koji su napravili unosne inozemne karijere, a nisu plaćali poreze i doprinose u svojoj domovini. Ako to nije mirovina što kaže gospodin ministar neka ih onda ministarstvo uzme u radni odnos do uvjeta za redovnu mirovinu. Mi u HSU smo ozbiljno razgovarali o tom prijedlogu zakona ali naše predsjedništvo i naše članstvo ne podržava ovakvo rješenje. Zbog toga klub HSU-a neće podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Replika Branko Vukšić.
Gospodine Šemper teško se ne složiti s mnogim argumentima koje ste vi ovdje iznijeli, a naročito u ovoj teškoj ekonomskoj situaciji. Ja ću se samo osvrnuti na jednu kontradikciju u odnosu na stav kluba HDZ-a koji je rekao imovinski cenzus ne, vi ste rekli imovinski cenzus da. S vama se slažem, kolegica iz HDZ-a je rekla da nagrade ne smiju biti socijalna kategorija, molim vas lijepo. Spomenut ću neka imena koja bi imali pravo na ovu bez obzira jesu se odrekli ili nisu, ja kažem da se često u raznim situacijama savjest zataji, to su Kukoč, Rađa, Kostelić, Ivanišević, Šuker, Ćiro Blažević, Ivano Balić, Štimac, Blanka Vlašić itd. Pa šta je to za njih? To je ispod socijalne pomoći, to je tringelt. Prema tome nemojmo biti licemjerni da je netko tražio da to ne bude socijalne kategorija. Ona je socijalna kategorija i u potpunosti se slažem da sportaši koji su u sportu u Hrvatskoj dali puno i ne mogu dobiti posao, ne mogu sami prehranjivati da u ime te zahvale da se država pobrine za njihovu egzistenciju da ne završe na ulici. Inače nema smisla sve ovo skupa o čemu mi sebe lažemo za ljude koji su stekli desetke milijuna, neki puno više od toga, sasvim sigurno da je socijalna kategorija i da oni niti ne pomišljaju, neki su se kao što ste rekli gospodine Šemper, već izjavili da će se odreći tih. Vrlo je dvojbeno i sasvim sigurno da je to i moralno pitanje ovaj zakon.
Odgovor na repliku Željko Šemper ali morate se prijaviti.
Hvala. Slažemo se gospodine Vukšić i ja bi vrlo rado da je ostalo po starom u zakonu da imovinski cenzus ostaje kao jedan od kriterija jer i sami smo vidjeli iz tih prvih izjava kada se počelo govoriti o ovome zakonu da su naši profesionalci koji su ostvarili velike karijere i normalno da su naplatili to svoje za svoja sljedeća pokoljenja i ako računamo koliko će oni dobiti to je njima što kažete sami tringelt, za to što oni to ne bi dobili prema imovinskom cenzusu mogli smo riješiti sve ove ostale sportaše i neolimpijske sportove jer smatramo i osobno smatram prisustvovao sam posebno što se tiče kuglanja tu sam dosta emotivan. Bio sam sa našim kuglašicama i kuglašima tridesetak godina na svjetskim prvenstvima na svjetskim kupovima, europskoj ligi znam koliko je to vremena, koliko je to odricanja, znoja, koliko treba provesti na kuglani i koliko je to umijeće i biti najbolji među tim državama u srednjoj Europi naravno da se to kuglanje ne igra u Africi ali mislim da to treba vrednovati jer to je ipak naša tradicija. I kao što kaže ministar bilo bi vrlo dobro da su se odredili kriteriji i da u su svi ti naši sportovi koji su cijenjeni koji su osvajali svjetska odličja i kao mladi i kao seniori da su ušli u ove kriterije i u ovaj zakon. Hvala.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je kolega Nenad Pleše. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Kada bi na sportskoj svečanosti predstavljali određene sportaše onda bi to izgledalo ovako, sportaši koji su svojim iznimnim postignućima pridonijeli ugledu RH Biserka Perman, Snježana Kramar, Nikola Dragaš svjetski prvaci u kuglanju, Dinko Braković svjetski prvak u boćanju. Kuglanje i boćanje nisu olimpijski sportovi i oni neće dobiti državno priznanje i trajnu mjesečnu naknadu u visini 80% neto prosječne plaće jer je ta naknada rezervirana samo za postignuća na svjetskoj razini u disciplinama s najvećom konkurencijom i najvećom važnosti. Oni nisu među 202 sportaša koji su zaslužili takvo priznaje jer su kriteriji za dodjelu takvi kakvi jesu. Zakonodavac je rekao u članku 81.a sportaš koji je osvojio medalju na olimpijskim igrama, paraolimpijskim igrama, olimpijskim igrama gluhih i svjetskim seniorskim prvenstvima u olimpijskim sportovima i disciplinama kao državno priznaje za poseban doprinos ugleda RH ostvaruju na vlastiti zahtjev pravo na trajnu mjesečnu naknadu. Dijeliti sportaše na kruške i jabuke olimpijce i neolimpijce je neozbiljno i nekorektno. Najčešće neolimpijski sportovi ili su potpunu amaterski ili se na njima ne okreće veliki novac. Trud da se postigne vrhunski rezultat nije ništa manji od truda koji ulažu sportaši u tzv. vrhunskom sportu ili kako ga predlagatelj naziva s najvećom konkurencijom i najveće važnosti. Taj trud je tim veći kada znamo da se tim sportom bave sportaši amateri koji su uz svakodnevne obaveze školske, radne i druge često u vrlo skromnim tehničkim, stručnim i financijskim uvjetima kontinuirano postižu svjetske rezultate i na taj način vraćaju uložena sredstva u njih. A ta sredstva koja dobivaju u vidu stipendija nisu velika i kontinuirano se smanjuju. Iznos stipendije za 2009. godinu iznosio je 3150 kuna u ekipnom sportu, 2011. godine se smanjio za 20% a danas iznosi 1600 kuna. Dodjeljuju ih gradovi i općine na svom području. Svjetska prvakinja za pojedinačni uspjeh prima stipendiju od 2400 kuna. Predsjednik Države, Vlada, ministri svaki puta kada se poluče uspješni rezultati prime te sportaše, dodjele jednokratne nagrade kao i ostalim sportašima kada to zasluže. Tu su jednaki, ali kada treba dodijeliti trajnu novčanu pomoć tu nema jednakosti. Koliko su mali sportovi zakinuti sa svih strana govori i činjenica da su mediji slabo ili gotovo nikako popratili osvajanje trećeg mjesta na svjetskom prvenstvu kuglačica u Mađarskoj ove godine u 5. mjesecu. Sportaši i profesionalci uz naše prilike, velike prihode imaju veliku ekipu ljudi koja se brine o njihovoj prehrani, garderobi, psihičkoj i taktičkoj, fizičkoj pripremljenosti, logistici i o mnogo čemu još. Kod amatera to nije slučaj. Odlaskom na natjecanje oni se moraju dogovoriti s poslodavcem, zamijeniti i vratiti smjene, ne daj Bože ozljede otići na bolovanje. Svojim prihodima od sporta neće se obogatiti i ne moraju poreznim … [[Govornik se ne razumije.]] prijaviti mjesto boravka. Svaki sportaš koji je osvojio svjetsku medalju u svom sportu izvrstan samim time što je među tri najbolja na svijetu. Svakom osvajaču zlata svira se državna himna i podiže državna zastava. Sportaši koji postižu svjetske rekorde a imamo i takvih Jelica Pavličić, Luciano Sušanj, u olimpijskim sportovima u atletici također neće dobiti priznanje izvrsnosti, oni to nisu zaslužili. Predlagatelj nije predvidio nagrade za svjetske rekorde a predvidio je 100% prosječne neto plaće dobiti će sportaš koji zadovolji spomenute uvjete za osvojenu zlatnu medalju, olimpijskim igrama, paraolimpijskim igrama i olimpijskim igrama gluhih. 80% prosječne neto plaće osvojene za srebrnu medalju, za svjetsku seniorskom prvenstvu olimpijskom sportu i disciplinama osvojenu i tako redom da ne nabrajam. Nitko ama baš nitko me ne može uvjeriti da sportaši koji se natječu u neolimpijskim sportovima i postigli su iznimne rezultate jer su svjetski prvaci nisu zaslužili i ovu najnižu naknadu za svoju izvrsnost. Samo tome svakako treba dodati i srebrne i brončane medalje. Te naknade sigurno ne bi previše povećale i procjenu troškova. Postoji mogućnost da sportaš koji se bavi olimpijskim sportom zablista u određenom trenutku svoje karijere, napravi rezultat u onome dođoh, vidjeh, pobijedih i nestane sa sportske scene. Republika Hrvatska mu za njegovo iznimno postignuće dodijeli državno priznanje za poseban doprinos Republike Hrvatske u vidu trajne naknade kada se za to steknu uvjeti. Sportaš u neolimpijskom sportu može ostvariti nekoliko titula svjetskih prvaka i neće dobiti državno priznanje u vidu te trajne mjesečne naknade jer se natjecao u krivom sportu. Isto tako neki sportaši srušiti će svjetski rekord i to u olimpijskim disciplinama a neće dobiti to državno priznanje. Sportaši nisu ti koji određuju koji će se sport prenositi na TV ni koji će sport biti olimpijski. Pa prema tome ne bi smjeli biti sankcionirani zbog toga a očito jesu. Nije fer i nije pravedno. Hvala.
Hvala. I kolega Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pa rušenje Berlinskog zida u principu puno toga se promijenilo i u sportu. Jer do tada olimpijski sport se tretirao jednim, poslije rušenja Berlinskog zida olimpijski sport je dobio sasvim drugačiji tretman. Dakle, spomenuo sam Olimpijske igre u Seulu 88. i 92. u Barceloni. Dakle, sa nastupom počeviši od profesionalaca u košarci preko profesionalaca u tenisu itd.. A zašto to govorim? Iz jednostavnog razloga što odredbe ovog Zakona su takve da čovjek ne može da ih ne podrži. Ne može, može se sa nečim slagati ili ne slagati. Međutim, ja ipak mislim da mi danas moramo progovoriti o nekim stvarima koje naprosto se moraju dogoditi u sportu. Jer gledajte kada čitate svakodnevno, gledate televiziju, čitate na portalima u novinama itd., nema zemlje u svijetu gdje ne ispadne neka afera što se tiče sporta. Iz jednostavno razloga, tu se okreće velika lova, gdje se okreće velika lova ima puno onih koji žele loviti u mutnom. I to je nešto naprosto što treba gledati kao takvo. Treba uspostaviti institucije države i modele i načine kako se može protiv toga boriti i onda će priča biti sasvim drugačija. Međutim, isto tako mi u Hrvatskoj ne smijemo zaboraviti rane 90.-te, rad i da su sportaši bili u tom trenutku najveći promotori Hrvatske. Dakle, ljudi koje su u tom trenutku jedino u svijetu poznavali. Jer možemo mi pričati što god hoćemo, može se bilo koji političar ili gospodarstvenik busati u prsa koliko god hoće, međutim, jedan Dražen Petrović i njegov prosvjed u New Yorku je više vrijedio od bilo čega. A da ne govorim da nastupi rukometaša Zagreba kada su bili europski prvaci tih godina su isto imali nemjerljivu doprinos za Hrvatsku. Dakle imamo to što imamo, pokušavamo nešto napraviti. Sada se postavlja jedno elementarno pitanje da li mi s ovim Zakonom ustvari postižemo ono što smo ustvari željeli postići. Dakle, kod ovoga članka 1. mislim, tu je sve O.K., međutim, ne mogu shvatiti zašto definicija ne mogu biti i imati ovlasti u zastupanju. Ako ne mogu biti, onda ne mogu biti onda ne mogu nikoga niti zastupati. Jedno drugo isključuje. Prema tome, mislim da, nakon u skupštini izvršno tijelo sportskog saveza ne mogu biti u tu treba staviti zarez i nabrajati jer oni ne mogu zastupati nikoga ako nisu članovi nečega. A što se tiče ovog famoznog članka 3. i ovog, zapravo članka 4. ovog Zakona, tu je puno stvari i puno pitanja koje treba odgovoriti. Dakle, neki kolege su spomenuli sigurno da nekim osvajačima zlatnih, srebrnih i brončanih olimpijskih medalja i medalja za svjetsko prvenstvo ne treba nikakva socijalna pomoć ali nažalost ima puno sportaša koji su vrhunski sportaši, koji iz ovog ili onog razloga nisu uspjeli unovčiti to svoje sportsko znanje. Iskreno govoreći, bavit se vrhunskim sportom i završit škole to su samo pojedinci, genijalci koji su to uspjeli izuzetnom voljom, naporom pa i ono što se kaže što mu je Bog dao i geni, od roditelja naslijedio pamet da je mogao to završit. Dakle vrlo njih puno ako se želi baviti sa vrhunskih sportom naprosto ne završi školu i nalazi se na marginama društva. I ono gospodine ministre što sam rekao, mi naprosto ne smijemo zaboravit sportaše koji su u bivšoj državi osvajali medalje, ali ovdje nije jasno definirano, znate zbog čega, govorim to iz razloga što je ova definicija koju netko može zlonamjerno tumačiti, a kaže vam ovako: olimpijskim sportovima kao državno priznavanje za poseban doprinos ugledu Republike Hrvatske. To vam netko može zlonamjerno tumačiti. Dakle vi imate u kolektivnim sportovima naročito, a i u pojedinačnim sportovima hrvatske sportaše, nažalost Srbija je postala pravni sljednih tih medalja i to je, ali mi se možemo na tisuću načina borit da je to naše i da nam nitko ne smije oduzeti i ako bi te ljude isključili iz ovoga onda bi mi priznali u principu da te medalje ne pripadaju k nama. A što vam znači olimpijski sport kolegice i kolege, najbolji je primjer nogometa jer vama na Olimpijadi u nogometu ne nastupaju vrhunski profesionalci. Najprije su to bili amaterski klubovi, nakon pada Berlinskog zida to su postali igrači ustvari vrlo talentirani, mladi igrači do 20, 21 godinu i ako zemlja domaćin kao što je to bio slučaj sa Engleskom, pokuša nešto napraviti pa na kraju izgubi, oni su poslali nekakve starije igrače. Dakle gledajući po tim kriterijima i nogometašima koji nastupaju na olimpijskim igrama onda su i ovi naši nogometaši koji su osvojili brončanu medalju u Francuskoj ne bi spadali u tu kategoriju jer oni su jedan nogomet koji nije, taj nogomet nije olimpijski sport, mislim da se razumijemo. Iako recimo kad pogledate tko je igrao sad za Brazil i za Englesku i za Španjolsku na ovom prvenstvu su u principu sve bili mladi igrači koji sada ostvaruju transfere po 40-50 milijuna eura. Dakle to je samo o rastezljivosti pojma što se tiče olimpijskog, neolimpijskog sporta i ja bih ovdje stvarno gospodine ministra išao na ta dva tradicionalna hrvatska sporta, to je boćanje i kuglanje. Mi naprosto ta dva sporta ne možemo zanemariti, isto tako možemo reći da vaterpolo igra samo par zemalja u svijetu, ali vaterpolo je zbog moći nekih drugih moćnika svjetskih u sportu i gospodarstvu izborio se za status kakav je. Međutim, kuglanje i boćanje su sigurno sportovi koji su u perjanicama hrvatskog sporta i mi ne možemo reći u tom svom ajde ako govorimo o boćanju onda možemo govoriti i o propagandi turističkoj. Na kraju krajeva, u tom boćanju se natječu turističke zemlje s Mediterana i mislim da bi tu svakako trebalo njih uzet u obzir iz jednostavnog razloga što naprosto ne treba sve prepisivat. Ja sam u svojoj replici spomenuo reakciju Turaka i Grka u trenutku kad je bilo rečeno da će hrvanje biti izbačeno sa liste olimpijskih sportova iz jednostavnog razloga što hrvanje kao sport njega je judo naprosto po atraktivnosti, po svemu premašio i hrvanje naprosto nestankom opet Berlinskog zida jer kad pogledate otkud su hrvači bili, Bugarska, Turska, Grčka, bivša Jugoslavija, Sovjetski savez, Njemačka, tu su bili hrvači. Imali ste nešto u Americi i to je bilo to. To je bilo više politička ravnoteža u sportu nego je što je stvarno taj sport atraktivan, međutim judo je zbog svoje atraktivnosti naprosto …. Isto kao što imate neke sportove koji su neke moćne zemlje ugurale, recimo hokej na travi je u Hrvatskoj praktički sport negdje na začelju, ali kad pogledate tko igra taj hokej na travi, koliko milijardi stanovnika imaju te zemlje koje su moćne, prije svega Pakistan i Indija, pa kad pogledate koje to u Europi, prije svega Njemačka i Nizozemska, onda vam je jasno zašto je to olimpijski sport jer oni su se svojom snagom i statusom izborili za to. Dakle, to je definitivno nešto što se mora napraviti. Ja mu potpunosti razumijem i ministra i sve ove koji su predlagali da se nije mogla povući crta što se tiče imovinskog cenzusa oko ovog dijela. Dakle ova naknada je uvedena i u našem susjedstvu iz razlog da se pomogne sportašima koji su na marginama društva završili, nemaju od čega živjeti, da im se pomogne, a u to spadaju i oni koji imaju desetine milijuna eura, koji su naprosto dobro unovčili svoju sportsku karijeru i vrlo teško je tu povući, reći ti si puno zaradio, ti nemaš pravo na to, ali ti si malo zaredao, ti imaš pravo na to. S jedne strane ovoga hoćeš-nećeš svi smo mi tašti …, a s druge strane većina ovih koji su ipak zaradili puno će se odreći tog svog dijela za nešto drugo, dal za sport i nešto drugo i to se može riješiti. I još jedna čisto ovako tehnička stvar gospodine ministre, nema plaće zaposlenih u pravnim osobama, to ne postoji, taj termin ne postoji. Mislim da bi bilo daleko bolje prosječna plaća neto u Republici Hrvatskoj ili prosječna plaća u gospodarstvu. Ali nema termina neto plaće po zaposlenom u pravnim osobama iz razloga što ćete vi temeljem toga morati osigurati novce kod sebe u proračunu, a taj podatak od nikoga nećete moći dobiti jer se taj podatak treba …. Pa ja vas lijepo molim da vi ili vladinim amandmanom da se to promijeni, da bude termin onakav kakav treba. Dakle zakon koji će u svakom slučaju pomoći sportašima. Međutim još mi je ostala jedna minuta, ono što svakako u sportu treba riješit ako želimo pomoći sportu i ako želimo dobro sportu to je naknada u amaterskim sportovima. Ja sam sa kolegom zamjenikom ministra financija razgovarao i da to probamo porezno riješiti, kakav je porezni status toga. Dakle ja ću osobno reći dok sam bio ministar promijenili smo i Zakon o sportu i plaćanje poreza što se tiče ovih profesionalnih nogometaša, međutim, ovo što se tiče amaterskog sporta nažalost je ostalo nedorečeno. I vi dobijete nešto malo novaca iz zajednice športskih udruga, uzmete nekakvog igrača, platite mu nešto, kad platite porez praktički potrošite brdo toga, a da ne govorim naknade službenim tijelima na utakmici itd. Mislim da bi Ministarstvo prosvjete i športa trebalo to zajedno s Ministarstvom financija riješiti i na takav način ćemo riješiti puno neugodnosti za ljude koji se bave sa sportom. Dakle, ideja vrijedna da se podrži ali mislim da moramo donest sve ove druge stvari da bi definitivno onima koji su u športu dali pravila igre po kojima mogu igrati. Jer ne možemo početi igrati košarku, a završit sa ragbijem onda će bit puno razbijenih noseva i puno pokunjenih glava.
Hvala. Sunčana Glavak, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega Šuker, počet ću od kraja vaše rasprave. Riječ je o pomoći sportu. Naime, to će ovisiti i o spremnosti resornog ministarstva da aplicira za projekte koji su nam na raspolaganju. Ne znam koliko ćemo uspjeti aplicirati primjerice na projekte … [[Govornica se ne razumije.]] 2014./2020. gdje je gotovo 19 milijardi eura na raspolaganju i upravo je taj projekt namijenjen usavršavanju, obrazovanju mladima itd. Osim toga, vratit ću se na nešto što ste rekli na početku i točno ste rekli. Nemojmo biti licemjerni, nemojmo samo tapšati po ramenu sportaše kada se vraćaju sa sportskih natjecanja sa medaljama. Oni nisu za slikanje. Jednako tako u pravu ste kada kažete da neki teško žive, ali nikako i još jednom ponavljam oni to ne smiju doživjeti kao socijalnu naknadu već oni to moraju i trebaju doživjeti kao naknadu za svoj uložen trud, za svoje sportske napore. I kolika je važnost zapravo sporta i u gospodarskom, društvenom razvoju samo ću podsjetiti govori i tzv. Bijela knjiga o sportu koju je 2007. usvojila Europska komisija. Dakle, na svim razinama društva. Nemojmo promatrati sport samo kroz one sportaše koji imaju velike prihode, koji imaju ogromne premije, a prije svega tu svi pomislimo prvo na nogometaše, na nogomet. Dakle, to nisu ljudi na koje se odnose odredbe ovog zakona, odnosno to nisu ljudi koji će dobiti ove naknade. Samo želim povući digresiju, Blanka Vlašić danas hvala Bogu ponovo se vratila na sportske terene. Međutim, što ako Blanka Vlašić ne daj Bože više od iduće godine neće moći nastupati, ako neće biti velikih sponzorskih ugovora onda ne smijemo biti nepravedni i reći ona će do 45 godine morati čekati da ostvari pravo na naknadu ili još neki brojni sportaši Ivano Balić itd. Evo to sam htjela reći samo u dodatku. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, Ivan Šuker.
Dakle, kolegice Glavak u potpunosti se slažem s vama da ovo ne smije biti nikakva niti socijalna pomoć ni ništa, nego naprosto ljudi moraju to osjetit da su to zaslužili. Međutim, isto tako mi moramo znati da na žalost većina vrhunskih sportaša nakon prestanka bavljenja sportom su na određen način izraubana tijela imaju i mnogi od njih imaju vrlo visoki stupanj invaliditeta zbog silnih povreda i svega itd. Ali kažem to je tako kao što je, međutim ono što je stvarni problem što mi nemamo na jednom mjestu koliko se ulaže u sport. Kad bi se izvadilo iz svih jedinica lokalne samouprave koliko se ulaže novaca iz proračuna jedinica lokalne samouprave za zadovoljavanje zajedničkih potreba u sportu, kad bi uzeli ove novce koje dobijemo od udjela od igara na sreću za financiranje Olimpijskog odbora pa ovo što je gospodin ministar rekao što ministarstvo ima svoje onda se tu radi o stotinama, stotinama milijuna. Međutim, vrhunskog sporta i vrhunskih sportaša nema bez vrhunske sportske infrastrukture. Prema tome, u ovoj zajedničkoj kasi iz koje će se moći povući novci iz Bruxellesa itekako treba educirati sve sudionike u sportu bez obzira s koje pozicije, s koje strane mogu povući sredstva da se ta infrastruktura napravi. I na kraju krajeva velika sportska natjecanja se organiziraju isključivo zbog toga da bi se popravila ne samo sportska infrastruktura nego kompletna infrastruktura. Uzmite samo zadnje Olimpijske igre u Londonu što se napravilo, uzmite Olimpijske igre u Ateni što se napravilo infrastrukturno i sportski i infrastrukture što se tiče za grad. Prema tome, i mi ove studentske sportske igre koje će bit u Zagrebu, Rijeci itekako trebamo iskoristiti da postojeće sportske objekte obnovimo za te igre. Jer na kraju krajeva na žalost grad Zagreb od Univerzijade praktički nije dobio ne računajući Arenu niti jedan športski objekat, a bez športskih objekata ne možemo se nadati niti svjetskim, niti olimpijskim medaljama.
Josip Borić, replika.
Hvala lijepo. Pa kolega Šuker, u vašoj raspravi je primjetno bilo da ste ipak na neki način doveli i te kriterije na jedan način pod upitnik jer zaista koliki je smisao odredbe da je nešto olimpijski sport i da to slijedom toga onda ostvari određena prava s obzirom i na svjetska prvenstva. Pa imamo igrača koji su bili na Svjetskom prvenstvu u Francuskoj koji nisu odigrali možda ni minutu ili su odigrali 5 ili 10 minuta i on ima pravo na tu naknadu, a ovi vrhunski sportaši kažem koji osvajaju medalje ne samo na europskim i svjetskim prvenstvima u neolimpijskim sportovima kao što ste spomenuli kuglanje i boćanje, taj sport nije dobar. I sad čekamo ono po objašnjenju ministra, čekamo strategiju da nam kaže jer to kao nije politički akt, strategija a predlaže ga ministarstvo, predlaže ga jedna politika. Nama sad strategija mora reći da je kuglanje i boćanje naš tradicionalni i povijesni sport e onda imamo pravo staviti to u ovaj zakon. Kao da mi to ne znamo i kao da to nije politika. Sve je jasno i to je trebalo biti ovdje i mislim da bi se onda mnoge rasprave bile drugačije jer smo nepravedno vrhunske sportaše ne samo iz ove države kako ste vi spomenuli iz one jednostavno samo radi toga što su nastale neke promjene izostavili, a nagrađujemo onda nešto što po kriteriju može doći kao upitno, a to je pet minuta sudjelovanja u nekakvoj medalji što nije po meni korektno.
Odgovor na repliku, Ivan Šuker.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Uključite mikrofon kolega.
… razloga, dakle da samo pokažem koliko je taj pojam olimpijskog sporta rastezljiv iz razloga da kažem da određeni naši tradicionalni sportovi se trebali naći ovdje. Dakle, da pomognem ministru da u tim nekakvim sukobima unutar sportaša ima podršku Sabora da je ugura u one za koje su svi ovdje praktički rekli da naprosto im mjesto ovdje je. Jer na kraju krajeva kad pogledamo Olimpijske igre što su kraljice olimpijskih sportova bile. Bila je atletika, dakle čisti amaterski sport, bila je košarka i bilo je plivanje. To su bile kraljice i ove borilačke vještine koje su nažalost, ali to su bile kraljice olimpijskih sportova. Međutim, kažem padom Berlinskog zida puno toga se promijenilo i naprosto taj olimpijski kriterij što je olimpijski sport, pogledajte sad kad izbace hrvanje pa ćete vidjeti tko će ući umjesto hrvanja unutra. Vidjet ćete da onaj američki sport kaj trče s onim reketom u koji love lopticu i onda gađaju gol s tim da će taj sport zbog njihove da oni to populariziraju bi se mogao vrlo lako za 10-ak godina naći među popisom olimpijskih sportova iako to nitko živ ne igra osim u Americi. Ali je tako. Isto kao što baseball kad pogledate praktički kad pogledate olimpijske kriterije onda je to sport Japanaca i nekih drugih, a ne Amerikanaca jer najbolji igrači baseballa nastupaju na Olimpijskim igrama.
I još Mladen Novak, replika.
Hvala lijepo. Pa kolega Šuker upravo ste spomenuli najbolji primjer, olimpijski sport je i nogomet. I sad ne možemo reći naša nogometna reprezentacija nije olimpijska. Ona je u olimpijskom sportu osvojila 3. mjesto na Svjetskom prvenstvu. I sad mi prepuštamo da ne budu samo to oni Kukoč i Dino Rađa i ne znam tko sve nije spomenut i sad sve te igrače koji su ostvarili zavidne karijere u stranim klubovima koji su sigurno imali priliku i većina od njih ja vjerujem da se je materijalno osigurala za cijeli život, neki i za po nekoliko života, i ok nema nitko protiv da neki sportaši, da zaslužni sportaši ostvare pravo. Ali onaj gorak okus nepravde što izostavljamo one naše tradicionalne sportove, s druge strane dajemo na pladnju ljudima kojima stvarno ne treba. Mislim da, vjerujem čak štoviše u sportski duh tih ljudi da će se oni i sami toga odreći, ali paradoks je da tu je prepušteno njihovoj volji, dobroj volji da li nešto žele ili ne žele, a s druge strane ovima to sprječavamo.
Odgovor na repliku, Ivan Šuker.
A gledajte nije dobro se nabacivat s imenima, prije svega ljudi koji su itekako zadužili. Međutim, s obzirom da sam bio i predsjednik Košarkaškog saveza i u tom sportu sam praktički cijeli život ja mogu reći da u onoj reprezentaciji koja je imala tu čast igrati sa jedinim Dream teamom u povijesti ima nekoliko igrača koji nisu si osigurali život, a ima nekih koji su silno zaradili. Gledajte, Toni Kukoč, Dino Rađa, Stojko Vranković imaju osigurane NBA mirovinu, njima ne treba ovo, oni sigurno neće uzeti iz nekakvog ponosa i nešto neće uzeti ovo, razumijete? Ali naprosto ovo je trebalo uvesti upravo zbog onih ljudi koji su se našli na marginama društva iz ovog ili onog razloga i ne mogu živjeti, ali da smo samo njih stavili u tu kategoriju to bi bilo ponižavajuće. I zato je, ja sam pobornik toga da budu svi unutra, da to osjete kao zahvalu društva za nešto što su napravili iznimno veliko za svoju državu. A onda je logična stvar isto tako i borit ću se koliko god budem mogao da u to se uključe upravo zbog te tradicije hrvatske i kuglači i boćari jer naprosto njima je mjesto tu. I prema tome, ne vidim uopće razloga da to ne zadovoljimo, ali kažem meni je drago što je ovakva definicija iz jednostavnog razloga što netko tko je bio ponosan vitez u nekom sportu, borio se za hrvatske boje jednostavno se našao na marginama društva i ako mu date samo da je to njemu pomoć za nešto to je ponižavajuće. I to čovjeka može pa praktički psihički ubiti. Ali ako je ovako nešto da pripada svima bez imena i prezimena sa kriterijima koje je ministar rekao ovdje kako je, da li možete ministre proširit kriterij za ova dva sporta to trebate vi vidjeti ali su kriteriji jasni. Oni su jasni, općeniti i ne može se nitko ugurati sa strane u to. I to je dobro. Dakle, dobro upravo zbog onih ljudi nažalost kojima treba pomoć. Jer kad pogledate Kosteliće, kad pogledate Blanku Vlašić, samo još jednu rečenicu, na početku karijere njima nitko nije htio dati ništa. Kad su osvojili rezultate mogu na svoje one jakne skijaške nalijepiti koliko hoćete svi će dati. Ali dok su počinjali nigdje nikoga nije bilo.
Završna riječ ministra Željka Jovanovića. Izvolite ministre.
Hvala gospođo potpredsjednice, hvala još jedanput svima na raspravi koja je bila kvalitetna, koja je ukazala na neke dileme koje postoje, na potencijalna rješenja i na sve što bi trebalo učiniti u narednom periodu da sport u Hrvatskoj bude još bolji, još kvalitetniji, a to naravno počinje sa širenjem baze a onda će iz te baze piramida koja raste u konačnici proizvesti i vrhunske sportaše. Još jedanput molim, preklinjem, ne znam više što da kažem ovo nisu mirovine, ovo nisu mirovine ovo su naknade ili bolje reći nagrade za izvrsnost. Svaki sportaš u Hrvatskoj u trenutku kada osvoji bilo koju medalju dobije jednokratnu nagradu bez obzira kojim se sportom bavio, a ovo je nešto što u ovom trenutku se mora dodjeljivati po jasnim transparentnim kriterijima. Objasnio sam te kriterije, to su olimpijski sportovi, Paraolimpijske igre, Olimpijske igre gluhih i Svjetska prvenstva u olimpijskim sportovima. Jer neka Svjetska prvenstva su jača od Olimpijskih igara, spomenuli ste nogometaše, tko može reći da naši brončani nogometaši iz Francuske nisu nešto što je pronijelo slavu Hrvatske diljem svijeta? Ja sam rekao na početku danas, rekao sam zadnji put kad smo raspravljali i ponavljam još jedanput, dakle mi ćemo do kraja godine utvrditi što je bitno za budućnost sporta, ne za naknade, koji sportovi predstavljaju interes za RH. Ne samo kad je riječ o olimpijskim sportovima nego i o neolimpijskim sportovima jer nemamo novaca da bi financirali sve. Moramo se opredijeliti za neke sportove koji imaju nacionalni značaj za RH i onda u njih više ulagati. Pa ja sam prvi da boćanje i kuglanje budu na toj listi jer dolazim iz Rijeke gdje su boćanje i kuglanje nešto s čim se raste od najranije dobi. Ali ne može se arbitrarno donijeti odluka da su to samo kuglanje ili boćanje ili nešto drugo. Zašto ne karate će mi netko odmah reći. Prema tome, predlažem da donesemo do kraja godine točne kriterije koji su to sportovi, karate nije olimpijski sport, nije, lijepo nije sport tako da Borić nemaj likovati jer ti uopće sport ne razumiješ. Dakle Borić kaže da netko tko je bio rezervni golman npr. u rukometu nije zaslužio da bude dobitnik ove naknade, dakle bez rezervnog golmana u rukometu ne možete ništa. Dakle da završim. Hvala svima na raspravi. Molim vas da podržite ovaj prijedlog, a obećajem ovdje da ćemo do kraja godine donijeti jasne kriterije po prepoznatljivosti, po značaju, po tradiciji koji su to još sportovi u Hrvatskoj koji mogu zajedno sa olimpijskim sportovima zahvaljujući postignućima na svjetskim prvenstvima biti u grupi sportaša koji će dobivati trajne naknade. Radi se u ovom trenutku oko 202 sportaša koji uključuju sve sportaše koji su bilo kada osvajali medalje pa tako i u Jugoslaviji i ja se nadam da će jedan od prvih koji će tu naknadu dobiti biti Ćiro Kovačić iz Rijeke koji ima 90 godina i koji je rekao da mu je životna želja da dobije prvu naknadu, nakon toga da može i umrijeti. Nadam se da neće umrijeti ali da će vrlo brzo dobiti ovu naknadu. Hvala svima na raspravi.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo naknadno.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sportu, drugo čitanje, P.Z. br. 316.. Rasprava o Konačnom prijedlogu Zakona je završena. Amandmane su podnijeli Mladen Novak, poštovani zastupnik, Jadranka Kosor, poštovana zastupnica. Molim ministra znanosti i obrazovanja poštovanog Željka Jovanovića da se očituje. Amandman zastupnika Mladena Novaka.
Hvala gospodine predsjedniče. Amandman zastupnika Mladena Novaka se ne prihvaća iz obrazloženja koje sam nekoliko puta naveo. Dakle ovo priznanje koje se dodjeljuje vrhunskim sportašima za sportsku izvrsnost kao nagrada za međunarodnu promociju Hrvatske i kao poticaj za nastavak sudjelovanja u aktivnostima svih sportskih saveza, od školskog preko akademskog do Hrvatskog olimpijskog odbora dodjeljuje se osvajačima najsjajnijih odličja na Olimpijskim, Paraolimpijskim i Olimpijskim igrama gluhih te svjetskim prvenstvima samo u olimpijskim sportovima i disciplinama jer su to jasni, čvrsti kriteriji koji nisu podložni proizvoljnoj ocjeni koji bi još sportovi trebali biti u kategoriji ovih dobitnika državnog priznanja. Ali se Ministarstvo obvezalo da će do kraja godine izraditi kriterije za kategorizaciju sportova i ocijeniti koji su to još sportovi od državnog interesa za Hrvatsku da bi se mogli također na temelju čvrstih kriterija uključiti u ovu kategoriju državnog priznanja za izvrsnost u sportu u Republici Hrvatskoj.
Hvala lijepa. Podnositelja amandmana poštovani zastupnik Mladen Novak.
Hvala lijepo. Podsjetit ću vas na detalje sa rasprave koja je bila, ovaj zakon je diskriminatorski. Samo podsjećam na to da 4 sportaša su svjetski prvaci na svjetskim prvenstvima i u tom detalju ovo je stvarno diskriminatorski zakona, ali podsjećam i da u cijeloj raspravi s jedne i s druge strane svi zastupnici su se složili da postoje ti sportovi koji su nama ajmo reći u kategoriji olimpijskih sportova. Mislim da griješite, bez obzira na ovaj dodatak što ste rekli da ćete do kraja godine, ali podsjećam vas da ste rekli još za prošlu godinu da ćemo dobit cjelovit zakon o sportu koji međutim još nismo dobili. Tražim glasanje.
Molim da se izjasnite o amandmanu poštovanog zastupnika Mladena Novaka kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman poštovane zastupnice Jadranke Kosor.
Amandman kluba Nezavisni zastupnici-Jadranka Kosor i zastupnik HGS-a, ne prihvaća se iz istih razloga s kojim sam obrazložio i prethodni amandman gospodina Novaka.
U ime podnositelja amandmana poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine ministre, dakle amandman koji sam predložila jest u skladu apsolutno sa duhom zakona u ovom dijelu koji se odnosi na državna priznanja, odnosno nagrade, dakle novac koji će se isplaćivati osvajačima medalja. Dakle predviđeni su kao oni koji će dobiti tu naknadu osvajači medalja na svjetskim prvenstvima i olimpijskim igrama. Za sportaše međutim paraolimpijci, dakle sportaši osobe s invaliditetom nisu predviđeni dobiti takve naknade ako su samo osvajači medalja na svjetskim prvenstvima. Znači na paraolimpijskim igrama da, a na svjetskim prvenstvima ne. Moja informacija koju sam vam rekla i kad smo raspravljali o zakonu, iz paraolimpijskog odbora da bi se to odnosilo u ovom trenutku na samo 4 osobe, samo na 4 sportaša koji bi imali pravo dobiti tu naknadu jer su osvajači nagrada, dakle osvajači medalja i na svjetskim prvenstvima. Napravili ste razliku između svjetskih prvenstava osoba s invaliditetom, sportaša s invaliditetom i ostalih. Dakle ako se radi zaista o minimalnom iznosu sredstva i ako se radi u potpunosti o izjednačavanju paraolimpijaca i sportaša koji nisu osobe s invaliditetom onda mislim da biste trebali prihvatiti taj amandman i zbog toga tražim kolegice i kolege glasovanje. Dakle radi se u ovom trenutku samo o 4 takva sportaša u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala i vama. Molim da se izjasnite o amandmanu kluba Nezavisne zastupnice Jadranke Kosor i zastupnika HGS-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 96 glasova za, 7 glasova protiv i 5 suzdržanih glasova, donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sportu u tekstu kako ga je predložila predlagateljica, zajedno s prihvaćenim amandmanom.
Sada ćemo raspraviti: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 433 Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Uvodno će zakon obrazložiti ministar znanosti, obrazovanja i sporta Željko Jovanović. Izvolite ministre.
Hvala gospođo potpredsjednice. Evo nadam se da ćete izdržati još jedan dio današnjeg dana s ovim temama koje su kompletno u nadležnosti Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta. Dakle radi se o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi koje donosimo kako bi se uskladili sa dvije direktive EU i Vijeća a koje se tiču mogućnosti uključivanja obrazovni sustav RH i djece stranaca koja nezakonito borave u RH. Ovim izmjenama i dopunama predlažemo propisivanje mogućnosti uključivanja stranaca koji nezakonito borave u RH u pohađanje nastave u osnovnom obrazovanju ako su smješteni u prihvatnom centru za strance ili im je prisilno udaljenje privremeno odgođeno odnosno tijekom trajanja roka određenog za povratak. Uz ove izmjene predlažemo da zbog kurikularnih promjena koje su vezane uz ciljeve odgoja i obrazovanja a u skladu sa suvremenim potrebama djeteta i društva dopunimo odredbe zakona vezano uz nastavne planove i programe donošenje eksperimentalnog programa kao i načina i njegovoj implementaciji u odgojno obrazovni sustav te stvorimo pravnu osnovu za donošenje podzakonskog propisa kojim će ministar jasno propisati način, uvjete, mjere sigurnosti te prava i obveze korisnika i davatelja usluga vezanih uz navedenu aktivnost. Ovim izmjenama želimo uskladiti naš sustav sa najboljim europskim praksama i tako podići kvalitetu odgoja i obrazovanja. Također obzirom vjerojatno znate za inicijativu Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta i Ministarstva branitelja o uspostavi Memorijalnog centra Vukovar koji će imati veliku ulogu za ne samo u smislu edukacije svih naših učenika po tematici Domovinskog rata kako bi se jasnije preciziralo način svih tih vanškolskih vannastavnih aktivnosti, ekskurzija, izleta također je potrebno to riješiti ovim zakonom kako bi Memorijalni centar Vukovar mogao započeti radom već ove jeseni. U tijeku same javne rasprave pristiglo je, dakle provedena je javna rasprava, pristiglo je 48 očitovanja od 47 ustanova, institucija, organizacija s više od 80 prijedloga, mišljenja i upita. Dio njih je uvažen i nalazi se u ovom tekstu, a tijekom rasprave u vladinoj proceduri došlo je do prijedloga sa strane Ministarstva pravosuđa u smislu reguliranja kvalitetnijeg pitanja i usklađivanja sa odredbama Kaznenog zakona koji je stupio u međuvremenu na snagu. Eto ja vas molim da podržite ovaj prijedlog zakona koji je pred vama. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Na redu su klubovi. U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Igor KOlman. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici, poštovani ministre i pomoćnice ministra. Ovo je dobar prijedlog zakona i mi ćemo ga u HNS-u sa zadovoljstvom podržati tako da odmah na početku da ne bi bilo dvojbe. Čak ga nećemo ni kritizirati, ali ipak ću istaknuti nekoliko ključnih promjena i naše mišljenje o tome. Ono što je također za svaku pohvalu je da je ovaj prijedlog i u samom procesu javne rasprave doživio dobre i kvalitetne izmjene i da su sugestije prihvaćene, to je svakako također nešto što treba primjenjivati kad god je moguće naravno. Što se tiče pohađanja nastave u osnovnoj školi strancima koji nezakonito borave u RH naravno da je to s jedne strane u skladu s direktivama, ali puno više od toga to je u skladu sa zdravim razumom i sa nekom osnovnom humanošću i zapravo je neobično i drago mi je da to mijenjamo da to do sada nismo omogućavali jer ljudi koji se nađu u toj situaciji su najčešće ljudi u ekstremnim životnim prilikama i vrlo često uopće nisu tu svojim izborom ili samo djelomično svojim izborom. Dakle najmanje što im jedno humano društvo može pružiti je njihovim najmlađima je mogućnost da idu u školu za vrijeme dok su tu i dok su u tom statusu u kojem jesu. Što se tiče donošenja međupredmetnih odnosno interdisciplinarnih sadržaja i modula, to naravno je po našem mišljenju ključni dio ovoga Zakona i to je izuzetno važno. Izuzetno važno je zato jer je naš život da se tako izrazim postao interdisciplinaran i međupredmetan. I važno je da obrazovanje to odražava. I ta interdisciplinarnost i međupredmetnost bi zapravo na neki način trebala u budućnosti postajati sve više pravilo a sve manje biti iznimka da bismo se uopće mogli prilagoditi zahtjevima društva i vremena u kojem živimo. Ista je stvar naravno i sa eksperimentalnim programom. Sve to mora sve više dobivati više mjesta. Mi smo danas i u raspravi o vrtićima, o predškolskom odgoju, jutros smo spominjali tu činjenicu da zapravo imamo na neki način problem sa ishodima učenja, sa ishodima obrazovanja pogotovo na razini osnovnih i srednjih škola. Ovaj Zakon je u jednom malom dijelu sigurno pravi korak u pravom smjeru. Ali ja vas dakle uz ponavljanje podrške HNS-a ovom Zakonu ja vas molim ministre i vaše suradnike da generalno zapravo svi zajedno a na čelu s vama obratimo pažnju u vremenu koje dolazi upravo na te ishode učinjene. Tu interdisciplinarnost, na tu međupredmetnost, na vještine i kompetencije koje moramo obrazovanjem dati prvenstveno našoj djeci ali ne samo djeci nego svima onima koji su u sustavu pa i cjeloživotnog učenja. Da bismo mogli biti, ja ne volim upotrjebljavati izraz konkurentan za ljude u tom smislu kao da se radi o nekakvim proizvodima. Ali da bi to obrazovanje i to znanje koje stječu u našem sustavu moglo biti konkurentno i primjenjivo zaista u svijetu u kojem živimo. Evo, toliko da ne duljim više, da ne gubimo vrijeme. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, kolegica Ivanka Roksandić.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine ministre sa suradnicama. Ma ja ću isto skratiti svoju raspravu jer vidim da moram to utvrditi nažalost nakon ovog cjelodnevnog boravka za obrazovanje ima zaista malo ovdje kolega pa ću skratiti svoju raspravu. Ali oni koji su uvijek postojani i hrabri do kraja ostaju kada se tiče obrazovanja. Neću vam prigovoriti zato što se sjećam prošlih naših rasprava o odgoju i obrazovanju u prošlim mandatima, neki dan sam komentirala sa uvaženom kolegicom Lugarić, ma uvijek o obrazovanju zadnji tjedan u srpnju. Ali zaista uvijek, evo i danas tri temeljna Zakona o obrazovanju i opet u srpnju. Mislila sam a to sam prigovarala moram reći i u vrijeme dok je naša, Hrvatska Demokratska Zajednica vodila Vladu isto mi je bilo krivo zašto uvijek u srpnju značajne promjene, danas tri temeljna Zakona a evo 9. srpanj je. Neću o tome. Nisam htjela replicirati kolegi Kolmanu, ali moram reći i do sada smo imali u članku 46. utvrđeno da djeca azilanata mogu i moraju u ovom našem Zakonu polaziti osnovnu školu i da im se mora omogućiti ili u prihvatilištu, dakle u azilu ili u osnovnim pa čak i srednjim školama mogućnost obrazovanja. I zaista što se tiče ovog prvog dijela ovo je usklađivanje sa ove dvije direktive i tu nemamo zaista ništa protiv. Tri su kasnija osnovna problema u koje se mijenjaju neke, neki pojmovi, neke činjenice ovoga Zakona i dobro je da ste proveli raspravu koja je trajala doduše 7 dana i da ste dobili toliko kvalitetnih prijedloga ministre. Jer sam vidjela da je ovaj Prijedlog koji je došao na sjednicu Hrvatskoga sabora odstupa od onoga Prijedloga koji je bio na Internet stranicama Ministarstva tj. koji je bio ponuđen za javnu raspravu. I vjerujem i to je dobro da ste uvažili neke primjedbe i niste išli duboko u promjene naročito što se tiče ove, odnosa kurikuluma i ovih svih novina jer bi to izazvalo velike promjene u sustavu a znamo da još neke stvari mi nismo učinili. No, međutim, moram vam reći da što se tiče ovoga članka 3. odnosno članka 27. gdje se u članak sadašnjeg Zakona 27. uvodi pojam međupredmetne interdisciplinarne sadržaje ili module zaista nemamo ništa protiv jer kao što je i rekao kolega Kolman moramo težiti i ovim novim načinima uopće obrazovanja. Mijenja se sustav, mijenja se način pa trebamo i to prihvatiti. Vjerujem da ste dobili i primjedbe Hrvatske obrtničke komore, time se vodi i moj prvi amandman jer su oni upozorili da je upravo završilo prvo čitanje Zakona o obrtu i da smo tu mijenjali što se tiče strukovnog obrazovanja isto neke odnose. Dakle, one sadržaje i one odredbe koje se odnose na stručno teoretski i praktični dio strukovnog kurikuluma za vezane obrte po kojima u po prijedlogu u ovom prvom čitanju Zakona o obrtu donosi ministar nadležan za obrt uz suglasnost ministra nadležnog za obrazovanje. Možda bi bilo dobro da prihvatite ovaj amandman i da se odmah to uključi. Mada je Zakon o obrtu u prvom čitanju. Dakle, on je tek u prvom čitanju ali vjerujem da neće ubrzo doći Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi na temu i na izmjene i dopune. Pa bi bilo možda da unaprijed vidimo to. Drugo i sljedeća promjena odnosi se na obrazloženje i detaljnije propisivanje donošenja eksperimentalnog programa. I to je bilo potrebno donijeti. Potrebno je bilo zaista pojasniti uvođenje ovoga eksperimentalnog programa i načina da nam se ne desi ono što nam se desilo, neću tu spominjati više zdravstveni odgoj. Toliko o tom zdravstvenom odgoju. Ali upravo je on bio promišljanje i nekakav temelj za naš drugi amandman. Pa smo predložili da u članku 4. stavku 4. briše se, da se iza točke dodaje tekst i suglasnost roditelja kojim se prihvaća provođenje eksperimentalnog programa. U odluci Ustavnog suda ako se sjećate upravo koji se ticao zdravstvenog odgoja, tamo je bilo zamjereno jedna od onih zamjerki koja je na neću reći tu ružnu riječ srušila uopće provođenje zdravstvenog odgoja i vratila ga na javnu raspravu i na sve, odnosilo se na to da roditelji imaju pravo odlučivati o odgoju i obrazovanju svoje djece, da je to ustavna kategorija u članku 63. našega Ustava i da je zaista bilo potrebno možda konzultirati roditelje možda preko vijeća roditelja. O tome biste vi mogli razmisliti, oko vijeća roditelja koje postoji u školama. I mislim da bismo se za ubuduće, neću spominjati kažem zdravstveni odgoj ali sve one programe i one module koji su eventualno pod upitnikom ili zbog nekih vjerskih, svjetonazorskih, odgojnih problema koje roditelje muče time riješili. Ako bismo prihvatili ovu sugestiju i ovaj amandman da bi roditelji morali ipak odlučiti hoće li djeca u nekoj školi ili neće prihvatiti bilo koji eksperimentalni program. I ova treća sljedeća primjedba koja se odnosi na pojašnjenje, propisivanje načina, uvjeta i mjera sigurnosti te prava i obveza korisnika i davatelja usluga vezanih za školske ekskurzije, izlete i druge kako ste rekli oblike obrazovanja koji se eventualno provode i izvan škole. Spominjali ste i ovaj centar u Vukovaru. Dobro je i to pozdravljamo ministre, da ste to odlučili riješiti pravilnikom. Do sada se to uglavnom nekim naputcima rješavalo svake godine donio se naputak o organizaciji školskih izleta kojih su se neke škole držale, neke nisu. I zaista je bilo u praksi nereda oko toga i dobro je da se to riješi pravilnikom. Ali vas molim, budući da će ovaj zakon stupiti na snagu za osam dana, osmog dana od donošenja, vi ste predvidjeli donošenje ovog pravilnika za 6 mjeseci. Uvažavam da je to jedan period i da je Ministarstvo obrazovanja zatrpano. To nitko ne može shvatit ali ja vjerujem da je to jedno od ministarstava koje ima najviše i problematike, koje ima i najviše ja ću reći posla i gdje kontinuirano se nešto dešava jer je takav sustav obrazovanja, evo danas od predškolskog pa do znanosti i visokog obrazovanja. Ali vas molim i vidjela sam sada da je i kolega Salapić dao amandman, on je predložio 90 dana. Ja sam u svom amandmanu u ime Kluba zastupnika HDZ-a predložila amandman da ovaj pravilnik donesete u roku od 60 dana i rekla u obrazloženju zašto. Svi mi znamo da su ovakve aktivnosti sastavni dio godišnjeg programa rada jedne škole. Taj program rada škole donosi se do kraja rujna tekuće godine za tu školsku godinu. Dakle, ja znam da će se ovo odnositi na propise, na provedbe, na načine, ali mislim da bi svi trebali u školi biti upoznati s onim što će taj pravilnik donositi. Zakon će stupiti na snagu pa mislim da bi bilo dobro da se Ministarstvo potrudi i zaista napravi taj pravilnik u roku 60 dana i prihvatite ovaj naš amandman ili će zakon stupiti 8 dana od ovoga donošenja. Evo uglavnom su to bile naše primjedbe kroz ova tri amandmana i nadam se da ćemo moći podržati ovaj zakon ako neke od ovih primjedbi koje su važne uvažite ministre. Evo hvala što ste me saslušali, a i hvala kolegama koje su ostali ipak jer je ovo, svi se kažem stalno vraćamo na to da je obrazovanje najvažnije, obrazovanje u Hrvatskoj. Onda kad je rasprava nažalost ostaje nas vrlo malo.
Igor Kolman, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Samo jedna napomena oko ovih azilanata i strancima. Dakle činjenica je da su bili azilanti ali je ovim novim stavkom koji se dodaje se proširuje to, ako ja to dobro iščitavam, na ono što …/Govornik isključen./…
Uključite mikrofon.
Pardon. I to je dobro jer je to situacija s kojom se Hrvatska do sada susretala relativno rijetko, ali s obzirom na ulazak u Europsku uniju, s obzirom na … granicu i na okolnosti će se susretati puno češće. Tako da sigurno ovakva jedna odredba je važna i u tom smislu ne dakle samo zbog usklađivanja sa europskim direktivama, nego i zbog usklađivanja sa velim bazičnom humanošću jednog društva.
Odgovor na repliku, Ivanka Roksandić.
Zaista sam htjela samo kratko kolegi Kolmanu. Istina je i zato sam rekla da nemamo ništa protiv. Dapače, sve što možemo pomoći tim ljudima koji se nalaze iz raznoraznih svojih situacija životnih kod nas, pa čak i onih koji nezakonito borave, naša je obveza da i tu djecu uključimo u sustav obrazovanja i omogućimo im to. Nisam mislila ništa reći loše.
Marija Lugarić, replika.
Poštovana kolegice, vezano uz ovaj vaš dio rasprave koji se odnosio na amandman na usklađivanje sa Zakonom o obrtu koji je u prvom čitanju. Ja mislim da tu imamo jedan dio problema oko kojeg bi voljela da barem mi koji se bavimo obrazovanjem postignemo određeno suglasje. Dakle nije sporno da u sadašnjem trenutku Zakon o obrtu važeći, kao i prijedlog novog zakona koji je prošao prvo čitanje, koji je samo prepisao odredbe onog starog zakona u tom dijelu su u sukobu sa zakonima iz obrazovanja jer govore o istoj stvari različito. Naime, nakon Zakona o obrtu i poslije ovog zakona je donesen Zakon o strukovnom obrazovanju. Zakonom o strukovnom obrazovanju kojeg smo svi ovdje podržali konsenzusom u Saboru je utvrđeno da strukovne kurikulume pa tako i onda ove … obrte i obrtnička zanimanja donosi ministar nadležan za obrazovanje. Nitko ne spori važnost i djelokrug Ministarstva obrta i ministra obrta u onom dijelu tog obrazovanja koji se događa u obrtničkim radionicama. No međutim voljela bih kada bismo se mogli dogovorit, zato mislim da nije dobar ovaj da tako kažem amandman jer ne radi obrazovanju da ovaj dio kurikuluma koji se događa u školi donosi ministar obrazovanja za sve i da onda iskorigiramo Zakon o obrtu prema Zakonu o strukovnom obrazovanju i Zakonu ovom odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, a ne da Zakon o obrtu usklađujemo sa svim ovim drugim zakonima. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, Ivanka Roksandić.
Hvala. Kolegice Lugarić, ja mislim da ćemo se vi i ja jako dobro složiti da se razumijemo. Ali mislim da je Hrvatska obrtnička komora mislila uglavnom na onaj praktični dio, praktični dio gdje Zakon o obrtu bi morao utjecati malo na, tj. ministar nadležan za obrt morao na taj praktični dio utjecati. A Zakon o strukovnom obrazovanju je predvidio slažem se s vama, znam da je on predvidio da ministar nadležan za obrazovanje, a mi smo ga donijeli donosi i Kurikulum strukovnog obrazovanja.
I Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Roksandić, evo nekoliko stvari me zapravo potaklo na repliku. Drago mi je doduše da smo mi iz obrazovanja svi ono što se kaže po PS-u pa smo izdržali do ovakvih kasnih sati. Naime, interdisciplinarnost, koleracije to je nešto svakako što je budućnost. Ja vjerujem da ćemo nakon donošenja i Strategije obrazovanja i malo više pažnje posvetiti tome kada budemo donosili novi zakon i jednostavno formalizirati ono što se u školama, što je danas ja bih rekao barem formalno legalno govoreći stvar improvizacije i dobre volje nastavnika. Dakle, to je svakako budućnost obrazovanja. Također, slažem se i sa eksperimentalnim programima, dakle da roditelji trebaju davati pristanak. Međutim, ne želeći potencirati raspravu o kurikularnom pristupu nastavi, odnosno o ljudskim pravima i pravima na biranje obrazovanja moram ipak reći da moramo biti oprezni do koje granice to ljudsko pravo, odnosno pravo roditelja na izbor obrazovanja svog djeteta ide. Dakle, da li će roditelji birati da njihovo dijete ne uči biologiju zato što vjeruju u kreacionizam ili da li ćemo birati da ne uči fiziku zbog nekih drugih uvjerenja. Dakle, moramo tu biti oprezni ako koristimo takve kvalifikacije. Evo samo bih to napomenuo. I ono što želim naglasiti svakako je ove stipulacije koje se odnose na Memorijalni centar u Vukovaru da su izuzetne prije svega zbog toga, ja sam imao čast raditi u osnovnoj školi u Vukovaru ali imam i također saznanja iz prakse da mnoga djeca koja nisu odrasla u Vukovaru, koja nisu odrasla u Domovinskom ratu, hvala Bogu, to su generacije koje stasaju desetljećima nakon Domovinskog rata jednostavno nemaju saznanja realne percepcije o tome što je Domovinski rat bio, a mislim da se to u Vukovaru itekako vidi samo ako se prošetate ulicama ti ožiljci su itekako prisutni i dalje. Hvala.
Odgovor na repliku, Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Hajduković, vi ste dobro primijetili a tu smo se složili da novi i moderni pristup ovog modularnog sustava ćemo svi podržati. Naime, naročito među mladima i način poučavanja i način obrazovanja, a mora se i metodika isto tako i na učiteljskim fakultetima i svuda promijeniti i tu se slažemo. Jer još uvijek obrazujemo po starim metodičkim principima htjeli mi to priznati ili ne u većini ja ću reći pedagoških fakulteta, dakle onih koji odgajaju. Ali kad sam predložila ovaj amandman uz suglasnost roditelja bila sam svjesna toga da je to i dosta teško provodivo. Međutim, mi imao vijeće, Vijeće roditelja. Ja nisam mislila tu evo na ovaj program koji ste vi sad spomenuli što se tiče Memorijalnog centra u Vukovaru, ne na takav program. Možda me niste dobro razumjeli, ali upravo na onu vrstu programa i one programe eksperimentalne, eksperimentalne programe koje su dovele do ove problematike zdravstvenog odgoja. Da smo samo negdje upozorili roditelje, da smo negdje u škole koje su uveden kao eksperimentalni program zdravstveni odgoj, a on je uveden u škole kao eksperimentalni program možda do svega toga i ne bi došlo. Možda ne bi došlo. Zato sam rekla da je moguće ili ovako ili da ministarstvo svojom formulacijom prihvati uglavnom to da Vijeće roditelja ili roditelji daju neku vrstu suglasnosti na eksperimentalni program. To se ne odnosi na ovaj modularni program i međupredmetni program eventualno biologije ili bilo kojeg drugog redovnog predmeta u školama.
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Marija Lugarić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, gospođe pomoćnice ministra. Klub SDP-a će podržati ovaj prijedlog zakona, ali u ovoj raspravi želimo ipak reći nekoliko stvari. Već je ovdje bilo istaknuto da svi mi koji se bavimo obrazovanjem ovdje u Saboru da tako kažem smo pomalo istraumatizirani ovog zadnjeg Sabora i svako godišnje promjene Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnim i srednjim školama u zadnjem tjednu zasjedanja. To je svako godišnja praksa od 2008. godine od kada je zakon donesen prvi puta. Ja sam puno puta razmišljala zašto to činimo baš zadnji tjedan. Naravno jedan dio razloga se krije u dinamici školske godine. Vi čekate dok završi školska godina da neke stvari riješite, a to onda morate riješiti prije početka iduće školske godine i to onda uđemo u ovaj period sedmog mjeseca. No međutim, vrijeme je pokazalo, dakle 2008. do danas da odluka tada donesena da se tadašnja dva zakona, dakle onaj o osnovnom i onaj o srednjem obrazovanju spoje u jedan zapravo i nije možda bila najsretnija jer je vrlo teško regulirati istim odredbama dva posve različita sustava obrazovanja i mi sugeriramo Vladi i ministarstvu i nadamo se da se u tome ministarstvu i razmišlja da se nakon svih ovih iskustava sa ovim zakonom, dakle ovih posljednjih pet, šest godina, da se razmisli o tome i da se pristupi izradi dva nova zakona sukladno ponavljam svim iskustvima ali i promjenama koje su u međuvremenu nastupile. Podsjetit ću na području srednjeg obrazovanja donijeli smo čini mi se konsenzusom i Zakon o strukovnom obrazovanju i Zakon o umjetničkom obrazovanju, donijeli smo prije šest mjeseci ili nešto manje Zakon o hrvatskom kvalifikacijskom okviru koji regulira upravo programiranje bazirano na ishodima koji će imati svog uticaja i na jedan i na drugi sustav i mislimo da je sada vrijeme da zapravo idemo raditi možda zakone ispočetka bogatiji i za nova iskustva i za sve ovo što se u međuvremenu dogodilo. Konkretnije o ovom konačnom prijedlogu izmjena i dopuna zakona, zakon nudi zapravo u osnovi 5 da tako kažem različitih izmjena. Prva je ova možda najvažnija koja je bila motivacija za promjenu zakona, odnosi se na točno definiranje direktiva EU u našem zakonodavstvu. Mi to dosad u školstvu zapravo uopće nismo imali što je logično jer zapravo zajedničkog acquisa za područje osnovnog i srednjeg obrazovanja nema. Vrlo malo, isključivo koji se odnosi na djecu stranaca, migranata itd. I u tom smislu članak 1. zakona je vrijedan i novi doprinos našem obrazovnom zakonodavstvu. I drugi dio tog sklopa promjena koji se odnosi na izmjene odredbi koje definiraju da se omogući pohađanje osnovnog obrazovanja strancima, dakle djeci strancima, koji nezakonito borave u RH. O tome je već ovdje bilo rečeno, mi također podržavamo to da tako kažemo sada proširivanje prava jer ono što je zakon dosada definirao je bilo školovanje za azilante, za tražitelje azila, za strance pod supsidijarnom i privremenom zaštitom i zapravo je isključivalo školovanje stranaca koji nezakonito borave u Hrvatskoj. To su vrlo ljude natjerale teške sudbine, djeca su naravno dolazila sa svojim roditeljima i mislimo da su tu u najmanjem slučaju kriva djeca i da im treba u najmanju ruku omogućiti školovanje barem na ovoj osnovnoškolskoj razini. Naravno mi, dobro je ograničenje koje je da tako kažemo na neki način postavljeno u zakonu, da se ono odnosi na ove strance koji nezakonito borave u Hrvatskoj ako su oni smješteni u prihvatnom Centru za strance, ako im je prisilno udaljenje iz RH privremeno odgođeno tj. tijekom trajanja roka za povratak u svoju domovinu. Drugi dio izmjena se odnosi na odredbe zakona koji se usklađuje ovaj zakon sa novim Kaznenim zakonom koji je stupio na snagu u siječnju ove godine koji na nešto drugačiji način definira kaznena djela pa je bilo potrebno i doista jest potrebno propisati da i po da tako kažem ovoj novoj nomenklaturi Kaznenog zakona i definiranju kaznenih djela definiramo kaznena djela za koje je i samo pokretanje kaznenog postupka ali i osuda su zapravo zapreke za zasnivanje radnog odnosa u školi. Suštinski se zapravo ne mijenja ništa bitno jer je već i dalje samo pokretanje kaznenog postupka za točno određena i zakonom definirana kaznena djela razlog za udaljenjem osobe iz škole, a osuda naravno i zakonom time i valjan razlog za prestanak ugovora o radu. No međutim, naprosto klasifikacija kaznenih djela se promijenila i dobro je da sada zadržavamo i jednu i drugu vezano za ove postupke koji su sad možda u tijeku. Treći dio izmjena se odnosi zapravo na nomotehničko usklađenje prekršajnih odredbi koje su dosada bile krivo nazivane kaznenim. To je tehničko jedno usklađenje, pridonosi jasnoći teksta ali ništa povijesno i ništa sadržajno novo. Četvrti dio se odnosi na davanje ovlasti ministru da donese pravilnik kojim treba regulirati načine, uvjete i mjere sigurnosti odnosno prava i obveze korisnika i davatelja usluga vezanih uz izlete, ekskurzije i druge aktivnosti tog tipa i mi se nadamo da će se to konačno urediti jer je dosada sve to bilo u domeni ugovornih odnosa uglavnom putničkih agencija i roditelja. I tu je bilo kolegice i kolege svakakvih iskustava. Od sjajnih iskustava i djece i roditelja i škole do sumnji na korupciju i pritisaka i svakojakih vrsta ucjena. I dobro je da se konačno i univerzalno definiraju barem neka minimalna pravila s ciljem zaštite i sigurnosti djece, ali i svrhovitosti izvan učioničke nastave. Izleti i ekskurzije djece u školama ne služe da mi svi lijepo negdje odemo i da se tamo zabavljamo, one moraju biti u svrhu ostvarivanja odgojno-obrazovnih ciljeva. Peti i posljednji set izmjena odnosi se na poboljšice teksta zakona koji se odnosi na provođenje eksperimentalnih programa te na preciznije i točnije definiranje Nacionalnog kurikuluma i nastavnog plana i programa. Ja ovdje želim reći obzirom na dosadašnju raspravu i vezano za amandman kluba HDZ-a zdravstveni odgoj nema nikakve veze s eksperimentalnim programom i on nije bio eksperimentalni program. Eksperimentalni programi su nešto drugo. Eksperimentalni program je primjerice program proučavanja latinskog jezika po metodi NATURA koja je neka nova, dakle to se išlo provjeriti novi udžbenik itd. Eksperimentalni program je bio primjerice program Ekonomske-turističke gimnazije koji je nakon jedne godine eksperimenta ako se ne varam gospodine ministre pokazao da je dobar i da postoji izraziti interes i eksperimentalni program vam je primjerice provjeravanje korištenja utjecaja i načina korištenja tableta u nastavi. Dakle, to su dakle eksperimentalni programi, odnose se na pojedine predmete, na pojedine vrste škola i na korištenje provjeravanja u praksi korištenja određenih nastavnih tehnologija da tako kažem ili određenih nastavnih metoda. Vrlo često to ide jedno s drugim ruku pod ruku. Tu tražiti suglasnost roditelja na ovaj način mislim da bi zapriječilo brojne inovacije u obrazovanju jer ponavljam eksperimentalni programi upravo tomu i služe. No međutim, ima i za to lijeka tako da mislim da nema nikakvoga spora obzirom da se eksperimentalni program kao takav mora definirati bilo kroz školski kurikulum ili Godišnji plan i program rada škole. Mi u postojećem zakonu u članku 137. stavku 4. je jasno definirano da Vijeće roditelja je to koje daje mišljenje i na školski kurikulum i na Godišnji plan i program škole i sve ostalo. Dakle oni već, Vijeće roditelja po postojećim odredbama već je u to uključeno. I mislim da je tu bilo jedno možda krivo razumijevanje. A ove odredbe koje se odnose na eksperimentalni program se mijenjaju isključivo na način da se regulira taj upravni postupak koji mora biti u donošenju rješenja o provođenju eksperimentalnog programa kao i da se omogući da primjerice posebni udžbenici mogu se koristiti, dakle da se ne dovedu ljudi, to je bio s ovim latinskim konkretno problem gdje mi recimo oni imaju poseban udžbenik po kojemu se radi, a po postojećim zakonima ga nije se smjelo koristiti jer po Zakonu o udžbenicima smiju biti samo oni koji su odobreni po tom zakonu. Dakle, eksperimentalni program je nešto posve drugog od onog što se ovdje pričalo i to nema nikakve veze sa zdravstvenim odgojem. I vezano uz ovaj posljednji set promjena vezano uz definicije želim u ime kluba SDP-a slično kao i klub HNS-a zapravo istaknuti važnost uvođenja kurikularnih promjena u školstvo jer je zapravo najvažnija i jedina važna suštinska promjena u školstvu će se dogoditi kada se promijeni ono što se i kako se u školi uči. I tu je zapravo početak i kraj svega i usudit ću se reći da je zapravo teško očekivati ikakvu dugoročnu društvenu promjenu koja nam treba jer se društvo razvija a nama škola ostaje u nekakvom vremenu u kojem je i bila bez promjene onoga što se i kako u školi uči. To je ono što bi mi u struci zvali kurikularnih promjena ili promjena nastavnog plana i programa, ovisno o kojem načinu gledamo. Stoga iz SDP-a snažna podrška i poticaj ministru i ministarstvu da se nastavi s kurikularnim promjena s jedne strane kao novom metodom programiranja u obrazovanju koja se bazira na ishodima i to je razlika u odnosu na programiranje koje je bilo do sada putem nastavnog plana i programa, ali i naša podrška uvođenju novih sadržaja koji su nužni u našim školama i koje bitno bolje korespondiraju 21.stoljeću. U mnogim elementima naša je škola bazirana ono … razredno-predmetno-satni sustav 19.stoljeće. mi smo već u 21.vrijeme nije za trpanje stvari u ladice i to je doista nešto oko čega treba dati podršku Vladi, treba dati podršku ministarstvu to smo uvijek činili neovisno tome koji je bio ministar i drago mi je da oko toga postoji konsenzus ovdje u Hrvatskom saboru. I na kraju da zaključim, nadamo se da ćemo možda dogodine proći 15.7.bez izmjena i dopuna zakona da ćemo dobiti možda i nove zakone, a ove su doista koje su nužne, koje su potrebne i koje treba podržati pa će zato i kluba SDP-a i podržati. Zahvaljujem.
Hvala. Ivanka Roksandić replika.
Stvarno jedna kratka replika kolegici Lugarić. Školska ustanova može provoditi eksperimentalni program kojim se provjerava vrijednost novih obrazovnih sadržaja ili oblika metoda rada ili nove nastavne opreme. Ja sam zdravstveni odgoj uzela kao primjer novih obrazovanih sadržaja i zato sam rekla da postoji mogućnost. Dobro ste rekli da Vijeće roditelja odlučuje isto kao i školski odbori svi po godišnjem planu i programu rada, pa eksperimentalni program sadrži neću nabrajati zbog kratkoće u članku 4.odnosno članku 29.sadašnjeg zakona u članku 4.izmjene i dopune zakona. što onda priječi da se onda ovaj stavak 4. Nadopuni ovime suglasnost da uz zahtjev za izvođenje programa koji škola dostavlja i prilaže ministarstvu koje će ga odobriti stavi se i taj zahtjev ako ovdje imamo sve što eksperimentalni program mora sadržavati.
Odgovor na repliku Marija Lugarić.
Zato što primjerice kada imate eksperimentalni program korištenja tablet u nastavi će se javiti jedan tata ili mama i reći će da su to sve đavolje naprave i da to ne treba koristiti u školama. … stvar je doista jednostavna. I ponavljam zdravstveni odgoj nije eksperimentalni bio program nije na taj način uveden i nije istina da se svaki program tako nosi. Ovaj važeći nastavni plan i program za osnovnu i srednju školu koji je donesen 2006.godine ministar donio, idući dan je išlo u primjene u škole, nije bilo javne rasprave, niti se o tome nitko očitovao, niti je bio eksperimentalno provjeren a i dan danas svaka škola po njemu radi. Dakle nemojmo zvati stvari krivim imenom.
Završna riječ ministra Željka Jovanovića. Izvolite ministre.
Hvala lijepo zastupniku KOlmanu, Roksandić i Lugarić na doprinosu ovoj raspravi. Ovo je jedan mali zakon ali zakon koji će sigurno bitno unaprijediti kvalitetu našeg sustava obrazovanja u osnovnim i srednjim školama i mi ćemo dio amandmana prihvatiti, dio nećemo, dio nije utemeljen posebno ovaj koji se tiče prijedloga Obrtničke komore npr. Ono što na kraju ovog današnjeg napornog dana želim svima vama koji ste ovdje zahvaliti se. Vi ste danas vidjeli zapravo na neki način sažetak cjelokupnog rada ministarstva u proteklih godinu i pol dana. Donošenjem nacrta strategije mi ćemo zaključiti našu prvu polovicu mandata, a druga polovica mandata biti će fina dorada svega ovog što smo započeli i nadam se ćemo u drugom mandatu imati napokon potpuno novu školu, školu za 21.stoljeće u kojoj će djeca učiti znanje sa razumijevanjem, u kojem će usvajati vještine i sposobnosti, iz kojih će proizlaziti vrijednosti i stavovi i temeljem čega će imati bolje radno mjesto, bolju kvalitetu života u Hrvatskoj jer je to ključni zadatak svih nas koji smo u politici. Hvala lijepo na cjelokupnom doprinosu današnjeg dana u radu Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta.
Hvala lijepa ministre. Zahvaljujem što ste ovdje s nama čitav dan. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat će kada se steknu uvjeti.
Idemo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 433; Rasprava o Konačnom tekstu Zakona je završena. Amandmani su podijeljeni u posebnoj tablici zastupnicima. Molim ministra znanosti obrazovanja i sporta, poštovanog Željka Jovanovića da se očituje. Amandman br. 1. zastupnice Marije Lugarić.
Amandman br. 1. gospođe Lugarić se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio Konačnog prijedloga. Amandman br. 2. Kluba zastupnika HDZ-a.
Amandman br. 2. Kluba zastupnika HDZ-a na članak 3. se ne prihvaća budući predložena izmjena Zakona nije utemeljena.
U ime podnositelja poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa ovaj amandman i ovaj naš prijedlog odnosio se prije svega na izvođenje programa u djelu strukovnog obrazovanja i to za one programe za vezane, tzv. vezane obrte. Smatramo da bi svi dionici obrazovanja strukovnog morali sudjelovati u izradi programa, poglavito praktične nastave. Pa smo i prihvatili inicijativu Hrvatske obrtničke komore da se ovim amandmanom poboljša Zakon o odgoju i obrazovanju svjesni toga da smo donijeli Zakon o strukovnom obrazovanju. Ali budući da je prvo čitanje prošao Zakon o obrtu u ovom Saboru mislimo da bismo evo trebali sukladno prijedlogu ovog novog Zakona prihvatiti ovakav amandman.
Tražite glasovanje? [[Upadica: Hvala.]] Molim da se izjasnite o amandmanu br. 2. Kluba zastupnika HDZ-a u Hrvatskom saboru kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 3. istog Kluba zastupnika poštovani ministre.
Ovaj amandman se također ne prihvaća jer se ne može na ovaj način riješiti cjelovito uvođenje eksperimentalnog programa koji znači uključivanje cijelih razrednih odjela i škola u pripremu i ocjenu određenog eksperimentalnog programa.
U ime Kluba podnositelj amandmana poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Kao što smo u obrazloženju ovog amandmana napisali eksperimentalni program a iz Zakona proizlazi može predložiti školska ustanova, Agencija nadležna za obrazovanje ili neka druga institucija iz sustava obrazovanja. I mogu se provoditi i programi koji nisu dio redovnog nastavnog plana i programa čiji sadržaj možda, možda i nije prihvatljiv roditeljima iz različitih razloga. Govorim o programu a ne o onome što bi se eventualno drugo moglo provjeravati eksperimentalnim programom nastavna oprema, sredstva ili metode poučavanja. Dakle iz različitih razloga ili svjetonazornih ili vjerskih. Stoga smo mišljenja da je potrebno prethodno upoznati roditelje sa sadržajem eksperimentalnog programa koji se eventualno uvodi u nastavu. Molim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnite o amandmanu br. 3. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 4. Odbora za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora?
Amandman Odbora za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Amandman br. 5. Kluba zastupnika HDZ-a. Poštovani ministre.
Ako dozvolite gospodine predsjedniče, imamo dva amandmana koji se odnose na isti, isti članak.
Može.
Predlažemo da se prihvate u izmijenjenom obliku. Naime, Klub HDZ-a predlaže rok od 60 dana, gospodin uvaženi Salapić 90 dana a mi nemamo ništa protiv da bude rok što kraći jer obzirom na proceduru ocjenjujemo da nije moguće donijeti u 90 dana. Prvi prijedlog je bio 6 mjeseci, sada ga mi smanjujemo na 120 dana jer je to rok u kojem se objektivno u skladu sa procedurom može donijeti ovaj Pravilnik.
Podnositelj amandmana Klub zastupnika HDZ-a Ivanka Roksandić, poštovana zastupnica.
Svjesni toga da postoji određena procedura, ali i ono ministre što smo rekli u obrazloženju. Nažalost, Zakon će stupiti 8 dana po prihvaćanju ovdje u Saboru. Dio programa koji ćete propisati ovim Pravilnikom je i sastavni dio godišnjeg plana i programa rada škole koji mora biti donijeti u svakoj školskoj ustanovi do kraja rujna. Dakle, tu će doći malo do problema ali budući da ste smanjili ovaj rok nadam se da ćete uspjeti i prihvatiti ako dođe. Ja ne znam što ćete napisati u pravilniku, ako dođe do toga da zaista ovaj Pravilnik bude u roku 120 dana, odnosno 4 mjeseca, nama je ovo prihvatljivo. … [[Govornica se isključila, ne razumije se.]]
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Josip Salapić na amandman br. 6.
Hvala predsjedniče. Raduje nas to da smo se našli negdje na pola puta pa evo povlačimo amandman i prihvaćamo obrazloženje.
Hvala lijepa. Amandman br. 5. i br. 6. su povućeni. Prihvaćeno je ono što je Vlada predložila. Više amandmana nemamo. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim dizanjem ruke da se izjasnite. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Može rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 83 glasova za, 3 glasa protiv i 21 glas suzdržan donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Raspravit ćemo: - Prijedlog odluke o izboru predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske Predlagatelj odluke je Predsjednik Republike Hrvatske temeljem članka 119. Ustava RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Otvaram raspravu. Nema prijavljenih. Zaključujem raspravu. O prijedlogu odluke također ćemo glasati naknadno.
Idemo na prijedlog odluke o izboru potpredsjednika Vrhovnog suda RH. rasprava o prijedlogu je zaključena. Dajem na glasovanje prijedlog odluke o izboru potpredsjednika Vrhovnog suda RH. Molim da se dizanjem ruke izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Hvala. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 120 glasova za i 2 suzdržana glasa donesena odluka o izboru Branka Hrvatina za predsjednika Vrhovnog suda RH. također čestitke Branku Hrvatinu.
I još ćemo raspraviti dvije točke zapravo. - Prijedlog odluke o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice Predlagatelj odluke je pučka pravobraniteljica temeljem članka 12. Zakona o pučkom pravobranitelju. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu je proveo Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Želite li obrazložiti prijedlog? Da. Predlagateljica pučka pravobraniteljica gospođa Lora Vidović. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani zastupnici i zastupnice. Dakle sukladno Zakonu o pučkom pravobranitelju ja podnosim prijedlog za izbor zamjenika odnosno zamjenica pučkog pravobranitelja. Naime, javni poziv za izbor zamjenika odnosno zamjenice pučkog pravobranitelja sukladno zakonu i u zakonskom roku objavljen je u NN i na web stranicama Ureda pučkog pravobranitelja. Na javni poziv prijavila su se 32 kandidata i kandidatkinje. Tijekom postupka jedna je kandidatkinja odustala. Svi prijavljeni kandidati ispunjavali su uvjete koji su propisani člankom 12.stakvom 3. Zakona o pučkom pravobranitelji i sa svima od njih sam provela razgovore. Ti razgovori bili su strukturirani po jednakim pitanjima kako bih mogla usporediti odgovore. Pitanja su se odnosila na motiviranost za rad u uredu, na razumijevanje specifičnosti položaja ureda u okviru Republike Hrvatske i različitih mandata koje ured ima te konačno vezano uz iskustvo u vođenju i upravljanju te sklonost timskom radu. Slijedom toga, ja predlažem da Hrvatski sabor imenuje zamjenicama pučke pravobraniteljice gospođu Lidiju Lukinu-Kezić, Tenu Šimonović-Einwalter i Jagodu Novak. Gospođa Lidija Lukina-Kezić je diplomirana pravnica sa položenim pravosudnim ispitom i dugogodišnjim iskustvom u području ljudskih prava i sustava pravosuđa i državne uprave. Ona je 5 godina bila predstojnica Ureda za zastupanje i zastupnica Vlade Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava. A bila je i pomoćnica ministra pravosuđa što će biti značajan doprinos ureda posebice u segmentu koji se odnosi na klasičnu ombudsmansku funkciju, odnosno zaštitu ljudskih prava i sloboda u užem smislu. Objavila je nekoliko radova, završila brojne edukacije iz područja ljudskih prava, sudjelovala u izaslanstvima koja su prezentirala izvješća Vlade prema međunarodnim dokumentima. Govori strane jezike, ima iskustvo u vođenju i upravljanju ljudi. Gospođa Tena Šimonović-Einwalter je diplomirana pravnica sa položenim pravosudnim ispitom, dva magisterija na relevantnim područjima, diplomom Međunarodnog instituta za ljudska prava u Strasbourgu. Ona ima također višegodišnje iskustvo u području ljudskih prava međutim, s posebnim naglaskom na suzbijanje diskriminacije. Članica je Izvršnog odbora Europske mreže tijela za suzbijanje diskriminacije i promicanje jednakosti. I autorica uistinu brojnih stručnih, znanstvenih radova i publikacija iz područja ljudskih prava i suzbijanja diskriminacije. Gospođa Jagoda Novak je profesorica Hrvatskog jezika, Hrvatskog i Francuskog jezika i književnosti i također ima dugogodišnje iskustvo iz područja ljudskih prava, osobito prava manjina. No, ona je kao voditeljica Odjela za istraživanje i informiranje i VD voditeljica centra za ljudska prava zapravo puno radila, odnosno područje njenog djelovanja su bila provođenje istraživanja, promocija velikog broja tema iz područja ljudskih prava, informiranje javnosti kako o djelatnostima ureda tako i o velikom broju tema i ljudskim pravima općenito. I ostvarivanje suradnje između različitih dionika, dakle Vlade, nevladinih udruga, akademske, međunarodne zajednice i drugih. I Jagoda Novak kao jedina od predloženih kandidatkinja koja nije diplomirana pravnica zapravo u uredu što je i bila intencija zakonodavca daje jednu novu dimenziju i širinu u sagledavanju ljudskih prava povrh samo pravne struke. Pa evo ja zahvaljujem na prilici da predstavim, da predložim ove kandidate da ih predstavim i molim vašu podršku u njihovom izboru. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Ante Babić. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, poštovana pučka pravobraniteljice, kolege i kolegice. Pučka pravobraniteljica je, ovim Prijedlogom odluke predlaže Hrvatskom saboru tri zamjenice pučke pravobraniteljice, pozivajući se na Ustav Republike Hrvatske i Zakon o pučkom pravobranitelju. Ovaj Prijedlog odluke u skladu je sa člankom 12. Zakona o pučkom pravobranitelju u čijem stavku 1. stoji da pučki pravobranitelj ima najmanje tri zamjenika. U daljnjim stavcima toga istog članka propisani su i uvjeti za izbor zamjenika pučkog pravobranitelja. Međutim zanimljiv je put i procedura koju je pučka pravobraniteljica prošla da bi se ovaj Konačni prijedlog pojavio pred zastupnicima u Hrvatskom saboru. Naime, prvi prijedlog Odluke o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice je pučka pravobraniteljica dostavila i Predsjedniku Hrvatskoga sabora 3. svibnja 2013. godine a isti prijedlog Predsjednik Hrvatskoga sabora dostavio je zastupnicima Hrvatskoga sabora dopisom od 6. svibnja 2013. godine. Taj Prijedlog Odluke sadržavao je prijedlog da Hrvatski sabor za zamjenike pučke pravobraniteljice imenuje četiri osobe, od toga su sudeći prema imenima tri osobe ženskog spola a jedna osoba muškog spola. U obrazloženju Prijedloga odluke pučka pravobraniteljica poziva se na Ustav i određene zakonske propise koje drži relevantnim za izbor kako osoba tako i njihovog broja za zamjenike pučkog pravobranitelja. Između ostalih spominje se i Zakon o suzbijanju diskriminacije za koji nas pučka pravobraniteljica upućuje da je isti objavljen u Narodnim novinama br. 134. iz 2008. godine a da je isti u primjeni od 1. siječnja 2009. godine. Ne znam u kojem je izdanju Narodnih novina pučka pravobraniteljica gledala, ali prema mom skromnom pravničkom znanju isti Zakon objavljen je u Narodnim novinama broj 85. od 2008. godine a njegove izmjene i dopune u Narodnim novinama broj 112. iz 2012. godine. Moglo bi se reći što je moguće i dopušteno da se radi o slučajnoj omašci, ali ako se pogleda novi Prijedlog koji nam je dostavila pučka pravobraniteljica isto to stoji i u novom Prijedlogu koji nam je pučka pravobraniteljica dostavila svojim dopisom od 27. lipanja 2013. godine. Da je pučka pravobraniteljica zaista konzultirala Zakon o suzbijanju diskriminacije vjerojatno bi učinila tu i ne baš malu grešku. Tim više, kada govorimo o Zakonu o suzbijanju diskriminacije izražavam sumnju da pučka pravobraniteljica nije pomno čitala Zakon o suzbijanju diskriminacije ukazuje i činjenica da nije uvažavala odredbe Zakona o suzbijanju diskriminacije u kojem između ostaloga stoji da se Zakonom o suzbijanju diskriminacije osigurava zaštita i promicanje jednakosti kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. Stvaraju se pretpostavke za ostvarivanje jednakih mogućnosti i uređuje zaštita o diskriminaciji na osnovi kako rasne i etničke pripadnosti, boje kože, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, imovnog stanja, članstva u sindikatu, obrazovanja, društvenog položaja, bračnog ili obiteljskog statusa, dobi, zdravstvenog stanja, invaliditeta, genetskog nasljeđa, rodnog identiteta, izražavanja ili spolne orijentacije ali i spola. Važno je naglasiti da poslove središnjeg tijela nadležnog za suzbijanje diskriminacije prema Zakonu obavlja upravo pučki pravobranitelj. U članku 1.a Zakona o suzbijanju diskriminacije između ostalog stoji da je ovaj Zakon o suzbijanju diskriminacije usklađen sa aktima Europske unije, između ostalih i Direktivom 2006/54 EZ, Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. godine o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog tretiranja muškarca i žena u pitanjima zapošljavanja i obavljanja zanimanja. U smislu ove direktive izravna diskriminacija postoji ako osoba zbog svog spola ima nepovoljniji tretman nego što ga ima ili bi ga imala druga osoba u usporedivoj situaciji, a neizravna diskriminacija prema ovoj direktivi postoji ako prividno neutralna odredba, kriterij ili postupak može na određeni način staviti u nepovoljniji položaj osobe jednog spola u odnosu na osobe drugog spola, osim ako je ta odredba kriterij, odnosno postupak objektivno opravdan legitimnim ciljem iako su sredstva za postizanje tog cilja primjerena i nužna. Za ovu situaciju držim potrebitim upozoriti na odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova u kojem stoji da se pri imenovanju u državna tijela, tijela jedinica lokalne, područne odnosno regionalne samouprave i druge pravne osobe s javnim ovlastima mora voditi računa o ravnomjernoj zastupljenosti oba spola. Osim toga, u tom istom zakonu stoji da se prilikom oglašavanja potrebe za zapošljavanjem jasno mora navesti da se za oglašeno radno mjesto mogu javiti osobe oba spola. Pučka pravobraniteljica prilikom objave javnog poziva za izbor zamjenika pučke pravobraniteljice nije poštivala tu odredbu zakona o ravnopravnosti spolova. Doduše, u javnom pozivu se za izbor zamjenika pučke pravobraniteljice navela je da se zamjenici pučke pravobraniteljice biraju na način da se osigura rodna ravnopravnost što i proizlazi iz članka 12. stavka 7. Zakona o pučkom pravobranitelju. S obzirom na tu činjenicu, pa i na cijeli postupak od javnog poziva do prijedloga odluke o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice zanimalo bi se što u cijelom postupku glede ravnopravnosti spolova misli pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Kao što sam već spomenuo, u prvom prijedlogu odluke o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice od 32 kandidata i kandidatkinje, odnosno 31 kandidata i kandidatkinje, budući da je jedna kandidatkinja u međuvremenu odustala, pučka pravobraniteljica ističe da su svi prijavljeni kandidati ispunjavali uvjete propisane člankom 12. stavkom 3. Zakona o pučkom pravobranitelju. Prvi prijedlog odluke o izboru zamjenika pučkog pravobranitelja sadržavao je tri kandidatkinje i jednog kandidata, odnosno odnos je bio 75% osoba ženskog spola, 25% muškog spola, dok ovaj konačni prijedlog odluke o izboru zamjenika pučkog pravobranitelja sadržava 100% osoba ženskog spola. Jedini razlog za smanjivanjem broja predloženih kandidata za izbor zamjenika pučkog pravobranitelja od 4 na 3 koji navodi pučka pravobraniteljica jest da u Državnom proračunu za 2013. godinu nisu predviđena sredstva za više od 3 zamjenika. Ako je to razlog za smanjivanjem broja zamjenika pučkog pravobranitelja onda je ta činjenica pučkoj pravobraniteljici trebala biti poznata i u trenutku slanja prvog prijedloga od 3. svibnja 2013. godine jer koliko nam je poznato poslije 3. svibnja nije bilo rebalansa državnog proračuna kojim bi se smanjila sredstva za rad pučkog pravobranitelja. Rebalans je koliko se sjećam bio 19. travnja 2013. godine. Ako pogledamo životopise, sva četiri u prvom prijedlogu predložena kandidata, znam da pučkoj pravobraniteljici nije bilo lako odlučiti se koji je od kandidata uvjetno rečeno najmanje dobar. Zato bih volio da nam pučka pravobraniteljica ovdje javno kaže imajući u vidu sve izneseno, kojim se kriterijima rukovodila da je u ovom konačnom prijedlogu odluke za imenovanje zamjenika pučkog pravobranitelja eliminirala baš tu konkretnu osobu. Hvala vam lijepo.
Replika, Marija Lugarić.
Poštovani kolega Babić, ja sam slušala vašu raspravu i moram priznat da me pozitivno iznenadilo vaše zalaganje za dosljednu provedbu Zakona o ravnopravnosti spolova. Međutim, ima jedna druga stvar koja je ovdje problematična. Ovakve rasprave i ova rasprava se pojavila u situaciji kada imamo pučku pravobraniteljicu i kada imamo tri predložene kandidatkinje. Mi smo ovdje imali imenovanja i kada smo imali sve muške predloženike nikome nije palo na pamet o tome diskutirati i u tome onda treba biti dosljedan.
Nemamo više prijavljenih. Želite zaključno obrazložiti? Da. Pučka pravobraniteljica gospođa Lora Vidović.
Hvala lijepo. Uvaženi zastupniče Babiću, zapravo sam vam izuzetno zahvalna na prilici da prokomentiram ovaj proces i da objasnim način i kriterije koje sam imala pri odabiru kandidata. Točno je da sam u prvom navratu i u svojoj prvoj odluci predložila 4 kandidata uvjerena u to kao što sam i sada da su 4 zamjenika ono što je uredu potrebno da bi adekvatno, dobro i optimalno funkcionirao i da bismo mogli postizat najbolje moguće rezultate i naravno da sam u tom trenutku znala da nemam sredstva u proračunu za sva 4 kandidata. Ono čemu sam se nadala je da ću se za te novce izboriti tijekom postupka imenovanja po principu ako ne budem tražila sasvim sigurno neću ni dobiti. Da, naravno, u međuvremenu je bio jedan rebalans koji je odmah unaprijed najavljen kao tehnički i kao nešto što se odnosi na područje zdravstva, odnosno samo nekoliko sustava i nisam se uključila u taj rebalans, prvo zato jer još vrijeme nije sazrelo, a drugo zbog toga što sam zapravo se nadala i računala na rebalans tijekom lipnja. I moja ideja i moje aktivnosti u svo ovo vrijeme su bile zapravo pokušavajući obrazložiti i argumentirati zašto su mi uistinu potrebna 4 zamjenika. U jednom trenutku, dakle sad govorim samo o procesu, u jednom trenutku kako sam primijetila da se ništa ne događa i da ne dolazi na dnevni red sam dobila dopis iz Odbora za Ustav u kojem me se pita imam li osigurana sredstva za četiri zamjenika. I naravno da sam tu poruku shvatila da sam umjesto odgovora Odboru za Ustav povukla prvu odluku, odnosno prijedlog odluke i podnijela Saboru drugu odluku koja se odnosila samo na tri kandidatkinje. E sad a propos ravnopravnosti spolova i kriterija za odabir upravo tri kandidatkinje, a ne dvije kandidatkinje i jednog kandidata jedna stvar je govoriti o tome da svi kandidati koji su se prijavili na javni poziv ispunjavaju sve formalne kriterije. Oni uistinu svi ispunjavaju formalne kriterije. Nitko od njih nije član političke stranke, svi oni imaju dovoljan broj godina radnog staža, svi sve uvjete, hrvatsko državljanstvo, nisu kažnjavani. Malo manje odmah ću priznat sam ulazila u onaj kriterij koji se odnosi na to da su u javnosti priznati i poznati budući da za mnoge od njih to naprosto nisam bila kompetentna prosudit. Ali upravo zato mi je bilo važno razgovarati sa svakim od njih. I naravno životopis sam po sebi nosi određenu težinu. I ono što u njemu piše zapravo puno govori o radnom iskustvu osobe koja se za ovo radno mjesto javlja. Kandidate koje sam odabrala već u samom startu nisam osigurala ravnopravnost spolova budući da su bile tri u odnosu na jedan. Međutim, primarni kriterij kojim sam se vodila i zbog kojeg se apsolutno neću ispričavati je bio stručnost. To su bili oni kriteriji koje sam od odabranih kandidata iz te košare od 32 ili 31 osobe ja vidjela kao nešto što može doprinijeti rezultatima ureda. Dakle, izabrala sam apsolutno četiri najbolja kandidata koja su mi bila na raspolaganju u datom trenutku. Kada sam smanjivala broj sa četiri na tri jasno mi je bilo u tom donošenju odluke da je ovo pitanje vrlo relevantno i da će mi ga vrlo vjerojatno netko postaviti i zato mi je bilo jako važno imat čvrste i dobre argumente zašto upravo te tri kandidatkinje, a ne dvije od njih i jedan muški kandidat. I odluku sam donosila isključivo temeljem s jedne strane njihovih radnih iskustava, onog što su doprinosili do sada i onog što imaju u životopisu i potreba i prioriteta ureda u jednom rekla bih kratkoročnom razdoblju, ne dugoročnom. Zato što će vjerojatno doći sljedeći rebalans ako ga bude do kraja godine i proračun za 2014. kad ću ja ponovo uputiti javni poziv i dakle izborit se kako god, borit se za to da dobijem sredstva za četvrtog zamjenika. I evo nadam se da će mi se javit dovoljno kvalitetan muški kandidat. Htjela bih još samo reći. Mislim da je to jako važno. Prioriteti kojima sam se u uredu vodila odnosili su se na to ponajviše da, dakle ove godine u prvih, do 1. srpnja ove godine u uredu je zaprimljeno dvostruko minus 20 pritužbi nego u isto vrijeme prošle godine. To nije da jedan savjetnik sad ima jednu pritužbu, odnosno dvije pritužbe, a lani je imao jednu, nego sad ima 100 a lani je imao 50. Ogroman je pritisak na kapacitete ureda ne samo u pojedinačnim pritužbama nego i u svemu drugom novom što zapravo želimo raditi i što tek razvijamo. Procijenila sam da po područjima prava, odnosno po područjima koje bi pojedine zamjenice koje sam izabrala pratile, odnosno vodile određene službe o kojima ću nešto više govoriti kada budem govorila o Poslovniku da su to osobe koje svojim dotadašnjim radnim iskustvom to najbolje prate. Dakle, Lidija Lukina Kezić je bila zastupnica Republike Hrvatske pri Europskom sudu u Strasbourgu. Ona sasvim sigurno ne samo da dobro da poznaje hrvatski pravni sustav i uopće područje ljudskih prava nego i kompletno međunarodno pravo i sasvim sigurno po svom životopisu pokazuje da to može pratiti. Što se tiče Tene Šimonović apsolutno nema dileme po mom skromnom mišljenju da je ona najveća stručnjakinja za područje suzbijanja diskriminacije trenutno u Hrvatskoj bar u ovom širem segmentu kojim se mi bavimo. I konačno još jedan razlog spomenula sam ga ukratko ranije, zašto sam željela da jedna osoba bude ne pravnica, odnosno ne pravnik znajući da je upravo to jedna od intencija zakonodavca prilikom donošenja Zakona o pučkom pravobranitelju da ne bude nužno pravnik. dakle, ovo je jedan iskorak u tom smjeru gdje pokušavamo zaista ljudska prava učiniti mekšima, dostupnijima, širima nego što je samo, što im daje uska pravna struka. I evo to su bili moji kriteriji i moja odluka pri podnošenju ovakvog prijedloga. Što se tiče broja Narodnih novina zbilja ste me iznenadili, ispričavam se, provjerit ću. Naravno odluku sam u velikoj mjeri argumentirala na isti način izmjenama zakona i mandatima koje su naknadno pridodavane Zakonu o pučkom pravobranitelju iz financijskih razloga što sam kasnije i navela je samo zadnji dio obrazloženja odluke promijenjen. Hvala na tom upozorenju. Svakako ću o tom vodit računa. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O prijedlogu odluke glasat ćemo naknadno.
Idemo na prijedlog odluke o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice. Rasprava o prijedlogu odluke je zaključena. Dajem na glasovanje prijedlog odluke o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice. Molim da se dizanjem ruke izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Hvala. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 85 glasova za, 31 glas protiv i 9 suzdržanih glasova donesena Odluka o izboru zamjenika pučke pravobraniteljice Republike Hrvatske. A u skladu sa člankom 13. Zakona o pučkom pravobranitelju, pučki pravobranitelj i njegovi zamjenici prije stupanja na dužnost daju prisegu pred Hrvatskim saborom. Prisega se daje na način da je pročitam, da ja pročitam tekst prisege a potom zamjenici pučke pravobraniteljice kada su prozvani, ustaju i izgovaraju prisežem. Polako da sjednu. Hvala lijepa. Sada ću pročitati prisegu: "Prisežem da ću se u svom radu držati Ustava i zakona i poštivati pravni poredak Republike Hrvatske i da ću svoju dužnost obavljati pravično, časno i savjesno u najboljem interesu građana.". Tina Šimunović-Einwalter.
Prisežem.
Dignite se.
Prisežem. I još nešto? Ovako?
Da.
Prisežem.
Hvala lijepa. Jagoda Novak.
Prisežem.
Hvala lijepa. Lidija Lukina Kezić.
Prisežem.
Hvala lijepa. Sve tri čestitke sa željom da radite zaista u interesu građana Republike Hrvatske. Čestitam. [[Pljesak!]] Hvala lijepa.
I još ćemo raspraviti - Poslovnik pučkog pravobranitelja – potvrđivanje. Pučka pravobraniteljica dostavila je Poslovnik na potvrđivanje na temelju članka 30. Zakona o pučkom pravobranitelju. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. I uvodno će obrazložiti prijedlog, odnosno Poslovnik pučka pravobraniteljica gospođa Lora Vidović. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kao što ste rekli Poslovnik predlažem sukladno Zakonu o pučkom pravobranitelju iz 2012. godine a njime se detaljno uređuje unutarnje ustrojstvo ureda, postupanje, način rada, način planiranja i obavljanja poslova, metodologija izrade izvješća, djelokrug, broj članova Savjeta za ljudska prava i neka druga pitanja koja su važna za obavljanje, redovito obavljanje poslova. Međutim, donošenje novog Poslovnika važno je bilo i radi zaista promijenjenih okolnosti u kojima ured radi nakon što je zapravo Poslovnik koji je sada na snazi iz '97. dakle on je bio zapravo utemeljen na Zakonu o pučkom pravobranitelju iz '92. a ovlasti Zakona o pučkom nakon '92. su se mijenjale u sljedeća dva ili tri Ustava i još su nadodavane ovlasti o kojima smo prije govorili kroz, odnosno putem Zakona o suzbijanju diskriminacije i Zakona o nacionalnom preventivnom mehanizmu. Ono što sam primijetila kad sam preuzela dužnost je bilo da mandati ureda po ta tri zakona, odnosno djelovanje ureda po ta tri zakona izgleda kao tri ureda u jednom. To su bila tri odvojena segmenta koja međusobno nisu uopće bila isprepletena, rekla bih da uopće nije bilo ni komunikacije i događalo se da po jednoj pritužbi koja je u sebi bila i u odnosu na zaštitu ljudskih prava i osobe koja se pritom osjećala diskriminirano su se zapravo otvarala dva predmeta i iz istog ureda su stranci odlazila dva različita odgovora. Jedan obzirom na zaštitu ljudskih prava, jedan obzirom na suzbijanje diskriminacije. Meni se to činilo posve neopravdano, neučinkovito, ne dobro i jako loše i cilj je zapravo Poslovnika, odnosno odredbi u Poslovniku da omogući takvo obavljanje radnih procesa koje će omogućiti da svi predmeti, sve o čemu odlučujemo u uredu zapravo bude na jedinstven način, da imamo ujednačeno postupanje i da budemo u konačnici puno učinkovitiji. Slijedom svih ovih mandata o kojima sam pričala prijedlog Poslovnika predviđa strukturu ureda koja će se sastojati od 5 službi. To je Služba za zaštitu ljudskih prava, Služba za osobe lišene slobode i nacionalni preventivni mehanizam, Služba za suzbijanje diskriminacije, Služba za komunikaciju, suradnju i promicanje ljudskih prava i Služba za opće poslove. Radom jedne ili više službi bi upravljao zamjenik pučkog pravobranitelja, zato bi zapravo optimalno bilo da ih imam 5 pa onda možda u nekoj sretnijoj budućnosti se i zato budem zalagala, zasad ću se i nadalje nastaviti boriti za 4. Poslovnikom se preciziraju odredbe o postupanju kako po pritužbama tako i u svim drugim segmentima djelovanja ureda, dakle i u postupcima donošenja izmjene zakona, drugih propisa, praćenja stanja ljudskih prava i sloboda, suradnje s organizacijama civilnog društva i drugo. Još jedna novost koju donosi Poslovnik, a izuzetno je ja mislim važna za izvještavanje javnosti i Hrvatskog sabora je činjenica da ove godine smo mi dosada, dakle do 1. srpnja 2013. Hrvatskom saboru podnijeli tri redovita Godišnja izvješća o radu. Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2012., Izvješće o radu nacionalnog preventivnog mehanizma i Izvješće o pojavama diskriminacije. Mislimo da je puno učinkovitije, bolje i cjelovitije ako svu tu materiju predstavimo jednim izvješćem koje će onda biti Izvješće o radu pučke pravobraniteljice, ali i o stanju ljudskih prava u Hrvatskoj. Naravno da do pravog cjelovitog Izvješća o stanju ljudskih prava će trebati nešto vremena, ne očekujem baš jako puno od prvog izvješća sljedeće godine, ali u svakom slučaju radit ćemo na tome da s vremenom možemo dati zaista pregled stanja ljudskih prava u Hrvatskoj iz perspektive pučke pravobraniteljice. Osim toga novina koju donosi Zakon o pučkom, a koja se onda detaljnije razrađuje u Poslovniku je osnivanje, ustrojstvo, ovlasti i izbor članova Savjeta za ljudska prava koje je također predviđen pučkom pravobranitelju. I naravno jednom kad Poslovnik stupi na snagu u obvezi smo i zaista mi je važno da to uspijemo napraviti što prije je izraditi Pravilnik o unutarnjem redu koji će tek učinkovito uspostaviti strukturu ureda i omogućiti redovito obavljanje poslova. Ono što mi je jako važno i na što sam posebno ponosna i zbilja to želim istaknuti je da smo na ovom Poslovniku radili uistinu participativno, da su sudjelovali zaista gotovo svi savjetnici u uredu, da smo imali kao u Saboru nekoliko različitih čitanja i usuglašavanja i razgovaranja i dogovora tako da je to zaista plod kolektivnog razmišljanja svih djelatnika ureda. I mislimo da na najbolji mogući način reflektira naše potrebe, a istovremeno detaljnije razrađuje odredbe Zakona o pučkom pravobranitelju. Pa evo nadam se i predlažem da podržite ovaj Poslovnik. Hvala.
Hvala lijepa. Replika, Ante Babić.
Pa poštovana pučka pravobraniteljica rekla je, zapravo rekli ste da ste se ovim Poslovnikom vodili što boljom efikasnošću i ulogom pučkog pravobranitelja pa ću vam reći i evo samo upozoriti vas na članak 23. ovoga Poslovnika gdje pritužba mora biti razumljiva i potpuna odnosno mora sadržavati podatke potrebne za postupanje pučkog pravobranitelja. Drugo se ništa ne navodi. To vam je bolje objašnjeno u članku 21. o Zakonu o pučkom pravobranitelju jasno i određeno. I članak 26. kada pučki pravobranitelj razmatra pritužbu radi povrede prava građana nastalih zbog primjene propisa u kojem je pred Ustavnim sudom pokrenut postupak za ocjenu njegove suglasnosti sustavom i zakonom pučki pravobranitelj zastat će s postupkom do donošenja odluke Ustavnog suda. Ne znam zbog čega? I članak 30. pučki pravobranitelj može ukazati Hrvatskom saboru i Vladi RH na potrebu donošenja i izmjena zakona i drugih propisa. To je … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospođa Lora Vidović. Sa mjesta možete.
Ispričavam se, naučit ću se običajima u Saboru s vremenom. Vezano uz, idem od kraja, vezano uz odredbu o zaustavljanju postupanja kada je pokrenut postupak Ustavnog suda to je zbog toga što su odluke Ustavnog suda obvezujuće za sve pa tako i za pučku pravobraniteljicu. S jedne strane bi moje odlučivanje u tom slučaju moglo značiti prejudiciranje, s druge strane to je po meni, dakle ne mogu biti u sukobu pozitivnom sukobu nadležnosti s Ustavnim sudom naravno ali odlučivanje dvije institucije o istoj stvari sasvim sigurno nije učinkovito pogotovo ako jedno od ta dva tijela zapravo ima jaču pravnu snagu ako hoćete nego drugo. Kod izvješća vjerovala sam da ćete potegnuti to pitanje, mi smo u uredu nekako stajališta da pučki pravobranitelj kao opunomoćenik Hrvatskog sabora treba sam neovisno i samostalno imati mogućnost odlučivati o tome koje su teme o kojima će podnositi posebna izvješća, dakle to su one teme koje ćemo mi prepoznati ili po pritužbama ili po broju pritužbi ili po kvaliteti i snazi pritužbi koje nam dolaze u ured ili iz nekih drugih izvora informacija naravno koje mogu biti široke koliko je svijet širok. Za sve drugo činilo nam se daje nametanje tema kojima ćemo se baviti, a važno nam je bilo da sami o tome možemo odlučiti, naravno uzimajući pri tome u obzir u svakom slučaju prijedloge koje dođu iz Hrvatskog sabora. To naravno ne znači da ćemo odbiti uputit posebno izvješće na prijedlog odbora, zastupnika ili Hrvatskog sabora, ali u svakom slučaju nam je važno da imamo priliku sami odlučiti, argumentirano odlučiti i obrazložiti zašto neko izvješće podnosimo a ne, a da to ne bude samo zato što je to netko od nas tražio jer to onda nije u skladu sa neovisnošću i samostalnošću [[Upadica: Hvala.]] Što se tiče odredbi.
Hvala lijepo isteklo vam je vrijeme. Dvije minute imate pravo na odgovor. Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Nemamo prijavljenih. Zaključujem raspravu. O potvrđivanju poslovnika glasat ćemo naknadno. A sutra ćemo u 9,30 početi sa Konačnim prijedlogom zakona o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu RH. Želim vam laku noć.
Imamo na poslovnik pučkog pravobranitelja-potvrđivanje. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje odluku o potvrđivanju poslovnik pučkog pravobranitelja-potvrđivanje. Molim da se izjasnite tko je za potvrđivanje za ovu odluku? Hvala. Tko je protiv? Ima li netko suzdržan? Hvala. Molim rezultat. Utvrđujem da je predložena odluka donesena većinom glasova 81 glas za i 23 glasa suzdržana.