Diputats, diputades, bon dia. Comencem la sessió. Abans de començar pròpiament amb l'ordre del dia, deixin-me felicitar els grups parlamentaris, el Govern i les entitats, pel consens i el pacte assolit en contra de l'ús electoralista de la immigració i de l'ús d'expressions racistes durant aquest cicle electoral. Per tant, enhorabona i felicitats als grups parlamentaris, Govern i entitats. [[Aplaudiments.]] La llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier. D'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. D'acord amb l'article 95 del Reglament, els recordo que la diputada Adriana Delgado, per motius de maternitat, delega el vot en el diputat Sergi Sabrià, president del Grup Parlamentari Republicà, i, així mateix, que el diputat Albert Batet, per motius de paternitat, ha delegat el vot per aquesta sessió plenària en el diputat Eduard Pujol, portaveu del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Així mateix, els recordo també els diputats Oriol Junqueras i Raül Romeva han designat el diputat Sergi Sabrià, president del Grup Parlamentari Republicà, perquè exerceixi els seus drets parlamentaris. Comencem ara, doncs, les preguntes al Govern. [[Pregunta al Govern sobre la situació del Centre de Formació Professional de l'Automoció de Martorell (Baix Llobregat)]] [[310-00140/12]] La primera pregunta a respondre oralment és sobre la situació del Centre de Formació Professional de l'Automoció de Martorell, al Baix Llobregat; pregunta formulada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Formula la pregunta la diputada senyora Esther Niubó.
Gràcies, president. Bon dia, honorable conseller El Homrani. Com vostè sap, fa pocs dies el Clúster de la Indústria de l'Automoció a Catalunya retreia al seu Govern la manca d'un pla estratègic de suport al sector. I, entre moltes altres queixes, anunciava que, davant del bloqueig polític causat per les diferències dins del seu Govern, buscava alternatives al Centre d'FP de l'Automoció de Martorell, per satisfer precisament la demanda de formació especialitzada, per la manca de gestió que vostès han fet del centre els darrers anys. Conseller, quin és el capteniment del Govern amb relació a la situació del Centre de Formació Professional de l'Automoció de Martorell en aquests moments? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Diputada, el capteniment del Govern amb relació a la situació del Centre de Formació Professional de l'Automoció és el de continuar l'impuls de la formació professional i ampliar-ne el seu abast; el d'aprofitar aquest centre de formació per integrar els dos subsistemes de formació professional –el de formació professional inicial i el de formació professional per l'ocupació–, competència d'aquest Govern, per via de diversos departaments, i treballar conjuntament perquè sigui un centre integrat de referència i que doni respostes a les necessitats del sector.
Per repreguntar, té la paraula la diputada. Quan vulgui.
Miri, conseller, fa més de deu anys que es van iniciar els treballs per aquest centre de formació de referència, pensat per un sector vital per l'economia, per l'ocupació a Catalunya, i que pretenia donar resposta a les necessitats de la indústria de l'automòbil, pensant en el seu futur i també en el futur dels seus treballadors i treballadores. De fet, el projecte va néixer en l'època del Govern d'entesa presidit per José Montilla el 2009, i avui, deu anys més tard, aquest centre encara segueix bloquejat i infrautilitzat. I el pitjor de tot, segueix infrautilitzat i bloquejat per la incapacitat dels darrers governs independentistes, per la seva inacció, pel que ja sembla una manca de voluntat d'impulsar un centre amb un enorme potencial de transformació en un context on el sector de l'automòbil afronta un repte importantíssim de transformació i on aquesta formació pot exercir de palanca de canvi i també afavorir la reinserció laboral. Per tant, inacció, incapacitat, deixadesa i també discrepància en el si del seu Govern sobre com desplegar aquest centre. Conseller, estem davant d'un fracàs majúscul del seu Govern. Miri, després de deu anys de la cessió dels terrenys, la seva construcció es va acabar el desembre del 2014, amb una inversió de gairebé 18 milions d'euros; 18 milions d'euros que s'han llençat si aquest centre no acaba posant en marxa, amb urgència, aquesta oferta de formació –a més, a vostès, conseller, se'ls ha acabat el crèdit–; 18 milions d'euros en un centre on el Govern ha malbaratat recursos i està desaprofitant potencialitats; 18 milions d'euros en un centre que es va arribar a inaugurar el 2015 i que només ha fet formació a tres-centes persones, quan té una capacitat de catorze mil alumnes, que té disset mil metres quadrats, que estava pensat per fer formació inicial dual, formació reglada dins l'empresa, connectant els estudiants amb tecnologia puntera, amb la innovació que ofereixen aquestes empreses, amb una gran potencialitat. Davant d'aquest desastre, conseller, quina estratègia tenen vostès? Mentre la SEAT anuncia la fabricació de nous vehicles, confirma l'aposta per nous vehicles elèctrics i híbrids, vostès què estan fent?, segueixen encallats? No veuen que la formació també és crucial per a la reconversió de molts treballadors especialitzats en cotxes més mecànics en experts en tecnologies menys contaminants i de futur? Ja no sabem si miren el futur...
Diputada, se li ha acabat el temps...
...o si estan massa distrets buscant una república. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Diputada, com vostè ha dit, tenim un sector de l'automoció amb capacitat de donar resposta. La setmana passada, la SEAT va fer públics els millors resultats que s'han donat en la seva història, els millors resultats de benefici. I el que ha de fer el centre de formació és ser un centre integrat, això en el marc del desenvolupament que està fent aquest Govern tant de la Llei de la formació professional i de l'agència catalana de la formació professional..., com el desplegament que s'està fent de les estratègies territorials del SOC, un centre integrat amb un operador únic, i en això estem treballant, a fer una licitació perquè hi hagi un operador únic que doni resposta a tota la integració de les necessitats, i en el marc del que és per nosaltres un element cabdal que constitueix i que és l'origen de les lleis de formació professional i del SOC i que forma part de la manera d'entendre-ho des del Departament de Treball, que és a partir de la concertació social i dels consensos. Estem en un moment en el que ampliar tot el teixit de centres de formació de referència integrals es necessita fer-ho amb consensos i amb el paper clar dels agents socials i econòmics; de les necessitats dels sectors i del territori. I és entorn d'aquesta línia que estem treballant en la licitació del centre, perquè hi hagi un gestor únic, que permeti aquesta integració i que permeti donar respostes tant des del punt de vista de la formació inicial, dels graus de formació professional del sistema de formació professional inicial, com, amb relació a la formació contínua, les necessitats concretes dels treballadors i treballadores del sector, com la formació per l'ocupació de treballadors i treballadores en atur. I és en això en el que estem treballant i del que traurem els rèdits en poc temps. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el funcionament dels serveis sanitaris]] [[310-00147/12]] La següent pregunta és sobre el funcionament dels serveis sanitaris. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Bé, bon dia. Gràcies, president. Consellera, el darrer any, les llistes d'espera han tornat a augmentar. Amb vostès, a Catalunya, la llista d'espera d'una prova diagnòstica ha augmentat un 23,5 per cent, amb 28.000 pacients més que fa un any. Teniu ja a 146.000 pacients esperant una prova per saber què els passa. La llista d'espera quirúrgica ha augmentat un 10 per cent, amb disset mil pacients més; ara ja són 178.000 pacients que esperen que els truquin per operar-los. La llista d'espera per un metge especialista ha augmentat, també, un 6 per cent, i quasi mig milió de pacients esperen una visita, mig milió de pacients en reguitzell. Seguim tenint els passadissos de les urgències plens de gom a gom; tenim una atenció primària col·lapsada, i tampoc han implementat cap millora. Fa uns mesos, Ciutadans portava aquí al Ple del Parlament una proposta de llei per contribuir a desbloquejar aquestes llistes d'espera, per donar veu aquí al Parlament als professionals, per a, entre tots, amb consens, trobar vies de solució transversals per millorar-les. Però vostès van votar en contra d'aquest debat, tancant-lo. Ciutadans proposava treballar-hi tots plegats, per disminuir també les desigualtats territorials. Però vostès van cloure les portes al debat. Vostè podria millorar les llistes d'espera amb consens i de la mà dels experts, però ara sabem que la seva solució era impedir el debat i portar un decret. Com no tenim un govern capaç de tramitar uns pressupostos al Parlament, patirem un altre decret. I mentrestant les llistes d'espera seguiran creixent. Mentre vostè redacta decrets, sense consens, els professionals han de suportar treballar en unes condicions lamentables, que són dolentes per a ells i en conseqüència per als pacients. Segueix pensant la consellera, com el president Torra, que això són temes menors, que no és essencial dedicar-se a millorar el sistema sanitari? Consellera, vostès solament parlen de polítiques socials als discursos, amb paraules, però a Catalunya calen fets, perquè van passant els anys i la situació és insostenible. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. Vostè sap, i ho sap perfectament, que nosaltres hem posat al centre de les polítiques sanitàries l'atenció primària, els professionals i la perspectiva de gènere, i que no per això deixem tots els altres debats i totes les altres tasques, com la de llistes d'espera, en cap calaix, tot al contrari. Vostè diu: «Vull fets. Doncs aquí té fets. Nosaltres no només hem de ser punters en allò més complex, que ho som en el nostre sistema i que ens ha d'enorgullir, sinó que tenim un repte cabdal, que és el de la cronicitat; és com acompanyem les persones en els seus processos de pèrdua de salut i també de promoció de la seva salut perquè no arribin a ser pacients crònics complexos. Això és un ventall que tenim en el sistema de salut –que va des de la prevenció, l'atenció primària, les consultes externes, proves, intervencions, des de les menys lleus o menys greus a les més complexes...–, i en tot aquest ventall nosaltres hi som. Perquè nosaltres no impedim cap debat, senyor Soler, nosaltres no impedim cap debat, com vostès han intentat en aquest Parlament, i per això la presidenta del Parlament està sent jutjada, perquè no va impedir cap debat al Parlament de Catalunya. Hem augmentat l'activitat d'intervencions quirúrgiques alhora que reduïm el temps d'espera, hem reduït el temps d'espera de proves diagnòstiques i hem reduït el temps d'espera de consultes. En concret, augmentem un 3,2 per cent l'activitat, reduïm el temps d'espera en un 14 per cent, reduïm el temps d'espera de les proves en un 6 per cent, i reduïm el temps d'espera de les consultes a especialistes, de la primera visita especialista, en un 19,3 per cent. Sap què és això? Fets. Això és gestió, gestió i gestió: gestió minuciosa dins els centres; gestió tutelada pel Departament de Salut; això és governar des del Departament de Salut a través de les regions sanitàries amb els centres. A vostès no els agrada que governem. Vostès a Andalusia, eh? –a Andalusia–, per treure el PSOE per haver amagat les llistes d'espera –perquè les va amagar, el PSOE–, vostès deixen en mans de la dreta més corrupta i privatitzadora la Consejería de Salud y Familias. Això és el que vostès fan. O és que potser ja els està bé, això? –o és que potser ja els està bé, això? Mal que els pesi a vostès, nosaltres no deixarem de governar, per això tenim una majoria per fer-ho i vostès no la tenen. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la neutralitat als centres educatius]] [[310-00148/12]] La següent pregunta és sobre la neutralitat als centres educatius. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra.
Moltes gràcies, senyor president. Bon dia, senyor conseller. La semana pasada, Adam Majó, que es un señor tan radical que se fue de la CUP porque es que le parecía que eran demasiado blandos en el tema de la independencia, estuvo en este Parlament y explicó tales barbaridades, que tres partidos hemos pedido su dimisión. Y una de las cosas que nos contó es que una de sus funciones es asesorar a los colegios. ¿Esto es cierto, señor conseller?
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló.
Gràcies, senyor president. No en tinc cap coneixement, d'això, del que vostè m'està dient. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Señor conseller, se lo dije y se lo repito: usted no se entera de nada de lo que pasa en los centros escolares y los inspectores le toman el pelo. Resulta que le estamos pagando noventa mil euros a un radical por adoctrinar a nuestros alumnos. Y no solo es eso, es que resulta que hemos visto a los mossos sacando lazos amarillos y propaganda política de los colegios. Y seguro que ahora me va a decir que es que siete centros son muy pocos, pues mire, uno, a nosotros, ya nos parecería demasiado. Pero claro, es que usted no se indigna porque en los colegios haya lazos amarillos y propaganda separatista, que es muy grave. No, no, usted se indigna porque la quitan; usted se indigna porque los mossos hacen el trabajo que no hace ni usted ni sus inspectores puestos a dedo. Mire, nosotros llevamos mucho tiempo diciendo que hay adoctrinamiento en los colegios y ustedes negándolo, pero es que ahora tenemos este titular de TV3 que nos da la razón: «En algunos colegios hay lazos amarillos y propaganda política. Que es lo mismo que le dije yo en una interpelación y que usted me negó. Pero es que no es solo eso, es que en TV3 explicaron que eran los niños los que habían pintado los lazos políticos. ¿Usted cree que las familias se pueden ir tranquilas, dejar a sus hijos en los colegios, sabiendo que igual ese día les toca pintar propaganda política? Pero claro, ¿cómo nos vamos a creer que ustedes van a hacer nada para velar por la neutralidad en los colegios, si han puesto de presidenta del Consell Escolar a Anna Simó, que el 20 de septiembre estaba impidiendo la salida de una comitiva judicial –que es gravísimo–, gritando «no saldrán, no saldrán en la puerta? ¿Cómo nos vamos a creer que ustedes van a hacer nada por la neutralidad en los colegios, si son una ristra ya de consejeros de Educación y de altos cargos imputados por un referéndum ilegal? Mire, el problema no está en los profesores, porque la mayoría de los profesores de Cataluña hacen muy bien su trabajo. El problema está en los políticos; en los políticos que se creen que los colegios son fábricas de futuros separatistas. Pues mire, para nosotros, los colegios son los lugares donde formar buenos estudiantes, buenas personas y buenos ciudadanos. Aprendan un poquito. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, senyor president. Senyores i senyors diputats... Senyora diputada, jo la felicito a vostè. Vostè és capaç de condensar en dos minuts i mig tot el relat de falsedat ideològica del seu partit –tot–; el té concentrat –tot. [[Aplaudiments.]] No només això –no només això–, a més a més el relat, diguem-ne, de gestos, també, eh? Vostès van anar a un curs on els van explicar com fer-ho. I aquest curs deia: repetir paraules, deia ensenyar cartells, deia barrejar coses, deia... I vostès van anar al curs. Són uns cursos que es fan per als debats de lligues universitàries, que estan publicats, i vostès els segueixen perfectament. Però miri, vostès poden aplicar el curs a la seva anàlisi del sistema educatiu. El sistema educatiu és molt diferent del que vostès diuen. Els inspectors són professionals. Vostès es passen el dia dient: «Defensem els professionals; però als inspectors no; però als professors no; però als directors no. Vostès ataquen els professionals. I ataquen els professionals, perquè volen atacar el sistema. I ataquen els professionals, perquè no tenen raó. Miri, entre..., no ensenyi cartellets. Jo, a l'acabar, n'hi ensenyaré un que li porto dedicat a vostè. Com ja sabia que vostè me n'ensenyaria, he pensat: «Sigues educat i porta'n un. Miri, entre el 22 o 23 o 25 del mes passat, els Mossos d'Esquadra, com a policia, van visitar 2.700 escoles; van aixecar cinquanta-nou actes, algunes de les quals per haver-hi llaços liles. Però escolti, miri, si el sistema educatiu estigués a les seves mans, sap quin futur li esperaria? Doncs, miri, tinc un cartellet per a vostè. El futur del sistema educatiu en mans de Ciutadans és aquest [[el conseller mostra una cartolina negra]] , per una cara i per l'altra. [[Aplaudiments.]] Un futur de foscor, un futur de reparació, un futur de perversitat, un futur que, per sort, mai existirà. Per sort, l'escola està en mans dels mestres i no de vostès. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la protecció de la llibertat d'expressió i de la pluralitat política a l'espai públic]] [[310-00149/12]] La següent pregunta és sobre la protecció de la llibertat d'expressió i de la pluralitat política a l'espai públic. Formulada, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, pel diputat senyor Carlos Carrizosa.
Buenos días, señor Buch. Durante el año 2018, los partidos catalanes denunciaron un ataque a sus sedes cada cuatro días; los partidos independentistas denunciaron tres veces menos. El primer trimestre del año, diversas sedes de Ciudadanos en Cataluña, las de Barcelona, Hospitalet, Montcada y Vallirana, fueron atacadas seis veces; la última, el 19 de marzo, a martillazos contra los cristales y con pintadas. El 26 de marzo también la emprendieron a martillazos contra las sedes del PP en Terrassa, unos señores encapuchados, vestidos de negro y con martillos. El 30 de marzo se produjeron violentos ataques a los manifestantes, en una manifestación autorizada. ¿Qué está haciendo su Govern para defender a las personas y a los partidos políticos de los ataques fascistas perpetrados desde el independentismo?
Per respondre, té la paraula el vicepresident de la Generalitat, a qui aprofito per felicitar per la seva recent paternitat, que no ho he fet abans; disculpi, vicepresident.
Gràcies, president. Senyor diputat, aquest és un Govern que condemna qualsevol atac a la llibertat d'expressió, qualsevol atac a qualsevol seu de qualsevol formació política. Recentment, la seu central de Ciutadans de Catalunya va patir un atac i jo mateix vaig poder contactar personalment amb la presidenta del seu grup parlamentari per expressar-li el rebuig a aquesta actuació i per posar-nos a disposició del seu grup parlamentari, perquè nosaltres estem per defensar les llibertats polítiques i les llibertats d'expressió de tothom. I permetin-me que sigui una mica..., la casualitat, en aquest cas, fa que vostès formulin una pregunta a favor de la llibertat d'expressió després de formular-ne una exigint precisament tot el contrari a les nostres aules. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Bueno, qué sorpresa que el señor Buch se esconda detrás del vicepresidente para no contestar su absoluta inoperancia en la protección del espacio público y de la neutralidad del espacio público, qué sorpresa más grande. Se ve que el señor Buch ya no se atreve a responder sobre su inoperancia. Y yo se la seguiré formulando al señor Buch, y usted si quiere, señor vicepresidente, la contesta. Pero, mire, estos ataques han sido reivindicados en un tuit por Arran. Mientras pegaban martillazos, ponían música como glorificando la violencia, en el más puro estilo de la ultraderecha. Y un partido de esta cámara ha apoyado estos ataques de Arran explícitamente. Yo les pregunto, ¿qué van a hacer?, si ya saben quiénes son, si ya incluso en la manifestación del otro día, autorizada, en la que agredieron a varias personas, se produjeron detenciones y fue reivindicado por Arran, ¿qué está pasando que no han detenido ya a quienes reivindican las acciones violentas por Twitter? ¿Por qué no se han producido ya detenciones? Exigimos como demócratas en el punto de mira de los radicales violentos que nos defiendan, que defiendan a la sociedad catalana de los que hacen uso de la violencia para imponer sus ideas. Nosotros ya vamos a hacer algo ante la inoperancia de este Gobierno que impulsa este tipo de violencia y mira hacia otro lado. Nosotros vamos a pedir que ninguno..., que los catalanes no paguemos con nuestro dinero, no se pague con fondos públicos a aquellos partidos que utilizan la violencia para imponer sus ideas a los demás. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula de nou el vicepresident.
Gràcies, president. En primer lloc, senyor Carrizosa, rectifiqui. Vostè ha dit que aquest Govern impulsa la violència. Això és rotundament fals i li demano que rectifiqui i que es retiri del diari de sessions aquesta expressió, perquè no l'acceptem –no l'acceptem. Saben perfectament que aquest Govern no només rebutja qualsevol atac violent, sobre qualsevol persona, tingui quina ideologia tingui, no només això, sinó que a més també, evidentment, els professionals de l'Administració pública d'aquest país actuen en conseqüència. I, evidentment, sobre els atacs que vostè ha posat sobre la taula, amb l'oportuna denúncia que s'ha presentat al Cos de Mossos d'Esquadra s'estan portant a terme les diligències oportunes. I nosaltres des del Govern no entrarem, els polítics, a dir a la policia el que han de fer i com han de portar investigacions concretes. Confiança en el Cos de Mossos d'Esquadra, i confiança també, evidentment, en el conjunt de professionals. Jo li faig una proposta, senyor Carrizosa, una proposta que va fer el «denostat per vostès Adam Majó, precisament, el director de l'Oficina de Drets Civils i Polítics, que per això responc aquesta pregunta, perquè la seva pregunta, que han entrat a Registre, era sobre la llibertat d'expressió, un dret civil i polític, competència, la promoció, del Departament de Vicepresidència. Fem un acord, fem un acord entre tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra per condemnar automàticament qualsevol atac violent que rebi qualsevol seu de qualsevol partit polític. Fem-lo. Els fem aquesta proposta. I si vostès l'accepten, la podem tirar endavant, la proposta que va fer el senyor Adam Majó. I a partir d'aquí, evidentment, el Govern actua, i estan actuant, i confiança en el Cos de Mossos d'Esquadra, confiança també en la justícia, que vostès tantes vegades defensen, que, evidentment, obre les diligències oportunes davant d'atacs com aquests. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre l'aplicació de la Llei 24/2015, de mesures urgents per a afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge i la pobresa energètica]] [[310-00141/12]] La següent pregunta, sobre l'aplicació de la Llei 24/2015, de mesures urgents per a afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge i la pobresa energètica, pregunta formulada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Fa la pregunta la diputada senyora Susanna Segovia.
Bon dia, conseller. La setmana passada va haver-hi a Manresa un nou desnonament on vam tenir l'oportunitat de tornar a veure un ús excessiu, desproporcionat de la força per part dels Mossos d'Esquadra. Què va fer la seva conselleria per evitar aquest desnonament? Per a aquest mes d'abril, només a Barcelona hi ha deu famílies que també tenen un avís de desnonament. Què està fent la seva conselleria amb aquestes famílies, quina resposta els està donant? El 18 de desembre del 2015, segurament vostè sap que va haver-hi una comunicació de l'Agència Catalana de l'Habitatge, que deia que atès l'article 3 del Codi civil tots els desnonaments en curs havien de rebre una oferta de lloguer social abans d'executar-se. Si això és així, per què actualment segueixen havent-hi desnonaments sense que les famílies tinguin una alternativa habitacional?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet.
Gràcies, president. Diputats i diputades, senyora diputada... El Govern està governant; el Govern, doncs, davant de la realitat dels desnonaments el que fa és, doncs, legislar. Per exemple, doncs, el Govern ha aprovat molt recentment un decret, que pretén convalidar la setmana vinent aquí al Parlament i que espera, doncs, que pugui rebre el vot favorable de la majoria dels grups, també tramitar-lo com a projecte de llei per acabar de desenvolupar-lo correctament, un decret en el que despleguem la 24/15, una 24/25 que es va aprovar, diguéssim, a iniciativa popular, que va ser aprovada per la totalitat d'aquest Parlament, però que va ser suspesa pel Tribunal Constitucional, i que, una vegada hi va haver un canvi de govern a Madrid, doncs, s'ha estat negociant entre l'Estat i el Govern de la Generalitat per tal de poder, doncs, retirar aquest recurs del Govern de l'Estat i poder desplegar els articles que permeten actuar en els casos que vostè indica, en casos de desnonaments d'habitatges de grans tenidors. Això exigia el decret que nosaltres hem aprovat com a Govern, i que, hi insisteixo, volem convalidar al Parlament la setmana vinent. I aquest decret el que fa és permetre, primer, multes; després expropiacions d'ús i, finalment, i això és novetat, expropiació fins i tot de la propietat d'aquests mateixos habitatges. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula la diputada.
Conseller, sap quants mesos portava la família de Manresa a la mesa d'emergència, perquè havia passat els criteris i tenien dret a un habitatge? Sis mesos. Sap quina resposta va tenir en aquests sis mesos aquesta família? La presència dels Mossos, que van ajudar a fer-la fora de casa seva, de la casa on vivien. Han passat mesos sense fer res, i ara sí, es treuen de la màniga un decret que han fet sols, d'esquena a les organitzacions i a les entitats que precisament van empènyer la ILP de la 24/2015, d'esquena als ajuntaments, que cada dia són els que realment estan fent front a l'emergència habitacional. Una vegada més, vostès se'n renten les mans i deixen que siguin els ajuntaments els que fan... No, no governen, i quan ho fan ho fan tard i ho fan malament. En aquest decret vostès, descaradament, es renten les mans de l'emergència i diuen que és cosa dels ajuntaments, que els ajuntaments facin allotjaments provisionals, que els ajuntaments veuen com donen resposta a les famílies que estan a les meses d'emergència, perquè, a més a més, no tindrien accés als habitatges protegits. «Ajuntaments, vagin fent, que la Generalitat està ocupada en d'altres coses. De veritat creu que donarà resposta a l'emergència habitacional amb un decret que, ara com ara, liberalitza els lloguers socials, els lloguers protegits, que provocarà segregació per barri i per renda? A més a més, diuen que, bé, que si realment en algun lloc, clar, l'habitatge ha de ser molt car, perquè són zones molt cares, doncs llavors ja pagaran la diferència des del Govern de la Generalitat. Sobretot que no perdin els promotors, sobretot que no perdi qui es especula amb l'habitatge; més diners públics per a ells, que són els únics que realment surten protegits d'aquest decret. Conseller, vostè fa trampes; fa trampes, i hauria de pensar que hauria de regular... Un cop vostè ens va demanar ajuda, ens va dir: «Ajudin-nos, si us plau, a fer la política d'habitatge. Doncs molt bé, nosaltres ajudem, ens oferim: retiri aquest decret, fem-ne un de nou, fem-lo amb les organitzacions...
Diputada, se li acabat el temps.
...fem-lo amb els ajuntaments i que de veritat doni... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Senyora diputada, no fem trampes, i lamento que no s'hagi llegit bé el decret, perquè no liberalitzem els preus. Cal diferenciar entre el preu del mòdul i la renda màxima de les persones o famílies que accedeixen a aquests habitatges. Regularem aquest lloguer assequible, segon el que diu la 24/15, és a dir, referenciant-nos a les rendes màximes de les persones, de les famílies que accedeixen a aquests habitatges i deixant que només destinin al pagament de lloguer el percentatge que defineix la 24/15. Amb aquest decret nosaltres el que possibilitem és, per exemple, que es puguin desenvolupar allotjaments dotacionals en solars d'equipaments, que és el que vostè demanava ara. Els programes que s'havien posat sobre la taula per part d'alguns ajuntaments fins ara, no era possible desenvolupar-los, i precisament amb aquest decret ho possibilitem. Nosaltres no ens en rentem les mans ni centrifuguem responsabilitats. Nosaltres, des de la responsabilitat del Govern en matèria d'habitatge, el que busquem és la corresponsabilitat dels ajuntaments, el que busquem és que els ajuntaments no s'amaguin darrere la Generalitat, i també destinin recursos i pressupost al desenvolupament d'aquestes polítiques.
Conseller, se li ha acabat el temps.
I sí, li vam demanar ajuda per als pressupostos de l'Estat...
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la situació de la gestió privada dels serveis sanitaris]] [[310-00142/12]] La següent pregunta és sobre la situació de la gestió privada dels serveis sanitaris, formulada, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, pel diputat senyor Vidal Aragonés.
Molt bon dia, consellera. Com vostè sap, des de la CUP defensem un sistema sanitari cent per cent públic quant a la titularitat, la gestió i la provisió. Més enllà d'això, ens preocupa, sobretot per la manca de recursos que tenim a la sanitat pública, quan es malbaraten els recursos a través de la gestió privada. I li voldríem fer un grup de preguntes, tres preguntes, sobre aquesta qüestió. Primera pregunta que li volem fer: mantindrà vostè o la seva conselleria un sistema de gestió que permet que cinc alts directius de la sanitat concertada, aquella que paguem tots i totes, cobrin a l'any més de 150.000 euros? Segona qüestió, senyora consellera. Des de fa més de tres anys, tenim vigent la contracta del transport sanitari. Bona part de les empreses adjudicatàries incompleixen el plec de condicions; vostès les sancionen, i el continuen incomplint. Incompleixen fins i tot allò que les mateixes empreses plantegen com a condicions per millorar. Segona pregunta: mantindran vostès encara un sistema de gestió privada que es demostra fraudulent i ineficient quant a la gestió de manera privada del transport sanitari? I tercera pregunta. Vostè coneix o hauria de conèixer que els darrers mesos el col·lectiu de Tècnics en Lluita desenvolupa tota una sèrie de mobilitzacions on la centralitat de les seves peticions està a millorar les condicions laborals i internalitzar bona part del servei sanitari, fonamentalment el del transport sanitari. Aquest col·lectiu, a través dels seus representants, ha fet tota una sèrie de peticions en forma de preguntes i informació a la seva conselleria que no han tingut resposta. Ha hagut d'actuar el Síndic de Greuges en un procediment de queixa donant la raó a aquest col·lectiu perquè vostès els donin informació. Quin és el motiu pel qual ni tant sols donen informació sobre la gestió privada de la sanitat pública?
Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Gràcies, president. Diputat, el nostre sistema no és ni serà un sistema de mercat. El nostre sistema de salut és un sistema públic, universal, que vetlla per l'equitat territorial, que vetlla per la qualitat. Aquest és el sistema que tenim, i el més preuat que tenim és la confiança de la ciutadania vers aquest sistema de salut. I en aquests termes continuarem treballant. Hem treballat per la universalització de la salut demanant, exigint que es retiri el recurs contra la nostra llei, perquè es respecti la sobirania d'aquest Parlament, i no les lleis que ens puguin fer des del Congrés de Diputats, i treballem, evidentment, per mantenir i per potenciar el caràcter públic del nostre sistema de salut. Per tant, aquí ens hi trobarem.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Senyora consellera, ens hauria agradat que una de les tres preguntes ens l'hagués contestat, una. Si ens en contesta dos, serà meravellós, i fins i tot la tercera, li estarem molt agraïts o molt agraïdes. Mirin, el que no es pot fer és una pràctica en seu parlamentària que és privatitzar allò que és públic. Perquè vostè no dona una resposta sobre lo públic, sinó una resposta des de la seva visió; ni tan sols del Govern, ni tan sols de la conselleria, sinó fins i tot de partit. Per tant, contesti allò que se li pregunta en seu parlamentària. L'hi estem dient! Si manté un sistema que vostè diu que no és de mercat... No és de mercat que hi hagi cinc directius que amb els nostres recursos, que evidentment tenim molt limitats, cobrin 150.000 euros a l'any? Això no és de mercat, amb la manca de recursos que tenim a la sanitat pública? No és de mercat que hi hagi empreses privades que incompleixen permanentment els plecs de condicions, allò que no se li permet...
Diputat, ha acabat el temps.
...a cap persona física? Això no és de mercat?
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Diputat, si estem molt d'acord! El concurs del transport sanitari –concurs públic, per cert– és el concurs més gran que ha fet la Generalitat de Catalunya els últims anys: són més de 200 milions d'euros anuals, amb una possibilitat de pròrrogues fins a deu anys. Per tant, hi estic a sobre, hi estic absolutament a sobre, i a més a més estic vetllant perquè el servei de salut, d'emergències, i també de transport sanitari, tant l'urgent com el no urgent, es faci com pertoca. Per això el CatSalut imposa sancions, com vostè bé ha dit: vuitanta-vuit penalitats incoades, per valor de més d'1 milió d'euros; d'aquestes, seixanta-set expedients ja estan resolts, per més de 850.000 euros. A mi m'agrada haver de posar sancions a les empreses perquè facin la seva feina? Jo estic vetllant pel servei públic. A mi no m'agrada posar sancions, crec que no hauria de caldre. I per això jo els demano a vostès, els demano: prenguin partit –prenguin partit. I prendre partit vol dir assumir responsabilitats. Volem parlar del model de transport sanitari? Doncs parlem-ne. Però llavors haurem de deixar els dogmes a casa, posar-hi tota la nostra ideologia, perquè, evidentment, en els debats tots volem posar la nostra ideologia i, a més a més, d'esquerres, a sobre, em sembla encara molt millor... Doncs prenguin partit, assumeixin responsabilitats, parlem del model de transport sanitari, parlem del model de rehabilitació..., perquè nosaltres ho estem treballant com a govern. Ho volen treballar juntament amb nosaltres? Doncs fem-ho. Nosaltres estem al costat dels professionals tant del transport sanitari com de tot aquest país, perquè estem al costat dels serveis públics d'aquest país. Estem al costat de que aquest sistema ha de respondre a les necessitats de salut. Per tant, aquí, ens hi trobarem, diputat. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la participació de les empreses en els esdeveniments internacionals]] [[310-00143/12]] La següent pregunta és sobre la participació de les empreses en els esdeveniments internacionals, formulada, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, per la diputada senyora Anna Tarrés.
Gràcies, president. Bon dia, consellera Chacón. «Inversió, «exportació, «innovació, «digitalització, «ser internacionals, són paraules que formen part d'una societat amb vocació de créixer i prosperar. Actualment, els reptes de futur que un món interconnectat ens planteja, com la globalització econòmica, la internacionalització o l'adaptació del mercat de treball davant dels canvis socials i demogràfics, ens situen en un escenari de canvi de model. A Catalunya l'ecosistema empresarial i industrial, de la mà sempre del nostre Govern, ha d'aspirar a ser el motor que lideri aspectes tan imprescindibles com la revolució industrial 4.0 o el fet de treballar des d'una perspectiva més conjunta, anomenada «holística, on incorporem la noció d'ecosistema, d'emprenedoria i d'innovació; la innovació com un concepte rellevant, en la mesura en què s'hi troben tots els agents econòmics relacionats i en el que etiquetem, en un sentit molt ampli, les polítiques de creixement sostenible. Les exportacions catalanes el 2017 van créixer un 8,7 per cent respecte al 2016, el major increment dels darrers sis anys, i vam assolir quasi 71.000 milions d'euros, rècord per setè any consecutiu. En aquest sentit, per països, Catalunya hauria estat la novena economia de creixement més ràpid de l'eurozona. Seguim amb voluntat de créixer, de ser presents a tot el món, i sobretot volem seguir tenint un entorn adient per fer negocis amb forta presència de multinacionals. Actualment hi ha més de vuit mil empreses estrangeres a Catalunya, gairebé una de cada tres. Cal dir que recentment hem tingut el reconeixement de publicacions com el Financial Times, que ha identificat Catalunya com la regió més atractiva del sud d'Europa en termes d'inversió estrangera el 2018 i el 2019. Per tant, consellera, per continuar mantenint aquest rol, ens podria explicar, si us plau, com participen les empreses catalanes en els diferents esdeveniments internacionals? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón.
Moltes gràcies, president. Gràcies, diputada. Efectivament, hem demostrat –i crec no només ens ho creiem, sinó que ho practiquem– que volem ser un actor en aquesta nova economia global. Ho fem a través del departament, ho fem a través d'Acció, l'Agència per la Competitivitat de l'Empresa, i ho fem a través del departament Trade and Investment, d'Acció. Què és el que fem per afavorir que aquestes empreses interactuïn amb aquests esdeveniments internacionals? En primer lloc, les missions empresarials. En fem més de trenta a l'any; en total, amb altres agents, arriben a les cent missions empresarials. Unes tres quartes parts d'aquestes són internacionals, una quarta part és inversa. Participem també activament a la Xarxa Europea de Foment de la Cooperació i la Innovació. Estem realitzant també molts esdeveniments B2B en fires internacionals, com el Mobile World Congress, per exemple. Estem ja preparant algunes de les fires que acollirem a Catalunya d'abast mundial, com pot ser l'Integrated Systems Europe. És una fira que fins ara se celebrava a Amsterdam, se celebrarà a Catalunya d'aquí a dos anys en el sector audiovisual; és un versió, diuen, en el sector audiovisual com és el Mobile, referent mundial, en el qual ja estem preparant empreses, agents vinculats a la formació, centres tecnològics per interactuar amb tot aquest esdeveniment. Hem participat, com no pot ser d'altra manera, en el Mobile World Congress. Tenim més de cent dues empreses catalanes, setanta-set de les quals amb pavelló de la Generalitat. En el Four Years From Now, també del Mobile World Congress, de set-centes start-ups de tot el món, cent quaranta eren catalanes; per tant, doncs, la presència més que contundent en aquest esdeveniment. També participem, ajudem a que aquestes start-ups participin en esdeveniments internacionals, com el NOAH Conference, a Londres, o el Next Web, a Amsterdam. I, evidentment, la nova versió de les oficines d'Acció, que és el Catalonia Exponential, on posem en interacció aquestes start-ups amb tot l'ecosistema mundial. Al cap i a la fi, resultats; resultats que ens porten que el 2009 hi havia a Catalunya dotze mil empreses que exportaven regularment –2009, dotze mil–; aquest any, 2019, en tenim ja disset mil. Per tant, cinc mil empreses més són exportadores regulars en el nostre teixit productiu. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la seva preparació davant l'impacte de les tecnologies digitals avançades]] [[310-00144/12]] La següent pregunta és sobre l'impacte de les tecnologies digitals avançades. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Josep Riera.
Gràcies, president. Conseller Puigneró, la setmana passada, el Govern va guardonar Vinton Cerf amb el Premi Internacional Catalunya 2018, per la seva contribució al desenvolupament d'internet com a infraestructura bàsica i xarxa oberta a tothom. Cerf és el primer tecnòleg que rep el Premi Internacional Catalunya, però de ben segur que en vindran més. Igual que en el seu dia la irrupció d'internet difícilment feia preveure com canviarien les nostres vides i les ha canviat, una cosa similar passarà o està passant amb la intel·ligència artificial. Internet va arribar per quedar-se i la intel·ligència artificial és una tecnologia clau que servirà, si se'n fa un bon ús, per millorar la vida de la gent. N'estem veient aplicacions ben reals, per exemple, en el programa No pot ser, que recentment ha estrenat TV3 i que presenta Jordi Basté. Encara que el concepte d'«intel·ligència artificial no és nou, sí que la seva combinació amb altres tecnologies, com la internet de les coses, la visió per computador, les dades massives o els sensors intel·ligents, aquesta combinació permetrà fer un salt endavant i es preveuen molts avenços en mobilitat, salut, medi ambient, automoció, governança, etcètera. Catalunya és un nucli potent d'intel·ligència artificial ja des de finals del segle XX, en què comença a desenvolupar-se a partir de grups de recerca en les universitats. Tenim a Catalunya grans infraestructures, i grans companyies internacionals inverteixen en projectes d'intel·ligència artificial del nostre país. Tenim un ecosistema de pimes i empreses emergents i multinacionals que obren aquí seus de recerca i desenvolupament. D'aquesta manera, Barcelona es posiciona com a quarta ciutat del món per al futur tecnològic, segons PricewaterhouseCoopers, i tenim una oportunitat única per consolidar Catalunya com a centre de referència internacional de primera magnitud. I, deixin-me dir-ho també, tampoc no és casual que aquest Govern tingui una conselleria de Polítiques Digitals que posa en primer pla tots aquests avenços tecnològics. Junts per Catalunya voldríem saber com es prepara el Govern per a l'impacte de tecnologies digitals avançades com és la intel·ligència artificial.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública Jordi Puigneró.
Gràcies, president. Molt bon dia, diputats i diputades. Miri, deixi'm començar recordant als diputats i diputades que avui fa quaranta-sis anys, en concret, que es va fer la primera trucada amb un telèfon mòbil. Martin Cooper va dissenyar el primer telèfon mòbil, que està esdevenint una de les tecnologies més determinants en aquest segle XXI. I avui, quina és la capital mundial del mòbil? El nostre país. Catalunya, Barcelona, té en aquests moments l'esdeveniment tecnològic més important del món i, per tant, això no és fruit de la casualitat, és fruit de la feina no només d'aquest Govern, sinó també dels governs anteriors, que han procurat que en aquesta revolució digital siguem pioners. Miri, una de les tecnologies digitals avançades que veurem en els propers anys... De fet, des del Govern n'hem identificat cinc, podríem dir: una és el 5G, que ja n'hem parlat; l'altra és el blockchain; l'altra fa referència a l'ús de les dades, per tant, la supercomputació, el big data; l'altra tecnologia també que serà determinant serà el que fa referència a les tecnologies quàntiques, almenys una part, en l'àmbit digital; però també, sobretot, com vostè ha mencionat, és la de la intel·ligència artificial. Miri, la intel·ligència artificial en aquests moments està en un moment encara incipient del seu desenvolupament, però cal començar a preparar l'ecosistema de recerca i innovació en el nostre país i, per tant, també pel que fa a l'atracció empresarial. També val a dir que aquest Parlament tindrà una responsabilitat molt important i, per tant, també emplaço els diputats i diputades que en els propers anys s'hauran de fer reformes de lleis, i també, doncs, legislar de l'impacte d'aquestes tecnologies digitals i, per tant, també hi tindran una responsabilitat molt important, que crec que cal també destacar. Com també el fet ètic i humanista del que signifiquen i significa l'impacte d'aquestes tecnologies. Per construir ecosistema, podem posar alguns exemple. Ja tenim a Catalunya per exemple..., la UPC ha creat ja un centre de recerca en intel·ligència artificial, tot just fa alguns mesos, i concretament el meu viatge al Japó aquesta setmana passada ha estat precisament per captar una inversió molt important de l'empresa japonesa TIC més important, NTT Data, que té la voluntat d'instal·lar al nostre país, en els propers mesos, un centre d'excel·lència en intel·ligència artificial. Això és treballar per l'ecosistema del nostre país, això és treballar per les tecnologies digitals avançades i per fer del nostre país un país pròsper en aquest àmbit digital. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la política pressupostària]] [[310-00145/12]] La següent pregunta és sobre la política pressupostària. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Raquel Sans.
Bon dia. Gràcies, president. Vicepresident de la Generalitat, senyor Aragonès, aquesta setmana el Govern ha aprovat un decret llei per al suplement de crèdit per poder fer front a la situació de pròrroga pressupostària. Una situació de pròrroga que fa que l'últim pressupost aprovat sigui el de 2017 i que, per tant, el límit de la despesa sigui el de 2017, malgrat que el Govern disposi de més recursos. En aquest context, no hem d'oblidar que és aquest Parlament on s'han d'aprovar els pressupostos de la Generalitat, i que, per tant, és aquest Parlament qui ha d'autoritzar el Govern de la Generalitat a gastar determinats recursos. A aquesta situació hi hem d'afegir el retard en l'actualització de les bestretes del model de finançament per part del Ministeri d'Hisenda. És a dir, que l'Estat deu a Catalunya, i així ho ha reconegut la ministra Montero, 1.400 milions d'euros, que ens corresponen per l'actualització de les bestretes respecte a 2018, i cal tenir en compte així, i així li hem sentit dir diverses vegades, que les despeses del 2017 no són les mateixes que les de 2019. L'increment del salari dels treballadors públics, l'increment de les plantilles de docents, metges, bombers, o l'aprovació de la renda garantida de ciutadania, per posar-ne alguns exemples, han suposat un augment de la despesa, i això ha generat insuficiències per valor de 1.265 milions d'euros. És a dir, que ara s'han de pagar 1.265 milions d'euros que el 2017 no s'havien de pagar. Per fer front a aquest desajust, per seguir governant, per poder atendre i donar resposta a les necessitats socials del país, les necessitats de l'estat del benestar, sense esperar els sempre promesos diners de l'Estat, no podem aturar el país. És per això que entenem que, en un exercici de responsabilitat i de compromís amb les persones, el Govern impulsa dues mesures de caràcter econòmic: d'una banda, el suplement de crèdit que dèiem, aprovat en el darrer consell executiu, i de l'altra un pla de contingència, que, pel que sabem, i en la mateixa línia que els pressupostos, donarà prioritat a les àrees d'ensenyament, salut, treball i benestar social, emergències i seguretat. En aquest sentit, i tenint en compte que no hi ha pressupost per a aquest 2019 –que, val la pena recordar-ho, preveia destinar tres de cada quatre euros als departaments d'Educació, Salut i Afers Socials i Famílies, per tant, que preveia destinar tres de cada quatre euros a despeses socials–, en aquest context, senyor Aragonès, ens agradaria que ens donés més detalls sobre aquestes mesures que està impulsant el seu departament per poder fer front a aquest augment de la despesa. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, senyor president. Senyora diputada, com vostè deia encertadament, el pressupost que s'està aplicant a la Generalitat de Catalunya és el pressupost inicial de 2017. Evidentment, som a l'any 2019, hi han necessitats, el país ha avançat i la dificultat, que és evident i que reconeixem, perquè hi hagi un suport majoritari en aquest Parlament per a la tramitació de pressupostos, fa que de moment, doncs, ens mantinguem en pròrroga pressupostària. Però aquesta aturada en la tramitació dels nous pressupostos per a l'any 2019 no suposa una aturada ni del Govern ni de les necessitats del país. Per aquesta raó el Govern ahir va aprovar un decret llei d'un suplement de crèdit, en els pressupostos de la Generalitat, és a dir, ampliar les partides dels pressupostos actualment vigents per valor de 813,9 milions d'euros. A què els destinem? Doncs, fonamentalment a tres conceptes. El primer, a garantir el poder adquisitiu dels treballadors públics d'aquest país, és a dir, el poder adquisitiu de metges, d'infermeres, de docents, de mossos, de bombers, de treballadors de l'àmbit de l'Administració, per tant, adequant els salaris al nivell de vida i, per tant, amb els increments retributius que estan acordats. En segon lloc, doncs, al compliment d'un compromís de govern del retorn, durant aquest any 2019, del 40 per cent de la paga extra de l'any 2013. Ja hi ha hagut un retorn del 10 per cent, durant aquest mes de març. Ara, doncs, en el segon semestre de l'any, hi haurà el retorn del 30 per cent restant. És un deute que té el Govern de Catalunya amb els treballadors públics i, per tant, nosaltres paguem els deutes, nosaltres complim els nostres compromisos. I, el tercer, doncs a, evidentment, cobrir les necessitats de fer front a les despeses que origina la contractació de nous docents i de nous professionals en tota l'Administració, però fonamentalment en l'àmbit sanitari, que s'han anat produint en els darrers cursos i també durant aquest any, per fer front a les situacions d'urgències i necessitats que ens planteja aquest Parlament. Per tant, és una decisió del Govern per garantir que la prestació de serveis públics, malgrat la pròrroga pressupostària, es manté, millora, i defensem l'estat català del benestar. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la comissió de la renda garantida]] [[310-00146/12]] La següent pregunta és sobre la comissió de la renda garantida, pregunta formulada, en nom del Grup Parlamentari Republicà, pel diputat senyor Jordi Albert.
Gràcies, president. Bon dia. Conseller, l'aprovació de la Llei de la renda garantida de ciutadania va ser producte d'un gran esforç polític, d'un esforç, des del carrer fins al Parlament, durant el mandat de la consellera Bassa, a qui tornem a reivindicar i a qui enviem una fortíssima abraçada lila i groga, com a ella li agrada. La consellera va escriure en un article publicat el 15 de setembre de 2017 el següent: «Així, el passat 15 de maig, vam poder signar l'acord per una renda garantida de ciutadania, entre el Govern i els representants de la iniciativa legislativa popular. Gràcies a l'esforç i a la voluntat compartida de totes les parts, i en especial de la fermesa de les signatures i la tenacitat de moltes persones, el 12 de juliol passat es va aprovar al Parlament la Llei de la renda garantida de ciutadania amb el vot a favor de tots els grups parlamentaris. Aquesta llei ens permet fer néixer un nou gran dret social i establir un canvi de paradigma en el sistema de protecció social, per abandonar l'assistencialisme i passar a ser un instrument d'apoderament individual. Un dels principals objectius de la renda garantida de ciutadania és que la persona dugui a terme un procés de desenvolupament personal i enriquiment de les seves competències, per participar activament de la societat. I és per aquest motiu que creiem en el dret a la renda i en el dret al treball, perquè la millor política social contra l'exclusió social és proporcionar eines que impulsin alhora la inclusió laboral. Aquestes paraules ens marquen el camí, conseller, aquestes paraules compartides per aquest grup parlamentari i també per molts diputats i diputades d'aquest Parlament. Però el 2017 també ens van imposar el 155, i ara, en el Govern actual hi és vostè, conseller El Homrani, vostè, que va ser relator de la llei, i és qui ha d'assumir-ne el desplegament. Les expectatives sobre la llei són elevadíssimes, i cal interpel·lar tots els agents per avançar i assolir el compliment dels objectius. I un pas essencial es va donar ahir, quan es va crear la comissió de govern, tal com preveia l'article 23 d'aquesta llei. S'està fent feina, des del Govern, s'està avançant, i la veritat és que s'està avançant a pas ferm, i cal mostrar-ho i cal evidenciar-ho. Hi ha hagut un increment del 92 per cent respecte de la població coberta anteriorment amb la renda mínima d'inserció. I, per tant, li volem demanar, senyor conseller, que ens respongui la següent pregunta: quina valoració fa de la creació de la comissió de govern i quines seran les seves funcions? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president, diputades, diputats. Diputat, la creació de la comissió de govern entra dintre d'un dels aspectes fonamentals que entén el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i que entén aquest Govern, que és la necessitat de la generació d'espais de governança compartida amb tot el teixit social, econòmic i amb els ens locals. Forma part d'aquell ADN de la concertació i de la creació d'aquests espais de governança. Per això és clau l'aprovació d'aquest consell de govern, on hi haurà una participació transversal, sense calaixos estancs, per part de diversos departaments del Govern, on hi haurà la participació dels sindicats, de les organitzacions empresarials, d'entitats del tercer sector, del Col·legi de Treball Social i de les entitats municipalistes, donant una perspectiva de governança conjunta entorn de tot el desenvolupament de la renda garantida de ciutadania. Crec que és molt important que generem aquests espais, crec que forma part de la nostra manera d'entendre la política i crec que és una bona notícia que finalment tinguem ja constituït aquest consell de govern. Quin serà el seu paper? El seu paper serà molt clau en quatre àmbits: el seguiment i l'avaluació de l'aplicació i el funcionament de la renda garantida, de forma conjunta, entre tots i totes; segon aspecte, analitzar l'evolució dels expedients, el comportament de la demanda i els efectes sobre el mercat de treball. Va ser un dels debats més importants que vam tenir en el marc de la ponència de la llei, de quina manera fem una doble resposta: una, donar resposta a tots els ciutadans i ciutadanes que estan en situació de vulnerabilitat i, a la vegada, tenir en compte com impacta en el món del treball, com impacta en la negociació col·lectiva, com impacta en les condicions de treball. Aquest és un dels aspectes clau amb què vam quedar, i creem aquesta comissió i es va acordar aquesta comissió bàsicament per aquest paper. I aquí necessitem una visió global de tots i de totes. Tercer element: avaluar la taxa de cobertura i la suficiència econòmica. Ens pertoca fer això, ens pertoca aquesta avaluació. Hi ha hagut un canvi des de que vaig prendre possessió, que ens vam trobar que el 9 per cent dels expedients complien els requisits, a ara mateix, que ja és un 30; estem tramitant l'altre decret necessari per tenir un bon marc per a les resolucions, que és el reglament de la renda. Però aquesta capacitat d'aquesta avaluació de la cobertura i de la suficiència econòmica és clau, i per això ho hem de fer de forma compartida. I per últim, i no menys important, perquè va molt vinculat a l'apoderament, va molt vinculat a la capacitat de poder sortir de la situació de vulnerabilitat: les taules de coordinació territorial. Com treballem tots els projectes amb les persones al centre per apoderar-les i perquè surtin de la situació de vulnerabilitat. És una bona notícia, i crec que podem estar contents d'aquesta aprovació. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la priorització del Govern de l'eix transversal ferroviari en lloc del Corredor Mediterrani]] [[317-00082/12]] Passem ara a les preguntes al president de la Generalitat. La primera pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidente. ¿Por qué el nacionalismo en Cataluña ha priorizado históricamente el denominado «eix transversal ferroviari, descartando sistemáticamente el Corredor Mediterráneo? Gracias. [[Remor de fons.]]
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Bon dia. Bé, senyor diputat, a la vista de les exclamacions de l'hemicicle em sembla que no puc contestar-li d'una altra manera: que és tot el contrari.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Le demostraré enseguida que no. Mire, yo le hecho preguntas sencillas, tampoco muy técnicas, en estos últimos plenos: le pregunté sobre peajes en el anterior, y dio una respuesta surrealista; un día le pregunté sobre financiación, exactamente lo mismo; hoy sobre el corredor, pues no ha sabido exactamente qué comentar. Yo no le voy a negar lo que es suyo: me consta que usted tiene amplios conocimientos sobre las crónicas periodísticas de los años veinte y treinta del siglo pasado en Cataluña –tema apasionante sin duda–, pero carece de los más elementales conocimientos sobre cómo se gestiona una administración pública moderna. Se lo dije en una ocasión: vuelva a sus actividades de divulgación literaria; volverá a ser feliz y se ahorrará los tormentos que pasa en todas las sesiones de control. ¿Por qué el nacionalismo catalán jamás ha apostado por el Corredor Mediterráneo? Mire, ni en los planes de infraestructuras, cuando se pactó con Felipe González, ni con Aznar ni con Zapatero: siempre priorizaron, en sus planificaciones, lo que llamaban el «eix ferroviari transversal, que tenía que dar servicio a Iberpotash, que tenía que dar servicio a los polígonos del Baix Llobregat, toda vez el polígono industrial de Tarragona ya tenía un sistema interno ferroviario potente. Pero había una razón de fondo por la que nunca apostaron por el Corredor Mediterráneo, y es que lo pedían los valencianos. Y ustedes no querían que las mercancías subieran hacia arriba desde Valencia. (Remor de veus.) ¡Y eso es así, caballeros!
Silenci!
Por eso nunca lo han incluido. [[Persisteix la remor de veus.]] Todo cambia...
Silenci.
...todo cambia, y es así –y es así–, en el año 2012, porque ustedes querían proteccionismo, solo poder mover las mercancías dentro de Cataluña. Cambia en el año 2012, y cambia en el año 2012 porque sacan ustedes la teoría del agravio. Y con la teoría del agravio lo que acaban diciendo es que hay un problema de financiación, que hay un problema de infraestructuras, cuando en realidad... Fíjese si ustedes han boicoteado históricamente el Corredor Mediterráneo que la única cosa o de las pocas sensatas que tuvo el Gobierno tripartito en Cataluña, durante siete años, fue una buena política territorial, una buena planificación que no pudieron ejecutar –que sí que incluía el Corredor Mediterráneo. Lo primero que hace en el año 2010 Artur Mas es cargársela. Por lo tanto, si somos absolutamente rigurosos, ustedes están montando sobre falacias su estrategia política del agravio. Nunca han apostado por una Cataluña libre de peajes, nunca han apostado por el corredor del Mediterráneo y nunca apostaron por un pacto fiscal que rompiera la teoría del peix al cove...
Diputat, se li ha acabat el temps...
...que era lo que le había gustado hacer al señor Pujol. Han construido sobre mentiras... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, senyor diputat, Déu nos en guard –però Déu nos en guard– que mai vostès governessin aquest país. Déu nos en guard! [[Aplaudiments.]] Déu nos en guard. De totes maneres, no em preocupa massa: vostès ja són quatre diputats, a la vista del programa que presenten probablement siguin zero... De fet, avui gairebé ens hauríem de fer una abraçada i acomiadar-nos, perquè vostès desapareixeran d'aquest hemicicle a les properes eleccions catalanes. [[Veus de fons.]] Amb el discurs que vostè acaba de fer demostra la seva absoluta –absoluta–..., l'absolut desconeixement del que aquest Govern i els governs anteriors de Catalunya han estat defensant.
Silenci!
Portem reclamant el Corredor Mediterrani des del primer moment; escolti'm: des del primer moment. És que fa vint anys que ja proclamem que necessitem el Corredor Mediterrani..., [[veus de «no]] i tant que sí–i tant que sí–, perquè és una de les infraestructures bàsiques. I no només aquest Govern: la societat civil, la societat empresarial. Recordin tots aquells actes que es van fer a ESADE reclamant el Corredor Mediterrani. El Govern hi era, perquè està al costat dels empresaris, de les empreses, que saben que sense aquest Corredor Mediterrani les nostres possibilitats empresarials queden molt –molt– limitades. Miri, jo fa un mes –aproximadament, conseller–..., vam visitar el port de Tarragona. El port de Tarragona ara mateix ja té construït el ramal que dona al Corredor Mediterrani, però no hi és, el Corredor Mediterrani. Sap quants milions de contenidors passen per davant del port de Tarragona? Dos milions de contenidors passen per davant del port de Tarragona que podrien quedar-se en el port de Tarragona si el Corredor Mediterrani estigués construït i fet. I ells ja tenen fet el ramal, però una vegada i una altra els diferents governs de l'Estat espanyol han preferit mirar cap a un altre costat –mirar cap a un altre costat– i precisament no impulsar el Corredor Mediterrani. A mi em sembla que, la veritat, després d'aquest exercici d'absolut desconeixement..., permeti que li digui que el que realment aquest país vol..., aquest país, pel que ha estat lluitant, el que han significat els incompliments sistemàtics de l'Estat..., demostra un desconeixement absolut de la situació catalana. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la inacció del Govern i la possible convocatòria d'eleccions al Parlament de Catalunya el 2019]] [[317-00083/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí; bon dia, president. Convocarà vostè eleccions enguany? Gràcies.
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Senyora diputada, hem sigut molt clars: nosaltres no convocarem eleccions, nosaltres tenim la majoria suficient per tirar endavant el nostre programa de govern, entre altres coses perquè si tu no governes et governen, i nosaltres volem governar. Tenim el 49 per cent de suport d'aquesta cambra, dels diputats que representem la majoria, i si vostès consideren que poden tenir una altra majoria alternativa, si creuen que potser poden fer president d'aquest Govern un altre dels membres de l'oposició, li suggereixo, doncs, que parlin amb ells, formin aquesta coalició –Comuns, Ciutadans, PP, per exemple, no?– i presentin un candidat alternatiu. Nosaltres tenim un pla que volem complir, nosaltres estem treballant amb tot el rigor i tota la professionalitat per tirar-lo endavant; seria una gravíssima irresponsabilitat en aquest moment per a Catalunya plantejar-se eleccions, i nosaltres volem ser un govern responsable i que governa. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Sí. President, el que és una irresponsabilitat és intentar ser govern, no creure's que un és govern, i a més no governar. Per això nosaltres li demanem per favor que convoque eleccions. Sap que fa setmanes li demanàvem que presentara una qüestió de confiança, vostès fan com si el que passa en aquest Parlament no anés amb vostès, i ara li hem d'insistir que per favor presente unes eleccions. Perquè ens pot dir en què ha millorat la vida de la ciutadania de Catalunya des que vostès estan al Govern –en què ha millorat? Creuen que Catalunya ha avançat socialment, o nacionalment? Perquè les fotos estan molt bé, però després s'han de fer polítiques públiques. Ja no cal remuntar-se, fa tres o quatre mesos, a les mobilitzacions de la tardor calenta per veure el disgust de la ciutadania davant la paràlisi seva per la degradació dels serveis públics i per la seua desorientació en el tema nacional –no cal anar a la tardor calenta. Mirem les notícies només de la setmana passada. La primera: el tercer sector donava un crit d'alerta perquè estan en una situació desesperada els serveis socials. La segona: les llistes d'espera de la sanitat pública s'han disparat des que vostès estan al Govern. La tercera: mig centenar d'experts s'unien per denunciar la manca d'acció d'aquest Govern en la lluita contra el canvi climàtic. Per no parlar, que ja s'ha parlat també, de com els Mossos desnonaven una família amb menors a Manresa i amb violència. I són només els exemples d'una sola setmana. I vostè em diu que no vol convocar eleccions. Creu que això és per avançar Catalunya, quan persones de diversa procedència, d'àmbits diferents, quan tota l'oposició està d'acord en que aquest Govern no governa, en que no té projecte de país, en que no donen solucions a la ciutadania? El problema de Catalunya no som nosaltres; clarament el problema de Catalunya són vostès, i precisament per la situació d'excepcionalitat que està vivint Catalunya ara més que mai se necessita claredat, se necessita governar i se necessita un govern fort, que és el que vostès no estan fent. El resum de la seua legislatura és: inacció en el tema social, bandades en el tema nacional i gesticulació, això sí: gesticulació que no falte, que no falte ni un segon. I mentrestant Catalunya està aturada, està bloquejada, i per no ser no han sigut ni capaços de tirar endavant uns pressupostos que tant necessita Catalunya. Miri, no és cap misteri que aquest Govern té els dies comptats. I ara no ens vingui amb promeses dels dimarts socials, que se suposa que se'ls han inventat per no dir que se'ls han copiat. Han tingut un any per a fer moltíssimes coses i no han fet res, així que, si us plau, convoquin eleccions, perquè Catalunya té pressa per avançar, per teixir aliances i per guanyar drets i democràcia. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Bé, senyora diputada, perdoni, eh?, però per inacció –per inacció– la de l'Ajuntament de Barcelona; per reprovació, la de l'alcaldessa de Barcelona. Ha estat reprovada set vegades, rècord històric: mai cap alcalde de Barcelona ha estat reprovat en tantes ocasions per la inacció, per la seva política d'habitatge, en definitiva pel seu programa de govern. Aquí les dades són aquestes: set cops el Ple de l'Ajuntament de Barcelona ha reprovat la seva alcaldessa. I a mi, miri, m'agradaria que amb el tema de les pancartes, per exemple, a l'altra banda de la plaça de Sant Jaume hi hagués hagut la mateixa fermesa que va haver-hi en un costat de la plaça. [[Aplaudiments.]] La mateixa fermesa. Que els drets es defensen –els drets es defensen–, i les llibertats es defensen. Els drets no són un permís que et concedeixen. El dret a l'autodeterminació no és una concessió a l'autodeterminació: el dret a l'autodeterminació és un dret, i el defenses. I el dret a la llibertat d'expressió és un dret, i el defenses, senyora diputada. Per tant, jo demanaria als comuns aquest punt de valentia que no hi ha hagut, que no hi ha estat, que ha estat sempre... Nosaltres hem estès la mà quantes vegades, senyora diputada, per aprovar aquests pressupostos? Quantes vegades ens hem reunit amb vosaltres? Quantes vegades hem posat com a prioritari tirar endavant aquests pressupostos? No heu volgut acceptar cap de les nostres propostes. Però nosaltres no renunciem a governar –no renunciem a governar– per responsabilitat. Perquè tenim un pla de govern, perquè tenim uns votants que ens demanen que governem, i nosaltres ho seguirem fent: amb aquestes pròrrogues pressupostàries...
President, se li ha acabat el temps.
...amb el pla de contingència; ho seguirem fent. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la reducció de la inversió estrangera a Catalunya, les causes i les mesures per a capgirar la tendència negativa]] [[317-00081/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Molt honorable president de la Generalitat, hem conegut recentment les dades d'inversió estrangera a Catalunya, que segueixen assenyalant una reducció molt significativa des del 2017, en contrast amb el notable increment de la inversió estrangera en el conjunt d'Espanya. Quina valoració li mereixen al Govern aquestes dades? Quines creu vostè que en poden ser les causes? I què pensa fer per capgirar aquesta tendència negativa?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs ara li contestaré, senyor diputat, amb dades –amb dades–, que sap vostè que la inversió estrangera cal veure-la en períodes llargs, cal veure-la en períodes de cinc anys, i si vol, doncs, ara quan acabi vostè la seva exposició li contestaré per què creiem que Catalunya continua sent un país d'atracció de la inversió estrangera, i, en els últims anys, més que mai.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gràcies, senyor president. Esperaré encantat la seva resposta, però la inversió estrangera a Catalunya l'any 2016 va ser de 8.273,9 milions d'euros; l'any 2017 eren 3.382,7 milions d'euros, i l'any 2018, 2.985,6 milions d'euros. Estem ara en xifres similars a les de 2012, més d'aquests cinc anys que vostè diu que hauríem de tenir, de mirar. Mentre a Espanya la inversió estrangera ha augmentat un 70 per cent, a Catalunya ha disminuït un 11 per cent. I nosaltres, president, creiem que no podem seguir amagant el cap sota l'ala. És evident que no hi ha causes econòmiques concretes de Catalunya que estiguin al darrere o puguin explicar aquesta davallada. De fet, l'estructura del país, la seva economia, el seu dinamisme, és propici per captar inversions estrangeres, però en canvi no s'ha produït: anem al revés del que hauríem d'anar. Des del nostre punt de vista, hi ha dues raons que expliquen aquesta davallada, que estan incidint negativament sobre el potencial de creixement econòmic del país. Una és la incertesa política del procés i de la seva pròpia decisió sobre la marxa del Govern, i l'altra és la gestió concreta. Per exemple, president: moltes veus han advertit de la manca de compromís del Govern amb el pacte «Més indústria. Tampoc sabem veure quines són les prioritats del Govern per captar noves inversions i per impulsar l'activitat econòmica sector a sector. A més, volem cridar l'atenció sobre el fet que el 75 per cent de la inversió estrangera a Catalunya es concentra a Barcelona i la seva àrea metropolitana, i, per tant, creiem que caldria que criteris de reequilibri territorial formessin part també de l'estratègia del Govern per captar inversions. Amb la meva pregunta, però, president, no vull tant aixecar un element de crítica, sinó saber si el Govern n'és prou conscient, si té pensat fer-hi alguna cosa, si pensa cridar els grups de la cambra a col·laborar en aquesta qüestió tan rellevant per al futur del país. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, moltes gràcies. Si analitzem la inversió estrangera, per exemple, en la indústria, s'ha mantingut estable en un 0,2 per cent, fins als 1.187 milions d'euros, i concentra ja el 15 per cent de l'Estat. Pel que fa a la indústria manufacturera, la inversió estrangera ha augmentat un 2,1 per cent, fins als 1.185 milions d'euros, i concentra el 30 per cent de la inversió estatal. Cert; si mirem puntualment aquest exercici, la inversió estrangera cau. També cau al País Basc, a Balears, a València. I on augmenta, curiosament? A Madrid; per l'efecte capitalitat, que és com sempre també. Catalunya es manté com a segon destí inversor, després de Madrid, i trimestre a trimestre registra una línia ascendent. Jo voldria recordar no només el Financial Times, quan continua dient per segon any consecutiu que Catalunya és la regió d'Europa on més atracció i on més recomana que s'inverteixi. I això ho fa perquè coneix perfectament aquesta tendència, sap que els fluxos d'inversió directa són volàtils i que cal comparar les mitjanes quinquennals. La inversió bruta estrangera, productiva, a Catalunya, en el període 2014-2018, que ha estat de 4.639 milions, ha crescut un més 45 per cent que la mitjana 2009-2013. Aquests són els quinquennis que cal analitzar. I, efectivament, les dades estatals, com he dit abans, estan distorsionades per l'efecte capitalitat. Precisament per això nosaltres volem la república catalana i que Barcelona sigui la capital de la república, per no tenir –per no tenir– justament aquestes distorsions. Si Abertis no hagués traslladat el 2017 la seva seu social a Madrid, els 14.000 milions d'euros s'haurien computat a Catalunya, per exemple, eh? I, per tant, hem de tenir en compte també aquest efecte pervers de la fuga de les seus socials de les empreses, que a l'hora de quantificar els números, doncs, donen aquests resultats. Per tant, l'efecte ha estat neutre en termes reals però ha deformat les estadístiques. La veritable mala notícia és que amb la compra d'Abertis s'hagi perdut una de les empreses en mans catalanes que cotitza a l'IBEX 35. Aquesta sí que és la mala notícia.
President, ha acabat el temps.
Moltes gràcies.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la llibertat d'expressió, la lluita pels drets i les llibertats i la sobirania del Parlament]] [[317-00085/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Moltes gràcies, president. Bon dia, president. Ens llevem al matí i ens preguntem si tornarà a passar. Ens preguntem si en caurà un altre. Ens preguntem si avui tornaran a prohibir que diguem, que fem o que debatem sobre alguna cosa, si ens prohibiran algun nou color, si ens prohibiran alguna paraula. Això fa mesos que dura, però és cert també que en les últimes hores se'ns acumulen els nos. La col·lecció de vetos de l'Estat ha estat molt llarga per la ciutadania d'aquest país, i, malauradament, tant s'hi val qui estigui al capdavant del Govern espanyol. Els vetos afecten la vida dels catalans, els seus drets polítics, però també els drets socials; han afectat lleis sobre l'energia o sobre l'habitatge. No només rebutgen que votem i decidim sobre el nostre futur polític; ara veten els colors i veten les paraules. I és igual d'absurd que de cert. Per molt que encotillin, per molt que intentin coartar la nostra llibertat d'expressió, les coses no canviaran. Per molt que prohibeixin, amenacin o empresonin, les idees no s'esborren. Qui vota autodeterminació, qui lluita per la república, qui llueix el llaç groc a la solapa, qui penja el domàs d'Òmnium al balcó, mantindrà la seva lluita per la llibertat dels presos i preses polítiques i seguirà denunciant la injustícia. Si la nostra mobilització els incomoda, alliberin els ostatges, i seiem en una taula política, tornem a la política allò que és de la política, i dirimim-ho al lloc on s'ha de fer: a les urnes. Tot el nostre suport, president, davant d'una querella injustificada que de nou qüestiona i supedita la llibertat d'expressió. Ens té al seu costat en la seva lluita pels drets i les llibertats. I no volem deixar d'esmentar tampoc l'absurditat de limitar els debats al Parlament. La sobirania és parlar de tot i fer-ho sempre com va abanderar la Carme Forcadell. Ella és a la presó per defensar la paraula; de fet, les paraules que alguns s'entesten en prohibir. Nosaltres volem un parlament on parlar de tot, volem uns mitjans públics lliures de coaccions i restriccions, volem una escola catalana que parli de tot, un país on no se censurin les idees, les paraules, els debats o els colors. I ens preguntem si tornarà a passar. Ens preguntem si avui en caurà una altra. Ens preguntem si avui tornaran a prohibir que diguem, que fem o que debatem d'alguna cosa. Ens preguntem, president, si tanta prohibició no busca simplement prohibir-nos. [[Aplaudiments.]]
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, president. Gràcies, diputat. Penso que és una reflexió que ens hem de fer en aquesta casa sobretot, no?, en aquesta casa, que és el temple de la paraula justament, que és el temple del diàleg, de l'acord, de la negociació, de fer política, i que, per tant, tots els projectes que arriben en aquest Parlament haurien de ser, tots, discutits. I, per tant, la democràcia, el que nosaltres representem, la veu del poble, que ho representem tot l'hemicicle, hauria de saber trobar aquí en el Parlament les maneres amb les quals es concreti, i no –i no– com va dir el president del Tribunal Suprem espanyol, que l'Estat de dret espanyol es fonamenta en la indissoluble unitat de la pàtria. No, nosaltres volem fonamentar l'estat de dret català, de la república catalana, en la democràcia, en el vot dels seus ciutadans, que és com s'ha d'expressar. I, efectivament, estàveu plantejant i dèieu... I avui, potser més que mai, hem de fer memòria també del que ha passat en aquest Parlament. I en aquest Parlament hi han hagut quatre investidures que no s'han pogut tirar endavant. S'han vulnerat els drets dels diputats; s'han suspès les seves legítimes actes. Vam tocar fons, si m'ho permeteu, com a parlament, el dia que el candidat Jordi Turull va ser empresonat enmig del debat d'investidura. I això ens avergonyeix a tots. Ens ha d'avergonyir a tots. I lamento molt que hi hagi gent que no s'avergonyeixi d'aquest fet, sincerament. Penso que ens hauria d'avergonyir absolutament a tots, com a diputats d'aquesta cambra. Penso que va ser un moment en el que tots plegats, segurament, no vam ser capaços de veure el moment històric i d'estar-ne a l'alçada. Ho va comentar el Xavier Domènech l'altre dia, i hi estic completament d'acord. Per tant, aquesta cambra ha de ser lliure. A aquesta cambra hi rau la sobirania. A aquesta cambra és on la llibertat d'expressió de la paraula l'hem de sentir més vivament els diputats i diputades, i l'hem de defensar per sobre de tot. Si a nosaltres ens callen, qui serà el següent? Efectivament. I, per tant, sobretot, diputades i diputats, jo us faig a vosaltres, a tots vosaltres, un crit que defenseu la llibertat d'expressió, d'opinió. Aquest Parlament és inviolable. Digueu i debateu el que cregueu que hàgiu de debatre i dialogar. Feu-ho. Feu-ho sempre. Sentiu-vos lliures. No, potser, com en algun moment ens hem sentit fins i tot nosaltres autocensurats, no. Aquest poble no vol viure amb por, aquest Parlament no ha de viure amb por...
President...
...i no viurem amb por. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els nous episodis de persecució judicial contra independentistes i les possibles solucions per a aturar-los]] [[317-00084/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Laura Borràs.
Bon dia, president. En un nou capítol d'aquesta sèrie de terror que és el judici contra l'independentisme, hem sabut ara que la fiscalia demana que nou votants al referèndum del primer d'octubre siguin encausats per resistència a la policia. Narrativament, aquesta mesura no passa cap test de versemblança. Però és que es tracta d'una estratègia completament irregular des d'un punt de vista jurídic, perquè parlem de nou persones que van denunciar agressions de la policia espanyola en la intervenció violenta contra un col·legi electoral. És molt preocupant que els òrgans de la justícia facin servir els mecanismes de què disposen amb aquesta parcialitat tan descarada. És un cas més dels molts, dels massa casos, que hem anat veient aquests últims anys d'utilització d'un poder judicial que hauria d'estar al servei dels ciutadans però que en canvi afavoreix una determinada causa política, la de la unitat indissoluble del Regne d'Espanya. En casos com aquest que ara ens ocupa, veiem com la qualitat democràtica de l'Estat espanyol s'esmicola a marxes forçades. I no n'estem gens satisfets; primer, perquè ho patim en primera persona, i, segon, perquè per Espanya, com per qualsevol país del món, desitgem una democràcia en bona forma, una democràcia al servei dels ciutadans, i la reculada respecte als drets humans, als drets civils i als drets polítics de l'Estat espanyol ha fet saltar ja les alertes d'uns quants estats i també de les seves opinions públiques. El cas que ens hauria de fer pensar més als governants és el dels senadors francesos que han demanat justícia pels presos polítics i pels exiliats i que volen una solució al conflicte democràtic entre el poble de Catalunya i el Regne d'Espanya, però no és l'únic cas, i cada cop són més, aquests casos. Vostè ahir va rebre la notificació d'una querella per haver defensat la llibertat d'expressió. La follia repressiva de l'Estat espanyol sembla que no té aturador. President, quina és la seva posició i la del nostre Govern sobre aquest nou episodi de persecució judicial contra els independentistes i quina solució hi pot haver per una repressió que no cessa i que sembla que se serveix a la carta? Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, diputada. He de reconèixer que se'm fa estrany veure-us asseguda, a vós –i a la consellera Artadi–, doncs, al banc dels diputats. Espero que algun dia els nostres camins tornin a encreuar-se, i que sigui aviat, i puguem tornar a treballar junts. Certament, jo ahir vaig rebre aquesta querella per desobediència. I la primera cosa que he de contestar-vos és que sembla mentida com tots aquells grups parlamentaris que els preocupa allò que a la gent diuen que els preocupa..., veuen que no, que l'únic que els preocupa realment és el monotema, i, per tant, judicialitzar la política catalana continua sent el seu objectiu. I nosaltres seguim governant. En aquestes quaranta-vuit hores nosaltres hem aprovat..., i penso que ens hem de felicitar que tots els grups d'aquesta cambra tiressin endavant l'acord a favor de la immigració i en contra del racisme i de la xenofòbia, penso que va ser un gran acord, i ho vull agrair a tots els grups d'aquesta cambra. Vam aprovar el decret llei de mesures urgents per tirar endavant també els compromisos que tenim contrets amb els servidors públics catalans. Però no només això. Ahir a la tarda, també, la nova consellera de Cultura tanca un acord que vos vau treballar per tirar endavant el Pla del Museu Nacional d'Art de Catalunya. O la consellera de Salut treballant també amb el conseller de Treball van evitar una nova vaga, la vaga a la concertada. Aquest Govern treballa vint-i-quatre hores al dia per tirar endavant aquest país. Mentre uns fan política des de la justícia, altres mirem de fer justícia amb la política. I, per tant, hem de denunciar sempre qualsevol d'aquestes aberracions amb les quals l'Estat intenta provocar-nos. No només ha estat la fiscalia; voldria recordar que va ser l'Advocacia de l'Estat –l'Advocacia de l'Estat–, que és un òrgan que directament reporta al Govern; per tant, el Govern socialista –el Govern socialista– ordena a l'Advocacia de l'Estat que imputi ciutadans que estaven votant. Aquest fer em sembla gravíssim. I jo demanaria al Partit Socialista que això ho denunciés –ho denunciés–, perquè imputar, ja, ciutadans que estaven votant em sembla que ja és l'últim que sincerament tots plegats ens podíem esperar. I ho hem de denunciar. La Generalitat serà al seu costat. La Generalitat està, com saben, presentada en aquell procediment com a acusació particular. I, per tant, nosaltres estarem sempre al costat dels ciutadans de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si creu que el Govern ha prioritzat els recursos públics per a solucionar els problemes dels catalans]] [[317-00080/12]] La darrera pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Inés Arrimadas.
Gracias, señor presidente. Señor Torra, ¿cree usted que su Gobierno y los anteriores gobiernos de la Generalitat han priorizado correctamente los recursos públicos para solucionar los problemas sociales de los catalanes?
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, president. Sí, diputada, la resposta és «sí. I me'n sento molt orgullós.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
¿De verdad se cree que engañan a alguien, señor Torra? Yo creo que cada vez usted engaña a menos gente, incluso a los suyos, que muchas veces tiene incluso que enfrentarse con ellos y tener que implorarles por favor que no le ataquen. Mire, ustedes pasan de las necesidades sociales de los catalanes. Y la realidad es que es muy clara. Y con ustedes se han disparado las listas de espera sanitarias, con ustedes tenemos las peores listas de espera de dependencia de toda España, con ustedes Cataluña es la comunidad autónoma con más barracones. Y, por poner más ejemplos, los juzgados, como los de Martorell, se caen a trozos. Pero ustedes, después, sí que tienen dinero para hacer muchas cosas. Miren, ustedes destinan centenares de millones de euros en propaganda separatista. Ustedes sí que encuentran dinero para enchufar a sus amigos. Miren, a uno de sus amigos le han puesto ustedes un sueldo de 112.000 euros anuales –112.000 euros anuales–, señor Torra. Y tenemos, por supuesto, las televisiones más caras de toda España. ¿No le da vergüenza, señor Torra? Cuando me responda, no me responda a mí, sino respóndale a las familias catalanas. ¿Qué le dice usted a las familias que llevan años esperando para que un familiar pueda tener una plaza de residencia?, ¿qué les dice a las familias que llevan meses esperando para una operación?, pero a la vez esas familias ven cómo ustedes no dejan de despilfarrar millonadas en el procés. ¿Qué les dicen, que se aguanten?, ¿que con la independencia mágica se solucionaran todos los problemas?, ¿que España nos roba? Porque muchos catalanes sí que vemos cómo nos han robado algunos, cómo los corruptos como Oriol Pujol, que ustedes se han dado mucha prisa para concederle el tercer grado y que ya está en su casita con la familia Pujol. Mire, ustedes son un agujero negro por el que desaparecen millones de euros para su obsesión separatista. Ustedes pasan de lo que necesitan los catalanes, pero es que además tiene la desfachatez de pasar de lo que digan los jueces. Ustedes han tenido un chollo con los gobiernos del PP y del PSOE, pero creo que se está dando usted cuenta, señor Torra, que engañar a los jueces no es tan sencillo como engañar a Rajoy o a Sánchez. Acéptenlo: ustedes son un fracaso en lo social, pero incluso en su tema preferido también para los suyos. No nos hagan perder más tiempo. En Ciudadanos seguiremos luchando para cambiarles a ustedes por un gobierno que garantice la convivencia...
Diputada, se li ha acabat el temps.
...que respete los derechos de todos y que priorice los... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, gràcies. Miri si ens preocupen poc les polítiques socials, que en les quaranta-vuit hores només hem fet polítiques socials. És a dir, aconseguim un acord sobre la migració i contra el racisme i la xenofòbia, un acord molt important –ara vull centrar-me en aquest tema–, i després aconseguim tirar endavant, doncs, un decret llei per poder satisfer les reclamacions legítimes dels nostres servidors públics. Jo ja sé que vostè està pensant només en Madrid i que vostè segueix endavant amb la seva política del trencament, de la discòrdia, d'intentar trencar la cohesió social; però per això vull posar en valor un fet inèdit: l'acord que vam subscriure tots plegats dilluns. I permeti'm que recordi algun dels compromisos que vam prendre entre tots, perquè penso que són importants. En primer lloc, emetre missatges sobre la immigració que donin eines a la ciutadania per conèixer els beneficis de la immigració. En segon, adreçar el mateix discurs sobre la immigració a tots els públics, sigui quin sigui el seu lloc d'origen. El tercer, el tercer parla de valors. El quart, el quart parla de dades disponibles. El cinquè parla de responsabilitat i d'enviar missatges de solucions. El setè parla d'un millor coneixement de la nostra societat. El vuitè, evitar i denunciar els discursos que incitin el pas del racisme latent als actes de racisme. Jo li hauria agraït que durant tots aquests mesos que hem compartit aquest hemicicle vostès haguessin utilitzat aquestes paraules: «donar eines, «valors, «discutir sobre dades, «responsabilitat de solucions, «millor coneixement de la nostra societat, «evitar i denunciar discursos que incitin el pas del racisme latent als actes de racisme. Jo crec que la política s'ha de fer d'aquesta manera, crec que la política sense valors no té cap valor, valgui la redundància. I, per tant, la política que vostès, doncs, pretenen tirar endavant espero que canviï, espero que canviï ara que vostè ens deixa, i espero que els nous responsables de Ciutadans, del Grup de Ciutadans, estiguin molt més al costat d'aquests acords de país, d'aquests acords que cohesionen la societat, que ens fan poble, que és el valor més preuat que tenim els catalans, i no de tots aquests discursos que vostè, durant tots aquests mesos, ens ha adreçat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Compareixença del president de la Generalitat per a donar compte de la modificació en la composició del Govern]] [[350-00008/12]] Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del president de la Generalitat davant del Ple per donar compte de la modificació en la composició del Govern. D'acord amb l'article 172 del Reglament, i atès que el president de la Generalitat ha sol·licitat comparèixer davant del Ple del Parlament per donar compte de la modificació de la composició del Govern, té la paraula el president de la Generalitat, el molt honorable senyor Quim Torra i Pla.
President, senyores i senyors diputats, públic, comparec un cop més a petició pròpia en compliment del que disposa la Llei de la presidència de la Generalitat, 13/2008, que en el seu article 23.3 diu que el president ha de comparèixer davant del Parlament per donar compte de l'estructura i la composició que adopta el Govern en constituir-se, i també de les modificacions posteriors. I aquest és el motiu evident i conegut pel qual comparec avui. La setmana passada va fer-se al Palau de la Generalitat l'acte de presa de possessió de dues noves consellers, l'honorable Meritxell Budó i l'honorable Maria Àngela Vilallonga, encarregades de presidir, respectivament, els departaments de Presidència i de Cultura. Com tots vostès ja saben, prèviament vaig procedir al cessament de les conselleres Elsa Artadi i Laura Borràs, que han pres el compromís i el repte de ser candidates a les eleccions que se celebren els pròxims mesos. Entenem, com no pot ser d'altra manera, que la responsabilitat de govern ha de quedar preservada de la disputa electoral. Després de consultar els consellers que van ocupar aquestes responsabilitats abans del cop a la democràcia del 155, els honorables Jordi Turull i Lluís Puig, així com les conselleres que deixaven la seva responsabilitat al Govern, vaig considerar que Meritxell Budó i Maria Àngela Vilallonga eren les persones més indicades per ocupar aquests llocs al consell executiu del Govern. En el cas que ens ocupa avui, els canvis que s'han produït són ben fàcils d'explicar. No hi ha cap reordenació competencial entre departaments ni cap modificació d'estructures. No s'ha creat tampoc cap organisme nou, ni n'hem suprimit cap. Igualment, les polítiques dels departaments marcades per les anteriors conselleres es mantenen, i seguirà executant-se allò que es va aprovar en el pla de govern. Parlem, per tant, a continuació, de les persones que ocuparan noves responsabilitats al Govern i de les prioritats que s'han marcat a les conselleries de Presidència i de Cultura. Però abans deixeu-me valorar i agrair la tasca feta per les conselleres Artadi i Borràs. Com vaig expressar dilluns passat en l'acte de la presa de possessió de les noves conselleres, la consellera Artadi, la cara i la veu del Govern, ha estat una peça fonamental per fer funcionar els engranatges d'aquest edifici institucional. Per mi, personalment, ha estat un suport imprescindible, amb qui s'ha establert una lleialtat imbatible. Com sap tothom, no han estat mesos fàcils, plàcids ni suaus. La situació que vivim, amb companys a la presó i a l'exili, fa que l'experiència política avui tingui una duresa emocional que no havíem viscut a Catalunya des de feia molts i molts anys. Ja fa massa temps que la serenitat i la normalitat no formen part de la política catalana, a causa d'una repressió completament impresentable en un estat europeu del segle XXI. I, malgrat tot, el Govern ha governat des del primer dia, ha resolt situacions molt complicades, ha remat a contracorrent i ha impulsat noves iniciatives amb un objectiu sempre al punt de mira: la millora de la qualitat de vida dels ciutadans, el benestar d'aquest país, que el volem d'oportunitats per a tots i totes. I a tot això la consellera i portaveu Artadi s'ha ocupat tant de gestionar les matèries de la seva competència com de comunicar l'acció del Govern sencer amb perseverança i encert. Moltíssimes gràcies, consellera. Per la seva banda, és sabut que la consellera Laura Borràs porta la cultura a les venes, al cor, al cap, a la pell, a la llengua, a les puntes dels dits, i molt sovint ens hi fa pessigolles. I és evident que aquesta passió s'ha notat i s'ha encomanat al Govern i més enllà. Aquesta cambra n'és un testimoni evident; encara recordem aquell Don Quijote gloriós. Borràs ha demostrat una capacitat sorprenent de ser a tot arreu, tothora, i sempre amb la bateria carregada al cent per cent. Al capdavant de Cultura, la consellera ha batallat com ningú per donar centralitat a la política cultural, també en el terreny pressupostari, i en dono fe. Amb ella hem celebrat per primera vegada un consell executiu monogràfic de polítiques culturals, i amb ella també s'ha posat en marxa el projecte de la Mancomunitat Cultural, que vol establir sinergies de col·laboració amb les polítiques culturals de les principals institucions catalanes. Per primer cop en aquest país, les polítiques culturals de la Generalitat i de les quatre diputacions podran coordinar-se. En aquest sentit, m'he sentit estretament acompanyat per ella en aquest afany que tots coneixeu que ens mou, de bastir el projecte de la república catalana sobre els fonaments del talent, la cultura i la llibertat. Com deia, però, parlem de les conselleres que seuen avui als escons del Govern i de les prioritats dels pròxims mesos; dues dones de trajectòria contrastada que ens ajudaran a consolidar un govern amb desafiaments constants –ja ho heu vist, conselleres, avui mateix– i amb moltes ganes de fer feina i de servir a la ciutadania. La consellera Budó, farmacèutica de professió, ha estat alcaldessa de la Garriga aquests últims vuit anys, ha presidit també el Fons Català de Cooperació i ha estat vicepresidenta de la Diputació de Barcelona, una experiència que sens dubte serà un bagatge molt positiu per a la tasca que fareu al Govern. Perquè aquest és un govern que vol gestionar bé el dia a dia, que vol resoldre els problemes concrets del país, que s'implica en les solucions a cada conflicte que s'obre –recordava abans amb la consellera de Salut la vaga que avui hauria començat si no hagués estat, doncs, pel seu esforç per evitar-la. Però també un govern que vol mirar a l'horitzó i que vol pensar molt més enllà de l'avui. És un govern que té més interès en resoldre els problemes i els conflictes propis d'una societat com la catalana l'any 2019 que no pas a fer espectacle, o a posar-se medalles, o a fer grans campanyes d'imatge. Alguns es dediquen, especialment ara que s'acosten les eleccions, a repetir el mantra de que el Govern no governa, que deixa de banda les polítiques socials, etcètera. Bé, tots vostès ho saben, per la feina que fan aquí al Parlament, pel que els expliquem des del Govern, que això no és cert. Però pensen que repetint el missatge una vegada i una altra acabarà fixant-se, aquesta imatge del Govern. Endebades. Les dades són clares i, encara que defugim sempre el triomfalisme perillós, ens donen la raó. Maria Àngela Vilallonga, doctora en Filologia Clàssica, consellera de Cultura, és una persona de lletres, de pensament, de rigor i de compromís amb el país. Catedràtica de Filologia Llatina, darrerament havia estat nomenada vicepresidenta de l'Institut d'Estudis Catalans, institució històrica i de prestigi indiscutible, on havia exercit diversos càrrecs de responsabilitat. La consellera Vilallonga assumeix ara una nova responsabilitat encara més gran i s'ocuparà de dirigir la política cultural del Govern. Ja ho sap i n'hem parlat: hi ha molta feina a fer, és immensa, i molt camp per recórrer. Tanmateix, les línies mestres de la política cultural ja han estat definides, i s'ha avançat molt en aquests mesos de la consellera Borràs, però cal que continuem perseverant. Som un país d'una riquesa cultural magnífica, extraordinària, i cal que els creadors i la indústria tinguin el suport que necessiten de l'Administració. La llengua i la cultura pròpies, en un món de consums globals, tenen a la vegada unes dificultats afegides, però també tenen noves oportunitats. Cal que les sapiguem aprofitar col·lectivament i que sortim reforçats d'aquest període de canvis i transformacions profundes. Aquesta és la missió que assumiu, consellera. Voldria entrar també ara en recordar-los breument les prioritats de cada un dels departaments, començant pel Departament de la Presidència. Com vostès saben, des del Departament de Presidència s'ha impulsat un nou acord de finançament amb l'Aran, des que es van assumir aquestes competències, a través de la Secretaria d'Administracions Locals i de Relacions amb l'Aran. Prova d'aquest compromís amb la realitat aranesa des d'una perspectiva d'autogovern i de respecte als drets nacionals aranesos va ser la reunió del Govern que va tenir lloc el passat 11 de març a Vielha per posar en relleu la singularitat de l'Aran i l'acord pel nou finançament del consell general. L'objectiu del nou sistema de finançament és que la Vall d'Aran, a través del seu Conselh Generau d'Aran, disposi dels recursos suficients per tenir autonomia de gestió per desenvolupar les seves funcions de manera eficient i eficaç i avançar en el seu propi autogovern. Una altra actuació rellevant ha estat la segona convocatòria dels fons Feder, per un import de 37,2 milions d'euros, eixos sobre la transició energètica, economia baixa en carboni i sis relatius a la valorització i al patrimoni natural i cultural. S'està treballant en la recuperació del PUOSC, amb una vigència de cinc anys i per un valor de 250 milions d'euros, amb clàusula d'actualització a l'alça, en funció de la disponibilitat pressupostària del Govern. I finalment s'ha donat impuls, juntament amb la Direcció General de Coordinació Interdepartamental, a la incorporació a les memòries d'una valoració d'impacte normatiu en els ajuntaments, en funció de la seva dimensió, que va ser aprovat en la sessió de govern del 21 de gener d'aquest any. També es treballa intensament, a través de la Secretaria General de l'Esport i de l'Activitat Física, en els objectius de benestar i qualitat de vida, perquè volem 7 milions i mig de ciutadans i ciutadanes actives. Per això el Govern va aprovar el canvi de nom de la Secretaria General de l'Esport, per tal que inclogués l'activitat física com un dels eixos per aconseguir una millora de la salut de la nostra població a través de la promoció de l'activitat física. Una de les actuacions més destacades en aquest àmbit és afavorir el consens per a una nova llei de l'esport i de l'activitat física. El passat 18 de març el Govern, les federacions esportives catalanes promotores de la ILP i la Unió de Federacions Esportives de Catalunya van tancar un acord en la primera fase de negociacions per a la iniciativa legislativa popular per a una nova llei de l'esport i de l'activitat física, i ara hi incorporaran tota la resta del sector esportiu de Catalunya. A partir d'ara es crearà un grup de treball on s'afegiran esmenes de diferents agents del sector a la ILP, que serà el vehicle per a la nova llei de l'esport i de l'activitat física. La consellera Budó també entoma l'encàrrec de posar en marxa el programa per a la preparació de la candidatura per als Jocs Olímpics i Paralímpics d'Hivern, la candidatura Pirineus-Barcelona del 2030. Amb la creació d'aquest programa el que es vol és donar la màxima transcendència a l'avaluació d'aquesta potencial candidatura, fer un pas endavant perquè si finalment el Govern, conjuntament amb les altres administracions i el territori, decideix tirar endavant aquesta candidatura de jocs olímpics d'hivern, que és el que volem..., aconseguir que la nominació tingui el millor èxit possible. Amb la coordinació de l'Institut Català de les Dones, el Departament de la Presidència aprovarà ben aviat el Pla estratègic de polítiques d'igualtat de gènere 2019-2022, que s'ha elaborat en base a un procés participatiu on van ser convidades totes les entitats, al voltant de quatre-centes, pertanyents al Consell Nacional de les Dones de Catalunya, tots els serveis d'informació i atenció a les dones dels ens locals, totes les institucions membres de la Comissió Nacional per a una Intervenció Coordinada contra la Violència Masclista, i també els serveis d'intervenció especialitzada de la Xarxa de Recursos d'Atenció i Recuperació Integral per a les dones que es troben en situacions de violència masclista. En aquest marc de la lluita contra la violència masclista el Govern està ultimant el segon Programa d'intervenció integral contra les violències masclistes 2019-2022, que incorpora totes les propostes efectuades en els estudis d'avaluació dels darrers tres anys encarregats per l'Institut Català de les Dones. El Departament de Presidència té també l'encàrrec i la missió de vetllar per l'aplicació del Pla director de formació en equitat de gènere, per normalitzar la perspectiva de gènere a les polítiques públiques. Un dels objectius és formar el 25% del personal directiu i de comandament de la Generalitat abans del 2020. De fet, són molts els plans i actuacions previstes en el marc de la igualtat de gènere i contra el masclisme que posa en marxa de la Departament de la Presidència, que vostès coneixen perfectament perquè han estat objecte de múltiples iniciatives parlamentàries. Com a apunt final d'un dels programes transversals que està en marxa a Presidència voldria destacar el compliment dels acords del Pacte per a la Reforma Horària amb l'objectiu de coordinar les polítiques en l'àmbit de l'organització i els usos del temps de la vida quotidiana. Se n'ocupa l'Oficina de la Reforma Horària, que vetllarà per l'aplicació de la transversalitat en la planificació, la gestió i l'avaluació de les polítiques departamentals en el seu àmbit de competència i que farà l'anàlisi de l'acció de govern en relació amb les polítiques vinculades amb la reforma horària. També són molts els objectius que es proposa assolir el Departament de Cultura, amb la consellera Vilallonga al capdavant. Els eixos principals del departament són els que van definir-se en el Pla de govern d'aquesta legislatura: posicionar la cultura com a base de la cohesió social, fomentar la participació i el gaudi de la cultura en tot el territori de Catalunya i donar suport a l'ecosistema cultural i creatiu. Consellera, teniu a les vostres mans el desplegament del Pla de lectura 2020, que incorpora diversos programes d'actuació que ja van ser presentats anteriorment. Una altra missió que teniu és aprofundir en les xarxes territorials de biblioteques, arxius, teatres i altres equipaments de cultura i coneixement, amb les dificultats pressupostàries evidents. El Departament de Cultura també es proposa de contribuir en l'impuls dels projectes que preparen els grans equipaments com el Museu Nacional d'Art de Catalunya, del qual ahir se'n va aprovar el pla estratègic per als propers anys, i ens en congratulem, o l'ampliació de la Biblioteca Nacional de Catalunya, per posar dos exemples, així com la recuperació progressiva de la inversió en els sectors culturals com l'audiovisual o el llibre. L'equitat de gènere en tots els àmbits professionals de la cultura, i pensar la cultura com a eina per a la igualtat és també una tasca del vostre departament, i que heu d'assolir amb plenitud. Estic segur que continuareu la tasca de la vostra predecessora. També cal posar el país al dia en matèria de noves tecnologies en l'àmbit de la cultura. Ens referim a la biblioteca digital, la digitalització d'arxius, però també les noves expressions, com el videoart, per posar un exemple. Evidentment, la tasca necessària –si em permeteu, més necessària que mai encara– per la normalització lingüística, perquè la llengua ha estat i és un element decisiu per a la cohesió social, la integració i el progrés de les persones al nostre país. En aquest sentit, celebrem que s'hagi arribat a la xifra més alta fins ara en el Programa de les parelles lingüístiques, amb cent trenta mil parelles, que contrasta amb les dotze mil parelles del 2018. Tothom sap que aquest és un programa que, més enllà de la llengua, també és un factor elevadíssim de suport i d'integració. També, com no podria ser d'una altra manera, es treballa des del Departament de Cultura en impulsar el coneixement, la divulgació i l'ús de l'occità –l'aranès a l'Aran– arreu del país, on és oficial. Aquest és un Govern que estima i valora la riquesa lingüística, cultural, i no la veu pas com un perill, ans al contrari, la veu com una riquesa, i com una diversitat, perquè són sempre oportunitats de creixement per als ciutadans del nostre país. Entre els programes d'actuació del departament per als pròxims mesos hi ha també el desenvolupament de la llengua de signes, amb la definició dels nivells de coneixement i creant línies específiques de subvenció per al seu finançament. La consellera Vilallonga té també una tasca important en un dels projectes que jo personalment hi tinc més interès, perquè ens retorna als temps també de la Mancomunitat, ens retorna a uns temps en què amb molts pocs mitjans es va saber dotar aquest país d'un projecte col·lectiu i d'un projecte cultural importantíssim, que és el projecte de la Mancomunitat Cultural amb les quatre diputacions catalanes. Tal com va explicar la consellera Borràs quan en va fer la presentació, ens ha de permetre millorar l'aprofitament de mitjans econòmics, materials i humans de totes les administracions que en formin part, i que qualsevol projecte o acció del Departament de Cultura i de les diputacions en matèria de cultura es pugui coordinar i finançar conjuntament. Aquell vell somni del catalanisme polític d'eliminar les diputacions comença a fer-se realitat. També vull destacar un pla d'actuació dels molts que té en marxa el departament. Faig esment al Pla d'arxius i gestió documental de Catalunya, que ja s'ha començat a desplegar i que és fonamental per avançar cap a un únic sistema d'arxius integrat i que sumi dinàmiques i aprofiti recursos arreu del territori. Consellera, heu d'impulsar i consolidar els convenis signats amb els confederacions nacionals de cultura popular, la línia d'ajuts a equipaments culturals i associatius, els plans d'accessibilitat als equipaments. Ocupeu-vos de la promoció i la difusió de la programació escènica i musical entre el jovent i de suport al cinema i a l'edició, així com també de l'impuls dels nous talents musicals en col·laboració amb els mitjans de comunicació. Com poden imaginar, podríem passar-nos hores repassant totes les línies d'actuació del Departament de Cultura. Els he fet les línies més importants. En definitiva, i acabo, aquest és un Govern que té molt clara la feina que vol fer i que està disposat a fer-la, a Presidència, a Cultura, però en la resta de les conselleries. Vivim moments incerts i d'una duresa política inusual, però precisament per això el compromís amb les polítiques al servei dels ciutadans és absolutament irrenunciable per a nosaltres. Les conselleres Budó i Vilallonga entren al Govern sabent que aquest és l'objectiu central, objectiu que compartiu plenament: que treballem per les persones, pels set milions i mig de futurs d'aquest país que són les persones que viuen en aquest país, pel benestar, per oportunitats per a tothom i per construir un país que permeti a tots els ciutadans realitzar amb plenitud els seus projectes de vida. En definitiva, un país més just, més solidari i lliure. Gràcies, honorables conselleres, pel vostre compromís. Gràcies, honorables exconselleres, per la vostra feina, i moltes gràcies a tots vostès per la seva atenció. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. A continuació intervindran els representants dels grups parlamentaris per un temps màxim de deu minuts cadascun i cinc minuts pels subgrups. Té la paraula en primer lloc la senyora Inés Arrimadas, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Pausa.]] Els inform que és tradició parlamentària, si algun grup ho demana, suspendre la sessió breument, però si no m'ho demanen... [[Pausa.]] D'acord.
Gracias, señor presidente. El señor Torra tiene que comparecer obligado. Le recuerdo que hay siete comparecencias a las que ustedes no han querido presentarse; el señor Torra tiene siete comparecencias pedidas por la oposición, pero bueno, tampoco le vamos a pedir, creo yo, ni que venga, porque la información que usted aporta cuando viene es bastante justita. De hecho, en la última comparecencia, se quedaron sin responder decenas de preguntas de la oposición. En cualquier caso, estamos aquí porque el señor Torra tiene la obligación de comparecer cuando hay un cambio de gobierno, y la verdad es que el motivo es curioso. El motivo es que hay dos personas en el Gobierno que han decidido, pues, emprender otros compromisos políticos. Me encanta la diferencia de criterio que tiene el señor Torra. La señora Borràs se presenta a la lista de generales, y le da las gracias el señor Torra por su compromiso y por ir a defender Cataluña al Congreso, pero las bestias con forma humana, eso no lo podemos hacer. Entonces, las bestias con forma humana, según el señor Torra...
Senyora Arrimadas...
¿Qué?
Em sembla que no anam pel bon camí.
¿Perdone? ¿Perdone? [[Rialles.]] Quien no va por buen camino es quien dice que somos bestias con forma humana. ¿Perdone? ¿Que me va a quitar la palabra por recordar lo que el señor Torra ha dejado por escrito, o cómo va? ¿En base a qué me está usted interrumpiendo, señor presidente del Parlamento?
En base que els debats parlamentaris, sobretot quan intervé el president de la Generalitat...
Perdone, ¿puede cortar mi tiempo? ¿Le importaría pararme el tiempo?
No es preocupi, que no se li retallarà el seu temps.
Pero si está corriendo.
Li estic dient que el Reglament l'obliga, a vostè i a tots els diputats, a tenir un capteniment de respecte i de cortesia cap a tots els membres de la cambra...
Exacto, claro. [[L'oradora riu.]]
...i especialment cap a les institucions de la Generalitat.
Es que a lo mejor usted está despistado, pero yo no estoy llamando al señor Torra bestia con forma humana. Es el señor Torra quien nos ha llamado a nosotros bestias con forma humana. A ver si está usted atento. [[Aplaudiments.]] Si ustedes pretenden que blanqueemos...
Senyora Arrimadas...
...al señor Torra y que dejemos de decir lo que ha dicho por escrito, lo llevan claro.
Senyora Arrimadas, crec que això s'ha explicat moltes vegades, i sap que aquest qualificatiu no se li ha atribuït a vostè, i, per tant, crec que està falsejant o està imputant al president...
Pero bueno, pero bueno. ¿Pero usted qué es, el moderador? ¿Cuando estos señores dicen que somos franquistas o que España es franquista también interviene para decir que España no es franquista, o cómo va esto? O sea, pero, ¿qué es esto? [[Aplaudiments.]] Señor presidente, yo le garantizo que no voy a proferir ningún tipo de insulto ni menosprecio a ninguno de los diputados de esta cámara ni a ninguna otra persona. Lo que usted no me puede a mí impedir es recordar lo que el señor Torra ha puesto por escrito y ha sido condenado por el Parlamento Europeo. No me lo puede impedir, por mucho que usted lo intente, no puede impedirlo.
Jo simplement, senyora Arrimadas, i ara continuarà el seu temps, li estic recordant el capteniment de cortesia i respecte que vostè ha de mantenir cap al president de la Generalitat.
Totalment, i el tindré, no es preocupi. ¿Puedo seguir? Bien, como le decía antes, los que ustedes consideran que somos bestias taradas, porque así lo ha dejado por escrito, resulta que no tenemos esa capacidad de poder presentarnos a una lista de generales para representar a Cataluña y defender los intereses de los catalanes. Supongo que eso solo está al alcance de los que ustedes consideran que tienen su ADN todo correcto. Los que ustedes consideran que tenemos baches en el ADN, pues esas cosas no las podemos hacer. En cualquier caso, usted antes decía que usted como presidente del Gobierno no va a judicializar la política. Yo le quiero recordar que la persona de este Parlamento que ha presentado más querellas personales ha sido usted. Porque usted, como se considera, seguramente, un ser superior, supongo que también considerará que usted sí que puede presentar querellas, y cuando usted presenta querellas está muy bien. De hecho, usted ha presentado querellas contra Rajoy, contra la señora Sáenz de Santamaría, contra el señor Bono, contra el señor Juan Marín, contra el señor Casado, contra la Junta Electoral Central. Ustedes también han presentado otras contra Llarena. Supongo que aquí la doble vara de medir sigue..., espectacular. Ustedes pueden presentar las querellas que quieran, y lo hacen bien; pero los demás, si presentamos querellas cuando ustedes violan nuestros derechos..., y aparte, es que tenemos bastante más suerte cuando la justicia nos da la razón porque la tenemos. Sí, sí, porque la tenemos, porque usted viola nuestros derechos, y encima queda mal con todo el mundo, porque viola nuestros derechos y encima, al final, tarde y mal, acaba defraudando a los suyos. Es que usted está... Bueno, ahora hablaremos de cómo está usted acertando en prácticamente nada. Pero respecto a la última de las cosas que usted decía antes, que este es un gobierno comprometido con la diversidad, comprometido con el respeto a todos los catalanes. Mire, señor Torra, usted ha escrito cosas como: «Es corre el risc que la nació –catalana–, «es desfaci com un sucret en un vas de llet, tenallada per l'allau immigratòria. Això ho ha fet vostè, ho ha deixat per escrit vostè. Usted dice que los que presentamos querellas somos cosas, y somos «bestioletes descerebrades que presenten recursos. Jo suposo que ara vostè també formarà part del grup de bestioletes descerebrades que presenten querelles, perquè és el que està fent vostè. Pero hay que tener...
Senyora Arrimadas, ara s'acaba de dirigir al president de la Generalitat amb uns qualificatius que no són els...
Que són els que el president de la Generalitat ens ha proferit a nosaltres...
No, però..., no, el president de la Generalitat no ha fet servir mai aquestos qualificatius...
No!; els ha deixat per escrit... [[Forta remor de veus.]]
Perdó. Des de que és president... [[Veus de fons.]] A veure, el president de la Generalitat no fa servir aquestos qualificatius en exercici del seu càrrec. [[Remor de veus.]] Per tant... Senyor vicepresident...
¡Qué árbitro tenemos aquí! ¡Qué árbitro! ¡Qué árbitro!
Ordre! [[Remor de veus.]] Ordre! Senyora Arrimadas, vostè... Li he demanat..., li he demanat que es dirigeixi al president de la Generalitat amb cortesia i amb respecte.
Totalment. És el que faig –és el que faig.
Ara mateix, quan l'he interromput no ho estava fent, per això l'he interromput.
Ya sabemos que el señor Torra necesita ayuda...
Per tant, li demano per segona vegada...
...pero es un poco descarado lo que está haciendo usted.
...per segona vegada... [[Veus de fons.]] No es pot demanar la paraula quan té ús de la paraula una altra persona. Li donaré la paraula quan acabi la intervenció la diputada que té l'ús de la paraula. Si no li sap greu...
Yo sé que el señor Torra...
...si vol continuar mantenint un capteniment de respecte i de cortesia cap als membres de la cambra i cap a la presidència... Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Hombre, yo sé que el señor Torra necesita ayuda, porque solo muy bien no se le da, pero es que esto es muy descarado, señor presidente del Parlamento.
Senyora Arrimadas, un segon. Senyora Arrimadas...
Esto es un despropósito...
Senyora Arrimadas... [[Veus de fons.]] Senyor vicepresident, el crido a l'ordre.
¡Y yo le llamo al orden a usted!
Senyor vicepresident, el crido a l'ordre...
Yo le llamo al orden a usted porque usted está actuando arbitrariamente. [[Aplaudiments.]]
Senyor vicepresident, el crido a l'ordre. [[Pausa.]] Continuï, senyora Arrimadas.
Deberíais quejaros; esto es una vergüenza. [[Veus de fons.]] Es que es una vergüenza –es una vergüenza.
Té la paraula, senyora Arrimadas.
Ah, que me sigue contando el tiempo... O sea, es que es lamentable. [[Remor de veus.]] ¿Puede cortarme el tiempo, por favor? Es que me está corriendo el tiempo...
És que té la paraula vostè, senyora Arrimadas. [[Veus de fons.]] Té la paraula, senyora Arrimadas. No té ningú més la paraula i no interrompré el torn de la senyora Arrimadas per donar la paraula a ningú.
Miren, si ustedes se creen que van a blanquear al señor Torra con lo que hicieron el otro día, cuando el Parlamento Europeo le ha dicho que usted es un racista, un xenófobo y un supremacista, lo tienen claro. [[Aplaudiments.]] Lo tienen claro. Parlamento Europeo –Parlamento Europeo. Hay que estar muy vacío de escrúpulos para que usted se ponga al frente de un debate a favor de la inmigración cuando los tres principales partidos del Parlamento Europeo le han calificado, por escrito, como xenófobo, racista y supremacista. Y es muy feo para el debate parlamentario, que tanto ustedes dicen defender, que a mí no se me permita recordar la realidad, y es que son los artículos xenófobos que han sido condenados por el Parlamento Europeo, por los tres principales partidos del Parlamento Europeo, del señor Torra. Se les ve el plumero, teniendo que salir desde detrás de la Mesa del Parlamento, incluso, para intentar defender lo indefendible. Pero, bueno, se lo vamos a seguir recordando. No se preocupen. El Parlamento Europeo lo tiene muy claro, quién es usted y qué es lo que ha defendido usted. Pero, en definitiva, ¿a quién han puesto para sustituir a las conselleres que se van? Hombre, pues, para sustituir a la señora Borràs, a otra digna firmante del manifiesto Koiné. No se podía quedar, este Govern de la Generalitat, sin alguien que hubiera firmado de su puño y letra que nosotros somos colonizadores lingüísticos. Yo, personalmente, que vengo de otras partes de Andalucía, soy colonizadora lingüística para la consellera de Cultura. Por tanto, da el perfil. Es usted una digna sucesora de la señora Borràs. Bienvenida a un govern que está a su altura, perfectamente. O sea, de verdad, está usted en el sitio adecuado. Por supuesto que considera que la lengua de la educación únicamente tiene que ser el catalán. Le hacen una entrevista sobre educación y no le preocupan ni los barracones, ni la desigualdad social, ni que Cataluña sea la comunidad autónoma donde el dinero..., una de las comunidades autónomas donde el dinero de los padres más afecte al resultado escolar de los hijos, no, a ella solo le preocupa que siga siendo como única lengua vehicular el catalán. Está usted en el sitio que le toca. Y, por supuesto, a la señora Budó, bienvenida. Ellos hicieron un casting y dijeron: «A ver, ¿quién se ha metido más con el uso del castellano en el Parlamento? La señora Budó, ¿eh?, que ya en el año 2012 decía que: «Albert Rivera parla en castellà al Parlament de Catalunya, una vegada més, y además con faltas de ortografía, que ustedes, para defender el catalán, después lo escriben bastante mal, por cierto, ¿eh?, con varias faltas de ortografía. [[Aplaudiments.]] Pues aquí está la señora Budó. Y, por supuesto, una alcaldesa que dice, que considera que el 35 por ciento de las personas de su municipio no se merecen ser representadas en el ayuntamiento. Y, como el 35 por ciento de los votantes de la Garriga no son votantes de partidos separatistas, pues, que se tienen que aguantar, para que, cuando vayan a su ayuntamiento, se lo vean todo lleno de propaganda separatista. Pues, bien, nosotros, que defendemos también a ese 35 por ciento de votantes no separatistas de su municipio, hemos ido a la junta electoral de zona y –sorpresa, sorpresa– nos han dado la razón, porque ustedes violan los derechos de sus propios ciudadanos, que eso es muy triste: llegar a alcaldesa para violar los derechos de los ciudadanos de tu municipio. Eso tiene que ser... A los que tenemos un poquito de sentimiento de respeto por todo el mundo nos haría bastante daño. Pero supongo que a ustedes no. Pues, bien, bienvenidos al peor Gobierno de la historia. Este Gobierno, al que ustedes se incorporan, desde luego, no están aquí para hacer ningún proyecto social. Probablemente, y ustedes lo saben, le quedan pocas semanas o meses en el Gobierno. Pero vienen ustedes al Gobierno que tiene peores listas de espera de dependencia de toda España. Vienen ustedes al Gobierno que tiene más barracones que cualquier otra comunidad autónoma. Ustedes vienen al Gobierno que tiene 77.000 millones de euros de deuda, 77.000, más de 77.000. ¿Verdad, señor vicepresidente? Más de 77.000 millones de euros de deuda. Vienen ustedes al Gobierno que tiene las tarifas sociales congeladas desde el año 2009. Diez años de congelación de tarifas, en los que las entidades sociales han tenido que ir asumiendo ellas el aumento impositivo, el aumento de los costes laborales, el aumento del precio de la vida. Eso sí, vienen ustedes al Gobierno que rápidamente, ¿verdad?, les concede el tercer grado a sus amigos, los señores Pujol, cuando incluso son fichados y son condenados por corrupción. Ustedes vienen al Gobierno de la desobediencia, pero que no contenta a nadie. ¿Usted ha hecho la reflexión, señor Torra, de que usted va a fracasar para todo el mundo, para todos los catalanes, incluso para los suyos, para los que realmente quieren la independencia? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] El otro día, le veíamos que tenía que casi implorar perdón ante los CDR: «Por favor, no, no me digáis esto. Usted va a fracasar delante de todo el mundo...
Diputada...
Supongo que me tendrá en cuenta el tiempo que me ha quitado antes, supongo, ¿no?
Ja s'ha parat el temps abans...
Ah, vale –vale, vale. Perdón, que no había visto el cambio. Disculpe.
...i ara porta divuit segons. Acabi, si us plau.
Gracias, señor presidente, que no había visto el cambio. Usted va a fracasar ante los suyos. Va a acabar la legislatura y usted a los suyos les va a ofrecer nada, el cartelito que ha sacado antes el señor Bargalló, que, como ellos también se consideran superiores, ellos también pueden sacar cartelitos, pero nosotros no.
Diputada...
Quiero decirle que los nuestros son bastante mejores que los suyos. No es por nada, ¿eh?, pero bueno... No es por nada. [[Aplaudiments.]] Pero, para acabar, están ustedes...
Diputada, ara sí que se li ha acabat el temps.
Bueno, con el recorte suyo, sí. Señores, señoras conselleres, bienvenidas, bienvenidas al Gobierno de la Generalitat, al peor Gobierno de la historia de la Generalitat, un gobierno que seguro...
Diputada, se li ha acabat el temps...
...que está a su altura y un gobierno que va a defraudar a todo el mundo, también a los independentistas, señor Torra, y usted lo sabe. Usted lo sabe, que va a vulnerar nuestros derechos para no conseguir absolutamente nada. Más pronto que tarde, llegará aquí un gobierno que no defraude a todos los catalanes, que priorice las políticas sociales y que tenga que revertir todo el estropicio de gestión, de convivencia y de temas económicos que han hecho ustedes en apenas un año.
Diputada, ara sí. [[Aplaudiments.]] Gràcies, diputada. Digui'm, senyor Carrizosa. Per què em demana la paraula, ara?
Para protestar..., por una cuestión de orden y protestar enérgicamente por el trato que se ha dado a la jefa de la oposición durante su intervención. Es intolerable que por parte de quien esté presidiendo la cámara se interrumpa en reiteradas ocasiones a la oradora, que no hace más que citar textos de libros escritos y de artículos escritos por el señor Torra. Es una intromisión intolerable y una censura desde la más alta posición de la cámara; pervierte la institución parlamentaria el hecho de que no se permita expresar aquello que ya ha dicho el señor Torra en reiterados escritos y en reiterados artículos.
Senyor Carrizosa...
Por favor, pedimos que se respete a los oradores y que se respete a la jefa de la oposición, porque estamos viendo en este Parlamento cosas que no habíamos visto nunca. [[Aplaudiments.]]
Em permeto... [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Un moment, senyora Segovia. Em permeto reclamar aquest respecte i responsabilitat a tots els diputats de la cambra. Ja ho saben. Diputada, quan vulgui.
Sí; per realment demanar que es permeti que el debat flueixi, que creiem que en aquest cas no s'estava incomplint el que havíem acordat entre els diferents portaveus i que realment considerem que hi ha hagut una intromissió excessiva per part de la Mesa del Parlament en el debat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Gràcies, diputada. Senyor Pedret, per què em demana la paraula?
Gràcies, president. Pel mateix motiu que s'ha estat intervenint.
Molt bé.
Nosaltres entenem que l'acord al que s'havia arribat era intentar evitar que, en el debat, els diputats i diputades s'adrecessin faltant al respecte o desqualificant o insultant altres diputats i diputades o membres del Govern. Nosaltres entenem que en aquesta ocasió això no s'ha produït i que, per tant, les interrupcions que s'han reiterat al llarg de la intervenció de la senyora Arrimadas no estaven basades en aquest acord, que crec que s'havia assolit de manera bastant àmplia a la cambra. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Pedret. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Senyor Rodríguez.
Gràcies, president. Exactament en la mateixa línia. Entenem que no s'ha donat cap dels supòsits que vam tractar a la reunió que vàrem tenir els portaveus amb el president en relació amb els insults amb relació a diputats o altres persones. I, per tant, creiem que s'ha incomplert de forma greu l'article 39, que estableix les funcions del president de la cambra, que és la de regular amb imparcialitat els debats. I això, avui, no s'ha fet d'aquesta manera. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En tot cas, em permeto reiterar la crida al respecte mutu i la responsabilitat de tots els membres de la cambra. I, en qualsevol cas, òbviament, atès l'acord al qual vam arribar i que avui vostès hi han fet referència, el que farem és, en el si de la Mesa, i també amb els grups parlamentaris, tornar a revisar l'acord i veure com s'aplica o no s'aplica aquest acord, que..., com s'ha d'aplicar aquest acord. Efectivament, s'ha d'aplicar l'acord que vam prendre tots els grups de la cambra i que a més a més respecta i fa referència al codi de conducta. Efectivament, revisarem com s'aplica aquest acord, que, d'altra banda, li pertoca a la presidència del Parlament arbitrar en cada moment. Seguim amb el debat. És ara el torn del diputat senyor Miquel Iceta, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Quan vulgui, diputat.
Gràcies, senyor president. Molt honorable president de la Generalitat, permeti'm que comenci felicitant-lo, a vostè i al seu Govern, i molt especialment al secretari general d'Immigració, per l'impuls del Pacte sobre la immigració i contra el racisme que tots els grups parlamentaris vàrem subscriure dilluns. I ara sí, ara vaig al debat que ens porta avui aquí. Senyor president, dues conselleres del Govern que presideix es presenten a les eleccions i han dimitit del seu càrrec. Un altre conseller ja ho havia fet fa mesos, pel mateix motiu. Vostè explica els nomenaments i nosaltres li agraïm que ho faci davant del Ple; és la seva responsabilitat. De la feina de les conselleres sortints, no podem parlar-ne gaire, per la curta durada del seu mandat, no perquè no valorem els seus esforços, però menys d'un any no dona per fer un balanç. Aprofitem, en tot cas, per desitjar-los que els vagi bé –no massa, perquè van a eleccions en què competim, però, en fi, que els vagi bé– i aprofitem també per desitjar a les noves conselleres sort i encert en les seves tasques. Vistos els precedents, no podem confiar en que tinguin un mandat gaire llarg, però, com això mai se sap, doncs, per tant, sort i encert. President, des del nostre punt de vista, el seu no és un bon govern; no està proporcionant l'estabilitat necessària, i en la sessió de control ja hem parlat dels efectes negatius d'aquesta sensació de provisionalitat i d'incertesa política sobre les inversions econòmiques estrangeres i, en general, sobre l'economia. Tampoc creiem que la seva tasca de govern tingui el nivell de qualitat que el país mereix i necessita. Ara mateix, sabem que el seu Govern reclama noves dotacions econòmiques al Govern d'Espanya, quan fa poques setmanes els grups que donen suport al seu Govern van unir els seus vots als grups parlamentaris del PP i de Ciudadanos per avortar el debat parlamentari del Projecte de pressupostos generals de l'Estat per al 2019, que incorporava 1.400 milions d'euros addicionals per a la Generalitat i una inversió pública de l'Estat a Catalunya que superava els 2.200 milions d'euros. Potser s'ho podrien haver rumiat una mica abans d'impedir ni tan sols que comencés el debat sobre els pressupostos al Congrés dels Diputats. Precisament pel fet de no comptar amb una majoria que donés suport als pressupostos, el president del Govern d'Espanya va dissoldre les cambres per convocar eleccions generals anticipades. I aquí quina diferència amb el que fan vostès! Vostès es limiten a penjar a la web de la Generalitat el que diuen que podria ser un projecte de pressupost. Vostès ens diuen que tenen aquest projecte, però no han volgut ni aprovar-los al consell executiu ni portar-los al Parlament. Amb això, com bé saben, estan contravenint al que disposa l'Estatut d'autonomia de Catalunya en el seu article 212, que diu el següent: «El pressupost de la Generalitat té caràcter anual, és únic i inclou totes les despeses i tots els ingressos de la Generalitat, i també dels organismes, les institucions i les empreses que en depenen. Correspon al Govern d'elaborar i executar el pressupost, i al Parlament d'examinar-lo esmenar-lo, aprovar-lo i controlar-lo. El text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya estableix de forma taxativa, en el seu article 32, el següent: «El Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat i la documentació annexa es remetran al Parlament de Catalunya abans del 10 d'octubre de cada any, per al seu examen, esmena i aprovació. Com el Govern no va prendre possessió fins al 2 de juny del 2018, enteníem que presentés el projecte de pressupostos més enllà de l'octubre. Però de cap de les maneres podem entendre que no ho faci deu mesos després i per conveniència política. Però almenys en això vostès han estat clars i sincers; ens han dit en seu parlamentària: «No presentem els pressupostos a la cambra, perquè no tenim majoria per aprovar-los. Quan vegem que podem tenir majoria, llavors els presentarem. Però, president, aquest argument, des del nostre punt de vista, no és acceptable, perquè contravé a l'Estatut i la Llei de finances de la Generalitat. Vostès tenen l'obligació de presentar el projecte de pressupostos, i si el Parlament no els aprovés podrien presentar una qüestió de confiança, com va fer Carles Puigdemont o podrien dissoldre el Parlament i convocar eleccions, com ho ha fet Pedro Sánchez. El pressupost és l'eina fonamental per a l'acció del Govern, i la seva aprovació acredita que el consell executiu disposa d'una majoria per governar. President, en la nostra opinió, vostès no tenen dret a fer el que fan, no tenen dret a contravenir a l'Estatut i les nostres lleis. Per governar cal una majoria que vostès mateixos diuen que no tenen; les cent sis votacions perdudes pel Govern al Parlament així ho acrediten. Però el seu problema no és només que no disposen d'una majoria per governar, és que no tenen un horitzó clar de legislatura: ni saben quan volen o podran acabar-la ni saben ben bé cap a on van –o aquesta és la nostra opinió. Perquè quin és l'objectiu d'aquesta legislatura? Fer república? Fer un nou referèndum, donant així per fet que el de l'1 d'octubre no era vàlid? Declarar novament la independència? Acabar desobeint? President, convindria no cometre els mateixos errors que es van cometre els mesos de setembre i octubre de 2017; convindria no malmetre les institucions ni la confiança de la ciutadania en la política. No es comprometin a allò que saben perfectament que no està al seu abast o que comporta conseqüències nefastes per al nostre autogovern i les nostres institucions. Potser estic equivocat, i vostès només volen governar en el marc de la llei, exercint les competències que té atribuïdes la Generalitat, utilitzant el millor que sàpiguen els seus recursos, i pensen fer-.ho tot dins del marc de la legalitat. Tant de bo que sigui així. Però en tot cas, senyor president, també li hem de dir que la gestió quotidiana del seu govern no obté, des del nostre punt de vista, l'aprovat. D'entrada, el seu Govern no compleix ni mandats parlamentaris rellevants ni compromisos adquirits davant la cambra. El Parlament va aprovar un mandat per rebaixar el preu de les matrícules universitàries i per equiparar el preu dels màsters amb els graus, i vostès no ho fan. El Parlament va aprovar que es recuperés la corresponsabilitat de la Generalitat en el finançament de les escoles bressol municipals, i vostès no ho fan. El Parlament va aprovar que es milloressin les condicions de treball i els equipaments de policies i bombers, i vostès no ho fan. Vostès havien d'actualitzar el Decret de menjadors escolars, i no ho fan. Havien de desplegar la Llei de la infància, i no ho fan. Havien d'aprovar un decret llei d'accessibilitat al sistema de salut per reduir les llistes d'espera, i no ho fan. Es van comprometre a aprovar per decret el reglament de turisme, que entre altres coses havia de regular els allotjaments turístics, i no ho fan. Es van comprometre a portar al Parlament un projecte de llei de la ciència, i no ho fan. Vostè mateix havia de proposar els noms dels membres del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts, i no ho fa. Desavinences en el si del Govern impedeixen el correcte funcionament del Centre de Formació Professional de l'Automoció, a Martorell, que ha estat objecte d'una pregunta del nostre grup. La seva activitat legislativa és mínima: només hem modificat tres lleis vigents, dues d'elles a proposta del nostre grup. La patronal del tercer sector es queixa d'infrafinançament dels serveis i reclama una injecció urgent d'entre 600 i 900 milions d'euros per atendre les necessitats més urgents. Segons les dades del Departament de Salut, estan esperant per operar-se 177.976 pacients, un 10 per cent més que a l'abril de 2018, i el temps d'espera és de setanta-dos dies, cinc dies més que quan vostè va ser elegit president. Tot i que les operacions més urgents d'oncologia i cirurgia cardíaca es mantenen dins dels temps de referència estipulats a la llei, han crescut les demores i les persones que esperen per ser operades de pròtesi de genoll i maluc, cataractes i altres operacions menys urgents. Les llistes d'espera de proves diagnòstiques han crescut un 23,5 per cent, ha augmentat en 27.736 persones des de que vostè en va prendre possessió. L'espera mitjana és de setanta-quatre dies, ha augmentat en vint-i-dos dies. Les ressonàncies magnètiques triguen setanta-set dies, vint-i-sis més, i l'ecocardiografia, noranta dies, trenta dies més. I 454.098 usuaris esperen una mitjana de noranta-set dies per ser visitats per l'especialista, si bé cal remarcar que el temps d'espera en ginecologia i al·lergologia s'ha reduït de forma molt significativa. Mentre el seu Govern reconeix que a Catalunya hi ha 350.000 persones en situació de pobresa severa, la renda garantida de ciutadania només té 120.000 beneficiaris. El mes de febrer, 26.104 catalans, als quals els havien reconegut els dos graus més severs de dependència, encara estaven esperant la prestació. President, no crec haver estat exhaustiu, però sí que haver donat prou exemples, amb dades extretes de les mateixes fonts del Govern, que el seu Govern no està a l'alçada, i ja fa deu mesos que desenvolupa la seva activitat. I, per tant, la pregunta que li faria en aquests moments és: president, estan vostès en condicions d'assegurar un govern estable i eficaç? Aquesta crec que és la qüestió més rellevant en el debat d'avui, independentment del respecte que ens mereixen tant les conselleres que marxen com les conselleres que s'hi incorporen. La qüestió és: vostès saben on van?, saben quant de temps poden continuar mal governant en aquestes condicions? Nosaltres creiem que no estan a l'alçada del que el país mereix i necessita. I voldríem que on hi ha incertesa vostès posin algunes certeses; que on hi ha inoperància hi posin eficàcia; on hi ha neguit, posin esperança. I si no poden, senyor president, convoquin eleccions. Sincerament, creiem que el país els ho agrairia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí. Bon dia a totes i a tots; bon dia, president, novament. Avui, ara, m'he de dirigir a vostè per les remodelacions que vostè ha fet al seu Govern, però sí que m'agradaria plantejar una qüestió prèvia. Jo crec que estaríem totes d'acord en que un govern és l'eina, és l'instrument que tenim per a construir el país que somiem, i segurament també estaríem d'acord en que un govern ha de vetllar pels interessos generals i no pels interessos partidistes ni particulars. També estaríem d'acord en que un govern necessita un pla estratègic, uns objectius i una mesura perquè l'opinió pública puga jutjar les seues accions. I finalment també estaríem d'acord en que un govern necessita tirar endavant uns pressupostos, que són l'eina més potent que té per a garantir drets. Com estic convençuda de que m'han acompanyat en aquesta argumentació, vull que m'acompanyen també en la conclusió; i és que vostès, com que no compleixen cap d'aquestes condicions per a ser govern, vostès no són govern: vostès són la mostra més patent del desgovern i del fracàs que ha patit Catalunya des de l'inici de la democràcia. Saben que fins ara nosaltres els havíem anomenat «el govern Torra-Aragonès, però no ens deixen més remei que rebatejar-los, i ara, a partir d'ara, els direm «els senyors del desgovern. Són el desgovern Torra-Aragonès. Un desgovern, a més, que vostès volen exportar com a marca catalana al Congrés i a l'Ajuntament de Barcelona, perquè estan demostrant, a més, que governar Catalunya no és la seua prioritat. Perquè Catalunya, a més, implica molt més que tot això, Catalunya implica molt més que bloqueig, Catalunya implica la responsabilitat de promoure canvis des de ciutats com Barcelona fins a la mateixa Espanya. Però vull ser justa, i jo crec que les coses també s'han de dir pel seu nom: el judici infame i la situació d'excepcionalitat que està patint Catalunya ara mateix ha privat els partits independentistes de la seua primera línia política, dels seus lideratges principals; i això s'ha de reconèixer i s'ha de dir. Ara bé, una cosa és reconèixer aquesta privació de la primera línia dels partits independentistes i altra cosa és que això siga un obstacle per a reconèixer també la incapacitat manifesta que està tenint aquest desgovern a l'hora de resoldre els problemes que té la ciutadania. Miri, vostè va ser investit president el 14 de maig de l'any passat amb una idea força, que era la de tindre un govern efectiu, i des de llavors hem vist tres coses, tres elements molt clars. La primera és que la lluita per l'hegemonia de l'espai independentista es lliurava al Parlament, però també a la Generalitat. Ho hem vist en la batalla per la delegació de vots dels diputats processats pel Tribunal Suprem; ho hem vist en la baralla per la reforma del Reglament, i també del pressupost del Parlament; ho hem vist en la batalla pel relat entre puristes, pragmàtics, entre a veure qui era el primer o l'últim en trair; ho hem vist també en l'intent de control dels mitjans de comunicació públics, i en el fons ho hem vist pel lideratge de Puigdemont i per l'estratègia del no i del bloqueig a tot. I el pitjor de tot és que Catalunya ara mateix ha de seguir pendent de vostès i pagant els plats trencats de la seua paràlisi, de la seua incapacitat i de la seua improvisació, perquè estan vostès instal·lats en una improvisació constant. Ja els ho he dit: jo crec que no hi ha país que aguante tanta inacció com la que està patint ara mateix Catalunya. El segon element que estem veient en aquest any de legislatura és la seua paràlisi. Vostès, quan van arribar les mobilitzacions de la tardor calenta, dels estudiants, del professorat, dels metges, de les infermeres, dels mossos, dels bombers, dels treballadors i de les treballadores públiques, es van sorprendre; ui!, no s'ho esperaven. Carai, això és que no estan tocant de peus a terra ni estan veien com és la realitat. Doncs bé, com sempre, van acabar reaccionant tard i malament. I hem vist que tota la legislatura vostès han anat arrossegant els peus i deixant-se portar per inèrcies. Fins i tot vostès no van començar a parlar d'uns pressupostos fins que va arribar el 29 de novembre i nosaltres vam presentar les deu mesures de Catalunya en Comú Podem per a tirar endavant uns pressupostos i per a negociar uns pressupostos que foren socials i expansius, que estigueren a l'alçada de les necessitats que Catalunya té després d'una dècada d'austeritat i de retallades. Però després de mesos intentant-ho el que vam veure és que vostès no tenien cap interès en aprovar els pressupostos i que estaven més pendents d'altres qüestions. I el tercer element que també hem vist durant aquest any de legislatura és la incertesa a la que tenen sotmesa Catalunya per la seua improvisació i la seua irresponsabilitat. I, just quan Catalunya està en un moment d'excepcionalitat, quan necessita més certeses, quan necessita més claredat, necessita un govern fort, necessita escolta i necessita diàleg, vostès responen amb més aïllament. A mi m'agradaria saber com pretenen tirar endavant totes les polítiques que se suposa que volen fer –perquè fins ara no n'han fet; les volen fer, sempre estan amb el «volem fer–, no sé com ho faran sense els suports parlamentaris suficients. Jo no sé què pretenen fer amb les institucions de Catalunya. Presentarà vostè una qüestió de confiança, ja que ha dit que unes eleccions vostè no les vol veure ni en pintura? Això què vol dir?, que allargarà, estirarà aquesta legislatura fins que les enquestes els donen uns bons resultats i que responguen als interessos partidistes i electorals? Jo crec que no es pot jugar d'aquesta manera amb les necessitats i amb Catalunya. I jo crec que en circumstàncies normals podríem dir que estem davant d'una crisi de govern, tan habitual com a qualsevol lloc quan arriben uns nous comicis i la gent entra i surt. Però és que el que estem vivint des del 14 de maig de l'any passat no és una crisi de govern, és un govern en crisi permanent, i per això nosaltres els diem «els senyors del desgovern. Jo ja no sé què ens queda per veure aquesta legislatura, no sé si finalment Esquerra deixarà caure el Govern perquè s'anticipen unes eleccions, i la veritat és que ja no ens sorprendria absolutament res. I mentrestant, mentrestant el que estem veient és que, més enllà de la realitat dels partits independentistes, hi ha una Catalunya que, malgrat que comencen a donar les xifres macroeconòmiques que hi han brots verds, no arriba a final de mes i a qui ningú resol els problemes del seu dia a dia. Estem veient que la sortida de la crisi es queda com un titular a un diari, però després quan tu vas a determinats barris de Catalunya la pobresa cada vegada és més greu. Segons l'últim informe d'Entitats Catalanes d'Acció Social, un de cada quatre catalans està en risc de pobresa; aquesta xifra arriba al 50 per cent quan parlem de la població amb origen estranger. La precarietat laboral, com si tampoc anés amb vostès..., doncs estem que un 82 per cent dels contractes que es fan cada any són temporals; estem en que un 13 per cent dels treballadors i de les treballadores són pobres i no arriben a final de mes; estem en que un 50 per cent de la gent que està a l'atur ja no cobra cap prestació. Parlem del mercat immobiliari, que es mou entre la inestabilitat i l'abús, i la Generalitat, en lloc de donar-li resposta, què fa? Presenta un decret que és un insult per a les classes treballadores d'aquest país. [[Aplaudiments.]] I també –també– cal parlar del consum de la despesa pública en salut, en educació i en promoció social. Va ser retallada 4.000 milions d'euros entre 2010 i 2014, i el que ens trobem ara mateix és que lluny de revertir les retallades només s'han recuperat 1.800 milions d'euros. Però diré més, l'informe d'ECAS, què diu?, que la Generalitat sembla no haver-se adonat que les necessitats socials són ara més grans, perquè s'ha de tindre en compte la inflació. Per tant, no només no reverteixen les retallades, sinó que tampoc estan posant la despesa al nivell del cost de vida tal com ha pujat ara mateix. I també dos realitats que són dos reptes. Per un costat, està el moviment feminista, que està reclamant des dels carrers que les seues demandes siguin convertides en polítiques públiques; no ho estem veient per part del seu Govern. I per un altre costat, també està el moviment en favor de la justícia climàtica. Ja l'hi he dit abans a la sessió de control: mig centenar d'experts i d'expertes en justícia climàtica han hagut d'unir-se per denunciar la inacció del seu Govern en la lluita contra el canvi climàtic. La veritat és que vostès estan demostrant que la seua prioritat no és governar Catalunya. I això també ho demostra que dues senyores fortes del Govern, la senyora Elsa Artadi, la senyora Laura Borràs, dos pilars del president, surten directes a les llistes electorals i abandonen les seues responsabilitats de govern. Jo no sé si és que ara Junts per Catalunya ha decidit que ja no se defensen els interessos de Catalunya des de la Generalitat o també, en certa manera, estan reconeixent implícitament que és que els interessos de Catalunya també es defensaven a Madrid. La veritat és que el cas de Madrid és sorprenent. Madrid era una pantalla superada, a Madrid no calia anar a negociar res, però, la senyora Laura Borràs concorre a les llistes del Congrés per anar a Madrid; però, això sí, la senyora Laura Borràs diu: «La governabilitat d'Espanya no és cosa nostra. Aleshores, a mi m'agradaria saber a què van a Madrid. Van a Madrid a bloquejar, van a Madrid a bloquejar les taxes universitàries, la regulació dels lloguers, el finançament de les escoles bressol? Jo crec que el seu pla és anar a Madrid a exportar el bloqueig com a política pública, que és el que estan fent a la Generalitat. Aquesta és la seua mesura. Perquè a mi m'agradaria saber que si van a bloquejar, doncs quasi que no hi vagin. I també el cas de Barcelona s'està convertint en la tònica esperada. La senyora Elsa Artadi insisteix que en aquestes eleccions és tan important fer fora Ada Colau de l'ajuntament com la independència. Jo no sé si quan ho va dir estava fent de portaveu del Govern Torra-Aragonés o estava fent de candidata ja de Junts per Catalunya a l'Ajuntament de Barcelona, però la qüestió és que té, pel que veiem, molt en comú amb el senyor Valls i amb el senyor Collboni, perquè els dos han dit lo mateix. Jo crec que hi ha persones que no s'acostumen a que una dona comuna sigui la primera alcaldessa de la capital del país; una dona que no li deu favors a ningú; una dona que planta cara als lobbys; una dona que, per cert, s'ha sotmès dues vegades a una qüestió de confiança –ha sigut valenta, no com vostè, president–, i una dona que ha aconseguit que Barcelona siga la capital de l'Estat que més inverteix en matèria social. Dit això, només em queda donar la benvinguda a les senyores Maria Àngela Vilallonga i Meritxell Budó, enviar-li una forta abraçada a la senyora Laura Borràs i Elsa Artadi i, president, insistir-li en que, si us plau, convoqui eleccions. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Tot seguit, i en nom del Grup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Gràcies. Bon dia. Bon dia, president. Sap molt bé que la CUP no estem satisfetes amb el seu Govern, un govern sense objectius, des del nostre punt de vista, sense projecte de país. I que no només ha abandonat tota ambició republicana, lliurat a batalles de pur simbolisme per amagar la manca de projecte, sinó que també ha renunciat a governar per a la gent d'aquest país, per a les classes populars, per al 23 per cent de la ciutadania que viu al llindar de la pobresa, per a la majoria, per a la gent que tot i treballar no arriba a final de mes, per a les castigades per un sistema depredador. Davant d'una situació de permanent precarietat, d'extrema excepcionalitat, en un estat que ens empresona i reprimeix, caldria esperar del Govern del país tota ambició i compromís, compromís amb les demandes i voluntats populars expressades en múltiples formes: vagues de treballadors del sector públic, de personal sanitari, de l'atenció primària, de bombers, de les dones, de les persones migrades, dels llogaters i llogateres, de les estudiants, de les antifeixistes, de les veïnes de la Costa Brava, de les persones LGTB. I no, vostès no tenen cap intenció de donar resposta a cap d'aquestes demandes. De fet, hem vist tot el contrari. Veiem com la força repressiva del seu Govern coarta drets fonamentals del mateix i al pur estil dels cossos policials de l'Estat. Avui fa quatre nits que la companya Rut, la companya antifeixista, dorm a la presó. Es troba empresonada, i volem aprofitar aquest faristol per dir molt clar que no està sola, que totes som antifeixistes i que volem la Rut a casa. [[Aplaudiments.]] Vostès estan instal·lats en l'independentisme del business, dels sous, de les cadires. Ja s'han repartit el pastís del govern de la corporació? No poden aspirar a trencar amb el règim del 78 si no trenquen abans amb les velles formes de fer política. Ambdós partits han après bé de la vella Convergència: continuisme liberal, cosmètica «progre, molta retòrica i simbolisme, un decorat de cartró pedra. La ruptura passa per treure decorats, i això, des del nostre punt de vista, no passa per Madrid. Volen representar la nova elit política del país i en aquest dur combat partidista practiquen la colonització partitocràtica de les institucions, allò de confondre el partit amb el país. La deserció dels consellers, oblidant deu mesos després el compromís que van prendre, és una nova prova més d'aquesta manca de projecte. Senyor Torra, la fragilitat del seu Govern és pública i notòria. No estan a l'alçada de les circumstàncies, no estan a l'alçada de la gent, del moviment popular que és motor de qualsevol transformació. El Govern efectiu ha perdut tota la seva credibilitat, si és que en va arribar a tenir, i això és un greu problema de país. President Torra, durant la sessió de control ha afirmat que tenen la majoria per governar, que tenen una majoria parlamentària. Deu fer temps que no ens escolta, ja que des del moment de la investidura som a l'oposició i reprovem aquest Govern tant per les seves polítiques públiques, per la repressió per part dels Mossos als moviments populars i per la seva paràlisi en matèria d'acció per a l'autodeterminació. Si no creuen que el Govern de Catalunya és un instrument útil per lluitar pels drets socials, nacionals i contra la repressió; si creuen que es pot mercadejar una conselleria per electoralisme facin un últim servei públic, que per a això som aquí, per parlar clar; deixin-se de retòrica i reconeguin que no saben on van i que per això van marxant. On era el conseller d'Educació quan els Mossos registraven les escoles del país en busca de llaços de qualsevol color? On és la campanya institucional per a la promoció de l'escola pública? Quin és el compromís d'aquest Govern i de la conselleria de Justícia en la lluita contra la corrupció? Com és possible que Oriol Pujol surti al carrer dos mesos després d'haver entrat a presó? Aquesta setmana hem pogut veure una potent campanya d'Escòcia de promoció del país. Quina feina s'està fent des de la conselleria d'Exteriors? L'únic conseller d'Exteriors que tenim és el senyor Borrell, ja que des de la nostra institució no es té cap mena d'iniciativa política. Els veïns i les veïnes del Raval segueixen ocupant la capella de la Misericòrdia per reclamar el CAP; les llistes d'espera als centres sanitaris segueixen cronificades. On és la consellera de Salut? On és el conseller de Territori mentre continua la sagnia dels desnonaments? Les conselleries de Cultura, de Presidència, d'Exteriors han quedat relegades a un segon pla per atendre altres conteses electorals. En sabem alguna cosa del conseller Buch? Encara dirigeix la conselleria d'Interior? President Torra, no tingui cap dubte que quan es culmini el fracàs del Govern d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya el voldran culpar a vostè. No en tingui cap dubte d'això, perquè aquí estem davant d'una lluita de partits. President Torra, sempre serem contundents denunciant que el seu Govern no avança ni socialment ni nacionalment, i sempre serem solidàries i determinades en qualsevol expressió de repressió política de l'Estat espanyol, la pateixi qui la pateixi. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Per això, president Torra, no està sol, tot el nostre suport, avui també...
Diputada...
...per fer front a la repressió de l'Estat. Però també cal que aquest Govern no supediti la seva acció política a aquesta repressió de l'Estat. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya és el torn del diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidente. Quisiera iniciar esta intervención deseando suerte y aciertos a las conselleres que inician una trayectoria política distinta y, por supuesto, también desear suerte y aciertos a las nuevas conselleres que toman posesión. Dicho esto, y antes de analizar la situación del Gobierno y de la política catalana en esta breve intervención que tengo, no puedo resistir a hacer referencia a una cosa, es que no puedo –no puedo. Es que he escuchado al president..., es que están ustedes enamorados de sí mismos, es una... Yo puedo entender que ustedes reivindiquen su gestión de gobierno, es totalmente legítimo, pero la mezcla de autocomplacencia y cursilería con la que se han referido en algunos momentos –con todo el respeto– a la señora Borràs me parece una cosa..., a mí me tiene absolutamente patidifuso, ¿no? Se refieren a la anécdota del Quijote como si fuera un episodio churchilliano de la historia de la política universal. Pues a mí, de hecho..., recuerdo esa anécdota y puede ser un buen episodio, pero a mí..., yo tengo en la cabeza otro episodio de la señora Borrás –insisto, des del profundo respeto hacia ella–, recuerdo uno, es una rueda de prensa; en esa rueda de prensa la señora Borrás dice: «Sí, me llegó el rumor de que me estaban investigando, y como tenía al lado al conseller Buch le dije: “Miquel, ¿es verdad que me están investigando?” Y él me contestó: “Sí, espera, que lo miro.” [[Rialles.]] Y lo dijo. Y ustedes son los listos [[aplaudiments]] , madre mía. Pues enhorabuena. Yo lo único que digo es que debe releer usted El Quijote, porque como sabe usted, seguramente mejor que yo, sabe que El Quijote se convirtió, por un lado, en el final de la novela picaresca, y a su vez la lleva a otra dimensión, y necesita algo de picaresca para superar Los mundos de Yupi en los que sus compañeros la han instalado, porque se va al Congreso... –la tratarán muy bien, yo he estado ahí y lo podrá comprobar–, pero necesitará que todo este merengue, esta autocomplacencia con la que se refieren, pues, superarla. Dicho esto, tres consideraciones generales sobre la intervención del presidente, y creo que las hemos repetido en muchas ocasiones, pero como estamos instalados en un bucle, pues no tengo otro remedio que repetirlas. Primero: en Cataluña no hay presos políticos, eso no lo va a reconocer ninguna institución ni europea ni internacional; pueden repetirlo ustedes hasta la extenuación, no hay presos políticos. Ni en España hay un problema de baja calidad democrática. Somos, según The Economist, una de las diecinueve grandes democracias del mundo, por encima de Francia, de Italia y de otros países que ustedes utilizan muchas veces como referencia. De hecho, si podemos decir que en España hay un problema democrático es porque en una de sus comunidades autónomas, que es Cataluña, es la única comunidad autónoma donde, por ejemplo, no se respeta la neutralidad del espacio público, que se utiliza de modo totalitario al servicio, solamente, de la ideología de la mitad; porque aquí en Cataluña es el único lugar donde no se respeta la neutralidad de las instituciones políticas, al servicio exclusivamente de la mitad de la sociedad catalana. El problema de calidad democrática no lo vamos a encontrar en el Congreso de los Diputados, no se lo encontrará la señora Borràs en el Congreso de los Diputados, lo tenemos aquí, en el Parlament de Catalunya. Una sentencia del Tribunal Constitucional reciente nos lo dice –de esto no ha hablado usted, señor Torra–, que los días 6 y 7 de setiembre se vulneraron gravemente nuestros derechos democráticos como parlamentarios y representantes de la voluntad popular. Eso sí ha ocurrido, eso sí es una vulneración, eso sí es un problema de calidad democrática. Lo tenemos aquí, no en el resto de España, lo tenemos en Cataluña. Dicho esto, sobre lo que se ha comentado, usted ha hecho una reivindicación sobre la acción de gobierno; insistir en las mismas ideas, no hay mayoría parlamentaria sólida; en fin, después de la intervención de la portavoz de la CUP, que creo que ha sido más dura que yo, queda demostrado, una vez más, de forma palmaria, este extremo. No hay un plan de gobierno; yo tenía un listadito también de cosas que han ido incumpliendo, me lo ha robado el señor Iceta –siento coincidir con usted, sé que ahora mismo no le hará mucha gracia, pero en este caso teníamos alguna coincidencia. Ni hay presupuesto, ni hay, por lo tanto, ninguno de los elementos esenciales para que pueda continuar la legislatura, y en consecuencia, como ya le dijimos en la última comparecencia, solo hay dos vías –esta tarde me imagino que se vuelve a debatir sobre ello–: o elecciones o moción de confianza, es lo que en cualquier sistema democrático sano sería la única alternativa –o las dos, en este caso– que podría tener usted, presidente, ante la situación. Muchísimas gracias.
Gràcies, diputat. En nom del grup parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Bon dia president, diputats, diputades. Avui som aquí fonamentalment per dos motius. En primer lloc, per donar la benvinguda a les dues noves conselleres que s'incorporen després d'aquests darrers canvis al Govern, i en segon, des d'Esquerra Republicana, també per fer una crida per conjurar-nos una altra vegada de cara als propers mesos, conjurar-nos –a diferència del que ens deien alguns de l'oposició– a fer un govern encara més fort, més cohesionat, més sòlid davant el nou embat repressiu que arribarà amb la sentència i amb el judici a la democràcia. Som en els moments clau de la història del nostre país i ens toca estar a l'alçada. Però primer m'agradaria donar les gràcies a les dues conselleres, consellera Artadi i consellera Borràs, per la feina feta, per la perseverança i per haver contribuït també a reprendre les tasques de govern després d'un moment tan difícil com el del 155. I desitjar a qui ara els agafa el relleu –consellera Budó, consellera Vilallonga– sort i encerts en aquesta nova i estimulant etapa que enceten, perquè, si en tenen, aquest èxit serà també per a tots. La responsabilitat que tenen a mans les conselleres és immensa, de representar el país, de defensar la seva gent, de defensar les nostres institucions, de lluitar pels nostres drets, per les nostres llibertats, pels interessos de tots els ciutadans, per exercir, al final, el servei públic per a tothom. Feu un pas transcendental per servir al país des d'una de les seves màximes institucions en un moment d'excepcionalitat; una excepcionalitat que s'intensificarà en els propers mesos amb una sentència que sabem que només serà justa si és absolutòria, però que coneixem l'Estat i sabem que no ho serà i que no podrà resistir la temptació de dictar una sentència dura, igual com no ha pogut resistir-se a empresonar i a silenciar els líders polítics catalans, malgrat el desprestigi internacional que això els ha comportat, la degeneració de l'estat de dret i la democràcia espanyola que això els suposa. Cal doncs, que ens reforcem, que ens conjurem, perquè venen temps complicats, i haurem d'estar preparats. Quan arribi la sentència necessitarem, més que mai, un govern fort per fer front al que serà el més dur dels embats contra els vots i contra les urnes, un embat contra la democràcia i contra les llibertats. Necessitarem, deia, un govern fort, un govern de resistència, que guiï una resposta col·lectiva; un govern que defensi els drets i les llibertats davant d'un estat a qui no li importa carregar-se la democràcia per mantenir la unitat del regne. Però aquest país no es quedarà quiet, i necessitarem de nou la comunió de l'1 d'octubre entre les institucions i la ciutadania per combatre els nous atacs que arribaran. Des d'Esquerra sempre hem defensat la importància de recuperar les institucions, de treballar des del Govern per construir la república, la importància que el independentisme sigui present a totes les institucions, per demostrar eficàcia, capacitat de gestió, seriositat i voluntat de governar, sempre, per a tothom. Perquè només així el projecte seguirà creixent. Sabem i sabem bé la diferència entre tenir i no tenir les institucions. El mes de maig, a la investidura del president Torra ja ho vam defensar: aspirem a construir una república on tothom se senti representat, i per això ens cal abraçar tothom. Volem fer govern per fer república i fer república fent republicans i republicanes. I seguim aquí, combinant en el dia a dia la lluita pel nostre horitzó, però treballant a la vegada per construir una societat més justa des del Govern i lluitant per aconseguir la independència d'aquest país, que és l'única manera de veritat de fer un país més net, més just i més lliure. I persistim, malgrat que la repressió no s'atura mai. No n'han tingut prou amb el judici de la vergonya al Suprem contra homes i dones de pau. Ho hem vist aquesta setmana: l'Advocacia de l'Estat i la Fiscalia han demanat que s'investiguin ara votants de l'1 d'octubre –sí, votants de l'1 d'octubre–; hem vist la Junta Electoral Central posant límits a la llibertat d'expressió als mitjans públics. Podem tenir eleccions lliures, com les que ens venen ara, quan es limita la llibertat d'expressió als mitjans de comunicació públics?, quan hi ha candidats empresonats? On és la democràcia amb restriccions al debat i a l'espai públic? És també per això que necessitem un govern fort i compromès, resistent; que necessitem uns ajuntaments republicans aquesta primavera; que necessitem una majoria parlamentària sòlida per afrontar els mesos que venen. També davant dels atacs de la dreta més extrema, que ens amenaça cada dia amb un nou 155; que ens amenaça fins i tot d'intervenir-nos directament, sense 155, sense embuts. Els hem de frenar, i necessitem tots els demòcrates al mateix costat. És per això que caldrà ser més i més forts cada dia, i a tot arreu. Demostrar-nos i conjurar-nos, créixer, convèncer, acollir, persuadir que l'alternativa de tots és groga i lila, i es diu «república catalana. I ho volem així perquè com a partit i com a grup parlamentari defensem el republicanisme com una eina per dotar-nos d'un país socialment més just, políticament més lliure i nacionalment lliure. La nostra aspiració política no és una república perquè sí. Volem una república per obrir el país, per garantir els drets de tothom. Volem la independència per construir un país millor. No és un objectiu en si mateix, no tot acaba aquí. La república és on tot comença. S'hi sintetitzen totes les lluites que compartim, drets i més drets, els drets de tothom; també civils i polítics, i també socials. Una república per a tothom, inclusiva, constructiva, una llar. Constructors del país com ho van fer els nostres avis i els pares després, construint ciutats, pobles, carrers gairebé del no-res, amb les mans, construint comunitat, construint cultura, construint país, pas a pas. Teixint xarxa amb tothom, vingui d'on vingui i parli la llengua que parli, sigui quin sigui el seu origen. Som els que volem sumar tothom, perquè la nostra màxima és que som un sol poble. I ho seguirem sent, malgrat alguns, malgrat tot. Volem ser un sol poble, com ho vam ser amb la immersió lingüística, que van fer néixer les famílies de Santa Coloma de Gramenet per garantir un futur dels seus fills amb igualtat. Volem sumar perquè només s'avança sumant veus, amb diversitat, amb pluralitat. Ens enriquim com a societat i ens complementem, sempre. I precisament per això governem també per a tothom, treballant per tothom, amb un govern de tots. Mai deixarem ningú al marge per motius ideològics, polítics, per cap motiu. Res justifica l'exclusió, malgrat que alguns, si governen, sí que ho voldrien fer. Ho hem dit sempre: volem construir un govern que treballi per tothom, vingui d'on vingui i pensi el que pensi. Davant d'aquells que diuen que no donaran ni aigua a la meitat dels catalans, la nostra proposta és la d'aigua per a tothom. Nosaltres demostrem cada dia que treballem per tothom, fins i tot per aquells que ens volen a la presó per pensar com pensem. Construïm un govern que fa, que proposa, que aprova, que lluita. No som dels que bloquegem, dels que prohibim, dels que censurem ni dels que empresonem els que pensen diferent que nosaltres. I sabem, i ho tornem a dir, que la república és l'única manera de garantir els drets polítics col·lectius i individuals de tots els ciutadans de Catalunya. Sabem que no és fàcil, som en un govern de coalició, amb dues forces que tenen plantejaments ideològics molt diferents, que sovint han defensat projectes diferents, però que són capaços de crear un executiu conjunt i treballar coordinadament, per sentit d'estat i per un objectiu compartit: la construcció d'una república catalana. El Govern ens el vam guanyar a les urnes, el Govern que volem, que treballa per tothom, que defensa una escola pública que permet als nostres fills no només tenir coneixements acadèmics, sinó també esperit crític, que faci dones i homes lliures per demà. Precisament per això volem desplegar la renda garantida, precisament per això vam bastir un projecte de pressupostos on tres de cada quatre euros es destinaven a polítiques socials. Treballem, doncs, per garantir i blindar els drets socials de tot el país, per millorar les condicions de vida de la ciutadania, convençuts com estem que la lluita pels drets nacionals és indestriable, sempre, de la lluita pels drets socials. Seguim i seguirem bregant per blindar els drets socials del país. Preparem-nos per blindar també els drets nacionals. Amb la sentència de l'1 d'octubre, el moment serà transcendental. Ens necessitem tots i haurem de saber estar a l'alçada. I recordeu, recordem que no renunciarem mai als nostres objectius polítics ni a la via pacífica i democràtica. Sempre brandarem la bandera del diàleg, perquè el futur d'aquest país només passa per les urnes. De fet, les urnes són l'únic camí que coneixem, i és el que recorren els demòcrates arreu. És l'únic camí per decidir, per unir-nos en la presa de decisions com a col·lectiu, per donar resposta a les inquietuds dels ciutadans. Nosaltres som els del sí a una república, però sobretot som els del sí a donar respostes als anhels de la gent. En definitiva, som els del sí a la democràcia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Eduard Pujol.
President Torrent, president Torra, consellers, senyores i senyors diputats, bon dia. D'entrada, convençuts que la millor cortesia parlamentària és la que es practica, una primera pregunta a la senyora Arrimadas: per què al president de la Generalitat de Catalunya, el president Torra, no hi ha manera que li diguin «president i sempre li diuen «senyor? Tant els costa, dir «president de Catalunya, «president Torra? És una pregunta que m'ha vingut al cap. És estrictament cortesia parlamentària, allò que vostès no practiquen. Des del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, sí que practicarem aquesta cortesia parlamentària: felicitem les noves conselleres del Govern d'aquest país, les senyores Meritxell Budó, la senyora Maria Àngela Vilallonga. En la mateixa línia i amb el mateix to, agraïm la feina feta a les conselleres Elsa Artadi i Laura Borràs, la seva feina al capdavant dels departaments de la Presidència i de Cultura. Presidència, que sempre és un bon motor, és un motor del bon govern, i més en una situació excepcional de repressió, de presó, política i d'exili, exactament presos polítics, exili –sí senyor, presos polítics i exili–, i de represa després del malèfic 155... De fet, a la consellera Artadi se li ha d'agrair l'esforç que va mostrar en tot moment per impulsar el diàleg amb el Govern espanyol, per concretar-lo, per definir-lo, per fer-lo asseure a la taula, fins que, president, el PSOE va sortir cames ajudeu-me, perquè es demanava alguna cosa tan complicada com un relator, algú seriós que pogués aixecar acta del que es parlés i s'acordés i que després no es pogués dir exactament el contrari. Doncs bé, consellera Artadi, avui li agraïm la feina i aquesta aposta pel diàleg i que aquest diàleg també arribi a la ciutat de Barcelona. Si analitzem els últims nous mesos al capdavant de Cultura, un altre «gràcies. Encara que el senyor Fernández ens trobi endolcits, doncs bé, a mi em ve de gust dir-li «gràcies en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, perquè, amb la sensibilitat de la consellera Borràs, Cultura ha esdevingut –i per a un país com el nostre és molt important– un espai d'una enorme sensibilitat i d'una enorme potència, un pilar bàsic per al país. La veritat és que des de Cultura s'han fet moltes coses i s'han fet molt bé. I el país –no pas aquest país imaginari que projecten alguns mitjans i que projecten alguns partits, sinó el país que viu i que batega– ho sap. És per això que reivindico o reivindiquem –reivindiquem– la feina feta pel conjunt del Govern, i és per això que lamento..., sí, lamento, lamentem el festival de tòpics dels portaveus que m'han precedit, perquè avui han sortit tots els tòpics, tots els que eren previsibles en temps de campanya electoral, en temps d'eleccions. Les eleccions són a tocar, un cicle important... Bé, doncs vostès no han fallat al manual i han sortit tots –tots–: els tòpics del PSOE, del PSC, de Ciutadans, del PP..., en definitiva, de la tropa, de la colla del 155. I avui també un atac de preelectoralisme dels comuns, que agafant el manual avui tocava el capítol VII de les obres completes del «no a tot, manual que, pel que veig, també és a les prestatgeries de la CUP. Per cert, sobre el tema que la CUP ha posat sobre la taula de debat, la detenció de la Laura, la presó provisional és a petició de fiscalia, el jutge hi accedeix i la decreta. Si algú decideix obviar que la presó la decreta el jutge i apunta el Govern o la policia, pot ser o bé per desconeixement, que no deu ser el cas, o bé per la voluntat d'anar contra el Govern. És una llàstima, perquè nosaltres mantenim la mà estesa, perquè, si us plau, recordin sempre que el sistema judicial que sovint els persegueix és exactament el mateix sistema judicial que ens persegueix, és el sistema judicial que empara la repressió. Dit això, fa dies o fa anys, millor dit, fa anys, es parlava d'una certa desafecció, desinterès per la política. Bé, doncs aquesta desafecció i aquest desinterès segurament derivaven de plens com el d'avui, amb actuacions com la que avui ha tingut l'oposició, amb un debat estèril, de tòpics, repetit, poc interessant... Oposició previsible, arguments vells i gastats, la cançó de l'enfadós, crítica estèril al Govern, crítica sobrera... Però tot això té una part positiva, i és que ens ha deixat una certesa: la certesa que aquest país, president, només pot estar governat des del centre, està governat des del centre, pel centre, perquè ocupa la centralitat política. I en aquest país la centralitat política l'ocupa..., l'ocupem Junts per Catalunya i Esquerra Republicana; és el Govern Torra qui ocupa bé la centralitat política. Per tant, la certesa és que aquest país només pot, només ha d'estar governat per qui té, per qui demostra la mentalitat de govern, la necessària mentalitat de govern. I a l'oposició vostès tenen moltes virtuts; d'entrada, respecten un electorat respectable i legítim, però avui han demostrat, tots, una vegada més, que no són, que no ocupen la centralitat, aquella centralitat que és necessària per governar un país. Sobre el canvi de govern. No es fa per debilitat, sinó precisament perquè les dues conselleres que cessen tenen un enorme potencial polític, i és bo de ressenyar-ho, i estan compromeses amb aquest projecte de centralitat de país. I certament les noves conselleres –les noves conselleres– tenen molta feina per endavant, una feina complexa i gens agraïda, en els temps de recessió democràtica que vivim. Potser per això el seu nomenament no suposa –i aquesta és la clau– un canvi de caràcter de l'executiu, al contrari. El Govern de Catalunya manté el seu caràcter i la seva personalitat i la seva voluntat de governar, fortalesa en la defensa de les llibertats, concreció i rigor en les polítiques del dia a dia. L'oposició ha deixat la defensa de les llibertats i dels drets bàsics elementals de la gent d'aquest país, els ha deixat, els ha derivat estrictament a mans del Govern, i el Govern no defallirà en l'exercici d'aquestes responsabilitats. Aquest, doncs, és un canvi estrictament operatiu que dona sentit a la bona feina feta i al seu reconeixement dins el Govern. I al marge de l'obra concreta del conjunt del Govern, d'haver resolt queixes importants i raonables a la sanitat, on s'han resolt, a l'assistència primària, on s'han resolt, també s'ha trobat l'acord del sector del taxi; era difícil, però també s'ha fet, també s'han resolt bé les peticions de la funció pública, s'han resolt, s'hi ha sigut. I després hi ha una acció estratègica, i miro especialment el conseller Puigneró. És molt important el salt que s'ha fet en aquests mesos en l'impuls de les polítiques digitals. Catalunya torna a ser davant. És molt notable l'impuls que s'està concretant en el desplegament de la fibra òptica, en protegir i potenciar la posició estratègica que Catalunya s'ha guanyat en la creació digital. I això n'hi ha que ho obvien, que no ho volen sentir, que no ho reconeixen, que no ho diuen. Per tant, que ho neguen. És molt important aquesta altra política social. Som atractius, el país és atractiu, torna a ser atractiu per captar i atreure les noves fàbriques del talent del segle XXI. I al marge d'haver sortit del FLA, que també n'hem sortit, al marge de la concreció i de les solucions de qui governa, estem convençuts que la consellera Budó i la consellera Vilallonga mantindran aquesta línia i aquesta actitud, diàleg i fermesa, que caracteritza el Govern del president Torra. Perquè el Govern apunta als mateixos objectius com fins ara, i com ara, per desgràcia, constatem que al Govern Torra li tocarà continuar defensant la llibertat, la democràcia i el benestar –el benestar– del conjunt de ciutadans de Catalunya, amb un panorama gens fàcil, amb el PSOE girat d'esquena, amb el PSC que no sap dir que no ni a la de tres al 155 –tant de bo sortís, en alguna hora, en aquest debat, una veu nítida dient que no, que no el volen, el 155, encara que sigui contradient Pedro Sánchez. En aquest debat també constatem la dificultat de governar sols, en el sentit que el PSC és Borrell, en gran, i Borrell és el PSC en petit; que la cabra tira al monte i que el Partit Popular, una vegada més, continuaran permanentment al servei de tot el que sigui anar contra Catalunya, que és un tret que identifica també la voluntat de govern..., o la voluntat d'oposició, millor dit, del partit de Ciutadans. Acabo amb una reflexió final. El Govern de Catalunya ha d'ocupar la centralitat i el Govern de Catalunya ocupa la centralitat política. Per tant, president Torra, endavant. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Un cop han intervingut els grups... [[Laura Borràs i Castanyer demana per parlar.]] Sí, senyora Borràs? [[Laura Borràs i Castanyer intervé sense fer ús del micròfon.]] Ho fem al final, com sempre, del debat, diputada. Ara, un cop acabada la intervenció dels grups i els subgrups parlamentaris, és el torn, de nou, del president de la Generalitat. Quan vulgui.
Molt bona tarda de nou. Faré uns comentaris particulars a cada grup i després, ja que alguns dels grups s'han referit a l'acció de govern, a mi m'agradaria, doncs, explicar-los què és el que ha estat aquesta acció de govern, davant d'algunes crítiques que considero absolutament injustificades i molt més enllà. Al Grup de Ciutadans. La cap de l'oposició ha parlat de fracàs. I jo penso que en la història contemporània d'aquest país no hi ha hagut un fracàs més colossal que el seu, que el fracàs de la senyora Arrimadas. Ha sigut un fracàs realment extraordinari, magnífic, en el sentit de que ha dilapidat una victòria electoral com ningú l'havia dilapidat en aquest país. No només això: ha estat incapaç de crear una majoria al seu voltant, de governar. I no només això: se n'acaba anant a Madrid. Per tant, si hem de parlar de fracàs, como no habíamos visto nunca, hem de parlar del seu, de fracàs. I jo li voldria dir també, senyora Arrimadas, que jo no em considero en absolut un polític que està sol, al contrari. I aprofito i vull agrair a tota la ciutadania de Catalunya, a tot el moviment independentista, des de molts punts de vista i des d'aquella transversalitat, el seu suport per la querella que ha instat la fiscalia per desobediència, a instàncies de vostès, del Grup de Ciutadans, recordem-ho. Per tant, moltíssimes gràcies per totes les mostres de suport. Al senyor Iceta, que li diria que segueix insistint en que presentem una qüestió de confiança o convoquem eleccions. Bé, com sap, aquestes són dues de les opcions que tinc jo com a president de la Generalitat i que no utilitzaré. Vostès tenen, com a oposició, i si creuen comptar amb el suport majoritari dels altres grups de la cambra, la possibilitat de presentar una moció de censura. Per exemple, vostès podrien presentar la senyora Arrimadas com a presidenta de la Generalitat, si no se n'anés a Madrid, és clar. O el Grup de Ciutadans el podria presentar a vostè com a president de la Generalitat, si no fos que el Grup de Ciutadans vol que vostè dimiteixi pel que va dir sobre el referèndum de Catalunya. Que, per cert, el vull felicitar. Que vostè digués públicament que amb un 65 per cent dels ciutadans de Catalunya havíem de trobar una solució democràtica em sembla que és un pas molt endavant, que retorna a vells postulats socialistes. Vostè mateix el 2012, doncs, ja ho assegurava. I, per tant, bé. El que sí que li agrairia és que no faci com Groucho Marx, que si no li agraden els meus principis, en tinc d'altres, i que, si vostè creu que amb un 65 per cent realment hi hem de trobar una solució democràtica, ho defensi –ho defensi. Cregui'm, nosaltres no estarem d'acord sobre el 65 per cent, però ens sembla un pas important i li donem tot el suport. Però, vaja, perquè vostè es presenti com a president de la Generalitat ha de comptar amb el vot de Ciutadans i de la resta de membres de la cambra, però si creu que pot aconseguir aquesta majoria, doncs endavant. Al Grup d'En Comú Podem. Vostès han parlat de debilitat del Govern, del Govern en crisi, eh?, del Govern del desgovern, no? Deu ser un govern de desgovern molt molt estrany, molt molt peculiar, perquè nosaltres hem vist passar per davant dos presidents del Govern espanyol, imaginin-se, no?, des d'aquest Govern que està en aquesta crisi permanent. I permeti'm també que li digui que, per parlar de fortaleses, doncs, jo també hagi de recordar-li, eh? –i no ho hauria fet si vostè no hagués fet aquesta intervenció– que tres diputats del seu grup, de vuit, tres de vuit, que és pràcticament la meitat del seu grup, doncs, han hagut d'abandonar el seu grup perquè no estaven d'acord amb els seus postulats. Vull dir que parlar de fortalesa o de debilitat, de les forces internes... Potser –potser– no són el millor grup per recordar-nos-ho. Als amics de la CUP els vull agrair la seva intervenció, crítica, naturalment, però recordar-los que jo tinc la mateixa ambició que el primer dia, que el primer dia que vaig fer el discurs d'investidura, la mateixa. I els ho repeteixo: si jo penso que en un moment determinat no puc portar aquest país a la independència dimitiré. I que els drets socials, per mi, són el motor de canvi republicà. I després espero que, amb la relació d'accions de govern que ara els traslladaré, se n'adonin que efectivament aquest és un govern que aposta, i ho fa d'una manera absolutament determinada i decidida, per les polítiques socials. Al diputat del PP, escolti'm, ni merengue ni autocomplaença; educació, se'n diu educació, eh? I, per tant, si vostès no estan acostumats, doncs, a aquests termes de cortesia parlamentària i a una certa educació, permeti'm que li digui que més aviat és el seu problema. I segur que després la consellera Borràs, que s'ha sentit al·ludida, doncs, ja li dirà lo que li hagi de dir, també, suposo que amb un somriure. També li torno a recordar el mateix: si vostè creu que aquest és un govern dèbil i que hi ha una majoria alternativa, doncs, endavant, eh? Segurament vostès, amb els seus quatre diputats, seran decisius per conformar una majoria alternativa, probablement amb un pla de govern en què puguin posar-se d'acord amb Ciutadans i amb comuns. I, per tant, els animo a tirar endavant aquest projecte. En canvi, als amics del Grup Republicà i de Junts per Catalunya, gràcies pel vostre suport a aquest Govern, perquè vosaltres demostreu que sí que hi ha aquesta majoria; vosaltres sí que demostreu, amb el vostre suport, que sí que aquest Govern compta amb un pla de govern i que el tirarem endavant. Perquè tenim el vostre suport de cada dia. I jo, vist que vostès, doncs, malauradament, han entrat en el fons del debat, que es tractava de valorar la nova consellera de Presidència, la nova consellera de Cultura, les polítiques culturals i les polítiques de la Presidència, i han aprofitat aquest debat –ho entenc, eh?, estem en període electoral– i, per tant, doncs, vostès han volgut portar aquest debat a altres termes, doncs, em permetran que els faci una relació de totes les accions de govern, succintes, que hem tirat endavant durant tots aquests ja deu mesos i escaig d'aquest Govern tan dèbil, hi insisteixo, que ha vist passar dos governs de l'Estat espanyol i que estarà aquí governant perquè si tu no governes et governen. En matèria d'igualtat, hem invertit 32 milions d'euros aquest any per erradicar les violències masclistes, en el marc del segon Programa d'intervenció integral, que inclou més de cent actuacions. Hem presentat el Protocol de seguretat contra les violències sexuals en entorns d'oci, en un treball de col·laboració entre l'Institut Català de la Dona i Interior. La Generalitat preveu formar més de tretze mil persones per lluitar contra les violències sexuals en entorns d'oci. S'ha posat en marxa l'Observatori Català de la Justícia en Violència Masclista, que analitzarà la resposta judicial i les mesures penals per violència masclista. I s'ha aprovat una guia per la incorporació de la perspectiva de gènere en els contractes públics per promoure la perspectiva de gènere en la contractació pública. En matèria de governs locals, s'han celebrat bilaterals amb Barcelona, l'Hospitalet i l'Aran, i en aquest darrer cas s'ha arribat a un acord de finançament, com saben, i un compromís per tancar un sistema de finançament estable abans que acabi l'any. Hem celebrat una sessió del Govern executiu a l'Aran, ratificant al síndic l'acord de finançament per una validesa de cinc anys, que dona una estabilitat com no havia tingut fins ara al Consell General. S'ha fet un acte, el primer acte, de la nova vegueria del Penedès, que va aplegar tots els alcaldes del Baix i l'Alt Penedès, el Garraf i l'Anoia, els presidents dels consells comarcals i la plataforma pro vegueria Penedès, i el Govern, ho saben, s'ha compromès al seu desplegament. En matèria d'esports, s'ha posat en marxa l'oficina olímpica del projecte Pirineus -Barcelona per als Jocs Olímpics i Paralímpics d'Hivern de l'any 2030. S'ha determinat que la direcció de l'oficina recaigui en la comissió delegada, integrada per membres de la taula, i els treballs tècnics els farà Ferrocarrils de la Generalitat. La Generalitat i el Comitè Olímpic Espanyol havien rebut l'informe favorable del Comitè Olímpic Internacional. En matèria de finances públiques, s'ha tancat el 2018 amb un dèficit provisional del 0,38 per cent, 833 milions d'euros, complint l'objectiu d'estabilitat per segon any consecutiu. El Govern ha exposat el contingut de l'avantprojecte de pressupostos per al 2019, amb total transparència; la despesa corrent dels departaments responsables dels serveis públics fonamentals supera els nivells anteriors a la crisi, i s'hi incorpora per primer cop un conjunt de cinquanta-dos indicadors de benestar i progrés social. S'està preparant el pla de contingència per garantir la prestació dels serveis públics fonamentals a Catalunya durant el període de pròrroga pressupostària. S'ha pactat un increment salarial del 2,75 per cent per al 2019, per als treballadors i treballadores de la Generalitat, i s'ha arribat a un acord amb els sindicats per al retorn de les pagues extres als treballadors públics. En l'àrea d'exteriors i reptes globals, s'ha reiniciat el desplegament de les delegacions del Govern a l'exterior, un cop aixecat el 155; s'han reobert les delegacions del Govern al Regne Unit i Irlanda, Alemanya, Itàlia, França, Suïssa i els Estats Units d'Amèrica, i s'ha aprovat ja una segona fase amb la creació o reobertura de les de Portugal, Líban –Beirut–, Suècia –Estocolm–, Europa Central i de l'Est, Països Bàltics. S'ha reactivat el procés d'elaboració del Pla nacional de l'Agenda 2030 per al desenvolupament sostenible. S'ha declarat Catalunya port segur, i creat un grup de treball per acollir vaixells de rescat a la Mediterrània. S'ha aprovat el Pla anual de cooperació al desenvolupament per al 2018 –32 milions llargs d'euros–, i s'ha elaborat el Pla director de cooperació al desenvolupament 2019-2022. En matèria de seguretat, s'ha fet efectiva la plena integració dels Mossos d'Esquadra al Centre d'Intel·ligència contra el Terrorisme i el Crim Organitzat, el CITCO; alhora, també s'està treballant en la millora dels procediments del cos de Mossos d'Esquadra davant d'un atemptat terrorista i en la consolidació del protocol de detecció de radicalització islamista. S'ha posat en marxa el dispositiu policial Ubiq per augmentar la seguretat al districte de Ciutat Vella de Barcelona; suposa un increment rellevant de patrullatge preventiu i uniformat en aquelles zones amb especial incidència de robatoris i tràfic de drogues. S'ha aprovat el decret llei que autoritza la creació de 750 places del Cos de Mossos d'Esquadra i 250 places del Cos de Bombers de la Generalitat de Catalunya quan feia sis anys que no se n'havia convocat cap. En l'àmbit educatiu, s'ha signat el Pacte contra la segregació escolar, impulsat pel Síndic de Greuges conjuntament amb el Departament d'Educació; s'ha modificat el decret d'admissió d'alumnat per afavorir la igualtat en l'accés del sistema educatiu; s'ha posat en marxa la comissió rectora del sistema de formació i qualificació professionals, es posa en marxa un nou model de formació professional dual per al proper curs 2019-2020, s'han convocat a oposicions un total de 5.005 places de cossos docents –5.000 noves places de cossos docents. En matèria de salut, fruit de l'acord amb els professionals –deuen recordar que hi havia una vaga que vam saber, doncs, aturar–, s'ha acordat destinar gairebé 100 milions addicionals d'euros per a atenció primària i per millorar les condicions dels professionals. S'han destinat prop de 70 milions per a l'atenció a la salut mental de la població infantil i juvenil el 2018: un increment del 78 per cent des del 2011 que s'emmarca en el Pla director de salut mental i d'addiccions 2017-2019. S'ha creat el model d'atenció a l'endometriosi a Catalunya, i s'ha elaborat el protocol de seguiment de l'embaràs a Catalunya per reforçar la visió de gènere en l'àmbit de salut. S'ha inaugurat el nou CAP a la Mina, pioner en la nova estratègia d'atenció primària i salut comunitària, amb una inversió de 9 milions d'euros, i s'ha començat la construcció del nou CAP Santa Eulàlia a l'Hospitalet de Llobregat, a més a més de, com saben, les obres del nou hospital de Viladecans, amb una inversió de 61 milions d'euros, una actuació que permetrà triplicar la superfície actual del centre. En l'àrea d'habitatge, s'ha aprovat el Decret llei de mesures urgents per millorar l'accés a l'habitatge. La normativa busca un triple objectiu: fer front al dèficit d'habitatges de protecció pública de lloguer, tenir més instruments per combatre les situacions d'emergència i els desnonaments i propiciar una moderació de preus de lloguer dels habitatges lliures. L'Institut Català de Finances i l'Agència de l'Habitatge de Catalunya van acordar, en la primera mesura del Consell Executiu, destinar 250 milions d'euros a la construcció i compra d'habitatges de lloguer social. S'ha inaugurat la nova línia 10 Sud del metro de Barcelona, amb les noves estacions de Foneria i Foc, que donen cobertura de metro als barris de Marina de Barcelona, i està en servei la nova estació de Provençana de la línia 10 Sud del metro a l'Hospitalet. S'ha aprovat l'Estratègia del patrimoni natural i la biodiversitat de Catalunya, document que marcarà l'acció de govern en aquesta matèria fins al 2030. S'ha aprovat el decret llei per a la creació del nou ens públic que gestionarà la xarxa d'abastament d'aigua del sistema Ter-Llobregat, l'Ens d'Abastament d'Aigua Ter-Llobregat. En matèria cultural, s'ha reforçat la transversalitat de la cultura, amb la celebració d'un Consell Executiu específic de la transversalitat de les polítiques culturals del Govern. Hi ha en marxa 208 actuacions transversals. S'ha constituït el Consell de la Mancomunitat Cultural, conjuntament amb les diputacions de Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona, i s'ha celebrat una nova edició de la campanya «Fas sis anys, tria un llibre, on creix la participació dels infants –fins a més de 35.000 infants– i de llibreries. En matèria de justícia, s'ha estat treballant en l'Avantprojecte de llei integral de memòria democràtica de Catalunya per garantir els principis de justícia transicional promoguts per les Nacions Unides, és a dir, el dret a la veritat, la justícia i la reparació i les garanties de no repetició. S'ha entregat a les respectives famílies les restes de les quatre primeres víctimes identificades amb el programa d'identificació genètica. S'està treballant en l'Avantprojecte de llei per fomentar la mediació en conflictes familiars. S'ha aprovat el Projecte de llei de modificació del llibre quart del Codi civil de Catalunya per permetre que les persones amb discapacitat sensorial facin testament sense testimonis. En matèria de treball, afers socials i famílies, s'ha anunciat l'impuls del Pacte nacional per a les persones amb discapacitat. El pacte –que és personalment una de les meves prioritats– ha de ser una eina que abordi, des del punt de vista legislatiu, pressupostari i de polítiques públiques, tots els reptes que tenen els ciutadans amb discapacitats, perquè aquest és un país on tots els ciutadans tenen el mateix dret. S'han incrementat 7 milions i mig els fons propis de la Generalitat destinats als centres especials de treball, fins a arribar als 42 milions i mig, per minimitzar la pujada del salari mínim, i s'ha arribat a un acord amb el Cocarmi per reforçar les polítiques d'inserció laboral de les persones amb discapacitat. S'ha presentat la primera estratègia catalana per a l'acollida i la inclusió de joves emigrants sols, i s'han destinat 10 milions i mig d'euros addicionals per atendre l'arribada massiva d'aquests joves. Recordem que l'any 2018 en van arribar més de 3.500; només en el que portem d'any, n'han arribat 400. S'està impulsant el nou Codi d'accessibilitat de Catalunya. S'han destinat 42 milions –gairebé 43– per a la renda garantida de ciutadania, que ja té més de 120.000 beneficiaris, i s'ha presentat el projecte de nou decret de regulació de la renda garantida de ciutadania, que amplia el perfil de beneficiaris per incloure víctimes de violència masclista i modifica els requisits per compatibilitzar-la amb altres ajuts i amb contractes a temps parcial. I s'ha dotat el món local de 230 milions d'euros en matèria de serveis socials i polítiques d'igualtat a través dels contractes programa de serveis socials. Per l'activitat econòmica: fins al tercer trimestre del 2018 –darreres dades disponibles– l'Institut Català de Finances ha finançat 1.097 empreses, per import de més de 375 milions d'euros. S'han creat noves línies de finançament per a projectes d'economia verda i per a habitatge destinat a lloguer social, i s'han invertit 4 milions i mig de capital risc en cinc empreses. S'ha presentat el Pla de màrqueting turístic i el Pla estratègic de turisme per al període 2018-2022, s'està redactant la llei que regularà les àrees de promoció econòmica urbana, per promoure el comerç a les nostres ciutats de la mà dels ajuntaments i de les associacions que les representen. S'han realitzat missions comercials a l'Argentina, als Estats Units, a Ghana i Lagos, a Hong Kong, a Amsterdam i a Corea del Sud. S'ha creat la iniciativa «Catalonia Exponential, per aplicar la innovació de Silicon Valley a les empreses catalanes. En matèria de coneixement, s'està redactant el Pacte nacional per a la societat del coneixement. S'ha constituït el plenari i la taula permanent, i està previst que al mes de desembre s'hagi elaborat la proposta final del pacte, que definirà vint objectius de país: així com vam ser capaços de liderar la Revolució Industrial, així com vam ser capaços de fer el Pla descentralitzat d'universitats catalanes, ens toca ara liderar també el nou repte de la revolució del coneixement. S'han convocat 149 places de personal docent investigador en el Pla Serra Húnter, 98 projectes de doctorat industrial en marxa i la tercera convocatòria del programa «Indústria del coneixement, dotat amb 3 milions i mig d'euros. En matèria de polítiques digitals, s'ha prioritzat acabar el desplegament de la xarxa pública de fibra òptica, que connectarà totes les capitals de comarca el 2020, i fer arribar la banda ampla a tots els municipis de més de cinquanta habitants el 2023. Perquè aquest país necessita comunicacions: necessita comunicacions terrestres i necessita comunicacions digitals. Si volem tenir un país equilibrat i sostenible, això és el que ara més ens demana: apostar per la fibra òptica és apostar per equilibri territorial i per cohesió social. La Generalitat i les quatre diputacions han signat el Compromís nacional pel desplegament de la fibra òptica. El Govern ha aprovat l'Estratègia 5G de Catalunya, que preveu el desplegament de la propera generació de telefonia mòbil arreu del país. S'ha celebrat el Mobile World Congress, l'esdeveniment tecnològic més important del món, amb nous rècords: ha estat el millor de la història. I s'ha recolzat l'Smart City Expo World Congress, la fira més important del sector smart city. En matèria d'agricultura, ramaderia, pesca i alimentació, s'ha impulsat el nou model pesquer de Catalunya. S'ha aprovat l'Estratègia marítima de Catalunya, horitzó 2030, i el nou Decret de governança de la pesca professional, que ha permès aplicar una gestió conjunta amb el sector. S'ha acordat amb el sector..., per a la defensa d'un model català de la nova PAC 2021-2027 davant l'Estat, que tingui en compte la regionalització de fons i plans estratègics a escala territorial; per poder fer una gestió més eficient dels ajuts, Catalunya necessita poder definir les seves polítiques agràries pròpies. I voldria recordar també un compromís, tant de la consellera com meu, que és lluitar contra el despoblament a Catalunya. No volem tenir unes muntanyes bellíssimes però buides; volem un país ple i ric, i ric de vida. Aquesta llista podria ser inacabable. Al juny, fora del període electoral, el Govern farà el balanç de l'acció de govern, i allà podran comprovar una vegada més que hem estat centrats en la millora dels serveis públics i en cobrir les necessitats de tots els ciutadans, perquè cap ni una d'aquestes accions que els he relatat –cap ni una– va dirigida o a uns independentistes o a uns no independentistes, sinó als 7 milions i mig de futurs. Però permetin-me que també segueixi detallant-los les normes que hem aprovat, perquè per poder tirar endavant totes aquestes accions s'ha requerit un desenvolupament normatiu. Hem aprovat vint normes amb rang de llei: tretze decrets llei i set projectes de llei. El darrer, ahir mateix, el nostre decret llei, vicepresident, per import de 813 milions d'euros, que serveix per donar garantia als compromisos que havíem contret amb els nostres servidors públics. També hem aprovat nou memòries preliminars com a punt inicial per al desenvolupament de l'avantprojecte de llei. Per tant, aquest és un Govern que governa, és un Govern que pren decisions, que les pren cada dia, i que les pren republicanament. I ho fa amb un estil determinat, que és treballant tant com sigui possible per assolir grans acords de país, en base al consens i al diàleg. Aquí ens hi trobaran sempre. No en la destrucció del consens i del diàleg, no: en la construcció del consens i del diàleg. En positivitzar, en fer rutllar aquest país cap endavant. Perquè aquesta és la manera de fer política que ens agrada i on ens sentim còmodes. I els en posaré uns quants exemples: dilluns vam arribar a un acord per a un debat responsable sobre immigració i contra el racisme i la xenofòbia. Felicitem-nos-en –a pesar d'alguns comentaris que s'han escoltat avui. Fa només uns dies, al Parlament es rubricava el Pacte contra la segregació escolar, impulsat pel Síndic i el Departament d'Educació. S'està treballant en l'impuls del Pacte nacional per la discapacitat, com els deia abans. S'ha posat en marxa el Pacte nacional per la societat del coneixement, com he esmentat, i també el Pacte nacional per a l'erradicació de la violència masclista. I si encara abaixem més el focus i ens limitem a pensar què ha fet aquest Govern en els últims quinze dies, doncs la mostra que aquest Govern governa la vam tenir ahir amb l'aprovació per part del Govern de la primera de les mesures que formen part del Pla de contingència, per al qual, naturalment, sí, confiem en tenir el suport d'aquesta cambra, que és un decret llei per a la concessió del suplement de crèdit –ja esmentat abans– de 813 milions d'euros, amb la voluntat de cobrir la despesa de personal generada en els darrers dos exercicis. Però què més hem fet, aquests quinze dies? Dintre de l'àmbit social, hem aprovat el Decret llei de mesures urgents per a la millora de l'accés a l'habitatge. Hem reservat 20 milions d'euros a contractes amb entitats que fomenten la integració i la inserció social. S'ha creat la comissió per avaluar i fer seguiment de l'aplicació de la renda garantida de ciutadania. Hem iniciat els tràmits de l'Avantprojecte de llei de transport de viatgers en vehicles de fins a nou places. Hem desencallat –hem desencallat– la ubicació del CAP Raval Nord gràcies a l'oferiment de la Diputació de Barcelona –i vull manifestar-ho públicament. Hem posat en marxa la preinscripció escolar del curs 2019-2020 amb nous criteris d'accés: 40.357 grups d'educació infantil, primària i ESO, i nous 25 instituts escola, 6 instituts de secundària i 2 instituts específics de formació professional. Hem obert les preinscripcions a seixanta-tres camps de treball per a joves de catorze a vint-i-nou anys aquest estiu. En l'àmbit econòmic, la consellera Chacón ha viatjat a Alemanya amb una delegació empresarial per participar a la fira més important del món d'indústria 4.0 i obrir noves oportunitats de negoci. El conseller Puigneró ha viatjat a Tòquio per tancar els serrells d'un acord que permeti l'aterratge de la multinacional japonesa NTT Data a Barcelona amb un ambiciós projecte d'un centre d'intel·ligència artificial. S'han destinat 11 milions d'euros a diverses línies d'ajuts agroambientals corresponents a l'any 2018, s'ha convocat més d'1 milió d'euros en ajuts per realitzar accions de migració i adaptació al canvi climàtic i d'estudi sobre la petjada del carboni, i 300.000 euros, també, contra altres plagues que ens assoten en el món agrícola. Àmbit institucional: hem activat diverses eines per mantenir i informar empreses i ciutadania dels efectes del Brexit, amb un portal destinat exclusivament a això. Hem renovat el nostre compromís amb els Quatre Motors per a Europa. I hem aprovat, també, un acord de cooperació amb Cuba en matèria de sanitat. Aquest és un Govern que governa, que ho fa cada dia, que ho fa amb la mateixa ambició amb què vam començar. Hi insisteixo, si vostès creuen que tenen una majoria alternativa, és molt lícit: poden presentar una moció de censura amb un candidat que els representi a tots els que creuen que s'han de canviar les coses. Nosaltres seguirem treballant. Seguirem treballant amb la mateixa ambició, perquè comptem amb aquest 49 per cent dels diputats d'aquesta cambra que ens donen suport i perquè sabem que els decrets que anirem portant seran també d'aprovació d'aquesta cambra. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. A continuació, un cop ha intervingut el president, és el torn, de nou, dels grups i subgrups parlamentaris. En primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Inés Arrimadas.
Gracias, señor presidente. Señor Torra, usted choca una y otra vez con la realidad de los catalanes. Antes, el portavoz de Junts per Catalunya, el señor... [[veus de fons]] Pujol –perdoni, perdoni– el señor Pujol... Por cierto, yo no considero que sea una falta de respeto llamar por el apellido, «el señor Pujol... Usted me llama «señora Arrimadas; usted no me llama «señora líder de la oposición, que es lo que soy, pero a mí no me parece que es una falta de respeto. [[Remor de veus.]] Me parece que llamar de «señor...
Silenci.
Tranquilícense un poquito. Creo que llamar de «señor Torra, «señor Pujol, «señora Arrimadas..., a mí me parece un trato absolutamente correcto, pero, bueno, no sé si ustedes tienen el nivel con los demás muy alto, cuando ustedes, luego, nos llaman «colla...; usted nos ha llamado «colla y no sé qué «del 155, «la colla del 155. ¿Le parece más respetuoso llamar «colla de no sé qué que «señor Torra? Bueno. Señor Torra, su portavoz ha dicho que se han resuelto los problemas sanitarios, los problemas educativos. Yo le voy a hacer un reconocimiento, que creo que pocas personas o pocos partidos desde la oposición hacen, y nosotros, que somos un partido sensato, lo hacemos: gobernar es muy difícil y hay muchas necesidades sociales en Cataluña que atender, lo entiendo perfectamente. Somos 7 millones y medio de catalanes, con diferentes necesidades sociales, territoriales. Es evidente que un gobierno tiene que enfrentarse a situaciones difíciles, y más, cuando está quebrado por la mala gestión previa de 77.000 millones de euros de deuda. Pero que ustedes no priorizan, que ustedes pasan olímpicamente de las necesidades de los catalanes es algo evidente. ¿Sabe quién lo dice también? Incluso lo dice el CEO, que hacen ustedes; ese CEO que infra..., siempre representa a Ciudadanos por debajo de lo que después sacamos en los escaños, en las encuestas..., no «en las encuestas, sino en las votaciones; ese CEO que siempre dice que Esquerra Republicana va a ganar las elecciones, ¿verdad, señor Sabrià?, y, de momento, en cuarenta años de democracia, ni una vez, ¿eh?, en las elecciones autonómicas; ese CEO que, cuando hace las muestras, siempre saca menos votantes de partidos constitucionalistas de los que realmente tiene Cataluña; ese CEO dice que el 53 por ciento de los catalanes considera que ustedes no saben resolver los problemas sociales de los catalanes. Lo dice su propio CEO, que siempre les da la razón, que siempre está cocinado para que les salga bien a ustedes. Es evidente que ustedes están lejos de las necesidades sociales. Es que, por mucho que lo intenten negar, no convencen ni a los suyos. Los suyos no les han votado para que ustedes gestionen los problemas sociales. Si ya lo saben; la mayoría social de los catalanes sabe que ustedes no pueden gestionar los problemas sociales. Algunos les han votado para que hagan la independencia, y tampoco la van a hacer. Ustedes van a ser el Gobierno del fracaso, del fracaso de todos los catalanes, que es lo que todavía no entienden. Ustedes han batido récords de datos sociales que son tremendos para los catalanes, para todos, para los votantes de partidos independentistas y para los votantes de partidos no independentistas. Pero, mientras ustedes recortan, mientras ustedes dejan las arcas públicas, pues, en muy mal estado, después de una mala gestión, mientras ustedes obvian los problemas de los catalanes, después salen informes que nos dan la razón, diciendo que ustedes se gastan millones de euros en propaganda separatista, como este que se acaba de publicar, del Tribunal de Cuentas, pero, vamos, que es uno más, es uno más –es uno más–, si da igual; centenares de millones de euros en propaganda separatista, mientras ustedes recortan en lo importante. Eso sí, el señor Adam Majó, ese antisistema que vive del sistema muy bien, cobrando noventa mil euros, ¿eh? –los antisistema, qué bien viven, ¿eh?, los antisistema–, noventa mil euros. Hay otro también de 112.000 euros, que ese me encanta recordarlo, 112.000 euros. Ustedes tratan muy bien a sus amigos procesistas y tratan muy mal a las familias catalanas. Y esa ha sido su elección. Por eso, en el ámbito social, ustedes son fracaso. Después, en el ámbito de representatividad y de respeto a todos los catalanes, ustedes son fracaso, porque ustedes violan reiteradamente nuestros derechos. Tenemos que ir a defenderlos a la justicia, porque ni siquiera el Gobierno de España del PP y del PSOE nos ha defendido durante todos estos años. El tema de los símbolos es muy significativo, porque nos dan la razón los jueces. Pero, cuando dependemos del amparo del Gobierno de España del PP y del PSOE, han mirado siempre para otro lado. Pero ustedes, además, son fracaso en su obsesión de la independencia. ¿No se dan cuenta de que ustedes no van a poder estirar más el chicle? Su problema ya es el tiempo. ¿Qué le van a decir ustedes a sus votantes ante otras elecciones? ¿Qué les van a decir? ¿Qué les van a prometer? A los suyos, no ya a los nuestros, que ya sabemos cómo les tratan y lo que hacen con ellos. ¿Qué le van a prometer en términos de independencia? ¿Pueden ustedes dejar de..., parar ya esta farsa, que están ustedes violando nuestros derechos para nada? Pero, desde luego, ustedes son culpables de lo que ha pasado. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Pero también hay otros responsables...
Diputada...
...que son el Gobierno de España del PP y del PSOE.
...se li ha acabat el temps.
Por eso aquí gobernará Ciudadanos, algún día, de una manera muy diferente a como han hecho ustedes y por eso Ciudadanos gobernará en España, algún día, de una manera muy diferente a como han hecho el PP y el PSOE. [[Aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Molt honorable president de la Generalitat de Catalunya, miri, no li accepto que digui que canvio de principis segons la conveniència. Ja em va dir una vegada que regalimava cinisme en baixar les escales. Si es posa a la boca la paraula «respecte, sigui capaç de practicar-lo, primer. [[Aplaudiments.]] I, com m'ha mencionat amb algunes posicions polítiques, no tinc cap inconvenient a reiterar-les. Miri, jo no estic a favor de la independència; fins i tot, vostè ho sap. Jo tampoc no crec que un referèndum sobre la independència sigui una solució, i menys encara amb una societat dividida per meitats. I no crec que el dret d'autodeterminació –el que reconeix Nacions Unides, no em refereixo a d'altres– sigui d'aplicació a Catalunya. El meu objectiu, efectivament, és evitar que creixi el suport a l'independentisme, però li reconec que aquesta tasca la fa vostè millor que ningú, perquè la gestualitat buida, les promeses incomplertes i la gestió deficient són en aquests moments el factor d'erosió més important del projecte independentista. Vostè ha fet aquí una tirallonga d'afirmacions que volien recordar, suposo, el vell «llistí telefònic del president Pujol. Miri, res del que ha dit desmenteix cap ni una de les nostres crítiques. Per tant, des del punt de vista de la qualitat del debat, li he de dir que és bastant deficient. Miri, vostè és el màxim responsable del pitjor Govern que els catalans hem tingut des de 1980, si fem excepció del darrer quadrimestre del Govern presidit per Carles Puigdemont. I vostè dirà: «Bé, clar, això ho diu vostè. No, no, no; això respon als resultats del darrer baròmetre del Centre d'Estudis d'Opinió de la Generalitat de Catalunya, la pitjor valoració del president en el segon baròmetre del mandat: Carles Puigdemont, 5,1; José Montilla, 5,4; Artur Mas, 5,8; vostè, 4,3. Per tant... I a mi no em van preguntar en aquesta enquesta, però, en tot cas, és una enquesta. Són vostès els que han dit que no tenen majoria. Són vostès els que no gosen portar els pressupostos a la cambra. De fet, vostès, ara, fan una innovació, que és parlar de majories del 49 per cent. Sort que no és horari infantil i no devem estar interrompent el procés educatiu de ningú. Escolti'm, vostès no tenen majoria. Ara, vostè té una raó –bé, en pot tenir moltes, però una que li dono ara–: no hi ha majoria de govern, això ho han dit vostès, i no hi ha majoria alternativa. Efectivament, president, aquí té tota la raó. Però això el fa a vostè l'únic responsable de la decisió sobre la continuïtat del Govern, perquè, si no hi ha una majoria per substituir-lo i vostè no té majoria per governar, l'únic que pot prendre la decisió de convocar eleccions o la decisió de plantejar una qüestió de confiança... És veritat, n'hi ha una tercera, que no està a les lleis, però és ben catalana: fer la viu-viu. Vostè té la possibilitat de fer la viu-viu. I espero que no sigui considerat irrespectuós; és una expressió. [[Rialles.]] Fer la viu-viu. Ara, jo l'hi he de demanar, escolti'm, com vostè és l'únic responsable, donat que estem en aquesta situació de manca de majoria de govern i de manca de majoria alternativa, estigui a l'alçada de la seva responsabilitat. Vostè té tot el dret a dir: «Intentem seguir governant, perquè creiem que estem fent un bon govern. Bé, ho pensen vostès. Ara, compleixin les seves responsabilitats, governin. I governar implica prendre decisions i, en aquest cas, portar a la cambra l'instrument d'acció governamental més important, que és el pressupost. Si no s'atreveixen ni a aprovar-lo formalment en el Govern! No veu que això és un espectacle que deteriora la nostra imatge institucional? Deteriora el nostre autogovern. Potser, a vostè, li dona comoditat –tampoc, eh?, tampoc ho crec, però, en fi, potser–, però, en tot cas, no és bo per al país. I, per tant, jo li he demanar el que li he demanat al final de la meva intervenció. Vostès haurien de demostrar –que, des del nostre punt de vista, no ho han fet– que saben on van, que té sentit continuar treballant de la forma que ho fan, que són capaços de proporcionar certeses allà on hi ha incerteses, que són capaços d'evitar que les inquietuds i els neguits envaeixin la política catalana i que la inoperància sigui substituïda per una acció de govern eficaç i determinada. Crec que és la nostra obligació demanar-ho, però sobretot és el dret dels catalans i les catalanes tenir-ho. I estem parlant avui, i demà els diaris parlaran del que sigui, i hauran passat dies i no passarà re. Però els catalans i els seus problemes, les catalanes i els seus problemes seguiran on són. I de tenir un govern capaç de reduir les llistes d'espera a no tenir-lo és un món de diferència. I, president, l'hi he de recordar, vostè n'és el màxim responsable. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, president. President, jo pensava que portàvem un any de legislatura, però, escoltant-lo a vostè, sembla que portem quinze dies o quaranta-vuit hores. A mi m'ha resultat bastant al·lucinant. I també li demano un favor; és el segon que li demanaré avui. Abans li demanava que convocara eleccions, ja m'ha dit que no, i ara li demane per favor que no es vulga apropiar ni del Pacte contra la segregació del síndic, perquè l'ha promogut el síndic, ni de l'acte del dilluns contra el racisme, perquè, a més, una de les coses que signàvem era no utilitzar-ho electoralment. Jo no sé si vostè se l'ha llegit o no, però la qüestió és que vostè no intente apropiar-se ni d'una cosa ni de l'altra. [[Aplaudiments.]] Dit això... I després vostè ha fet tota una retahíla del que se suposa que s'ha fet els últims quinze dies, i jo abans..., però després s'ha volgut centrar en els quinze dies, i jo abans, en la sessió de control, li he recordat les notícies de la darrera setmana, quatre notícies de la darrera setmana. La primera: el tercer sector dona un crit d'alerta perquè els serveis socials estan en una situació crítica. Què han fet vostès? Les llistes d'espera a la sanitat pública s'han disparat des que vostès estan al Govern. Què han fet vostès? Mig centenar d'experts s'han unit per denunciar la manca d'acció del Govern català davant els efectes del canvi climàtic. Què han fet vostès? I la quarta: resulta que els Mossos van, desnonen una família amb menors a Manresa amb violència, i què han fet vostès? Eixe és el seu balanç i aquest és el nostre i el de la ciutadania que està patint el seu desgovern i la seua inacció. Dit això, ara també li podria tornar a treure un altre llistat d'incompliments, d'inaccions, de deixadesa de responsabilitats, com, per exemple, que vostès continuen sense posar un sol euro en el finançament de les escoles bressol. Vostès tenen un deute amb els ajuntaments que és brutal. Com ja he dit, les llistes d'espera de la sanitat estan en una situació desesperada. Les llistes d'espera de dependència són les pitjors de tot l'Estat. Han tret vostès un decret d'habitatge que és una vergonya. La renda garantida de ciutadania està «atascada, per molt que vostès diguen. Però, a més, és que no serveix de res que sortim ací tota l'oposició en bloc, amb totes les nostres diferències, a dir-li a vostè el que no està fent i que aquest Govern no governa, perquè vostès no escolten, per un oït li entra i per l'altre li surt, i només que volen fotos, fotos, fotos i més fotos, i cimeres, i taules, però després de forment, ni un gra. I a l'acció social se li ajunten les bandades en el tema nacional, on la desorientació és brutal. Tot depèn del dia, tot és gesticulació, retòrica buida, avui resulta que la declaració unilateral d'independència és efectiva, demà ja ho veurem; avui resulta que vivim en una república, demà ja ho veurem; avui desobeïm, demà ja ho veurem. Això sí –això sí–, tirar les culpes a la resta del que vostès no fan, això ho tenim clar: això ho fan avui, demà i tots els dies de la setmana. Així que els demanem que facen el favor d'aclarir-se. Vostès són els senyors del desgovern. Jo ja no sé si dir «del desgovern o «del desgavell, com vostès prefereixin. Jo crec que Catalunya, estic convençuda que Catalunya necessita molt més, Catalunya mereix molt més, Catalunya necessita un govern fort, un govern que governi, un govern que permeti avançar en drets socials i també en drets democràtics davant la triple crisi que estem vivint, que és una crisi social, democràtica i institucional. Vostès no ho estan fent, així que deixen pas. I jo crec que és de salut democràtica que vostè convoqui eleccions i que Catalunya puga tornar a decidir a qui vol tindre al Govern. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
President, això no va de noms, va de projectes. Això ni tan sols va de si hi ha dues conselleres que marxen i dues que venen, va de projectes. Això no va d'anar a desgastar-lo a vostè, no ho estem fent des d'aquest grup; va de projectes. Però, miri, quan vostè ens parla de projectes, nosaltres recordem què va presentar en aquest faristol, i el que va presentar era molt clar, és: de la restitució a la Constitució. I el que aquest grup i el conjunt de la cambra han pogut veure tots aquests mesos és que no hi ha hagut cap restitució, més aviat al contrari: aplanar-se davant de la intervenció repressiva de l'Estat espanyol, que fins i tot triava qui era o qui no era diputat o diputada en aquest Parlament. I, per cert, senyor president, amb tot el respecte, vostè o el seu Govern en aquesta cambra no té el 49 per cent –hi ha fet una referència en la seva intervenció. Aquí hi ha gairebé un 49 per cent de forces o de representació independentista, però no el seu Govern. Potser ha d'escoltar més el que li venim a dir a cadascun dels faristols [[alguns aplaudiments]] , on deixem clar que evidentment no troba, el seu Govern, el nostre suport. Encara així, nosaltres mantindrem sempre el que hem fet: tota la solidaritat davant de la repressió de l'Estat espanyol; amb vostè també, només faltaria, sent el president de la Generalitat de Catalunya. Què fa el seu Govern? Quina és la resposta que dona? Doncs miri: acusació particular amb relació als estudiants de la Universitat de Girona, de les companyes feministes de Sant Cugat, dels encausats del 30 de gener, de les vaguistes del 21-M i el 14-N. Aquesta no és la solidaritat que necessitarien davant de la repressió. I ens ha interpel·lat directament –i ho diem amb el màxim respecte al senyor Pujol, representant d'un grup parlamentari– de que ens informem –i ho volem dir amb tot el respecte–, ens diu que ens informem sobre una detenció, i vostè parla d'una senyora que es diu Laura, quan nosaltres hem parlat d'una senyora que es diu Rut i ni tan sols situa bé el nom. Però, mirin, també els diem una altra cosa: aquesta senyora, Rut, no va anar sola davant del jutge que acorda presó preventiva, va ser portada pels mossos d'esquadra que en van fer la detenció. I saben per què? Perquè aquest Govern davant de l'extrema dreta és fluix, molt fluix, molt permissiu, i davant de la dissidència política és repressiu. I nosaltres som del sí; del sí per a la construcció de la república catalana; del sí, però no aplanar-nos, i del sí de tenir molt clar que per a aquesta construcció de república catalana hem de fer un procés de conquesta de drets socials, de drets econòmics, de drets polítics. I en aquests drets socials el que no es pot donar és el que estem vivint en aquest país: renda garantida mal gestionada, una sanitat pública que no s'aguanta i una realitat en la qual ni tan sols una família pot garantir poder anar a un centre públic d'ensenyament del seu barri. Aquesta és la realitat que nosaltres defensem. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidente. Miren, esta intervención de réplica, supongo que con voluntad de impactar –debo decirle que lo ha conseguido de manera bastante modesta–, ha tenido a bien, pues, lanzarnos un listado interminable de pequeñas acciones..., que evidentemente la Generalitat de Catalunya tiene excelentes trabajadores que hacen que la maquinaria, aunque con grandes dificultades por la falta de dirección política, pues bueno, vaya haciendo algunas cosas. Usted las ha explicado, ha sido un listado, solo le ha faltado explicar su propia agenda como acción de gobierno. Pero creo que en estas cosas es conveniente ser rigurosos, y para valorar su acción de gobierno me ha venido a la cabeza: ¿por qué no la comparamos con su pla de govern? Creo que es un ejercicio interesante. Le voy a enumerar cinco puntos de su pla de govern, porque luego se puede entender, desde posiciones muy distintas, el discurso que ha hecho la CUP. Punto número 1 –yo le digo cinco puntos–, restituir a Puigdemont; creo que no lo llevan muy bien. Dos, recuperar intactas las leyes suspendidas por el Tribunal Constitucional; no lo llevan muy bien tampoco, ¿no?, están adaptándolas a la sentencia del Constitucional, que es distinto. Tres, aprobar los presupuestos del 2019 –lo dice, lo pusieron por escrito–; tampoco lo llevan muy bien. El cuarto, implementación plena de la república –lo dicen textualmente–; en este, como se decía antiguamente, necesitan mejorar. Y quinto, finalmente, inicio de la redacción de la Constitución catalana a través de un foro cívico social constituyente; este ya..., lo tienen también bastante complejo, bastante mal. Claro, ustedes han estafado a la CUP –ustedes han estafado a la CUP– y han perdido, en consecuencia, la mayoría parlamentaria, porque han estafado a la CUP. Y como no quieren reconocer que han estafado a la CUP y no quieren cambiar de tipo de estrategia, estamos en la peor de las situaciones posibles, que es en el limbo. Y en el limbo está usted situado, de la absoluta inacción. El problema que hay es que esto está erosionando gravísimamente las instituciones catalanas que usted asegura amar, y también la acción de gobierno de ese Gobierno que usted asegura querer impulsar. Gracias.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Bé, faig un repàs molt breu. A Ciutadans, dir-los que s'hi esforcen i s'hi esforcen, sempre, en parlar de «nosaltres i «vosaltres, de bons i mals catalans, de grocs i de taronges..., volen fer bona la teoria d'Aznar, de trencar-nos abans que deixar-nos decidir. Però davant d'això ens hi trobaran sempre, sempre i sempre. Nosaltres tenim clar que som un sol poble, i no ens mourem d'aquí. Treballem sempre per tothom, per construir una societat més lliure, per construir una societat més justa. Nosaltres fem pressupostos socials, nosaltres fem pressupostos que dediquen tres de cada quatre euros a mesures socials, però això els és igual; la qüestió aquí és cridar «chiringuito i avall. Per tant, ànims i sort; nosaltres seguirem treballant sempre per tothom. [[Aplaudiments.]] Per cert, un apunt breu sobre el CEO. Certament, deia que guanyava Esquerra Republicana, però també deia una cosa importantíssima, dirigida per un independentista d'aquests dolents, dolents, dolents: deia que no sumaria l'independentisme i que no guanyaríem. I en la pitjor de les situacions, en el pitjor dels moments, és cert, el CEO es va equivocar i vam tornar a guanyar a les urnes una altra vegada. [[Aplaudiments.]] I al senyor Iceta. El senyor Iceta fa números sobre majories, però les majories, senyor Iceta, es fan a les urnes i no als jutjats. La setmana passada, durant un momentet –massa breu per nosaltres–, ens va semblar que volien tornar a la política allò que és de la política i, per tant, semblava que tornaven al 2013, i els llegeixo una proposta que entraven vostès el març de 2013, que deia: «El Parlament de Catalunya insta el Govern a iniciar un diàleg amb el Govern de l'Estat per fer possible la celebració d'una consulta als ciutadans de Catalunya sobre el seu futur polític, 2013, tan lluny i tan a prop, o tan a prop i tan lluny. No compartim la forma de la proposta –també ho deia el president–, però sí el fons: tornar a la política allò que és de la política. Els demanem una cosa molt senzilleta: lluitin per guanyar eleccions i per poder governar; no facin servir els jutjats ni per guanyar-les ni per convocar-les. Lluitin, com ho feien el 2013, perquè els catalans puguin votar. I lluitin perquè guanyi el no, en lloc de participar de la repressió contra els seus rivals polítics; no intentin guanyar als jutjats allò que no guanyen a les urnes. I a la CUP i als comuns, senzill, ras i curt: en moments de crisi, en moments de dificultat, de repressió, de presó, d'exili, ens hauria de ser més fàcil trobar-nos; és massa difícil. Hauríem de compartir lluites i objectius, com a mínim objectius democràtics i socials, des de la diferència, segur, però també amb mà estesa i amb voluntat. I ho trobem a faltar, trobem a faltar propostes i voluntat d'acord. Perquè reunions no n'han faltat, trobades tampoc n'han faltat. Perquè en el sí als drets socials i en el sí a construir un nou país sempre ens hi trobarem, però cal que trobem entre tots les formes d'ajudar-nos a fer-ho possible, i més en el marc actual de repressió en el qual ens trobem. I acabo només dient que nosaltres no ens desdiem mai de la nostra lluita per donar la veu a la ciutadania, que persistim i persistirem en l'objectiu i que l'objectiu és tan senzill com que aquest país decideixi lliurement el seu futur, perquè és la millor manera de garantir els seus drets polítics i els seus drets socials. I que ho tornarem a fer: tornarem a exercir els nostres drets, hi tornarem i tornarem a guanyar. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Eduard Pujol.
Bé; bon dia de nou, senyores i senyors diputats, president. Hi ha una cosa que no acabo d'entendre: a vostè li demanaven obra de govern, rigor, explicació detallada de tot el que s'ha fet; quan ha agafat i ha començat a detallar amb rigor, amb precisió, tot allò que ha fet el Govern, o que està fent el Govern, o que impulsa el Govern, tampoc ha acabat d'agradar. No entenc per què no agrada quan fa allò que li demanen que faci; és un dels sants misteris d'aquesta sala de plens, d'aquest hemicicle. En tot cas, allò, repassant diferents intervencions, senyor Fernández, jo encara estic amb lo del Corredor Mediterrani d'abans, encara no m'he refet. Vostès defensaven un corredor del Mediterrani que anés a cinc-cents quilòmetres al nord del Mediterrani, i avui ens ha fet una classe de trigonometria ferroviària amb què la veritat és que hem quedat parats. Sobre aquesta lliçoneta del «no lo lleva muy bien, jo el veig molt còmode amb que altres li facin la feina que vostè no aconsegueix guanyar, imposar a les urnes. Tinc la sensació que ni el respecte a la democràcia, ni el respecte als electors, ni el respecte al resultat del 21 de desembre, ni el respecte a les urnes formen part del seu programa de govern. Vostès, senyor Fernández, llevan muy bien, efectivament, llevan muy bien que Marchena i Llarena –el Tribunal Constitucional, el Tribunal Suprem– li facin la feina que vostès no són capaços d'aconseguir i de fer a les urnes. Sobre la senyora Arrimadas, de debò que el tema «colla i «tropa –ho dic amb tot el respecte i l'amistat i cordialitat del món– és una expressió que he fet servir sempre i que no té cap connotació negativa. En tot cas, no li puc dir «presidenta perquè no ho és; en canvi, el senyor Torra, el president Torra, és el president del Govern de Catalunya, i em sembla que no estaria malament de tant en tant dir-ho. [[Aplaudiments.]] Perquè vostès, en estricta cordialitat, en estrica cordialitat parlamentària, quan són al Congrés de Madrid, doncs, al president d'Espanya sempre li diuen «president. Per què al president d'Espanya li diuen «president i per què el president de Catalunya no hi ha manera que passi de la categoria de senyor? [[Aplaudiments.]] Que ser un senyor o un senyoràs també és una virtut, no ho perdi mai; però en tot cas vostè és el president de Catalunya. Sobre la intervenció de la senyora Arrimadas hi ha un tema que a mi m'incomoda molt. No hi ha nuestros ni vuestros –no hi ha nuestros ni vuestros. De ciutadans només n'hi han uns, i són ciutadans de Catalunya, i el poble de Catalunya, hi ha Catalunya. I, per tant, no entrarem en el joc dels uns o els altres: no, hi ha gent que vota diferent, hi ha gent que pensa diferent, hi ha gent a qui se li ha de respectar que pensi diferent, però en tot cas ni els unos, ni los otros, ni los de más allá. Més coses. Senyor Iceta, abans li he demanat, o al Grup Parlamentari dels Socialistes, a veure si podíem trobar un moment en aquesta sessió plenària, avui o demà, que sortís algú del Partit dels Socialistes i digués: «Escolti'm, que no tenim cap mena d'intenció de tornar a aplicar el 155, que gairebé ens hi trobem obligats, perquè ens ho pregunten a les entrevistes i després és difícil sortir-ne, però que no forma part del nostre ADN, el 155. I de moment –i de moment– m'ha semblat que en la seva intervenció no hi ha hagut aquesta negativa taxativa al 155. Seria d'agrair, seria un punt de tranquil·litat que vostès poguessin dir «no al 155. I sobre les noves eleccions que vostè demana, senyor Iceta, unes noves eleccions per fer què, pel Partit dels Socialistes? Per no respectar el resultat electoral, com han fet la gent de Ciutadans, com ha fet el Partit Popular, com ha fet el tripartit del 155? No respectar el fet que hi ha uns diputats electes que avui no poden ser asseguts en aquesta cambra? Tornem a fer eleccions per tornar a mantenir a la presó..., la presó i l'exili vergonyant que pateix la democràcia en aquest país? Hem de tornar a fer eleccions per tornar a repetir la vergonya, la santa vergonya de no respectar el resultat d'allò que van decidir els catalans a les urnes? També m'agradaria una resposta en aquest sentit. [[Remor de veus.]] I acabo. President, centralitat, centralitat i centralitat. I, sobretot, no abandonem mai –i no ho estem fent– aquest carril de la centralitat del 80 per cent, de l'acord del 80 per cent, d'aquest 80 per cent d'adhesió a la reforma, al fet de poder anar a votar, al fet de poder resoldre amb un referèndum el futur de Catalunya, el no a la repressió, el sí a la llibertat...
Diputat...
...i, evidentment, el no a la monarquia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. [[Miquel Iceta i Llorens demana per parlar.]] Un segon, senyor Iceta. Havia demanat la paraula, per al·lusions, la senyora Borràs. Ara és el moment, i després l'hi donaré a vostè. Senyora Borràs, quan vulgui, sí.
Sí; president, gràcies. Volia fer ús del meu torn de paraula per les al·lusions. Li agraeixo molt a la senyora Albiach l'abraçada que m'ha dedicat. També li agrairia que no comprés el marc mental quan diu que jo vaig a Madrid a bloquejar; perquè el que bloqueja és la presó, i el que bloqueja és l'existència de presó i d'exili. Jo, si de cas, aniré a Madrid a desbloquejar la democràcia. I allà m'agradaria trobar-los a vostès i a tots els demòcrates. I al senyor Fernández només li respondré amb El Quijote: «Cada uno nace como Dios le hizo. Y a veces aún peor. Gràcies. [[Rialles i aplaudiments.]]
Senyor Iceta, per què em demana la paraula?
Com que m'ha adreçat una pregunta molt concreta el senyor Pujol, vull... Bé, dues. Una, prenc rigorosament, solemnement, davant la cambra, que mai no aplicarem l'article 155 si no es donen les previsions d'aquest article, que és que hi hagi algú que se salti la llei i la Constitució i pretengui negar la llei de la gravetat. I, dos, no ens digui que nosaltres no acceptem els resultats. Si hi han diputats del Grup Republicà que poden votar i hi han diputats del Grup Junts per Catalunya que no poden votar, pensin vostès per què és, no té res a veure amb la nostra decisió, sinó amb la seva. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Un cop acabat el debat, suspendrem el Ple. Abans, si us plau, escoltin un moment –escoltin un moment– que proposem una alteració de l'ordre del dia sol·licitada pel Govern, d'acord amb l'article 83.3 del Reglament, amb relació a que el punt vuitè de l'ordre del dia, és a dir, la interpel·lació al Govern sobre la recuperació dels grans consensos per fer que Catalunya avanci, pugui ser substanciat després del punt 9, i que el punt 13, relatiu a la interpel·lació sobre la visió del Govern amb relació a la participació catalana en el colonialisme i l'esclavisme, sigui substanciat després del punt 14. Per tant, l'ordre de les interpel·lacions per demà dijous seria: 9, 8, 10, 11, 12, 14 i 13. Es pot aprovar aquest canvi per assentiment? Sí? [[Pausa.]] Molt bé, doncs suspenem el Ple fins a tres quarts de quatre de la tarda. Gràcies.
Bé, bona tarda, diputats, diputades. Reprenem la sessió. [[Decret llei 6/2019, del 19 de març, sobre el restabliment del complement de productivitat variable del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut]] [[203-00014/12]] [[El següent punt de l'ordre del dia és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 6/2019, de 19 de març, sobre el restabliment del complement de productivitat variable del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut.]] [[D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà en primer lloc la consellera de Salut per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei.]] [[Per tant, consellera, quan vulgui. (Remor de veus.)]]
Gràcies, president. Bona tarda a totes i a tots. Diputades, diputats, tal com he dit aquest matí...
Diputades, diputats, si us plau, silenci, que hem començat la sessió, per si no se n'han adonat. Gràcies.
Molt bé; sempre costa, a primera hora de la tarda, però estem aquí avui en un debat important, rellevant, en el qual em sento orgullosa de poder venir aquí al Parlament a explicar-lo i a posar-lo en consideració dels diputats i diputades. Ho he dit aquest dematí, nosaltres hem posat els professionals com una prioritat d'aquesta legislatura. El nostre sistema públic de salut és molt bo i potent perquè es basa sobretot en el coneixement i en l'orientació d'aquests professionals al servei de les persones. Un sistema que posa les persones en el centre ha de tenir també els professionals al capdavant. Un sistema tan gran i complex necessita eines, eines per tal que els professionals puguin sentir-se implicats al màxim amb el sistema en global i ser capaços de traçar línies i objectius que es puguin compartir per remar amb més força, organització a organització, fins a tot el sistema. El 2004, al sistema públic de salut es va desenvolupar una d'aquestes eines, la direcció per objectius, potser imperfecta, sí, però una eina que busca precisament una millora contínua dels processos que, sí o sí, passin pels professionals. El 2012, però, aquesta eina queda estroncada. Per això, anuncio com fem front als reptes del sistema nacional de salut. Ens pertoca ara tancar una etapa, ens pertoca ara encetar una nova etapa, també, de retorn de drets, i, entre ells, millorar les condicions de treball dels nostres professionals. Això és acció de govern, això és acció de cara al sistema, de cara als professionals, que acaba revertint, evidentment, en la ciutadania. Millorar les seves condicions de treball és també millorar tot el sistema i la qualitat assistencial cap a la ciutadania. Per això, aquest 19 de març, al consell executiu, vam aprovar el Decret llei 6/2019, sobre el restabliment del complement de productivitat variable del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut. Ho vam fer per justícia, per retornar als nostres professionals allò que van perdre com a conseqüència de les retallades, en una situació econòmica de crisi financera global brutal, sense precedents en els últims anys. I per això aquest 2012 la Llei de pressupostos de la Generalitat va acordar la rebaixa de les DPOs al 50 per cent i ara revertim aquests ajustos; sis anys, on als professionals els hem demanat i els hem exigit aquest compromís i no s'han vist recompensats, només que amb el 50 per cent d'aquest compromís de la direcció per objectius. El Govern, amb aquest decret llei, garanteix que el personal estatutari de l'Institut Català de Salut recuperi el 75 per cent del complement de productivitat aquest mateix any, que correspon a l'any anterior. És aquesta mesura la que avui portem a convalidació de la cambra, com també que l'any vinent els professionals recuperin ja el 100 per cent de les DPOs. Alguns grups d'aquesta cambra m'ho havien preguntat reiteradament, i amb incredulitat, si seriem capaços de fer aquest retorn als professionals. Doncs ho hem fet, perquè això també és governar, perquè governem per la ciutadania i governem pels nostres professionals, que van aguantar estoicament els embats de la crisi econòmica, que els vam demanar esforç, perquè la prioritat eren les persones i la qualitat assistencial. I ho van fer. I els vam demanar aquest esforç. I ara és de justícia, és de justícia i per justícia, que el que mai haurien d'haver perdut..., que els hi hem de retornar. Representaran 96 milions d'euros en total, aquesta direcció per objectius; són 24 que afegim aquest any i 24 l'any vinent. Les DPOs, que és aquest complement que es va incorporar el 2004 com aquest instrument de gestió, d'incentivació, de motivació per aconseguir una millora contínua de les organitzacions, dels processos i dels resultats..., es retorna finalment aquest any en el 75 per cent i l'any que ve en el 100. Garantir aquesta millora contínua del nostre sistema de salut amb la corresponsabilitat que demanen les direccions per objectius és fer el sistema molt millor. Són incentius individuals i grupals, que posen en valor, també, la feina d'equips en el nostre sistema. Per això, donem resposta; donem resposta a una demanda del personal de l'Institut Català de la Salut. El gran pes de les DPOs dins de l'estructura salarial del personal estatutari de l'ICS ha fet que la reducció d'aquest complement tingués un impacte considerable en les retribucions d'aquest col·lectiu; és molt superior l'impacte que el de la resta de col·lectius d'empleats. I estem parlant d'un impacte en moltes professions sanitàries, no només facultatius –metges, metgesses, psicòlegs–, sinó també infermeres, auxiliars d'infermeria, administratius i altres professionals que treballen dia a dia en el nostre sistema sanitari. Per això, agraeixo també que el Parlament porti el debat avui després..., en el primer Ple després de l'aprovació de l'acord de govern. Poder fer efectiva abans del mes d'abril d'aquest 2019 aquesta mesura mitjançant una llei no donava, per terminis, i per això ho hem fet mitjançant el decret llei. I per això, avui els demano, diputades i diputats, no demorar aquesta implementació d'una mesura que sens dubte beneficia els treballadors i treballadores de l'ICS, millora l'organització i la prestació de serveis en matèria de salut, permet recuperar un dret perdut, una injustícia d'una situació econòmica molt complexa. Perquè considerem que no hem d'esperar més, després d'aquests sis anys, els demanem avui la convalidació d'aquest decret llei. Perquè quan parlem de professionals i parlem de millorar les condicions dels i les nostres professionals, que és un objectiu d'aquest Govern i que és una prioritat d'aquesta legislatura, això va molt més enllà, també, dels increments salarials; també és conciliació, qualitat de l'ocupació, formació continuada, espais de treball dignes. I en tot això també hi hem treballat. Aquests professionals als que retornem les direccions per objectius també estan veient millores en la qualitat de la seva ocupació. Encarem tots, absolutament tots, els reptes que tenim per davant, també respecte als professionals. Per això, veníem d'un pla de garantia de l'estabilitat laboral, aprovat ja la passada legislatura, amb el que, amb acord amb tots els agents implicats en el sector sanitari, millorem la qualitat de l'ocupació, amb la convocatòria del 100 per cent de la taxa de reposició, amb una oferta pública amb l'ICS, amb l'Institut Català de la Salut, de 10.092 places el 2017, que, per exemple, representava que d'infermeria passàvem de tres-centes places el 2016 a més de tres mil aquest 2018. I per primera vegada, també, passàvem de les cent places en fisioteràpia. En les entitats públiques de la Generalitat, l'oferta pública ha estat de 3.557 places. En total, 13.649, que s'oferiran en els propers tres anys per estabilitzar plantilla estructural avui en situació de temporalitat, reconvertint també cinc-cents nous contractes d'eventuals a interins. Això és treballar per un sistema de salut estable, l'estabilitat dels seus professionals; reduir també la sobrecàrrega i millorar el servei a través d'acords amb el sector, amb la contractació futura de 250 nous metges de família, amb una injecció econòmica total de més de 100 milions d'euros, amb un acord de govern per poder contractar facultatius que formem al nostre país i en els nostres centres però que tenen origen extracomunitari, poder contractar aquelles persones que formem en l'Institut Català de la Salut; posant a les agendes també dels nostres professionals i del nostre sistema el conveni Siscat; recuperació laboral de la jornada de 2018 més un guany d'un dia d'assumptes propis –això és el que signants del conveni..., és el que els acords i els pactes permeten tirar endavant–; amb un increment salarial que representarà un 9,8 per cent acumulat, entre el 2017 i el 2020, i cobrar el 100 per cent de les ITs des del primer dia. Tot això ho hem fet també amb mesures de conciliació, com és unificar l'horari de l'atenció primària en els centres d'atenció primària fins les vuit del vespre. I tot això ho emmarquem dins d'aquesta prioritat de posar els professionals al capdavant del sistema, amb el Fòrum de Diàleg Professional, que, com vostès saben, perquè he vingut a la Comissió de Salut a explicar-ho, però ho vull compartir també amb la resta de diputades i diputats, ens permetrà acordar les directrius per la identificació de les necessitats de professionals de la salut d'acord amb els nous models assistencials. Hem de mirar les necessitats que tindrem per la nostra població i veure quins són els rols de professionals per saber quin número de professionals, com els necessitem i com els podem garantir. No només són els professionals d'avui, sinó els professionals de demà; les millores de les condicions per poder prestar la millor assistència. Farem també el mapa territorial de necessitats i perfils de professionals de la salut en l'àmbit del Siscat, preservant allò tan preuat i que és un adjectiu indestriable del nostre sistema públic de salut, que és l'equitat, també l'equitat territorial. No ens escapem dels debats de si tenim tots els professionals on els hem de tenir i a prop de la prestació que nosaltres demanem al sistema, a prop de la ciutadania. Per tant, hem de continuar fixant les línies de treball i els elements de canvi a diferents nivells que permetin impulsar aquestes polítiques de planificació i d'ordenació professionals de manera orientada, evidentment, a les necessitats identificades. Sempre hem de tenir la mirada llarga amb l'acció curta, mitjana i de llarg termini, amb determinació. Per tant, el present i el futur del sistema sanitari passen pel desplegament de polítiques de planificació i d'ordenació professionals adients. Només així el sistema sanitari català podrà continuar sent el referent que és avui en dia, sent un referent a nivell europeu i en algunes ocasions també a nivell mundial. Volem un estat del benestar potent. Un estat del benestar potent requereix un sistema públic de salut d'avantguarda. I per això necessitem que els professionals estiguin també d'acord en allò que volem, perquè els i les nostres professionals de la salut han de poder donar resposta a aquestes noves necessitats de la població; una població que es caracteritza pel seu envelliment, per l'augment de malalties cròniques, per la integració de l'atenció i per tots els reptes que tenim d'ara endavant. No és només que tinguem un sistema capaç de solucionar allò més punter i més complex, sinó allò que fa referència a una quantitat de persones que viuen al nostre país, que és l'augment de la cronicitat a causa de, també, canvis en la demografia. Per tant, donar als professionals totes les eines perquè puguin fer-hi front, perquè es puguin adequar a les necessitats del nostre sistema de salut, que són les necessitats de la ciutadania, és el que ens pertoca fer com a govern, i és això el que farem. I això passa, entre d'altres coses –i per això us agraeixo que estigueu aquí, diputades i diputats, en aquest debat que considero important–, per l'aprovació d'aquest decret llei que avui portem aquí des del Govern. Avui retornem drets, i és de justícia que aquesta cambra també estigui al costat dels drets dels professionals de salut i del nostre sistema. Sempre ho ha estat, el Parlament de Catalunya sempre ha estat al costat dels professionals, el Parlament de Catalunya sempre està al costat de la ciutadania. I, per tant, us agraeixo aquest debat d'avui i aquesta futura aprovació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. És el torn, ara, dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. I en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Bé, bona tarda. Gràcies, senyor president. Diputades, diputats, vicepresident, conselleres i consellers, recordo perfectament com Inés Arrimadas, en el seu primer discurs en aquest Parlament la passada legislatura, ja demanava al president Artur Mas el retorn d'aquestes pagues, d'aquestes DPOs. Així mateix, recordo els mateixos discursos de la senyora Arrimadas amb el president Puigdemont, amb el president Torra... I és que aquí, en aquest Parlament, moltes vegades us hem dit que calia retornar aquestes pagues, jo mateix ho he fet: recordo, així mateix, haver-ho fet al conseller Comín, al senyor Aragonès no fa gaire, i a vostè en innombrables ocasions des d'aquest faristol i moltes, potser més encara, des de la Comissió de Salut, i evidentment tots els portaveus de la Comissió de Salut, que formen part d'aquesta legislatura i de la passada, doncs, ho hem fet amb insistència. I és que el Govern ens porta un decret llei per començar a pagar una part del retallat el 2012. Ens porta pressupostos? Doncs no. Ens porta un decret llei per revertir exactament l'article 26.3 de la Llei 1/2012, on la Generalitat, on vostès reduïen el 50 per cent de les retribucions fixades al segon acord de la mesa sectorial dels treballadors de l'ICS. I és que aquest complement de productivitat té un pes dins de l'estructura salarial molt, molt important. Ara, com sonen, evidentment, els tambors ja de les eleccions aquí també –per no dir que vostès des de desembre de 2017, doncs, des de que es van fer les eleccions, no han fet res, res ha canviat–, no porten una llei, aquesta no la porten, porten un decret, un decret per afegir 24,6 milions per a aquest exercici en curs, 2019, i 25 milions per a l'exercici 2010, milions que caldrà consolidar al pressupost anual dels exercicis posteriors. I el que és evident és que els treballadors tenen dret a cobrar el cent per cent de l'acordat, del pactat, perquè jo us recordo que cada any s'han pactat aquestes DPOs al cent per cent però s'han mantingut retallades. I és que els treballadors tenen dret a cobrar i a recuperar el que no s'ha cobrat des del 2012 i a veure incrementats la DPO i el sou amb relació al que ha pujat la vida i que vostès també ho obvien; inclús a conèixer..., quan la sentim a vostè, crec que també els treballadors han de tenir dret a conèixer quin és l'esforç real que fa avui el Govern portant-nos aquest decret, perquè cal explicar una mica també quina és la seva gestió. I posaré un exemple, després d'haver-la escoltat. La Generalitat, vostès, l'any passat vau destinar 20,4 milions a una partida milionària –20,4 milions. Imagino que tots els que segueixen els debats parlamentaris saben perfectament a on vau destinar l'any passat aquesta milionada: a propaganda, a premiar el teleprocés. Perquè TV3 sempre és premiada amb més diners, i això és indiscutible. Vicepresident, és discutible? [[Veus de fons.]] Sí, és discutible? [[Pausa.]] Bé. La televisió de la propaganda –vicepresident, si vol, pot obrir torn– cobra abans que els treballadors sanitaris. Vostè va destinar aquestos diners, encara que digui que no, a cobrar el teleprocés més diners, eh? Potser algú es preguntarà per què, encara que vostè ho negui. Perquè a premiar la propaganda, el 2008, vau destinar 320,4 milions; per premiar als treballadors aquest esforç, vostè va donar zero euros. [[Remor de veus.]] Be, veig que dient-li això... Vostès tenen endollats –desconec si el vicepresident seguirà negant-ho– cobrant 120.000 euros, vicepresident; o no? Ratificats aquí pel seu grup. Aquesta és la seva prioritat. Diners per a fer propaganda, indubtablement, vostès en tenen, els han trobat; casos en tenim. Per les seves paraules sembla inclús a vegades, consellera, que vostè ha fet el sistema sanitari. I és que amb sorpresa, doncs, fa molts anys que veiem com la prioritat del Govern no són els professionals. De fet, fan tanta propaganda que fins i tot a l'informe jurídic d'aquest decret la secretaria general proposa exactament –obro cometes– «suprimir del títol de la iniciativa la referència a l'any 2019, tota vegada que el restabliment total esdevindrà en dos anys. És que aquest era el titular que vostès estaven preparant avui per a TV3. Però, clar, li han esmenat la plana, fins i tot la secretaria general. Vostè diu que està orgullosa dels professionals. Cap mena de dubte que..., jo crec que tots els diputats d'aquesta cambra, si d'alguna cosa estem ben satisfets i orgullosos és de la feina entregada, dedicada i apassionada que han tingut els professionals. Però, clar, si n'està tan orgullosa, tan orgullosa, consellera, doncs paguin d'una vegada la feina als treballadors, descol·lapsin les consultes –i per a això cal fer mesures, no portar decrets, com li he dit ja aquest matí–, treballin per disminuir la llista d'espera... Perquè els professionals van aguantar aquestes retallades que vostès descriuen, però, clar, ho diu com si vostè aquí, doncs..., ni vostè, ni el seu equip, ni la seva conselleria, el seu partit, estigués en tot això, no? Vostès també hi estaven. I és que hem vist tots –encara que alguns, doncs, ho neguen– com us heu gastat els diners. Quants diners han degut de desaparèixer per aquest forat negre que té Catalunya! Hi han anat diners i diners. En conclusió, consellera, nosaltres hem estat, estem i, evidentment, estarem sempre del costat dels treballadors i dels pacients, dels usuaris. Deixin de fer propaganda, i, evidentment, nosaltres votarem a favor de que els treballadors cobrin la part que tenien retallada. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn ara de la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, president –ara el diputat em despista el vicepresident... Bona tarda a totes i a tots. Deia el conseller Comín que una vegada li havien dit, en un viatge per Europa, que era curiós que el sistema sanitari català, un sistema d'excel·lència, fos tan eficient; i realment la resposta estava en que el seu personal, el personal que el fa possible, és el pitjor pagat d'Europa, i que aquesta és una de les raons per les quals un bon sistema, un sistema d'excel·lència, resulta que és molt més eficient que a altres llocs. De fet, a l'estructura retributiva del personal de l'ICS tenien gran pes les DPOs. Això ha fet que aquesta reducció del 50 per cent, que ha estat des de l'any 2012 fins ara de manera continuada a tot el personal, no només el facultatiu, com deia la consellera, sinó en general..., hagi tingut molt més pes la retallada de les retribucions que en altres empleats públics; i això és ben cert. Aquí hem reivindicat moltes vegades aquest efecte de més d'un 20 per cent en la reducció del salari dels i les professionals de la salut. En el procés de mediació de la vaga que va tenir lloc al mes de novembre –cinc dies de vaga que van fer els facultatius de l'ICS–, allà, en l'acord, es preveia la recuperació de les DPOs, i deia: «A l'abril del 19, el 75 per cent, i a l'abril del 2020, el 100 per cent. Per tant, primera cosa: important la data de l'abril, perquè justifica la pressa i la urgència que fan necessari un decret llei. Crida l'atenció –perquè jo he fet el mateix que el diputat Soler i m'he llegit tot l'expedient– que en els primers esborranys del decret surti un segon paràgraf que volia donar compliment a l'acord de pagament del 20 proposat pel mateix Departament de Salut, però que ha estat suprimit, perquè –diu textualment– «s'hauria d'incloure en un hipotètic projecte de pressupostos del 20. Miri, deixi'm dir-li que esperem que aquesta previsió d'hipotètic pressupost del 2020 sigui premonitòria de que el període de provisionalitat, de no govern, de que els pressupostos ni tan sols els aprova el Govern, s'hagi acabat, sigui perquè s'han convocat unes eleccions o sigui perquè vostès siguin capaços de portar un pressupost en aquest Parlament. Les DPOs es van crear l'any 2006, i bàsicament tenien un fi, un fi que pretenia que cada professional, diguéssim, hauria entès la seva tasca amb uns objectius estratègics globals, que fos un instrument d'incentivació, de motivació. Jo crec que els propòsits eren molt lloables. En aquest moment estem lluny d'aquests bons propòsits i, en tot cas, lluny de tenir objectius estratègics comuns, i més aviat podríem dir, amb paraules ben senzilles, que tenim els i les professionals ben cremats en el seu dia a dia. Han hagut de recórrer al decret llei –i em sembla que també s'ha dit– per la seva incapacitat d'aprovar uns pressupostos, que en el fons hagués sigut l'instrument adient per a aquest retorn, entre altres coses perquè la Llei de pressupostos del 17, que està prorrogada, continua tenint la previsió del 50 per cent de reducció. Per tant, d'alguna manera ho havien de dedicar. Seguint amb aquest tema de la manca de pressupostos, a dins de l'expedient hi ha un informe de la Direcció General de la Funció Pública que diu: «L'actual situació política derivada de la dinàmica parlamentària ha impedit aprovar la llei de pressupostos del 19. Jo m'ho traduït, i en realitat vol dir que estem davant d'un govern que ni tan sols aprova els pressupostos en les seves reunions i que no els porta al Parlament; un govern que pren mesures quan la pressió obliga, i veiem la mesura de recuperació de les pagues extraordinàries amb un decret, o bé que la vaga del personal facultatiu de l'ICS, doncs, porta al decret llei que avui estem..., perquè forma part dels acords. Per tant, jo n'anomenaria no «viernes sociales, ni «dimarts socials, sinó «decrets sota pressió, aquests decrets que el Govern es veu obligat a tirar endavant per tal de complir algunes de les coses que hi han o perquè la pressió al carrer els hi han fet tirar endavant. Esperem que altres elements de pressió, com Bombers o Mossos d'Esquadra, també ens facin tirar endavant alguns decrets d'aquests. L'import que deia la consellera..., deia, en els dos anys, aproximadament 92 o 99 milions d'euros, que es repartiran entre el 2019 i el 2020 per donar resposta a tot això. Aquests imports i la necessitat de recuperació de drets, com deia abans la consellera –parlava de la necessària recuperació dels drets pels i les professionals de l'àmbit sanitari–, entenc que no només s'han de limitar al personal de l'ICS; entenc que el personal del Siscat, que en el fons és sistema públic, per molt que el CatSalut no vulgui assumir el seu paper de patronal, també se n'ha de veure beneficiat. Llavors, una de les preguntes que a mi em queden a l'aire..., tot i així, tot i la pregunta, continuarem convalidant el decret, com no podia ser d'una altra manera, però em porta a preguntar si el personal del Siscat també cobrarà aquesta recuperació de les DPOs, entre altres coses, perquè tot això s'hauria d'incorporar a la tarifa dels costos, perquè, si no, el personal del Siscat, dependrà que ho cobri de l'equilibri pressupostari del seu centre. Evidentment, si tot ha de dependre de l'equilibri pressupostari del centre, doncs, alguns patiran més que altres i, per tant, no restituirem drets. I com que ja hi hagut alguna o altra, diguéssim, dificultat en les relacions amb el Siscat, perquè vostès mateixos han intentat firmar un acord al marge del conveni del personal del Siscat, amb lo qual hi ha hagut..., d'alguna manera, s'han arribat a posar en risc alguns dels drets que s'havien aconseguit amb la firma dels acords i en el mateix conveni del Siscat. Per tant, crec que serà important saber si realment també, independentment o no de l'equilibri pressupostari, el personal del Siscat se'n veurà beneficiat. I, en tot cas, com li deia... Ah, i em deixava una cosa, també, posats a preguntar: si té previst el Govern, en aquest escenari de pròrroga pressupostària, el reconeixement de la carrera professional del personal interí, d'acord amb la recent sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, i que hi han algunes propostes en el sentit de que es pugui demanar i es pugui restituir. Jo no ho he comptabilitzat, molt possiblement els sindicats sí, però valdria la pena saber si això també formarà part en algun moment, suposo, dels 814 milions del suplement de crèdit de què ens informaven aquest dematí el president Torra i el vicepresident Aragonès. En tot cas, donarem suport, convalidarem aquest decret, i ho farem pels i les professionals que han carregat sobre les seves espatlles i sobre la seva butxaca els efectes de la retallada. Com els deia, no sé si el president Torra farà un dimarts social o els decrets sota pressió; fins ara, el que sí que tenim clar, que el que ha fet és negar les millores que podrien tenir molts ciutadans i ciutadanes de Catalunya, i esperem, a través també de la moció que el nostre grup presentarà demà i es portarà a votació, que puguem reconduir algunes coses. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Yolanda López.
Gracias, president. Bona tarda a tots i totes. Esta mañana el president Torra no recordaba una frase de su discurso de investidura: «Las políticas sociales deberán ser el motor de la república. ¿Dónde quedaron esas palabras, señores y señoras del desgovern? Ustedes ni quieren ni saben cómo resolver los problemas de Cataluña. Y no es que lo digamos nosotros: es que lo dice más del 53 por ciento de la población catalana. Y, si hablamos sobre salud, ustedes ni quieren ni saben resolver, y así lo dicen los datos: más del 73 por ciento de los catalanes y catalanas encuestadas por el CEO el pasado mes de enero consideran que el Govern no está haciendo nada por resolver los problemas en materia de sanidad. Y no es que la cosa vaya mejor. Ustedes han destruido el sistema sanitario de Cataluña. Desde que llegaron a las instituciones con el señor Mas y el señor Boi Ruiz como conseller de Salud, han fulminado el sistema sanitario drásticamente. Han conseguido ustedes que las y los médicos de Cataluña hayan preferido y prefieran trabajar en otras zonas del Estado español antes que en Cataluña. Han conseguido que en el sector sanitario se hayan desarrollado un número masivo de prejubilaciones. Ustedes han conseguido que en Cataluña exista un gran déficit de profesionales en el sistema sanitario, sobre todo en las áreas de pediatría, atención primaria, anestesia y radiología. Son ustedes los autores de un sistema sanitario que se ha puesto en gran medida en manos de los conciertos, de empresas cuyo único objetivo es el lucro y el aumento continuo de beneficios. Y fueron ustedes los que han conseguido que gran parte de los y las trabajadoras del sector sanitario estén contratados por la concertación y no de manera pública, haciendo que estén expuestos a todo tipo de recortes, pero excluidos de todo tipo de mejoras. Ustedes han conseguido que las zonas de interior y rurales estén totalmente abandonadas, que haya poblaciones en las que el médico pase solamente un día a la semana. Ustedes han conseguido que sea difícil ocupar los puestos de trabajo del sector sanitario, hasta tal punto que el colegio de médicos se ha visto obligado a desechar ofertas de trabajo, porque los sueldos son irracionales. Han convertido el sistema sanitario en modelo comercial, indignante para las y los usuarios e indignante para los y las trabajadoras, un modelo que ha deshumanizado la atención asistencial, con modelos por objetivos que en nada responden a intereses de salud, sino a una supuesta eficiencia mal entendida y que tiene a los profesionales del sector tensionados. Señores y señoras del desgovern, con la sanidad ni se juega ni se comercializa. Y a todo esto ustedes, con este decreto, quieren hacer un torniquete con una tirita. Pero sepan ustedes que esta medida no parará los graves problemas del sistema sanitario, no parará la fuga de médicos, porque para eso necesitan hacer una intervención quirúrgica urgente. Y vuelvo a usar un símil sanitario: el sistema sanitario catalán, en sus manos, está sufriendo un paro cardiorrespiratorio. No se sientan orgullosos, con este decreto solo están devolviendo un derecho que ya tenían los y las trabajadoras del sector sanitario en 2012, y encima lo hacen al 75 por ciento. Porque piensen que son muchos los trabajadores y trabajadoras del sistema sanitario que están excluidos de esta medida, al pertenecer al sistema concertado. Por eso, además de devolver los derechos a los trabajadores y trabajadoras, lo que tienen que hacer ustedes es trabajar para que exista una equiparación salarial y laboral de todos los y las trabajadoras del sistema sanitario catalán. Y, aun así, señoras y señores del Govern, los problemas no quedarían resueltos. La semana pasada, más de 1.200 entidades del sector social se lo dijeron alto y claro: se necesita urgentemente una inyección de 600 y 900 millones de euros para atender las necesidades más acuciantes de la población catalana. El malestar en el sector sanitario no solo está en los sueldos paupérrimos y aberrantes del personal del Institut Català de la Salut, que está por debajo de la media española, y ya no digamos la diferencia con nuestros países vecinos, sino que también está en el incremento del 23,5 por ciento de las listas de espera desde la creación del desgovern, que más de 27.000 personas en Cataluña están a la espera de una plaza de residencia, que en Cataluña existen desde el 2015 más de 26.000 personas que se encuentran en los dos niveles más graves de dependencia y que están a la espera de que se les haga efectiva una prestación que ya está concedida, poniéndonos a la cola de España. También el problema está en que ustedes no pueden seguir alargando unos presupuestos que tienen que cubrir el compromiso con las entidades sociales del tercer sector, que necesitan cumplir con las mejoras salariales de los convenios colectivos de estos trabajadores. Señores y señoras del desgovern, ¿cuándo piensan ustedes poner medidas para paliar todo esto, que no es poco? ¿Cuándo van a comenzar ustedes a gobernar? ¿Cuándo piensan ustedes hacerse responsables de todo aquello que les corresponde? ¿Cuándo piensan ustedes ser un govern responsable, un govern que gobierna? Las entidades sociales están cubriendo los gastos adicionales que tendría que cubrir su Administración, lo que significa que están sacando dinero de otros servicios para poder hacer frente a pagos que son responsabilidad de este Govern. Ustedes han dado la espalda al mundo local, han dejado desamparada la gente, los ayuntamientos, que, como los de Terra Alta, han tenido que proponer incentivos inmobiliarios para atraer a personal facultativo, o ayuntamientos como el de Barcelona, que se ha visto obligado a asumir las tareas que este Govern no cumple, como las prestaciones a los menores o las ayudas a la vivienda. Ustedes son un govern antisocial, un govern que tiene a la gente con el agua al cuello. Por último, decir que apoyaremos este decreto, pero se lo digo nuevamente: este es un derecho que ya tenían los trabajadores y trabajadoras del sector sanitario en 2012, no están creando nada nuevo, no quieran hacernos creer que ustedes trabajan, no quieran hacernos creer que ustedes son un govern social, porque están ustedes a las antípodas de todo esto. Eso sí, son ustedes ejemplo de desgobierno. A este desgovern le queda poco tiempo; así que al menos pónganse a trabajar el tiempo que les queda. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
Bona tarda. En primer lloc, deixar clar que la validació que farem dins una estona no guarda relació, realment, amb la denominació del decret. Si algú llegeix quin és el nom o la denominació que té el decret, llegirà d'una manera molt clara «restabliment del complement. I malauradament, doncs, avui no és restabliment del complement que fa referència a la productivitat o a les DPOs, sinó que passarem de tenir una realitat en la qual es manté retallat en un 50 per cent el mateix a percebre el 75 per cent del mateix en aquest any 2019. Quelcom diferent serà el que passarà o què pot passar, millor dit, l'any 2020. I pensàvem que era de rebut, doncs, fer referència a que a dia d'avui, per molt que validem el decret, no estem fent un restabliment. En tot cas, hauríem, això sí, de començar per recordar per què no es cobra el 100 per cent. Això no ha sortit del no-res, sinó que té un origen clar i s'identifica en una decisió d'aquell que s'anomenava «el Govern dels millors, segurament poc discutible que és el Govern dels millors retalladors, per tot el recorregut que ja hem fet fins i tot en aquesta legislatura, en aquesta cambra, per veure el que s'intentava recuperar, i que significava que es deixava en un 50 per cent allò que era el complement de productivitat de les treballadores estatutàries de l'Institut Català de la Salut; i volem deixar molt clar això: Institut Català de la Salut i personal estatutari, no tot el personal sanitari i no altres ens que desenvolupen sanitat pública en el nostre país. Qui retallava en aquell moment ha estat l'alumne més avantatjat de les polítiques de la troica, i l'actual Govern s'ha de sentir hereu o hereva, en bona mesura, sobretot per transmissió política, del que van fer aquells senyors i aquelles senyores. I nosaltres volem posar també, malauradament, en valor el que significa el que va ser el 2012. Mirin, el que van fer va ser: que allò que ja s'havia pactat, allò que tenia un origen en el segon acord de condicions de treball del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut, al seu article 6, el que anomenem «les DPOs o «complement de productivitat, ja pactat en un acord col·lectiu, es deixava de pagar per una acció unilateral del Govern. I l'origen en aquest cas no era cap obligació vinguda de l'Estat espanyol, sinó una opció clara per part del Govern català per anar a retallar en un 50 per cent el que és la DPO. I això el que ve a significar, i és lo greu, és que allò que l'Administració, que el poder polític en un moment determinat signa a través de la negociació col·lectiva passa a incomplir-ho. I, més enllà del que puguin dir els tribunals, és anar a trencar amb uns principis com són el de llibertat sindical i el de negociació col·lectiva –més enllà que un acord col·lectiu no sigui tècnicament un conveni col·lectiu, sí que és negociació col·lectiva. I des d'una visió molt més global el que tenim és que els grans acords i els grans pactes socials, que eren representants sindicals per una banda i Estat o Administració per una altra banda, que arribàvem a acords i tothom complia, doncs s'han deixat de complir. I és la gravetat de la realitat que tenim des de l'any 2010, i en aquest cas des de l'any 2012. I el que suposa, evidentment, és validar que una administració un dia pacta i al dia següent incompleix. En tot cas, també, sobre el contingut concret d'aquest decret, el mateix, a més, troba origen en un reial decret de l'Estat espanyol, i així s'exposa en el mateix expedient administratiu: en el Reial decret 24/2018. I regula, aquest decret que avui validem, la recuperació per a aquest any 2019 del 75 per cent de la DPO. Però perfectament, en base al Reial decret 24/2018, en podrien haver recuperat el 100 per cent. No hi ha cap norma ni cap realitat normativa que no hagués permès que aquest any 2019 se n'hagués recuperat la totalitat. A la vegada, també, situen vostès l'origen d'una manera compartida –i així s'ha vist en les intervencions– entre la mediació de vaga del passat mes de desembre i, per una altra banda –que segurament serà l'acord més encertat–, l'acord de la mesa sectorial. Certament, allà s'estableix, a l'acord de la mesa sectorial, que l'any 2020 hi haurà una recuperació del 100 per cent. Però per res hagués estat un problema que el Govern hagués decidit, o la conselleria, o les conselleries, recuperar-ne el 100 per cent aquest any. I, mirin, no ho pensàvem a fer, però, com la consellera ens ha semblat molt encertada –també ha fet referència a d'altres drets del personal de la sanitat pública catalana–, nosaltres també voldrem fer referència a d'altres drets que, per desgràcia o malauradament, encara no s'han recuperat i que no resolen els dubtes que té aquesta Administració. Quan tornarà la jornada del segon acord? –primera pregunta. Els dies graciables, quan tindran la consideració de jornada? El 5 per cent de retribucions d'alguns centres pel que fa al personal laboral, quan es recuperarà? –parlem del 2010, fins i tot. Haurien vostès també de resoldre la igualtat de criteri per als interins i per a les interines, que ja no ho diu únicament el Tribunal Superior de Justícia, com deia la diputada d'Esquerra molt encertadament, sinó que ja ho han dit dues sentències del Tribunal Suprem. O quan recuperaran la vigència del pacte de selecció temporal, la borsa de treball?
Diputat...
I la darrera qüestió, em permetrà, consellera. L'hi tornem a manifestar: el trasllat de la condició o a la condició d'interí o interina mai és estabilitat laboral.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Consellers, conselleres, qui estigui lliure de culpa, que tiri la primera pedra, diuen, no? Sí, senyor Vidal, sí. Perquè, clar, és molt fàcil responsabilitzar a tothom i és molt difícil assumir les responsabilitats. Nosaltres estem en disposició de fer-ho, ho hem fet, ho fem sempre que cal. Els anys postcrisi, o els anys de la crisi van ser anys molt difícils i es van haver de prendre mesures molt complicades. I hi va haver un Govern que va prendre mesures complicades, i hi va haver algun partit que sense tenir responsabilitats de Govern va assumir aquelles responsabilitats. Però, clar, sortir al faristol a dir que la culpa és de tots els altres sense assumir responsabilitats pròpies, home, senyor Aragonès, i no em refereixo al vicepresident. Senyor Aragonès! La Llei 4/2017, en el seu article 25.3, Llei de pressupostos del 2017, consolida la retallada de les DPOs per als treballadors de l'ICS, i sap qui la va votar? Vostès. Vostès van fer possible que s'aprovés aquella llei i, per tant, que l'any 2017, i el 18, i el 19, es consolidessin les retallades de les DPOs. Per tant, aquí, responsabilitats per a tothom. També per al Govern, i també per al Govern, evidentment, actual, que, quan van començar a governar van prendre moltes decisions a correcuita. El senyor Soler ja ha citat la primera decisió del Consell Executiu, que no va ser, precisament, la de prendre mesures per reduir les llistes d'espera, ni prendre mesures per millorar l'assistència primària, ni prendre mesures per suprimir barracons escolars, etcètera. Va ser prendre mesures per a TV3, va ser prendre mesures per recuperar les delegacions polítiques a l'estranger, va ser prendre mesures d'aquestes característiques. No va ser prendre mesures per recuperar els incentius per objectius del personal de l'Institut Català de la Salut. I, de fet, perquè el Govern reaccionés, va caler una vaga, va caler que hi hagués una vaga. I és aleshores quan el Govern assumeix aquesta reivindicació, en aquell cas dels metges d'atenció primària, per tal de recuperar la direcció per objectius, els incentius per aconseguir objectius, de productivitat, etcètera. Però és que el Govern –Govern és aquell que governa i, per tant, necessita tenir les eines per governar i l'eina principal per governar són els pressupostos–, hauria d'haver presentat uns pressupostos, on es contemplés, precisament, la recuperació d'aquests incentius per productivitat. Com que no ho han fet, com que no van complir amb les seves obligacions, no han complert amb les seves obligacions de presentar un pressupost, han d'anar tapant forats, i ho han d'anar fent via decrets llei, que és el que ens trobem avui aquí. I, evidentment que els donarem suport, evidentment que els donarem suport per... –i amb això sí que li dono la raó al senyor Aragonès–, per tal com diu el títol del decret, «restablir –jo hi afegiria «parcialment– «els incentius per objectius –parcialment–; no és recuperar..., perquè s'ha dit reiteradament que això significa «recuperar. No, no recuperen res, tot el personal de l'ICS que ha deixat de percebre el 50 per cent d'aquests complements des de l'any 2012 fins ara, no ho recuperen. Començaran a cobrar-ho a partir d'ara, novament, un 25 per cent addicional; és a dir, cobraran un 75 per cent d'allò que són els seus drets retributius. I que fruit..., per decisions del Govern, fruit de decisions d'aquest Parlament, de les que també ens en sentim corresponsables, perquè era un moment extraordinàriament complicat per a les finances públiques, i era necessari que tots plegats féssim un esforç, doncs, van deixar de percebre'ls durant uns quants anys. I això, el que ha significat, juntament amb la no provisió de noves places de treball..., ha sigut, precisament, una major càrrega de treball amb menor retribució, i, per tant, treballar en pitjors condicions, que és el que ja fa temps que els grups de l'oposició estem demanant al Govern: intentem canviar aquesta situació; ha canviat la situació de la crisi econòmica i financera del 2008 i, per tant, intentem capgirar aquesta situació. Per tant, consellera, no cal que ens vingui a demanar als grups de l'oposició que li donem suport a aquest decret llei, perquè al final vostès avui, aquí, el que estan fent és allò que els demanen, una, els professionals, dos...
Diputat...
... els grups de l'oposició des de fa molt de temps. Gràcies.
Gràcies, diputat.
Ara és el torn, en nom del Grup Parlamentari Republicà, de la diputada senyora Gemma Espigares.
Gràcies, president. Efectivament, començaré amb les paraules amb les que deia la consellera: vam demanar un esforç i és de justícia retornar-ho. I jo crec que per Esquerra Republicana és la definició del que estem fent avui: tornar l'esforç que les treballadores han estat fent aquests anys d'una forma encomiable, d'una forma molt professional, tornar-los-el, amb aquest esforç per part del Govern, per part d'Economia, per part de Salut i d'altres departaments, per tornar-los allò que corresponia. Parlava també que aquest impacte no serà només per als facultatius, que serà per a diferents empleats, i jo crec que això també és important que avui ho recordem, perquè hi ha algun administratiu que avui ens acompanya, i hem estat parlant últimament amb les treballadores socials sanitàries, i crec que això també és important. Amb la diputada, amb la Najad, vam estar-hi l'altre dia parlant, i ens deien: «És que és important, també, que es valori la nostra tasca, que les administratives no ens dediquem només a donar hora, sinó que fem una feina dins de l'equip. I, de fet, a la Comissió de Salut, recordava un article del doctor Gòdia, de Torres de Segre, del Segrià, on explicava justament això. Per tant, crec que avui també és important que tinguem en ment que no només estem retornant una part de les DPOs als facultatius sinó també al conjunt dels treballadors que estan en l'àmbit sanitari. Un element més que m'agradaria destacar del que ha dit. Ha parlat de retorn de drets, de les DPOs i de qualitat de l'ocupació. I jo crec que no només hem de parlar en termes econòmics, en quantitat de salari, que òbviament que sí que segur que serà molt ben rebut pel sistema sanitari, sinó també pel global de les condicions que s'estan fent. I ha posat l'exemple de la conciliació, i crec que també és un exemple en el que aquest Govern està avançant i en el que la primària sembla que hi va. Mirin, els poso un exemple en aquest sentit. Ahir compartia una estona amb companyes de Guissona i m'explicaven les problemàtiques que tenen al CAP de Guissona; de fet, és l'Àrea Bàsica de Salut Cervera-Guissona. Cervera és una àrea bàsica amb molta gent gran, i Guissona és totalment lo contrari, és una àrea bàsica amb moltíssima natalitat i molta immigració, i el que els indicadors socials que el Govern va implantar, que premien la cronicitat, premien en tant que donen més recursos perquè es pugui afrontar tot el que cal, el que guanyaríem per una banda ho perdem per l'altra, i el que la diputada Montserrat Fornells, que treballa molt bé la comarca, fa temps que demanava, i ja l'hi va demanar al conseller Comín, era..., doncs: «Separem aquestes àrees bàsiques i tinguem els recursos. Doncs, això ho fem també avui: que l'Àrea Bàsica de Guissona tingui mig pediatre més, que tingui una llevadora, que tingui un odontòleg a temps complet, òbviament, també és una millora de les condicions laborals. No només perquè aquesta pediatra cobrarà uns diners que avui li tornem, sinó perquè hi haurà una altra persona que estarà agafant una part del «cupo i, per tant, podran treballar amb molta més qualitat. I això també es desprèn, en part, del que avui fem, i crec que era important destacar-ho. Mirin, en el mateix exemple; ahir quan parlava amb aquesta gent de Guissona em deien: «És que al Parlament només us esbatusseu. Dic: «No. Faria un matís. Només veieu per la tele que ens esbatussem. Al Parlament en fem més, de coses, per sort. I els posava l'exemple de la Comissió de Salut, que els portaveus de la Comissió de Salut em tenen avorrida de sentir-me, i sempre els dic el mateix: a la Comissió de Salut, més del 90 per cent dels acords els aprovem per unanimitat. M'imagino que els portaveus de la Comissió de Salut no em contradiran, perquè, per sort, en aquells temes que són importants per a la gent, ens hem sabut posar a l'alçada, des d'una punta de l'hemicicle fins a l'altra. I els deia: «Jo estic segura que demà farem exactament el mateix. Pel to que he intuït, més ben dit, pels comentaris dels diputats que m'han precedit, entenc que sí, que convalidarem per unanimitat aquest decret, però, vaja, dels comentaris, diria que, diputat Vidal, se li han sumat tots els grups al «sí crític que va posar de moda la CUP, perquè al final, quan estàs al Govern, no sé si cal definir-ho com que prioritzes, òbviament; m'imagino que no li estan qüestionant a la consellera Vergés que no vulgui tornar el cent per cent. Òbviament, ho hagués fet des del principi, n'estic segura, pel que la conec i per la manera que té de treballar, però també entenc que li toca prioritzar, i que al Govern se n'han de fer moltes, de coses, i que, òbviament, sense els pressupostos no es faran totes i tan ràpid com es voldrien. Per tant, aquest «sí crític deixa damunt de la taula algunes coses. Per exemple: es posava en dubte quin és l'esforç real que se li demana al Govern. Ostres! Noranta-sis milions d'euros. Crec que és un esforç prou important. I que de moment ja en seran 24, aquest any. I, perquè ho preguntava algun diputat, eh? Jo m'he preocupat de preguntar a les treballadores quant els suposarà a elles, perquè aquí parlem de 96 milions d'euros com a pressupost, perquè ens toca gestionar, però a elles, que els tocarà veure-ho a la nòmina recompensat..., i em deien: «Doncs, mira, tranquil·lament, entre set-cents i set mil euros, depenent del professional. Per tant, crec que l'esforç és prou important. I li demanaria a alguns diputats que no confrontessin, que això no va de si prioritzem TV3 i els periodistes i la gent que fa bona feina a TV3, i tota l'audiència, que, per cert –per cert–, cada mes segueix pujant i pujant i pujant. Sembla que com més la critiquen, a més gent li ve de gust mirar TV3. És curiosa, eh?, la relació. Jo crec que això no va de confrontar. Això no anava de triar si prioritzar TV3 o professionals, va de que hi ha moltes coses que es volen fer, i que s'han d'anar fent a poc a poc, o en la mesura que es pot. Es posava damunt la taula si aquest decret es fa per la pressió social, i fins i tot hi ha hagut algun comentari amb relació a que «no ens facin creure que aquest Govern treballa. Vaja, consellera, com que li segueixo, per poc que puc, l'agenda, si el que fa no és treballar, és desviure's..., ja no sé com interpretar-ho. De fet, aquest decret el firmen el president Torra, la consellera Vergés, el vicepresident Aragonès, i, per encàrrec, la consellera Capella, perquè el vicepresident, si no recordo malament, era de permís de paternitat, i el conseller Puigneró. Per tant, diverses conselleries que es posen també d'acord per tirar endavant això. Per tant, quan es posa en dubte que no treballen, m'imagino que al final, deia: «Governar deu anar de prioritzar, ser a l'oposició va de criticar, va de protestar, va d'apuntar-se els èxits dels altres, eh?; quan el Govern fa la feina, llavors això es fa perquè ja vam dir nosaltres que ho fessin. Suposo que quan aprovem la rebaixa de taxes universitàries, també diran: «Clar, és que com al Parlament ho havíem aprovat un munt de vegades, el Govern només fa que complir. Bé, doncs, suposo que ens anirem trobant per aquí. Per sort, també tenim algun grup a l'oposició que fa propostes i que fa propostes honestes, i jo crec que també se'ls ha d'agrair, perquè almenys d'aquesta part crec que n'aprenem tots. Però, quan es parla del finançament, clar, jo m'imagino que la diputada que ha parlat dels pressupostos és conscient que el pressupost que proposaven a Madrid, la despesa de benestar social no se si l'augmentava, però la que augmentava moltíssim era la despesa militar. Per tant, lliçons, quan el que fem és aprovar coses que aquí a Catalunya n'estem bastant lluny, també ens ho hauríem de poder mirar amb perspectiva... Hi ha hagut dos símils que m'han agradat molt, i que els faré servir, com a bona professional de l'àmbit sanitari, perquè es parlava de les enquestes i es deia que els professionals no veuen reconduït..., o no veuen la feina de Govern. Clar, m'imagino que això que fem avui, els ciutadans i ciutadanes no ho recompensaran a l'enquesta de salut. De fet, jo crec que aquest Govern no fa les coses perquè les hi recompensin, les fa perquè toquen i perquè les volen fer. O em vull creure que les bones republicanes, fem les coses perquè és de justícia social fer-les. Però si fins i tot no fos així, clar, això ho veuran els professionals a la seva nòmina, no cadascuna de les ciutadanes. Però ha parlat de «torniquete, «hacer torniquetes con tiritas, i jo li diria a la consellera Vergés: no faci torniquets amb tiretes, faci el que vostè està fent, que és agafar l'arrel del problema, que és anar a l'hemorràgia i fer una proposta que abordi el sistema sanitari en global, que abordi un model per als propers vint anys, i que faci com vostè va dir a la Comissió de Salut, que aquesta primària, de veritat, estigui al centre del sistema sanitari. I l'altre, que ha sigut el de que «el sistema sanitario está en parada cardiorespiratoria, clar, doncs, em dona peu a que pugui explicar lo bé que ho estem fent en aquest sentit, perquè Esquerra Republicana no se'n cansa, de demanar-li a la consellera Vergés que, justament, deixem d'invertir tant en cura, i invertim en prevenir, perquè un euro en prevenció són més que quatre euros en curar. I, en parada cardiorespiratòria, cada vegada tenim més gent formada, més desfibril·ladors, més aparells, perquè justament el que volem és un territori cardioprotegit, que no hagi de recórrer als aparells d'RCP, sinó que previngui que això ja no passi. Per tant, amb tot això, consellera, donarem suport a aquesta convalidació del decret i esperem que l'any que ve puguem seguir avançant en aquesta línia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Finalment, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Teresa Pallarès.
Moltes gràcies. Moltes gràcies, president. Moltes gràcies, consellera Alba Vergés; moltes gràcies, conseller Puigneró, per la part que us ha tocat també en la validació d'aquest decret, i al vicepresident Aragonès, des d'Economia. Mireu, us dono les gràcies però no caldria, perquè aquest Govern governa i aquest Govern fa la feina. I, per tant, no cal que us donem les gràcies. Però ho faig per evidenciar que aquesta feina es fa, es porta a aquest Parlament i nosaltres hi donem tot el suport. Aquest Govern governa, com dic. I si un dia alguns dels grups parlamentaris que han fet uns discursos previs al meu tenen responsabilitats de govern a Madrid potser que siguin valents, que donin la cara per Catalunya, que ens escoltin d'una vegada, que acabin amb la situació de presos polítics i exiliats, i llavors podrem començar a parlar de tu a tu de recursos i de competències tal com toca. [[Aplaudiments.]] I ara sí, més enllà d'aquests discursos que avui, com hem vist també al matí, són purament electoralistes, em costaria molt de creure que algun grup de la cambra no reconegués que la salut és una prioritat del Govern, de qualsevol govern i també del nostre Govern, la salut com un pilar fonamental de l'estat del benestar que guia tota obra de govern, consellera, sigui quina sigui l'orientació política de les decisions que es prenguin. Podrien coincidir, doncs, amb mi que el nostre sistema sanitari és un dels actius més importants que tenim; un sistema públic i universal que posa al centre les persones com molt bé ha dit en la seva exposició. Mirin, la crisi econòmica a la que es va veure sotmesa tota Europa a partir de l'any 2010 va abocar les administracions, com s'ha dit prèviament, i entre elles també la Generalitat de Catalunya, a aplicar una sèrie de mesures tendents a la reducció del dèficit públic. I van ser significatives les mesures de reducció de massa salarial dels empleats públics. Això no és bo ni és satisfactori per cap govern; són mesures que s'han de prendre per les circumstàncies polítiques i econòmiques dels moments. Afegit, a més, a aquesta situació de crisi, cal considerar que els avenços que hi han en el camp de la salut condueixen les societats a un augment de la demanda assistencial, per envelliment de la població o augment d'aquesta població, i també a la millora de molts tractaments, o afegir nous tractaments, que de vegades suposen sobrecostos. Fins i tot, ja que tinc també el conseller El Homrani, podríem afegir que els problemes amb el finançament de la dependència han fet recaure moltes demandes en el mateix sistema sanitari de persones que el mateix sistema ha d'absorbir les seves reclamacions, lícites, per part de les persones que estan afectades. Vull dir que hem hagut de fer mans i mànigues per fer possible aquest estat del benestar. I davant d'aquest escenari que de manera global ens ha impactat, crec que hem de reconèixer la solidesa del sistema sanitari català i entendre que, en un marc de crisi, també s'ha d'encetar un escenari d'oportunitats. Jo no soc en absolut experta en aquest camp, però, pel que he pogut llegir aquests dies i en la línia del que ha anunciat la consellera, parlem de priorització de la prevenció per evitar grans descompensacions amb pacients crítics, parlem de possibilitats en integració de la primària hospitalària per garantir continuïtats en els tractaments, bàsicament inversions en millora d'infraestructures, i no parlo només de millores de totxo, diguem-ne, no?, sinó d'aquelles millores en infraestructures tecnològiques per l'eficiència dels tractaments però també per la implicació de la ciutadania en els mateixos programes de salut i de gestió en el sistema sanitari; si més no, un sistema sanitari centrat en les persones. Cal identificar. I «governar vol dir identificar molt bé les necessitats que té el sistema, per introduir els canvis que toquin. Per això m'ha agradat molt, consellera, que hagueu parlat del Fòrum de Diàleg Professional. Això vol dir tenir en compte la gent que està treballant el dia a dia, que coneix, que sap; tenir en compte les seves opinions per planificar i per veure quin ha de ser el futur que ens espera en aquest marc sanitari. Crec que és molt important. Per tant, coincidiran amb mi que la clau més important perquè això sigui possible són els professionals, que, més enllà de la vocació, s'han de sentir incentivats, reconeguts, però també incentivats econòmicament, i il·lusionats per la feina que fan. Per tant, aprofito avui, des d'aquest faristol, per agrair la tasca de tants i tants professionals que han hagut de seguir atenent, de vegades amb sobrecàrregues horàries i laborals, les persones en una situació que també, i no en tinguin cap dubte, ha sigut preocupant pels que esteu al Govern. No tan sols les voluntats i la feina ben feta són necessàries. Aquí podem gestionar les competències, volem gestionar les competències, però volem d'una vegada els recursos necessaris per fer-hi front. Ningú millor que nosaltres: coneixem quines són les necessitats del sistema i com donar-hi resposta. Les xifres demostren que la salut és, ha estat i serà una prioritat pel Govern de Catalunya. En la proposta..., o avantprojecte, la proposta, diguin-li com vulguin, de pressupost pel 2019, ja suposa un impacte de gairebé el 40 per cent del global del pressupost de la Generalitat, recuperant les xifres de fa deu anys, el 42 per cent de l'any 2009. Tant de bo poguéssim tenir altres xifres si nosaltres gestionéssim els nostres recursos. El pressupost proposat hi destina gairebé 9.500 milions d'euros, un increment del 6 per cent del darrer pressupost aprovat, del 2017. I si no ens calgués parlar de dèficit fiscal, que no en volia parlar, i si no ens calgués parlar de manca de compromisos de l'Estat espanyol, que no en volia parlar, i si no ens calgués parlar d'incompliments sistemàtics de l'addicional tercera de l'Estatut, que tampoc no en volia parlar, segurament en aquest país faríem les coses d'una altra manera, perquè sabem, coneixem la gestió i sabríem perfectament què fer amb els nostres recursos, no només per atendre les persones als centres sanitaris, sinó també per donar resposta als seus professionals. Vagi per endavant també la meva admiració a totes les persones que treballen atenent persones. Aquí no hi ha demagògia política que valgui. Aquí el que compta és el grau d'humanitat dels nostres professionals. I li he donar les gràcies també pel seu compromís i la seva dedicació. Tornant al decret que ens ocupa, els que m'han precedit ja ho han dit àmpliament: unes mesures, com s'ha dit, que estan des de l'any 2012, però que sempre s'havien entès com unes mesures de caràcter temporal que podien ser objecte de reversió en el moment que la situació econòmica i financera ho permetés. I ara és el moment. Al llarg del 2018 l'economia i la situació de les finances de la Generalitat han millorat en relació amb els anys anteriors, la qual cosa fa preveure que no tindrem un risc d'incompliment de l'objectiu de dèficit, que ens marca el Estado español. Per tant, factible, aconsellable aquesta reversió, del 75 per cent, com hem dit, consellera, al 100 per cent. I manifesto en la mateixa línia que ho ha fet vostè que no només és una mesura estrictament redistributiva i retributiva, sinó també una mesura de millora a la mateixa prestació del sistema sanitari a Catalunya. Per descomptat, doncs, des de Junts per Catalunya ens manifestem satisfets, convençuts i a favor de la validació d'aquest decret, decret llei. Voldria fer ressaltar per acabar la tasca desenvolupada avui de forma especial a totes les persones del món de la salut, però especialment a l'ICS, l'empresa pública de serveis de salut més gran de Catalunya, amb 42.000 professionals, que presten servei a gairebé 6 milions de persones en tot el territori; gestiona bàsicament el 80 per cent de l'atenció primària, grans hospitals, com Vall d'Hebron, Bellvitge, Germans Trias; hospitals de referència territorial, l'Arnau de Vilanova, Joan XXIII a Tarragona, Trueta de Girona, Verge de la Cinta a Tortosa, i un hospital comarcal, Viladecans. Senyores i senyors diputats, no parlem de números només sinó de salut i del benestar de moltes i moltes persones arreu del territori, tant les ateses com les que presten el servei. Els confesso que a mi també m'hagués agradat parlar de pressupostos. En tindrem ocasió. Però avui prenem amb responsabilitat la feina que ens toca, que és convalidar, validar aquest decret i tirar endavant la responsabilitat que com a diputats i diputades d'aquesta cambra tenim encomanada. Moltes gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Bé, hem cridat a votació, un cop acabat el debat. Saben que, d'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entén que els vots afirmatius són favorables a la validació del decret llei i que els vots negatius, per contra, són favorables a la derogació. Passem, doncs, per tant, a la votació sobre la validació del Decret llei 6/2019. Comença la votació. El Decret llei 6/2019, de restabliment del complement de productivitat variable del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut, ha quedat validat per unanimitat, és a dir, 124 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I ara reglamentàriament també em pertoca preguntar a la cambra si algun grup també desitja –sí– que es voti si es vol tramitar com a llei el decret. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Sí, senyor Rodríguez.
Sí, senyor president; demanaríem que es tramités com a projecte de llei aquest decret llei precisament per poder incorporar la recuperació, el restabliment del 25 per cent restant de les DPOs en l'exercici 2020, atès que, si hem d'esperar que aquest Govern presenti pressupostos, és bastant insegur. Gràcies.
Molt bé. En qualsevol cas, doncs, atès que ho demana un grup parlamentari i com a mínim també un subgrup parlamentari, passem ara a votació sobre si es tramita com a llei aquest Decret 6/2019. Saben que els vots afirmatius són a favor de que es tramiti com a llei i els vots negatius òbviament en contra. Per tant, passem a la votació. Comença la votació. Vista la votació, que correspon a 62 vots favorables a la tramitació com a llei, 59 en contra i 3 abstencions, aquest decret llei es tramitarà com a llei. [[Intervenció del director de l'Oficina Antifrau de Catalunya]] [[351-00001/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la intervenció en el Ple [[remor de veus]] del director de l'Oficina Antifrau de Catalunya. D'acord amb l'article... Els demano que, si han de sortir de l'hemicicle, ho facin en silenci i ràpidament, si us plau. D'acord amb l'article 201.2 del Reglament, la Mesa va aprovar la compareixença del director de l'oficina antifrau amb motiu del desè aniversari de la institució. En nom de la cambra dono la benvinguda als membres de l'oficina antifrau que avui ens acompanyen i especialment al seu director, que té la paraula en aquests moments. Senyor Gimeno, si es vol esperar... [[Pausa llarga.]]
Molt honorable...
Quan vulgui, director; sí.
Gràcies. Molt honorable president del Parlament de Catalunya, molt honorable president de la Generalitat de Catalunya, diputades, diputats, vull agrair a la cambra... [[Remor de veus.]] Vull agrair a la cambra... [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]]
Endavant.
Deia que vull agrair a aquesta cambra que m'hagin convidat a comparèixer en commemoració del que són deu anys de funcionament de l'Oficina Antifrau de Catalunya. Tinc la intenció d'explicar l'evolució de l'oficina, el que s'ha fet, les seves crisis, el que fa avui i el que voldria aquest director que es fes en un futur, almenys a mitjà termini. Però, admetent que és important passar comptes d'aquesta institució adscrita a aquest Parlament, crec que ho és més parlar de quina ha estat l'evolució de la corrupció a Catalunya durant aquests deu anys i, des de l'experiència que dona aquests deu anys d'oficina antifrau, assenyalar les mesures que s'estimen més adequades per a la lluita contra la corrupció o perquè la lluita contra la corrupció sigui més eficient. La gènesi d'aquesta oficina es remunta a l'any 2005, moment en el que, des del meu punt de vista, es concatenen dos fets rellevants, molt rellevants, a part del context en què s'estaven donant aquestes circumstàncies. Per una banda, el Ple monogràfic sobre l'episodi terrible de l'esvoranc del Carmel, que determina igualment un debat polític crispat en aquesta cambra, que mediàticament va acabar i es coneix com «es diu 3 per cent. Per altra banda, hi ha una altra circumstància que és molt rellevant, i és que l'any 2003 la Convenció de Nacions Unides contra la Corrupció, en una de les seves resolucions, abona, propugna la creació d'un òrgan especialitzat i independent, encarregat de prevenir la corrupció. El Ple que es va aprovar l'any 2005 va acordar que en el termini de quatre mesos es crearia una oficina antifrau dins de l'Administració de la Generalitat, i aquest és un aspecte important, perquè en primer lloc semblava, l'any 2005, que havia de dependre, que estava adscrita al Departament de la Presidència. Hem de reconèixer i hem d'alegrar-nos de la valentia d'aquesta cambra per fer que l'oficina antifrau fos adscrita al Parlament, dotant-la d'independència i complint d'aquesta manera amb els requisits que deia l'article 6 d'aquesta resolució a la que he fet jo referència abans, de Nacions Unides. Es crea aquesta institució específicament dirigida a preservar la transparència i la integritat de les administracions i personal al servei públic. Vull dir que està creada, aquesta oficina, sintetitzant-ho, per prevenir i investigar la corrupció. També té uns altres aspectes col·laterals, però en tot cas aquests són els dos principals. L'oficina, de totes maneres, va néixer –i jo crec que això és bo dir-ho ara, després de deu anys d'activitat– amb molts reserves mentals per part d'alguns membres de la cambra i en general dins de l'Administració; fins i tot diria que en alguns casos no solament van ser reserves mentals, sinó que van ser obertes contradiccions. Però crec que en aquests moments jo puc afirmar que el disseny respon a la creació d'una oficina que, si en el seu moment va complir la seva finalitat i el seu servei, jo crec que estem..., en deu anys el paradigma social ha canviat substancialment. I, per tant, hauríem de plantejar-nos una altra manera de donar-li competències, a aquesta oficina. No volem ser nosaltres, a l'oficina, una oficina de coses petites; volem ser una oficina adequada al futur que tindrem a la nostra societat. Potser el més rellevant de totes aquestes qüestions –i després avançaré i insistiré sobre aquesta–, el més rellevant és la impossibilitat d'iniciar investigacions de caràcter més general. En aquests moments les podem realitzar sobre fets concrets i a denúncies concretes o d'ofici, però en tot cas sobre coses molt concretes. És a dir, hem d'esperar que es produeixi un acte de corrupció o de manca d'integritat per poder actuar, quan nosaltres..., els nostres estudis sempre són sobre els riscos, i no podem actuar sobre els riscos, o hauríem de poder actuar més intensament sobre els riscos. Em referiré més endavant a aquests aspectes. En definitiva, nosaltres hem de salvar, com deia aquesta resolució a la que jo m'he referit, que..., la corrupció, segons aquesta convenció de Nacions Unides, és un fenomen maligne; és molt gràfica, aquesta expressió, que és d'ells. A la nostra societat no li han mancat aquests assumptes de corrupció. Posem des de la dècada dels vuitanta fins ara, i sense ànim exhaustiu, podem parlar dels casos més gruixuts: Banca Catalana als vuitanta, Pretoria, Prenafeta, Pallerols, cas Hisenda, cas Palau, cas Mercuri, ITVs, GISA, Adif, Sagrera i algun transversal sempre del 3 per cent. L'OAC, amb les seves crisis, amb les seves febleses, amb els seus reconeixements en l'àmbit de justícia o altres institucions de l'Estat..., crec que el sistema –malgrat, dic, els entrebancs– ha funcionat raonablement. Va tenir mala sort quan va començar. Efectivament, no havia passat ben bé un any que el primer director mor, mor en el moment que s'està iniciant l'oficina. I això vol dir que moltes de les febleses administratives que ens trobem i que estem arrossegant des d'aquell moment i que es manifesten sovint les continuem tenint en aquest moment, perquè des de l'inici no es va fer una feina amb una experiència administrativa, que, evidentment, no es tenia en aquell moment. Per tant, el sistema va fallar en aquell moment. És veritat que després, amb el segon director, hi ha hagut un problema, que molts de vostès ja el coneixen més directament, perquè s'acosta a l'any 2016. Jo el que voldria dir, amb referència a aquest aspecte, és que el sistema d'aquí del Parlament, el sistema de control, no ha fallat, ha funcionat, perquè al final vostès van prendre la decisió que vostès volien prendre, en funció dels requisits legals que s'establien, i aquest és el que diu. El sistema, en aquest aspecte, jo crec que va funcionar. El que passa és que va deixar l'oficina, diria, amb una manca de confiança generalitzada dins de la població, dels ciutadans de Catalunya, i això ens ha costat. Però soc optimista i diria que en aquests moments, si no hem arribat a renovar tota la confiança, sí que almenys estem en vies de fer-ho substancialment. Posaré unes dades. La mitjana de denúncies en els deu anys està al voltant dels cent cinquanta assumptes per any, de denúncies concretes que es feien; l'any 2018 va augmentar un 45 per cent, van passar a 218, i en el primer trimestre del 2019 n'hem tingut ja vuitanta, que dona almenys sobre tres-centes denúncies. És veritat que s'ha incrementat el percentatge de denúncies que nosaltres rebutgem de pla perquè no són competència de l'oficina, i això, bé, no impedeix que ho pugui analitzar i dir que en tot cas la ciutadania catalana ha renovat una confiança o està en vies de renovar la confiança en l'oficina. I també he de dir que segurament alguna cosa no es fa bé en la nostra societat i en les nostres administracions, perquè els ciutadans no saben on han de presentar les denúncies respecte a altres aspectes que no són competència exclusiva d'aquesta oficina. Però jo crec que sí, que efectivament es pot afirmar que hem recuperat part de la confiança. I això ens ha de portar a un altre aspecte que és interessant que jo exposi aquí. No és el mateix la percepció de la corrupció que la corrupció real, però sí que és cert que la confiança en les institucions depèn més, o totalment, de la percepció que té el ciutadà, i no de la realitat que hi ha en aquest ciutadà. Per tant, aquí hi ha molta feina a fer. Mirin, nosaltres fem un baròmetre des del primer any, cada dos anys fem un baròmetre amb el que estimem la percepció de la corrupció. A la tardor passada, els enquestats, el 81,3 per cent ens deia que ja era un problema greu; el 87,5 deia que els polítics no fan res per evitar-la, i el 72 per cent, que hi ha molta corrupció. Aquesta quantitat havia baixat respecte de l'anterior, la del 2016, però, clar, havia baixat del 80 al 72; crec que les dues xifres són inadmissibles en la nostra societat. És veritat també que l'Eurobaròmetre, quan es refereix a Espanya, diu que el 94 per cent dels enquestats creuen que la corrupció és bastant o molt estesa, i solament el 2 per cent reconeix que li han sol·licitat un suborn. Això, nosaltres..., a Catalunya es refereix al 5 per cent aproximadament de que han tingut un contacte directe amb una demanda de suborn o alguna cosa semblant. I a la Unió Europea està entre un 68 en la percepció i un 7 per cent en la demanda directa. Per tant, diríem que en el que és de caràcter sistèmic no tenim aquí el problema. El problema, com..., en fi, sembla que el tenim en el sector públic i empresarial, en aquelles escletxes, com diu el professor Villoria, en les escletxes del nostre sector públic i empresarial, allà és on creix la corrupció. Per tant, com avanço ja, un dels aspectes més importants que nosaltres hem de fer és enfortir les institucions. Hi ha una manca d'integritat, en tot cas, en les elits; això és el que pensen els ciutadans. I també en la possibilitat que donen les dades que ens ha ofert el Consell General del Poder Judicial, també s'ha de dir que les condemnes de funcionaris menors, de no alt..., en fi, rang, i dels majors..., en els menors són molt més petites, i això sí que és objectiu. Per tant, és una dada també a considerar. Què podem fer?, és el següent que caldria plantejar-se. El primer que he de dir és que no podem enfocar el control de la corrupció com una operació de màrqueting polític; això és claríssim. Tampoc crear oficines per dotar-les de contingut sense haver desenvolupat una estratègia primera de tot el que hi ha. I, evidentment –i perdonin que m'adreci a tots vostès–, no pot suplir l'oficina les responsabilitats d'aquest Parlament o l'acció de govern. S'han d'implementar mesures preventives que minimitzin els riscos, s'han d'eliminar febleses estructurals i, en tot cas, s'ha de fer, s'ha de crear, s'ha d'establir un pla estratègic de lluita contra la corrupció. S'han fet plans estratègics contra la sinistralitat laboral, contra la droga; tots els recordem. No fa gaire, el mes de febrer, es va publicar al butlletí de l'Estat, al Butlletí Oficial de l'Estat, el pla Estratègia nacional contra el crim organitzat i delinqüència greu; se n'assenyalaven els eixos troncals, els eixos transversals, els grups de treball que havien de començar a funcionar, els marcs referencials... I per què no elaborem nosaltres un pla estratègic, que és el que permet que les peces del puzle puguin encaixar? Ho fa l'OCDE, fins i tot el G-20 ho està plantejant, que és una necessitat que s'ha de fer en aquest sentit. Jo avui no només he vingut a fer una retrospectiva i assenyalar què és el que manca per fer. Jo vull proposar un futur o vull proposar-los un futur on la corrupció sigui de manera definitiva un dels temes que estigui de manera permanent a les seves agendes. I els faré algunes de les propostes que fa l'oficina i que, per una altra banda, hem fet en altres moments, sobretot en vigílies electorals de passades eleccions. He de dir que no trobaran vostès unes novetats que no sàpiguen, perquè la majoria d'aquestes propostes que jo faig ja les va fer l'oficina i varen ser admeses en la comissió per a la millora de la..., en fi, la Cemcord, contra la corrupció, de mesures contra la corrupció i de regeneració democràtica, que es van fer ja en el seu moment; de les setanta i escaig, aquestes són les que hem considerat més rellevants. Per tant, són autorecomanacions que s'han fet vostès, que els primers obligats han de ser vostès, i alguna..., i la majoria..., bé, totes elles estan al pla de govern. Parlaré de les que considero més importants, com són els conflictes d'interès; la protecció d'alertadors; la reforma de l'Administració i funció pública; l'elecció dels òrgans de control; l'impuls amb mesures d'integritat; la supervisió de la contractació pública, i un aspecte dels grups d'interès que vull matisar, que es refereix o que s'adreça especialment al que nosaltres denominem «petjada normativa. Amb relació als conflictes d'interès i a les incompatibilitats, l'any 2016, a la tardor, nosaltres vam presentar en aquest Parlament un extens i important estudi sobre els conflictes d'interès a l'Administració pública de Catalunya, en fi, amb èxit, perquè aquest Parlament el va editar, després; per tant, vostès ho tenen, vostès ho tenen a la seva disposició, i, a més, ho van assumir. Perquè els riscos..., nosaltres havíem detectat que, en la immensa majoria de les denúncies que teníem, si s'hagués actuat abans, hauríem trobat una situació de conflicte d'interès mal resolta, i, si l'haguéssim resolt bé, no ens hauríem trobat amb la situació posterior. Per tant, cal gestionar, perquè som font de risc. Cal modificar, en aquest cas, el règim de les declaracions. No es tracta que cada un de nosaltres..., al que correspongui; primer, hem d'establir a qui li correspon..., no les mateixes obligacions a tothom, no és el mateix algú que ha de prendre decisions d'un tipus que aquell que ha de prendre decisions d'un altre tipus. Per tant, ha d'estar la declaració d'interessos, la declaració d'activitats, la declaració de relacions..., han d'estar també en relació amb aquells aspectes que un ha de prendre decisions. I s'ha de revisar el control previ d'idoneïtat en les idoneïtats? Es pregunta molt sobre la capacitat tècnica, la capacitat, fins i tot, diria política, però hauríem de preguntar, s'hauria d'interrogar també en aquest aspecte. I reforçar el règim d'incompatibilitats, amb el seguiment posterior al càrrec. És evident, l'OAC aquí pot complir un paper, perquè ho va presentar en aquests setanta o vuitanta fulls que té el nostre informe en aquesta situació. I no s'oblidin, en els càrrecs electes, que també se n'ha de regular els conflictes d'interès. En el tema dels alertadors, hi ha una directiva de la Unió Europea que està a punt de ser aprovada. Em consta que aquesta cambra té unes proposicions de lleis que es van fusionar, i que, en tot cas, està en la pràctica. Afanyem-nos, la directiva comunitària ens marcarà..., tot i que es refereix als aspectes que tenen a veure amb els interessos de la Unió Europea, els interessos econòmics de la Unió Europea, però marcarà unes línies que nosaltres podem assumir, o no, i, en tot cas, fer les nostres línies. La competència de l'OAC en aquest sentit ja era la llei original. Curiosament, a la Llei 14/2008 s'atribueix a l'oficina antifrau facultats en defensa dels alertadors, i punt, perquè no expressa com s'ha de fer això. Seria el moment, si es desenvolupa aquesta llei, si s'aprova aquesta llei, que això sí que es fes. Si de tots els aspectes que jo tocaré solament en pogués fer un, l'important seria, al meu parer, en l'àrea que al meu parer és la més important, que és la que es refereix a l'Administració i a la funció pública. S'ha de reforçar insistentment la professionalització de l'Administració; és l'única manera d'evitar creació de xarxes clientelars, distingir clarament, cosa que ens costa molt, entre el que és el rol de govern de gestió i el que és el rol polític, el que és el rol de direcció política. Aquí hi ha un consens generalitzat; en fi, persones rellevants que han estudiat aquest assumpte, com el Jiménez Asensio o com, darrerament, en un llibre Organitzant el Leviatan, un dels nostres conciutadans, que està exercint la seva càtedra a Suècia, a Göteborg, el Lapuente, el Víctor Lapuente, amb Dahlström, que l'acompanya, un professor, ho diuen amb molta claredat, ho fan amb molta claredat: s'ha de professionalitzar, s'ha de diferenciar, perquè, en definitiva, en qualsevol estructura d'estat, el que sí que és important és que el funcionari públic exclusivament tingui una visió, és l'interès general; no ha de tenir cap altra visió, aquest ha de tenir solament l'interès de caràcter general. I, seguint, la millora dels sistemes d'elecció d'òrgans de control crec que avui té especial transcendència per aquesta cambra, i, a més, hi ha raons d'oportunitat. Ens queixem de que hi ha desconfiança de la ciutadania en relació amb les institucions, però després no som prou curosos en cuidar aquests òrgans..., altres, però aquests òrgans de control, que és el que caldria fer. I alguns d'aquests s'han de fer pel Parlament de Catalunya. I evitar la provisionalitat, la prolongació de funcions. Que als òrgans col·legiats que estan pensats perquè hi hagi diverses persones no n'hi hagi menys, que hi hagi les que cal que siguin, això és una obligació de tots nosaltres, però en particular seva. Jo prego que, en tot cas, facin tots un esforç perquè no es debilitin les institucions. I recomano que es faci una revisió de la Llei 14 de l'any 2005, que és sobre la designació parlamentària i els criteris d'avaluació de la idoneïtat. Jo, vamos, dic que es faci una revisió, perquè és tan simple, tan simple, tan simple que pràcticament no diu més que es farà això. Bé, jo crec que seria bo que aquest tema se'l plantegessin seriosament. Anem a la contractació pública. Als països desenvolupats, prop d'un 20 del PIB, del producte interior brut, es destina a contractes dels serveis públics, és a dir, en definitiva, de l'Administració. La Unió Europea l'assenyala com a àmbit en el que es poden generar problemes de corrupció; a l'oficina, el 50 per cent de les denúncies entren en aquest àmbit de contractació. La Directiva europea 24 del 2014, de la Unió Europea, demana la creació de garantia en l'aplicació de la contractació. D'aquesta directiva se n'ha fet una transposició amb una llei estatal, que és complexa i que té molts problemes, segurament, i està en discussió, però hi ha un aspecte que jo voldria subratllar en aquesta cambra. Aquesta llei crea una autoritat de supervisió i deixa la possibilitat de que es creï, en aquest cas, una autoritat catalana, de supervisió de la contractació pública. En les funcionalitats d'aquesta autoritat, que ha de ser independent, ho recordo, els òrgans de control externs existents ara –no estic parlant exclusivament de l'oficina, estic parlant de tots els òrgans de control que hi ha en aquests moments– podrien complir funcions de fiscalització, d'eficiència en la contractació o de prevenció i lluita contra la corrupció. Mitjançant aquests instruments, farem o podem fer una de les coses més rellevants, més importants, és fer prevenció activa, no esperar que es produeixi el cas, sinó que puguem actuar abans. No hem d'esperar que es produeixi el dany, l'acte corrupte, cal crear aquesta autoritat, senyors diputades i diputats, als òrgans de control, atribuir-los les competències adequades i les seves funcionalitats, i seguir en aquesta línia. He dit que faria una referència als registres de grups d'interès. Amb la Llei de transparència, això es va complir, i, tot i que, en fi, podem pensar que manca una mica més de desenvolupament, em consta que ja està proper aquest desenvolupament. Però hi ha un aspecte que jo voldria subratllar davant de tots vostès. Ho he denominat «petjada normativa. Un dels aspectes importants que hi ha és que, quan hi ha una generació, una gènesi d'una norma, del rang que sigui, hem de saber aquells que tenen una competència per, en fi, elaborar tot el dossier que finalment es convertirà..., bé sigui el decret, sigui la instrucció o sigui una llei d'aquest Parlament, tots aquests, amb qui han estat parlant, però no solament amb qui han estat parlant, sinó de què han estat parlant i, si hi ha documents, que aquests documents estiguin al dossier. Sorprenentment, algun dels nostres col·laboradors amb l'oficina ens va plantejar un estudi d'aquests. I de manera una mica purament diria especulativa i sense cap rigor metodològic, perquè no teníem mitjans, en l'àmbit de govern, vam intentar saber de determinades normes qui hi havia participat. Primer, en el que seria els dossiers de normes de cada departament, no constava aquesta referència; ens en vam haver d'anar a les agendes personals de les persones concernides. Una vegada vam estar a les agendes, ens vam trobar que no posava el contingut de les manifestacions del debat, de la conversa que, en tot cas, s'havia portat a terme. I, evidentment, quan una persona que té una rellevància en un àmbit econòmic, o en un àmbit que no sigui econòmic, sinó que sigui d'un interès, podem posar per cas, per posar-lo en l'altre part de l'espectre, com seria de caràcter ecològic, està representant unes idees, les està representant, i tot és legítim en aquest aspecte, però nosaltres ho hem de saber; nosaltres hem de saber que, si s'ha portat un dossier, aquest dossier ha de constar. Bé, en cap dels casos que nosaltres vam trobar –poder ens vam equivocar i solament eren aquests– no es va trobar cap dossier. En un annex en un d'ells es va trobar una petita part d'un d'ells. Això no és transparència; en això hem d'anar més enllà. La ciutadania té dret a saber si la norma és una norma que, en fi, beneficia o no beneficia unes persones o unes altres persones, amb uns interessos, millor dit, o amb uns altres interessos. Vaig acabant. Com a conclusions, la corrupció no està dominada ni molt menys. Hem de continuar treballant. I dubto que en algun moment tinguem l'absoluta seguretat de que tot està fet, perquè històricament..., fa un any i mig, es va fer un congrés sobre la corrupció aquí a Barcelona i les conclusions que es van treure és que, bé, històricament..., el que passa és que es va adaptant, es va adaptant a les circumstàncies de cada cas, als contextos de cada cas. Per tant, no està dominada i hem de continuar treballant. Com hem de treballar? Doncs com els deia: no fent màrqueting electoral i sí reforçant les nostres institucions; com més febles siguin les nostres institucions, pitjor serà, perquè es desenvolupen més. La professionalització de la direcció pública, això que els deia jo de la transparència, la petjada normativa, si us plau, fem-ho. Mirin, la corrupció representa, segons els estudis que s'han fet, entre un 1,5 i el 3 per cent del PIB, aproximadament. Comptin les quantitats que nosaltres podríem..., si nosaltres estiguéssim nets en aquest aspecte, que podríem destinar a altres finalitats de caràcter social que ens manquen a tots. Acabo ja referint-me, com no pot ser d'una altra manera, a la Llei de l'oficina. Aquesta va estar en tràmit la legislatura passada. Aquest director va comparèixer davant de la ponència i va exposar les referències més rellevants que considerava. Bé, va acabar la legislatura, es va quedar aturada, però jo..., en fi, jo diria que aquí hi ha una exigència de que es reprengui una altra vegada o que es vagi per una altra via de proposició o de projecte del Govern. Això jo..., se m'escapa ara quina seria la més òptima. Però està aquí, està aquí dins de la cambra ja, amb els aspectes bàsics fets. Malgrat els dubtes que va poder generar l'oficina en el seu primer moment, i fins i tot ara en alguns casos, no s'han generat duplicitats de control –no s'han generat duplicitats de control–; no tenim cap problema amb la fiscalia, no tenim cap problema amb l'àmbit jurisdiccional. I, amb les altres institucions de control, tenim molta cura de no trepitjar el que són, en fi, competències de les altres institucions de control. Per tant, confiem, precisament, en que aquestes es faran. Però sí que voldria dir que no volem ser l'oficina de les coses petites. Volem ser una oficina adequada per la societat a què ens devem. La llei ha envellit i cal mirar al nostre voltant per veure que les estratègies de lluita conta la corrupció cada vegada estan més en una línia, per una banda, preventiva, amb gestió de conflictes, etcètera, com els he dit, i que necessitem que aquesta societat tecnològica en què ja estem ens permetrà grans avanços socials, i també té els seus riscos, i un d'ells és la corrupció. Però és veritat que amb aquests avanços tecnològics es poden produir també molts problemes de corrupció, clar, i també nosaltres tindrem millors eines, però hem d'estar adaptats a elles. Per tant, cada vegada que pensem en una institució de control, de lluita contra la corrupció, ho hem de fer adequats no a la societat que tenim avui, sinó a la de demà passat, perquè, si no, quan arribem a demà passat, ja haurem arribat també tard. Bé, jo acabo dient-los que les meves consideracions han estat una mica..., és possible que dures en algun moment. Jo estic molt content de comparèixer davant d'aquest Parlament, de celebrar amb vostès aquesta primera dècada de l'oficina antifrau; que, malgrat tots els entrebancs, crec que hem millorat. Per això és dia per pensar en l'estratègia, com els he dit, i en treballar perquè el proper període sigui molt més eficient per a tots vostès. Gràcies per la seva atenció. Senyor president... [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Gimeno, per la intervenció. A continuació obrirem el torn d'intervenció dels representants dels grups parlamentaris per un temps màxim de deu minuts cadascú. I té la paraula, en primer lloc, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat José María Cano.
Gracias, señor presidente. Diputados, diputadas, consellers, consellera, público que hoy asiste..., buenas tardes a todos. En primer lugar, señor Gimeno, quiero darle las gracias por comparecer hoy ante esta cámara. Muchas gracias por darnos su visión sobre el presente y el futuro de la oficina que usted dirige desde el 2016. Tengo que serle honesto, y pienso que a lo largo de su exposición me ha parecido más que hablábamos de un país nórdico que de Cataluña en sí. Una oficina que ha cumplido sin grandes éxitos diez años de funcionamiento, y que no solo no ha tenido ningún éxito reseñable, sino que además ha vivido episodios muy turbulentos, como usted comentaba, llegando la propia oficina antifraude a incumplir también las leyes y normativas cuyo cumplimiento se suponía que debía garantizar en materia de contratación pública y en materia de transparencia. Porque, miren, hablar de la Oficina Antifraude de Cataluña debería ser hablar de cómo prevenir e investigar la corrupción en nuestra comunidad autónoma, debería ser hablar de prevenir e investigar el posible uso o destino ilegal de los fondos públicos, algo que es fundamental, porque precisamente hablamos del dinero público, que es el dinero que aportan los ciudadanos a través de los impuestos, y que es fruto de su esfuerzo y de su trabajo. Por lo tanto, combatir la corrupción es proteger a los ciudadanos, protegerlos ante aquellos que les roban, malversan y desvían el dinero público que pagan con sus impuestos para darles un destino distinto a su finalidad; recursos que ya no se van a poder destinar a mejorar la calidad de vida, ya no se van a destinar a mejorar los servicios públicos, ya no van a ir a dependencia, ni a sanidad, ni a educación... Son recursos de todos que se desvían de forma ilegal. Y además es una lacra, como usted decía, que desprestigia nuestra labor como políticos y, más importante aún, desprestigia las instituciones, poniendo en riesgo la confianza de la ciudadanía en el sistema democrático, y alimentando a su vez también el nacionalismo y los populismos. En España ese desprestigio lo estamos padeciendo con toda su crudeza, y concretamente en Cataluña; es una de las regiones donde ha habido más casos de corrupción, y que es consecuencia de las redes clientelares y de las tramas de intereses creadas, precisamente, por los nacionalismos desde los tiempos de Pujol padre. Por lo tanto, tiene sentido la existencia de una oficina antifraude, y por eso se creó hace ya diez años. Lo que pasa es que toda oficina antifraude tiene que valorarse por su eficacia y por su efectividad. Pero han pasado diez años desde su creación y los catalanes siguen teniendo, como usted bien decía, prácticamente la misma percepción que tenían entonces de la corrupción. Según el barómetro que usted comentaba, el 2008, de la propia oficina antifraude, más del 80 por ciento de los catalanes considera que la corrupción en Cataluña es un problema muy grave o bastante grave, y más del 70 por ciento considera que en nuestra comunidad autónoma existe mucha o bastante corrupción. Y es que, en definitiva, esa es la foto de la realidad, esa es la foto de la Convergencia del 3 per cent, es la foto del clan Pujol, es la foto de las mordidas, es la foto del tripartito, que también miró hacia otro lado, y es la foto de la paella en Cadaqués del señor Puigdemont y del señor Trapero. Decir también que, en Cataluña, cuando hablamos de corrupción –en eso no estoy de acuerdo con usted–, no hablamos de casos puntuales, hablamos de un entramado de corrupción organizado alrededor del nacionalismo, con el objetivo de llevarse lo que es de todos, y esa es la realidad que percibe la ciudadanía. Y nos hemos encontrado con una oficina antifraude que ha sido incapaz de tomar la iniciativa en ninguno de estos casos, una oficina antifraude que en todos esos años se ha mimetizado con el ambiente; en una comunidad autónoma donde hay partidos políticos que cambian de nombre cada seis meses, con el único objetivo de intentar maquillar su historial de corrupción; unos partidos que han formado parte de los distintos governs, con una falta absoluta de voluntad de poner en marcha medidas concretas para combatir esa corrupción, con una falta absoluta de voluntad política para evitar que millones de euros se desvíen de su destino, para evitar que los que se llevaban calentito se apropiaran de esos millones de euros. Y a la vez que hacían eso, recortaban y dejaban sin recursos a las políticas sociales. Y mientras tanto han intentado mantener adormecida y alienada a la sociedad catalana, con un discurso que buscaba y busca todavía a día de hoy alimentar el victimismo y el odio hacia el resto de españoles, hablando de ese supuesto expolio fiscal, cuando aquí, los que estaban expoliando y robando a los ciudadanos eran ellos, eran los nacionalistas. Y cuando la vaca ya no daba para más, y empezaron a complicarse las situaciones judiciales, y empezaron los embargos de las sedes, pasaron a intentarlo tapar todo con la gran estelada y luego con el gran lazo amarillo. Pero, claro, no hay en el mundo estelada tan grande, lo suficientemente grande, como para tapar toda esa corrupción, y esa gran estelada, ese gran lazo o esa gran pancarta también lleva asociada seguir desviando fondos hacia actividades ilícitas. Y todo ello ante la inacción de la oficina antifraude, que ha visto como le ha pasado por delante, sin actuar, toda la malversación del procés: le ha pasado por delante toda la malversación de la consulta del 9-N; le ha pasado por delante todo el desvío de fondos públicos hacia el 1 de octubre, hacia el golpe contra la democracia; le han pasado por delante todos los caudales que se desvían hacia lo que llaman estructuras de estado y chiringuitos varios; le ha pasado por delante el despilfarro en embajadas con el único objetivo de hablar mal de España; le ha pasado por delante el Diplocat, con sus dispendios en los que llaman observadores internacionales, con sus desplazamientos de lujo, con sus banquetes copiosos y espléndidos, regados, eso sí, con caldos de seiscientos euros; le ha pasado por delante lo que estos señores han malgastado en lobbies internacionales, con el único objetivo de desprestigiar a España. En definitiva, le ha pasado por delante, sin actuar, toda una organización creada precisamente, para hacer lo que tiene que prevenir e investigar la Oficina Antifraude de Cataluña: el destino ilegal de los recursos públicos. Y esa etapa ya alcanza su gestión, señor Gimeno, y de hecho es una etapa en la que estamos inmersos en la actualidad. Por eso yo no veo ningún motivo de celebración después de diez años de la oficina antifraude, cuando a día de hoy seguimos teniendo evidencias de que este Govern, actuando como una banda, está desviando dinero público para cometer ilegalidades. Y por eso, señor Gimeno, quiero compartir con usted una reflexión, y lo quiero hacer con todo el respeto y reconocimiento hacia su persona y hacia su carrera profesional, y también a sus ideas y propuestas que nos ha planteado hoy para mejorar la oficina antifraude, de las que ya les avanzo que el grupo parlamentario que yo represento tomamos buena nota y valoraremos. También les anuncio que registraremos en breve una propuesta de ley para la reforma de la Oficina Antifraude de Cataluña, que complementa la que ya hemos presentado sobre la lucha contra la corrupción, y de protección de los demandantes. Pero, como le decía, señor Gimeno, que usted es juez, yo lo que no puedo concebir es que una oficina antifraude, cuya misión es precisamente la de prevenir e investigar el uso fraudulento de los recursos públicos para que nadie los destine a fines ilícitos, guarde silencio y sea incapaz de actuar, sea incapaz de actuar para prevenir, para investigar, para alertar y formular recomendaciones ante las evidencias de un Govern y unos grupos separatistas que están utilizando el dinero público, el dinero de todos los catalanes de manera arbitraria, utilizándolos con fines ilícitos. Porque, ¿por qué no se actúa ante aquellos que utilizan lo que es de todos para financiar ilegalidades como las que sufrimos el 1 de octubre de 2017, el año en que ya directamente dieron un golpe a la democracia? Un golpe a la democracia que perpetraron, precisamente, con caudales públicos, con los recursos que deberían haberse utilizado para mejorar el bienestar de la ciudadanía, para mejorar la educación, para mejorar la sanidad, para mejorar la atención a las personas. Y es que en este momento cobra más sentido, si cabe, la actuación firme de las instituciones, porque estos señores han amenazado la democracia, han roto la convivencia, han jugado con la economía de las familias. Es un momento en que las instituciones están amenazadas, están secuestradas. Y una oficina antifraude como la que usted dirige no puede permitirse el lujo de ponerse de perfil en este momento. Y no es momento de mimetizarse con el entorno para evitar enfrentarse a la realidad. Señor Gimeno, no permita que los partidos separatistas utilicen la oficina antifraude para blanquear sus acciones. No lo haga, porque lo que está pasando es muy grave. En estos momentos tenemos que contrarrestar los ataques que está sufriendo nuestra democracia y tenemos que defender las instituciones ante los que no respetan la ley. En estos momentos todas las instituciones y cada uno de nosotros tenemos que cumplir escrupulosamente con nuestro cometido. Y ser muy firmes ante los que no respetan la ley, porque no respetar las leyes siempre, siempre, equivale a no respetar los derechos y las libertades de los ciudadanos. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari del PSC - Units per Avançar i té la paraula el diputat Ferran Pedret.
Gràcies, president. Consellers, diputats i diputades... Senyor Gimeno, bé, li agraïm aquesta compareixença, que crec que –ho ha assenyalat també vostè– és el primer cop que es produeix, el primer cop que es produeix davant del Ple una compareixença d'un director de l'oficina antifrau, tot just quan fa deu anys de la creació d'aquesta oficina. Vostè evocava, en el moment de la gènesi i dels inicis de l'oficina antifrau, aquesta jesuítica reserva mental respecte a la seva creació, que, en part, podria ser comprensible pel que té d'innovador l'oficina en el moment en què es plantejava, almenys en el sistema institucional de Catalunya, i en part també perquè en aquell moment era difícil constatar, perquè no havia començat a rodar, fins a quin punt podia funcionar un ens, un organisme que tenia com a moment d'actuació un marge relativament estret de qualsevol iter factual, que és aquell moment que va entre la sospita i l'indici, no?, perquè a la que apareixen indicis d'un possible delicte, doncs, cal remetre les actuacions a la fiscalia o al jutjat que correspongui. I, per tant, hi havia, en aquest sentit sí, aquestes reserves mentals. Altres podien respondre a altres motius, però per les pròpies característiques de la reserva mental és difícil d'escatir quins podrien ser els motius. El cert és que deu anys després de la seva creació... Per cert, en un moment en què hi havia el darrer dels governs d'entesa, i alguns deuen recordar que aleshores se'ls qualificava com de Dragon Khan, aquells governs d'entesa. Com són les coses, eh?, com s'adquireix perspectiva amb el temps i es pot contrastar ara que aquell era un període, doncs, força estable, en comparació amb l'actual. En qualsevol cas, aquesta oficina, deu anys després..., crec que una de les primeres coses que cal constatar, i hem tingut ocasió de debatre en les diferents compareixences que per presentar les memòries anuals s'han anat succeint en aquest Parlament, és que malgrat que progressi el grau de coneixement de l'existència de l'oficina, i de la possibilitat d'acudir-hi amb alguna denúncia, el cert és que és encara relativament poc coneguda pel conjunt de la ciutadania, una mica més per part dels grups municipals. Perquè –i jo crec que també n'hem parlat en algunes de les compareixences– el cert és que no voldria espatllar, diguem-ne, l'estadística que vostè posava sobre la taula respecte al primer trimestre del 2019; ignoro a quines denúncies concretes es poden referir aquestes vuitanta, però el cert és que en la proximitat, en les immediacions d'unes eleccions municipals sempre sol haver-hi un cert repunt de les denúncies que es presenten davant l'oficina antifrau, perquè d'entrada, com a mínim, faciliten un primer titular que, com a mínim, posa en dubte alguna possible actuació. No sé si és el cas, eh?, segurament ens en pot informar, respecte a la tipologia d'aquestes primeres vuitanta denúncies. Però el cert és que, en general, semblen encara relativament poques, tenint en compte el volum de població existent a Catalunya, el conjunt de les administracions que existeixen a Catalunya i, per tant, el volum dels expedients administratius en què potencialment podria haver-hi alguna mala pràctica, alguna desviació del que tocaria fer i, per tant, d'alguna manera animem que tant des del Govern de la Generalitat de Catalunya com des de la mateixa oficina es facin majors esforços per tal de difondre... –sé que se'n fan, eh?, per tant, el que estic demanant és un increment, no dic que no se'n facin, però...– majors esforços per difondre l'existència de l'oficina, el seu funcionament, quines són les maneres de presentar-hi aspectes que puguin ser sospitosos, no?, de poder presentar-hi denúncies. Aquesta seria una primera consideració respecte a un balanç molt general, molt per sobre d'aquests primers deu anys. Cal que es conegui més, cal que s'usi més. I una segona reflexió podria anar al voltant de l'actuació d'ofici, no?, de la mateixa oficina. Coneixem les limitacions; certament, segurament el gruix de les actuacions de l'oficina antifrau venen motivades per denúncies interposades, diguem-ne, a instància de part, òbviament, però ens sembla que potser es podria fer un esforç més gran amb les actuacions d'ofici per part de l'oficina, amb unes campanyes, diguem-ne, que, a l'estil de les que organitza la Inspecció de Treball, per fer un símil, així, pel broc gros. Es podrien organitzar periòdicament, anant a buscar aquells que s'identifiquen com els moments més delicats de qualsevol procediment o tramitació, aquells punts en què l'oficina, a vegades, en informes, ha identificat que hi pot haver majors problemes, doncs, fer campanyes periòdiques, que, d'alguna manera, permetin actuar d'ofici en aquests punts que es consideren, per dir-ho així, punts calents. Després, i hi ha fet vostè referència, hi ha tota la tasca de prevenció. A nosaltres ens sembla fonamental, no?, aquesta tasca, que es produeix per tractar d'evitar que es donin aquestes males praxis, es donin aquests casos de corrupció en el seu cas. I aquí, doncs, li vull preguntar..., ja sé que ha vingut a fer un balanç dels deu anys, però li vull preguntar quins són els plans, no?, de desenvolupament de les tasques de prevenció; hi ha fet alguna referència, però li demano, si pot ser, que en el temps de què disposarà després, doncs, hi pugui aprofundir. A nosaltres ens sembla també molt interessant que, a més de fer, com fan, al·legacions a les normes que estiguin en tramitació en el Parlament, puguin fer... –com han fet també en ocasions i com ha fet ara mateix des d'aquest mateix faristol–, sense entrar al detall, però simplement indicant quines són les normes que es podrien modificar, doncs, tota aquesta tasca de proposta, per dir-ho així, de lege ferenda, no?, és a dir, quines són les modificacions normatives en la llei que seria necessari introduir per anar blindant els nostres..., vaja, les nostres institucions, per anar-les enfortint, per anar fent que en els procediments de qualsevol tipus hi hagi millors garanties de que no es produiran casos, diguem-ne, de corrupció. I després, també trobo que és interessant tot el que té a veure amb els estudis i informes que vostès poden fer monogràficament. Ens n'ha citat algun de molt recent i molt complet, respecte a la qüestió dels conflictes d'interessos, de la col·lusió d'interessos. I creiem que aquí, doncs, també hi ha camp a córrer, no?, i que podria haver-hi, diguem-ne, feina que podria fornir la cambra d'elements de judici també per legislar, si és el cas, o com a mínim per instar el Govern a fer, o deixar de fer, determinades coses. I, per últim, l'aspecte formatiu al que vostè feia referència, que, efectivament, creiem que és molt necessari, entre altres coses perquè per molt que s'insisteixi en anar formant respecte d'aquestes coses, al final, diguem-ne, en la lluita contra la corrupció, sempre anem una mica per darrere de l'enginy a l'hora de burlar la norma, i de burlar, diguem-ne, els sistemes de vigilància. I, per tant, una formació contínua respecte a això, no només al personal de l'Administració en general o..., diguem-ne, vostès, per altra banda, i no és estrictament en termes de formació, però fan suggeriments també als partits i formacions polítiques, doncs, una formació contínua en aquest sentit, jo crec que és absolutament necessària. Bé, en fi, al final, organismes com el que avui compareix, autònoms, són absolutament necessaris per tal de completar un sistema de control, de vigilància, de prevenció de les pràctiques corruptes. Perquè, no he pogut evitar, sentint-lo, evocar un dels debats que vam tenir en no recordo quina legislatura anterior amb el diputat Salellas, en el que, d'alguna manera, retreia..., em retreia, vaja, una posició, diguem-ne, de pessimisme antropològic, perquè, jo li deia: «Escolti, miri, és que la corrupció, en el fons, o la possibilitat de corrompre's acompanya la condició humana. I m'insistia, m'insistia el diputat Salellas –no tinc intenció de polemitzar, ara, eh?–, però m'insistia: «No, això és cosa del capitalisme, deia. Bé, entenc que un mode de producció com el capitalista, la lògica intrínseca del qual és la maximització del benefici sense cap consideració social o ambiental, doncs, afavoreix, evidentment, pràctiques corruptes, però, escolti, en el sistema..., en el mode de producció esclavista, en el mode de producció feudal hi ha hagut corrupció, en modes autoproclamats del socialisme real hi ha hagut corrupció... Per tant, el que vull dir amb això és que nosaltres hauríem de procurar, sempre, saber que els éssers humans no som éssers seràfics, i que som fal·libles, i que, per tant, caldrà sempre tenir mecanismes de prevenció de la corrupció, mecanismes que la persegueixen, mecanismes que la puneixin, quan es produeix, i amb tot això és evident que no hem assolit els òptims que serien desitjables, fins i tot assumint que qualsevol sistema és fal·lible i que qualsevol persona és fal·lible. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Pedret. Fer-li un aclariment, senyor Pedret, que el director de l'oficina no té previst fer-li rèplica, per tant, diguéssim, no s'estranyi si no li contesta les preguntes. En tot cas... [[Veus de fons.]] A continuació és el torn del diputat Lucas Ferro, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Deu anys de la creació de l'oficina antifrau, una oficina nascuda «al calor de la Catalunya del 3 per cent i que deu anys després sembla que encara no ha acabat d'alçar el vol. I avui volem començar, precisament, fent balanç d'aquests deu anys. L'Oficina Antifrau de Catalunya neix del que probablement és un dels plens més recordats de la història del Parlament de Catalunya. A vegades, dir la veritat té un impacte especial, molt més gran que dir mentides o que omplir aquest Parlament de propaganda, per això, dir que els pressupostos «són els més socials de la història no obre telenotícies, i, en canvi, el dia que el president Maragall va trencar l'oasi català dient aquella frase memorable de «vosaltres teniu problema i aquest problema es diu 3 per cent va obrir tots els telenotícies. L'evidència que el principal partit de Catalunya emparava mafiosos i comissionistes corrompent les nostres institucions era un secret «a veus, que només necessitava algú que el digués, però el problema no és només dir les veritats a la cara, el problema és atrevir-se a assumir el compromís de trencar les lleialtats que han fet de la corrupció una forma de govern a Catalunya. Per trencar l'oasi català hi havia dos camins: o declarar la guerra a la corrupció a Catalunya, a la Catalunya dels concerts publicoprivats, de les privatitzacions que han acabat als tribunals, de les comissions de sotamà per finançar partits polítics, i de les fundacions convertides en agències de recol·locació sense un interès públic, en definitiva, declarar la guerra a la Catalunya que destrueix benestar mentre parasita les institucions, i aquest era un camí complicat, aquest era un camí difícil, però és un camí que segueix sent necessari. L'altre camí era més plàcid, era el d'intentar reconstruir com fos l'oasi català, reconstruir la Catalunya de l'«això ara no toca, de l'«ai que prendrem mal, de si «ai, que si segues molt per aquí, acabaran caient totes les branques del niu, i apostar, per tant, per un exercici de transformisme, dels que fan de la propaganda sobre la regeneració l'exercici mateix de regeneració, sense polítiques públiques ambicioses al darrere, i crec que si fem balanç de la creació de l'oficina antifrau, va ser més un acte de propaganda que una declaració de guerra a la Catalunya dels corcs que parasiten les nostres institucions. Ho ha dit vostè i ho comparteixo. La regeneració no és una qüestió de màrqueting, és una qüestió de poder, és una qüestió de desentrellar l'entramat de relacions empresarials, urbanístiques i polítiques que constitueixen la vida pública a Catalunya. Els debats sobre la creació de l'oficina antifrau ja van ser una declaració d'intencions, segurament perquè, a la Catalunya de la «sociovergència, cap dels dos grans partits tenia molt interès en una oficina antifrau que fiscalitzés l'activitat de la Generalitat, de les diputacions, de les associacions de municipis i dels ajuntaments. Però, tot i així, tres anys i mig després d'aquell Ple que va trencar l'oasi català s'aprovava en aquest Parlament la creació de l'oficina antifrau. Les cròniques descriuen aquell procés com la voluntat de fer una oficina antifrau a mida de la propaganda electoral, i no a l'altura d'assumir una regeneració, una agenda de regeneració a Catalunya. Del «mans netes i paraula lliure de Carod-Rovira del 2003 poc en queda avui: ni auditoria dels contractes, ni revisió dels concerts publicoprivats, ni estudi de la utilitat pública de la privatització dels nostres serveis públics, ni una agenda de regeneració ambiciosa sobre la taula. Tenim clar qui no volia l'Oficina Antifrau de Catalunya: ni CiU ni el Partit Popular, que hi van votar en contra. Quina sorpresa: els dos partits més corruptes de la nostra història, no tenien gaire ambició de crear una oficina antifrau al nostre país. Tenim clar també qui va fer de la propaganda sobre la regeneració una aposta buida: l'Esquerra Republicana, que ha anat abaixant el to a mesura que ha anat ocupant responsabilitats de Govern, i ha renunciat a liderar una agenda de canvi i de regeneració en aquest país, i ha renunciat a assumir una auditoria sobre els contractes i les privatitzacions que s'han dut a terme a Catalunya durant aquests anys. I tenim clar també qui va posar pals a les rodes per buidar-la de força: el PSC, que volia fer de l'oficina antifrau una oficina que depengués del Govern i que no fos independent, que va dilatar durant una legislatura la creació de l'oficina antifrau. Llegeixo una crònica del Diario.es, que crec que és esclaridora sobre qui volia una oficina antifrau a mida, i sobre on ha quedat l'impuls de regenerar Catalunya: «Ya desde el primer momento la propuesta generó suspicacias entre los dos grandes partidos de Cataluña, CiU y el PSC. En la primera legislatura fueron los impedimentos que puso Ernest Maragall, que pretendía que la OAC estuviese subordinada al Govern y no fuese completamente independiente. Els qui van fer de la regeneració una aposta buida, sempre troben companys de viatge entre els que mai han tingut voluntat per canviar Catalunya. Així, doncs, l'OAC va començar a caminar més com una promesa electoral que com una agenda de regeneració ambiciosa. Sense gaire pressupost, sense unes competències nítides, sense funcions molt clares, més amb la intenció que no fes gaire més soroll que l'acte inaugural que la va inaugurar. Però, déu-n'hi-do, si en va fer: el 2011 va tocar designar el segon director de l'oficina antifrau; però, ara, el context ja era diferent. Governava, de nou, Convergència i Unió, la mateixa Convergència i Unió que havia promès que si tenia majoria absoluta eliminaria l'Oficina Antifrau de Catalunya. Per sort, no en va tenir, i per sort no n'ha tornat a tenir mai més en aquest país. I en aquest cas era a Unió, a qui li convenia que no fos massa operativa. Estava submergida en el cas Pallerols, pel qual va ser condemnada com a partícip a títol lucratiu, per finançar el partit de forma irregular, desviant subvencions europees per a cursos de formació. I, clar, en una circumstància així, és millor posar l'ull sobre qui controla l'Oficina Antifrau a Catalunya. Llegeixo crònica: «Unió, molt colpejada per diverses investigacions judicials, maniobrava pel relleu del director. El juny del 2011, l'exdiputat d'Unió Manuel Silva, home del nucli dur de Josep Antoni Duran i Lleida, va proposar a Daniel de Alfonso al president Mas. I, dit i fet, va ser director. Però algú que assumeix la direcció, quan el recomanen així, és difícil que acabi bé. I no va acabar bé. Esquitxat per l'Operació Catalunya, i acusat del cobrament de sobresous com a director de l'oficina antifrau. Aquest és el preu que ha hagut de pagar Catalunya per crear una oficina antifrau amb més voluntat de propaganda que de liderar una agenda per a la regeneració en aquest país. El preu de la impunitat i la vergonya de veure a tot un director de l'oficina antifrau cessat per corrupte i per participar en trames de mafiosos. El trist final d'una mort anunciada, d'un govern de corruptes, que, al revés que el rei Mides, transformava en corrupció i en decadència tot el que tocava. I avui tenim l'oportunitat d'iniciar una tercera etapa en l'oficina antifrau. Avui que ja no hi ha grans majories, tenim l'oportunitat de trencar amb les inèrcies del passat. Amb tot per fer. Catalunya segueix necessitant regenerar-se i posar la lupa a l'entramat de contractes publicoprivats que tenim avui en totes les nostres institucions. I l'oficina aquí ha de ser un pilar central per posar llum i crear institucions més decents. I això passa, entenem nosaltres, primer, per reforçar les competències de l'oficina antifrau. No volem una oficina a mida, volem una oficina forta, que es dediqui, com deia el seu director, a les grans coses de país. Cal que se li assignin funcions de supervisió externa de la contractació del sector públic de Catalunya. Cal que l'oficina tingui competències reconegudes per supervisar contractes, per supervisar-ne el compliment i per exigir transparència als poders públics. Segon, i molt important, cal dotar-la de recursos. La transparència és una inversió que necessita recursos materials, recursos econòmics i recursos personals per complir la seva funció. I tercer, cal dotar-la de potestat reglamentària. Cal que tingui capacitat d'organitzar-se de forma autònoma i que sigui operativa. En definitiva, cal que l'oficina antifrau sigui un organisme amb potència suficient per liderar una agenda de regeneració democràtica a Catalunya, que tingui també capacitat d'actuar i d'interactuar amb el territori. Tots aquells ciutadans, regidors, ajuntaments que volen impulsar una regeneració als seus territoris, cal que tinguin l'Oficina Antifrau de Catalunya com un referent clar. Al senyor director li diem que esperem que a la tercera vagi la vençuda [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i amb això ja acabo–, que exigeixi que l'oficina antifrau sigui independent, sigui forta i tingui competències per plantar cara a la Catalunya de la corrupció. Ens tindrà sempre al seu cantó per fer-ho. Li desitgem sort, li desitgem encerts i, sobretot, que no ens falli, no només a nosaltres, sinó al conjunt de la ciutadania de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del diputat Carles Riera, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent.
Bé; gràcies, president. En primer lloc, director general, el nostre reconeixement, que la seva intervenció d'avui ens reforça, l'hi hem de dir per endavant, tot i que vostè ha assenyalat, com un tema principal, el tema de la professionalització de la direcció de l'Administració pública. Això ens ho diu en un moment en què precisament hi ha un gran nombre d'alts càrrecs que en aquests moments estan en joc en funció del mercadeig dels partits que donen suport al Govern, i en alguns casos en aquest ball de cadires també hi entra el Partit Socialistes. Per tant, apunta vostè bé, en el sentit de que caldria precisament una professionalització i que els alts càrrecs de la direcció, sobretot, es regissin per criteris, doncs, de rigor, de transparència, de professionalitat i de solvència. Bé, en aquesta cambra hi ha passat i hi passen encara partits condemnats per finançament il·legal: el Partit Socialistes, Filesa; Convergència Democràtica, el Palau; el Partit Popular, la Gürtel; Unió Democràtica, Turisme i Treball... Poder «sociovergent que ha implicat corrupció «sociovergent –potser antropològica, senyor Pedret, en aquest cas–, amb el pujolisme al davant: president, secretari general, un tresorer condemnat i dos més imputats. Deia Artur Mas que l'Administració era contractació pública i que precisament la contractació pública a Catalunya era impecable, era «intatxable. Doncs el director general d'Infraestructures, que és el principal focus de contractació pública a Catalunya, imputat pel 3 per cent. Més clar, l'aigua. I és que la subcontractació dels serveis i recursos públics a proveïdors privats ha estat, és i serà una de les principals fonts de corrupció i corruptela, conjuntament amb el finançament dels partits i les portes giratòries, entre altres. El problema és que aquestes corrupcions i corrupteles no són un problema ocasional, són estructurals i freqüents en la licitació, contractació i gestió de l'obra pública. I també hauríem de parlar dels paradisos fiscals, dels quals es beneficien amb impunitat bona part de les elits econòmiques, empresarials i financeres catalanes. Veiem que la lluita contra aquesta corrupció sigui una prioritat del Govern català i de les institucions responsables de vigilar, prevenir i evitar aquestes pràctiques? De moment no –de moment no–, com tampoc ho veiem en els successius governs de l'Estat espanyol ni tampoc en les institucions europees. I en totes aquestes institucions, en canvi, hi continuem trobant impunes alguns dels partits amb més casos de corrupció d'Europa. I els volem posar un exemple, si volen, més proper, molt més pròxim i domèstic. Per què els partits que donen suport al Govern, i en aquest cas també amb suport del PSC, no han volgut tancar el Consell Comarcal del Barcelonès, amb una auditoria independent, objectiva i neutral? Doncs no ho sabem. No sabem què hi ha sota la catifa en aquest cas. Però els posarem també un altre exemple; n'hem parlat a bastament en aquesta cambra, i encara no hem trobat una solució clara i satisfactòria: el cas de la DGAIA. Com pot ser, tal com han denunciat en diverses ocasions diversos mitjans de comunicació, que les adjudicacions per gestionar centres de menors durant els darrers anys s'hagi fet a dit, sense cap tipus de publicitat i amb una quantitat de diner públic que va fins als 370 milions d'euros, sense un control públic eficient i sense transparència, amb un sistema de concertació de subcontractació publicoprivada que precisament afavoreix que empreses o entitats falsament no lucratives facin negoci amb un sector tan important i tan sensible per al benestar com és l'atenció a la infància? Clar, això ve facilitat perquè, precisament, com a mínim el 80 per cent de les places d'aquest sector estan gestionades per mans privades i, per tant, terreny de corrupció de tota mena de corrupteles. I, miri, nosaltres tenim molt clara la solució d'aquest problema. Els proposem, els demanem, al Govern i a totes les institucions de la Generalitat, que siguin radicals en la lluita contra la corrupció, el frau i les portes giratòries, que retornin la titularitat i la gestió dels recursos i serveis públics a les institucions públiques, i ho facin per transparència, en benefici de les persones, per eficiència i per sobirania. I algunes preguntes, que ja sé que no respondrà, però com a mínim perquè en prengui nota. La seva oficina està investigant el cas de la DGAIA? Què en pensen, de les fundacions dels partits polítics? Perquè hem passat de les restriccions al finançament dels partits a la màniga ampla i a la indulgència amb les fundacions, de les comissions il·legals a les donacions que blanquegen la corrupció. El 2013, la seva oficina va presentar al Govern cinquanta-una mesures anticorrupció. El 2015, l'oficina mateix reconeixia que només el 7 per cent s'havien complert. Quin és l'estat de la qüestió el 2019? I, per últim, portes giratòries. Sembla que hem aconseguit endarrerir-les, però no evitar-les. El senyor Santi Vila, dos anys i un dia després de que acabi la seva incompatibilitat [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , fitxa per una empresa que quan estava al Govern havia afavorit. Per últim –i acabo, president–, la primera llei de transparència coneguda al món: Suècia, 1766. Catalunya, 2014; anem tard. Què en considera vostè, pel que fa al seu desplegament? Són preguntes que avui no tindrem ocasió de discutir però que espero que puguem fer-ho en futures ocasions. Gràcies, president.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn de la diputada Esperança García, pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya.
Gràcies, president. Diputats, diputades..., bona tarda, senyor Gimeno. Miri, no serè jo qui li espatlli el seu aniversari, l'aniversari de l'oficina, però sí que li faré esment d'unes quantes afirmacions que ha fet vostè i de tot l'històric de l'oficina. Miri, nosaltres, el Partit Popular, quan es va crear l'oficina el 2005, vam partir d'un posicionament clarament escèptic, entre altres coses perquè crèiem, igual que la Sindicatura de Comptes, igual que la fiscalia, que hi havia solapament de funcions, és a dir, que la seva oficina o l'oficina que vostè dirigeix ara podia incórrer en solapament funcional amb la resta de mecanismes de control i d'investigació del delicte que teníem a Catalunya. I seguim pensant el mateix, malgrat que vam fer l'esforç el 2005 de votar-hi a favor, perquè no es digués que nosaltres no teníem voluntat també d'esclarir assumptes que en aquell moment teníem a sobre de la taula, i és que va justament esclatar en aquell moment el cas del 3 per cent, no? Dit això, si analitzem quin és el pressupost, quin és el personal destinat per l'oficina i quines són les dades que vostè ens aporta avui i l'històric d'abans, trobem que malgrat l'increment del 47 per cent que ens dona vostè, que és de la memòria de l'any passat, la realitat és que la rendibilitat i els expedients que s'han portat des de l'oficina no són suficients. Però és que tampoc és suficient la tasca que hauria de desenvolupar, que és de descobriment també del delicte segons denúncies. Per què li dic això? Home, jo crec que pràcticament 5 milions d'euros de pressupost, és a dir, pràcticament el doble que l'agència que tenim a la Comunitat Valenciana, que només en quinze mesos ha fet 154 denúncies..., ja només les 154 denúncies jo crec que és per fer-s'ho pensar, sobretot perquè la primera condemna, la primera condemna que obté l'oficina és després de set anys de la seva creació, que és justament la condemna de l'exalcalde socialista de Santa Margarida i els Monjos. Però és que abans, abans ens trobem amb un informe que s'envia a la Comissió d'Investigació del Cas Palau, el 2014, signat per la mateixa oficina, que deia que no hi havia cap indici fefaent de comissions irregulars dintre de Convergència Democràtica. Després hem vist el cas Palau, com està i com ha acabat, no? També ens vam trobar amb poques investigacions respecte a denúncies que arribaven a l'oficina i que acabaven en no-res. També li faré la mateixa pregunta que li han fet aquí mateix: que tenim els escàndols del passat que l'oficina no va descobrir ni va detectar, i fins i tot va firmar un informe que deia que no hi havia cap irregularitat. Però què passa amb el senyor Calvo?, què passa amb la senyora Borràs i la Institució de les Lletres Catalanes?, què passa amb la malversació i la prevaricació que hem vist que s'estan jutjant al Tribunal Suprem? Perquè, dic jo, vostès estaven en funcionament en aquell moment, i no en van detectar cap dels tres: Mossos d'Esquadra, Tribunal Suprem..., en fi, no han fet absolutament res, des de l'últim cop que jo li vaig preguntar sobre la manca d'activitat de l'oficina. Vostè ha dit que hi ha una percepció molt alta de corrupció a Catalunya, i és veritat, i el baròmetre ho diu així, però ha dit que fins i tot, home, que estava una mica sobredimensionada. I jo li negaré això amb el seu propi baròmetre, i de fet –de fet– el que li diuen els enquestats és que fins i tot han sigut testimonis –testimonis– de la corrupció a Catalunya, fins al punt que un 22,5 per cent ha vist o patit situacions de nepotisme, un 22 l'ha presenciat i un 30 dels enquestats ha vist personalment conductes impròpies a la feina. Dit això, jo crec que queda molt per fer, i queda molt per fer per treballar i molt... Hi han coses, iniciatives que són molt bones, i no l'hi negaré –i això és per deixar-li una mica de gust dolç al final de la meva intervenció–, i és bona iniciativa el decàleg d'integritat en la contractació pública que vostès varen impulsar, com també és positiu que col·laborin amb d'altres institucions i que tinguin estratègies comunes, malgrat que això és una obligació que tenen vostès per llei a l'article 15.3. Però, bé, han fet l'anunci, i ja està bé, la foto, la col·laboració amb la resta d'institucions, però era la seva obligació ja de per llei, per se, no? I crec que també és bo que ens doni una iniciativa a la ciutadania, que és fer servir la bústia de denúncies anònimes, no? Perquè, entre altres coses, si es fixa en el seu propi baròmetre, una de les coses que ens hauria d'alarmar moltíssim és que pràcticament un 30 per cent de les persones que denuncien tenen por de represàlies. Hem de seguir treballant i continuar fent-ho amb serietat.
Gràcies, senyora diputada. A continuació és el torn del diputat Gerard Gómez del Moral, pel Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, president. Vicepresident, consellers, diputades, diputats, estem fent l'anàlisi..., bé, «l'anàlisi potser és massa pretensiós, en qualsevol cas un debat, no?, sobre aquests primers deu anys de l'oficina antifrau i de les tasques que el senyor director –a qui saludo–, doncs, ha desgranat en aquest faristol. I ho han fet tota la resta de grups, però crec que és important, efectivament, situar l'inici de l'oficina antifrau en el Ple monogràfic que es va realitzar l'any 2005. Jo, també els hi dic, no entraré en una batalla partidista, com a mínim en aquesta compareixença, perquè crec que no correspon amb l'objecte que estem debatent, malgrat que la proposta de l'oficina antifrau, el meu grup parlamentari, el meu partit, vaja, la portava en el programa electoral del 2003, abans de tot això, i que a més a més vam celebrar, i que a més a més l'any 2005 això passa –i ho ha recordat el director– a partir de la Convenció de Nacions Unides que es va signar l'any 2003 a Nova York, en la qual feia un seguit de recomanacions, diguéssim, d'abast mundial, no?, per, en fi, la prevenció i la lluita contra el frau, contra la corrupció i en favor de la transparència –any 2003. Tot això, efectivament, doncs, es va desenvolupar en el 2005, i es va desenvolupar en aquesta primera legislatura, que es va acabar de manera abrupta, i que, efectivament, doncs, no només perquè acabés de manera abrupta, sinó que hi va haver un debat molt intens i fins i tot de bloqueig per part d'alguns –és cert, jo no li diré que no–, no es va poder tirar endavant; el 2007, en la segona legislatura del Govern d'esquerres, es va tornar a posar sobre la taula, i va ser finalment el 2009 quan aquest organisme, l'oficina, va poder tirar endavant. I la primera i la segona legislatura, efectivament, hi va haver debat intens. I un dels debats intensos, i que crec que és un èxit d'aquell moment, dels diputats i les diputades que van... Jo en aquell moment anava a l'institut, diguéssim, per tant, com poden comprendre, em queda molt lluny, no?, el debat, doncs, que es podia estar celebrant dintre d'aquest hemicicle, però, en fi, en aquell moment es va canviar l'adscripció, perquè efectivament al principi depenia del Govern, i es va canviar i es va portar al Parlament, es va portar que depengués exclusivament del Parlament, i ho ha dit el senyor director. Efectivament, avui hem vist..., fa tres anys escassament, com aquests mecanismes amb els quals el poder es donava al Parlament de Catalunya, doncs, han funcionat. I, a més, hem vist com, al final, l'altra gran por que hi havia en el seu moment eren justament les duplicitats, no?, i que el que es deia en aquell moment per part de certs grups parlamentaris era que no tenia espai, una oficina d'aquestes característiques. És cert que en aquell moment era innovador, no hi havia cap oficina similar a l'Estat espanyol; com a mínim, va ser la primera –ara n'hi ha diverses. I, dos, es deia que no hi havia espai perquè no hi havia marc competencial on pogués actuar. I hem vist, doncs, uns quants anys després, que efectivament l'oficina ha funcionat amb certa normalitat i, a més a més, jo diria amb una col·laboració activa amb els altres estaments, diguéssim, que podrien estar treballant aquest aspecte, sigui la Sindicatura de Comptes, sigui la fiscalia, siguin els organismes que siguin. Per tant, hem vist com ha tingut i té el seu sentit. I probablement en aquests deu anys podríem destacar tres etapes, no? La primera, la que va encarnar el senyor Martínez Madero, el qual volem recordar també avui aquí, que va morir de manera sobtada, i, per tant, va interrompre, no?, diguéssim, la seva tasca al capdavant de l'oficina en un moment d'impuls..., i d'una persona, com era el senyor Martínez Madero, que venia de la fiscalia, i, per tant, que creia i feia una aposta ferma justament per aquesta oficina. Una segona etapa, en aquest cas encarnada, liderada pel senyor De Alfonso, que crec que molt elegantment el senyor director actual no hi ha volgut entrar, però que sí que efectivament va ser l'etapa més complexa. No per connivències, senyor Cano, amb l'independentisme o el sobiranisme, com vostè deia, perquè justament el director va haver d'acabar plegant perquè estava enmig d'una xarxa per fabricar notícies falses contra l'independentisme –contra l'independentisme. Per tant, crec que vostès, com sempre, tenen una visió, una manera que tot ho vinculen exactament al mateix, i el que intenten és, en fi, fer: si els mestres no diuen el que jo vull, doncs anem contra els mestres; si els bombers no diuen el que jo vull, contra els bombers; si no sé què, contra els treballadors que siguin, no? I a mi em sorprèn perquè tenen una visió molt molt molt distorsionada. O sigui, realment aquella etapa negra és perquè es fabricaven proves contra l'independentisme, perquè estava en una trama contra el sobiranisme. Llavors, sincerament la visió que en fan vostès, d'aquesta etapa negra, que no només per això, sinó també perquè s'han descobert sobresous, ho ha dit el senyor Riera; s'han descobert altres tipus d'actuacions irregulars en el si de l'oficina antifrau, doncs, crec que estan molt lluny, sincerament l'hi dic, i amb franquesa, de l'anàlisi que vostè en feia. I la tercera etapa, doncs, que comença ara fa una mica més de dos anys, tres anys, no arriba, del senyor Gimeno, que avui ens acompanya, i al qual nosaltres també li volem agrair sincerament la seva tasca. Perquè crec que el senyor Gimeno es creu l'oficina. I això crec que és el primer pas, per molt que sigui, diguéssim, una evidència, no?, però crec que és el primer pas. El segon, perquè no fan una posició passiva, com a vegades es diu. L'oficina antifrau..., vam tenir el plaer, durant els treballs de la legislatura anterior, del seu treball diari amb les conclusions i amb les compareixences de la Cemcord, no?, de la comissió que estudiava mesures, justament, per poder impulsar. I a més a més han anat, en fi, implementant moltíssimes coses en aquest darrer període de temps que jo crec que són especialment enriquidores, i, com a mínim, per la meva humil tasca en aquesta casa, deixi'm que també mencioni, diguéssim, l'apartat de la formació, que crec que és molt important i que s'ha donat també un impuls en aquest sentit. I, per tant, Catalunya volem ser referent en aquesta matèria, volem ser referent. I, de fet, jo crec que la Llei de transparència, de l'any 2014, per molt que tard –té raó–, en fi, és un referent, perquè és una llei molt ambiciosa, de les més ambicioses que en aquell moment hi havia. I hem fet moltes tasques justament perquè volem ser referent en aquesta matèria i perquè cal una prevenció activa, que també és un dels preceptes que l'oficina té encomanats i que el director hi feia referència, i que jo recordo que el senyor David Fernàndez justament en una seva compareixença deia: «El que cal és evitar morts, no recomptar cadàvers, no?, que és una frase, diguéssim, bastant gràfica i que jo recordo. I, efectivament, aquest és un dels elements principals, necessaris, que hem de fer. Per tant, de cara al futur, jo li enumero algunes qüestions, algunes de les quals vostè ha citat i algunes de les quals hem parlat amb vostès, però que són importants. Jo vull destacar la bústia anònima, que vostès han sigut la primera institució, en l'àmbit que vostès tenen, d'impulsar-la; que probablement cal aprofundir, cal una legislació, un marc normatiu global, i que hem de treballar també en aquesta casa. Però jo crec que l'oficina antifrau, pel que fa a la bústia anònima..., en fi, crec que cal posar-ho sobre la taula i em sembla que no havia sortit fins ara, però jo crec que és una qüestió realment important que ha fet l'oficina els darrers anys. La llei dels alertadors, que ara en el Parlament justament ha passat el primer tràmit, que és el de l'aprovació de les compareixences. I, per tant, ara vindran les compareixences i després vindrà el treball estrictament legislatiu per anar desgranant, doncs, aquesta futura llei, que també amb la directiva comunitària, però no només..., perquè té un ampli espectre i que, a més a més, no diré que es «solapa, però que té alguns preceptes, no?, que van incardinats en la feina habitual de l'oficina antifrau. Doncs sens dubte la llei de protecció dels alertadors que s'ha estat treballant també amb la societat civil és una de les qüestions importants. I vostè també ho deia: els grups d'interès. Efectivament és una de les qüestions que com a mínim en aquesta cambra i des de la introducció de les agendes públiques, doncs sí que en el Parlament..., i en la Generalitat, però en el Parlament, ja s'ha impulsat tot aquest mecanisme, no?, on es pot penjar la documentació, on s'informa de qui et visita, on si et visita un grup d'interès s'han de registrar prèviament. Per tant, sí que s'han fet passos, però, sens dubte, aquesta també és una qüestió de cara al futur. I probablement, i n'hi enumero només dos, perquè s'acaba el temps, doncs, hi ha tota la qüestió de la supervisió externa de la contractació, que aquest també és un assumpte pendent i que caldrà abordar també en un futur, i també el paper de l'oficina en aquest marc concret que la legislació preveu o vol que es prevegi. I sens dubte el règim interior de la mateixa oficina, perquè vostè, senyor director, en fi, crec que mira, no?, una etapa positiva i vol fer una feina important, però també és cert, i l'hi hem de reconèixer, que li ha tocat agafar l'oficina en un moment no senzill en absolut, i que vostè també ha hagut d'assumir tasques internes, no?, per fer tot aquest canvi d'aquesta etapa que justament abans comentàvem per posar al dia –i per poder mirar al futur– l'oficina antifrau. Per tant, nosaltres, com estàvem aleshores, estem contents de l'oficina antifrau, de la seva existència. I en qualsevol cas els animem a tots plegats a seguir treballant per millorar tots aquells preceptes, doncs, que de cara al futur puguem millorar perquè la seva tasca encara sigui més bona. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Gràcies, senyor diputat. Finalment, és el torn del diputat Marc Solsona, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, president. Consellera, consellers, diputades, diputats, bona tarda a tothom. Senyor Gimeno, director de l'oficina, bé, primer de tot, agrair-li la compareixença. Com ja s'ha dit, és la primera vegada que el director compareix aquí, en seu del plenari del Parlament, que no en seu parlamentària, perquè també ha comparegut en diferentes comissions; hem tingut l'ocasió també de poder-lo sentir a la comissió de la CAI, com també a la de la Sindicatura de Comptes. I crec que, amb aquesta intervenció i amb les intervencions que hi han hagut, pràcticament podríem recordar les diferents intervencions que hi ha hagut quan ha comparegut vostè en seu parlamentària en les quals una cosa és les funcions que voldríem que tingués l'oficina antifrau i una altra cosa és les funcions que realment té l'oficina antifrau. I per això entenc que en el discurs que vostè..., en la seva exposició que fa aquí a la cambra, per posar de manifest aquesta contraposició del que voldríem que fos l'oficina amb el que realment és l'oficina, és quan creem aquest xoc, diguem-ne, d'interpretacions diferents, diverses, a l'hora d'avaluar, diguem-ne, la feina i el paper de la direcció, i en aquest cas també de l'oficina a dia d'avui, aquest any 2019, quan fem deu anys de la llei que es va aprovar aquí al Parlament de Catalunya. Jo diria que..., i entenguin les paraules, i recuperant una miqueta el fil d'alguna intervenció anterior que han fet en seu parlamentària, jo diria que la millor notícia d'avui és que avui l'oficina no és notícia, que no vol dir que la corrupció no sigui notícia. I ho poso en context del que estem fent avui aquí. I això és molt important perquè venim d'on venim. Deu anys d'una llei amb la qual neix amb la voluntat d'esdevenir una oficina independent, i en la web de l'OAC ho posa molt clar: «Actua amb plena independència i objectivitat en l'exercici de les seves funcions i no rep instruccions de cap autoritat; seria la consideració que posa a la web. A partir d'aquí hi ha una altra etapa, que portem deu anys de l'oficina i no podem felicitar tothom per la feina feta, una altra etapa, on això diguem que muta, muta i descobrim de cop i volta que a l'oficina hi havia una canonada que connectava directament amb les clavegueres de l'Estat. I això és molt pervers. Per tant, aquest òrgan independent, que ha de fer bandera d'independència, veiem que, de cop i volta, en un període, muta en un òrgan no independent, i que fa una cosa que no ha de fer, que és influir políticament. I això és molt greu i penso que és pervers. I això ha portat la gent, la societat en general, a fer-se unes preguntes. Com aquelles de «qui vigila el vigilant?, o, més complicat encara, «qui vigila el vigilant que ha de vigilar el vigilant?, i això és infinit. És com aquelles pel·lícules que obres una porta i darrere n'hi ha una altra; obres, i n'hi ha una altra, i n'hi ha una altra, i n'hi ha una altra. L'oficina el que havia de fer era posar un topall a aquesta sensació diguem-ne infinita de qui vigila qui. I, clar, això, al veure-ho estroncat, genera una desafecció brutal, i què fa? Doncs que perd el prestigi també la institució. Vostè en seu parlamentària va dir que la institució va per damunt de les persones, ergo dels directors que hi ha. Això és important que es mantingui sempre així. I, per tant, un dels reptes després de deu anys és recuperar aquest prestigi perdut, ja sigui objectivament o a nivell de percepció. I és per això que també tots plegats, al Parlament, tenim aquesta responsabilitat a l'hora de poder-ho fer. No volem ser l'oficina de les coses petites. Això denota també, diguem-ne, una voluntat d'esdevenir quelcom més que les funcions que hi ha actualment a l'oficina. Diríem que, un cop diem que l'oficina en si mateixa no és notícia a dia d'avui i això és una bona notícia, que la institució ha de passar per davant de les persones i dels directors, que hem de recuperar el prestigi, la notícia –si s'hagués de ser notícia per la feina que es fa– seria que tenim més expedients que mai, que tenim una coordinació del servei millor que mai, que ens tocava per llei, però que la tenim desplegada, que tenim més denúncies d'alertadors i denúncies anònimes que mai, i això és una aposta real, i que tenim una voluntat de ser quelcom més. I dic això perquè, en la intervenció del senyor Cano i d'algun altre diputat, diguem-ne que parlaven de funcions com si no haguessen llegit les funcions de l'oficina. I la llei, en l'article 7.2, diu el següent: «L'oficina antifrau no pot complir les funcions corresponents a l'autoritat judicial, el Ministeri Fiscal i la policia judicial, i pot investigar els mateixos fets que siguin objecte de llurs investigacions. En el supòsit que l'autoritat judicial o el Ministeri Fiscal iniciïn un procés per determinar la rellevància penal d'uns fets que constitueixen alhora l'objecte d'actuacions d'investigació de l'oficina antifrau, aquesta ha d'interrompre tot seguit dites actuacions i aportar immediatament tota la informació de què disposi, a més de proporcionar el suport necessari a l'autoritat competent. Això és les funcions que té l'OAC. Que en volem unes altres? Bé, hi ha els procediments legislatius per poder-les canviar. Però avui per avui és això. Per tant, a l'hora d'avaluar quina és la feina d'aquests deu anys, hem de posar també en funció i en el marc normatiu el que això també lògicament suposa. Sempre es parla també de que l'oficina té una funció d'observança; d'observança de la legalitat, dels comportaments, de tot el que seria el tema de lo públic. I en aquesta observança, i per culpa a vegades també d'aquest mal ús que se'n fa quan se parla de la lluita antifrau, a vegades també aquí hi ha connotacions polítiques. Què vull dir amb això? És molt fàcil –i abans el diputat Pedret també ho ha anomenat– que se'n faci una utilització política, diguem-ne, de l'oficina antifrau, o del que suposa el sol fet de posar-lo en amenaça. I en el món local i en diferents institucions sempre es diu, a tall de recurs polític, més aviat d'oposició, de dir: «Això ho portarem a la Sindicatura de Comptes. Això ho portarem a l'oficina antifrau. S'utilitzen aquests dos instruments independents per intentar coartar, incidir i influenciar en el que serien les diferentes dinàmiques. Per tant, moltes vegades aquesta independència que ja hauria de ser de l'oficina..., nosaltres mateixos, que n'hauríem de ser els garants, com a parlament, som els primers que, per múltiples intencionalitats, utilitzem també l'oficina per a uns fins per als quals no té les seves funcions. I, per tant, també una reflexió que hauríem de fer, després dels deu anys i després de veure tota l'avaluació que s'ha fet de l'oficina, és també tenir-ho en consideració. El que no pot ser és que..., abans, en una intervenció també que hi ha hagut del Grup de Catalunya en Comú Podem, a la intervenció d'abans, la diputada López ha dit allò: «Ustedes han destruido el sistema sanitario, jo suposo, perquè hi havia el tema avui aquí de l'oficina antifrau, perquè aquestes paraules eren: «Han destrozado el sistema sanitario y la fiscalía lo afina. Suposo que devia ser també per context, però en qualsevol cas també, a l'hora de fer segons quin tipus d'afirmacions sobre els diferents models que hi ha en el país i la nostra gestió de la realitat, potser que mirem no només els indicadors econòmics, sinó també els indicadors polítics que han fet també que estiguem com estiguem a nivell de país. I en cap cas –i això em sembla que seria un tret al peu, diguem-ne, monumental– el fet de dir i constatar, com diu el diputat Cano, que al final l'oficina el que ha fet és tapar «un entramado de corrupción organizado por los nacionalistas. Hòstia, doncs és al revés: aquí al final qui ha autoritzat políticament l'OAC ha sigut precisament per embrutar, difamar i perseguir el bloc independentista. Per tant, aquí, el que deia abans el diputat Gómez del Moral, potser la realitat és una, però té moltes visions. Però, en qualsevol cas, el que està passant aquí és que no tothom atribueix la mateixa funció a l'oficina del que penso que s'hauria de fer. A partir d'aquí destacar, doncs, i compartir amb el director el tema dels futurs. Aquí estem per parlar de passat, per parlar de present, i sembla que tenim un present amb un director com dient que s'ho creu, que té ganes realment de fer una bona tasca, de no quedar-se amb coses petites, sinó anar a coses més grans, i això vol dir ampliar el marc competencial i les funcions de l'oficina. I aquí, si no pot ser directament per la modificació o recuperar la modificació de la llei, generar nova normativa en la qual sigui l'oficina actor protagonista també, eh?, directe d'aquest nou, diguem-ne, sistema. I aquí hi entraria la futura llei d'alertadors, hi entraria el tema de la reforma de l'Administració pública i funció pública, hi entraria també aquesta revisió dels òrgans de control, i també, com ha dit molt bé vostè, amb el tema de contractació pública, intentar aprofitar el que ens deixa de marge la norma per poder esdevenir també, si convé, autoritat catalana de la supervisió de la contractació pública. Això vol dir implicació, ganes de millorar i, en qualsevol cas, sempre podem estar mirant endarrere; el que no..., però a mi em sembla que a dia d'avui podem mirar que tenim un punt de sortida, després de deu anys, que ens permet mirar al futur amb una voluntat de millorar. I, en qualsevol cas, des del Grup Parlamentari Junts per Catalunya, el nostre compromís ferm per la lluita contra la corrupció, doncs, és absolutament determinat. I a partir d'aquí, en tot allò que esdevingui qualsevol actuació d'aquest tipus, el nostre grup hi estarà al costat o impulsant-ho a tal efecte. Per tant, moltíssimes gràcies, director; gràcies, diputats i diputades. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Acabades les intervencions dels grups parlamentaris, em plau d'agrair en nom de la cambra al director de l'Oficina Antifrau de Catalunya i als membres del seu equip la seva assistència en aquesta compareixença. [[Proposició de llei del servei d'atenció pública a la salut bucodental i de creació del Programa d'atenció dental infantil a Catalunya (debat de totalitat)]] [[202-00040/12]] Continuam ara amb el següent punt de l'ordre del dia, que és el debat de totalitat sobre la Proposició de llei del servei d'atenció pública a la salut bucodental i de creació del Programa d'atenció dental infantil a Catalunya. D'acord amb l'article 116.2 del Reglament, en primer lloc té la paraula el Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem per presentar aquesta iniciativa legislativa. En nom del grup proposant, té la paraula la diputada Marta Ribas, per un temps de quinze minuts.
Bona tarda. Avui posem les bases perquè el servei de dentista passi a ser una atenció universal oferta des del servei públic. Aquest és l'objectiu final d'aquesta proposició de llei que presentem aquesta tarda, que avui iniciarem la seva tramitació en aquest Parlament. Una llei que pretén treure Catalunya de la cua de les comunitats autònomes espanyoles en atenció pública garantida en salut bucodental per a infants i per a joves, perquè aquesta és la nostra realitat ara mateix; també en això estem en un podi de la vergonya. Una llei, però, que no es conforma només amb això, anem més enllà; més enllà en la població que pretenem cobrir amb aquest servei públic respecte al que fan altres comunitat autònomes, però també més enllà en el model de cobertura del servei que plantegem. Anem a pams. Més enllà quant a gent que se'n pugui beneficiar, perquè no només volem donar aquest servei a la població infantil i juvenil, sinó també a la població adulta, progressivament, però amb la voluntat que des del minut zero d'aplicació d'aquesta llei estiguem, això sí, garantint una cartera bàsica de serveis de dentista a tota la població vulnerable, a aquella que per condiciones de renda, però també a aquella que per discapacitats, per malalties determinades, o a les dones en embaràs o en lactància, tenen condicions que els fa requerir una atenció de salut bucodental especial i específica, i evidentment també per a la població infantil i juvenil. I els deia: també anem més enllà respecte al que fan altres comunitats autònomes en el propi model. Perquè a diferència del que es fa en els programes d'atenció de salut bucodental infantil, que són els únics que existeixen en onze comunitats autònomes, nosaltres no ho plantegem amb un model de concertació, sinó amb un model de gestió pública directa i des de l'atenció primària. Perquè es pot fer a Catalunya un model més garantista, un model més garantista del mateix servei, del dret al servei, a partir d'incloure-ho en la cartera de salut, però també del control de la seva qualitat. Hem normalitzat que l'atenció d'un dentista, que l'anar al dentista, que el servei de dentista hagi de ser privat. I no té per què ser així, no només perquè la salut bucodental és part integral i important de la salut i, per tant, afecta directament la qualitat de vida de la ciutadania, sinó pel que diuen les nostres pròpies lleis. D'acord amb els principis de concepció integral de les lleis sanitàries, tant de la Llei general de salut com de la nostra pròpia llei, la LOSC, la Llei d'ordenació sanitària de Catalunya, la salut bucodental hauria d'estar inclosa en les prestacions gratuïtes, en les prestacions finançades pel mateix sistema sanitari públic. De fet, la LOSC, a l'article 8, diu, preveu que «s'ha d'impulsar la promoció, la protecció i la millora de la salut bucodental, fent especial èmfasi en els aspectes preventius, tot incorporant progressivament les prestacions assistencials fonamentals. Això ja ens ho deia la LOSC. S'ha complert? S'ha fet? No. Hi ha servei, hi ha cadires d'odontòlegs creades dins de l'ICS i de la resta de centres del Siscat, però ha estat sempre un servei incipient, un servei minvat, no ha desenvolupat tot allò que ens permet la mateixa LOSC, però és que a més, com tota la resta dels serveis públics, també dels de salut, els darrers anys ha estat retallat. I la realitat actual que coneixem és que més de la meitat o almenys la meitat d'aquestes cadires d'odontòleg existents no estan cobertes, i, per tant, no tenim ni tan sols allò que havíem tingut anys enrere, que ja era insuficient. No haver garantit aquesta salut bucodental des del sistema públic està tenint conseqüències; conseqüències amb un claríssim biaix social. L'Enquesta de salut de Catalunya del 2017 ens diu que el 60 per cent de la població catalana adulta fa un any o més que no va al dentista, i la xifra augmenta fins a un 72 per cent de la població adulta si ens fixem només en les classes populars. Un 72 per cent de la població no va habitualment al dentista. Per què? Doncs, segons enquesta de salut estatal, en aquest cas, perquè un 12 per cent de la població ens diu que no pot accedir al dentista per motiu econòmic. I no cal anar-nos-en a les enquestes, sinó a la realitat del carrer i del dia a dia. Aquesta realitat del carrer i del dia a dia que es palpa en els serveis socials municipals és el que ha fet que l'Ajuntament de Barcelona hagi apostat per serveis de salut bucodental municipals, perquè qui hauria d'haver-ho fet, la Generalitat, no havia actuat. I l'ajuntament ho ha fet tot i les traves brutals existents per fer iniciatives públiques d'aquests tipus que hi ha actualment amb la llei Montoro vigent, d'estabilitat pressupostària, de sostenibilitat financera, que limita crear empreses públiques i ha hagut d'aplicar la imaginació al poder. Barcelona, amb aquesta imaginació i amb aquesta priorització política de donar atenció al que és la realitat de la nostra població, ha posat en marxa un servei gratuït per a les persones vulnerables i ha aprovat crear el primer dentista públic municipal de l'Estat, un servei que ha de facilitar l'accés al dentista a un preu més econòmic. Com saben, es debatia, s'aprovava divendres passat al Ple municipal de Barcelona, i allà pràcticament tots els partits de l'ajuntament insistien que són la Generalitat i l'Estat els qui han d'assumir aquesta competència i els qui han d'ampliar la cobertura de dentista en la cartera pública de serveis, sobretot per a la població infantil, juvenil i de vulnerables. Doncs aquí estem, aquí és on toca. No ho ha fet el Govern; el Parlament és on toca que reclamem al Govern que legislem perquè el Govern ho garanteixi. Ara és on toca demostrar-ho. Nosaltres ho hem fet amb una proposició de llei, que és aquesta que estem debatent avui, perquè pugui ser una realitat; una llei per garantir, com els deia des de bon principi, l'atenció bàsica de salut bucodental per a tothom, pública i de qualitat. Aprofito per agrair molt especialment a l'equip de salut de l'Ajuntament de Barcelona la feina feta, no només per la feina feta des de l'ajuntament, sinó per la feina feta per impulsar també aquesta llei que avui portem al Parlament. I ho personalitzo en la comissionada de Salut Gemma Tarafa, en el Davide i en l'Albert, que a més avui ens acompanyen i als quals agraeixo que estiguin aquí. Per cert, també divendres al Ple de Barcelona alguns opinaven que no és via servei municipal que es pot modificar la realitat d'aquest sector. Doncs som-hi, fem-ho des d'allà on pertoca, des del Parlament de Catalunya, fem-ho via llei. També en aquesta proposta incloem dos elements importants per a aquesta modificació de la realitat del sector. Una de les eines és una eina de planificació global sobre la salut bucodental en tots els sectors, que és la creació de l'oficina dental comunitària, una oficina dins el marc del CatSalut, que permetria, entre d'altres, la recollida de dades, l'elaboració d'estudis sobre les necessitats de la població en salut bucodental, etcètera. I l'altra eina que també incloem en la llei és un reforç del control del sector privat per part de la Generalitat, perquè hi pugui haver actuacions en matèria de més transparència, perquè hi pugui haver més proactivitat de la Generalitat quant a autoritat sanitària que és, per combatre la mala praxi en el sector bucodental, per evitar nous fraus del tipus iDental o Funnydent, que tant mal han fet a població del nostre país, i que això és el que realment impacta i afecta més negativament el sector privat, aquest tipus de mala praxi en el mateix sector privat. Abans d'acabar, ja m'avanço –com que no tindré rèplica després...– a contestar-los un parell d'arguments que molt probablement avui alguns dels grups parlamentaris que intervindran per pronunciar-se sobre la llei esgrimiran per posar dubtes sobre la proposta que estem presentant. Aquesta no és una proposta contra ningú, i menys contra els dentistes, menys contra aquells dentistes que estan patint condicions de treball precaritzades o que suen per aixecar la seva pròpia persiana de negoci, perquè la seva competència principal és precisament la de les mútues, la de les franquícies o la de les que fan fraus en aquest sector. Aquesta és una proposta, de fet, que dignifica la professió de dentista, que pot generar ocupació de dentista i que pot comportar un veritable canvi més de fons, un canvi de xip mental en la societat sobre la necessitat de tenir una bona salut bucodental, i això és bo per al sector dels dentistes. I una altra de les respostes que també ja els faig: aquesta és una proposta viable, ara i aquí. No només perquè plantegem la proposta ja directament amb una implantació progressiva que la dota de realisme, sinó perquè a més hem fet números i hem vist que els serveis d'odontologia de l'atenció primària tenen capacitat sobrada per assumir la proposta que fem amb aquesta progressivitat programada. Aquesta progressivitat planteja, com els havia explicat abans molt resumidament, que el servei comenci sent un dret per a dos sectors prioritaris de la població: la població infantil i juvenil d'entre set i setze anys, també amb una progressivitat programada, i la població vulnerable. Parlem de les unitats de convivència que ingressin igual o menys que la renda garantida de ciutadania, per poder-nos agafar a algun element objectivable legislat per aquest mateix Parlament, sobre qui és població vulnerable econòmicament i socialment. Però també aquelles persones que, perquè estan afectades per malalties rares, per discapacitats o les embarassades i mares lactants tenen unes necessitats específiques en temes de salut bucodental. Un cop acabés aquesta primera fase de progressivitat, plantegem que hi hagués una segona fase on es programés, es planifiqués un calendari realista per acabar complint amb aquell objectiu inicial i de fons d'aquesta llei: acabar donant servei a tota la població des del servei públic. No entraré al detall de quins són els serveis inclosos per a cada un d'aquests sectors de població. Ho tenen a l'articulat de la llei, però molt resumidament es tracta d'incloure tot allò que la cartera de serveis bàsica estatal ens permet incloure. Batallem, si de cas, amb l'Estat perquè s'hi incloguin més coses, però no rebaixem respecte a tot allò que sí podria ser inclòs en una llei catalana. Acabo. Amb aquesta proposta de llei de Catalunya en Comú Podem s'inicia el camí perquè totes i tots els catalans tinguem garantit un servei de dentista públic. Una proposta que no és utopia, és un mandat de les nostres lleis, és possible, és assumible i és viable, però sobretot és necessària per garantir una salut bucodental de la població i, per tant, la salut de la població. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Ribas. A continuació, i atès que no s'han presentat esmenes a la totalitat, intervindran els grups parlamentaris per expressar el seu posicionament. Té la paraula en primer lloc, per un temps màxim de deu minuts, el diputat Martín Eusebio Barra, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, consellers, consellera, sin duda, una buena salud bucodental es fundamental para la salud general de las personas. Los datos de prevalencia de patología bucodental, tanto a nivel estatal como en Cataluña, son muy preocupantes, ya ha comentado en parte la diputada Ribas y no lo repetiré, pero es que además presentan un claro sesgo en función de la capacidad económica. Como muchos de los servicios de salud bucodental no están cubiertos por el sistema público, las personas, las familias con menos renta utilizan poco los servicios privados y presentan en general una peor salud bucodental, y, además –además–, pueden ser más susceptibles a estafas y a propaganda engañosa, como fue el lamentable y penoso caso de iDental. La salud bucodental es algo de lo que ya hemos hablado en este Parlament y hemos debatido en esta cámara en diversas ocasiones a propuesta de Ciudadanos. La pasada legislatura, la segunda moción que trajimos a este Pleno, apenas con cuatro meses de gobierno, era sobre salud bucodental. La moción subsiguiente fue aprobada aquí, pero ahí se quedó. Un buen mandato parlamentario, pero de esos a los que el Govern no hace el más mínimo caso. En esta legislatura hemos reincidido. Presentamos en la Comisión de Salud una propuesta de resolución sobre esta misma problemática que fue aprobada en enero, hace dos meses. Por si quisiera tomar nota, consellera, Resolución 252/XII, sobre els serveis odontològics infantils de la sanitat pública; otro mandato parlamentario que sinceramente no creo que este Gobierno haga algo diferente al anterior, o sea, ni caso. Y se atreven a proclamar a bombo y platillo que la salud y las personas son una prioridad de este Govern. Consellera, esta mañana en respuesta a mi compañero Jorge Soler presumía usted de gobernar, y presumía de «gestió, gestió i gestió. Decía que las prioridades de su departament –y leo textualmente– son: «Atenció primària, els professionals i la perspectiva de gènere, i que no per això deixem tots els altres debats i totes les altres tasques en cap calaix. Pues no sé en qué cajón estarán estos mandatos parlamentarios de contenido social y sanitario que esperan cumplimiento. Y lo que es peor, no sé si es que ustedes conocen la existencia de ese cajón o es que nos ha contado una trola. No sé qué es peor. En cualquier caso, y aunque les pese, el cajón se ha abierto, y volvemos a hablar de salud bucodental en esta ocasión con la proposición de ley que nos presenta el grupo de Catalunya En Comú Podem. Y como bien dice la exposición de motivos y como bien ha explicado la diputada Ribas, en este terreno vamos muy, muy retrasados respecto a otras comunidades autónomas, que nos llevan años, no, décadas de ventaja. El primer servicio de atención dental infantil sufragado con fondos públicos empezó en el País Vasco en 1990. Navarra, 1991. Posteriormente implementaron estas prestaciones otras autonomías del régimen común: Andalucía, 2002; Murcia, 2003; Aragón, Baleares y Extremadura, 2005; Canarias, 2009; Madrid, hace bien poco. Señores del Govern, señores procesistas, ninguna de estas comunidades autónomas que he mencionado son una república, todas están sometidas al régimen fiscal común, y en algún caso –en algún caso– su capacidad financiera es inferior a la del Gobierno de la Generalitat. Claro, no tienen una disposición adicional tercera a la que recurrir constantemente llorando, «porque, claro, si no lo cumplen, no podemos tampoco cumplir. Señores del Govern, la clave está en la voluntad de los gobiernos autonómicos respectivos de priorizar los servicios sociales y de salud, o de priorizar, como en otros casos, la creación de lo que eufemísticamente llaman ustedes «estructuras de estado, que en román paladino significa «chiringuitos inservibles, y a las pruebas me remito. A las pruebas me remito –a las pruebas me remito– sobre la inutilidad de esas estructuras chiringuitistas que se mantienen en pie sin ninguna utilidad, a pesar de que deberían haber estado operativas, esto, perdón, esto... ¿Cuándo era? ¿Cuándo era? ¿Eran dieciséis, dieciocho meses? ¿Cuándo era? ¿A partir de 2015, de 2016? No sé, hace mucho tiempo, ¿eh? Hace mucho tiempo. El conseller de Educación, que no nos puede acompañar en estos momentos, decía esta mañana que con Ciudadanos el futuro de Cataluña era negro, sacaba una cartulina. No sacaré ningún cartel, no se preocupen. Pero es que además en este caso no podría. El futuro con ustedes no tiene color, es incoloro, insípido e inodoro. Ya está caducado desde hace mucho tiempo, ya es muy antiguo, hombre. ¿Saben lo que...? Porque luego, insisto, a las pruebas me remito, a las pruebas aportadas en sede judicial. Allí resulta que todo era simbólico, sí, sí, como me están haciendo, así [[l'orador es pica els llavis amb el dit índex]] , algunos diputados del banco de aquí, de este lado, allí todo era simbólico. ¿Saben lo que no es simbólico? ¿Saben lo que no es simbólico? Las necesidades de salud bucodental de la población, especialmente de las clases sociales con menos recursos económicos. Y tampoco es simbólica la morterada de dinero gastado en esas estructuras chiringuitistas, gasto desmesurado y sin justificar, como estamos conociendo recientemente por los informes del Tribunal de Cuentas. Aquí estamos esperando que los gobiernos se pongan las pilas para cumplir las resoluciones ya aprobadas en este Parlament, i si no, pues bueno, tenemos ahora de nuevo la proposición de ley que nos presenta Catalunya En Comú Podem, que propone, como ya he dicho, atención dental pública para niños y niñas de siete a dieciséis años, cobertura progresiva, y sí, bueno, quizá en un futuro, ampliación al total de la población. Por supuesto que estamos de acuerdo en que se tramite esta proposición de ley, porque, como demuestran nuestras propuestas previas, es un tema que sin duda tenemos que abordar, aunque eso sí, diputada Ribas, esta propuesta adolece de defectos que tiempo habrá, tiempo habrá en ponencia, pero quería comentar algunos que no los ha mencionado usted, aunque ya ha querido anticiparse a algunas de las posibles críticas. En esta propuesta ustedes han copiado muchas cosas, muchas, de la ley aprobada en la Comunidad de Madrid, por cierto, ley presentada por el PSOE y que se publicó en el BOE hace exactamente una semana. Y bien está copiar, ¿eh? Que no es que sea una crítica, bien está. Ni siquiera..., aunque se copie de Madrid, no pasa nada por eso. Pero es que en esa ley madrileña Podemos se abstuvo, y se abstuvo por algo que usted ha comentado. Aducían que allí el servicio sería prestado de forma combinada entre los odontólogos del sistema público y en concierto con centros privados, y, claro, ya sabemos, a ustedes..., esto de la colaboración publicoprivada no es algo que entre entre sus criterios. Pero, claro, es que aquí proponen lo mismo. Sí, atención primaria, lo ha dicho usted muy bien. Claro, en los centros de atención primaria del ICS y «en la resta de centres d'atenció primària finançats pel Servei Català de la Salut, resta de centres que no son de titularidad pública. O sea, que ese modelo mixto público-privado, bueno, aquí sí que vale. Bien. Claro, y esto de ponerlo todo en el sistema de atención primaria les ha obligado a incluir un artículo 10 sobre provisión de plazas de personal: sobre estomatólogos, odontólogos, profesiones para los que proponen que año a año –según se vayan incorporando cohortes, entiendo–, se haga una estimación de cuántos se necesitan y así hacer la correspondiente convocatoria pública de provisión de plazas. ¿Han hecho previsión de cuántos harán falta? Porque ha hablado usted de previsión económica, pero ¿han hecho previsión de si habrá odontólogos? ¿Saben cuánto tiempo pasa desde una convocatoria de empleo público hasta que los profesionales se ponen a trabajar? ¿Será posible? En fin, tampoco puedo dejar de recordar esa propuesta reciente –usted la ha nombrado–, eso que se aprobó en el Pleno del Ayuntamiento de Barcelona hace muy pocos días, que la prensa llama «el dentista Colau, que al final supone cuatro dentistas más y una promesa de 36.000 visitas, que difícilmente podrán cubrir entre los cuatro, y que, bienvenidas sean, pero solo representan un ínfimo porcentaje de la necesidad real. Es decir, propuesta populista, preelectoral, para contentar a un público afín, pero con pocas posibilidades de tener buenos resultados. En fin, de todas formas, estamos aquí en otro caso. Aquí, donde hay que hacerlo, como bien ha dicho usted, señora Ribas, donde ya lo hicimos Ciudadanos desde hace unos años, con nuestra moción, y aquí en este Parlament tendremos ocasión de tramitar esta proposición de ley y de enmendarlo en fase de ponencia. Y eso sí, habrá que trabajar duro. Habrá que trabajar duro para enmendarla y para que al final esta proposición de ley tenga cara, ojos y dentistas. Pero, como bien yo creo que ya todos ustedes son conocedores y conscientes, el trabajo duro es algo que no nos asusta a Ciudadanos. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Barra. A continuació és el torn de la diputada Assumpta Escarp, del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, president. Diputats, diputades... «La salut bucodental és una part integral i essencial de la salut que afecta directament la qualitat de vida tant per la seva relació amb funcions fisiològiques de gran importància com pel seu impacte psicosocial. Així comença l'exposició de motius de la proposició de llei que avui el Grup Parlamentari Catalunya En Comú Podem ens presenta, i és un inici en què tothom, tots plegats hi estem d'acord. És d'aquelles afirmacions que a vegades fem, igual que diem: «Posem la persona al centre del sistema. Bé, tots també hi estem d'acord. Però en aquest cas també estarem d'acord que sempre hem intentat posar la persona al centre del sistema, però persones sense boca, perquè la salut bucodental ha sigut sempre la gran oblidada del sistema sanitari. Deia la diputada Ribas, amb molta raó, diríem, que la salut bucodental és un dret; que a més les principals lleis reguladores de les prestacions sanitàries públiques, en definir el sistema com a integral, ja la incorporen, perquè si un sistema és integral no pot pretendre que hi hagi una part que no la tractem. La mateixa LOSC parla que la salut bucodental ha d'estar inclosa a les prestacions gratuïtes del Servei Nacional de Salut amb totes les activitats i procediments necessaris per garantir-la. A pesar de tot això, el que és evident és que avui a la cartera de serveis del sistema de salut s'exclouen o no es contemplen la majoria de procediments dentals. I, a més, provoca afectacions a la salut, i ho sabem. Es perd la prevenció, que és un dels elements clau. I tot això amb un clar biaix econòmic, que també s'hi han referit els que m'han precedit, ja que una bona part de la població hi renuncia o li resulten inassequibles els tractaments. A vegades podem fer broma i dir: «No, no anem al dentista perquè ens fa por, també; però el que és ben cert és que el clar biaix és el biaix econòmic. Un 12% de la població no accedeix al dentista per problemes econòmics, però és que, a més, si parlem de sectors no professionals s'eleva a un 22%, i si parlem dels aturats, estem en un 27%. I el 52% de les persones de classe social, diríem, benestant han visitat el dentista darrerament, però només ho han fet un 28% dels més desafavorits, i aquests clarament per raons d'urgència, no tant per temes preventius o de revisions. Per tant, l'argument econòmic és un dels factors per no anar al dentista. I si parlem de la població infantil, sector que aborda prioritàriament o com a primer pas aquesta proposició de llei, hi ha una variació de prevalença de càries actives de 8,9 al 18%, depenent del nivell econòmic. És a dir, deu punts de diferència en la prevalença. La proposició de llei, crec que també ho deia la diputada abans, que és similar al sistema que té el País Basc des de l'any 90, des dels anys 90, i a la llei que, a proposta socialista, es va aprovar al Parlament de la Comunitat de Madrid al desembre del 2018, i que tenen també altres comunitats autònomes, vol ser l'inici d'un camí cap a una política activa, integral i universal de prevenció, promoció i atenció bucodental, de la qual cosa ens felicitem i compartim plenament. Comença prioritzant els infants i adolescents, creant el Programa d'atenció dental infantil, i els grups més vulnerables. Per nosaltres, que defensem el dret a la salut i els drets socials com a prioritaris, és evident que cal avançar i continuar per fer efectiu l'accés igualitari a la salut bucodental, com un servei bàsic, gratuït i públic, que avui hem vist que és clarament desigualitari. Això vol dir que entenem com a transitori, i així es defineix, l'accés a les persones en situació de vulnerabilitat, perquè no ha de ser prioritari un sector, sinó tots, igual que entenem com a transitori que aquest servei el presti un ajuntament, perquè l'ampliació de serveis l'hauria de liderar la Generalitat, deia la diputada, per això avui estem aquí i per això també ho felicitem. Igual que aplaudim i felicitem que una de les cent deu propostes del president Sánchez sigui l'ampliació de la cartera de serveis, inclosa la progressiva incorporació de l'atenció a la salut bucodental. Compartim molt bona part del que es planteja respecte al programa PADI i els seus continguts, però continuen quedant fora de les prestacions potser elements no essencials no?, importants també com a elements de desigualtat. Crec que l'altre dia comentava amb algun dels companys que en queden exclosos els tractaments d'ortodòncia, i, per tant, recuperàvem una frase de la socialdemocràcia alemanya que deia «que el somriure no marqui la diferència, però, bé, en algun lloc hem de tallar, però és cert que les coses... L'hi deia a un company del seu grup, eh?, la conversa la tenia amb ell. Però, és veritat, tindrem una tramitació que ens permetrà tirar endavant i que, d'alguna manera, a través de les esmenes i el treball conjunt, doncs, podem ampliar. Deia abans el diputat Eusebio Martín Barra que el tema de la concertació, que aquesta en la llei no es reconeix, que és veritat que la llei aprovada recentment en la Comunitat de Madrid fa més possible l'aplicabilitat i fa més factible disposar de més recursos. I, per tant, jo li diré claríssimament: no em posiciono en aquest moment, però també crec que val la pena que ens ho puguem plantejar, no?, bàsicament perquè l'aplicació l'hem de fer de manera incremental per curs d'edat i, per tant, d'alguna manera, com més facultatius, com més possibilitats hi hagin, millor que millor. També hi han algunes diferències, tipus si hi ha un odontòleg responsable o és el servei d'atenció primària... Aspectes que em semblen importants: la història clínica i el seu apartat de salut bucodental, que estigui dintre; recollir també com ho fem quant a si algú va o continua anant al tractament privat, no?, que formi part de la història clínica, sobretot dels infants, o la incorporació de les dades de salut bucodental a tots els informes de salut de la població catalana. Potser haurem d'especificar millor els sistemes d'informació, no?: parlar potser dels enquestats o d'alguna de les raons, però és evident que necessitem tenir aquesta informació. I per últim el tema de les clíniques privades i centres de salut bucodentals, sobretot el que hem conegut darrerament, no?, i que fa anys que està passant: fraus, aparició de franquícies amb enganys que incideixen en la vulnerabilitat i casos com iDental, que no es poden tornar a repetir, i crec que en això coincidim tots. La proposta no sembla suficient, almenys així, amb aquesta primera lectura, no?, de crear una base de dades on ens constin tots els centres existents o que la direcció general ho vigili o hi vetlli. Jo crec que, vist el nivell de frau i de desprotecció en què han quedat molts afectats, potser caldrà ser més valent, no?, més contundents, i, en coordinació amb els municipis, mirar sistemes de compliment, sistemes d'inspecció i sistemes de sanció, perquè realment alguna cosa haurem d'abordar, i potser depenem en alguna cosa de legislació estatal, però val la pena plantejar-ho. Igual com en el tema de la publicitat: si ens emparem en el vetllar, és evident que la publicitat i la..., són molts diners, els que hi han darrere, i, per tant, la publicitat i la propaganda en aquest àmbit privat són molt agressives; ho hem vist, utilitzen futbolistes –que no crec que vagin a aquestes franquícies, sincerament aquí ho dic–, i, en tot cas, haurem de treballar una miqueta més aquest tema. Per tant, potser haurem de fomentar una llei marc, i en aquest cas no sé si tant autonòmica com estatal, perquè reguli la publicitat sanitària; aquest és un tema que ha sortit també algunes vegades. I acabo. Acabo agraint la iniciativa; crec que és una bona iniciativa, que podem treballar i que intentarem millorar entre tots amb les esmenes. Esperem que puguem començar la tramitació aviat, que generi una política activa de prevenció, promoció i atenció a la salut bucodental de la població i, sobretot, que reduïm la càrrega de malaltia dental dels infants i joves amb aquest programa i, per tant, els deixem créixer amb més salut, que és el que es mereixen, a la vegada que sigui un element més de lluita contra les desigualtats. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Escarp. A continuació és el torn del diputat Vidal Aragonés, pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent.
En primer lloc, volíem agrair al grup proposant, Catalunya en Comú Podem, aquesta proposició de llei; tant de bo es pugui transformar en llei, perquè suposaria un gran avenç en la salut bucodental del nostre país. Entenem que aquesta troba origen en dues realitats ben distintes: la primera, el dèficit històric que ha tingut la sanitat pública quant a la salut bucodental o la cartera de serveis de salut bucodental, i la segona, el col·lapse o l'emergència sanitària que han provocat determinades empreses –i ho volem dir així– que, de sobte, s'han dedicat a fer serveis bucodentals, i ho volem caracteritzar, a més, d'aquesta manera. Començant per aquesta segona qüestió, creiem que, certament, la proposició de llei inclou, a l'apartat 3 de l'article 5, vigilància i seguiment de centres bucodentals autoritzats al territori i que també, fins i tot, l'article 13 parla de mecanismes de fiscalització, però hauríem de veure en tota la tramitació com ens dotem de més garanties per als usuaris i les usuàries, més proteccionisme, al cap i a la fi. I que quedi molt clar: no estem parlant dels i les dentistes de tota la vida, no estem parlant d'això; estem parlant d'unes determinades empreses que han aparegut als darrers anys, que a més s'articulen en base a una publicitat molt agressiva i que a més tenen uns mecanismes d'actuació que, moltes vegades, acaben amb un tancament de l'activitat empresarial i no donant resposta ni tan sols als serveis bucodentals en tràmit. Amb relació a aquesta qüestió, també pensem que podríem, en una disposició addicional, regular una qüestió molt concreta, que és la prohibició expressa d'intervenció de determinats productes financers en el pagament d'aquests serveis. Per què? Perquè evitaríem d'aquesta manera que hi hagués realitats com les que coneixem de la darrera etapa, que hi ha qui el seu servei bucodental el paga a través d'un producte financer, l'empresa que ha de donar el servei bucodental tanca i es queda a mitges amb el tractament bucodental i amb la necessitat de continuar pagant aquell producte financer. Certament, això pot acabar en un plet on pot guanyar que li retornin una part de les quanties, però, evidentment, es tracta d'un absolut viacrucis judicial on no tens servei bucodental, per una banda, i per una altra banda, has de continuar pagant. També, amb relació a aquesta qüestió, hauríem de plantejar-nos un reconeixement objectiu de la declaració d'emergència sanitària. Ens trobem una realitat que necessitaria un decret després del Govern, però podríem objectivar en quins supòsits ja es reconeix que es dona emergència sanitària quan hi ha una manca de prestació dels serveis per a aquells que els havien iniciat, i, per tant, avançar també en una realitat que ens hagués evitat drames com el que viuen molts catalans i catalanes, degut a dos actuacions d'empreses concretes. Sobre el segon element que situem com a origen de la proposició, el dèficit de la salut bucodental, volem també deixar clar que no garantirà l'eliminació d'aquest dèficit històric en l'inici, perquè en l'inici, vostès ja ho reconeixen i ho deien clarament a la norma, que serà per a la població entre els set i setze anys o població en situació econòmicament més vulnerable. Però ja està bé, aquest inici, és un molt bon inici. I sobretot perquè ja ho diuen en el preàmbul i vostès parlen de que existeix un biaix de classe, nosaltres diem d'una manera molt contundent: «No hi ha biaix, és expressió absoluta de classe, i garantiríem per primera vegada que un sector de fills i filles de la classe treballadora que a dia d'avui no poden anar al dentista privat perquè no poden pagar-ho tinguin aquest servei. Pel que fa als fills i filles de la petita burgesia i de la burgesia, hi continuaran anant segurament també, fins i tot als mateixos dentistes o les dentistes privades, encara que tinguin fins i tot el servei públic. Els volem plantejar també alguns dubtes, i dubtes quant a model i dubtes molt tècnics. El primer d'aquests: hem anat a veure l'annex segon del decret del 2006 i, amb relació a la definició que fa, no tenim del tot clar que en els futurs serveis s'incorporés una qüestió tan essencial com la higiene que ens realitzen els dentistes o les dentistes o el tractament de genives; i això ho veiem des d'un enfocament, a més, que té una actuació que evitarà que hi hagi posteriors tractaments sobre les peces dentals. I, per tant, ho hauríem d'estudiar en profunditat. Sí que parlen vostès de l'autofluoració. També els volem plantejar que hi ha una realitat que vostès ens incorporen a la norma: la inclusió de centres d'atenció primària finançats pel Servei Català de la Salut. I, evidentment, a això li podem donar el nom que vulguem, però es tracta de centres que no sempre són gestionats d'una manera pública, sinó d'una manera privada, i, evidentment, és el model que la CUP no defensa. I la darrera de les qüestions, la que fa referència a la provisió dels llocs de treball: entenem que hem d'anar a desenvolupar-ho més. Es diu d'una manera molt clara que es garantirà a tot el territori estomatòlegs, odontòlegs i treballadores de suport, però hem d'acabar de definir de quin model estem parlant: de quin model laboral, de quin model de prestació de servei dels i les professionals, dels i les treballadores. I l'últim, això sí, més enllà de les diferències que els hem manifestat sobre algunes qüestions, els volíem tornar a agrair la proposta de llei que avui presenten.
Gràcies, senyor Aragonés. A continuació és el torn del diputat Santi Rodríguez, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya.
Gràcies, vicepresident. Consellera, diputats i diputades, s'han dit ja diverses coses que jo també volia expressar avui, en el posicionament en relació amb aquesta proposició de llei. La primera: la salut bucodental és segurament –segur– la gran oblidada del sistema sanitari públic, tot i que hi han determinats serveis, alguns, no tots, parcialment, que estan en el catàleg de serveis del sistema nacional de salut. I, per tant, a partir d'aquí, doncs sorgeixen dos conseqüències: una primera, com es presten aquests serveis establerts en el catàleg per part de les administracions públiques, per part del servei sanitari públic, i per una altra part, apareixen –i, evidentment, és històric– empreses privades que ofereixen aquells serveis per a quan no estan contemplats en el sistema sanitari públic. I la proposició de llei que es presenta avui aquí aborda les dues coses, amb més o menys èmfasi, amb més coincidències o amb menys coincidències, però les aborda, i, per tant, des d'aquest punt de vista, ho entenem positiu. Ho entenem positiu perquè no s'estan prestant amb l'eficàcia suficient tots aquells serveis que s'haurien de prestar i que estan en el catàleg de serveis. I, per tant, un dels primers objectius..., el primer objectiu és que, efectivament, el sistema sanitari públic català ofereixi tots aquests serveis, especialment, com els deia, doncs, en persones vulnerables o infants, etcètera, no? I, per tant, des d'aquest punt de vista, positiu. Ha de ser estrictament públic, com diu la proposició de llei? Permetin que ho dubti. Jo no li diré que han de ser concertats, jo no li diré que han de ser privats, sota el paraigua del sistema públic. Jo el que li diré és: parlem-ne, veiem què és allò que és més eficaç i que és més eficient per donar servei, per un costat, però també per a la mateixa Administració, per un altre costat, sense apriorismes; valorem-ho, i adoptem les mesures que siguin més eficaces. Algun altre grup ja s'ha posicionat en relació amb això, i, per tant, crec que aquest és un debat que val la pena tenir-lo, per triar la fórmula que sigui més eficient, a l'hora de prendre decisions en relació amb aquesta llei. La primera qüestió. La segona qüestió. Han aparegut, al llarg de la història, clíniques privades, dentistes o el dentista de tota la vida, el consultori dental de tota la vida, i en els últims anys han aparegut un conjunt de franquícies. I jo vull deixar clar també que no les podem jutjar per la seva forma jurídica; és a dir, no volem jutjar totes les franquícies que ofereixen serveis dentals exactament igual. Però sí que és cert que n'hi han hagut que s'han aprofitat segurament d'aquestes dificultats que determinats sectors de població tenen per accedir als serveis odontològics, per vendre altres productes que no són estrictament sanitaris, que són financers. I, per tant, jo crec que, home, val la pena veure quines són les possibilitats que tenim, per tal d'intentar que els serveis d'odontologia compleixin estrictament amb el que són serveis d'odontologia i no hi interfereixin altres mecanismes que després poden provocar perjudicis greus a les persones que realment més ho necessiten. I és que, a més a més, alguna d'aquestes empreses es publicitava reiteradament com a social, i el que provocava això era, doncs, precisament que aquelles persones més vulnerables accedissin a aquests serveis i després tinguessin un perjudici, com s'ha demostrat, per exemple, en el cas d'iDental, concretament. Ja hi ha regulació; no crec que sigui suficient a la vista del que ens ha anat passant, i, per tant, creiem que és bo que s'incorpori en aquesta llei, que ho debatem en ponència. No crec ni que haguem de prohibir l'accés a productes financers, sinó establir les garanties necessàries perquè aquests productes siguin accessoris i col·laterals als serveis odontològics, ni creiem que s'hagi de prohibir la publicitat. Regular-la? Sí, ja ho està –ja ho està–; la publicitat sanitària, de productes sanitaris i serveis sanitaris, ja està regulada. Segurament –segur– no de forma suficient i no de forma suficientment eficient. Per tant, tenim oportunitat en el debat d'aquesta llei, tindrem oportunitat en el debat d'aquesta llei, de poder incidir encara més en aquest aspecte. I acabo, senyora Ribas. Així, sí –així, sí. La competència en sanitat, la competència en salut és del Govern de la Generalitat. No es tracta de que els ajuntaments tinguin iniciatives per poder vendre, segurament, de cara a unes eleccions, a l'hora d'oferir uns determinats serveis que no els correspon oferir, perquè a més a més estableix un altre dèficit, que és el de l'equitat territorial, perquè en funció de quin ajuntament el pot oferir..., i la majoria dels altres ajuntaments no ho poden oferir. Per tant, així, sí; a través dels ajuntaments, no. Gràcies, president.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn de la diputada Noemí Llauradó, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, vicepresident. Consellera, diputades, diputats, bon vespre, ja. Certament, l'objectiu del Departament de Salut és i ha de ser donar resposta als reptes en salut que planteja la societat. I també és cert que les millors polítiques en salut són la prevenció. Ho deia abans la nostra portaveu d'Esquerra Republicana, la diputada Espigares, que un euro en prevenció comporta més de quatre euros, després, en curació. Per tant... També és cert que hem de continuar treballant en la consolidació del nostre sistema sanitari, un sistema sanitari universal, equitatiu i a més a més públic, que se centri en les persones i que vulgui o tingui com a objectiu millorar la salut i la qualitat de vida de les persones. Pel que fa ja a la proposició de llei que ens feia arribar el grup proposant, també qualsevol legislació en matèria de salut ha de tenir com a eix central la prevenció. Per això a la Generalitat ja hi ha aquests programes coordinats entre el Departament d'Educació i el Departament de Salut, que se centren molt en l'àmbit de la infància. Per exemple, coneixem el programa «Dents fortes i sanes. I la salut bucodental, en aquest punt, posa molt d'èmfasi en aquest àmbit de la vida, que és l'àmbit de la infància, on realment es forgen aquests hàbits de vida saludables i també els hàbits en higiene i els hàbits de salut bucodental. És una inversió que realment té uns beneficis molt importants després per al llarg de la vida. Segons l'últim informe de salut de Catalunya, el 50 per cent dels infants d'entre cinc a catorze anys es raspallen les dents dos cops al dia, i no observem masses diferències pel que fa a nivells socials o a diversitat territorial. Per tant, tota aquesta política de prevenció i tota aquesta col·laboració que es fa entre el departament d'ensenyament i el Departament de Salut certament està donant també els seus resultats. Aquest programa «Dents fortes i sanes és una iniciativa de l'Agència de Salut Pública de Catalunya, que el que pretén és fomentar el raspallat de les dents per evitar les càries, que, com hi feia referència alguna diputada que m'ha precedit, doncs, encara té un percentatge massa elevat entre la població infantil. També és cert que la població infantil té garantida l'atenció bucodental d'acord amb la cartera de serveis comuns establerts pel Reial decret del Ministeri de Sanitat de l'any 2006. I, a nivell català, en l'àmbit de l'Enapisc, també s'està duent a terme una comissió tècnica, que crec que és molt important i que és bo que en tinguem coneixement aquí, en seu parlamentària, per analitzar quins i com han de ser els serveis en odontologia a l'atenció primària. Per tant, al nostre grup parlamentari ens sembla molt adient, molt correcte, l'esperit d'aquesta proposició de llei, perquè posa especial èmfasi en la població infantil i també en les persones més vulnerables, perquè precisament ja va en la línia en què està treballant la Generalitat. També veiem positius els acords que hi va haver entre el 2008 i el 2010 entre el Ministeri de Sanitat i la Generalitat de Catalunya per tal d'ampliar l'assistència en salut bucodental gratuïta a tota la població infantil, i també l'acord de prestar, doncs, una especial atenció als infants i als adolescents, en matèria de salut bucodental, que tinguin algun tipus de discapacitat. De fet, ja hi ha un programa, que és el Programa per a la prevenció de malalties bucodentals per a persones amb discapacitat, i seria, doncs, qüestió de posar més èmfasi en la població infantil i adolescent. També estem d'acord, i ens n'alegrem, que posin èmfasi en aquest caràcter progressiu, en la progressivitat de la implantació de la llei, i que apliquem un calendari realista, com hi feia referència la diputada Ribas. Per nosaltres això és imprescindible si tenim en compte també quina disponibilitat pressupostària té avui en dia la Generalitat. Per això veiem bé, com deia, aquesta progressivitat que vostès plantegen. On tenim certs dubtes –i que vostè, doncs, ja avançava que podria ser que algun grup plantegés aquests dubtes– és precisament en l'aproximació al cost i a l'impacte pressupostari. Creiem que cal una anàlisi més acurada –una anàlisi més acurada que podem continuar fent en aquesta seu parlamentària, durant la ponència, etcètera– que tingui en compte les necessitats reals de contractació, que tingui en compte, doncs, la necessitat d'equipaments, la necessitat de material, perquè, si només tenim en compte l'acte assistencial, hem previst que els números sumen una quantitat propera als 15 milions d'euros. I si aquí hi hem d'afegir totes les necessitats en equipaments i les necessitats en material, aquesta quantitat l'hauríem de multiplicar per dos i fins i tot per tres. Per tant, podem conjurar-nos avui, aquí, en seu plenària, doncs, de ser rigorosos –de ser rigorosos–, de fer una anàlisi detallada, de no voler fer una política de grans titulars, i que analitzem bé què comportarà això pel sistema i per la seva sostenibilitat. Fem una planificació, fem un mapeig de les necessitats, fem una escolta activa també de tots els criteris clínics. I aquesta aproximació al cost també estaria bé fer-la, doncs, de manera participada, amb persones expertes tant en l'àmbit econòmic i en l'àmbit de la planificació, com també en l'àmbit clínic, i també amb la participació de les societats científiques. Crec que això seria molt positiu. Pel que fa als professionals, tenim actualment 5.500 odontòlegs i odontòlogues i estomatòlegs i estomatòlogues que exerceixen a Catalunya. Actualment, els equips d'odontologia als CAPs catalans ofereixen serveis d'exodòncies, petita cirurgia bucal, el programa de prevenció per a persones diabètiques, el programa per a les dones embarassades i la salut bucodental a les escoles. En el Fòrum de Diàleg Professional, ja s'ha dit en l'anterior intervenció, s'estan revisant també els objectius de dotació de tots els professionals i també quins rols han de tenir aquests professionals; per tant, també es deurà fer el mateix amb els professionals odontòlegs i estomatòlegs. Jo no li diré, diputada Ribas, que aquesta proposta va en contra dels dentistes. Vostè creia que hi hauria algun grup que ho diria. No, no ho veig –no ho veig–, sincerament. Però sí que crec que ha d'anar acompanyada d'un debat molt intens on hi ha d'haver compareixences de tot l'entorn d'experts en aquesta matèria, perquè el que hem de tenir és un text que finalment defugi tot el populisme i que neixi, doncs, de la responsabilitat. I abans d'entrar en qüestions molt concretes de l'articulat, també voldria fer una reflexió, i és de si el fet de regular aquesta matèria per llei no ens encotillarà una mica excessivament, no fossilitzarà tota aquesta matèria, o ens dificultarà la possibilitat d'anar-ho actualitzant en funció d'aspectes clínics, poblacionals, etcètera. Crec que potser hauria d'haver-hi un mecanisme més dinàmic. De fet, sempre que el departament ha volgut augmentar la cartera de serveis ho ha fet a través del decret. Però, bé, en qualsevol cas ens centrem en aquestes qüestions concretes. Pel que fa al que s'ha dit..., que es fa molta referència a l'ICS, l'ICS, és cert, és el proveïdor majoritari, però és un proveïdor més, i, per tant, el fet de dotar de més recursos només l'ICS crec que ho podríem plantejar a veure si també hem de dotar de més recursos tots els altres proveïdors que també estan finançats pel CatSalut. Pel tema de crear aquesta oficina de salut dental comunitària, clar, veiem que això implica una modificació de l'estructura del CatSalut, que això també implicarà més costos, perquè s'haurà de dotar de més personal, i, a més a més, si és un rang superior a un cap de divisió, també caldrà un informe de Funció Pública, etcètera. A més a més, sempre que el CatSalut ha volgut afrontar reptes específics, objectius específics, ho ha fet a través de programes i no creant oficines per cada temàtica. Per tant, també és una qüestió a plantejar. Pel que fa a la informació sobre els expedients que s'hagin obert als centres per denúncies o actuacions, vigilem també tota l'afectació que hi ha de la Llei de protecció de dades, que posa una sèrie de requisits; estiguem al compte, vetllem-ho. Pel que fa a la base de dades de clíniques bucodentals autoritzades, és bona la transparència, aquest major control, però, de fet, ja tenim un registre oficial de centres i serveis. Mirem si això també hi podria encaixar i no caldria crear res més de nou. Pel que fa a l'estimació anual del nombre de professionals i la convocatòria pública per cobrir les places necessàries, dir que la convocatòria de places no es fa des del CatSalut sinó que ho fa cada entitat proveïdora; per tant, això també ho haurem de tenir en compte. I pel fet de que aquesta oficina dental ha de vetllar pels drets dels pacients, monitoritzar la seguretat, la qualitat, etcètera, això creiem que correspon a la Sub-direcció General d'Avaluació i Inspecció Sanitàries i Farmacèutiques, perquè sí que té rang d'autoritat sanitària i, per tant, pot fer d'òrgan sancionador. I, per últim, en relació amb el capítol quart, que es parla d'aquest consell assessor dental, si és que ha d'existir, la qual cosa crec que s'hauria de plantejar, doncs, amb aquests experts que crec que hi han de participar, ho veiem com un òrgan consultiu, deliberatiu i amb funcions de formular recomanacions, com orientar aquestes polítiques, i que, a més a més, hauria d'estar format no només per professionals de l'àmbit de la salut bucodental sinó també per col·legis professionals i societats científiques, i, si pot ser, també per representants de la ciutadania que formen part del Consell Consultiu de Pacients de Catalunya. En tot cas, ens arromanguem i comencem els tràmits per a veure si pot veure la llum amb el major consens possible. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. Finalment, és el torn del diputat Lluís Guinó, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, vicepresident. Consellera, diputats, diputades, deixin-me, en primer lloc, agrair la iniciativa del Grup de Catalunya en Comú per presentar aquesta proposició de llei, fonamentalment per dues qüestions. Una, segurament de caire estrictament polític, i com a conseqüència de la proposta que havia fet en un moment determinat o ha fet l'Ajuntament de Barcelona. Altra cosa és discutir si realment aquesta competència ha de resultar atribuïble als ajuntaments o realment si a qui li correspon desenvolupar aquesta competència és al Govern de la Generalitat de Catalunya. Nosaltres som partidaris que, en la mesura del possible i en la mesura sobretot de les possibilitats econòmiques, sigui el Govern de la Generalitat qui incrementi la cartera de serveis precisament per incorporar-hi les qüestions que tenen a veure amb la salut bucodental. Aquesta era una primera qüestió. I l'altra certament també ve molt vinculada i arran de les estafes –perquè aquesta segurament és la paraula més adequada, fins i tot des d'un punt de vista penal– que han suposat les experiències negatives d'aquestes franquícies que d'alguna manera enganyaven pràcticament la ciutadania respecte als serveis odontològics i que feien precisament..., o els destinataris precisament d'aquestes franquícies eren les persones des d'un punt de vista social més vulnerables. I, per tant, des d'aquesta perspectiva és des de la que ha de treballar el Govern i han de treballar els grups parlamentaris per anar, en la mesura del possible, de pressa, perquè aquesta no és una llei complicada. De fet, hem vist que hi ha un consens bastant generalitzat de la seva necessitat i a més a més una coincidència força important pel que fa als conceptes més importants o més transcendents i estratègics d'aquesta llei. I, per tant, tindríem una llei fàcilment en vigor en un curt termini de temps. S'ha de dir també que és possible que en alguns punts no ens acabem de posar d'acord. Hi ha fet referència la diputada del Grup Republicà. Hi ha qüestions que tenen a veure amb increments pressupostaris o que tenen un impacte pressupostari que lògicament s'hi haurà de fer front o s'hauran d'assumir a partir de nous pressupostos, si és el cas, i en cap cas a partir de pressupostos prorrogats. Això és així, diríem. La pròrroga pressupostària comporta precisament el fet de que no es puguin fer modificacions que tinguin aquesta transcendència que vostès plantegen en la seva proposició de llei. Per tant, també els convido a que quan es facin plantejaments d'aquestes característiques vagi acompanyat certament d'una planificació econòmica per tal de que es concreti quin és l'impacte pressupostari d'aquestes noves prestacions. És important precisament –i s'hi ha fet referència per part seva i per part de tots els grups parlamentaris– que hi ha una qüestió social a resoldre al darrere de tota aquesta problemàtica. Totes les problemàtiques que apareixen al Parlament de Catalunya deriven precisament d'inquietuds socials, i em sembla que aquesta és una de les qüestions que tots els grups parlamentaris, més enllà dels posicionaments ideològics, han fet evident. La problemàtica de les franquícies que falsejaven els serveis, que a més a més estafaven les persones..., al darrere, hi insisteixo, hi ha una problemàtica social que hem de resoldre entre absolutament tots, i el Govern té una especial responsabilitat en tot això. Deia abans, però, que en polítiques de salut pública hi ha una qüestió fonamental, que és la que hem reiterat en moltíssimes ocasions i que, a més a més, la consellera ho fa sempre que pot, no només en seu parlamentària sinó en reunions que es fan i es desenvolupen fora del Parlament, que és que en salut, tan és important el factor reactiu com el factor preventiu. I el factor preventiu en la salut bucodental és especialment transcendent si entenem aquesta prevenció vinculada o molt en relació directa amb el que és la transversalitat entre departaments. S'hi ha fet referència abans: hi ha diferents polítiques de salut pública que no només depenen del Departament de Salut, sinó que fan necessària la participació i l'activació d'altres departaments, com pot ser, per exemple, el Departament d'Educació, com s'hi ha fet referència anteriorment. Però aquestes polítiques, que són clarament de caire social, i que són transversals, mereixen polítiques interdepartamentals, i, per tant, també, des d'aquesta perspectiva demanem que hi hagi una visió més àmplia en aquest sentit. Probablement, sigui com..., o generi algun conflicte, o no ens acabem d'entendre respecte a si s'ha de crear una nova estructura dins el Departament de Salut, específica per a aquesta problemàtica, sobretot pel que ja s'ha comentat, per l'impacte econòmic que això suposa, i a més a més per la modificació de l'estructura pròpia del Servei Català de la Salut, que també comporta..., i que genera, evidentment, a part d'una tramitació certament llarga, genera modificacions d'estructura que són dificultoses. Per altra banda, i s'hi ha fet referència abans, és important que els odontòlegs, aquests 5.500 odontòlegs, les persones que tracten de forma continuada amb les persones que tenen problemes de caire bucodental, participin també en tots aquests debats, tant en la ponència, que han de comparèixer, i fins i tot en aquest organisme que volen crear, que és aquest consell assessor, que, des de la nostra perspectiva i des d'un grup parlamentari que dona suport al Govern, el veiem amb bons ulls, però sempre que hi hagi la incorporació dels odontòlegs i dels actors específics d'aquesta matèria, però a més a més també, per altra banda, els usuaris, per tal que hi puguin donar també la seva opinió, perquè en totes les qüestions de salut l'opinió dels usuaris és bàsica; en aquesta ho és, fins i tot, més. És veritat que és fàcil fer, en l'àmbit de la salut, discursos catastrofistes i discursos especialment negatius. Jo agraeixo les intervencions que s'han fet per part dels grups parlamentaris, però hi ha tota una trajectòria al darrere del sistema de salut de Catalunya que ens ha de portar a una valoració certament positiva, però, en canvi, també hem de ser exigents en fer que aquest sistema de salut sigui millorable en tots aquells àmbits en què realment hi hagi una potencialitat clara de millora, i en aquest àmbit especialment –i per això celebro la presentació o celebrem la presentació de la proposició de llei–, en l'àmbit bucodental. I pel que fa, sobretot –i per això em referia abans a l'àmbit social i a l'afectació social que té tota aquesta problemàtica–, al fet que les classes o els àmbits socials més vulnerables, que tenen més dificultats, fins i tot econòmiques, per accedir-hi, tinguin l'oportunitat de tenir aquest servei gratuït. I s'ha dit també que la implementació sigui progressiva; que ho sigui, de progressiva, és important, però també que sigui especialment progressiva per a totes aquestes persones o aquests extractes socials, realment, que, avui, en la nostra societat, tenen més dificultats i tenen més problemes, precisament, per «disfrutar d'aquests serveis. En definitiva, a la vista de totes les intervencions, voldria agrair-li la seva presentació de la proposició de llei, i en algun aspecte molt concret, ja s'hi ha fet referència, des d'un punt de vista tècnic de tot el que és el Servei Català de la Salut com a ens proveïdor, etcètera, és millorable, però, ja li asseguro que en la mesura del possible, pel que fa a Junts per Catalunya, estem disposats a treballar-hi a fons, a treballar-hi ràpid per tal que aquesta llei sigui plenament vigent en el període menor possible. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Guinó. Acabat el debat, i atès que no hi ha esmenes a la totalitat, aquesta iniciativa pot continuar la seva tramitació. [[Interpel·lació al Govern sobre les urbanitzacions i els barris amb dèficits urbanístics]] [[300-00105/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre les urbanitzacions i els barris amb dèficits urbanístics, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat Jordi Terrades, per un temps de deu minuts. [[Pausa.]] Sabem si el conseller és al Parlament? [[Veus de fons.]] En tot cas..., suspenem la sessió un parell de minuts, esperant a veure si el conseller ve. Sí? [[Pausa.]] Be, reprenem la sessió; no han calgut els dos minuts. Si vol prendre la paraula, diputat Terrades. Quan vulgui.
Bona tarda, conseller. Miri, avui, porto un tema que és un problema, que el tenim aquí, que afecta milers de persones, que surt i entra de l'agenda, però que és un veritable problema per a la gent que el pateix; és un problema, un maldecap de gestió per a molts alcaldes i per a moltes alcaldesses, i per a moltes entitats veïnals; és un problema reincident i és un problema no resolt. Vostè sap que als anys seixanta i setanta del segle passat es va promoure arreu de Catalunya un gran nombre d'urbanitzacions en sòl rústic, destinades inicialment a segona residència. Tanmateix, ateses les condicions polítiques d'aquell moment, una part molt important de les urbanitzacions es van comercialitzar sense el procés adequat de parcel·lació, de planejament urbanístic, de dotació de serveis, sanejament..., altres mancances, no? Moltes d'aquestes urbanitzacions, és veritat, han millorat, gràcies a l'esforç de les persones que hi viuen, i a la contribució també dels ajuntaments. Gràcies a això, moltes d'elles s'han anat legalitzant. Ara bé, subsisteixen nombrosos casos amb mancances molt importants i processos d'urbanització inacabats. En els darrers anys s'ha incrementat la tendència a convertir aquelles urbanitzacions que eren de segona residència..., a convertir-les en primera residència. I això ha fet més evident les mancances de moltes d'aquestes implantacions territorials i residencials. L'any 2009, aquest Parlament va aprovar una llei, la Llei 3/2009, de regularització i millora de les urbanitzacions amb dèficits urbanístics. Per cert, Convergència Democràtica no hi va donar suport en aquell moment, no? La finalitat principal d'aquella llei, conseller, vostè ho sap bé, era afavorir la finalització de les obres d'urbanització i l'establiment de serveis a les urbanitzacions. Som conscients de l'extrema... –ho érem llavors, ho som ara–, de l'extrema complexitat de les situacions que existeixen. La crisi econòmica, que va afectar moltes coses en aquest país, també va interrompre els possibles efectes d'aquella llei. Constatem, però, que en molts casos l'alentiment i la paralització del desenvolupament urbanístic en molts dels sectors que estaven en vies de solució, procedeixen, doncs, d'aquesta situació que ha afectat, no?, el conjunt de l'economia catalana. I en molts casos, els ajuntaments –molts alcaldes i alcaldesses, regidors i regidores s'han adreçat a nosaltres– constaten que per les característiques socials i econòmiques dels propietaris d'aquests sectors urbanístics, les persones afectades no tenen o no tindran la capacitat econòmica suficient per fer front a les despeses urbanístiques. Perquè, malgrat aprovar-se la llei, en aquests anys, no s'han convocat les línies d'ajuts i subvencions que preveu la llei. Hi ha hagut, des del nostre punt de vista una rigidesa –després li posaré algun exemple– excessiva de l'Administració territorial de la Generalitat a l'hora d'interpretar la norma urbanística, que masses vegades fa inviable trobar sortides raonables al conflicte territorial que tenim. Els ajuntaments afectats tampoc tenen una capacitat econòmica per fer front al problema; moltes vegades estem parlant d'ajuntaments mitjans tirant a petits, no?, i, per tant, amb una..., no tenen capacitat, tampoc, econòmica, per fer front a aquest problemes. I, per tant, els problemes s'acumulen: problemes de salut, de seguretat, de convivència... Abans li parlava dels temes de sanejaments, veiem com hi han vessaments de pous secs que contaminen els carrers; tenim manca de llum; suspensions de llicències administratives al no estar legalitzades aquestes urbanitzacions, i altres efectes col·laterals, que converteixen en impossible la gestió d'aquests nuclis, no? Abans li parlava que la casuística és molt diferent. Quan parles amb un alcalde o alcaldessa..., i fins i tot dintre dels mateixos municipis, a vegades la situació no és la mateixa. Podríem parlar dels problemes que tenim al Garraf, Penedès, a la Selva, al Maresme, no ho sé..., a Dosrius, Tordera, Argentona, Palafolls, Olivella... Parlava aquesta setmana amb l'alcaldessa d'Olivella, i m'explicava que fer front als problemes d'intentar legalitzar alguna d'aquestes urbanitzacions, haurien de fer cent quilòmetres de claveguera, eh? Ja veiem que tenim una situació molt complexa, no? Per tant, nosaltres creiem que només podrem normalitzar aquestes urbanitzacions si la legislació actual reconeix aquestes urbanitzacions com a anomalies d'uns temps passats on l'urbanisme no tenia l'adequat control de l'Administració, i, per tant, aquí, massa sovint els responsables locals no tenen eines legals per trobar les solucions que els veïns i les veïnes els reclamen. Nosaltres creiem que és necessari, conseller, buscar solucions jurídiques i tècniques des d'un punt de vista realista i pràctic. Ja ho apuntava fins i tot el Síndic de Greuges en un informe que va fer respecte a aquesta qüestió. Nosaltres creiem que cal fer modificacions, caldria fer modificacions en la legislació aplicable, perquè recollint els paràmetres d'urbanització i de cessions..., per solucionar aquestes anomalies del passat, que permetin i facin viable el pagament de les quotes per part dels propietaris, i, per tant, facin possible la urbanització d'aquest nuclis. La llei de territori que tantes vegades s'ha anunciat, la nova llei de territori que tantes vegades s'ha anunciat en aquest Parlament –ja ho feia el conseller Rull, i vostè, també, s'hi va comprometre en la seva compareixença, quan va explicar el seu pla de govern– podria ser un bon encaix per acabar de solucionar, conjuntament amb la llei d'urbanitzacions, aquest tema. Però veiem que aquesta llei, nova llei de territori, que podria ser una oportunitat, no acaba de veure la llum, eh? I tampoc no tenim indicacions clares de quan el Govern vol començar els tràmits per a la seva aprovació. Tampoc sabem si amb els criteris del Govern, i dins d'aquesta llei, és possible fer aquestes modificacions dels paràmetres que apliquem a la nova urbanització per intentar donar sortida en aquest tema. I potser, conseller, el que li plantejarem nosaltres és que si la llei de territori, si s'ha d'esperar molt, que caldria començar a pensar en una modificació ad hoc, pensant en aquestes urbanitzacions. Que ja..., hi insisteixo, no n'hi ha una que sigui similar a una altra; totes tenen dificultats. Abans li parlava d'Olivella, hi torno. Perquè semblava que, a vegades, una de les agències de la Generalitat –que molts alcaldes i alcaldesses diuen: «No, és que és una Administració dura, no?–, l'Agència Catalana de l'Aigua, quan en aquest municipi havien arribat a un acord per buscar solucions per a cada una de les parcel·les i els parcel·listes per sanejar l'aigua a través de depuració individual, cosa que en altres països ja funciona..., ara qui posa problemes és l'organisme de la Generalitat. O..., parlava ahir a la tarda mateix amb un regidor de Vidreres, que m'explicava que el seu problema és diferent, però allà tenen..., hi ha una sola urbanització que també té quaranta-quatre o quaranta-sis quilòmetres de carrers, i hi han problemes d'enllumenat, d'asfaltat... Bé, el que li estic plantejant, conseller, és que sense vulnerar les lleis d'urbanisme i del sòl de què ens hem dotat, segurament, hauríem de ser capaços de trobar, tots plegats, solucions pràctiques, solucions tècniques que ens permetin abordar una solució per aquest conflicte territorial, sense oblidar, conseller, la necessitat d'obrir convocatòries dels ajuts previstos a la Llei d'urbanitzacions amb dèficits urbanístics, de les que vostès en aquests anys de govern han passat..., anava a dir «olímpicament, però han passat sense immutar-se, no?; no, no han obert ajuts per intentar solucionar el problema financer que tenen els ajuntaments i sobretot que tenen els propietaris, que no és que no vulguin pagar, però que necessiten un recolzament per part de l'Administració local però també del Govern de la Generalitat. Gràcies.
Gràcies, senyor diputat. Té ara la paraula el conseller Damià Calvet per la resposta a la interpel·lació.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, conseller..., senyor Terrades, vull agrair-li el to de la seva intervenció. És una interpel·lació que considero que és oportuna, perquè aquest és un problema, efectivament, un problema que arrosseguem de fa molts anys al nostre país, i que arrosseguem..., i que coneixem bé els que hem estat gestors urbanístics ja sigui a nivell municipal o en el mateix Govern de la Generalitat. Però voldria, en tot cas, posar una miqueta més de context, si m'ho permet, i explicar en quina situació ens trobem. Li he de dir que, des del primer moment que vam saber que ens plantejava una interpel·lació sobre urbanitzacions i sobre la Llei de barris, vam entendre que segurament els seus arguments girarien, en definitiva, al voltant de la Llei 3/2009, la que es va fer en època del tripartit, el que va significar, i les convocatòries que es van treure, i l'efectivitat d'aquesta llei, i segurament també es contraposaria, i ho ha fet al final de la seva interpel·lació, amb el que suposadament no ha fet aquest Govern, ja sigui per no haver fet convocatòries o per una excessiva rigidesa en la interpretació dels mecanismes, diguéssim, de gestió urbanística –vostè mateix ho ha dit. I jo, en tot cas, em defensaré, eh?, perquè crec que així ho he de fer, posar context i també explicar què estem fent com a Govern de la Generalitat. Creiem –i en tot cas jo crec que en això podem coincidir– que tenim un territori ben planificat; està ben planificat perquè està, en primera instància, cobert pel planejament territorial: tots els municipis disposen de planejament urbanístic. Però això no evita –vostè també hi entrava en la seva interpel·lació– que hi hagi inèrcies, inèrcies urbanístiques que arrosseguem des de fa temps i que esclaten, esclaten en teixits residencials, amb problemes de diversa magnitud. I els teixits urbans de baixa densitat, que són grans consumidors de sòl, han tingut efectivament un paper massa rellevant les darreres dècades, eh? Podem parlar de les èpoques predemocràtiques, però també inclús dels inicis del que va ser el Govern recuperat, perquè les inèrcies, doncs, d'alguna manera, ens hi portaven. En els processos d'urbanització, en els processos de desenvolupament urbà teníem aquesta realitat. I aquest és un model –i aquí coincidim– que ens ha donat molts problemes i que ens els continua donant, perquè parlem de teixits que acostumen a estar lluny dels nuclis, que estan desconnectats, que estan en discontinuïtats, que a vegades tenen mides molt grans respecte als nuclis originals, que tenen deficiències de comunicació, que fan incrementar moltíssim els costos d'infraestructures, tant de serveis –de transport, sanitaris, d'energia, de telecomunicacions–, com també de serveis municipals, eh?, de tot lo que és seguretat, de tot lo que és neteja, de tot lo que és recollida de residus...; provoquen, a més, doncs, una gran fragmentació paisatgística, és a dir que deterioren la qualitat ambiental del nostre país, i, en definitiva, conformen un dels principals problemes urbanístics que tenim. I, efectivament, el Síndic de Greuges ha fet algun informe al respecte; informe que sempre atenem amb molta atenció. Generen aquest increment de la despesa, en definitiva, corrent, i és una problemàtica, hi insisteixo, que s'arrossega des de fa dècades. Afortunadament estem al segle XXI, la societat ha incorporat en bona mesura nocions de, podríem dir, eficiència territorial, paisatgística, ambiental, com un valor a preservar, com un valor a potenciar, i aquest fet sovint genera contradiccions estridents, molt estridents, amb realitats i situacions heretades. Avui en dia podríem jo diria que confirmar que els nostres ciutadans ja no accepten ni valoren aquests teixits urbans dispersos, amb moltes ocasions mal comunicats, que generen més desavantatges que el contrari, però els tenim, efectivament els tenim, i alguna cosa hem de fer amb ells. Hi ha una feina prèvia feta valuosa –no ho nego, eh?–: la Llei 3/2009, de regularització i millora d'urbanitzacions amb dèficits urbanístics, també la Llei d'urbanisme i també alguns instruments urbanístics, com els mateixos plans territorials parcials. Però ara veiem que efectivament cal anar un pas més enllà, eh?, s'ha de fer un pas, amb decisió, per afrontar aquesta problemàtica. Nosaltres som un govern que governa, tenim moltes coses clares, però en tot cas no ens conformem només amb els diagnòstics, sinó que també som gent d'acció. I, igual que amb l'habitatge, com he explicat aquest matí, que hem aprovat un decret que pretenem, doncs, que pugui convalidar-se al Ple de la setmana vinent per avançar en polítiques efectives en temes d'habitatge, hem d'avançar també en lo que és la gestió de les urbanitzacions. Aquesta Llei 3/2009, de regularització de les urbanitzacions amb dèficits urbanístics, ha tingut una aplicació escassa; ha tingut una aplicació escassa no per inacció de l'actual Govern sinó també en època d'implementació per part del darrer Govern tripartit, perquè, diguem-ho clar, l'aplicació d'aquesta llei exigeix un grau de despesa inassumible per les arques públiques i pels mateixos residents d'aquests indrets. No obstant, s'han trobat fórmules en un i altre lloc que han permès afrontar aquesta problemàtica. Però, per referir-m'hi més específicament, la darrera convocatòria d'ajuts que incloïa aquesta llei, la del 2010, va suposar que de les 324 sol·licituds tramitades per facilitar la regularització i execució d'obres pendents se'n van desestimar 246. D'aquestes 246, un total de 123 van ser per no acabar-se d'adaptar a la mateixa convocatòria, que feia un cap, diguéssim, un topall dels 300.000 euros, i que, doncs, de 300.000 en 300.000 com a molt esgotava la partida pressupostària que s'hi havia destinat. Finalment se'n van concedir setanta-vuit, diguéssim, es van aprovar setanta-vuit expedients, però només vint-i-vuit han completat els treballs, només vint-i-vuit. Vint-i-vuit de les 324 que havien iniciat els procediments, doncs, és una aplicació escassa, és una aplicació francament escassa. Quina situació tenim ara mateix a Catalunya? Tenim comptabilitzades, amb l'Observatori del Territori, fins a 1.430 urbanitzacions, 1.430, de les quals set-centes han estat recepcionades pels ajuntaments, diguéssim, respectius i 730 encara no estan regularitzades; són moltes, 730. I davant d'això què estem fent com a govern? Ens estem movent per afrontar un problema que interpel·la el Govern, que ens interpel·la com a país, que interpel·la els ajuntaments. I l'afrontem des de tres vessants, des de tres òptiques, i aniré, diguéssim, de més a menys: la Llei de territori –efectivament, m'hi he de referir, la Llei de territori–, amb la que estem treballant fa temps; el Pla director urbanístic de sòls no sostenibles, també, és una eina amb la qual volem afrontar aquesta problemàtica, i els plans territorials parcials, i li parlaré específicament del del Penedès. Vostè feia referència a Olivella i a la zona del Garraf-Penedès, una zona que em coneixo bé –jo soc fill de Vilanova i la Geltrú–, i em referiré a aquest instrument, al pla territorial, específicament en el cas de la seva aplicació al Penedès. La Llei de territori. La Llei de territori té un objectiu clar, que és fomentar una planificació del territori amb paràmetres més sostenibles, i, per tant, poder atendre la diversitat del nostre país, entendre que les conjuntures econòmiques són variables, que hem d'abandonar, diguéssim, una aplicació uniforme de l'ordenació territorial, que hem d'anar, doncs, adaptant-nos al territori, a l'heterogeneïtat del territori. I concretament en les urbanitzacions, la Llei del territori pretén configurar un nou règim jurídic, un nou règim jurídic que, aprofundint en els objectius de la Llei 3/2009, resolgui el problema de les urbanitzacions amb dèficits en tres camps, amb tres objectius: primer, facilitar l'adequada incorporació dels assentaments urbans sempre que sigui possible; segon, quan no ho sigui –quan no ho sigui–, regular la disposició de serveis de les edificacions que es puguin mantenir en ús per tal d'assegurar una qualitat de vida adequada als seus residents –microcirurgia urbanística–, i, tercer, adaptar els estàndards requerits a la singularitat d'aquest tipus de teixit, adaptar els estàndards a la singularitat d'aquest tipus de teixit; no podem anar amb estàndards homogenis de llei, sinó que hem d'anar a..., vostè deia que cadascuna d'aquestes urbanitzacions és diferent de l'altra; per tant, fer efectivament microcirurgia. Tenim un altre instrument, que és aquest Pla director de revisió de sòls no sostenibles, que hem engegat, que hem començat pel Pirineu, que hem continuat per la Costa Brava i per les comarques de Girona. Molts dels nous projectes d'urbanització que ara susciten controvèrsia són l'herència d'aquest planejament antiquat, responen a aquest model que hem desterrat fa temps. Volem impedir la construcció en indrets amb un alt impacte paisatgístic, amb grans pendents..., tot el que hem definit en el Pla director de sòls no sostenibles: aquests pendents del 20 per cent, aquestes discontinuïtats, aquestes proporcions respecte als nuclis originals. I, per tant, el pla director urbanístic, el PDU, vol evitar teixits desproporcionats o de baixa densitat. Per tant, revisarem, revisarem sectors delimitats en el planejament urbanístic que contradiuen de forma manifesta les determinacions del planejament urbanístic sostenible, els criteris de l'ordenació territorial i les dinàmiques socioeconòmiques. Hem d'aplicar tots els conceptes que avui ja tenim assumits a uns planejaments que moltes vegades no els tenen incorporats: la preservació paisatgística, la sostenibilitat ambiental, la compacitat, l'optimització en el consum de sòl, etcètera. A través, en primera instància, d'aquestes dues figures, la Llei de territori i el mateix Pla director de sòls no sostenibles, volem afrontar aquesta problemàtica. En tot cas, en la rèplica podré referir-me més concretament també als instruments específics per fer-hi front.
Gràcies, conseller. A continuació, per a la rèplica, té novament la paraula el diputat Terrades.
Hi estic... Per una vegada..., bé, estic algunes vegades d'acord amb vostè. Aquesta n'és una, no? Hem de fixar els estàndards requerits a cada una de les situacions que tenim. Nosaltres no defensem ni noves edificacions ni augmentar densitats ni sostres. Probablement ens haurem de replantejar tot el tema de les cessions obligatòries, perquè, si no, serà molt complicat fer front a aquest tema. I de la Llei de territori és que fa quatre anys que en sentim a parlar i no acabem de tenir ni un esborrany de text sobre el que poder debatre, eh? Per tant, estaria bé que algun dia la poguéssim veure. I parlàvem abans de convocatòries, no? Li plantejaré un altre tema: és que nosaltres creiem que cal reobrir tot el procés de convocatòria sobretot de la Llei del pla de barris. I no em digui que no té pressupostos, perquè l'obligació del Govern és governar; creiem que és l'obligació d'un govern. I si el Govern constata que no pot fer-ho, perquè no té els instruments per fer-ho, jo crec que..., avui, aquest matí, gairebé tots els grups parlamentaris, excepte els dos que donen suport al Govern, li reclamaven que, si no tenen els instruments, donin la veu als ciutadans i les ciutadanes i convencin el president perquè convoqui eleccions, no? Però jo li vull parlar d'habitatge, de barris, probablement també de les urbanitzacions amb dèficits urbanístics i de canvi climàtic, perquè són tres conceptes que van lligats els uns als altres, no? Crec, sincerament, que no hi ha un compromís clar de vostès en la política d'habitatge, i això que vostès tenen la titularitat exclusiva de les polítiques d'habitatge. Hi ha una manca de complicitat absoluta amb els ajuntaments, sigui amb els que tenen urbanitzacions amb dèficits urbanístics, sigui amb els ajuntaments on hi han barris en entorns amb edificis de més de quaranta i cinquanta anys, on cal fer una acció decidida de rehabilitació d'aquest parc d'habitatges i sobretot pensant en la rehabilitació energètica. Nosaltres creiem que cal posar en marxa una veritable política pública de rehabilitació, primer, que identifiqui la situació d'aquests edificis i posi en marxa –posi en marxa– un programa de subvencions amb la voluntat d'acompanyar els propietaris per impulsar la millora dels seus edificis, en la línia que ja va dibuixar la Llei de barris, que és una llei vigent tot i que no s'obren convocatòries; en el període del 2004 al 2010 va servir per refer els entorns d'aquests barris, i nosaltres creiem que ara hem d'actuar ja decididament sobre els habitatges. Per tant, creiem decididament que cal que vostès en els propers pressupostos, si és que els presenten al Parlament, obrin convocatòries del pla de barris en aquesta línia, concretament, de rehabilitació energètica dels edificis. Per què? Doncs per donar compliment a la Llei de canvi climàtic, on el seu article 27.2 ens diu i fixa clarament que l'estratègia catalana passa per la rehabilitació energètica del parc d'habitatges. I, ai las!, la Llei de canvi climàtic els diu que hauria d'haver-hi un mínim d'actuacions anuals. I en quant ho fixa? En cinquanta mil habitatges. Sense convocatòries públiques, això no serà possible. I nosaltres creiem que l'adaptació i la mitigació del canvi climàtic no passa per grans proclames com a vegades escoltem sinó que passa per accions decidides i concretes. I no hi ha una acció més decidida i més concreta que tornar a activar la Llei de pla de barris i tornar a obrir convocatòries amb aquest objectiu. Perquè nosaltres creiem que un urbanisme i una política d'habitatge al servei de la cohesió, al servei de l'equitat i de la lluita contra el canvi climàtic és essencial i que la seva política en aquests moments, si no canvia, no hi contribueix. Apliquin ràpidament solucions, presentin el pressupost i obrin noves convocatòries que ens ajudin a solucionar problemes allà on tenim un teixit residencial de baixa intensitat i sobretot allà on tenim un problema d'habitatges constatat.
Gràcies, senyor Terrades. Per finalitzar la interpel·lació, té la paraula el conseller novament.
Jo hauré de... Perdó. Gràcies, president. Senyors diputats, senyores diputades, conseller..., jo ara hauré de justificar que aquesta interpel·lació no l'hem pactat i que d'alguna manera, diguéssim, no ha sigut allò que es diu «un disc dedicat, eh?, perquè, en fi, vostè demana que obrim, doncs, ajudes per la rehabilitació de les comunitats de propietaris i específicament tot el que fa referència a inversions en rehabilitació, eficiència energètica i accessibilitat, i ho acabem de fer. Li puc ensenyar al mòbil la convocatòria de..., l'explicació, eh?, la nota del Govern en la que expliquem que obrim una línia de crèdit per finançar les despeses de rehabilitació de les comunitats de propietaris, bla, bla, bli. Això és d'avui. És el que hem anomenat «la línia ICF-3, eh? Sap que vam començar aquesta legislatura amb dues línies de crèdit, l'ICF-1 i l'ICF-2, de, en total, 250 milions, per incidir en les polítiques d'habitatge, tant de compra com de promoció, i hem obert aquesta línia ICF-3. I avui el Govern... Jo crec que és d'avui; em sembla que no és ni..., potser és d'ahir al vespre, perquè l'he retuitat. Si em busquen el meu perfil, ho veuran, eh? Però en tot cas l'he retuitat avui. I aquesta línia ICF-3 és precisament de 100 milions d'euros. És allò que reclama vostè. Vostè em diu: «Obri convocatòries per tal d'incidir en l'eficiència energètica dels habitatges, que és una manera d'incidir en la lluita contra el canvi climàtic. Ho acabem de fer. Ho acabem de fer, perquè, efectivament, un govern que governa, ho teníem previst, ho hem treballat. Això no ho improviso entre que vostè presenta la interpel·lació i parlem, sinó que fa temps que ho estem treballant, un treball entre l'Institut Català de Finances i l'Agència de l'Habitatge de Catalunya. Que va també relacionat amb una altra notícia que ha sortit aquesta setmana al voltant de les ITEs, eh?, una actualització del que fa referència a les ITEs. Una cosa va lligada amb l'altra. Les ITEs són les que ens porten després a la capacitat per atorgar aquestes subvencions, aquesta línia ICF-3. Vostè deia que ens posem al costat dels ajuntaments. Jo crec que ho hem estat sempre, al costat dels ajuntaments; és la nostra obligació. Som efectivament els competents, som l'autoritat urbanística i també som els competents en matèria d'habitatge. Diu: «Exclusiva. Home, sí, però ens en falta una, i sempre l'hi dic i l'hi he de reiterar: ens en falta una, que és l'econòmica, eh? Vostè sap que els diners que es dediquen als plans de l'habitatge, a banda dels que pugui posar el pressupost de la Generalitat de manera, doncs, directa, en la seva major part provenen dels famosos planes de la vivienda que aprova el ministeri corresponent. En alguna època va ser el Ministerio de la Vivienda, cosa que jo sempre he criticat; trobo que el Govern de l'Estat no hauria de tenir un Ministerio de la Vivienda precisament perquè les competències són de les comunidades autónomas, però en tot cas hi va ser. I ara és del Ministerio de Fomento. I sí, efectivament, ens ha fet un plan de la vivienda infradotat i, a banda d'infradotat, mal concebut, perquè ens ha tret allò del fondo de eficiencia, que jo he criticat en moltes ocasions. En tot cas, polítiques d'habitatge, finançades. Nosaltres el que volem és seguir treballant conjuntament, els grups parlamentaris que ens preocupem d'aquest tema, que ens preocupem de debò per aquest tema, i al costat dels ajuntaments, com sempre fem. He començat pel tema d'habitatge i voldria també acabar aquesta intervenció parlant de la Llei de barris. Vostè l'ha posat sobre la taula. Jo li he de dir honestament, i sempre ho he dit públicament, que la Llei de barris és una bona llei. L'hi he dit inclús al seu responsable directe, el conseller Nadal, i al secretari Oriol Nel·lo, amb els que tinc una bona relació. És la llei que hagués volgut ser jo quan vaig ser director general d'Habitatge, eh?, que fèiem actuacions als barris, però que no vam acabar d'habilitar una llei tan integral com la Llei de barris. És una bona llei, que van aprofitar molt els ajuntaments. Com que he estat regidor, també ho puc dir. La Llei de barris va actuar sobre molts municipis, se n'han beneficiat cent disset municipis, on resideix el 70 per cent de la població de Catalunya, imagini's. I nosaltres el que hem hagut de fer és ajustar la capacitat econòmica del Govern de la Generalitat, que ha passat per una profunda crisi econòmica i financera, a l'acabament d'aquesta llei. Hi han hagut algunes dificultats per part d'alguns ajuntaments per acabar-ho i hem anat fent les pròrrogues necessàries..., hem anat pagant i hem fet les pròrrogues necessàries per completar les convocatòries de l'any 2009 i de l'any 2010. Estem orgullosos d'haver-ho fet en un moment d'extrema dificultat econòmica pel Govern de la Generalitat. I volem anar més enllà, ja sigui, doncs, amb noves convocatòries, que ens agradaria molt obrir-les si disposem de pressupostos, com amb altres instruments, sempre al costat dels ajuntaments per tindre el millor urbanisme possible i la millor política d'habitatge possible.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la lluita contra la desocupació i la precarietat laboral]] [[300-00106/12]] Esgotat aquest punt, passem al següent punt, que és la interpel·lació al Govern sobre la lluita contra la desocupació i la precarietat laboral, presentada també pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la interpel·lació, té la paraula per un temps de deu minuts el diputat Pol Gibert.
Gràcies, vicepresident. Conseller, diputats i diputades que encara quedeu i resistiu en aquest Ple del Parlament, s'agraeix, també, que acompanyeu en aquesta última interpel·lació. En pocs dies, com bé saben, celebrarem el 133 aniversari de les revoltes de Chicago, unes revoltes que van culminar amb la jornada laboral de vuit hores diàries i que tots celebrem, des de la banda progressista, no?; unes revoltes que van defensar drets laborals i que van costar desenes de morts als carrers i torturats i gent acomiada. I la història, evidentment justa, va reservar un dia per celebrar aquella fita, aquella lluita. I avui seguim recordant cada dia 1 de maig, Dia Internacional dels Treballadors, aquella lluita pels drets socials i laborals que colpeja arreu del món. A Espanya encara ens va tocar esperar trenta anys per aconseguir la jornada laboral de vuit hores diàries, però s'ha de dir que va ser un dels primers països d'Europa en aconseguir-la. I ho vam fer després de la vaga coneguda com «la vaga de La Canadenca, de la qual ara fa cent anys; justament aquest any fa cent anys de la vaga de La Canadenca. I l'altre dia a la Comissió de Treball podíem comentar sobre aquesta vaga, no? I també lamentar que una fita històrica d'aquest nivell, com cent anys de La Canadenca, i que és estudiada a molts llocs i a molts llibres d'història, passés per aquest país sense cap tipus de reconeixement. També és un fet a lamentar com a país. És en aquest context de lluita pels drets laborals que el nostre grup parlamentari fa avui aquesta interpel·lació al conseller de Treball, en un moment on les dades macroeconòmiques ens donen a entendre que hem sortit del llarg i fosc túnel de la crisi, però també on moltes dades ens diuen que hi ha molta gent que encara no veu la llum al final d'aquest túnel. A Catalunya, el 20 per cent més ric guanya sis vegades més del que guanya el 20 per cent més pobre. Aquesta gran desigualtat havia disminuït de 2014 a 2016, però ara veiem com es torna a incrementar. A més, la pobresa augmenta; afecta el 24 per cent de la població, un punt més que l'any anterior. Però no només augmenta, sinó que es cronifica, i la suposada recuperació econòmica no es tradueix en una millora de condicions de vida. La precarietat en l'àmbit laboral fa que aquesta pobresa es normalitzi i, és més, es perpetuï. Si tenim un 87 per cent de contractes que es signen que són temporals, com podem generar estabilitat i projectes de vida? És impossible. Amb una taxa de temporalitat del 22 per cent i que des del 2004 també ha anat augmentat. I si parlem també d'igualtat, parlem també de bretxa de gènere; segueix persistint: un 18 per cent de les dones tenen sous per sota del salari mínim, un 18 per cent. Absolutament intolerable. A Catalunya, a més, un 12 per cent de les persones amb feina no superen el llindar de la pobresa. I a més aquesta xifra s'incrementa també respecte a l'any anterior, i creix ja per segon any consecutiu. Com a conseqüència de tot plegat, la meitat de la població que té Catalunya té dificultats per arribar a final de mes, la meitat. A més, ahir vam conèixer les dades de l'atur, i lamentablement no són les millors que podríem esperar: hem tingut la menor baixada de l'atur en un mes de març des de 2012, i una dada encara pitjor si la comparem amb el comportament a la resta de l'Estat. I si ho mirem per col·lectius i hi fiquem la lupa, veurem com l'atur segueix incrementant-se entre els majors de quaranta-cinc anys, les dones, els joves o els immigrants. Quasi res. Conseller, en aquests darrers tres anys els indicadors estan empitjorant en diferents fronts, quan la tendència prèvia era a millorar. Justament en el mateix període en el que vostè ocupava la cartera de Treball i Afers Socials; vostè o la seva predecessora en aquest cas. I no vull establir una relació directa entre una cosa i l'altra, perquè tampoc em semblaria just del tot. Però és evident que l'acció del seu Govern no ha estat capaç d'afrontar aquest combat contra les desigualtats com calia. En un context de millora de l'economia, no milloren les dades socials. Tenim, per una banda, més desigualtat, més temporalitat, més treballadors pobres i més accidents laborals, i, per l'altra, menys inversió social, menys treballadors protegits, menys recursos per combatre l'atur o pel retorn de joves emigrats. I m'aturo un moment en aquest punt, en els joves emigrants. Conseller, sap vostè quan va ser la primera vegada que aquest Ple del Parlament o una comissió van aprovar un pla de retorn juvenil? Va ser l'any 2013 –2013–, en un ple monogràfic de joventut que va tenir lloc en aquest mateix Ple del Parlament. Pocs anys abans vostè era portaveu d'Avalot, per la qual cosa ho recordarà bastant bé. Han calgut sis anys –sis anys– per posar en marxa un pla de retorn juvenil, sis anys, i quaranta mil emigrants fora d'aquest país. Van haver de marxar més de quaranta mil persones i han estat incapaços de posar una petita ajuda perquè aquesta gent pugui tornar al país; un país que tots admirem i que creiem que ha de ser d'oportunitats, però en què ningú va ajudar aquesta gent a tornar a aquest país; una mesura que s'aplicava, d'altra banda, a moltes comunitats autònomes, des de Canàries al País Basc o Andalusia, no era res que haguéssim d'inventar des d'aquí, ja estava fet. Però re, no hi va haver manera. De fet, van trigar anys a actuar, i finalment van acabar posant en marxa una web que es deia portal MónCat amb el qual volien cobrir l'expedient, i fins fa pocs mesos no hi va haver una ajuda real a la qual la gent pogués acollir-se. Conseller, els està costant molt posar-se a la feina. Ja sap que les comparacions són odioses i no voldria fer-les, però vostè ha comparat la bateria de mesures que ha posat sobre la taula el Govern de Pedro Sánchez i les que vostès porten al Ple? I ja no li parlo només de l'àmbit laboral, sinó de qualsevol temàtica que vostè pugui escollir. Vostès van pel quart any de govern, no pel primer, i tot just sembla que comencen a governar fa dos dies. Però no només no governen, sinó que incompleixen els mandats d'aquest Parlament. I li posaré només tres exemples, en podria posar molts més: la Llei d'FP i les seves acreditacions, el marc català de la qualitat de les pràctiques, en aquest cas també per l'afectació que té en els becaris, i mocions i resolucions del Parlament, que també n'explicaré alguna més endavant. Sap vostè quantes acreditacions i qualificacions s'havien de fer cada any quan es va aprovar la Llei de l'FP, conseller? S'havien de fer cent mil acreditacions cada any. Sap quantes n'hi han ara mateix obertes? No més de mil. La diferència és abismal. I és un tema que agents socials han demanat per activa i per passiva: posar en marxa una veritable acció d'acreditació. I això no ho estem veient. Tenim desenes de milers de treballadors en atur o amb precarietat laboral que podrien millorar les seves opcions de trobar una feina o millorar la que ja tenen si veuen reconegudes les seves competències; si no, és un llastre que pesa en el seu haver. D'altra banda, si posem el focus en els joves, el Govern porta incomplint, durant anys, el mandat parlamentari d'impulsar un marc català de qualitat de les pràctiques, demanat per la Comissió de Joventut en ple i pel Consell Nacional de la Joventut de Catalunya. Sap quan es va aprovar aquest mandat? El juliol de 2015. No li preocupa a vostè que milers de becaris estan sent explotats mentre les empreses s'estalvien contractar mà d'obra? No creu que podria fer més per evitar aquesta situació, conseller? Però si hi ha un exemple d'inoperància del Govern aquest és la gestió del Centre de Formació Professional d'Automoció. Aquest matí li hem preguntat, tant el meu president de grup com la companya diputada Esther Niubó, i volem tornar-hi a insistir perquè les respostes, diguem-ne, són o evasives o inexistents. Com bé sap, la construcció del centre s'inicia l'1 de gener de 2012, amb una inversió de més de 18 milions d'euros, i havia de constituir un centre punter en el sector i de referència arreu de l'Estat. Es va inaugurar finalment el 20 de març de 2015, ara fa més de quatre anys, pràcticament. En els darrers anys han passat pel centre de formació uns tres-cents alumnes anuals, quan la seva capacitat màxima arriba als catorze mil. Catorze mil contra tres-cents; el marge és espectacular. Tenint en compte la manca de personal qualificat, expressada per entitats i empreses, i la taxa d'atur que hi havia els darrers anys, vostè creu tolerable tenir un centre com aquest sense funcionar? Aquesta setmana hem pogut escoltar el Clúster de l'Automoció, que reuneix gran part dels sectors involucrats. Fart de demanar una solució, ha dit prou, i està buscant un pla B, tal qual. Vostè creu, conseller, que després de veure com s'anuncia l'acomiadament de més de sis-cents treballadors de la Nissan, ens podem permetre el luxe de tenir un centre aturat en un conflicte del Govern? Vostè creu, conseller, que amb el moment de canvi que viu el sector de l'automoció hem de tenir en punt mort un centre que et pot reciclar i actualitzar més de catorze mil treballadors cada any? Vostè creu, conseller, que després de fer una inversió de 18 milions d'euros, hem de veure com el sector es planteja fer el seu propi centre de formació, quan en té un a cent metres de la porta de la SEAT? És absolutament indignant. Tota l'oposició està d'acord en una cosa: el seu Govern és absolutament inoperant. S'ha dit per activa i per passiva i per grups molt diferents en aquesta cambra. I trobem en el centre de Martorell un dels exemples més clars. Deixin de discutir-se entre vostès i facin la seva feina. Ja seria bona hora. Si fins i tot trobem que l'Ajuntament de Martorell, governat pel PDECAT i per Esquerra Republicana, ha amenaçat amb demanar el retorn dels terrenys cedits en aquell moment per al Centre d'Automoció, per incompliment del contracte, i, és més, estudien posar un contenciós administratiu. La seva pròpia gent del territori li està dient això; no suporten les excuses ni la gent del seu propi partit. Vostès, els consellers del seu Govern, porten cinc anys discutint-se sobre qui té les competències del centre, mentre la resta de mortals –ajuntaments, partits, Parlament, empreses i sindicats– restem perplexos davant d'aquesta situació intolerable. I mentrestant veiem com el cotxe elèctric, la conducció autònoma o la digitalització avancen any rere any i nosaltres tenim la nostra principal eina de formació aturada. Oportunitats perdudes, aturats sense formar-se, i tot per una mala gestió del seu Govern. I vaig acabant, conseller. Si la millor política social és el treball, potser que s'hi posi una mica més d'interès. Vostè té a les seves mans poder combatre les desigualtats amb l'acció del seu Govern. I és un absolut orgull i plaer poder fer aquest acció. No tothom pot dir-ho. Ho pot fer vostè, només, en aquest cas. Així que faci servir aquest poder que la ciutadania li ha donat a vostè, com a conseller, i millori les condicions de treball dels catalans i catalanes. Desenes de ciutadans l'hi agrairan i l'hi agrairan molt. Està a les seves mans, conseller, per la qual cosa esperem molt més de vostè. Gràcies, president.
Gràcies, senyor diputat. A continuació té la paraula, per respondre a la interpel·lació, el conseller Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats que queden a aquesta hora..., diputat Gibert, miri, deixarem pel final un punt del tête-à-tête que és inevitable en aquests processos d'interpel·lació i recordarem algunes cosetes, també entorn de les responsabilitats de tots i totes entorn d'un mercat laboral que és precari, una normativa del mercat laboral que és precària, una normativa del mercat laboral que, per desgràcia, no tenim competències al respecte; em centraré en el que tenim competències, però després farem un parell de reflexions sobre algunes coses que no s'han fet i recordarem algunes frases. I crec que vostè mateix ja n'és conscient. Perquè estic segur que vostè mateix està d'acord amb mi –està d'acord amb mi. N'estic segur. No ho dirà des d'aquest faristol, però estic segur que està d'acord amb mi. I vostè mateix ja sap de què estem parlant: de la inoperància a l'hora de complir el que es va prometre, de la inoperància a l'hora de retornar drets en el marc normatiu laboral. I crec que d'això tots en som conscients. Hi entrarem en profunditat després. Crec que val la pena centrar-nos en els instruments que tenim ara mateix, en com ho abordem, en com treballem dia a dia per fer realitat un aspecte que és clau: no hi ha millor política social que el treball de qualitat. I és aquesta resposta. Vostè m'ha situat el marc de dades, me l'ha situat comparant-lo en algun moment amb altres territoris de l'Estat. No ha situat que tenim una taxa d'atur quatre punts per sota de la mitjana estatal. No ha situat que tenim una taxa d'activitat tres punts per sobre de la mitjana estatal. Crec que això també ve a compte, i explica la nostra societat i explica el nostre model productiu. I això també s'ha de tenir en compte. I és en aquest sentit en el que treballem i seguirem treballant. No és raonable? Tenim 400.000 aturats; 399.000 i escaig, segons l'última EPA, 400.000. I seguirem treballant. I seguirem treballant per reduir-lo, però el que és més important: perquè el treball que es generi sigui de qualitat. A partir d'aquí, m'ha fet una entrada sobre els joves que emigren. Vostè mateix ha acabat situant que el Govern que ha tirat endavant les propostes i les ajudes per facilitar el retorn ha sigut el Govern en el que estic. Vull dir, vostè mateix ho ha situat; no fa falta que li respongui. Ha parlat del quart any de govern. Jo no tinc cap problema amb el fil roig que em vincula, i que em vincula molt més enllà del Govern, amb la consellera Bassa. Ara, crec que és fer trampes al solitari parlar de quatre anys de govern; és fer trampes al solitari, i ens ho hem de dir. Vostè ha parlat de joves, de dones, d'emigrants. Volia parlar-li una estoneta de la realitat dels migrants. Perquè, és clar, un estat que és capaç de rebre, a la costa sud de l'Estat, gairebé set mil persones, set mil éssers humans durant el 2018, i el que fa és una mala atenció humanitària –els dona una ordre d'expulsió i un bitllet d'autobús–, és un estat que s'ha de replantejar què fa –que s'ha de replantejar què fa. Un estat que el que genera és més vulnerabilitat a aquestes persones. Un estat que el que fa és ser poc valent. Perquè, miri, no vull tenir una discussió amb vostè sobre les polítiques de migració, però del que sí que soc conscient és que hi han estats amb polítiques de migració bastant més dures però que fan un exercici d'honestedat, que és que, si no poden aplicar l'ordre d'expulsió, donen un permís de treball. Perquè, si no, generem una bossa de persones amb una doble vulnerabilitat, que, com a mínim, fins que no passin tres anys no podran començar a iniciar un procés d'arrelament i de regularització de la seva situació, que és per pensar-s'ho. I això passa, i ha passat, i m'ho he trobat des del 2 de juny, amb un canvi al Govern de l'Estat en el mateix moment, amb un canvi en la lògica, i ho he parlat amb el ministre i amb la secretària d'estat, en la lògica, però no han canviat els actes concrets. I continuen arribant persones amb una ordre d'expulsió que el que fem és generar-los en el món de la precarietat, és generar un petit exèrcit de reserva per a l'economia submergida, un exèrcit de reserva que el que l'alimenta és el mateix sistema kafkià de l'Estat. Una reflexió. I, per cert, parlant d'això, estem molt orgullosos de, aquest mes de juliol, presentar un tema que va treballar la consellera Bassa amb el secretari Amorós i que jo he tingut la sort de poder-lo presentar, que és exemplar, que és el programa Acol, el programa Acol del SOC; un programa que ens ha permès, amb cent persones en situació d'irregularitat administrativa, aprofitar els plans de formació i treball per regularitzar la seva situació. I és en això en el que treballem, en no generar dobles vulnerabilitats pel mateix sistema kafkià. Ho volia situar perquè és clau, això –és clau, això. Quan parlem de migrants i quan parlem de la situació de precarietat laboral hem de parlar del que generem. I després podem parlar de les desigualtats, del que significa dir-se Mohammed, dir-se Naïma, a l'hora de la inserció laboral; dels reptes que tenim entorn dels currículums cecs, dels reptes que tenim entorn de tots aquests drets. I en podem parlar amb cap problema, i en som conscients. Però el primer és el primer, i el primer és no generar vulnerabilitat des de la mateixa Administració, com es genera amb aquesta situació surrealista. També m'ha parlat –i aquí hi entro una miqueta– de les eines que tenim. Per un costat, les eines que tenim: la concertació social, el treball entorn del marc català de relacions laborals, el treball entorn de no tenir les competències entorn de la regulació del model laboral, però de poder arribar als acords bàsics amb el teixit econòmic i social, amb el teixit econòmic i amb els sindicats. I crec que en això som i hem sigut un departament que ha solucionat un conflicte des del 2007 –des del 2007–, aquest conflicte, el de la representativitat de les patronals; un conflicte que el que feia era limitar la capacitat de la concertació, perquè era un conflicte viu entre les patronals. Qui l'ha solucionat ha sigut aquest Govern; també situar-ho. Des del 2007, eh?, el conflicte viu, amb tot el que ha passat. Com ho fem, com ho treballem. Doncs treballem també entorn del foment de la cultura preventiva en matèria de seguretat i salut, perquè aquí també hi ha un element de reproducció de la desigualtat. Els riscos socials van associats a feines precàries, i això va associat també als orígens, als orígens socials, ètnics, culturals. Altres aspectes. Polítiques d'ocupació. Ens hem centrat en els col·lectius més vulnerables, hem centrat l'esforç de tot el contracte programa del SOC en els col·lectius més vulnerables. En dones, tenim la Estratègia catalana de l'ocupació i el Pla de desenvolupament de les polítiques d'ocupació. I jo no li parlo únicament de la bretxa salarial, que és una vergonya en el 2019, sinó que també l'hi situo, perquè s'ha de situar: vuit punts percentuals inferior als homes en taxa d'activitat i superiors en taxa d'atur. Això ho hem d'abordar i abordem a partir de la Estratègia catalana per l'ocupació i del Pla de desenvolupament de les polítiques d'ocupació. En matèria de joventut, hem sigut reconeguts com la regió europea que ha fet millor aplicació de la Garantia Juvenil, i n'és conscient –i n'és conscient. Crec que és un exemple de bona feina. Amb migrants, li he explicat el projecte Acol; és un exemple clar de com abordem una doble vulnerabilitat entorn de la situació d'irregularitat administrativa, i, el que és més preocupant, la irregularitat sobrevinguda, i com la treballem, que aquest també és un element que hauríem de parlar-ne, de com flexibilitzem, com evitem que persones que estan en una situació de regularitat acabin en situació d'irregularitat després de participar anys en aquesta societat. Hem parlat i ha parlat també de formació professional, i ha parlat específicament del centre de formació professional..., del Centre de Formació d'Automoció. Ho he explicat aquest matí, el nostre treball està entorn d'augmentar la formació, d'aprofitar el desplegament de l'Agència Catalana de Formació Professional, que estem fent mà a mà amb el Departament d'Educació, mà a mà, i finalment superant unes lògiques contràries que havien estat en tots els governs, siguin del color que siguin –siguin del color que siguin. I el que farem en el Centre d'Automoció és que estigui en la mateixa lògica, que és concertació, que és governança compartida. I ens en sortirem; ho tenim claríssim..., la prioritat. Ara, també en el mateix moment situem que el sector de l'automoció no està precisament content amb les actuacions que ha tingut el Govern de l'Estat, eh?, com a mínim això també tenir-ho en compte. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I se m'ha acabat el temps. I després reflexionarem sobre el primer punt, que crec que és molt important.
Gràcies, conseller. Té a continuació la paraula el diputat interpel·lant per fer la rèplica.
Gràcies, vicepresident. Conseller, gràcies, per..., anava a dir «gràcies per les respostes, bé, gràcies per la intervenció. Les respostes, diguem-ne, han sigut poques; la intervenció ha sigut la que tocava, de cinc minuts... Vostè ha dedicat d'aquests deu minuts –perdó–, n'ha dedicat, no ho sé, cinc a parlar de polítiques d'immigració, que és un tema molt important, però que em sembla que no era l'objectiu d'aquesta interpel·lació, almenys d'aquest grup parlamentari, la qual cosa, diguem-ne... Li prego que es cenyeixi al tema de la interpel·lació, que és el tema que avui hem vingut aquí a debatre. També li volia comentar..., vostè també em comenta la solució, que evidentment nosaltres lloem de que hagi trobat una solució a la representació patronal per la concertació, evidentment és molt important, però tampoc era l'objectiu d'aquesta interpel·lació. Em sembla molt bona notícia, diguem-ne, però no era el tema que avui ens ocupava. I en canvi vostè ha parlat molt poc del que sí que li hem preguntat. Li hem preguntat polítiques d'ocupació per als joves. Vostè m'ha dit: «Hem sigut premiats per la Garantia Juvenil. I jo li dic: «Sap vostè que aquest Parlament va denunciar ja el retorn de 42 milions d'euros de la Garantia Juvenil. I fins ara vostès deien: «Això s'ho inventa, el Grup Parlamentari Socialistes; això és una cosa seva, que ho treuen d'unes dades que no són realitat, no? Però l'altre dia..., va ser curiós que l'altre dia, en una comissió d'aquest Parlament, que parlàvem d'autònoms, si no ho recordo malament, el CTESC –el CTESC, una entitat social, diguem-ne, no sospitós de cap partidisme– preguntava on eren aquests 42 milions d'euros i què s'havia fet amb ells, amb la qual cosa aquesta pregunta segueix a l'aire. Jo no seria tan atrevit de treure segons quins premis, i potser seria més curós en veure què s'està fent dels recursos públics, no? També em deia vostè: «Hem focalitzat les polítiques al SOC en els col·lectius més vulnerables, i jo ho celebro; però també li dic: les dades que li acabo de donar no ho acompanyen. Vol dir que o la seva gestió de les polítiques d'ocupació no és la correcta, diguem-ne, o tenim una crisi soterrada pitjor de la que pensàvem que teníem, amb la qual cosa també una reflexió perquè vostè faci..., des de la gestió que ha de fer vostè de les polítiques actives. Perquè si les polítiques van focalitzades als col·lectius, com deia abans, joves, més de quaranta-cinc anys o dones, i els col·lectius aquests pateixen un atur més elevat del que pateixen fa un any..., amb la qual cosa tenim un problema bastant greu, no? Vostè, evidentment..., no ho ha tret, però ho ha mencionat, diguem-ne, i em diu: «L'hi comentaré després, no? I vostè venia aquí a criticar l'acció del Govern de Pedro Sánchez, diguem-ne, encobertament. Suposo que ho farà a la seva rèplica, i ja li avanço la resposta abans de que vostè ho pugui fer, no? Però com vostè, evidentment, es referirà a un compromís adquirit que no s'ha acabat de desenvolupar –també per falta de majories parlamentàries, que aquí en aquest Parlament sempre estem..., sap vostè bastant bé de què parlo, no?–, li vull recordar algunes mesures que s'han aprovat o estan en camí d'aprovar-se i que són importants per combatre la precarietat laboral i l'atur, no? N'hi recordaré algunes només, no li faré una llista molt llarga: 600 milions d'euros per combatre l'atur juvenil aquest any –600 milions d'euros; no és poca cosa–; tres mil orientadors per fer una atenció personalitzada als aturats –vostè sap, com jo, que l'atenció personalitzada és vital per aconseguir una inserció laboral exitosa–; la baixa de paternitat, aprovada avui mateix, de vuit setmanes; l'increment de la plantilla d'inspectors –un tema que vostè i jo hem discutit moltes vegades i que suposo que celebrem–; la rebaixa d'edat per rebre el subsidi als cinquanta-dos anys –també una mesura molt important que afecta molta gent en una situació molt delicada–; la pujada del salari mínim d'un 22 per cent fins als nou-cents euros mensuals; la millora de la cobertura dels autònoms; l'ampliació de les malalties professionals reconegudes –entre elles, les que afecten cambreres de pis, que també aquest Parlament ho ha treballat moltes vegades–, o un pla de l'atur juvenil de 24 milions d'euros. Tot això que li he dit, li sembla bo o dolent com a polítiques d'ocupació, com a polítiques d'impuls a la lluita contra l'atur i la inserció laboral? Jo crec que compartirem que són bones, no? Doncs algunes d'elles no ha sigut possible desenvolupar-les perquè la seva formació política va votar en contra d'uns pressupostos socials que eren millors per a la gent treballadora d'aquest país, gràcies al seu partit polític, amb la qual cosa, lliçons sobre compromisos i sobre voluntats de treballar, justetes, no?, diguem-ne. I, a més, també vostè, que evidentment es queixa de que no té competències suficients per fer-ho..., quan un govern fa el que vostè més o menys faria si governés, doncs li nega la major, li vota en contra un pressupost i fa que caigui. Escolti, cadascú pren les seves decisions, no? Vostè, a més, no té un SOC millor dotat que abans, amb la qual cosa..., també el Parlament moltes vegades li ha demanat que ho faci; vostè segueix sense fer-ho. No ha parlat re d'acreditacions professionals, un tema que per a nosaltres és molt important i que seguirem reiterant després de molt temps. I em parla del centre de formació d'FP com un tema..., bé, que ja veurem com ho solucionem. Jo li recordo que el seu secretari general, el senyor Ginesta, va venir a la comissió no fa gaire, fa uns tres mesos, i va comentar que bàsicament ja estava solucionat el tema, que estava el plec de clàusules en marxa i que en breu sabríem com acaba la història. A dia d'avui no sabem re ni sabem com..., el Clúster de l'Automoció anuncia que busca un pla B. Amb la qual cosa, conseller, jo li recomano humilment, des de la meva posició de diputat d'aquesta cambra, que, en comptes d'intentar tirar pilotes fora i no parlar dels temes que un diputat li pregunta, contesti a les preguntes. Són importants. Jo crec que tots plegats ens entendrem millor si contestem al que preguntem, i a més farem un favor al país. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Gibert. Per finalitzar té la paraula el conseller per a la rèplica final.
Intentaré anar ràpid, per no deixar-me res. Primer, vostè fa la interpel·lació, jo li responc, i en alguns temes em quedo una estona. I si per vostè parlar sobre com el que fem és expulsar del mercat laboral una part important de la població d'aquest país no és una prioritat, doncs serà per vostè, però jo em centro en el que representa la política migratòria entorn del mercat laboral. Si per vostè l'exercici de concertació, que és un dels elements clau que tenim a l'hora d'activar el mercat laboral, té poca importància, doncs miri, jo em centro, i no passa res, i ho explico, perquè crec que té importància. A partir d'aquí podem discutir. Si per vostè qui executa, qui impulsa la garantia juvenil, que és la Comissió Europea, ens felicita i ens premia per ser un dels territoris que millor ha gestionat no té cap importància, d'acord, molt bé; per mi sí que té importància, no passa res. Suposo que per vostè no té cap importància això: «La primera medida que tomará el próximo Gobierno socialista será derogar la reforma laboral de Rajoy para recuperar cuanto antes los derechos de los trabajadores, no deu tenir importància –no és una frase meva. «Los y las socialistas derogaremos con carácter inmediato toda la reforma laboral del PP, que estableció un modelo de empleo precario, de bajos salarios, de despidos baratos, y un sistema de relaciones laborales sin equilibrio de poder entre trabajadores y empresarios. Què dic? Que vostès han mantingut una reforma laboral que el que fa és «un modelo de empleo precario, de bajos salarios, de despidos baratos, y un sistema de relaciones laborales sin equilibrio de poder entre trabajadores y empresarios? Ho dic així? És la seva diagnosi i és aquest fet, ja està. I no han fet res –no han fet res–, i és l'element central. Perquè, no ens enganyem –no ens enganyem–, quan parlem de qualitat del treball, no podem negar que hi ha un element... Primer, preponderància de convenis, conveni sectorial per sobre del conveni d'empresa; i vostè ho sap tan bé com jo. Segon, articles 42 i 43 de l'Estatut dels treballadors, una altra promesa en què no s'ha fet res. Ah, no? Això no hi té res a veure? Això no té res a veure amb les condicions laborals? Si vostès ho diuen!: model de treball precari, baixos salaris, acomiadaments barats i sistema de relacions laborals sense equilibri de poder entre treballadors i empresaris. Ja està, no passa res! A partir d'aquí, que cadascú assumeixi les seves contradiccions. Però després de nou mesos no s'ha fet res, ni l'intent. No passa res. A partir d'aquí, que cadascú assumeixi les seves contradiccions. M'ha parlat del SOC. Mirin, els hi comento, hem fet un treball específic amb els col·lectius; d'aquí a res tirarem endavant el decret d'estratègies territorials, d'estratègies territorials del SOC, perquè considerem que la millor manera de treballar entorn de les polítiques actives d'ocupació és amb concertació del territori, amb capacitat de fer polítiques amb una diagnosi i amb una estratègia, treballant al territori. I ho tenim, allò, a puntet per treure-ho, perquè ens ho creiem, no per un altre element. No ho sé, potser vostè m'explica que el proper divendres tindrem alguna bona sorpresa... Serà espectacular. Els orientadors. Ho trobo molt bé, però no solucionem el problema històric, no el solucionem, i no el volem solucionar, encara que compartim la diagnosi. Què fem? Per què hem de negociar cada any el cent per cent de la conferència sectorial? Per què cada any...? Encara no ho sabem, eh?, a l'abril ho sabrem. Deixarem de fer polítiques actives d'ocupació? Generem un sistema que el que fa, que tots els orientadors estiguin en precari. I els tres-cents nous que vindran a Catalunya –ja no parlo dels tres mil– seran un altre cop precaris; un altre programa de tres anys per generar més precarietat. En algun moment ens haurem d'asseure. I el Govern de l'Estat ho sap, que tots els territoris –també els governats pels socialistes– demanen d'una vegada per totes que tinguem aquests fons sense negociar-los cada any, sense generar precarietat als mateixos orientadors. Vostè ha parlat de conciliació. Els hi dic: està molt bé, està molt bé el que han fet des de l'àmbit laboral. Ara, una miqueta de concertació, allò que jo parlo de l'ADN d'aquest departament, l'hauríem de fer, perquè tenen totes les entitats que no han tingut en compte les cures, que no han tingut en compte les famílies monoparentals... Crec que val la pena –crec que val la pena–, perquè una bona notícia la converteixen en dolenta, i la de l'SMI amb els centres especials de treball n'és l'exemple: una grandíssima notícia la converteixen en dolenta, en no tenir en compte totes les derivades i no complir les competències que tenen. I és això, el que fan és això. El que fan és això, i després els altres...
Vagi acabant, senyor conseller.
...que ho gestionin. Doncs no considero que sigui la forma més raonable de fer-ho. Nosaltres no ho fem amb els ajuntaments. Gràcies.
Gràcies, senyor conseller. Acabat aquest punt de l'ordre del dia, és el moment de suspendre la sessió fins demà a les nou del matí.