Molt bon dia. Reprenem la sessió. [[Homenatge en memòria de l'exdiputat Esteban Casado Poveda]] [[401-00013/13]] I ho fem d'una manera molt especial, perquè en aquest moment durem a terme un homenatge a la memòria de l'exdiputat el senyor Esteban Casado Poveda. L'Esteban va ser diputat de la primera legislatura després de la restauració del Parlament i va morir el dia 26 de gener del 2020. Havia de ser homenatjat, com és preceptiu que fem aquí al Parlament, amb una glossa a càrrec d'un company de la seva formació, i no va poder ser perquè el primer Ple en què havia d'haver-se-li fet l'homenatge va ser el primer Ple afectat per la covid. Per tant, avui li fem aquest homenatge. I vull adreçar una salutació molt especial als familiars, la seva esposa i la seva neboda, i als amics que avui ens acompanyen. Els prego que acceptin el nostre més sincer condol i el sentiment d'amistat i respecte que els manifesta el Parlament de Catalunya. Tindrà ara la paraula, per fer la glossa, el diputat del Grup Socialistes, el senyor David Pérez. Endavant.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor president de la Generalitat, membres del Govern, senyor Salvador Illa, cap de l'oposició, senyores i senyors diputats, família i amics que ens acompanyen, vull adreçar les primeres paraules d'aquest homenatge als familiars i amics de l'Esteban Casado Poveda que estan a la tribuna: a la seva dona, la María Rosa; a la seva neboda, la Mercedes Luz, que parla amb orgull que també va estar en aquella primera sessió constitutiva d'aquest Parlament, no acompanyant el seu tiet, sinó treballant com a periodista de premsa; al seu amic, al seu amic d'empresa i al seu amic de la UGT, el Justo Torralba, i al senyor Juan Ignacio Pujana, company i amic, també, de l'Esteban Casado. Va néixer a Ciudad Real l'11 de setembre de 1943 i va residir a l'Hospitalet, on va tenir una activa militància social, política i sindical. Ara recordàvem, fa un moment, precisament, la seva lluita amb els treballadors i treballadores de la Vanguard. Va arribar a ser primer secretari de l'Agrupació Socialista de Santa Eulàlia. Mecànic a l'empresa de la SEAT, afiliat a la UGT i molt lligat al món del metall, va ingressar a la Federació Socialista de Catalunya, del PSOE, l'any 1975, on va ser membre del Comitè Nacional, i després va ser secretari nacional del PSC en l'activitat de política sindical. El 1980 és diputat del PSC per Barcelona, aquesta primera legislatura, que la comparteix també amb el company socialista Eduardo Martín Toval, a qui vam acomiadar precisament el 2019. En aquesta primera legislatura, d'alguna manera, es van posar les bases d'aquesta arquitectura institucional i arquitectura legislativa que tenim avui a Catalunya. Esteban Casado va ser membre de la Comissió de Política Social d'aquest Parlament i de la Comissió d'Indústria, Energia, Comerç i Turisme. Unes comissions on ell va ser actiu en activitat legislativa en matèria de residus, de fires comercials, de turisme, de mineria, d'energia, de comerç i turisme; i de serveis socials, també, especialment en drets de la infància i atur juvenil, a la Comissió de Política Social. La seva tasca de control al Govern va ser marcada per la seva militància sindical a la UGT, en que va tenir diferents càrrecs de responsabilitat a Catalunya i també a Espanya –va ser en l'executiva federal de la UGT–, i va fer preguntes relacionades amb el control estricte de la realització de les hores extraordinàries i sobre campanyes o accions en el tema de la salut laboral. Sempre em va impressionar el seu to de veu, que, d'alguna manera, era un reflex de la seva personalitat; un to de veu consistent, fort, contundent i combatiu. Uns mesos abans de la seva mort ens vam trobar pels carrers del barri de Santa Eulàlia, i, després de xerrar una estona de l'actualitat política, em va demanar poder recuperar el seu carnet de diputat de la primera legislatura. Gràcies als serveis de la cambra, l'hi van fer a mans en pocs dies. Perquè, diputats i diputades, l'activitat parlamentària mai l'oblidareu. El president Rigol, en el seu discurs de presa de possessió en aquesta cambra, ens va dir: «Tots vostès, pel fet de ser diputats, pel fet de ser membres d'aquest Parlament, són patriotes catalans, però “patriotisme” en el sentit de servei a les persones, en el sentit d'entrega, de compromís i d'exemplaritat, de treballar pels altres, com una de les actituds més dignes i nobles de l'ésser humà, aquesta vocació de servei, aquesta política amb majúscules. I l'Esteban Casado, a la seva ciutat, a la seva empresa, al seu barri, al seu sindicat, a Castellet i la Gornal també, i també en aquest Parlament, va ser un exemple clar de tot això. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
I, seguidament, com també és preceptiu fer, els convido a guardar un minut de silenci en memòria de l'exdiputat. [[La cambra serva un minut de silenci.]] Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre l'increment de les estrenes en català a les plataformes audiovisuals]] [[310-00237/13]] Passem, doncs, al primer punt de l'ordre del dia, les preguntes amb resposta oral. Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'increment de les estrenes en català a les plataformes audiovisuals. Formula la pregunta el diputat senyor Engelbert Montalà, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Consellera, els nostres fills i filles no miren els continguts audiovisuals com ho fèiem nosaltres, d'un temps ençà. Els miren triant ells el minut que volen veure, quan ho volen veure i en l'idioma en el que ho volen veure. Sabent llegir el context actual, el Govern, a l'inici d'aquesta legislatura, ha posat fil a l'agulla per tal de respondre als reptes actuals i abordar la situació en que es troba, en definitiva, la llengua catalana. I és en aquesta legislatura, doncs, que ens hem posat a treballar en el català a les plataformes audiovisuals, amb la feina en diversos fronts que s'està duent a terme tant des del Departament de Cultura com des del conjunt de departaments de la Generalitat. En primer lloc, arribant a un acord audiovisual amb plataformes com Movistar Plus o Filmin, que estiguin obligades a fer un sis per cent en quotes de català i llengües cooficials, i, recentment, assolint un compromís amb una de les plataformes que generen més continguts, Netflix. Com és evident, els continguts en català interessen i tenen un valor en el mercat audiovisual, i no només a Catalunya. Des de fa set anys, Netflix està instal·lat a Espanya, i és amb aquest Govern republicà que estem revertint una situació mitjançant una negociació que ha arribat a bon port. És evident, doncs, que depèn de nosaltres treballar per incrementar la presència del català en tots els sectors possibles, i que seria més fàcil si disposéssim de totes les eines. Estic segur que també seria molt més fàcil si disposéssim de la república catalana, que remés sobretot en la mateixa direcció i que defensés els 10 milions de catalans que tenim. Però el que tenim és un estat que sovint hi treballa en contra, i d'aquí el mèrit d'aquesta negociació. És per això, consellera, que li preguntem quines accions estan fent des del Departament de Cultura per incrementar la quota de català a les plataformes digitals. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Natàlia Garriga, consellera de Cultura.
Gràcies, presidenta. Diputat Montalà –bon dia, diputats i diputades–, el català és una prioritat del Govern, de tot el Govern. En realitat, tots els departaments del Govern estan treballant per tal de fomentar l'ús del català en tots els àmbits. Des del Departament de Cultura..., per nosaltres dos dels eixos prioritaris són el català i l'audiovisual. En l'audiovisual estem fent moltíssimes actuacions, però una d'elles és parlar amb les plataformes, perquè hem de ser allà on tothom mira i hem de ser en català allà on tothom mira, i actualment tothom mira les plataformes. Per tant, és un dels nostres objectius principals. Des del principi d'aquesta legislatura estem parlant amb totes les plataformes, i hi estem parlant per tres objectius. El primer dels objectius és perquè incorporin en catàleg totes aquelles pel·lícules que nosaltres ja tenim doblades al català, que les tenim doblades perquè TV3 des de l'any 1983 està doblant al català, i, per tant, tenim més de nou mil títols en aquesta llengua, i perquè des de la Secretaria de Política Lingüística des del 2013 estem fent una tasca d'ajudar a totes les majors en el doblatge de pel·lícules que van a sales, bàsicament en infantil i juvenil. Aquest és el primer objectiu. El segon és que entrin com a coproductors en pel·lícules i sèries en català, que entrin en les produccions catalanes, perquè així aconseguirem tenir pel·lícules amb un pressupost més alt i pel·lícules més musculades, i, per tant, que es vegin amb una més bona factura. I, finalment, que incorporin el doblatge i el subtitulat, aquestes pel·lícules i sèries que estrenen en les plataformes. En realitat, això darrer és el que fa Netflix en aquest moment. Fruit de les converses, Netflix anuncia el compromís d'incorporar el català com a mínim en setanta títols l'any. Això es tradueix en dues-centes hores de subtitulat i vint hores de doblatge. I ho celebrem. I celebrem que també s'hi incorporin el gallec i el basc. És un primer pas, efectivament. És suficient? No. Seguim treballant perquè incorporin totes les pel·lícules que tenim doblades i perquè se'n produeixin en català. En conclusió, enfortim el sector audiovisual, un dels eixos estratègics, i estem convençuts que durant aquest any seguirem tenint bones notícies en aquest àmbit. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les mesures adoptades davant dels efectes de la guerra a Ucraïna en el sector industrial i empresarial. [[Pregunta al Govern sobre les mesures adoptades davant dels efectes de la guerra a Ucraïna en el sector industrial i empresarial]] [[310-00238/13]] Formula la pregunta el diputat Jordi Albert, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Conseller, bon dia. La guerra d'Ucraïna ha impactat sobre el teixit industrial, sobre la petita i mitjana empresa del nostre país. Està impactant sobre les classes populars. Hi està impactant després, a més, dels efectes de la covid i de que encara estem en plenes conseqüències de la covid. Davant d'això, les sis grans empreses energètiques de l'IBEX 35 han obtingut 10.117 milions d'ingressos, quadruplicant els seus resultats. Per l'altra banda, tenim que es duplica la factura de la llum, aquesta factura de la llum que impacta directament contra aquestes petites i mitjanes empreses, aquesta factura de la llum que està condicionant també la vida de totes les persones, de les classes populars, de la classe treballadora, dels de baix del nostre país. I, davant de tot això, el Govern de l'Estat el que fa és fer marxa enrere d'aquelles decisions que poden afavorir..., com ha estat recuperar aquest topall dels cent vuitanta euros per megawatt/hora. I, a més, està incorporant mesures que són del tot insatisfactòries. Ara sembla que el proper dimarts en el Consell de Ministres tindrem grans notícies, però de moment és tot foc d'encenalls. Davant d'aquesta situació, les empreses del nostre país necessiten un govern que les acompanyi, necessiten un govern que estigui al seu costat, necessiten un govern que, en efecte –en efecte–, vegi que l'oportunitat que tenim en aquest moment és fer un canvi, un canvi transformador. A Ucraïna tenim 1.300 empreses catalanes que hi operen. És el cinquanta-cinquè destí d'exportacions, un 0,2 del total. Però des del seu departament és imprescindible que estiguin al seu costat, també per la consciència de classe, també per a la defensa de la classe treballadora. Quines són les mesures que vostè està aplicant des del departament? Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta, i gràcies, diputat. Què estem fent des del Departament d'Empresa i Treball? D'entrada, fer un acompanyament quirúrgic a les empreses més directament afectades, sobretot les vuitanta-dues filials que en un país o l'altre operen, diguéssim, o Rússia o Ucraïna. Per altra banda, també hem creat espais de treball amb els agents socials i econòmics, particularment un grup de treball ad hoc amb els agents internacionalitzadors de l'economia catalana, amb els qui normalment ja treballem, eh? D'altra banda, també el que estem fent és posar a disposició tota la xarxa d'Acció, tant Acció a Barcelona com les quaranta oficines arreu del món, per fer un acompanyament concret a aquelles empreses que busquen nous mercats, que busquen alternatives de proveïdors, alternatives de distribuïdors..., alternatives, en definitiva, a la situació que s'està vivint en aquells mercats amb els quals tenen relació, que són Rússia, Ucraïna i tot el centre d'Europa. D'altra banda, també estem bonificant fins al vuitanta-vuit per cent l'ajuda personalitzada als projectes d'empreses que volen expandir-se internacionalment. I, finalment, hem redoblat els esforços en l'oficina de barreres tècniques, que ja existia, i hem creat la finestreta única d'abastiments i logística. Però, a banda de tot això, certament el més important o el més greu, en aquests moments, amb caràcter general, és el preu de l'energia i dels combustibles. I aquí, evidentment, l'Estat ha de moure fitxa. Ho està fent tard i malament. No està prenent decisions, i, a més a més, està enviant missatges erràtics. Què proposem nosaltres aquí? D'entrada, una intervenció al mercat limitant els preus o desacoblant el mercat del gas del mercat elèctric. D'altra banda, també parlem d'ajudes, de proposar ajudes als sectors més afectats. L'Estat podria plantejar ajudes als sectors que estan vivint de manera més dramàtica aquesta situació, ajudes suficientment dotades per no generar més frustració. I, si també es parla d'actuar en els preus per la banda de la pressió fiscal, cal tenir en compte que això impacta també en les hisendes públiques –per tant, en la possibilitat de fer polítiques públiques– i que, d'altra banda, això s'ha d'acompanyar forçosament amb una intervenció al mercat, perquè el missatge no pot ser que les crisis les paguen els mateixos de sempre. En tot cas, l'Estat ha d'actuar, Europa ha d'actuar, perquè la situació és crítica per a les famílies, per a les empreses. Ja no ens hi va la seva competitivitat, ens hi va la seva supervivència. Per tant, s'hi ha de respondre ràpidament. No hi ha autonomia estratègica que valgui, no hi ha culminació de la transformació del model productiu que valgui, amb aquests preus de l'energia. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la recuperació per a ús públic de la base Loran, al Parc Natural del Montgrí. [[Pregunta al Govern sobre la recuperació per a ús públic de la base Loran, al Parc Natural del Montgrí]] [[310-00239/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Anna Torrentà, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Bon dia, consellera Jordà. Seixanta-un anys després que el franquisme expropiés els terrenys municipals de l'Alt de la Pedrosa, de l'Estartit, per cedir-los a la Guàrdia Costanera dels Estats Units, serà un govern republicà qui els retorni a qui fa temps havien d'haver estat retornats: a la seva gent. Un gran espai al bell mig del Parc Natural del Montgrí serà públic, com ha de ser. Es tracta de trenta-cinc hectàrees de terreny de sòl no urbanitzable que durant trenta anys van ser les instal·lacions de la base Loran, una estació de radionavegació pel Mediterrani que es va tancar el 1995 i des de llavors ha estat abandonada. Només s'hi han fet tasques d'enderrocament de l'antena i de retirada de residus. Això és el que ha fet l'Estat en vint-i-set anys del tancament. Han estat molts els equips municipals del govern dels ajuntaments de Torroella de Montgrí i l'Estartit que durant anys han reclamat la seva restitució i retorn, sense resposta. Malgrat tot, el Ministeri de Defensa el va posar a subhasta fa tres anys per primer cop. Quatre subhastes més tard, ho ha adjudicat per via directa inicialment a un particular. El Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya al Senat ha formulat preguntes escrites al Govern i a l'Institut d'Habitatge, Infraestructura i Equipament de la Defensa sobre aquesta actuació, sense resposta encara. És de govern republicà preocupar-se pel seu territori, pels seus espais naturals, pels seus pobles i comarques. El Govern ha dit que exercirà el dret de retracte, pagant al comprador l'import pel qual el va adquirir, per tornar l'espai a qui és el seu propietari moral i legítim. Consellera, agrairia que ens digués en quin punt del procés està aquesta operació i la destinació d'aquest espai tan reivindicat per la gent de Torroella de Montgrí i l'Estartit. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. Membres del Govern, president, diputades i diputats..., diputada Torrentà, efectivament, el Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural ja hem exercit el dret de retracte de l'estació de Loran perquè aquest espai torni allà on mai havia hagut de deixar d'estar, que és justament sent un ús públic, eh? De fet, hem invertit ja en aquests moments 468.000 euros en aquesta construcció i terrenys situats als límits del Parc Natural del Montgrí, evidentment, de les illes Medes i del Baix Ter, perquè retorni, com bé deia vostè, a la ciutadania, ho repeteixo, d'on no hauria hagut de marxar, en aquest cas, mai. És per això que recuperem aquest ús públic d'aquesta finca, una finca de 350.000 metres quadrats. I ara es tracta de saber què farem amb aquests 350.000 metres quadrats de finca i sis mil metres quadrats construïts. Doncs bé, farem el que el territori vulgui que fem eh?, que és el que pertoca i el que hauria de passar sempre. En tot cas, hi ha dues o tres idees damunt de la taula. Una d'elles és que justament en una part de la finca s'hi ubiquin les instal·lacions del parc natural, sigui per a emmagatzematge o sigui per fer-hi diferents activitats. Aquesta és una opció. Hi ha altres opcions. Una altra que també s'està parlant és justament que es dediqui una part de la finca a donar suport justament als diferents itineraris interpretatius que s'estan fent a la zona respecte a la Guerra Freda, eh? En definitiva, si m'ho permet, el que hem d'aconseguir és posar en valor aquest espai natural únic. El que hem de fer és posar en valor la flora, la fauna i el paisatge, recuperar la base de Loran i posar, en definitiva, en valor i al centre aquest ecosistema únic que tenim al nostre país. Nosaltres som aquells –ho ha dit vostè– que sí que estem pels parcs naturals, que sí que estem per l'ús públic i per retornar tot això a la ciutadania. I som els que sempre diem –sempre– que no a les bases militars de l'exèrcit espanyol. Sí al parc natural, no a tot el que tingui a veure, evidentment, amb el militarisme. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre els serveis ferroviaris. [[Pregunta al Govern sobre els serveis ferroviaris]] [[310-00230/13]] Formula la pregunta la senyora Mònica Sales, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Bon dia a tots. Vicepresident Puigneró, les Terres de l'Ebre són avui un territori en ple procés de reindustrialització, amb implantació de grans empreses com Kronospan, Florette o moltes altres que hi estan fent créixer el negoci, i, per tant, els llocs de treball. Però, per ser més competitius territorialment parlant, necessitem unes bones connexions de mitjà i llarg radi. Competitius no només per a les empreses del territori, sinó també per afavorir i aconseguir unes bones condicions de mobilitat per a totes les persones que vivim a la Terra Alta, a la Ribera d'Ebre, al Montsià i al Baix Ebre. En un moment en el qual ja hem superat els efectes més greus de la covid, la recuperació de l'activitat econòmica, la possibilitat del teletreball i la mobilitat d'aquesta zona –l'ebrenca– són clau per a nosaltres. Aquest context que us plantejo fa indispensable la petició d'avui: tornar a disposar dels serveis ferroviaris de l'Euromed a l'estació de l'Aldea-Amposta-Tortosa. Aquest tren de velocitat alta fa el trajecte pel Corredor Mediterrani, connecta València i Barcelona amb parades a Castelló i el Camp de Tarragona, però des de ja fa un temps llarg no para a l'Aldea, tot i que hi passa diàriament. El compromís de l'Estat amb els serveis ferroviaris a l'Ebre és nul. Hi té les competències i no les desplega, com passa amb l'Avant d'alta velocitat que connectava Tortosa, l'Aldea, el Camp de Tarragona i Barcelona. La pandèmia va provocar-ne la retirada, però ara ni rastre, de la necessària reposició. A més, el novembre del 2020 la Comisión de Transportes, Movilidad y Agenda Urbana del Congreso va aprovar una proposició no de llei en què s'instava el ministeri a garantir les parades dels trens Euromed a l'estació de l'Aldea-Amposta-Tortosa amb un mínim de quatre trens diaris en direcció Barcelona i quatre en direcció València. S'havia d'implementar en un termini de tres mesos per fer-se efectiu el febrer del 2021. Estem al març del 2022, i un any després, res, els Euromed no paren a l'Aldea. En un moment de liberalització de l'alta velocitat, seria gravíssim fer-la incompatible amb el servei públic, precisament perquè ha d'estar a disposició dels ciutadans dels territoris per on circulen aquests trens, i no passar de llarg com ara. Per tot l'exposat, vicepresident, us volem preguntar pels serveis ferroviaris, i, en concret, per aquest servei tan necessari a les meues quatre comarques, les de les Terres de l'Ebre. Quines gestions està fent el Govern per fer-ho possible? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori, senyor Jordi Puigneró.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia, diputada. Miri, des del Departament de Polítiques del Territori, treballem, i un dels grans objectius que tenim en aquest departament és treballar per la vertebració territorial, per la cohesió territorial, per l'equilibri territorial, i també per la descarbonització, perquè hem de lluitar contra el canvi climàtic. I una de les millors maneres i una de les millors eines per poder-ho fer possible és una aposta clara pel transport col·lectiu, i especialment pel tren. En aquest sentit, per poder, evidentment, doncs, impulsar polítiques ferroviàries al nostre país, necessitem tenir les eines. Com molt bé vostè ha comentat, en el cas de l'Euromed té tota la raó. Aquest tren parava a l'Aldea abans de la pandèmia. Durant la pandèmia es va suprimir. Podríem intentar entendre els motius pels quals això va succeir –evidentment, per la falta de passatgers–, però ara no hi ha cap motiu per no recuperar aquesta parada en aquesta estació aquí a les Terres de l'Ebre. És imprescindible i necessari per al seu desenvolupament. I, des d'aquesta perspectiva, des del Govern, i específicament des del meu departament, així ho vam traslladar per carta al ministeri l'octubre passat –del 2021. Carta, per cert, que encara no ha estat resposta. Després d'uns quants mesos, continuem esperant una resposta sobre per què no es posa en servei aquesta parada a l'Aldea. Creiem que és necessari, i continuarem insistint en aquest sentit. Però és evident que el tema de la política ferroviària al nostre país només té una solució definitiva, que és que es faci un traspàs integral d'aquestes polítiques al Govern de Catalunya. Ja no ho diu només el Govern, ara també ho diu la ciutadania. El CEO recent, l'última enquesta del CEO, ha dit i diu que el setanta per cent dels catalans volen que la política ferroviària a Catalunya la gestioni la Generalitat de Catalunya. Per tant, estem davant d'un dels grans consensos del país. Fixi's vostè, un percentatge similar a la gent que vol un referèndum per a aquest país. Per tant, els catalans són gent sàvia, gent intel·ligent, i saben qui vol que els hi gestioni les coses importants d'aquest país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el Congrés de la Joventut. [[Pregunta al Govern sobre el Congrés de la Joventut]] [[310-00231/13]] Formula la pregunta, en nom del Grup de Junts per Catalunya, la diputada senyora Judith Toronjo.
Gràcies, presidenta. Bon dia, president. Consellers, diputats... Avui m'adreço a la consellera Cervera per poder parlar del Congrés de la Joventut de Catalunya portat a terme aquest cap de setmana a la ciutat de Mataró, a la meva comarca, al Maresme. Un congrés del que vaig poder participar juntament amb molts altres joves mobilitzats d'arreu del país, que van voler donar veu a les seves inquietuds diàries a través de ponències, a través de grups de treball, dinàmiques, i amb un únic objectiu, que és posar les bases del nou pla nacional de joventut. Un pla que ha de partir d'una diagnosi clara sobre la situació dels joves i els problemes estructurals –a través de la crisi financera del 2008 que encara arrosseguem, de la crisi sanitària de la covid-19– i als que hi hem de fer front i hi hem de donar resposta a través de l'emancipació i l'habitatge, a través de la formació i l'ocupació o la salut mental i emocional. Aspectes que ens ocupen però que també ens preocupen, des d'aquest Parlament, on hem pres el compromís de portar a terme un ple monogràfic el proper mes de maig que posi, per tant, les polítiques de joventut al centre del debat i al centre de la presa de decisions a les principals institucions del país. En aquest sentit, també des del Departament de Drets Socials s'han realitzat diferentes accions des de l'inici de la legislatura que volem posar en relleu, com l'increment del pressupost de la Direcció General de Joventut –amb un vint-i-quatre per cent–, la creació de nou habitatge públic de lloguer social –destinant-hi com a mínim un vint-i-cinc per cent per a joves– o les accions per combatre el despoblament amb el programa Odisseu, entre molts altres exemples. Ja per acabar, m'agradaria afegir una darrera reflexió que tot sovint he pogut traslladar en diferents comissions d'aquest Parlament. I és que sovint sentim a dir, en diferents espais, que els joves som el futur. I és ben cert, som el futur, però per garantir aquest futur primer hem de començar garantint el seu..., o el nostre present, que és immediat i que ens interpel·la a totes i a tots. Per aquest motiu, consellera, ens agradaria saber quines conclusions han extret de la celebració del Congrés de la Joventut de Catalunya com a punt d'inflexió, i agrair-li de nou la tasca que porta a terme. I posar-nos a disposició, des del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, per avançar amb aquests joves amb plans. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Diputats, diputades... Com vostè ha dit, aquest cap de setmana, el 17, 18 i 19, a Mataró s'ha dut a terme el Congrés de la Joventut. En primer lloc, permeti'm que en feliciti no només els organitzadors, sinó tots els participants, més de sis-centes persones que hi han participat de manera presencial i també de manera telemàtica; però no aquests que hi han participat aquest cap de setmana, sinó les més de dos mil persones que han anat participant en aquests precongressos. Destacar, d'una manera molt rellevant, la importància també de la presència internacional, que ens ha de reforçar i ens reforça com a referents en polítiques de joventut. Dir-los que les conclusions d'aquest congrés les farem públiques properament, però jo sí que voldria destacar, en certa manera, algunes de les idees que vostè mateixa també ens ha dit. Durant el congrés els joves han apostat per parlar de la salut, de la formació i del treball, i també de l'habitatge. I en la salut, com no pot ser d'una altra manera..., una referència molt especial a totes les polítiques de salut mental i emocional, posant sobretot l'èmfasi en les diferències territorials i demanant l'atenció comunitària enfront de l'excessiva medicalització. S'ha parlat també de polítiques d'emancipació, tractant sobretot el tema de la formació i el treball. Com no pot ser d'una altra manera, han destacat la manca de feina i la precarització laboral. I demanen, entre altres coses, més vincles entre joventut i educació o implicacions de la petita i mitjana empresa. I, en matèria d'habitatge, com tampoc no pot ser d'una altra manera, han destacat la manca d'habitatge justament per a joves i la manca d'habitatge de lloguer social. Demanen també actualitzar models alternatius, com la masoveria urbana o la cooperativa d'habitatge. Ens han sorprès també els perills i les oportunitats que ells mateixos han destacat. Perills i oportunitats en les noves tecnologies: ells mateixos deien que han esborrat l'espai públic i el privat, i es manifesten orfes digitals. Diuen que han crescut envoltats de la tecnologia, però sense referents en el seu aprenentatge. Preocupats també per la bretxa digital, demanen que es treballi i que es construeixi una ciutadania digital, però sobretot amb els joves. Com vostè deia, en certa manera també ens han demanat que no els criminalitzem –els hem estigmatitzat durant la pandèmia–, i que sobretot aquests treballs també serveixin per poder elaborar, com vostè deia, el pla nacional, sense oblidar el canvi climàtic i tampoc la participació en el món de la cultura. Per tant, un bon congrés, una bona participació dels joves, que, evidentment, els hem de tenir com a referència per poder actuar i avançar en el futur. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les eines judicials per lluitar contra la inseguretat a Barcelona. [[Pregunta al Govern sobre les eines judicials per a lluitar contra la inseguretat a Barcelona]] [[310-00232/13]] Formula la pregunta la diputada Elsa Artadi, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Molt bon dia. Consellera, des de fa quatre anys la inseguretat torna a ser la principal preocupació de barcelonins i barcelonines. No és una percepció. Ho diuen les dades. Ho diu l'enquesta de victimització: al llarg de l'any, una de cada tres persones a Barcelona serà víctima d'un delicte. Aquestes són les mateixes dades que teníem als anys vuitanta, la mateixa inseguretat, la mateixa delinqüència. Una delinqüència que afecta la llibertat de moviments especialment de les dones, la llibertat sexual, la llibertat laboral i econòmica, i que ataca directament la igualtat d'oportunitats, ja que són els barris més vulnerables aquells que s'estan degradant de manera més ràpida. A més, s'està fomentant un perillós discurs populista de l'extrema dreta que hauríem de vetllar entre tots. És per això que, per afrontar aquest problema greu d'inseguretat que pateix la capital del nostre país, cal actuar des de tots els àmbits. Cal actuar, evidentment, per tenir una bona resposta policial –que ja s'està fent–, amb més i millor policia, ben formada, ben equipada, democràtica, que generi confiança de la ciutadania i que tingui el suport –que no sempre ha tingut– de l'Ajuntament de Barcelona. Cal actuar amb mesures legislatives eficients, unes mesures legislatives que la ministra socialista de Justícia està aturant, com la necessària reforma del Codi penal, per resoldre l'escàndol que suposa la multireincidència. Però també cal actuar per tenir un sistema de justícia i unes respostes des de l'àmbit de justícia que siguin eficients. Actualment la lentitud exasperant a l'hora de celebrar judicis genera un problema greu d'ineficiència en el sistema de justícia, que genera impunitat en els delinqüents, indefensió en la ciutadania i frustració en els cossos de seguretat. Diferents entitats i associacions barcelonines s'han adreçat a vostè per reclamar suport per tenir millores –per exemple, tenir un segon jutjat de guàrdia a Barcelona per a judicis de delictes lleus–, però també per reforçar els recursos per celebrar els suposats judicis ràpids per casos com poden ser delictes de robatori amb violència en la via pública, que s'haurien d'estar resolent en quinze dies i que se n'han arribat a veure judicis amb dates d'onze mesos després dels fets. Ens consta que des del seu departament estan denunciant i estan reclamant millores perquè s'acabi l'infrafinançament i la infradotació en la històrica..., a la justícia a Catalunya i en els jutjats especialment... (La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.)
Se li ha acabat el temps, diputada. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula la senyora Lourdes Ciuró, consellera de Justícia.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Diputada Artadi, certament, la perpetració continuada de delictes, de furts, de delictes lleus, eh? –de furts o robatoris–, el que fa és abundar en la inseguretat; a més a més, dificulta la convivència, i, a més a més –i el que és pitjor–, també dona una imatge de la capital del país com de capital abonada al delicte. I des del nostre àmbit competencial el que volem és afrontar-ho. Així, en primer lloc, ja vam fer una primera mesura per tal d'aturar la demora en els assenyalaments de judicis ràpids als jutjats penals de la capital. I per això vàrem proposar reformes al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que van ser adoptades, i això ens ha permès reduir, com vostè bé deia, el temps d'assenyalament d'aquests judicis ràpids als jutjats penals d'onze mesos, en aquest cas, a cinc mesos. I, en segon lloc, i per lluitar contra això que dèiem, no?, de l'increment de furts i de delictes lleus, ja vaig demanar el mes de setembre que es prorrogués l'obertura del segon jutjat de guàrdia de la capital de Barcelona, perquè estava previst que es tanqués. Ho vam demanar i no es va acordar, aquesta mesura, per part del consejo. Fa unes setmanes hem tornat a reiterar la petició perquè s'obri aquest segon jutjat de guàrdia a Barcelona, perquè va evidenciar-se que era un jutjat efectiu, perquè en el seu moment el que va permetre, quan estava obert, va ser reduir d'onze mesos a quinze dies el temps d'assenyalament d'aquests judicis ràpids. Per tant, esperem que el consejo sigui sensible, perquè, com tots vostès saben, és qui té en última instància la decisió d'obrir o tancar jutjats. I, com poden observar, demanem, ens passem el dia demanant. I això passa perquè no tenim ni les eines ni els recursos que necessitem. I és obvi que, de tenir-los, tindríem una justícia més eficient, més eficaç, i, a més a més, no caldria que demanéssim de forma reiterada unes taxes judicials que ronden els 60 milions d'euros, que es van crear per afrontar la justícia gratuïta i que la justícia gratuïta no s'està veient beneficiada d'aquestes taxes judicials. Per tant, reiterem la petició al ministre que ens facin aquest abonament o bé que ens actualitzin d'una vegada els mòduls que fem servir per determinar les construccions de jutjats nous, que estan obsolets des de l'any 96. Com veuen, i, com a consellera..., màxima col·laboració, màxima corresponsabilitat amb tots els agents de la justícia. Només demanem el mateix: corresponsabilitat i lleialtat. I, a més a més, ens mou un servei públic de justícia que sigui bo, que sigui necessari per al progrés i per a la prosperitat del nostre país, però també per a la seguretat de la capital del país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la situació de l'educació. [[Pregunta al Govern sobre la situació de l'educació]] [[310-00234/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Lorena Roldán, del Grup Mixt.
Sí; muchas gracias, presidenta. Señor Cambray, hace quince días, en el anterior Pleno, le pregunté sobre la huelga sin precedentes que le convocaron, cuyo detonante fue su decisión unilateral y precipitada de avanzar el curso escolar. Usted, en aquel Pleno, me vino a decir que sus medidas eran buenas y que contaban con un amplio respaldo –tan buenas eran las medidas que usted ya ha tenido que recular en alguna de ellas. Así que yo hoy le vuelvo a preguntar, señor Cambray, ¿usted va a seguir afirmando que sus medidas son buenas y que cuentan con el respaldo del profesorado? Y, antes de que me responda, le recuerdo que está usted en sede parlamentaria.
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Presidenta, diputada Roldán, diputats, diputades, consellers, conselleres... Soc plenament conscient que estic en seu parlamentària. No he entès el comentari, però, en tot cas, li respondré. En primer lloc, benvinguts siguin en aquesta preocupació pel sistema educatiu català, que vostès van contribuir a retallar. Després, jo li vaig dir a l'anterior Ple..., som conscients, soc del tot conscient de que estem en un moment on tots estem molt cansats. La societat està cansada i els nostres mestres també estan cansats. Han sortit de dos anys de pandèmia, dos anys que no han estat gens fàcils. Dos anys on han hagut d'estripar el «sempre s'ha fet així, on han hagut de fer les coses diferents de com les havien fet fins ara. Portem retallades que no s'han revertit i que tenen més de deu anys d'història. I, per tant, jo entenc, com no pot ser d'una altra manera..., em poso a la pell dels mestres per aquest malestar. I el que fem és escoltar i veure com podem donar resposta des del sistema educatiu –tot no es pot fer alhora, sinó una cosa després de l'altra– a totes les millores i a tota la transformació que el sistema educatiu català necessita.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Sí, señor conseller, a ver si consigo que ahora se ciña a la pregunta que yo le hago. Mire, hace quince días, usted me dijo también que nadie les había dicho que sus medidas, la medida de avanzar el curso escolar, no fuera buena para el alumnado. Y le vuelvo a preguntar: ¿está seguro de que nadie le ha dicho, señor Cambray, que esa medida no fuera buena? La semana pasada usted ni siquiera pudo inaugurar el Saló de l'Ensenyament, tal y como tenía previsto, porque los profesores se plantaron en la puerta a esperarle para decirle en persona lo que piensan precisamente de esta medida y también del abandono sistemático e injustificado que sufren por parte de la conselleria. Lo hicieron también en diversas manifestaciones y también a las puertas de los colegios. Y creo yo, me parece a mí, señor Cambray, que los profesores algo deben saber de lo que es bueno para sus alumnos. Y, mire, señor Cambray, lo que le hicieron llegar en esa manifestación no tiene interpretación ninguna. [[L'oradora mostra unes imatges a la cambra.]] Por ejemplo, esto de aquí: «Cambray, ets un esborrany. «No es por el calendario, es por el mercenario. «Cambray, així, ni ara ni mai. Este, que es de mis preferidos: «Se busca. Dimisión ya, señor Cambray. Otro más: «Más consenso y menos imponer, señor Cambray. Son mensajes que le lanza el profesorado. Pero es que hay más. Este otro de aquí: «Gonzàlez-Cambray, el pequeño dictador –así le llaman, señor conseller. Otro: «Basta de mentiras y de imposiciones. Cambray, dimisión. Otro más: «Cambray, ni en procés d'assoliment. Más, señor Cambray, es que tiene muchos mensajes que le está haciendo llegar la comunidad educativa. Este de aquí, por ejemplo: «Cambray, busca't substitut. Un altre: «Ja n'hi ha prou. Cambray, dimissió. Sinceramente, señor Cambray, me parece que se lo están dejando muy claro. No le quieren, le piden que se vaya. Y quizá a ellos usted no les escuche, pero conmigo no le queda más remedio. Así que yo lo que le digo, haciéndome eco de esta última pancarta, es: «Bye-bye, señor Cambray. Nuestra educación merece un conseller millor. Gracias.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Diputada Roldán, vostè ha marxat de Ciutadans, però s'ha endut les pancartes. [[Rialles i alguns aplaudiments.]] Escoltin, nosaltres el que fem i el que farem dia rere dia és prendre decisions per al que és millor per a l'alumnat. Li torno a repetir el que li deia fa un parell de setmanes: no hi ha ningú que digui que la mesura d'avançar el curs escolar no sigui bona per a l'alumnat. És bo per a l'alumnat perquè escurça el temps de desconnexió a l'estiu, i és bo per a l'alumnat vulnerable, que no té el mateix accés a les activitats i que tindrà més dies de beques menjador. Per tant, nosaltres..., jo, com a conseller d'Educació, prenc les decisions en funció de l'alumnat. I aquestes decisions legítimament les prenem amb tota la informació que necessitem per prendre-les, i després les compartim davant del consens i davant de totes les propostes a l'hora de desplegar-les. I això és el que fem. I això és el que seguirem fent dia rere dia per tal de donar resposta a una millor educació per als nostres joves i els nostres infants. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el foment i el finançament de l'etapa educativa de zero a tres anys. [[Pregunta al Govern sobre el foment i el finançament de l'etapa educativa de zero a tres anys]] [[310-00226/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Alícia Romero, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. En quin consell executiu proposarà vostè aprovar l'acord marc amb recursos suficients per garantir la gratuïtat del P2 a les famílies generant seguretat jurídica vers els ajuntaments, que són l'altra part corresponsable del finançament d'aquesta etapa?
Per respondre, té la paraula el Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputada, nosaltres el que fem per al proper curs –ho situo– és que iniciem una transformació estructural, social, de conciliació familiar, i, sobretot, també pensada en l'alumnat, en aquesta etapa d'aprenentatge transcendent com és el zero a tres i en una etapa on la igualtat d'oportunitats és més important que mai. I, per tant, el que farem és aquesta gratuïtat per a l'escolarització de les famílies per a l'infantil 2, aquesta gratuïtat per a l'escolarització a les famílies per al P2. I ho farem com a les escoles, cobrint les despeses d'escolarització. I aquest finançament el tenim a les lleis d'acompanyament del pressupost. Ara ja estem finançant una part de les escoles bressol municipals a través d'una llei d'acompanyament als pressupostos, i aquests 1.600 euros per a aquesta gratuïtat de l'escolarització de l'infantil 2 estan també a la llei d'acompanyament de pressupostos fins a l'any 2025-2026. Per tant, tenim tota la garantia financera.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Alícia Romero.
Miri, conseller, afronta vostè la crisi més important dels darrers anys en l'àmbit educatiu. Ha volgut vostè imposar sense dialogar ni acordar un nou calendari escolar, i ara vol fer el mateix amb el món local, amenaçant que o s'acorda el que vostè diu o tirarà pel dret. De debò així és com actuen els consellers d'Esquerra, d'esquena als sindicats i d'esquena al món local? Li volem recordar que vostè i el seu Govern, del que forma part, van dir que hi hauria gratuïtat per al P2. Però «gratuïtat, conseller, vol dir cap cost per a les famílies, zero euros per a les famílies. I això, de moment, no està garantit. Sobretot perquè el compromís és seu, i el que no pot fer és comprometre els recursos d'altres administracions com els ajuntaments, que porten costejant més d'una tercera part del que els hi toca –l'any 2017, degut a les seves retallades, el quaranta-tres per cent del cost de la plaça d'escola bressol. Per tant, digui'ns, garanteixi'ns que serà zero euros, el cost per a les famílies, sense augment del cost per als ajuntaments. Miri, en set anys de tripartit, el Govern va invertir en l'etapa educativa 118 milions d'euros. Sap quant hi han invertit els governs independentistes? Quaranta-dos –quaranta-dos–, tres vegades menys. Aquesta és la importància que vostè dona a l'etapa educativa de zero a tres. Miri, si per a vostès fos tan important, haurien intentat lluitar contra la pobresa infantil o ho estarien acordant amb els ajuntaments, acordant-ho per millorar l'accés i la igualtat d'oportunitats. I, per cert, avançaria també en la universalització, que és un compromís –i ho sap vostè– europeu, un compromís europeu pel que vostè rebrà del Govern d'Espanya 55 milions d'euros. I, per cert, parlant d'Europa, dir-li que som els catalans, les famílies catalanes, les que més tant per cent paguem de tot Europa pel que fa a l'escola bressol. Miri, tornem a ser aquí campions en això, en pobresa infantil, en segregació escolar o en abandonament. Conseller, negociï i acordi, posi data a aquest consell executiu que ha d'aprovar aquest acord marc per fer efectiva la gratuïtat. Compleixin amb la seva paraula. I, sobretot, corresponsabilitzin-se de les seves competències, que són totes, en l'etapa educativa, i gestionin les que ja tenen. Perquè, sincerament, no entenc com vostès en volen més si són incapaços de gestionar les que ja tenen amb els recursos que estan a les seves mans. Dialogui, conseller, amb els sindicats i amb el món local, i acordi aquesta gratuïtat del P2, que significa zero euros de cost per a les famílies. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Diputada, ho expliqui com ho expliqui, sempre complim el que diem. L'hi torno a repetir –l'hi torno a repetir–: finançarem el cost de l'escolarització de les famílies el proper curs a infantil 2. I això ho farem com a les escoles: la gran majoria dels ajuntaments rebran més diners dels que estan pagant actualment les famílies per l'escolarització, sempre ho hem explicat de la mateixa manera –per l'escolarització. Em preocupa una mica..., de fet, em preocupa bastant –no sé si és des de la desinformació...– que vostè digui i posi dins de com estem portant el procés de l'infantil 2, que és com portem tots els processos, i hi posi la paraula «unilateral. És fàcil, eh?, sumar-se a les paraules que es van sentint, però em preocupa. Perquè hem fet reunions i reunions, amb la comissió mixta. Hem fet reunions escoltant tot el que ens han dit. Hem incorporat totes les propostes de la comissió mixta –la comissió mixta és on estan presents els ajuntaments i el Departament d'Educació–; totes les propostes les hem incorporat –totes. Hi ha garantia financera. Establim una comissió de seguiment. Evidentment, amb el zero a tres es manté la corresponsabilitat. Per tant, nosaltres el que garantim com a govern és el finançament de l'escolarització de les famílies de l'infantil 2. I els ajuntaments, com no pot ser d'una altra manera, seguiran sent corresponsables del zero a tres. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la crisi educativa. [[Pregunta al Govern sobre la crisi educativa]] [[310-00227/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Esther Niubó, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bon dia. Moltes gràcies, presidenta. Conseller, la setmana passada vam viure una vaga educativa de tres dies, una convocatòria unitària amb una mobilització i un seguiment massius com fa temps que no vèiem i que va posar de manifest el rebuig a les seves maneres de fer i el malestar davant la manca de planificació, de recursos, de diàleg. Vostè, conseller –això sí–, té el mèrit d'haver unit la comunitat educativa com mai en els últims temps en contra del seu Govern. Quin és el seu capteniment davant d'aquesta situació de crisi educativa?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputada Niubó, el meu capteniment és: davant d'una crisi, que vostè hi fa referència, jo hi veig una oportunitat. Hi veig una oportunitat per aprendre del que ens ha passat, hi veig una oportunitat per començar una nova etapa educativa. Hi veig una oportunitat, perquè les transformacions que hem de fer per millorar el sistema educatiu no poden esperar una generació. I aquesta transformació l'hem de fer refent els ponts que calguin, i tant que sí, amb diàleg i amb consens. El seguiment de la vaga va ser el que va ser: un trenta-tres per cent a la pública i un vuit per cent a la concertada. Nosaltres tenim un horitzó, tenim un somni, que és millorar, transformar el sistema educatiu amb equitat. I, per tant, seguirem, amb diàleg, com sempre hem fet, prenent decisions quan tenim tota la informació per prendre-les, i després dialoguem i consensuem com les portem a terme. I, per tant, això és el que seguirem fent.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Esther Niubó.
Miri, conseller, vostè no està a l'alçada del que necessita l'educació en aquests moments. La comunitat educativa l'ha inhabilitat per negociar, i, de fet, ha demanat la seva dimissió. I vostè ha demostrat desconfiança cap als agents educatius, s'ha posicionat en contra dels sindicats, i el que fa és improvisar, imposar i no posar els recursos necessaris sobre la taula. I l'educació ni s'improvisa ni s'imposa, i vostè ho ha fet, i contínuament. Va anunciar un avançament del calendari de curs escolar sense passar pel Consell Escolar –que li ha demanat, per cert, una moratòria d'un any– i sense tenir en compte les moltes implicacions d'aquest canvi. I, sobretot, també ho ha fet anunciant, com abans dèiem, la gratuïtat del P2 menystenint els ens locals, que són corresponsables de l'educació de zero a tres anys i que han aguantat sobre les seves espatlles aquest servei públic durant molts anys, quan no els hi corresponia. I ha tornat a improvisar quan només fa pocs dies va decidir no implementar els nous currículums educatius que s'han de fer el proper curs. Per què? Perquè vostè no ha fet els deures quan tocava, quan fa molt de temps que coneixia aquests canvis, i ha deixat als centres fer portes obertes sense tenir la informació de com serà el proper curs. Però fent això vostè no només incompleix la LOMLOE –que, per cert, Esquerra va aprovar–, sinó que vostè està perjudicant l'alumnat de Catalunya i l'està situant en inferioritat de condicions a l'hora, per exemple, de fer les PAU. Imposa quan diu a les entitats municipalistes que, amb acord o sense, vostè tirarà pel dret. I no posa recursos sobre la taula ni per a l'escola inclusiva ni per a la formació professional de qualitat ni per recuperar les condicions laborals del professorat, com li demanen els sindicats. Conseller, deurà convenir amb mi que el que toca ara és refer la confiança amb tothom, és restablir la capacitat negociadora i posar els recursos necessaris sobre la taula –que els pressupostos aprovats amb els comuns, per cert, no contemplen. I un o forma part de la solució o forma part del problema. I no sé si a dia d'avui vostè es veu capaç d'arribar a acords, d'asserenar els ànims i de garantir un bon curs 2022-2023. Però li hem de dir que, si aquesta setmana no recondueix la situació, si vostè no resol bé els diferents fronts que té oberts, vostè faria bé de deixar pas. Si no ho fa, sàpiga que l'hi demanarem. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Diputada, no és la primera vegada que demanen la meva dimissió. També la van demanar en la sisena onada. L'han demanat en covid, la meva dimissió, per mantenir les escoles obertes i segures. Llavors, el que estem fent ara és el que sempre hem dit que faríem, que és... El Departament d'Educació no s'ha aixecat mai de la taula. El Departament d'Educació... Jo estic molt satisfet de les converses iniciades per tal de trobar un acord. Volem aquest acord. I estem del tot disposats, com sempre hem estat, a donar resposta a les demandes de la comunitat educativa, però..., el que deia abans: venim d'una pandèmia, venim d'unes retallades, i no podem donar resposta a tot alhora. I, per tant, amb un nou pressupost el que hem fet és, des del primer dia, revertir retallades i donar resposta a demandes històriques. Per al proper curs, basem-nos en els fets. Per al proper curs tenim reducció de ràtios estructurals a les escoles catalanes; comencem per reduir la ràtio a infantil 3, menys alumnat i més mestres. Conversió de terços a mitjos, una demanda també històrica des de fa temps. Hem activat..., tenim planificat, calendaritzat, un macroprocés d'estabilització. Vostè no s'ajusta a la realitat quan diu que hem aturat el desplegament dels nous currículums. Hem definit uns nous currículums que el que fan és facilitar aquest desplegament progressiu i flexible per tal de que els centres educatius puguin fer tot el debat pedagògic. Ens importa molt la direcció cap a on anem, aquest horitzó, però també és important, a l'hora de definir aquesta direcció, que la velocitat sigui l'adequada. Hi estem d'acord. I, per tant, són currículums... No hem rectificat res, no hem canviat res. El que fan és adaptar-se als ritmes dels centres educatius. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les mesures urgents i estructurals relatives a l'energia. [[Pregunta al Govern sobre les mesures urgents i estructurals relatives a l'energia]] [[310-00228/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Silvia Paneque, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Molt bon dia, consellera. Aquestes setmanes hem vist com la Comissió Europea i el Consell de Ministres de Medi Ambient donen a conèixer mesures per disminuir la dependència respecte al gas rus i de solidaritat energètica amb Ucraïna. Està clar que la millor recepta per evitar aquesta fragilitat, aquesta dependència, és accelerar la transició energètica. Per tant, consellera, quines són les mesures urgents i estructurals que pensa emprendre aquest Govern davant aquest escenari?
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. Diputada Paneque, deixi'm fer-li una prèvia, eh? Davant de la situació d'aquesta crisi energètica de primer ordre, nosaltres pensem que totes –totes– les accions, ja siguin a curt termini o ja siguin més estructurals, el que han de tenir o el que han de complir per part de qualsevol govern –d'aquesta conselleria també, òbviament–, del Govern de la Generalitat, a qui li toquen les competències, bàsicament..., és posar l'energia al servei del bé comú, sense cap mena de dubte; posar l'energia al servei de l'interès general perquè no sigui sempre la ciutadania qui en pagui les conseqüències. Aquesta creiem que és la visió que ha d'imperar. De fet, en totes les administracions; en totes elles, d'acord amb les seves competències.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Silvia Paneque.
Consellera, som ben conscients de la globalitat del repte, però cal accelerar l'impuls del Govern en energies renovables, perquè la distància entre el que diuen i allò que fan és colossal. Vostès diuen: «El nou Govern ha accelerat la transició energètica amb determinació. Segons el balanç d'energia de l'Institut Català d'Energia, des del 2018, zero megawatts de potència nova en eòlica, quan en necessitem cinc mil el 2030. O setanta-un megawatts en fotovoltaica, quan en necessitem més de set mil per al 2030. Vostès diuen: «L'emergència climàtica no ens permet perdre ni un segon més. Fets: 212 projectes pendents de tramitar per la ponència de renovables, que han tingut aturada nou mesos. O un altre fet: l'últim parc eòlic que ha entrat en funcionament a Catalunya ho ha fet després de sis anys de tràmits. Resultat: fins a octubre del 2021 s'han presentat projectes per a 14.400 megawatts d'eòlica i fotovoltaica, molt a prop dels 15.400 necessaris el 2030 a Catalunya, segons dades seves, del Proencat, però no se n'ha tramitat gairebé cap. Consellera, vostè ens pot dir quants projectes i quants megawatts pensa autoritzar aquest Govern abans de finalitzar el 2022? Vostès diuen: «El biogàs és un bon exemple d'economia circular. Fets: la planta biogàs de la Galera, després de deu anys de tràmits, encara espera un últim permís per part del seu Govern. Consellera, abraci els fets. És hora de dir que la transició energètica no es mesura ni amb paraules ni amb declaracions. Es mesura amb megawatts, objectivables i quantificables. Som pràcticament on érem fa deu anys, i de motius ja no n'hi poden haver més, geopolítics i ambientals. Actuïn ja, consellera. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Urbana..., Rural.
Rural –rural. Gràcies, presidenta. Diputada, ho deia vostè, venim de deu anys d'aturada. Miri, en sis mesos hem passat de seixanta megawatts a informació pública a mil megawatts a informació pública; en sis mesos –o menys– tindrem ja l'energètica pública en procés, i estem estudiant, com bé sap, tot el tema de les centrals hidroelèctriques. Però deixi'm dir una cosa: el que és imprescindible ja és una reformulació del mercat energètic espanyol. Això sí que és imprescindible. Cal acabar amb l'oligopoli... [[Veus de fons.]] No, no diguin: «Ah! Perdonin, cal acabar amb l'oligopoli ja, acabar amb els beneficis que sempre són per als mateixos. I qui sempre paga, òbviament, en aquest cas, és la ciutadania. I què fan vostès, què fa el Govern espanyol, que és qui realment en té les competències? Doncs l'hi diré ben clar: no fan res, alguna operació de maquillatge petita, algun retoc, però cap d'agosarat. De fet, la ministra fa uns dies parlava d'un possible topall del preu del gas, i fa uns dies ella mateixa ja feia passos enrere. Miri, l'hi diré molt clar: el que ha de fer l'Estat és ja –ja– fixar el preu màxim del gas, perquè això tindria, evidentment, uns efectes importantíssims a curt termini. Nosaltres proposem també que l'Estat assumeixi el control i la gestió de les centrals hidroelèctriques de manera excepcional. Aquesta és una proposta que fem a l'Estat. També que l'Estat creï un fons per als ajuts directes als sectors més afectats, evidentment, i el desacoblament del gas del mercat elèctric. Calen mesures urgents, no mesures de maquillatge. Vostè no s'amoïni, que nosaltres estem concernits en la transició energètica. Ja n'hi he posat tres exemples, tres exemples concrets; tres exemples concrets escoltant, evidentment, el territori i tenint-lo al costat. Però ara calen mesures a curt, i aquestes només les pot fer el Govern de l'Estat. Els estem esperant. Espero –espero– que hi siguin. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre si el conseller d'Educació es continuarà enfrontant amb la comunitat educativa. Pregunta al Govern sobre si el conseller d'Educació es continuarà enfrontant amb la comunitat educativa [[310-00236/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Manuel Jesús Acosta, en nom del Grup Parlamentari de VOX.
Buenos días, conseller. ¿Hasta cuándo va a seguir usted enfrentándose a toda la comunidad educativa?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Diputat, nosaltres només ens enfrontem a gent com vostès, que volen destruir el model d'escola catalana. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Acosta.
Señor Gonzàlez, no hay peor sordo que aquel que no quiere oír. Usted ha conseguido un récord digno del mejor plusmarquista mundial de los cien metros lisos: en tan solo diez meses como conseller ha conseguido, se ha ganado las iras de los padres, alumnos, profesores y centros educativos. Vamos, que no ha dejado títere con cabeza. Es que no hay nadie, no puede encontrar a nadie que le respalde, que le aplauda mínimamente, salvo sus entusiastas compañeros de partido, claro está. No es de extrañar. Usted, en lugar de comportarse como un político con altura de miras en aras del bien común, actúa como un vulgar tertuliano incendiario. Además, se cree que está por encima de la ley: invita a no cumplir las sentencias judiciales que no le gustan, como, por ejemplo, la del veinticinco por ciento de enseñanza de español en las aulas. Su talante inquisitorial, caciquil, no es propio de un conseller. Usted no está dirigiendo Educació de forma ecuánime, contrastando pareceres, sino que obliga a adelantar el curso escolar unilateralmente, obviando, no teniendo en cuenta lo que le ha dicho el Consell Escolar en cuatro informes: que era conveniente debatir este tema, este asunto, antes de tomar una decisión final. Ha impuesto, además, un borrador de currículum –desastroso– sin consensuarlo con toda la comunidad educativa. Y, claro está, lógicamente, los profesores le han convocado una huelga sin precedente durante cinco días. Usted limita la libertad de escoger escuela, ya que no planifica las plazas escolares en virtud de la demanda de las familias; impone una partidista y tendenciosa educación sexual y afectiva sin el consentimiento de los padres; niega la libertad de escoger un modelo lingüístico; fulmina la calidad educativa –le recuerdo que la tasa, el índice de fracaso escolar en Cataluña es un 14,8, superior a la media de España–; ahoga usted a la escuela concertada; limita la pública; discrimina la educación diferenciada y la especial. Señor Gonzàlez-Cambray, por el bien de los niños, por el bien de la educación, por el bien de Cataluña, por el propio bien de su Govern, dimita de una vez por todas. Háganos el favor, dimita ya. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Que vostès parlin de diàleg quan en el model d'escola catalana tenim consens polític, social i pedagògic i vostès han d'anar als tribunals per intentar tenir la raó, em sembla una mica fora de lloc. Vostès, afortunadament, no tindran consens per destruir el model d'escola catalana, que és l'únic que els preocupa. Jo abans ho comentava, referim-nos als fets, referim-nos al que realment està passant. I el que està passant és que, amb la comunitat educativa..., ho farem des dels centres educatius i amb els centres educatius. L'objectiu d'aquest Govern, l'objectiu d'aquest Departament d'Educació, és transformar i millorar el sistema educatiu amb equitat. I abans li posava alguns exemples de les coses que passaran el curs vinent i que no havien passat fins ara. Abans parlàvem també de la gratuïtat per a les famílies de l'infantil 2. També d'una distribució..., ens creiem l'equitat. Ens creiem que no volem escoles segregades. I, per tant, una altra mesura per al curs vinent és que farem una..., per primera vegada acompanyarem amb recursos econòmics per garantir una distribució equilibrada de l'alumnat en centres finançats amb fons públics, a l'entrada del sistema –a infantil 3– i a primer d'ESO. Amb el tema de llengua, vostès segueixen inventant un problema on realment no existeix ni ha existit mai. I el que farem amb el tema de llengua és el que hem fet sempre: consens polític, consens social i consens pedagògic. I per això ahir el Govern va iniciar la consulta pública per tal de disposar d'un marc normatiu que ens refermi el model d'escola catalana i que protegeixi jurídicament els projectes lingüístics dels nostres centres educatius. Com a professor d'institut des de l'any..., he estat en diferents etapes professor d'institut, però el 2011 estava com a professor d'institut, fins al 2015, i patia les retallades des de l'aula. Entenem el malestar. Entenem que tenim molt camp per córrer i millorar el sistema educatiu català, però han d'entendre que això no es pot fer d'un dia per l'altre. Hem de començar a desplegar millores una després de l'altra. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la càrrega fiscal que suporten les famílies. [[Pregunta al Govern sobre la càrrega fiscal que suporten les famílies]] [[310-00233/13]] Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Bon dia, conseller Giró. Admetem que els responsables econòmics dels diferents governs que hi ha a Espanya tenen actualment una situació complicada, amb una inflació disparada, amb els efectes derivats de la invasió d'Ucraïna en termes de preus i, sobretot, en l'aspecte de l'increment del preu dels carburants. Vostès tenen una responsabilitat..., no tota, però tenen una responsabilitat a l'hora d'intentar mitigar els efectes d'aquesta crisi per a les famílies catalanes. Senyor conseller, tenen vostès pensat prendre alguna mesura per intentar pal·liar els efectes d'aquesta crisi?
Per respondre, té la paraula el senyor Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda.
Sí; gràcies, presidenta. Nosaltres, senyor Martín Blanco, seguirem treballant perquè Catalunya pugui desfer-se d'una fiscalitat expropiada com la que ara pateix i assolir una fiscalitat apropiada com la que mereixem. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Nacho Martín Blanco.
La veritat, conseller, és que la seva resposta és molt insatisfactòria, sobretot perquè demostra que és vostè un polític, amb tot el respecte, que no assumeix les seves responsabilitats. Vostès, com a govern de la Generalitat, tenen una responsabilitat en l'ofec fiscal que pateixen les famílies catalanes. Vostès parlen molt de l'espoli fiscal i l'atribueixen al Govern d'Espanya. És al contrari: si hi ha algun espoli, és el que patim els ciutadans de Catalunya per l'acció dels successius governs de la Generalitat. Els ciutadans de Catalunya som els espanyols que més impostos paguem, amb molta diferència. Som els espanyols que paguem més impostos propis. Som els espanyols que paguem tipus en impostos –com el de successions i donacions o com el de transmissions patrimonials– més alts de tot Espanya. I això no és responsabilitat de Madrid, senyor conseller. Jo li demano una política per a adults, una política responsable, una política madura, que assumeixi les responsabilitats de cadascuna de les administracions públiques. I vostès no estan assumint la seva responsabilitat, quan aquí en seu parlamentària els preguntem per les seves decisions i l'única cosa que fan és responsabilitzar Madrid de tot. El que passa actualment a Catalunya, l'infern fiscal que patim els ciutadans a Catalunya, no és fonamentalment culpa de Madrid, sinó que és fonamentalment culpa del Govern de la Generalitat. Miri, senyor conseller, nosaltres, des del Grup Parlamentari de Ciutadans, vam presentar, la setmana passada, una proposició de llei per deflactar l'IRPF. La deflactació de l'IRPF fonamentalment suposaria un alleugeriment de la càrrega per a les famílies, i vostès s'hi podrien sumar. Jo li proposo que vostès s'hi sumin, i nosaltres ens sumarem a un decret que haurien de presentar vostès la setmana que ve –tant que els agrada governar a través dels decrets...–, un decret que elimini tots els impostos propis de la Generalitat i abaixi, bonifiqui, el de successions i donacions. Miri, senyor conseller, els catalans mai no deixarem de ser espanyols, mal que li pesi. Ara, el que sí que podem fer, o poden fer vostès, és que els catalans deixem de ser els espanyols que més impostos paguem. Gràcies, senyor conseller. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. En primer lloc, senyor Martín Blanco, li diré..., perquè ahir vaig tornar a llegir que tenim divuit o dinou impostos propis. És fals, tenim deu impostos propis. I ho dic perquè hi ha algú que insisteix molt en això, i el que compta són impostos que estan anul·lats pel Tribunal Constitucional, que no s'apliquen fa anys, i alguns que no s'han aplicat mai, com el de dipòsit bancari, i encara es continuen sumant quan fan aquesta crítica sobre l'infern fiscal. Que em sorprèn molt que vostè, com tots els representants de la dreta espanyola, parli sempre de l'infern fiscal i no es preocupi del paradís fiscal que hi ha al centre d'Espanya. Em sorprèn, sincerament. També li he de dir una cosa. Miri, fa tres mesos, només fa tres mesos, aquest Parlament va aprovar una llei d'acompanyament on hi havia una rebaixa de l'impost de la renda per al vuitanta per cent dels catalans. Aquesta rebaixa la vam fer en aquest Parlament fa tres mesos, per al vuitanta per cent dels catalans. I aquest conseller seguirà treballant, i tot aquest Govern, per intentar tenir aquesta fiscalitat apropiada que li deia i superar la fiscalitat expropiada que estem patint amb tot el que estem patint des de fa molts anys. Miri, al final, per moltes voltes que li doni, només hi han dos sistemes fiscals: un que inverteix en el territori on es recapten els impostos i un altre en el que es confisca tot allò que es recapta. Només hi han aquests dos sistemes, senyor Martín Blanco. I nosaltres el que hem de fer és treballar per assolir la plena sobirania fiscal i política del país. Gràcies. [[En el sector del públic, unes quantes persones despleguen uns cartells. Aplaudiments i remor de veus.]]
Si us plau, han d'abstenir-se d'entrar a l'hemicicle... [[Remor de veus.]] Si us plau, els convido a que es mantinguin a la zona prevista per al públic. [[Pausa i remor de veus.]] Si us plau. Els demano, si us plau, que abandonin l'hemicicle perquè puguem continuar amb la sessió de control. [[Pausa.]] Suspenc la sessió dos minuts. Gràcies.
Reprenem la sessió. [[Pregunta al Govern sobre l'activitat sense autorització ambiental de l'empresa Lafarge Holcim a Montcada i Reixac]] [[310-00229/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'activitat sense autorització ambiental de l'empresa Lafarge Holcim a Montcada i Reixac. Formula la pregunta el diputat senyor Lucas Ferro, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, la cimentera Lafarge, de Montcada, opera avui sense cap autorització ambiental, i ho fa amb la complicitat del Govern de la Generalitat. Una cimentera, ubicada en un nucli urbà, que actua com a incineradora de residus, posant en risc la salut dels veïns, que fa anys que demanden que intervingui el seu departament, però la Generalitat fa anys que actua com a bufet d'advocats de Lafarge. Cada vegada que la justícia ha declarat nul·la l'autorització ambiental de l'empresa, la Generalitat li ha fet una autorització a mida per incomplir les sentències. Fins al punt que avui la justícia sentencia que totes les autoritzacions són nul·les i investiga les possibles responsabilitats penals de la pròpia Generalitat. I, per a sorpresa de tots, en el darrer Ple el conseller Torrent, del seu Govern i del seu partit, va dir que, a pesar de no tenir autorització ambiental –i ho cito textualment–, l'activitat segueix continuant gràcies als títols administratius que ha atorgat. Li faig la següent pregunta: ha habilitat el seu departament la continuïtat de l'empresa sense autorització ambiental? Quina opinió li mereix, com a consellera d'Acció Climàtica, que hi hagi una empresa que està operant sense autorització ambiental? I, sobretot, quin és el pla de la seva conselleria per complir la sentència? [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. Diputat Ferro, de fet, vostè n'ha parlat, eh? Fa..., diria que a l'última sessió de control al conseller Torrent també se li plantejava aquesta pregunta, i jo l'hi torno a dir: el Govern de la Generalitat té, com no pot ser d'altra manera, el ferm compromís de resoldre, evidentment, aquesta qüestió. Una qüestió que no és d'ara, sinó que, com molt bé sap, és una qüestió que ve de lluny. El que volem, sens dubte, és trobar solucions; sempre hem de trobar solucions. I també el que hem d'aconseguir és que no es qüestionin drets, ni els drets laborals ni els drets ambientals. Aquesta és la qüestió, i en això estem concernits.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Lucas Ferro.
Però és que avui, consellera, ja s'estan vulnerant drets, com el dret a la salut dels veïns del barri de Can Sant Joan. I el que li demanem, com a consellera d'Acció Climàtica, és que escolti l'Ajuntament de Montcada, escolti els veïns del barri de Can Sant Joan, que fa anys que reclamen que hi intervingui el seu departament. Dues qüestions fonamentals: prou de tripijocs jurídics, no segueixin jugant amb el dret a la salut dels veïns i veïnes de Montcada. I la segona qüestió: lideri vostè, com a consellera d'Acció Climàtica, una resposta justa per als treballadors de l'empresa i per als veïns. És allà on ha d'estar el seu departament, i no fabricant autoritzacions ambientals a mida. Vagi a Montcada, reuneixi l'ajuntament, els veïns i els treballadors de l'empresa, i lideri una transició justa per evitar que siguin els de sempre els qui paguin els plats trencats del seu Govern. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Senyor Ferro, d'entrada, aire net, òbviament, per a tothom, com no pot ser d'altra manera, eh? Vostè sap perfectament que l'autorització ambiental de l'establiment de Lafarge ha estat objecte de diversos –molts– recursos administratius, i, de fet, hi han recaigut també diverses sentències. Ara bé, jo crec que, en cap cas –i cal deixar-ho clar–, cap d'aquestes sentències ha estat perquè es tractés d'una activitat inviable –això és així, cap d'aquestes sentències– en aquell emplaçament o que generés algun problema mediambiental. Això ho hem de dir alt i clar, perquè és de justícia dir-ho. Tampoc és certa l'afirmació que l'activitat es desenvolupa sense autorització ambiental. Això no és cert. Hi ha una primera sentència, una primera sentència que va ser ferma, la del juliol de 2020, on s'obligava la Generalitat a tancar l'activitat de l'empresa, però el propi TSJ, en aquest cas, va condicionar el tancament de la fàbrica a que la segona sentència esdevingués ferma. Aquesta era la condició que hi va posar el tribunal. És a dir, la Generalitat, en aquests moments, no té absolutament cap mandat de tancar l'empresa, malgrat que l'Ajuntament de Montcada va demanar al TSJ, en aquest cas, la clausura de la instal·lació, que això sí que és cert. I, evidentment, hi ha una segona sentència que encara no és ferma a dia d'avui. És a dir, que, en aquest cas, Lafarge té un títol que habilita l'exercici de la seva activitat. En aquests moments es troba en tramitació una nova autorització, que, si no recordo malament, és del novembre del 21. S'estan demanant..., estem demanant també informes als diferents vectors que han d'informar de l'esmentada sol·licitud, entre ells l'Ajuntament de Montcada. I, davant d'aquest embolic jurídic i administratiu, deixi'm dir que el Govern el que fa és procurar que l'activitat no generi problemes de salut als veïns, i això és així, no es genera aquesta problemàtica. Fins a dia d'avui l'empresa ha passat tots els controls mediambientals als quals està sotmesa.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el projecte Midcat. [[Pregunta al Govern sobre el projecte Midcat]] [[310-00235/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Montserrat Vinyets, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Bon dia. El Govern ha fet arribar un document als grups parlamentaris amb el títol «La resposta del Govern de la Generalitat als impactes derivats de la crisi d'Ucraïna, on té un apartat en tema energètic que diu textualment –ho llegeixo–: «La vertebració d'un corredor de gasos renovables mitjançant l'extensió de la infraestructura Midcat, la qual hauria de tenir una línia d'hidrogen. Després de Hard Rocks, ampliacions a l'aeroport, Jocs Olímpics d'hivern..., consellera, pretén ara desenterrar un projecte, com és el projecte del Midcat, fet des dels despatxos de Madrid sota la tutela d'Enagás?
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica Alimentació i Agenda Rural.
Gràcies, presidenta. Diputada, en primer lloc, ja ho hem parlat abans, eh?, l'emergència, en aquests moments, energètica, és extremadament greu, i ens ha de fer replantejar, com no pot ser d'altra manera, accions a curt, accions a mitjà i accions a llarg termini. Davant aquesta emergència que vivim, per nosaltres és imprescindible fixar un topall màxim al preu del gas, perquè pensem que és útil, però també hem de pensar en mesures estructurals, eh? En aquest cas, una d'elles podria ser, evidentment, el Midcat, lligada a una necessària transformació energètica amb les renovables com a protagonistes. Aquesta és la situació a dia d'avui.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Montserrat Vinyets.
Miri, consellera, el que no pot fer és parlar d'emergència climàtica i al mateix temps defensar una infraestructura com és el Midcat, i menys justificar fer aquesta infraestructura en base a la guerra d'Ucraïna. És un projecte que en el seu moment, el 2011, ja va trinxar part del Vallès fins a arribar a Hostalric. Va suposar una despesa milionària i va acabar parat precisament per la mobilització popular i perquè les instàncies europees mateixes no ho van veure clar. Si el 2011 era un projecte innecessari, avui és un absolut despropòsit, fer una canonada que vagi d'Hostalric als Pirineus. Cal abandonar, si us plau, els projectes que promouen els combustibles fòssils, perquè són un atac directe als acords de París sobre el canvi climàtic. El lobby gasístic, el Govern espanyol, Foment, han fet molt bé la seva feina, pel que veiem. Quan era un projecte que estava quasi definitivament enterrat precisament per aquesta mobilització popular, ara s'aprofita la situació d'una catàstrofe, d'un desastre, per tornar-lo a posar sobre la taula. I això té un nom, i es diu «doctrina del xoc, i es tracta d'aprofitar situacions concretes per posar sobre la taula projectes innecessaris que només busquen un objectiu: atraure diners públics –en aquest cas, més de 3.000 milions d'euros– en mans privades. El projecte vol afavorir continuar consumint recursos fòssils, i ho embolcallen amb una operació cosmètica –de les que vostè abans parlava, de maquillatge–, amb que també s'aprofitarà per portar hidrogen verd. Això no ens ho empassarem. El país, aquest país, ja ha patit un projecte, el projecte Castor, de Florentino Pérez, que ens ha costat molts milions. Aquesta vegada no deixarem que es torni a fer una altra cosa de la mateixa característica. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera Jordà.
Diputada, vostè continua, com sempre, amb el no, amb el «no a tot. Jo no he dit que sí a això; he dit que «sí, replantejat. I li diré per què: perquè alguna cosa haurem de fer. En qualsevol cas, de les mesures a curt ja n'hem parlat, no les repetiré. I el Midcat és damunt la taula, però és damunt la taula també per replantejar-lo, en aquest cas, eh? Ser sobirans energèticament, cosa que volem i desitgem –també espero que ens hi ajudin, perquè de moment tot és no, no, no, no, no–, no vol dir no estar connectats a Europa. Això és una evidència. Miri, el Midcat pot ser una infraestructura d'interconnexió importantíssima amb Europa i de transició energètica. I la seva connexió suposaria, òbviament, la vertebració d'un corredor mediterrani de gasos renovables. Aquesta és la situació. A més, suposaria una infraestructura estratègica quant a la seguretat de subministrament, que sap que això no sempre està assegurat. Ara bé, la recuperació del Midcat és un sí absolutament condicionat. Condicionat a què? Miri, d'entrada, no seria útil si no ens relliga amb França –això, d'entrada– i si no existeix una planificació global de la infraestructura, incloent-hi l'Estat francès. Aquesta és una. Segona, ha de contemplar sí o sí una línia d'hidrogen, també és importantíssim. I tres, només té sentit –només té sentit– si forma part d'una aposta de la Comissió Europea i és també Europa qui, evidentment, ho finança. Som conscients que ens cal avançar en la implantació de renovables, però de moment, que jo sàpiga, els electrons no volen. Aquesta és la situació, que els electrons no volen. I, com que no saben volar, necessitem un país ben connectat, i el necessitem en xarxa. Jo espero que vostès formin part també de la solució, perquè no estem en una situació normal, estem en una situació excepcional, i que no siguin sempre els del «no a tot. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la política d'impostos del Govern per a autònoms i petites i mitjanes empreses davant l'escalada de preus]] [[317-00129/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Alejandro Fernández, del Grup Mixt.
Gracias, presidenta. ¿Bajará o suprimirá impuestos de competencia autonómica para aliviar a familias, pymes y autónomos en la actual escalada de precios?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. El Govern de Catalunya està amatent a les decisions que prenguin la Comissió Europea i el Consell Europeu aquesta setmana; també a les decisions que prengui el Govern de l'Estat, que és qui té, doncs, capacitat normativa sobre el vuitanta-cinc per cent dels ingressos de la Generalitat de Catalunya. I, a partir d'aquí, considerarem la presa de decisions. Però el que necessitarem, sobretot, és articular una resposta des de les finances públiques, que passarà per augmentar la capacitat de despesa de la Generalitat en un moment en què també cauran els ingressos, fruit de l'impacte econòmic i social de la guerra.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Fernández.
Gracias, presidenta. Le he preguntado si bajaría usted los impuestos a familias, autónomos y pymes para aliviar la insoportable escalada de precios, y, como era de prever, me ha contestado usted con evasivas y sin asumir su responsabilidad. Más impuestos que nunca en el peor momento posible es su inmoral receta, lo que nos lleva a concluir que menos mal que no tiene las competencias de un estado, porque, viendo sus tendencias populistas, harían lo que todo populista hace: incrementar aún más la inflación para acabar con corralitos –tenemos precedentes dramáticos de esas prácticas. Siguen ustedes siendo rehenes de su retórica revolucionaria alérgica a las reformas. Dieciocho impuestos propios, tiene Cataluña –diga lo que diga el señor Giró–; la Comunidad de Madrid, cero –dieciocho a cero. El IRPF más alto de España, el impuesto de sucesiones más caro de España. Y, en plena escalada del precio de los carburantes, la desfachatez del impuesto del CO2, que no castiga al que más contamina, sino que castiga a los que menos tienen y no pueden permitirse el lujo de exquisiteces «ecopijas. Han decidido no hacer nada, y, en lugar de reducir organismos públicos inservibles, crean nuevas agencias, nuevas embajadas, incrementan la propaganda institucional. Su Gobierno vive en la opulencia, mientras ahogan a los catalanes a tasas e impuestos. Les piden a les familias catalanas un esfuerzo, pero son ustedes incapaces de apretarse lo más mínimo el cinturón. Yo no sé qué maldición bíblica nos ha tocado a los catalanes: aguantarles a ustedes y a Pedro Sánchez a la vez es mucho más de lo que podemos soportar. Dejen de jugar al gato y al ratón con sus falsas mesas de diálogo y ayuden de una vez por todas a las personas. La gente ya no aguanta más, la situación es insostenible. Por nuestra parte, por lo menos, queda claro que hay otra manera de hacer las cosas. Muchas gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, vostès, en un context de creixement econòmic, tenen una proposta: abaixar impostos; en un context de crisi econòmica provocada per la covid, tenen una recepta, que és abaixar impostos; en un context de crisi social i econòmica provocada per una guerra, la mateixa recepta, abaixar impostos. A vostès no els importa..., o el que els motiva a demanar abaixar impostos no és ni la situació de crisi ni la situació de creixement ni les emergències sanitàries. Vostès sempre tenen la mateixa recepta independentment del que estigui passant, que és abaixar impostos. Aleshores, digui'm, senyor diputat, com podem finançar els serveis públics que vostès reclamen a cada sessió de control, si renunciem a ingressos públics i si vostès estan en contra d'incrementar l'endeutament de la Generalitat. Són matemàtiques, senyor Fernández. Són matemàtiques. Perquè el populisme és pensar que pots renunciar a ingressos i augmentar despeses a la vegada sense endeutar-te, això sí que és populisme. Per tant, vostès, que tenen sempre la mateixa recepta independentment dels símptomes que estiguin passant, demostren que clarament vostès estan guiats per una posició clarament fonamentalista en aquest tema. Per tant, nosaltres què farem? Adaptar la situació financera de la Generalitat a cada moment concret. És evident que ara no és un moment per incrementar la pressió fiscal –és evident–, però també és tan evident com això que hi haurà un augment de la despesa pública, que en un moment de contracció econòmica tindrem menys ingressos sense tocar impostos i que, per tant, necessitarem marge de dèficit, necessitarem marge d'endeutament, que vostès tampoc volen. Per tant, senyor Fernández, crec que el populisme vostè el troba cada matí quan es mira al mirall, en matèria econòmica i fiscal. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si el Govern complirà la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que obliga a fer el vint-i-cinc per cent de les classes dels centres educatius en castellà]] [[317-00133/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Carlos Carrizosa, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Señor president, ¿van a cumplir ustedes la sentencia que obliga a incluir el mínimo del veinticinco por ciento de español en la enseñanza en Cataluña?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, com ja li he respost altres vegades, nosaltres el que farem és defensar els acords d'aquest Parlament, el model d'escola catalana en aquest Parlament, aprovat per les lleis..., per exemple, la llei d'educació de Catalunya. I, en aquest sentit, hem anunciat que farem un desplegament normatiu, en forma de decret, de l'apartat lingüístic per seguir preservant un sistema que genera consens polític, consens educatiu, consens pedagògic i consens acadèmic i social. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carrizosa.
Ustedes, señor Aragonès, han montado en la enseñanza para hoy una huelga de arriba abajo. Han desdibujado a propósito las reivindicaciones de toda la comunidad educativa. Han confundido deliberadamente, con su actitud de insumisión a los tribunales, a toda la comunidad educativa, y están tratando de canalizar el descontento de toda la comunidad educativa, a la que el señor Cambray ha soliviantado en tiempo récord. Movilizan sus tentáculos de control y sindicatos afines para escenificar el apoyo de los sectores más ultranacionalistas a los postulados de su Gobierno. Y, mientras tanto, señor Aragonès, su modelo educativo se ha fosilizado, ha quedado atrás, necesita una refundación completa. Necesita trilingüismo en catalán, castellano e inglés; fuera los barracones de una vez; gratuidad de la enseñanza de cero a tres; mejor formación para los docentes, inicial y continua; capacitación de los docentes para impartir clases en lengua inglesa; cese del acoso ideológico a la escuela concertada y a la educación especial; aumentar las plazas de FP; aumentar el número de becas y disminuir las tasas en las universidades. Déjense ya de victimismo y de cortinas de humo y planteamientos carcas. Hagan normal en las aulas lo que ya lo es en la calle y lo que pide todo el mundo para la educación de sus hijos: una educación de calidad. Trabajen para que los catalanes tengamos de una vez un modelo educativo del siglo XXI. Y le digo una cosa, presidente Aragonès: seguramente para esa reforma, de esa entidad, para buscar esa calidad en la enseñanza catalana, no le va a servir el señor Cambray. Casi le aconsejaría que busque, compare y, si encuentra otro conseller mejor, que seguro que es así, cámbielo. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
El que necessita l'escola catalana és que, des de posicions polítiques, deixin tot el dia d'estar intervenint en els criteris pedagògics dels mestres. Això és el que necessita l'escola catalana. Vostès ho porten fent des de la seva fundació. El seu objectiu fundacional com a partit polític ha estat acabar amb el model d'escola catalana. I no se'n sortiran. No se'n sortiran, perquè davant hi ha un gran consens de quin és el model també lingüístic de l'escola catalana. I seguirem treballant en aquest consens i millorant-lo en tot el que es pugui, evidentment –millorant-lo en tot el que es pugui. De totes les intervencions que vostès han fet sobre àmbit educatiu en tot el temps que he tingut l'oportunitat d'escoltar-los al Parlament de Catalunya, gosaria dir que més d'un vuitanta per cent han estat sobre la situació de la llengua. Sobre les situacions o els reptes que tenim avui mateix, sobre com afrontem la desigualtat d'oportunitats, com afrontem la segregació escolar, com estenem el que són les oportunitats educatives al conjunt del territori independentment de les condicions econòmiques de les famílies..., vostès, d'això, en parlen poc. Aquest és un govern que està portant a terme transformacions en l'àmbit educatiu. I ho volem fer amb el màxim diàleg amb la comunitat educativa. I aquesta setmana estem en reunions precisament amb el comitè de vaga de les mobilitzacions de la setmana passada. Però el que és important és posar els alumnes al centre, posar els alumnes al centre de tota decisió, i treballar sempre perquè surtin de l'escola amb el màxim de competències i el màxim d'alumnes per lluitar contra la iniquitat social que reprodueix el sistema educatiu, perquè no té prou recursos, tot i que hem augmentat els recursos en els darrers anys fins a 6.700 milions d'euros en el conjunt del pressupost del Departament d'Educació. El proper curs hi haurà la gratuïtat de l'I2. Farem millores en l'àmbit del calendari escolar i resoldrem els dubtes i els neguits que pugui provocar, perquè estem per millorar el sistema educatiu i no per intentar dividir la comunitat educativa per raó de llengua, que és el que vostès intenten fer.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les comarques que participaran en la consulta sobre els Jocs Olímpics d'hivern]] [[317-00131/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Jéssica Albiach, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes i a tots. President, seré molt concreta. Quines comarques participaran a la consulta dels Jocs Olímpics d'hivern prevista per a aquesta primavera? Gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Doncs, seguint el mandat del Parlament, hi haurà una consulta. La proposta del Govern és que siguin les sis comarques de la vegueria de l'Alt Pirineu i Aran. El Parlament va aprovar una moció perquè s'obrís un procés per arribar a un consens sobre com hi poden participar altres tres comarques. Estem en converses per veure quin ha de ser el paper d'aquestes tres altres comarques en el procés participatiu relatiu als Jocs Olímpics d'hivern.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Albiach.
Gràcies, president. Per tant, no em concreta si podran votar el Berguedà, el Solsonès i el Ripollès. I això vol dir que a la votació d'aquesta tarda, la votació sobre el decret de la modificació de la llei de consultes, els diputats i les diputades d'aquesta cambra votarem a cegues, perquè no sabrem sobre quins territoris volen vostès aplicar aquesta llei. Jo no sé si ho recorda –sembla que sí, perquè vostè mateix m'ho ha dit– que aquest mateix Parlament va aprovar per una majoria àmplia i amb els vots d'Esquerra Republicana el següent text: «El Parlament de Catalunya insta el Govern a consensuar amb les comarques del Berguedà, el Solsonès i el Ripollès la seua incorporació al procés participatiu. Sí, però també a la consulta popular anunciada pel Govern per a aquesta primavera. Per tant, és que ho veiem claríssim. És clar i català. Si el Solsonès, el Berguedà i el Ripollès volen votar, han de poder votar, president. I vostès han de complir aquest mandat al que vostès feien referència. I per això també em voldria dirigir a Junts i a la CUP, perquè vostès han dit obertament que sí que volen que aquestes tres comarques hi participen, a diferència d'Esquerra Republicana, que l'hem escoltat dir una cosa i la contrària. I jo el que vull dir és que aquesta tarda tenim una votació i aquestes hores són precioses per intentar aclarir si definitivament aquestes tres comarques podran votar o no. Perquè de moment el que estem veient és que, una vegada més, doncs, sobre aquest tema el que tenim és un cert desgavell: desgavell en la consulta, però també desgavell per la manca d'informació al voltant dels Jocs Olímpics; desgavell perquè n'hi ha més de dos-cents científics que ja estan dient que no són sostenibles, i desgavell perquè, si abans no tenia sentit, aquest macroprojecte, ara, que a l'emergència climàtica se li suma també la crisi energètica, encara té menys sentit, president. Per tant, és un macroprojecte que ja els dic que naix fracassat. I, ja per acabar, jo crec que vostès han de fer una reflexió com a govern i pensar com volen ser recordats; si volen ser recordats com el govern dels macroprojectes fracassats o si volen ser recordats com el govern de la transició ecològica i del canvi de model productiu que Catalunya necessita. I això només depèn de vostès i de les seues accions. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyora diputada, jo tinc la impressió que a vostè no li importen els territoris de la consulta... [[Alguns diputats fan unes observacions de dissentiment.]] Simplement vostès estan en contra –i és una posició legítima–..., estan en contra d'aquest projecte. [[Jéssica Albiach Satorres intervé sense fer ús del micròfon.]] També, ja ho ha dit. I, per tant, doncs, evidentment, el que volen és que aquest projecte no tiri endavant, i els hi és relativament igual els territoris que hi participen. En tot cas, vostè ha dit: aquest Govern, per què ha de ser recordat? Doncs serà recordat per moltes coses. Nosaltres treballarem perquè totes siguin coses bones. Defensarem aquest projecte. Creiem que és un projecte important. La meva pregunta és: vostès, en els governs en els que participen, com condicionen les decisions d'aquests governs respecte a la participació als Jocs Olímpics? Ho dic perquè el Govern de l'Estat està a favor d'aquest projecte. Si és tan dolent, aquest projecte, com és que vostès continuen al Govern de l'Estat, que dona suport entusiasta a aquest projecte? Pregunto. Si aquest projecte és tan dolent, com és que, a la taula de participació institucional, l'Ajuntament de Barcelona hi és present, en aquest projecte? Pregunto. Per tant, probablement és més una posició de partit que no una posició presa amb responsabilitat. La nostra responsabilitat és aprofitar les oportunitats que, si són coherents amb els valors que defensem, poden suposar per a totes les comarques de Catalunya, també per a les comarques del Pirineu. Crec que hem d'escoltar el conjunt de la Catalunya sencera, també les comarques del Pirineu. Per això nosaltres volem donar veu principalment a les comarques afectades, les que el seu futur pot veure's millorat amb aquesta proposta, que jo estic convençut que millora, que millora les condicions de vida actuals de la ciutadania del Pirineu. Per tant, nosaltres seguirem parlant amb el territori. El Parlament ens va demanar que treballéssim per consensuar; per consensuar s'han d'escoltar diferents opcions i discutir. En aquests moments és el que estem fent. I, evidentment, prendré una decisió com a president, que és a qui correspon si el decret llei avui a la tarda, doncs, es convalida, sobre quin serà l'àmbit territorial de la consulta. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el dret de vaga i les reivindicacions i propostes del sector educatiu, el cessament del conseller d'Educació, el garantiment de la no aplicació de la sentència que obliga a fer el vint-i-cinc per cent de les classes en castellà, i les propostes fetes al comitè de vaga del sector de l'ensenyament]] [[317-00134/13]] Formula la pregunta la senyora Nogay Ndiaye, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bon dia. Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Senyor president, vostè, que deia ser el president de les quatre revolucions –la revolució verda, la feminista, la democràtica i la social–, ha esdevingut el president dels Jocs Olímpics d'hivern, del Barcelona World o de la Fórmula 1, sempre disposat a aliar-se amb els seus promotors, i que, en canvi, dona l'esquena a la comunitat educativa, a la vaga educativa i a les seves propostes per reforçar l'escola pública catalana. President, reconeixerà el comitè de vaga i les seves reivindicacions i propostes? Senyor president, ara que el seu conseller ha demostrat, després de la primera trobada, ser incapaç d'arribar a cap acord amb el comitè de vaga –o, si més no, si no arriba a acords en base a les propostes de la carta sindical en la propera reunió que tindrà lloc demà–, està disposat a cessar el seu conseller d'Educació o continuarà posant-se de perfil? Senyor president, a més de sumar-se a la vaga per l'escola en català, garantirà que no s'apliqui la sentència del vint-i-cinc per cent i blindarà la immersió? Assumirà la responsabilitat en la defensa de la immersió en llengua catalana a la nostra escola? I, per últim, ha comentat que vostè està participant en les reunions amb el comitè de vaga. Podria dir quines són les propostes que ha posat a sobre de la taula aquest comitè de vaga? Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyora diputada, malauradament, no tindré temps per poder respondre a totes les preguntes que m'ha formulat. En tot cas, respecte a la vaga de la setmana passada a les escoles catalanes, nosaltres respectem el dret a vaga de qualsevol col·lectiu laboral, només faltaria. En segon lloc, escoltem les propostes i reivindicacions. Crec que hem de diferenciar algunes de les reivindicacions que fan referència a decisions que ha pres aquest Govern, com, per exemple, l'avançament del calendari escolar. Aquesta és una bona decisió. És una decisió que permet tenir més equitat en el conjunt dels alumnes, perquè, en aquests moments, els alumnes que no poden fer activitats extraescolars i de lleure educatiu a l'estiu tenen menys qualitat educativa que els que sí que ho poden fer. Llavors, aquí hem d'eliminar les diferències per capacitat econòmica a les famílies. Aquesta és la raó per avançar el calendari escolar, que, per cert, a la majoria de territoris de l'Estat s'avança..., també hi ha un calendari escolar que comença abans. Per tant, nosaltres també ho podem fer i ho podem organitzar. Hi ha tota una altra sèrie de reivindicacions que formen part de dinàmiques que venen de fa anys, del temps de les retallades, que s'han començat a revertir i que el Govern està compromès, també, a anar resolent en la mesura de la capacitat pressupostària que anem tenint. I bona mostra en són les mesures que ja hem anat prenent fins al moment: d'augment del personal, de reducció de ràtios a I3 en el proper curs o de canvis en els criteris de substitució. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la diputada Nogay Ndiaye.
Bé, senyor president, no m'ha contestat una de les principals preguntes. Vostè està disposat a cessar el seu conseller d'Educació en vista que no ha arribat a cap consens amb el comitè de vaga o, si més no, si no arriba a cap consens en la propera reunió que tindrà lloc demà? I, per altra banda, la darrera pregunta que li havia fet, si coneix vostè les demandes del comitè de vaga. N'hi faig un breu resum: educació pública cent per cent, democràtica, en català, inclusiva; retirada del nou currículum aprovat sense cap tipus de consens amb la comunitat educativa; FP pública i de qualitat; equiparació salarial entre el personal docent de secundària i d'FP; reversió de les retallades; supressió del decret de plantilles i del calendari; estabilització del personal interí i assumpció de responsabilitats en la defensa del català a la nostra... [[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els darrers mots de la intervenció de l'oradora. Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, no cessaré el conseller Cambray. Perquè, fins i tot en la darrera frase que vostè ha pronunciat, que és «assumpció de responsabilitats davant la decisió del TSJ..., què va contestar la Generalitat de Catalunya quan van dir: «Qui és el responsable davant d'aquesta decisió? El conseller Cambray. Ell n'ha assumit la responsabilitat. Per tant, no serà cessat. Hi mantinc la confiança. I hi mantinc la confiança perquè està portant a terme també unes negociacions amb el comitè de vaga. Hi ha hagut una reunió del comitè de vaga. Si per cada reunió... Aquesta setmana hi ha hagut una reunió amb les organitzacions. Si per cada reunió que no hi fem acords haguéssim de plegar, en aquest Parlament no hi quedaria ningú. Per tant, deixem que es treballi amb el comitè de vaga. Hi ha propostes que es fan que ja estem aplicant. Hi ha propostes que són raonables i que podem fer de cara al futur, també. Però, sobretot, posem al centre l'alumnat –posem al centre l'alumnat. El que cal és resoldre els reptes que tenim en l'àmbit educatiu, i, en aquest sentit, el Govern hi està plenament compromès. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures previstes per a posar fi a l'onada de robatoris, assassinats i violacions]] [[317-00135/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Ignacio Garriga, en nom del Grup Parlamentari de VOX.
Señor Aragonès, y sin que sirva de precedente, coincido con la señora Artadi y le planteo la siguiente pregunta: ¿piensa hacer algo para acabar con la oleada de violaciones, robos y asesinatos en Cataluña?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Aquest Govern està plenament compromès amb la seguretat de la ciutadania. La primera seguretat que s'ha de garantir és la seguretat material i econòmica. Després, també la seguretat que es veu qüestionada per elements estructurals de la nostra societat que cal canviar. Si es produeixen agressions sexuals i violacions, és, també, perquè hi ha anys d'història d'un patriarcat que condiciona els comportaments, i també cal fer canvis estructurals en aquest sentit. Per tant, el Govern està plenament compromès amb la seguretat. Hem incrementat el nombre d'efectius de Mossos d'Esquadra, tenim un horitzó de 22.000 –és una xifra històrica. I seguirem treballant perquè hi hagi una policia, com és, al servei de la població i de la garantia de drets i llibertats de tota la ciutadania arreu del país.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Garriga.
Señor Aragonès, la semana pasada, a tan solo unos pocos metros de aquí, en la playa de la Barceloneta, una chica de veinte años fue atacada y violada por un marroquí después de intentar robarle. Hace dos semanas, dos policías detuvieron a dos argelinos mientras violaban a una chica a la salida de una discoteca. El pasado 11 de marzo, también un marroquí fue detenido por entrar en una guardería con cuchillo en mano para intentar secuestrar a dos niños. Y así podría seguir toda mi intervención, relatando delitos de inmigrantes ilegales. Esta es la Cataluña que nos están dejando, la Cataluña en la que cada día que nos despertamos tenemos una nueva noticia de violaciones, robos o asesinatos. La Cataluña en la que salir a la calle por la noche se ha convertido en una auténtica película de terror. Esta es su Cataluña, señor Aragonès: la Cataluña del miedo y la inseguridad. Y no es casualidad que el separatismo tenga menos apoyos que nunca, porque la triste realidad de nuestra tierra pesa sobre sus hombros, señor Aragonès. La degradación de nuestros barrios es cada día más evidente para los catalanes, que exigen de una vez por todas un gobierno que dé respuesta a sus problemas reales cotidianos y deje de una vez por todas de malgastar nuestros recursos en chiringuitos, enchufados y embajadas varias. Los catalanes, señor Aragonès, están cansados de padecer el efecto llamada que ustedes promueven y que ha normalizado una entrada diaria de inmigrantes ilegales que campan a sus anchas por nuestras calles mantenidos por nuestros recursos y atemorizando a nuestras hijas. Es decir, señor Aragonès, póngase a poner soluciones. Y desde aquí le exijo, de una vez por todas, que frene la inmigración ilegal. Y que de una vez por todas permita a los catalanes recuperar la seguridad y la prosperidad de sus barrios, y que de una vez por todas puedan volver a mirar al futuro con esperanza. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Crec que amb aquesta intervenció s'ha demostrat que a l'extrema dreta no li importen les víctimes dels delictes ni els delictes, sinó l'origen i la nacionalitat dels delinqüents. I, per tant, quan es focalitza més en l'origen que no pas sobre el fet o sobre com reparar la víctima, crec que s'afavoreix un discurs que persegueix dividir la nostra societat. I aquí no ens hi trobaran. No ens hi trobarà, l'extrema dreta, que utilitza, doncs, episodis d'inseguretat, que utilitza les xifres sobre delictes sempre llegides de forma parcial, per intentar construir un relat que els serveixi per frenar la cohesió social d'aquest país. Vostè s'ha dedicat, senyor diputat, a subratllar la nacionalitat dels agressors que han estat detinguts o identificats en el cas d'uns determinats delictes. Em sorprèn que sàpiga, per la nacionalitat, que automàticament hi ha nacionalitats que són il·legals i irregulars –automàticament. Per cert, si hi ha una situació d'inseguretat en algunes zones o en alguns determinats moments, és cert, les nostres filles poden patir, però els fills també –els fills també. És una visió molt masclista, la de pretendre que només les dones poden estar amenaçades per situacions inseguretat. Davant de tot això, nosaltres què fem? Reforcem el Cos de Mossos d'Esquadra, ataquem els valors que fomenten determinats comportaments delictius i seguim treballant per reduir les desigualtats i la marginació, que és una de les causes que aboquen també a la criminalitat, malauradament, moltes persones. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si el Govern de l'Estat és digne de credibilitat i confiança per a resoldre el conflicte polític entre Catalunya i l'Estat espanyol]] [[317-00132/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Albert Batet, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. President, membres del Govern, diputades i diputats... La política és credibilitat i confiança. I el Govern espanyol ha perdut credibilitat i cada dia mereix menys confiança. En els últims dies hem vist com el Govern del PSOE i de Podemos ha pres decisions que generen un greu precedent. En l'àmbit internacional, el Govern ha fet saltar pels aires la sobirania i el dret d'autodeterminació del Sàhara. Ni ha tingut cap mena de contemplació amb el poble sahrauí ni ha pactat un principi històric que el PSOE sempre havia defensat. Ni tan sols els ha tremolat el pols per incomplir resolucions de les Nacions Unides al voltant del Sàhara, una decisió, al nostre entendre, totalment errònia no només per la vulneració de drets fonamentals, sinó també per les conseqüències que pot tenir al voltant del preu i l'increment del preu de l'energia. Després del suport de Pedro Sánchez al Marroc, Algèria podria fer-ho pagar apujant el preu del gas a l'Estat espanyol. És a dir, el Govern espanyol no només ha fet marxa enrere en la promesa de regular el preu de l'energia, sinó que també pot ser que aconsegueixi encara encarir-lo només. Té mèrit. Mentre la Unió Europea ha reaccionat i diferents països, estats, europeus han aplicat mesures urgents, el Govern espanyol no fa res de res. I, com sempre, van tard i malament: moltes declaracions i poques accions davant d'una situació que afecta seriosament la butxaca de la gent i la viabilitat de les empreses del país. Com els hi he dit al principi, la política es basa en credibilitat i confiança. I, com podem constatar, el Govern espanyol ni compleix amb les seves idees, com hem comprovat amb el Sàhara, ni compleix amb la seva paraula, com hem vist amb la inacció al voltant del preu de l'energia. President, creu que un govern amb aquestes credencials pot ser mereixedor de credibilitat i confiança per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i l'Estat espanyol? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Jo crec que, en una situació com l'actual, de tanta complexitat, hauríem de fer un esforç per situar cada carpeta en el tema que li correspon. Crec que hauríem de fer un esforç. Perquè la política és credibilitat, és confiança, i també és rigor, crec. Per tant, li contesto les qüestions que vostè ha plantejat. Respecte a la primera, el Govern de Catalunya dona suport al dret del poble sahrauí a l'autodeterminació. És el que hem defensat sempre. Ens preocupa molt la decisió de Govern espanyol comunicada al Regne del Marroc, en termes de drets humans i pel que significa respecte a les possibilitats de compliment d'allò establert per les Nacions Unides en les diferents resolucions sobre el futur del Sàhara Occidental per aquesta qüestió. Ens preocupa també per les conseqüències que pot tenir des del punt de vista geopolític, també des del punt de vista del subministrament d'energia..., totes les conseqüències que pot tenir. I ens preocupa que el president del Govern espanyol no hagi comparegut ja al Congrés dels Diputats per explicar el canvi de posició que s'ha produït, i que es mantenia per part de l'Estat des del 1976. Per tant, ens preocupa aquesta qüestió. Respecte al segon punt, ens preocupa, evidentment, que no s'hagin pres mesures en l'àmbit de la reducció dels preus de l'energia, però també ens ocupa. I «ens ocupa vol dir que el Govern de Catalunya hem formulat propostes al Govern de l'Estat per canviar aquesta situació. És important, doncs, denunciar-ho, però també és important interlocutar a tot arreu per poder-ho fer, proposar mesures com les que abans han avançat alguns dels meus col·legues de govern: el desacoblament del preu del gas del mercat de l'electricitat, l'acceleració dels projectes de renovables, l'estudi de l'establiment de topalls tal com estava fins a l'any 2021 en la regulació dels preus del megawatt/hora... També l'estudi..., i, per tant, que es puguin portar a terme actuacions sobre els impostos d'hidrocarburs, que qui en té la capacitat normativa és l'Estat. Per tant, això és el que proposem. En qualsevol cas, faci el que faci el Govern de l'Estat espanyol respecte als preus de l'energia o la posició que tingui sobre altres territoris, jo participaré a tots els espais per defensar el dret a l'autodeterminació i l'amnistia. I crec que no tinc dret a renunciar a portar la veu d'una majoria d'aquest Parlament, que defensa el dret a l'autodeterminació i l'amnistia, a tot arreu: en una taula de negociació, en una reunió bilateral, multilateral..., on sigui. A tot arreu...
Se li ha acabat el temps, president.
...autodeterminació i amnistia. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures previstes per a gestionar les conseqüències del conflicte bèl·lic d'Ucraïna]] [[317-00136/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre els darrers esdeveniments polítics. Formula la pregunta el diputat senyor Josep Maria Jové, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. President... M'agradaria començar, avui, tenint un sentit record per a en Jordi Turull, en Josep Rull, la Dolors Bassa, en Raül Romeva i la Carme Forcadell [[aplaudiments]] , perquè avui just fa quatre anys la repressió es va fer dolorosament efectiva amb una presó injusta, cruel i venjativa, i especialment per a la Marta Rovira, que avui acumula el quart any a l'exili. La distància no s'escurça, Marta, però passarà, i tornaràs, i t'abraçarem lliure. [[Aplaudiments.]] President, ara sí, formulo la pregunta. Si la guerra és una barbàrie absoluta, les conseqüències humanitàries que se'n deriven frontera enllà repliquen el drama. La gestió d'aquestes conseqüències, com pot ser la fugida forçada de tantes persones, és una responsabilitat que tenim; que tenim i que volem assumir, perquè Catalunya és i ha estat sempre un país d'acollida. En aquest sentit, celebrem la reunió a la que dilluns ens va convocar, i celebrem que tots tanquéssim files davant de les mesures per abordar les derivades humanitàries, socials i econòmiques de la guerra d'Ucraïna. Fem-ho tot. Fem-hi més. No hi escatimem res, president. Acollim, perquè avui són ells com ahir vam ser nosaltres. Fem una condemna sense matisos a l'agressió perpetrada pel règim de Putin i expressem tota la solidaritat amb el poble ucraïnès. I demanem que s'aturi la guerra d'una vegada, aquesta i totes les guerres. Però, alhora, ens cal abordar no només les conseqüències, sinó també les causes que les provoquen, i, sobretot, les vies de resolució. Quanta guerra, que no s'aturarà si hi responem amb més i més guerra. La resposta és sempre en el compromís amb els drets humans, amb la democràcia, amb la no-discriminació, amb la pau i el dret internacional. Serveixi aquesta intervenció com un clam per la pau i en defensa dels drets humans. Catalunya, sí, és un país de pau. I som –ho deia abans, també– un país d'acollida. Així ho està demostrant una vegada més i dia rere dia la ciutadania de Catalunya. Per això és important que l'onada de solidaritat d'aquests dies es coordini de forma institucional a tots els nivells. Qui fuig de la guerra ha de trobar tots els drets garantits a casa nostra. I agraïm que es treballi en aquesta línia des del Govern, que la solidaritat es quedi..., però per a tothom, vingui d'on vingui. Allunyem-nos de la hipocresia i, sobretot, del racisme. Que aquesta solidaritat i aquesta bona gestió institucional ens serveixin de guia per al futur. Per tot plegat, president, quines mesures desenvoluparà el Govern per gestionar les conseqüències que es deriven de la guerra d'Ucraïna? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, coincideixo en la necessitat de recordar el que va passar fa quatre anys, l'empresonament de diputats electes d'aquesta cambra, l'empresonament d'un candidat a la presidència de la Generalitat en ple ple d'investidura, i l'exili de l'estimada Marta Rovira, que esperem que pugui retornar en llibertat, perquè voldrà dir que s'ha començat el camí de la resolució del conflicte polític entre Catalunya i l'Estat. Que no només és una qüestió de repressió, sinó també de que Catalunya pugui decidir el seu futur polític amb plena llibertat. Amb relació a la situació de guerra a Ucraïna i les conseqüències que té, dilluns vam poder fer una reunió amb els grups parlamentaris per tal de compartir les iniciatives que estava portant a terme el Govern. Estem centrats en l'àmbit humanitari i en l'àmbit de la resposta a les conseqüències econòmiques i socials. En l'àmbit humanitari, en aquests moments tenim més de deu mil ciutadans ucraïnesos refugiats que estan o bé en el sistema de primera acollida articulat per l'Estat amb Creu Roja o també en els allotjaments treballats amb les administracions locals de Catalunya a partir dels referents d'acollida que la Generalitat té arreu del territori. Prop d'un miler d'infants i joves ucraïnesos procedents de la guerra han estat escolaritzats en aquestes tres setmanes darreres en el sistema educatiu català. I, per tant, un agraïment també al conjunt de la comunitat educativa per l'esforç que això comporta, especialment als docents i als professionals. Haurem de passar la fase 1 –malauradament, aquest conflicte anirà per llarg. I, quan fem la fase 1 d'acollida, voldrà dir que ens haurem de centrar també en donar resposta en qüestió habitacional, en la incorporació al mercat de treball de les refugiades i refugiats, sent conscients que hi han refugiats d'altres conflictes que, potser no amb la intensitat o en el nombre de persones desplaçades al nostre voltant, no amb la proximitat respecte a Europa que suposa Ucraïna..., però que també hem de tenir en compte, i que no hi ha d'haver discriminació. Respecte a les mesures econòmiques i socials, em centraré en l'àmbit de l'energia: mesures a curt termini i a mitjà i llarg termini. Les mesures a curt termini depenen de la Comissió Europea i del Govern de l'Estat. Espero que aquesta setmana, en el Consell Europeu, s'aprovi definitivament el desacoblament del gas de la fixació del preu de l'electricitat. I mesures a mitjà termini, i a mitjà termini..., foment en l'àmbit de renovables; desenvolupament de noves fonts d'energia, com l'hidrogen verd. I aquest és el camí que estem seguint com a govern. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els motius de la no renovació del conveni entre l'Institut Ramon Llull i la Càtedra Juníper Serra d'Estudis Catalans de la Universitat de Stanford]] [[317-00130/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Senyora presidenta, senyor Aragonès, el món, el nostre món, està canviant. Ho fa a molta velocitat, amb canvis molt de fons. Les diferents protestes i manifestacions d'aquests dies, d'avui mateix, en són un signe. És moment d'idees clares, de tenir clar on som, de saber quin és el nostre lloc amb Europa i amb l'OTAN. És moment de consensos, d'acords i de política útil; d'abaixar una mica el to tots plegats, i no ho dic per vostè. I és moment d'autoexigència, de ser rigorosos amb nosaltres mateixos, d'exigir-nos lo millor de nosaltres mateixos, individualment i col·lectivament. Autoexigència també en la defensa de la nostra personalitat política, de la nostra cultura i de la nostra llengua, el català, mantenint-la, naturalment que sí, com a centre de gravetat del nostre sistema educatiu sense atacar el castellà, que també és un patrimoni nostre, i donant compliment a les resolucions judicials, com no pot ser d'una altra manera. Defensar el català és promoure el seu coneixement i fomentar el seu ús aquí i allà, dins i fora de Catalunya. Per això m'ha sorprès, senyor Aragonès, conèixer que l'Institut Ramon Llull no ha renovat el conveni amb la Càtedra Juníper Serra - Josep Pla de la Universitat de Stanford, dirigida pel senyor Joan Ramon Resina. I, senyor Aragonès, volia saber quines han estat les raons per interrompre aquesta col·laboració de quinze anys.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor Illa, celebro la seva actitud i la seva proposta de mà estesa cap al Govern en una situació molt difícil, molt complicada, per les conseqüències socials i econòmiques, no només les d'ara, sinó les que hi hauran en un futur, perquè tot l'escenari geopolític està canviant. Dit això, vaig a la pregunta concreta que vostè m'ha fet. L'Institut Ramon Llull, en solitari, perquè moltes vegades no hem tingut l'acompanyament de l'Instituto Cervantes, ha portat a terme l'establiment de diverses càtedres en diferents universitats internacionals per al foment dels estudis catalans. Hem hagut de portar a terme tot el que són els lectorats, també, de català en universitats. Ho hem hagut de fer des de l'Institut Ramon Llull perquè des de l'Estat no es feia, com sí que es fa, doncs, per exemple, per al foment de la llengua castellana. Pel que fa al cas concret d'aquesta càtedra, va haver-hi una proposta de renovació que, per raons sobretot d'àmbit administratiu, de com podia encaixar, no va poder ser renovada, però la nostra voluntat és que aquest i altres instruments en l'àmbit exterior, doncs, puguin continuar. Per tant, si vostè, a més, també ens ajuda a que el Govern de l'Estat, doncs, faciliti el que és l'explicació a l'exterior de la llengua catalana, segur que trobarem molts més instruments per fer-ho. Hi insisteixo, va ser una qüestió de la fórmula del conveni, de les característiques administratives, però la nostra voluntat és continuar amb el que representava aquesta càtedra en aquest format o en un altre en el futur. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Salvador Illa.
Senyor Aragonès, no vull fer de l'anècdota de categoria. Em consta que s'està corregint i ho celebro, i espero que es mantinguin les cinc càtedres que, si no estic errat, té l'Institut Ramon Llull, i els 131 lectorats, no? I també que es faci en els quaranta-sis centres on l'Institut Cervantes ha impartit el català, ensenyament del que n'han gaudit, si no em fallen les xifres, gairebé quatre mil persones en els darrers trenta anys. Aquest és el camí. Perquè els temps que venen són temps de treballar plegats, coordinats, sense esquivar els problemes, afrontant els problemes –l'hi he de dir–, en la línia de la reunió que vostè va convocar dilluns passat, que em va semblar ben plantejada i ben enfocada. Jo demano autoexigència en el fons i en la forma. Veig –avui mateix, a la sessió de control– a vegades, per part d'alguns portaveus, molta contundència i molta claredat d'idees en allò que han de decidir els altres i molta discussió en allò que és responsabilitat nostra. Miri, jo crec que Catalunya ho pot fer millor. Crec que el seu Govern ho pot fer millor. La meva feina és estimular que el seu Govern ho faci millor, però també ajudar a que ho faci millor. I sap vostè que, en moments complicats, pot comptar amb el meu grup per millorar les coses a Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. En la situació actual no hi haurà lloc per a partidismes, o com a mínim jo no hi deixaré lloc per a partidismes. Estem en una situació de molta gravetat i el que ve en els propers temps serà molt complicat i ens obligarà a fer sacrificis, i necessitarem acords polítics. Per això vaig convocar la reunió amb els grups parlamentaris dilluns. Vostè, que crec que em comença a conèixer, sap que per mi l'autoexigència és un valor fonamental. Per moltes raons, però entre d'altres perquè jo, que vull que Catalunya sigui un estat independent –també aquest Govern–..., un govern que vol que el seu país sigui un estat independent ha d'assumir tota la responsabilitat, encara que no sigui la seva competència. Celebro el seu nivell d'exigència amb el que és el compromís del Govern amb la llengua catalana. Fem-ho també en l'àmbit del PERTE de l'economia de l'espanyol, perquè sigui també l'economia de les llengües de l'Estat i puguem incloure el català en un àmbit sensible com l'àmbit audiovisual. Ho fem junts? Sí? Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia, la compareixença del president de la Generalitat davant el Ple per a informar sobre els canvis en la cúpula dels Mossos d'Esquadra i en la Comissaria General d'Investigació Criminal. [[Compareixença del president de la Generalitat per a informar sobre els canvis en la cúpula dels Mossos d'Esquadra i en la Comissaria General d'Investigació Criminal]] [[350-00007/13]] D'acord amb l'article 172 del Reglament, i atès que el Ple del Parlament va aprovar la compareixença del president de la Generalitat, a continuació té la paraula el senyor Pere Aragonès i Garcia.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Vicepresident del Govern, conselleres i consellers, diputades i diputats, senyores i senyors, molt bon dia. Comparec a petició d'aquesta cambra per explicar els canvis en els hàbits de comandament del Cos de Mossos d'Esquadra, i, en concret, de la Comissaria General d'Investigació Criminal, uns canvis que responen únicament i exclusivament a la voluntat de seguir potenciant i millorant la policia de Catalunya, el Cos de Mossos d'Esquadra. Uns canvis que responen a la voluntat de fer avançar aquest cos policial i garantir que ofereix a la ciutadania la millor seguretat. I aquesta és la nostra obligació: procurar oferir el millor a la ciutadania, treballar pel seu benestar i per la seva seguretat. I, des d'aquest punt de vista, amb el conseller Elena, i de forma col·legiada amb el Govern, es va decidir impulsar uns canvis en la direcció del Cos de Mossos d'Esquadra del tot necessaris per seguir reforçant el cos i el seu servei a la ciutadania. Avui comparec, i el meu grup parlamentari i els grups parlamentaris que donen suport al Govern també van donar suport a la compareixença, perquè no tenim cap problema en explicar-nos. I vull pensar que, en la base d'aquesta petició de compareixença per informar sobre la renovació de la cúpula dels Mossos, no es qüestiona en cap cas la potestat del conseller d'Interior –i, per tant, la potestat del Govern– de poder fer els canvis que considerem necessaris per oferir un millor servei a la ciutadania. Vull entendre que cap dels grups presents qüestiona la legitimitat i la potestat del conseller d'Interior de proposar la renovació dels responsables que han de dirigir el Cos de Mossos d'Esquadra, com no s'ha qüestionat en legislatures anteriors, que també hi han hagut canvis. Si no fos així, quin marge d'acció li estaríem donant al conseller o consellera d'Interior, si li qüestionéssim la capacitat d'escollir, com fan tots els departaments, les persones que, sota el seu criteri, són les més adequades per exercir les responsabilitats? Al conseller d'Interior i al departament se li exigeixen resultats. És un dels departaments que, per la naturalesa de les seves competències, és dels que té el focus més posat, l'exigència més alta, perquè treballa amb un valor fonamental de qualsevol sistema polític democràtic, que és que és la policia qui té la potestat de l'ús de la força legítima en una democràcia. I, per tant, com que la policia exerceix l'ús de la força i és l'únic que l'exerceix legítimament en una democràcia, cal fer-ho bé i cal fer-ho al servei dels drets i llibertats. I per això tradicionalment el Departament d'Interior sempre ha estat un departament en el que hi ha hagut molta exigència i –jo crec, i puc assegurar-ho, amb aquest conseller– autoexigència, també. És el conseller qui assumeix encerts i errors, moltes vegades, de decisions que són operatives i que no són de caràcter polític. Per tant, el més lògic és que qui assumeix les responsabilitats tingui la capacitat de poder introduir els canvis que consideri necessaris per exercir-les com pertoca. Puc entendre que hi hagi grups que no comparteixin aquestes decisions, que no comparteixin aquests canvis, que tinguin punts de vista diferents; de fet, és natural, només faltaria. La discrepància és sana, és positiva; de fet, és la base del sistema parlamentari. Puc entendre també que hi hagi qui qüestioni aquests canvis si creu que no són idonis, si no són necessaris, si no n'és el moment adequat, fins i tot si han quedat curts. Puc entendre que també siguin objecte de debat els objectius polítics de la conselleria. Però el que no puc acceptar, el que no puc entendre, el que crec que no és de rebut, és haver de sentir dir que, amb els canvis, s'han produït degradacions, purgues, depuracions..., que ens hem carregat el cos. Fins i tot hi ha qui ha dit que els canvis són producte d'una revenja. Són qualificacions del tot desafortunades, que no fan cap bé a la nostra policia i que només obeeixen al pim-pam-pum polític i a la voluntat de desgastar la bona feina del conseller d'Interior. Aquestes acusacions no busquen enfortir la policia de Catalunya. Són acusacions partidistes, i s'hi intenta barrejar, des del meu punt de vista de forma absolutament immoral, el compromís de la lluita contra la corrupció que té aquest Govern. I aquestes paraules que qüestionen amb aquesta duresa i que intenten vincular la lluita contra la corrupció intentant laminar, com si no hi hagués un compromís ferm, no només del Govern, sinó del conjunt dels servidors públics que formen part del Cos de Mossos d'Esquadra..., aquestes intervencions d'aquest tipus només fan que posar més pressió sobre un cos, qüestionar la capacitat i la professionalitat d'alguns dels seus membres. El Cos de Mossos d'Esquadra, com a societat avançada que som, com a societat democràtica, com deia, té tota la confiança del president de la Generalitat, tota la confiança del Govern, tota la confiança, evidentment, del Departament d'Interior, perquè treballen colze a colze. I aquesta confiança té, en l'altra cara de la moneda, també tota l'autoexigència nostra, l'autoexigència que té el propi cos per fer les coses sempre bé i sempre fer-les millor. Per tant, el perjudicat pel tipus de qualificacions que s'han sentit en aquesta cambra –de purga, de depuració– no és la conselleria d'Interior, és el Cos de Mossos d'Esquadra. Tots els que han tingut responsabilitats en el Departament d'Interior –i alguns són diputats d'aquesta cambra– coneixen perfectament la professionalitat del cos –de tots els seus membres i els seus comandaments–, la dificultat de la feina de gestionar la seguretat i l'ordre públic i la importància de comptar amb la confiança de la ciutadania. I per això crec que és temerari atacar la policia de Catalunya amb acusacions infundades i profundament injustes. Quan es fan canvis en el Departament d'Interior, moltes vegades es fan canvis també en la Prefectura del Cos de Mossos d'Esquadra. Són normals, absolutament normals; tan normals com els diferents relleus que hi ha hagut al llarg de la història del cos. Per exemple, el relleu que va haver-hi el 2013 del comissari en cap, Josep Milán, per situar-hi l'ara major Trapero. Els canvis a la Prefectura del Cos de Mossos d'Esquadra i la renovació dels comandaments responen a la voluntat del conseller i també a la meva d'obrir una nova etapa necessària al Cos de Mossos d'Esquadra. Una etapa mirada amb l'horitzó 2030, que ha de servir per fer una policia més propera encara a la ciutadania, més social, més propera a la gent; més feminitzada, també, que s'assembli a la societat a la que serveix i protegeix; més diversa, més innovadora, i també amb relleu generacional. Només els canvis duts a terme per la nova prefectura han suposat que en l'àmbit de la cúpula dels Mossos d'Esquadra s'hagi passat d'un onze per cent a un vint-i-cinc per cent de dones comandaments, i un rejoveniment significatiu que era necessari. I això és positiu, és molt positiu, i és el camí a seguir pel conjunt del cos. En els debats d'investidura vaig dir que aquest Govern no venia només a gestionar –gestionar és imprescindible–, que veníem a transformar. I aquesta voluntat transformadora arriba també a les polítiques de seguretat, donant-hi un nou impuls i obrint una nova etapa que ha de seguir millorant un cos que ja en molts aspectes és un cos policial de referència, amb reconeixement social a Catalunya i també internacional. En aquests primers mesos de govern, la conselleria d'Interior ha assolit fites molt diverses que portàvem molts anys treballant. I quan diem que defensem el cos..., vol dir algunes d'aquestes fites. Per exemple, començant per l'ampliació del sostre de plantilla de Mossos d'Esquadra a 22.006 agents; començant per l'acord que ha permès la jubilació anticipada del cos, un acord que ara tothom celebra, que ja sabem que les victòries sempre tenen pares i mares i qui ho reivindiqui, però que he de dir que arriba en un determinat moment, gràcies a determinades capacitats negociadores, gràcies també a determinats compromisos. En els propers anys haurem d'incorporar entre set mil i vuit mil agents nous al Cos de Mossos d'Esquadra. És un repte molt important, però ho farem i ho farem bé. I, a més, és un repte necessari: sense això el cos estaria abocat a una greu crisi que hagués condicionat la seguretat del país. Sense el compromís i la voluntat d'incorporar de set a vuit mil agents nous en els propers anys i sense l'acord sobre jubilació anticipada..., que era una decisió de l'Estat que no s'havia produït i es produeix quan hi ha el conseller Elena al capdavant d'Interior, també en base a negociar i amb molt d'esforç, que evita que ens trobem en una situació que els agents que estiguin en segona activitat siguin un volum tan gran que facin inoperativa l'activitat pròpia del cos. En aquests mesos, també hem avançat molt en la feminització del Cos de Mossos d'Esquadra, que és necessària, perquè un cos policial s'ha d'assemblar a la societat que protegeix i que serveix: feminització i augment de la diversitat d'orígens, de llocs de naixement, de llengües. I, per tant, la reserva d'un quaranta per cent de places per a dones en les convocatòries d'accés al Cos de Mossos d'Esquadra és una bona decisió. O l'aprovació del pla d'igualtat al Cos de Mossos amb un gran consens –el van firmar gairebé tots els sindicats del Cos de Mossos d'Esquadra. De la mateixa manera, amb els pressupostos de 2022 arribem a un nivell d'inversió inèdit: ens permet revertir les retallades i dotar el cos dels mitjans i dels recursos necessaris. A vegades, quan sento determinats escarafalls sobre les decisions del Departament d'Interior en aquest Parlament, sembla que ens haguem oblidat que durant set anys –set anys– no es va incorporar ni un sol agent al cos –durant set anys no es va incorporar ni un sol agent al cos. I ha estat en els darrers anys –ara el conseller Elena, però també els dos consellers anteriors– en els que ha començat a haver-hi també un increment dels efectius. Durant set anys no va haver-hi cap nou agent. Això sí que condiciona la seguretat. I aquesta decisió –com les victòries, que tenen pare i mare– també té responsables: els qui van limitar les taxes de reposició, els qui es negaven a arribar a acords en la Junta de Seguretat de Catalunya per poder permetre aquesta renovació. Per tant, també situem-ho tot. Crec que és el moment de situar-ho tot. I, per acabar amb els exemples de la voluntat del Govern de potenciar el cos, m'agradaria destacar algunes mesures encaminades a aplicar la màxima transparència i qualitat democràtica en el cos, especialment en aquells àmbits d'actuació que són moltes vegades els més qüestionats però també els més delicats. Jo estic convençut..., estem convençuts que la majoria..., i pràcticament sempre, s'actua amb tota la professionalitat. I, quan hi ha un error, són els propis agents els que l'esmenen. Per exemple, iniciatives com la introducció del nou número d'identificació en els agents de l'ARRO o el canvi de criteris jurídics per preservar l'exercici de drets fonamentals alhora que es garanteix la seguretat de la ciutadania. Aquests són alguns exemples de la feina feta. Són exemples de la direcció que estem imprimint al Cos de Mossos d'Esquadra, de la necessitat de seguir impulsant aquests canvis, perquè, per a aquesta nova etapa, necessita una nova direcció amb força i amb energies renovades. Per això és important assenyalar que aquests canvis no s'han fet d'un dia per l'altre, no són una improvisació, no són un rampell; són canvis meditats, fruit d'un procés d'anàlisi i de diagnòstic. Ens han abocat, aquesta anàlisi i aquest diagnòstic, a prendre decisions davant les noves oportunitats que se li obren al cos, oportunitats que serviran per al conjunt de la ciutadania de Catalunya. Com deia, volem una policia que s'assembli més a la societat que ha de servir i de protegir, que vetlli per garantir els drets i llibertats de la ciutadania, especialment de la més vulnerable. Això és el que fa el Cos de Mossos d'Esquadra i creiem que ha de seguir-ho fent, i per seguir-ho fent, hem de seguir millorant. El nostre és un model, el model actual també del Cos de Mossos d'Esquadra, que fa front a reptes que cada cop són més importants, com, per exemple, tot l'àmbit de la ciberdelinqüència. És un cos policial que és un cos proper a la ciutadania i que treballarem perquè encara ho sigui més. Per això, volem una relació més intensa amb les policies locals i amb el conjunt, també, de les autoritats locals, que faci més propers els agents a la comunitat. Una tasca comunitària més intensa, amb l'impuls, per exemple, de les comissaries de proximitat, fent arribar els Mossos als barris, que ens han de permetre estar més presents al conjunt de la societat a la que vivim, especialment de la gent més vulnerable. Tots aquests objectius, tots aquests reptes justifiquen l'oportunitat dels canvis a la cúpula del Cos de Mossos d'Esquadra. Nous lideratges per a una nova etapa, reconeixent la bona feina feta fins ara. Nou lideratge, amb tot l'agraïment a la feina feta i el compromís de l'anterior cúpula, començant pel major Trapero. Volem, doncs, un cos policial modern i avançat; un cos que sigui proper, un reflex de la societat i que es mogui, evidentment, amb tota l'exigència democràtica –tota, absolutament tota–, amb tota la transparència en les actuacions i també amb el màxim compromís contra la corrupció. Per això, a mi m'ha sabut molt de greu que s'hagi intentat generar un discurs com si el Cos de Mossos d'Esquadra fos permeable a unes suposades intencions d'evitar investigacions sobre la corrupció. Ni ho és ara ni ho era abans i ni ho serà en el futur. I tampoc ho serà, perquè, en cap moment, ni aquest Govern ni el conseller interferiran en cap de les actuacions en lluita contra la corrupció. Només faltaria! Només faltaria! Insinuar això, des del meu punt de vista, és immoral. I, si no, repassem la història. El compromís del Cos de Mossos d'Esquadra contra la corrupció és inequívoc. Dubtar-ho és un atac infundat. Barrejar la crítica als relleus als Mossos, una crítica legítima: sobre l'oportunitat, sobre si hi havia altres opcions... Però barrejar això amb el compromís de la lluita contra la corrupció, crec que és immoral. Qui va investigar el cas Mercuri? Qui va investigar el cas Pallerols? El cas Inipro? La trama del tres per cent? El Cos de Mossos d'Esquadra. De qui eren els colors de persones vinculades a aquest cas? En alguns casos, dirigents dels governs de determinats moments. I van deixar d'investigar? No. Per tant, màxim respecte al compromís contra la corrupció del Cos de Mossos d'Esquadra. Tots aquests casos són casos provats de corrupció que han portat grans debats en aquest Parlament. I en aquests, el Cos de Mossos d'Esquadra hi ha participat investigant, i en molts dels casos liderant les investigacions. Cas Mercuri, cas Pretòria, cas Inipro, cas Pallerols, cas Palau. En tots ells, el Cos de Mossos d'Esquadra hi ha participat i ha combatut la corrupció, manés qui manés. I si ho feien en aquell moment, també ho faran ara. I ara més, els hi asseguro, que hi tenim tot el compromís per reforçar la independència de les actuacions del Cos de Mossos d'Esquadra en tots aquests sentits. Per tant, que no ens posin en aquest sac. No tots els que som aquí utilitzem la policia amb finalitats polítiques, com hem vist que es feia per part d'un anterior ministre de l'Interior del Govern espanyol, que des del seu despatx dirigia operacions d'intoxicació política sobre el país, utilitzant la policia espanyola. [[Aplaudiments.]] No tots som així. I puc dir que estem plenament compromesos en la lluita contra la corrupció. Per tant, que ningú es preocupi, o més ben dit, algú sí que s'ha de preocupar. Qui no faci les coses bé s'haurà de preocupar; qui abusi del seu lloc de poder s'haurà de preocupar; qui posi la mà a la caixa, que es preocupi; qui amb la seva actuació delictiva posi en dubte el conjunt d'institucions públiques, que es preocupi. Però es preocupi no pel que pugui dir el president de la Generalitat, sinó perquè el Cos de Mossos d'Esquadra reforçarà encara més l'estructura contra la corrupció que ha permès descobrir tantes trames de corrupció amb una feina excel·lent. El Cos de Mossos d'Esquadra doblarà els agents destinats a l'àrea anticorrupció del cos. Es blindaran encara més els protocols d'actuació. La corrupció és un dels principals mals de la democràcia. Hem de ser absolutament intolerants i escrupolosament intolerants amb la corrupció. Per tant, acusacions com les que hem sentit, que determinades decisions de relleus que s'han produït amb cada conseller d'Interior, ara són un intent de menystenir, de menyscabar el que és el compromís contra la corrupció del Cos de Mossos d'Esquadra, crec que són atacs injustos, infundats i reprovables; no fan cap bé al cos i no fan cap bé al sistema democràtic. Amb el nomenament del comissari Josep Maria Estela com a cap del Cos de Mossos, amb la nova prefectura, es va dur a terme una reestructuració organitzativa que va afectar trenta-un comandaments –trenta-un. Entre aquests trenta-un comandaments en els que hi va haver relleu, en els que es va reestructurar la cúpula, hi havia també el que era el responsable de la Comissaria General d'Investigació Criminal, l'agent Antonio Rodríguez. Dic el seu nom perquè ha sortit aquí al Parlament. Estava en funcions. Ocupava el càrrec en funcions durant uns mesos –no durant molts anys, durant uns mesos–, perquè hi havia hagut tres canvis en un any al capdavant d'aquesta àrea–tres canvis. Sospitosament, només el darrer és el que genera un atac en aquest Parlament, i se'm demana que comparegui i comparec, perquè no hi ha cap problema en explicar-ho. Va haver-hi aquest relleu en el marc d'aquests trenta-un, i es va nomenar en el seu lloc l'intendent Ramón Chacón, un policia que és absolutament professional, neutral, compromès, com tots els agents del Cos de Mossos d'Esquadra, i especialitzat en la lluita contra la corrupció, i que ocupava el segon lloc; després, doncs, del responsable Rodríguez. L'intendent Rodríguez ha fet una molt bona feina durant els mesos que ha ocupat el càrrec de forma interina, i una feina que continuarà fent amb la nova destinació i totes les que tingui en el futur, on aportarà la seva experiència, imprescindible en totes les responsabilitats que ha tingut al llarg del seu compromís amb el Cos de Mossos d'Esquadra. Estem convençuts que amb més eines, amb més recursos, amb més instruments, però sobretot amb l'estabilitat que dona ocupar una responsabilitat amb plenes funcions, no de forma interina, amb aquesta estabilitat, l'intendent Chacón continuarà fent dels Mossos d'Esquadra un autèntic flagell contra la corrupció, treballant sempre amb total independència i professionalitat. Aquest Govern està absolutament compromès en la lluita contra la corrupció. Un govern que també té la voluntat de reforçar encara més el caràcter democràtic de la nostra policia. I això, reforçar el caràcter democràtic de la nostra policia, és tot el contrari de voler disposar d'una policia política, que s'ha arribat a dir en aquesta cambra, o de tenir unitats dins la policia amb llicència per inventar-se informes per destruir la dissidència política, com ha passat i està sent jutjat en altres cossos policials amb l'aval de determinats exministres del Govern de l'Estat. Això no passarà al Cos de Mossos d'Esquadra, perquè és un bon cos, perquè és un cos que actua de forma independent, amb el seu criteri, i perquè té el ple suport del Govern, meu com a president, i, evidentment del conseller d'Interior. En definitiva, aquesta nova etapa als Mossos d'Esquadra és molt més que uns relleus a l'estructura de comandament. L'horitzó 2030 de Mossos 2030 passa per fer una policia més pròxima, més social, feminitzada i amb una mirada innovadora. Un cos que té com a prioritat garantir els drets i llibertats de tota la ciutadania, especialment de les persones en situació de vulnerabilitat, i un cos que ho ha de fer des de la proximitat amb la gent. I per això vull acabar la meva intervenció traslladant públicament el meu agraïment a la cúpula de la prefectura anterior del Cos de Mossos d'Esquadra per la seva tasca, i també traslladant públicament el meu suport al nou comissari en cap, Josep Maria Estela, que conjuntament amb la intendenta Rosa Bosch, el comissari Eduard Sallent i la inspectora Montse Escudé, tenen l'encàrrec de fer un lideratge conjunt en aquesta nova etapa al capdavant de la Prefectura de Policia. A ells els desitjo sort i encerts. I aquest suport el vull fer extensiu a tot el Cos de Mossos d'Esquadra, a tots els agents, a totes les agents. Feu una feina difícil, feu una feina complexa. Només es pot fer aquesta feina des d'un compromís i una vocació de servei absolutes. Tots tenim en el nostre entorn amics, familiars que tenen vinculació amb el Cos de Mossos d'Esquadra. I aquests amics em parlen de la sensació que té la seva família, cada dia, quan es posen l'uniforme i surten de casa i van a treballar. I saben que és una feina en què potser hauran d'afrontar situacions de risc. Per tant, els hi hem de donar tot el suport. Aquestes situacions de risc que hauran d'afrontar, que afronten cada matí els agents quan surten de casa o quan surten del vestuari de la comissaria, quan es canvien i es posen l'uniforme, ho fan per defensar els drets i la llibertat de la ciutadania, ho fan també per, quan és necessari, actuar amb els únics que poden executar la força en una democràcia de forma legítima, que és la policia en aplicació de les lleis que ens hem dotat. I, per tant, cal dotar-hi tot el suport. Són els primers en tenir autoexigència, però són els primers que es mereixen, crec, que no siguin objecte d'un pim-pam-pum polític. Nosaltres no hi participarem. Estic convençut que els divuit mil agents del Cos de Mossos d'Esquadra tenen un compromís absolut amb la lluita contra la corrupció, absolut i immune a qualsevol mena de pressió política. I, a més, aquesta pressió política, mentre jo sigui president de la Generalitat, no hi serà. Hi posarem totes les eines perquè no hi sigui mai. Moltes gràcies. Gràcies a tots vostès. Molt bon dia a tothom. [[Aplaudiments.]]
Un cop acabada la intervenció del president, suspenem la sessió durant deu minuts.
Reprenem la sessió. I, en primer lloc, té la paraula el senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Senyora presidenta, senyor Aragonès, senyor conseller, senyores i senyors diputats, prenc la paraula en nom del Grup Socialistes i Units per Avançar, en ocasió de la compareixença del senyor Aragonès, a petició del Grup d'En Comú Podem, sobre els canvis a la cúpula dels Mossos d'Esquadra i a la Comissaria General d'Investigació Criminal. I ho faig, en primer lloc, perquè crec que és cortesia habitual que intervinguin els presidents dels grups parlamentaris quan ho fa el president de la Generalitat. Em sembla bé, ho faig amb molt de gust i crec que és el correcte. Però ho faig també, i sobretot ho faig –i no s'ho prengui malament, senyor Aragonès–, per raó de la matèria per la qual vostè avui compareix aquí: els canvis a la cúpula dels Mossos d'Esquadra i a la Comissaria General d'Investigació Criminal. Aquest és un tema molt seriós, afecta una de les principals competències del Govern de la Generalitat. Ens preocupa molt, crec que també a la ciutadania, pel que s'ha fet i per com s'ha fet. M'explico. Resumiré en cinc punts l'actuació del seu Govern, en aquests gairebé deu mesos, pel que fa a la direcció del Cos dels Mossos d'Esquadra. Punt primer... Cinc punts, cinc tesis que expliquen, a parer nostre, la seva actuació. Punt primer, tesi primera: els partits que donen suport al Govern han situat els Mossos a l'arena política, convertint-los en moneda de canvi per als acords partidaris. Els Mossos han estat moneda de canvi des del primer moment de la present legislatura, en el marc de l'acord que han subscrit Esquerra Republicana..., o que van subscriure Esquerra Republicana i la CUP, per facilitar la seva investidura. Un acord a través del qual la CUP marca el camí del Govern en matèria policial. De manera que el conseller d'Interior està lligat de mans: té com a full de ruta aquest acord i l'ha de complir fil per randa, i a fe que no se n'aparta ni un mil·límetre. Segona tesi, segon punt: aquest bescanvi polític partidari ha derivat en un rosari de decisions que han comportat, al nostre parer, l'afebliment del Cos dels Mossos d'Esquadra, minant l'autoritat de la nostra policia. Sis exemples: la retirada de les defenses dels agents que han vist judicialitzada la seva actuació en matèria d'ordre públic –exemple número u–; la no interposició d'acusacions particulars per part del Govern als autors dels aldarulls, quan així ho sol·liciten als Mossos –exemple número 2–; la substracció de tota una unitat, la d'escortes, de la Prefectura de Policia, per posar-los sota la dependència directa de l'esfera política, el director general de la Policia –exemple número tres–; el qüestionament del model policial en el seu conjunt, amb particular fixació en àmbits nuclears per al bon treball policial com la Comissaria General d'Informació per tal de, al nostre parer, tenir-ne el control polític, una obsessió que ha acabat cristal·litzant en la creació d'una comissió d'estudi del model policial en aquest Parlament –exemple número quatre–; la no tramitació de bona part de les actes policials aixecades pels Mossos en diferents episodis de desordres públics, amb la consegüent desautorització de la seva feina, aspecte que com a grup parlamentari estem investigant a fons i pel que hem demanat la compareixença del conseller Elena –exemple número cinc–; o, darrerament, l'establiment de criteris per a la no aplicació de la llei de protecció de seguretat ciutadana en àmbits concrets d'ordre públic –exemple número sis. Tercera tesi, tercer punt: el denominador comú de tots aquests canvis és la desconfiança del Govern cap al Cos dels Mossos d'Esquadra, aspecte que contrasta amb l'alt nivell de valoració que fa la ciutadania de Catalunya de la seva policia. La mirada del Govern sobre els Mossos parteix de la desconfiança i del recel. Els fets relatats demostren que per al Govern els Mossos estan sota sospita permanent. El resultat d'aquesta mirada desconfiada cap als Mossos és una policia abandonada a la seva sort. Una qüestió que contrasta amb l'alta valoració que en fa la ciutadania: el darrer CEO dona una nota mitjana als Mossos d'un 6,74; les dones, un 7,13; els homes, un 6,52; i per partits polítics, tots aproven la policia, alguns d'ells amb un 7,35, com és el cas dels que s'identifiquen com a membres o com a votants de la meva formació política. Els Mossos mereixen la confiança i l'aprovació, amb nota alta, per part de la ciutadania de Catalunya, però incomprensiblement, des del nostre punt de vista, reben la desconfiança del Govern. Tesi o punt número 4. És en aquest context que he relatat en el que cal situar els canvis a la cúpula dels Mossos, dels que vostè n'és l'últim responsable. Uns canvis que no han estat explicats possiblement perquè són inexplicables. És per això que nosaltres hem parlat i seguirem parlant –amb tot el respecte ho dic– de purga. Ningú, ningú, ningú nega el dret de rellevar el cap dels Mossos –ningú. Ni de fer els ajustos al quadre de comandament que creguin convenients. No és això –no és això–, senyor Aragonès, el que estem qüestionant. Permeti'm que en aquest punt expressi el meu reconeixement i agraïment personal, i també de tot el meu grup parlamentari, al major Josep Lluís Trapero, per haver comandat el Cos dels Mossos d'Esquadra amb professionalitat i encert en moments d'extrema complexitat i sensibilitat. El que qüestionem és que vostès han fet trenta-sis canvis. Quan un fa trenta-sis canvis d'una atacada, el que està fent –és difícil no veure-ho així, des del nostre punt de vista– és donar un avís; un avís per tal que quedi molt clar cap a on van les coses, cap a on bufa el vent, no? Trenta-sis canvis que quan els analitzem, al nostre parer almenys, no responen als criteris de rejoveniment que s'han explicat, o de feminització, o de dots per al lideratge esgrimits, en aquest cas, pel conseller Elena. És revelador que el primer canvi anunciat pel comissari Estela, nou cap dels Mossos i persona que ens mereix, per cert, tot el nostre respecte i consideració, i al que reconeixem una llarga trajectòria professional i la capacitat de dots de comandament... Dic que el primer canvi anunciat sigui precisament el del màxim responsable de la Comissaria General d'Informació, l'intendent Antoni Rodríguez, que ha dirigit amb diligència investigacions políticament sensibles. Com volen que no parlem de purga, senyor president? Com hem d'interpretar que se l'envia a dirigir la comissaria de Rubí si no com que se l'aparta de les seves funcions, que vostè mateix ha dit que eren exemplars o que funcionaven bé? Com vol que no parlem de purga, si ens van dir que rellevaven l'intendent Antonio Rodríguez perquè no era prou destre en el comandament del seu equip i dies després ens assabentem que ha merescut la més alta valoració en aquesta habilitat per part dels seus superiors? El que ha succeït és que vostès han traslladat a la cúpula del Cos dels Mossos d'Esquadra els equilibris que mantenen al si del Govern, apartant els comandaments més incòmodes per cada partit i designant persones de confiança. Cinquena i última tesi. La insuficiència de les explicacions, primer del conseller Elena i, dit sigui amb tot el respecte, també les que ha donat avui, senyor Aragonès, vostè, ens aboca a mantenir la proposta d'una comissió d'investigació. Des del Grup Socialistes Units per Avançar vam demanar les seves explicacions perquè les del conseller Elena no ens van semblar suficients, ens van semblar insuficients i ens van semblar insatisfactòries. Però també perquè llei en mà és vostè el màxim responsable del Cos dels Mossos d'Esquadra. I ens dol, de veritat que ens dol, constatar que tampoc les seves explicacions avui han aportat llum a un episodi d'uns canvis inexplicats i possiblement inexplicables. És per aquesta raó que mantindrem viva la petició de creació d'una comissió d'investigació que aporti llum sobre aquest lamentable episodi, la llum que ni el conseller ni vostè han pogut o volgut aportar. I això ho hem de fer per responsabilitat política i pel bé del Cos dels Mossos d'Esquadra. Lamentem constatar, una vegada més, que el Govern amb la seva actuació deliberada de qüestionament dels Mossos hagi esdevingut el principal problema per al Cos dels Mossos d'Esquadra. El balanç de la seva actuació que he fet en aquests cinc punts és dolent. Molt dolent. Això no va bé. Tal com he intentat descriure, hi ha diferents problemes d'enfocament i de gestió, tots ells greus. Em vull centrar ara en un d'ells, no menor. Em refereixo al fet de que es fa la política de la CUP amb un conseller que no és de la CUP. Tinc tot el respecte, tant respecte com discrepància per als diputats de la CUP. Això és democràcia, no? Respectar-se i discrepar. També pel senyor Elena, pel conseller Elena. Faci un canvi, que verifiqui, acabi amb la política del fer veure, nomeni consellera d'Interior la senyora Dolors Sabaté. Anirem tots més a les clares. No és res contra el senyor Elena –no és res. Augmenti el Govern amb una conselleria, nomeni el conseller de Cooperació. Li farà un favor [[rialles]] –li farà un favor. Li farà un favor, perquè des de l'afecte i l'alta consideració personal que li tinc està incòmode, està lligat de mans, fent una política que no es creu. I es nota. Li farà un favor i anirem tots més a les clares. No sé si anirem millor, pitjor segur que no. I, en tot cas, anirem tots a les clares. Ara jo em podria parar aquí, podria acabar la meva intervenció aquí, fent una part de la feina que em toca fer, que és la de fiscalitzar l'acció del Govern. Crec que el nostre enfocament és constructiu i, per tant, espero que es prenguin seriosament les advertències que fem en aquest capítol. Però aniré més enllà, li vull fer una proposta, li vull fer un oferiment. Li vull demanar que en matèria de seguretat no fem més invents. Vull demanar que canviïn cinc coses –cinc. Primer, que tornem a la política de confiança envers els Mossos d'Esquadra. Segon, a la política del respecte a l'autoritat democràtica dels agents de l'ordre. Tercer, a proporcionar-los els mitjans i recursos que necessiten. Quart, a augmentar encara més la coordinació amb tots els cossos i forces de seguretat, també amb els policies locals. I cinquè, a promocionar els agents en un cos necessàriament jeràrquic, pel principi del mèrit, pel principi de la meritocràcia. Si fa això, té el nostre suport, no ha de patir. Mantindrà la presidència de la Generalitat. Jo li garanteixo suport. Li demano que rectifiqui en això i ens tindrà al seu costat. Jo no sé si vostè farà rèplica o no; puc entendre que tingui poc a dir, però crec, senyor president, que té molt a reflexionar. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Ignacio Garriga.
Gracias, señora presidenta. Señor Aragonès, por fin podemos vernos cara a cara, ¿verdad?, cosa que evita permanentemente en las sesiones de control. No dude que aprovecharé la oportunidad para decirle las verdades que no acepta ver mirándome desde mi escaño. La grave situación en la que ha puesto usted a los Mossos d'Esquadra muestra, una vez más, su incapacidad para liderar gobierno alguno. Estamos ante un nuevo movimiento del separatismo para controlar todas y cada una de las instituciones de Cataluña a costa de la eficiencia de un servicio público y la seguridad de todos los catalanes. No se trata de un pimpampum, señor Aragonès, se trata de la destitución del señor Antoni Rodríguez. Y usted sabe perfectamente que tenía por objeto controlar la unidad de investigación y tratar de desactivar, de esta forma, todas y cada una de las pesquisas que investigan la corrupción de gobiernos y de alcaldes separatistas, que en muchos casos se han enriquecido a costa de todos los catalanes. Usted hablaba, incluso llegaba a catalogar de inmorales las afirmaciones que ya entendía que íbamos a hacer algunos. Lo único inmoral es su comportamiento y cómo ha jugado a destituir y a poner a sus afines en los cuerpos y fuerzas de seguridad que operan en Cataluña, en este caso, en los Mossos d'Esquadra. Ha trasladado usted su lucha partidista a las instituciones una vez más, y condena, una vez más, a la inestabilidad al cuerpo policial encargado de garantizar la seguridad de todos los catalanes. Condena, una vez más, la estabilidad de nuestra región. Ningún cuerpo policial, señor Aragonès, ha estado sometido a un proceso similar, seis consellers de Interior en tan solo siete años y cinco jefes de los Mossos d'Esquadra en cuatro años. Y todo perfectamente supervisado, aprobado con el sello de sus socios de la CUP. Y aunque usted aquí se haya querido presentar como un actor ajeno a esta cuestión, diciendo que es un tema interno de la conselleria de Interior, la realidad, señor Aragonès, y eso no escapa a nadie, es que usted ha tomado las decisiones encaminadas a garantizar una cierta solidez en su Gobierno y entre sus socios para intentar rebajar las tensiones que tienen entre unos y otros dentro de su Gobierno. Pero eso, y como buena mentira, al final verá la luz. Por tanto, no voy a perder mucho más tiempo en evidenciar cómo usted ha hecho lo mejor que sabe hacer, hacer lo mejor que sabe hacer el separatismo, que es convertirse como una auténtica mafia e instrumentalizar a los cuerpos policiales. [[Alguns aplaudiments.]] Voy a ir a decirle lo que ha supuesto la llegada de usted al Gobierno de la Generalitat. Y la verdad que las cosas solo han empeorado en Cataluña desde que usted se sienta en ese sillón. Nunca antes un gobierno generó tantos problemas, señor Aragonès. Nunca un ejecutivo tuvo tan pocas soluciones, tantas recetas erróneas para afrontar los gravísimos problemas que afectan al conjunto de los catalanes. Usted, señor Aragonès, es corresponsable, por no decir responsable directo, con una estrategia perfectamente planificada, de dinamitar y de perjudicar a las clases medias y populares de la mano del señor Pedro Sánchez. Porque ustedes lo único que quieren es destruir, a pesar de que salgan aquí y lo digan con palabras grandilocuentes, ustedes quieren destruir las clases medias y populares, porque así ustedes pueden seguir manipulado y dirigiendo el futuro de los catalanes. Nosotros, desde la campaña electoral, lo dijimos en numerosas ocasiones y denunciamos la creciente crisis de inseguridad que teníamos en Cataluña. Y usted, lejos de poner los medios para solucionarla, primero de todo nos trataba de locos permanentemente, «los de VOX son unos locos. Después, cuando fueron asumiendo ya y eran conscientes de las amenazas que sufrían los catalanes corrientes, pretendían silenciarnos. Ahora ya han cambiado de estrategia y permanentemente nos insultan llamándonos racistas, ¿no?, cuando denunciamos todos y cada uno de los actos y hechos delictivos que sufren los catalanes en las calles. Pero usted guarda un silencio cómplice de todo lo que están padeciendo los catalanes en sus barrios. Podría estar enumerando..., y esta mañana le he dado alguna pincelada de esos casos aislados, de los episodios sin culpable, ¿verdad?, señor Aragonès, y la realidad de nuestros barrios, pero –se lo he dicho también– me faltaría tiempo. Estaría todo el tiempo permanentemente relatando los hechos delictivos que se están produciendo en nuestras calles y cómo ustedes están contribuyendo a destrozar la convivencia y la seguridad en nuestros barrios. En lugar de dar los medios necesarios a los Mossos d'Esquadra para garantizar el orden y la ley en las calles, ustedes prefieren ponerse de perfil. En lugar de dar las herramientas necesarias a los cuerpos y fuerzas de seguridad que operan en Cataluña, ustedes prefieren ser débiles con los delincuentes. Usted prefiere ser duro con los catalanes y débil con los delincuentes. Usted prefiere ser duro para imponer esas sociedades multiculturales y ser débil para dar las herramientas necesarias a los Mossos d'Esquadra para que puedan poner fin a las consecuencias catastróficas de sus políticas. Usted prefiere ser duro en favorecer la implantación del islamismo y débil para dar los instrumentos a los Mossos d'Esquadra para combatir y evitar nuevos ataques en Cataluña. Usted prefiere ser duro para alentar la inmigración ilegal y débil con los Mossos d'Esquadra para controlar la seguridad en los barrios y encarcelar a los delincuentes. Esa es su política respecto a los Mossos d'Esquadra: duros con los mandos, pero débiles con los amos que le dicen que cambien cargos y cargos intermedios en las fuerzas y cuerpos de seguridad que operan en Cataluña, en este caso, de los Mossos d'Esquadra. Y no es solo una cuestión de seguridad lo que ustedes están haciendo con los Mossos d'Esquadra, señor Aragonès. Ustedes, como he dicho, les desprecian –les desprecian. Y usted ha salido aquí estupendo, dando apoyo a los Mossos d'Esquadra; pero no, dígaselo a los que están peleando en la calle con los delincuentes a diario. Porque ustedes, mientras, por ejemplo, aumentan el gasto político en un setenta y cuatro por ciento para las delegaciones del Govern en el extranjero –12 millones de euros destinados a patrocinar y difundir sus mentiras–, abandonan y dejan a los efectivos sin el material necesario para garantizar la ley y el orden en las calles. Pero, señor Aragonès, podría estar aquí, como le he dicho, muchos minutos hablando. Usted sabe que la cosa no acaba aquí, porque, entre otras cosas, habría noventa mil razones para desalojarlo de este Gobierno, como los noventa mil euros que usted recientemente y cada semana parece que aprueban un nuevo cargo en una nueva delegación del Govern de la Generalitat. Pero, mire, se lo he dicho, ustedes prefieren ser duros con los inocentes y débiles con los violentos. Esta es una de las gravísimas situaciones en las que transita Catalunya y que empeorará, sin duda alguna, en los próximos meses y en los próximos años de seguir usted en el Gobierno, de estar los miembros de partidos separatistas en el Gobierno y de contar con la muleta inestimable del señor Illa, que permanentemente se le ofrece para sacar adelante sus políticas liberticidas y contrarias al bienestar y prosperidad de todos los catalanes. Una situación dramática que ustedes están liderando y que están padeciendo especialmente las clases medias y populares a las que dicen tanto defender. Unas clases medias populares que se llevaron lo peor de la crisis económica de 2018, que sufrieron las consecuencias más graves del golpe separatista de 2017, a quien entonces..., ustedes no dudaron de utilizar a aquellos que debían estar garantizando la ley y el orden en las calles para sacar adelante sus intereses espurios. Pero las clases medias y populares, señor Aragonès, están decididas a escribir el futuro de nuestra tierra, y por eso nosotros vamos a defenderlas, a ellas y a quienes tienen que garantizar su bienestar y su prosperidad. Es por ello que hoy, Cataluña, una vez más, se encuentra ante una gran elección. Ante un gobierno que no duda en manosear y en jugar con los Mossos d'Esquadra, en este caso, con las fuerzas del orden, es un momento para decir a los catalanes que están ante una gran elección. Elegir o seguridad en los barrios para las familias y dar lo que necesitan los Mossos d'Esquadra, o delincuentes, que es lo que ustedes quieren, campando a sus anchas por nuestras calles. Los catalanes están en un momento para elegir o prosperidad para los trabajadores y estar al lado de las fuerzas y cuerpos de seguridad, o estar con usted y fomentar el expolio fiscal para financiar al separatismo, a la religión climática, o a sus delirios de género. Estamos en un momento en que los catalanes tienen que elegir o entre ayudas sociales y servicios públicos dignos –entre ellos los Mossos d'Esquadra– o destinar millones a embajadas en el exterior pagadas con nuestros impuestos. O libertad en las aulas de nuestros hijos y apoyar a los cuerpos y fuerzas de seguridad, o activistas políticos convertidos en profesores en las aulas. O la defensa de las clases medias y populares –entre ellos los Mossos d'Esquadra–, o el enriquecimiento obsceno de esas élites a las que usted pertenece y que viven a espaldas de los problemas reales de los catalanes. Dejen de destruir todo lo que tanto nos ha costado construir. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula en nom de la candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé, gràcies. Bon dia, diputats, diputades, president, conseller. Sembla que potser avui ha sortit una mica més el què, però seguim entestats en parlar del qui. Nosaltres ja, en reiterades ocasions, hem dit que ens interessava ben poc el qui, que ens interessava ben poc qui estava al capdavant dels comandaments, i que, sobretot, el que volíem i el que crèiem que s'havia de parlar és del què. Avui, des del PSC ja ens han començat a explicar el què i el per què, no? I després hi entraré una mica. Però, en tot cas, sembla que no estaven tan en contra del qui o de quins canvis s'havien fet o com, sinó que ha començat a traspuar i a sortir quines són les polítiques de seguretat que vol aplicar el PSC, o que aplicaria el PSC. I com, quan no s'apliquen les polítiques que ells voldrien, tant en l'àmbit de seguretat com en tants altres, no tenen cap problema en fer, com ho han fet tants cops, en aliar-se amb la dreta, amb l'extrema dreta, i amb la dreta extrema, per qüestionar i intentar aturar qualsevol canvi. Parlant del què, i tornant-hi –i ho hem dit en reiterades ocasions i ho direm aquells cops que faci falta–, des del principi de legislatura nosaltres ja parlàvem de la necessitat d'aturar les hemorràgies, de fer un pla de xoc immediat en les transformacions i en l'àmbit de les transformacions en seguretat, en model de seguretat. Ho dèiem clarament: aturar la militarització dels cossos policials, aturar l'ús d'eines com el foam o el desplegament de pistoles Taser, aturar les acusacions contra manifestants, aturar l'aplicació de la llei mordassa, aturar la impunitat i les males praxis dins els cossos policials, i aturar les batudes per motius de perfil ètnic i, per tant, les batudes racialitzades, i la col·laboració dels Mossos d'Esquadra en aquestes batudes, en les que al final s'acabava enviant persones en situació irregular administrativa als CIEs. Després el Govern deia: «Tanquem els CIEs, però alhora s'estava –i crec que hi segueix col·laborant– en aquestes batudes. En tot cas, i permetin-me que faci un parèntesi, fruit d'una intervenció que ens ha semblat absolutament desencertada d'abans. És que qui flirteja amb criminalitzar les persones en situació administrativa irregular, qui flirteja en magnificar problemes d'inseguretat per esgarrapar alguns vots, segurament potser n'esgarrapa algun, però el que acaba fent és esgarrapar els aplaudiments de l'extrema dreta, i a nosaltres això ens ha semblat absolutament fora de lloc. [[Aplaudiments.]] I seguim. Més enllà d'aquestes hemorràgies, més enllà d'aquest pla de xoc immediat, en el marc d'aquest «què del que pensem que s'ha de parlar, també crec que tenim un horitzó en el que cal avançar en aquest «què, que és posar la comunitat, posar la població al centre, al capdavant de les polítiques de seguretat, d'una seguretat que va molt més enllà de les polítiques policials, i que sobretot va per posar els drets civils, els drets polítics, i els drets materials al capdavant i al centre dels objectius. I això vol dir que des dels cossos policials, que des dels cossos de seguretat, no es pot col·laborar en augmentar les desigualtats o en tirar endavant encara més injustícies, i especialment en dos àmbits, en l'àmbit de les mobilitzacions i en l'àmbit de les vagues, com ha passat a vegades, col·laborant fins i tot en impedir que es parés la producció, i en col·laborar en processos d'esquirolatge en empreses, o en l'àmbit del dret a l'habitatge. Això són qüestions que s'havien de canviar d'arrel i de fons en el model de seguretat i en el model policial. També no col·laborar, per tant, en aquests desnonaments. I aquí, ja que tenim temps, m'hi volia aturar una mica. Ja ho hem dit en diverses ocasions que per a nosaltres és fonamental que amb els límits de la llei siguem conscients que no podrem aturar els desnonaments, que en el marc de l'Estat espanyol, que en el marc de la Constitució actual, no podrem aturar els desnonaments, i que, per tant, hem d'anar més enllà. I anar més enllà vol dir aplicar qüestions que ja hem aplicat anteriorment, que ja hem aplicat l'1 d'octubre del 17. Estem parlant de doctrina de l'1 d'octubre dels col·legis, o de la doctrina Trapero. Apliquem-la als desnonaments. Aturem, per tant, aquelles actuacions policials que poden produir mals majors, com, per exemple, deixar menors d'edat al carrer, per molt que hi hagi un ordre judicial que ho digui. Perquè aquesta ordre judicial, com hem vist molts cops, acaba vulnerant la pròpia llei. Ara mateix tenim una llei aprovada al Parlament que impedeix els desnonaments de famílies vulnerables sense negociació i sense un lloguer social, i se segueixen produint. Ara mateix hi ha una moratòria que impedeix desnonaments de grans propietaris contra famílies vulnerables i se segueixen produint. Obeirem ordres judicials fins i tot quan vagin en contra de la llei? Perquè ni quan les lleis són favorables, s'apliquen, em sembla. I, per tant, s'aplica la llei que més interessa per defensar determinats poders. A nosaltres, aquesta ens sembla una qüestió clau que va amb el què. Com dèiem abans, si el qui serveix per avançar en totes aquestes qüestions, si el Govern vol avançar en tots aquests àmbits, tindrà el suport de la CUP. Si el qui serveix perquè segueixin passant coses com aquestes, no el tindrà, ens hi trobaran de front. I també volia aprofitar per destacar altres qüestions que també ens semblen fonamentals. Aquest «què ha de servir per reestructurar, per donar-li la volta, com a un mitjó, al Cos dels Mossos d'Esquadra. No tot va bé al Cos de Mossos d'Esquadra. Senyor president, no podem dir «com tots els agents, «professionals com tots els agents; això no és cert –això no és cert. Hi ha agents que no són professionals. Hi ha agents que han estat detinguts per corrupció. Hi ha agents que han estat imputats per males praxis; hi ha males praxis. Quan parlem de que tots els agents estan tenint bones actuacions i bones pràctiques, es perd absolutament la credibilitat. I nosaltres pensem que no es fa cap favor ni a la ciutadania ni al propi cos. Per això, pensem que s'ha de fer una reestructuració absoluta del cos. S'ha d'avançar en transparència i en fiscalització, i aquesta no ha de ser l'excepció, sinó la norma. Perquè en els darrers anys a Interior, en molts àmbits, ha estat l'excepció i no la norma. Per tant, transparència i fiscalització com a recepta. Creiem que s'ha d'avançar i aprofundir en mecanismes de control, en la creació d'aquests mecanismes de control, que per nosaltres és una proposta clau que cal tirar endavant durant aquesta legislatura, que és un mecanisme de control independent, públic, que permeti fiscalitzar i que permeti, si cal, sancionar actuacions policials concretes; que pugui actuar d'ofici, que pugui actuar a través de denúncies i que pugui no només actuar davant pràctiques concretes d'agents concrets, sinó que també pugui fiscalitzar accions, protocols i fins i tot actuacions estructurals o ordres més generals del Cos de Mossos d'Esquadra. Per nosaltres, aquesta és una qüestió fonamental. I una altra... –disculpin–, que també s'ha tractat abans i s'ha parlat: la qüestió de les comissaries d'investigació i d'informació. No hi pot haver un forat negre en aquest àmbit, no hi pot haver una falta de control polític absolut sobre què passa en aquest àmbit. Perquè després ens acabem trobant coses com les que ja hem denunciat en diverses ocasions, que és que hi ha agents dels Mossos d'Esquadra que no sabem que si per ordres, si sols, o si perquè hi ha una estructuració i una voluntat política de fer-ho, acaben investigant partits que estem aquí presents al Parlament, o acaben falsificant correus electrònics de partits que estem aquí presents al Parlament, o acaben, fins i tot, enviant correus demanant informacions a sindicats, a organitzacions juvenils o a altres col·lectius. I això ha passat, això està sota denúncia judicial i, per això, hi ha un expedient obert dins del Departament d'Interior. Per tant, aquí tenim un forat. I tenim un forat en investigació i tenim un forat en informació, i s'hi ha de donar resposta. I també s'han de fixar les prioritats polítiques de la investigació i la informació. Si les prioritats polítiques són aturar la dissidència i aturar la mobilització i aturar la protesta social, és diferent que si són combatre els delictes ideològics, combatre el masclisme, donar resposta a les desigualtats o combatre els delictes ecològics, perquè els recursos són limitats i els que s'hi destinin sí que és una decisió i una voluntat política. Una altra qüestió que em sembla important: quan res canvia, quan tot segueix igual, els seus socis són uns i els tenen allà, són els del PSC. I ells han dit molts cops que són socis a canvi de res; nosaltres diem que és a canvi de que res canviï. I el que veiem és que quan van amb ells i amb elles és molt clar quines polítiques efectuen, que són les de canvi..., de que res canviï, les de que tot segueixi igual, perquè aquest és el seu preu. Segurament, no és un preu concret o tangible, però sí que és un preu molt clar en l'enfocament de les polítiques del Govern. I això ho veiem molt més enllà de l'àmbit de la seguretat. Això sí, quan es produeixen canvis, els tenen de front, els tenen de front i els tenen aliats, sense cap problema, amb la dreta, amb l'extrema dreta i amb l'espanyolisme, que és el que sembla que està passant en determinats àmbits de seguretat. Per tant, la nostra proposta és clara: no s'acomplexin amb el CUP, CUP CUP, CUP CUP, CUP CUP. La CUP estem aquí per transformar, per transformar de fons, per avançar en totes aquelles qüestions en què ens vam comprometre al principi de la legislatura, que és per avançar en un horitzó d'autodeterminació, per avançar en una garantia de drets materials i per tirar endavant, en aquesta legislatura, un canvi i una transformació que pel moment, tret d'àmbits concrets, veiem que no s'està produint. En tot cas, aquí serem per transformar, aquí serem per denunciar quan no es transforma i, òbviament, aquí serem per plantar cara a la contra que no vol que res canviï i que fan oferiments que sembla que són a canvi de res, però que són a canvi de que tot segueixi igual i, per tant, molt malament. Moltes gràcies i seguirem. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid.
Gràcies, presidenta. Volia començar amb dues prèvies. Un dia li vaig dir jo al senyor Puigneró que era difícil a vegades fer d'oposició quan a vegades l'oposició te la feien des del propi Govern, no? Ho dic, perquè avui hem assistit a una crítica de les polítiques de seguretat del conseller formulades a una pregunta de la senyora Elsa Artadi, que era una pregunta indirecta a vostè, aplaudida i felicitada per l'extrema dreta, també. Suposo que és un problema contestar Javier Negre, però no és cap problema que t'aplaudeixi VOX a les teves polítiques de seguretat. Per tant, aquesta seria la primera prèvia que volia fer. I la segona prèvia que volia fer, i ho deia el president i jo hi estic d'acord –jo hi estic d'acord–, no es pot confondre la crítica, en aquest cas, als responsables polítics del Cos de Mossos d'Esquadra amb la crítica, en aquest cas, a les decisions polítiques que es prenguin, no? No es pot confondre el cos amb els seus màxims responsables polítics. I jo crec que això és fonamental dir-ho. I, a més, en el nostre cas, crec que és clar; és a dir, nosaltres sempre hem defensat que els Mossos d'Esquadra és la policia integral de Catalunya i, per tant, ha de seguir sent així. I nosaltres en cap cas qüestionem que hagi de seguir sent així. I posava, el president, exemples concrets. Jo també ho vull recordar: van ser els Mossos d'Esquadra que van entrar al Palau de la Música. I, per tant, crec que això és important situar-ho. Ara, també han passat coses, i també és normal que hi hagin desconfiances. I ho llegeixo literalment: «Ahir quan vaig parlar amb el conseller Buch i vaig rebre mostres de suport públiques i privades em va dir que era policia judicial, que no estava sent investigada pels Mossos d'Esquadra. Això són paraules literals de la presidenta del Parlament de Catalunya, amb les quals el conseller d'Interior li comunicava que no estava sent investigada. Per tant, de desconfiances, poden haver-n'hi, perquè això també ha passat. És a dir, ha passat al Palau de la Música, han passat totes les situacions que vostè situava; però això també ha passat. I, per tant, és normal que a l'oposició tinguem desconfiances, no? I nosaltres, quan vam demanar la seva compareixença, situàvem un element que era fonamental, o un dels primers elements era: qui havia pres la decisió, no?, qui havia pres la decisió dels canvis. I es va dir, el nou conseller Elena va traslladar a la seva compareixença que els havia consultat amb vostè. Avui vostè també ha dit de passada que els havia col·legiat amb el conjunt del Govern –a mi m'ha semblat entendre-ho, eh?, en tot cas. Jo diria que ha dit que sí, eh? Però, en tot cas, després s'hi pot referir. Jo crec que és un element fonamental, perquè, miri –i jo ho vaig dir també–: Esquerra Republicana i Junts per Catalunya es barallen per tot –per tot–, fins i tot pel vol d'una mosca –per tot. No seré jo qui doni lliçons de les dificultats dels governs de coalició, però jo crec que vostès superen, diguéssim, totes les línies vermelles, eh?, però, bé, en tot cas... Després hi tornaré. Després hi tornaré, perquè..., bé, ja hi tornaré. Però, en tot cas, jo crec que és evident que vostès discrepen per tot. Fins i tot, no?..., és a dir, han discrepat per nombrosos casos. Avui mateix han deixat el conseller Cambray..., el més de tots, en Cambray, era sols en Cambray, perquè l'han deixat sol a l'escala, perquè el senyor Argimon suposo que no..., no han tingut temps d'avisar-lo i que la foto..., no?, amb el tema de la vaga, avui no hi anaven. Però, en tot cas, discuteixen per tot, però per això, no. En això hi ha hagut silenci. No hi ha hagut cap tipus de discussió. I jo crec que el que ha acabat passant és que és un acord –i vaig dir-ho–, que és: Esquerra Republicana no volia Trapero al capdavant dels Mossos d'Esquadra i Junts per Catalunya no volia el cap d'investigació al capdavant del cap de la Brigada d'Investigació, i això és el que ha acabat passant. I nosaltres insistíem que, bé, que crèiem que això era l'acord que hi havia damunt de la taula. I que a nosaltres no ens semblava que, bé, que la nova Generalitat republicana que vostès situen, doncs, apartés a qui, bé, nosaltres enteníem que havia fet una bona feina al capdavant de la comissaria d'investigació, com vostès deien, no? I, miri, deia que ara hi tornaria. Jo tinc la sensació que aquests dies, que vostès han parlat molt de les pel·lícules de James Bond, no?, doncs que els hi ha agafat un atac de pel·lícula de James Bond, que sempre hi ha una anècdota, que és que cada vegada que arribava algú nou al cap de l'MI5 volia fer fora James Bond. I jo crec que el que passa en aquest país és que, cada vegada que arriba un nou conseller, vol un cap dels Mossos que li sigui més proper. Per què? O sigui, portem cinc anys que la persona que ha encapçalat els Mossos a l'inici d'any no l'ha acabat –no l'ha acabat. I vostès mateixos van parlar que el Cos de Mossos d'Esquadra necessitava estabilitat. Bé, d'estabilitat, no massa, no? I vostè deia una cosa que té raó –i jo hi estic d'acord–: el Govern té dret a fer aquests canvis. Això nosaltres –i ho vaig dir també a la compareixença– no ho hem qüestionat en cap moment. És a dir, el Govern, legítimament, té dret a fer aquests canvis. El problema és el com i el perquè. Perquè, clar, si diu: «No tenim cap problema per explicar-nos. Home, fa tres mesos, eh?, que va haver-hi el canvi a la cúpula de Mossos d'Esquadra. Nosaltres vam demanar la compareixença del conseller el 21 de desembre; fins a un mes després no va comparèixer en el Parlament per donar explicacions. El conseller Elena sempre diu que a petició pròpia. Bé, prèvia..., no?, és a dir, prèvia situació..., previ a registre de compareixença, diguéssim, que li vam donar una petita empenteta per veure si podia comparèixer. I, en tot cas, vostè ha donat explicacions... És a dir, és un govern que té molta pressa a fer els anuncis i molt poca per donar les explicacions; així, en general, no només en aquest tema, i després l'hi explicaré. I, per tant, molt de temps per donar resposta. A més a més, jo insisteixo en això: vostès, cinc anys seguits en els que el cap dels Mossos no acaba l'any. Vostè em dirà: «Això és habitual. Home, no ho sé. Avui que també parlàvem de la senyora Artadi... Miri, quan l'alcaldessa Colau va arribar a l'Ajuntament de Barcelona, una de les primeres decisions que va prendre va ser mantenir el cap de la Guàrdia Urbana que tenia el senyor Trias. Aquesta va ser una de les decisions que va prendre. Vostès també la podien haver pres aquesta decisió. Donem-nos un temps, que el senyor Trapero, que jo sàpiga..., no?, havien estat molt contents, vostès, amb el senyor Trapero. Per tant, jo crec que aquesta era una decisió que es podia prendre. I després, quan jo dic «el com, també, jo no sé si s'ha fet com s'havia de fer. Jo tinc la sensació que al senyor Trapero se l'ha degradat. Ho vaig explicar l'altre dia. És a dir, es podria haver preparat el canvi. Jo entenc que no és senzill, que segurament no és plat de bon gust per a ningú, però es podia haver tingut lligat on anava el senyor Trapero. Potser el lloc on se'l va ubicar de manera provisional no era el més adient. Per tant, bé, jo crec que també, com a mínim, podríem discutir si el com s'ha fet de la millor manera possible. I, després, finalment, també el perquè, no? Jo deia el qui –qui havia pres la decisió–, el com i el perquè. I a nosaltres el que no ens queda clar..., o sigui, els canvis, evidentment, vostès els poden decidir, però a nosaltres ens preocupa especialment la decisió, en aquest cas, sobre la Comissaria General d'Investigació Criminal. Perquè no és cert només que, bé, que hagi sigut només aquest canvi, és que el número dos, que anava amb el comissari, ha plegat, i ha plegat amb desavinences... Sí, sí, va dimitir, el seu número dos ha dimitit..., o almenys ha estat publicat; si vostès em diuen que no... Ha estat publicat, sí, sí: «Cessament, acompanyat de la dimissió del seu número dos en la lluita contra la corrupció. Bé, doncs, per tant, ja m'ho explicaran. Escolti, ho vaig dir l'altre dia i no m'ho van desmentir. Si avui m'ho volen desmentir, doncs, m'ho desmenteixen. Però, en tot cas, també, a més a més, enviat a la comissaria de Rubí, que, bé, si no és una degradació s'hi assembla molt. O sigui, diguéssim que el salt és quàntic, no? O sigui, al final una persona que... Perquè, a més a més, vostès diuen... També, algun dels arguments que s'ha fet servir, o com a mínim s'ha explicat a la premsa, és que se li qüestionava el lideratge i la capacitat de treballar en equip. Després, amb les puntuacions internes del cos, resulta que era un dels comissaris més ben valorats pels seus companys i companyes. Per tant, no queda massa ben explicat quin és el motiu, més enllà dels canvis que vulguin fer. I després, també, quan es parla del canvi de model... Jo, que no comparteixo..., o compartim en bona mesura també moltes de les propostes que fan grups parlamentaris –la CUP– sobre la necessitat del canvi de model... Miri, el canvi de model..., nosaltres no veiem que els relleus hagin produït un canvi en les polítiques de seguretat a Catalunya. De fet, la prova, en aquest cas, el protocol que vostès aquesta setmana presenten als ajuntaments sobre els desnonaments. En els desnonaments, vostès no qüestionen en cap cas que la Brimo segueixi sent enviada als desnonaments. Per tant, no hi ha un canvi de model real sobre les polítiques de seguretat, o de moment encara no el veiem; per tant..., o com a mínim sobre els protocols, no? I, finalment, acabem amb això: nosaltres pensem que és una mostra més, no?, aquesta manera de fer, d'un govern que fa més política de faristol i de rodes de premsa que no un govern que és capaç de dialogar, teixir acords, de negociar, de fer les coses d'una altra manera, en definitiva, perquè nosaltres entenem que això no és només una gota d'aigua enmig de l'oceà, sinó que de manera reiterada es va produint. Es va produint, per exemple, també, en aquest cas, per part de la conselleria d'Educació i es va produint d'una manera i amb un tarannà per part del Govern que nosaltres no compartim. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Senyor president, ha comparecido hoy usted aquí también a petición de Ciutadans, para explicar las verdaderas causas de estos ceses, de esta purga. Se ha dolido usted de que se hable de degradación, de purgas, de depuraciones y de venganzas, pero es que lamentablemente tenemos que hablar en estos términos cuando ustedes irrumpen en la cúpula policial, porque hay diversos indicios de que estamos hablando de degradación, de purgas, de depuraciones y de venganzas. Usted ha alegado compromiso de su Gobierno en la lucha contra la corrupción y, al final, ha hecho algo que yo creo que es feo también, que se ha escudado o se ha protegido detrás de la honorabilidad de los Mossos d'Esquadra, que nadie absolutamente cuestiona. Porque de lo que hablamos precisamente es de sus decisiones políticas, de la decisión de usted, como máximo responsable de la policía, actuando por delegación como actúa el conseller de Interior, y de las decisiones que afectan precisamente a la labor y al funcionamiento de este cuerpo policial que, por supuesto, tiene todo nuestro apoyo. Mire, y, sí, hay asuntos que huelen mal en sus actuaciones y en estas depuraciones. Y yo me quiero referir, pues, básicamente, muy brevemente, al señor Trapero. El señor Trapero, ¿qué ha ocurrido con él? Que es el mayor de los Mossos, que es aquel que tiene más rango, pero sin embargo está condenado al ostracismo en una oficina de los Mossos en las Corts. ¿Por qué? Bueno, pues seguramente porque no gustaron para nada las declaraciones que él hizo en su defensa en el juicio al que fue sometido por sedición; declaraciones que molestaron grandemente a las cúpulas separatistas que llevaban adelante el golpe a la democracia. Y luego está el asunto del intendente Rodríguez, esta persona que estaba llevando precisamente las investigaciones de corrupción, precisamente que afectaban, además, y afectaron a la presidenta de este Parlament. Era la persona encargada de la unidad que debía investigar estos hechos, que, como se ha recordado aquí, hubo incluso el cambalache este entre la señora Laura Borràs cuando era consellera y el señor Buch cuando era conseller, de: «Oye, ¿es verdad esto de que me están investigando? Bueno, pues la persona que era encargada de llevar a cabo esta investigación también ha sido cesada. Y así treinta y seis personas más. Es, por tanto, señor Aragonès, por lo que, por estas cuestiones y otras más que le iré diciendo, no nos parece que usted tenga credibilidad en las explicaciones que nos ha dado hoy. Su Gobierno es un gobierno de continuidad. Ustedes ya han afirmado que su intención es subvertir el ordenamiento democrático desde la posición de fuerza que le da tener el control del dinero público y de las estructuras administrativas de poder. Y solo hay que hacer un poco de historia de qué es lo que ustedes han intentado desde que se embarcaron en la locura, los meses de septiembre y octubre de 2017, para subvertir el orden constitucional. En aquella época, se quiso poner a los Mossos al servicio de la causa separatista, intentando que no respetasen las instrucciones de la judicatura. Luego llegó Torra a la presidencia de la Generalitat y vimos cómo se ponía en entredicho la legitimidad de acción en el marco del ordenamiento democrático de los Mossos d'Esquadra. Y en los últimos meses del mandato del señor Torra se vio cómo los Mossos se convertían en moneda de cambio con los antisistema. Y, en ese sentido, el relevo del conseller Buch por parte de Sàmper dio paso al cambalache de la revisión del modelo policial, que no es otra cosa que el desarme de los Mossos en el ámbito del orden público, que es a lo que se comprometió el Gobierno de la Generalitat con los socios preferentes de extrema izquierda. Así que la verdadera voluntad política respecto a los Mossos d'Esquadra expresada por los sucesivos gobiernos de la Generalitat, también por el de usted, señor Aragonès, al cerrar el acuerdo con la CUP, es el de controlar políticamente al Cuerpo de los Mossos d'Esquadra. Y para eso han montado aquí precisamente una comisión de revisión del modelo policial para cambiarlo a gusto de la CUP. Mire, otra forma de influir políticamente en los Mossos d'Esquadra, neutralizarles, cómo hacen ustedes, por ejemplo, desde la conselleria en el tema de, por ejemplo, que afirmó el señor Elena, de no aplicar la ley de seguridad ciudadana vigente. U otro ejemplo ya más de orden público y cotidiano: el tema de la Meridiana. En la Meridiana, un exterrorista, amigo suyo, hoy agitador profesional, diciéndoles a los Mossos que no les preocupan las sanciones porque la señora Borràs se las quita. Aún van a salir emails de la señora Borràs indicando al señor Bentanachs cómo se tiene que hacer para que te quiten las multas en la Cataluña del procés. Es evidente que la Generalitat lleva dos años capando las intervenciones de los Mossos en la Meridiana. Es evidente que ha habido favoritismo a la hora de dejar que una veintena de caraduras bien untados con dinero del procés para que fastidien cortando el tráfico a todos los vecinos de la Meridiana, a los comerciantes, a todo un barrio. Cuando se les ha obligado a que se manifiesten sin cortar el tráfico, siguen desafiando también, con la presidenta del Parlament a la cabeza, y provocan cortes ante la indignación de los vecinos, que llevan dos años aguantándoles. Mire que es fácil identificar a responsables, incoarles expedientes y sancionarles. Pero resulta que después, en la conselleria de Interior, los expedientes se mueren, desaparecen, no se encuentran, nunca llegan a buen fin. Los Mossos, cuando van a ese barrio –yo lo he visto–..., ellos quieren ser la policía de todos, y delante de los vecinos los convierten ustedes en la policía de unos cuantos, de los suyos, de su policía. Eso debe acabar. En fin, que ustedes usan como instrumento para controlar a los Mossos políticamente los relevos de los máximos responsables policiales. También dan órdenes para favorecer y no molestar a los suyos y neutralizar el trabajo de los Mossos d'Esquadra desde la conselleria de Interior. Pero usan también otro mecanismo, al que me quiero referir antes de terminar, que es el procedimiento de selección y de promoción interna para el acceso a las escalas ejecutivas de inspectores y superior de intendentes y comisarios. Estos procedimientos de selección carecen de objetividad y de transparencia. Y no lo decimos nosotros; lo están diciendo todas las organizaciones sindicales del cuerpo: el hecho de que ustedes en la promoción de estas escalas procuran influir siempre para conseguir el control político de la policía. Ustedes hacen eso, y lógicamente los policías de bien, la generalidad de los Mossos d'Esquadra, la inmensa mayoría de los Mossos, pues, se duelen de que en la promoción cuente tanto la mano negra del Govern y denuncian esta falta de objetividad y de transparencia. En conclusión, president Aragonès, gracias por sus explicaciones, pero nos ha parecido que los argumentos son inconsistentes –los que han utilizado tanto el conseller de Interior como usted hoy– para justificar su purga. Y hay suficientes precedentes, suficientes evidencias... Algún miembro de los grupos de la oposición, el propio señor Illa, ha listado rápidamente varios a los que yo me he referido, pero él también ha dado seis puntos; seis puntos que nos hacen a todos sospechar que ustedes realmente persisten en este viejo anhelo que ha caracterizado a los gobiernos separatistas desde el año 2012, de atar muy corto a los Mossos d'Esquadra y emplearlos como una policía partidista, a su servicio y al servicio del procés. Por eso no nos han parecido en absoluto creíbles sus explicaciones. Voy a acabar pidiéndole que hagan un favor a Cataluña, que respeten la enorme profesionalidad de los agentes de los Mossos d'Esquadra, que respeten su trabajo, que los cuiden, que no los usen como moneda de cambio política con sus socios antisistema. Y no nos comprometan con purgas internas que buscan controlarlos políticamente y neutralizarlos cuando su labor conforme a las leyes constituya una molestia para ustedes. Por todo ello nosotros vamos a mantener viva la petición de la comisión de investigación sobre la purga de los Mossos, significativamente sobre aquellos que investigaban la corrupción de dirigentes separatistas. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidenta. Una década después podemos concluir, ya sin ningún género de dudas, que la capacidad de destrucción del proceso separatista no conoce límites. Les ha afectado incluso a ustedes mismos. Todos son, a priori, sospechosos de botiflers, traïdors. La desconfianza y el recelo presiden incluso sus relaciones. Tal es el poder de destrucción de lo que iniciaron. Pero eso es lo de menos. Eso no deja de ser problemas que tienen entre ustedes, y todos tenemos los nuestros. Cada uno tiene los que le corresponden. Lo grave realmente es lo que afecta a todos: la degradación del prestigio de las instituciones catalanas, la huida masiva de empresas o la ruptura de la convivencia democrática entre catalanes y, entre los catalanes, una parte de los catalanes y el resto de los españoles. En un entorno así era evidente que una institución como los Mossos d'Esquadra no podía quedar impune en su locura autodestructiva. Cataluña se ha quedado y se ha convertido en la tierra donde ninguna buena acción queda impune. Y si los Mossos d'Esquadra hacen bien su trabajo e investigan la corrupción pasan a ser inmediatamente sospechosos y depurados. A una de las organizaciones mejor valoradas por el conjunto de los catalanes –se ha dicho anteriormente–, según todas las encuestas, incluido el CEO, Puigdemont la situó al límite de la ilegalidad; Quim Torra asumió el discurso de la CUP y les acusó de fascistas y torturadores, aceptando aquella retórica delirante según la cual si un manifestante le lanza un adoquín a un mosso este debe devolverle dos besitos y unas florecillas silvestres. Por si todo esto no fuera suficiente, usted, señor Aragonès, preside un gobierno que ha destituido a los mossos responsables de perseguir de manera ejemplar la corrupción de Cataluña, no la de Madrid, la de Valencia o la de Andalucía. A ustedes, que son tan «indepes, les encanta hablar de la de los demás. No. Hablamos de la corrupción de aquí, la de Cataluña, la que les afecta a ustedes y de la que no les gusta hablar. Shame on you, que rezaba la canción, señor Aragonès; vergüenza, vergüenza, vergüenza. El 10 de enero, el pasado 10 de enero de 2022, se anuncia el relevo de treinta y un miembros de la cúpula de los Mossos encargados de investigar la corrupción en Cataluña. Fue usted quien, en su investidura, insistió en dos conceptos –dos–: transparencia y ejemplaridad. Y ha traicionado ambos, y además ha convertido su intervención en un ejemplo paradigmático de aquello del excusatio non petita, accusatio manifesta. Se ha dicho aquí anteriormente. La señora..., la presidenta del Parlament de Catalunya, Laura Borràs, reconoció en sede parlamentaria que Miquel Buch le había soplado –como si de un vulgar agente doble de la tira de Mortadelo y Filemón se tratara– que estaba siendo investigada o no, porque nunca quedó demasiado claro ese extremo. Con su decisión, señor Aragonès, usted se convierte en encubridor político de semejante chapuza, destituyendo a los que la investigaban y encubriendo políticamente y protegiendo al que es presunto delincuente. Es usted, señor Aragonès, el máximo responsable; ni transparencia ni la ejemplaridad que prometió. Su Gobierno lleva hoy ya la mancha de la vergüenza, y eso ya es irreversible. Y por mucho que intente esconderse detrás de exministros del PP –que tiene narices que usted precisamente recurra a eso–, eso no le va a eximir de sus responsabilidades, que son suyas, personales e intransferibles. Pero es evidente que siendo usted el máximo responsable, en calidad de presidente de la Generalitat de Cataluña, su conseller Joan Ignasi Elena ha participado decisivamente de dicha vergüenza, y no se queda atrás. En primer lugar, mezclando en sus declaraciones las sustituciones, las destituciones, con un falso barniz de feminismo. Es especialmente indecente intentar encubrir algo tan sucio con el recurso del feminismo, y hoy, por desgracia, el señor Aragonès ha vuelto a caer en el mismo argumento. En segundo lugar, humillando a los Mossos d'Esquadra, regalando a la CUP la presidencia de la Comisión de Estudio del Modelo Policial. Sí, a la CUP, a los que llaman «fascistas y «torturadores a excelentes profesionales que garantizan nuestra seguridad, es decir, nuestra libertad. Señor Elena, se ha convertido usted en otro ejemplo paradigmático de una conducta distinta, que es..., yo la defino, «la perversidad de terciopelo. Su antecesor, el señor Buch, era más tosco que usted, y me temo que alguna cosa más, por lo que está saliendo en las investigaciones, pero no era un cursi; a él, al menos, lo veías venir. Es usted, en ese sentido, más sibilino; dedica comprensión, suavidad y mimitos a los sospechosos de delincuencia, y severidad, dureza e incluso crueldad con aquellos que la persiguen y hacen correctamente su trabajo. Pues, lo siento, señor Elena, tiene que ser exactamente al revés: la severidad, con los presuntos delincuentes, y más aún con los delincuentes; y la mano tendida, las bonitas. palabras y els jocs florals, con los Mossos, que, insisto, ponen incluso en peligro su propia integridad física para defender nuestras libertades. Señores Aragonès y Elena, acabo diciendo que les auguro que las van a pasar canutas, y no es que me haga especial ilusión, por definición; pero las van a pasar canutas, en la comisión de investigación de este asunto. Debo decirles también que se lo habrán ganado a pulso. Muchísimas gracias.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Albert Batet.
Molt bon dia a tots i a totes. Molt honorable presidenta, molt honorable president, vicepresident, membres del Govern, conseller d'Interior, diputades i diputats, en primer lloc, Junts per Catalunya volem expressar el nostre suport i confiança als disset mil agents del Cos de Mossos d'Esquadra per la seva professionalitat, que demostren dia a dia; per la seva voluntat de servei públic, que demostren diàriament, i per protegir amb la seva feina els nostres drets i llibertats. Perquè un país que no garanteix els drets i les llibertats dels seus ciutadans no és un país just ni és un país democràtic. Per això, volem reiterar ja d'entrada, perquè quedi clar, el nostre respecte a les decisions preses pel conseller Elena i, conseqüentment, pel president de la Generalitat, que tenen tota la potestat de fer els canvis que es considerin oportuns, per afrontar amb èxit els reptes actuals en matèria policial. Ho repeteixo, perquè quedi clar: tot el respecte democràtic que dona la legitimitat d'aquest Parlament a les decisions preses pel conseller Elena, en el marc de les seves pròpies competències, com no pot ser d'una altra manera i com ha reconegut el mateix conseller aquí en seu parlamentària, al voltant de les decisions preses. Perquè tots els consellers d'Interior han pres decisions al voltant de la cúpula dels Mossos d'Esquadra, fins i tot consellers del PSC, com la senyora Tura, i fins i tot consellers d'Iniciativa, com el partit del senyor Cid, el senyor Saura. Tanmateix, des de Junts per Catalunya, aprofitarem aquesta compareixença per deixar clares algunes premisses bàsiques, essencials, que han de regir, creiem, a parer nostre, com a valors fonamentals sobre la gestió dels Mossos d'Esquadra i les polítiques de seguretat pública del Govern de Catalunya. En primer lloc, i perquè també quedi molt clar, Junts per Catalunya en cap cas farem politiqueria amb el Cos de Mossos d'Esquadra. No jugarem a tirar-nos el Cos dels Mossos d'Esquadra pel cap, ni a un pim-pam-pum barat. Per diferents motius: el primer és perquè ens estimem el cos, perquè el respectem, perquè sabem i som conscients de l'esforç ingent que s'ha hagut de fer durant molts anys per tenir una policia nacional catalana, per tenir una policia de referència i de qualitat com és el Cos de Mossos d'Esquadra. I no ho dic perquè fos un alcalde de Valls qui va fundar els Mossos d'Esquadra ara fa molts anys [[rialles]] , sinó que també ho dic per experiència pròpia, perquè, com a alcalde, una de les primeres accions va ser veure i ajudar en el desplegament del Cos dels Mossos d'Esquadra al sud del país, en aquell moment per part del senyor Saura al departament, d'Iniciativa, que també va fer canvis, i, per cert, amb un excés de presses que no van ser massa bones. Deixem les coses clares. Sobretot, també, un altre motiu per què no farem politiqueria amb el Cos de Mossos d'Esquadra és per responsabilitat –responsabilitat. Perquè Junts per Catalunya hem governat al Departament d'Interior. Jo vinc d'un partit que hem governat durant molts anys al Departament d'Interior. I som conscients de la complexitat, i som conscients de les dificultats. I, per tant, nosaltres farem sempre un discurs responsable al voltant del Cos de Mossos d'Esquadra. Tenen molt poca credibilitat aquelles forces polítiques que van permetre un 155 per defenestrar el Cos dels Mossos d'Esquadra. Tenen molt poca credibilitat aquelles formacions polítiques que van permetre un judici a la cúpula dels Mossos d'Esquadra per posar-hi la mà, per posar-hi i intercedir-hi, per posar en dubte la qualitat i l'excel·lència en la defensa dels drets i llibertats del Cos de Mossos d'Esquadra. Però també tenen molt poca credibilitat aquelles forces polítiques que quan no governen al Departament d'Interior, en la primera crisi que hi ha a la cantonada ràpidament demanen la dimissió del conseller, intentant desmarcar-se'n. Nosaltres no farem ni una cosa ni l'altra. I el conseller Elena ho sap. I el president ho sap. Perquè actuarem amb responsabilitat, perquè volem respectar i volem apreciar i volem que es valori la feina del Cos de Mossos d'Esquadra. El segon aspecte a destacar és que defensarem el prestigi del Cos de Mossos d'Esquadra davant de qualsevol intent de desprestigiar-lo. I aquí hem vist moltes forces polítiques que en la seva intervenció, això, ho han fet. Parlen molt de seguretat, parlen molt de no sé què, parlen molt de no sé «quantos, però venen aquí i a veure qui la diu més grossa. Això..., nosaltres tampoc hi entrarem, en aquest joc. Vingui d'on vingui. Vingui de l'unionisme i de l'extrema dreta o vingui de les forces antisistema. No ens hi trobaran, en aquest joc. No entrarem al desprestigi barat del Cos de Mossos d'Esquadra. Justament perquè som independentistes. I perquè tot independentista sap que la defensa de la nostra sobirania també passa per una bona gestió dels aspectes on tenim sobirania. I els Mossos d'Esquadra és una estructura d'estat. És un element central d'un estat, la policia nacional. I és un clar exemple del que ens apropa a la sobirania i ens allunya de la dependència de l'Estat espanyol. Perquè, com molts han fet, també podríem fer una llista llarga de tots els casos de males praxis de les policies i cossos de seguretat de l'Estat. I molt llarga. D'espionatges, de contraespionatges, de seguiments, de causes de lawfare que no tenen fonament, de batudes policials a diferents institucions que han acabat sense res. Una llarga llista durant aquests anys. El Cos de Mossos d'Esquadra és un exemple de com tindre més sobirania, ens aporta qualitat al servei públic, ens aporta excel·lència en els serveis públics. I, justament, el tercer valor: perquè actuarem amb exigència. Som autoexigents, sí. Amb el Cos de Mossos d'Esquadra som autoexigents, justament perquè els respectem, perquè els estimem, perquè els apreciem. Perquè no entenem aquest pim-pam-pum. Un país plenament democràtic té una bona policia. I els catalans i les catalanes la tenim. I ens en podem sentir orgullosos. I és un sentiment d'orgull compartit. Ho diu l'última enquesta de seguretat ública de Catalunya, que valora el Cos de Mossos d'Esquadra amb un 7,3. La nota més alta. Per tant, és un sentiment d'orgull compartit amb el conjunt de la ciutadania. Per això, en aquest sentit, nosaltres estem disposats a parlar de tot, i per això hem donat llum verda, aquesta legislatura, a una comissió d'estudi de revisió del model policial en comissió parlamentària, on es podrà parlar de tot, on es podrà centrar en tots els aspectes cabdals i importants. I, també, com ha reconegut el mateix president, hi ha aspectes i reptes que ja fa temps que s'estan treballant i que hem de continuar fent-hi front. La voluntat d'incrementar els cossos efectius fins a arribar a 22.000 agents l'any 2030. Per això, els consellers Buch i Sàmper, els predecessors del conseller Elena, ja van negociar amb l'Estat l'increment d'efectius amb noves convocatòries. Tots els impediments que hi han hagut per part de diferents governs de l'Estat espanyol... El segon, la voluntat de rejovenir el Cos de Mossos d'Esquadra. I, en aquest sentit, ens alegrem que una llarga reivindicació del cos..., i ara ja es podran prejubilar a l'edat de seixanta anys, com la resta de cossos, els mossos. I, finalment, tindre un cos que s'assimili, cada cop... [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –acabo presidenta–, al mirall de la nostra societat, amb un cos paritari entre homes i dones. Per tant, treballem perquè el Cos de Mossos d'Esquadra segueixi sent una policia de referència, i tractarem amb rigor la revisió del model de seguretat. Per això, des de Junts per Catalunya, insistim que no es posi en qüestió els disset mil agents dels Mossos, ni tampoc la professionalitat dels seus comandaments. Deixem-los fer la feina. Deixem-los treballar amb discreció. Deixem-los i apartem-los del pim-pam-pum i la picabaralla política i del focus mediàtic. I agraïm la feina i el rigor i la solvència de tots els professionals, des del primer fins a l'últim, que han liderat fins ara al Cos de Mossos d'Esquadra, com l'anterior cúpula del comandament dels Mossos d'Esquadra. I, com no pot ser d'una altra manera, ens posem a disposició de la nova cúpula per afrontar els reptes en matèria de seguretat que té el país, que és per tindre un país millor, amb millors serveis, i contribuir entre tots i totes a construir la Catalunya del segle XXI, que es garanteixin drets i llibertats per a tothom. Moltes gràcies a tots i a totes. [[Aplaudiments.]]
I finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Chakir el Homrani.
Gràcies, presidenta. President, conselleres, consellers, mirin, variaré una miqueta l'inici de la meva intervenció, perquè he pres consciència d'una situació que crec que l'haig de compartir amb tots vostès i crec que n'hem de prendre consciència totes i tots. Si se n'adonen, soc l'últim diputat que intervé en aquest debat, a l'espera de si el president vol fer rèplica o no, i tots hem sigut homes. i n'he pres consciència i [[aplaudiments]] crec que no ho hem fet d'una manera deliberada, però crec que hauríem de reflexionar, perquè també significa alguna cosa. I volia començar amb aquesta reflexió, perquè crec que la presa de consciència és important. En primer lloc, agrair-li, president, la seva compareixença avui davant del Ple del Parlament de Catalunya. Una compareixença que s'emmarca dintre d'una petició que va fer el Grup d'En Comú Podem i que forma part de la lògica parlamentària: retre comptes des del Govern, i vostè com a president de la Generalitat, entorn de les decisions que es prenen quan la cambra ho demana. I, de la mateixa manera que vostè ho ha fet i l'hi haig d'agrair, també ho va fer el 19 de gener el conseller en la Comissió d'Interior i ho ha fet en diverses sessions de control d'aquest hemicicle. I també, per ser justos, situar que vostè va comparèixer el 19 de gener en la primera comissió que va haver-hi d'Interior després de la seva petició. I recordar també que de l'1 al 15 de gener és inhàbil des de... [[l'orador riu]] , el treball parlamentari. Per ser justos del tot, eh. A partir d'aquí, es va debatre aquesta sol·licitud de compareixença. Va tenir una resposta per unanimitat. Perquè explicar les decisions forma part de la política; forma part de la política d'una forma molt clara. I crec que ha quedat clar, després de l'explicació que va fer el conseller a la Comissió d'Interior, després de les respostes a sessió de control, tant del conseller com del president –perquè també ha tingut preguntes al respecte en la sessió de control–, com en la compareixença del president, quina és la voluntat política dels canvis que s'han exercit. Uns canvis –i ho haig de dir– que tots i totes deixen molt clar que el Govern té la legitimitat de fer. El conseller i tot el Govern té aquesta legitimitat. Però uns canvis que, si em permeten, el que no poden és donar per sabuda l'honorabilitat de tot el cos –i de tot el cos és de tots els seus agents i de tots els seus comandaments– i, a la vegada, mentre dius que l'honorabilitat del cos és indiscutible, parlar de purga. Això no es pot fer. Perquè, si no, s'està situant que hi han comandaments i agents que participen en purgues, o que es deixen influir. I crec que això també ho hem de dir en veu alta. És un desconeixement del cos i de tot el que representa; no dels comandaments –de subintendents, subintendentes, intendents i comissaris i comissàries–, sinó també de tots els agents, dels més de 2.500 agents que treballen a la Comissaria d'Investigació Criminal..., que hem tingut aquí moltes mocions. I crec que també ho hem de dir en veu alta. M'agradaria remarcar i reafirmar-me entorn d'algunes puntualitzacions que hem anat dient durant aquests mesos i que crec que és important. Aquest Govern i, en aquest cas, la conselleria d'Interior, està fent canvis; està fent canvis, s'està transformant. I té la legitimitat de ser Govern, escollit pel Ple del Parlament, i té la capacitat de trobar els acords en els grups parlamentaris i les majories, perquè estem en un govern que no té majoria absoluta, com a la majoria d'indrets d'Europa. I això significa buscar els suports, i buscar els suports entorn d'una lògica, en les polítiques de seguretat i d'una transformació de les polítiques de seguretat. I, per a mi, l'exemple més clar és tenir la capacitat de pactar un pla d'estudi de la comissió del model policial entre les dues forces polítiques que donem suport al Govern i els dos grups parlamentaris que donem suport al govern, Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, i En Comú Podem i la CUP. I saben que haguéssim sumat més gent si hi hagués hagut aquesta capacitat de trobar els eixos, amb mirades diferents. I s'ha vist en les intervencions dels portaveus dels tres grups amb els quals vam signar aquesta comissió d'estudi. Però això és normalitat democràtica, i aquest és l'exercici que hauríem de fer. I el que estem fent, i l'hi vaig dir, conseller, si se'n recorda, quan va finalitzar la Comissió d'Interior en la que vostè va comparèixer el 19 de gener. Li vaig dir: «Això no s'ha acabat; això continuarà. I crec que continua no per les decisions concretes, no pel qui, com deia el diputat Pellicer; sinó que està continuant bàsicament pel què i pel perquè. I això també ens ha de portar a reflexionar: el què i el perquè. En l'àmbit educatiu, en l'àmbit del treball, en l'àmbit sanitari, ningú discuteix que hi han diverses aproximacions polítiques al servei públic i a la defensa d'aquest servei públic, i que els colors dels governs i els colors de les majories parlamentàries expliquen polítiques diverses, en aquest àmbit. I en el d'Interior sembla que no. I a mi em preocupa. I em preocupa, perquè és un servei públic tan important, les polítiques de seguretat, com la salut, com el treball, com l'educació, com els serveis socials. Ha de poder haver-hi una mirada política entorn d'això. I crec que és el que es discuteix de fons. I això ens hauria de fer reflexionar molt. Perquè sí, perquè s'està transformant i s'està transformant a partir de majories que es van trobant i de la majoria que té el Govern, i es transforma en aquest sentit. Per això jo m'he anat anotant alguns dels aspectes que han dit en les seves intervencions. El senyor Illa ha parlat de l'afebliment dels Mossos d'Esquadra, renunciant a l'autoritat, del qüestionament del model policial, de la desconfiança del Govern als Mossos, que no han estat explicats els canvis. Crec que ja ha donat molta resposta a l'explicació dels canvis. Però li faig una reflexió, senyor Illa –i al seu grup eh?–, de forma..., des del respecte, etcètera. Miri, estem fent una comissió d'estudi del model policial, i just la setmana passada va comparèixer el professor Medina. És un professor especialitzat en polítiques de seguretat de la Universitat de Sevilla, que tota la seva carrera l'ha fet al Regne Unit, i que ha tornat fa un any i mig. I ens va fer un comentari molt curiós. Ens va explicar que li sobtava que el debat de model policial a l'Estat espanyol –i ell es referia a l'Estat espanyol, perquè la lògica catalana no la coneix molt– es partiditza molt i es polaritza absolutament. I que a ell li sobtava, perquè ell venia d'una tradició política on aquest debat és molt normal. I ens va explicar que la Theresa May, quan era ministra d'Interior, fa una modificació legislativa per fer front a un dels aspectes més crítics amb tots els models policials, que són les identificacions en base racial i ètnica, i que canvia, i que fa pública totes les parades d'identificació i l'origen ètnic de qui se li demana documentació, perquè hi havia un debat en això. La Theresa May, que després va ser primera ministra. I l'escolto a vostè, i escolto el seu grup a l'anterior Ple, quan parlen que l'autoritat ve de la llei mordassa, perquè és el que ens van dir a l'anterior Ple, i crec que han acceptat un terreny de joc i em sobta. I s'anima en aquest terreny de joc, i juguen en aquest terreny de joc. I a mi em sobta, perquè jo crec que en les polítiques de seguretat també hi ha mirades polítiques, i aquests debats són normals, i no pot ser que es sumin al PP, a VOX a Ciutadans. I quan aquell professor, professor Medina, ens feia aquesta reflexió es referia a l'Estat espanyol. Els hi he dit algun cop: la seva política aquí és la política de VOX a l'Estat. I és una miqueta sorprenent –i és una miqueta sorprenent. I crec que s'ha de dir. De la mateixa manera que no respondré als grups que ens han acusat i que han acusat el Govern de menysprear els Mossos d'Esquadra. Perquè crec que la ciutadania és intel·ligent i perquè únicament els respondré d'una manera: és tan fàcil com recuperar l'hemeroteca, i no de fa molt de temps –i no de fa molt de temps–, i veure tot el que han dit [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo presidenta– sobre el Cos de Mossos d'Esquadra i sobre els seus professionals. I, per últim, també ho vull situar. Hi ha hagut una part del debat molt concreta en el qual s'han situat els canvis –ho ha situat el diputat Cid–, i tots els canvis que hi han hagut en els últims temps. I jo, si em permet, diputat Cid, i sé que no ho ha fet de forma voluntària, però sí que li situaré que crec que explicar els canvis a la cúpula dels Mossos d'Esquadra i oblidar-se de que va haver-hi un 155, i que els canvis en el comissari en cap, la major part dels canvis que s'han donat en els últims cinc anys van ser derivats de que es va destituir el major Trapero. He escoltat molta gent defensant el major Trapero. El felicitem per la feina que va fer. Ara, quan el van destituir tots estaven callats [[aplaudiments]] , molts del que han defensat els Mossos –no vostès, no ho dic per vostès, eh?, ho dic per altres grups– estaven callats. I, en aquest sentit, recordar que aquesta potestat i la possibilitat de fer polítiques en matèria policial, amb mirada ideològica, s'ha de poder fer igual que es fa en educació, en salut. I per això, conseller, per això, president, seguiran tenint el suport d'aquest grup i dels grups que donen suport al Govern, i continuarem construint majories, com les hem fetes amb la CUP, amb els comuns i intentant sumar més gent, perquè, que vagi bé en matèria de política de seguretat, és que vagi bé als ciutadans i les ciutadanes d'aquest país, i és que encara vagi millor per als més febles.
Senyor Homrani...
Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Un cop han intervingut tots els grups parlamentaris, el president de la Generalitat té la paraula en el torn de rèplica.
Gràcies. Moltes gràcies, presidenta. Conselleres, consellers, senyores i senyors diputats, en primer lloc constato que la major part dels intervinents per part dels grups parlamentaris, des del meu punt de vista, s'han limitat exclusivament a la intervenció que tenien preparada abans de que jo parlés, perquè bàsicament han estat parlant de qüestions en matèria de seguretat que hem estat discutint al llarg d'aquesta cambra, al llarg d'aquesta legislatura, que remeten al posicionament que té cada grup polític respecte a la seva visió de com han de funcionar les competències en matèria de seguretat pública per part de la Generalitat de Catalunya i poc sobre la intervenció que he fet jo. En tot cas, sí que he vist que hi ha una barreja de..., que es donen, per cert, una barreja d'opinions i desinformacions amb el que són debats que pot afrontar, ha d'afrontar aquest Parlament, i decisions que estem prenent en matèria de l'orientació de la política de seguretat pública al nostre país. En tot cas, quins són els reptes en matèria de seguretat al nostre país? Perquè d'això avui no n'hem parlat gens. En primer lloc, la necessitat de tenir més eines per combatre un crim organitzat que ha anat augmentant la seva complexitat d'actuació; per exemple, en tots els àmbits relacionats amb el cultiu, distribució i tràfic de marihuana, però també en el crim organitzat a nivell internacional, que en un context com l'actual també és motiu de preocupació. En segon lloc, es manté l'alerta 4 sobre 5 de l'amenaça terrorista, i malgrat que per sort, en els darrers temps, doncs, no hi han hagut amenaces en aquest sentit massa preocupants, necessitem seguir-hi posant tota la nostra atenció i actuació anticipada. En tercer lloc, tot l'àmbit de ciberdelinqüència, que és una nova forma de criminalitat on necessitem un reforç del Cos de Mossos d'Esquadra. En aquest sentit, també estem per això, parlem, doncs, d'incorporar nous perfils que ens permetin millorar molt en aquest àmbit. Aquest serà un àmbit en què previsiblement hi ha un risc que, degut també als esdeveniments internacionals, en els propers anys s'incrementi. També el combat contra la violència masclista. Moltes vegades es fan servir xifres sobre els índexs de criminalitat en determinats delictes: el seixanta per cent de les agressions sexuals són dins de la llar. Que no vagin a mirar a fora. No ens focalitzem en l'origen o la nacionalitat dels agressors, focalitzem-nos en què passa a dins de les llars també i de com hem d'actuar. I això són mesures de seguretat, però són mesures absolutament integrals i, per tant, un clar compromís feminista del Govern en aquest sentit. I, després, tot un conjunt de delictes vinculats a..., que s'aprofiten de la situació de vulnerabilitat social que pateix una part important de la nostra població i que converteixen les víctimes en còmplices, i que, per tant, també cal actuar-hi de forma decidida. Per això, el Cos de Mossos d'Esquadra ha de continuar millorant, s'ha de continuar adaptant als nous temps. Davant de reptes nous, l'immobilisme faria de la nostra policia una policia molt menys eficaç del que és ara. Per tant, revisió contínua, millora i també plantejament de debats polítics sobre matèria de seguretat, que es fan en el marc del Parlament i que és allà on toca fer-ho. Hem sentit una barreja de tot això, i crec que tampoc s'han subratllat alguns dels fets que són importants i que per mi són les fites en matèria de política de seguretat que portem fent: el topall de 22.000 mossos d'esquadra acordat, que permetrà un desplegament progressiu, amb incorporacions al voltant de set-cents..., entre set-cents i vuit-cents agents en cada anualitat. La jubilació als seixanta-dos anys, que ha esquivat un dels riscos que teníem, com deia abans, del manteniment en segona activitat de..., seixanta, de seixanta anys, que ha esquivat la possibilitat de que hi hagués una part important dels agents en situació de segona activitat. La renovació del parc mòbil dels agents del Cos de Mossos d'Esquadra, que va en la línia de tota la millora dels mitjans materials que han de tenir per a l'exercici de la seva feina. També fets, alguns que s'han obviat fins a les darreres intervencions, que agraeixo que s'hagin mencionat: l'única purga que hi ha hagut per motius estrictament polítics va ser el 155, que va cessar els comandaments del Cos de Mossos d'Esquadra. I que aquells que van avalar amb el seu vot al Senat l'aplicació del 155, que ara vinguin a parlar de purga, i que aquells que van avalar que se cessessin ara intentin posar-los, doncs, com uns herois, crec que, com a mínim, és una contradicció que em veig obligat a subratllar. [[Alguns aplaudiments.]] Aquest Govern està plenament compromès en la lluita contra la corrupció; crec que ho hem demostrat i ho seguirem demostrant. I torno al que he dit en la intervenció inicial, que en teoria era el motiu i que se n'ha parlat molt poc a les intervencions d'alguns grups. Els canvis que s'han produït no només no afebliran el compromís de Mossos d'Esquadra en la lluita contra corrupció, sinó que l'enfortiran; l'enfortiran, perquè el dotem de més eficàcia. I partint del compromís individual de tots i cadascun dels membres del cos en la lluita contra la corrupció, fem una estructura més moderna, més àgil, més preparada per als nous temps i, evidentment, també en la lluita contra la corrupció. Moltes gràcies a totes i a tots. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, com que ha intervingut el president de la Generalitat, la resta de representants dels grups parlamentaris poden tenir el seu dret a rèplica, per un temps màxim de cinc minuts. Té, en primer lloc, la paraula el diputat senyor Salvador Illa.
Senyora presidenta... Senyor Aragonès, no es prengui com una descortesia que no abordi algun dels assumptes que vostè ha mencionat en la seva rèplica; vull anar al moll de l'os, vull anar a l'assumpte que crec que és essencial, no? Si vol que valorem els reptes de seguretat, millor que facin el pla de seguretat, que tenen l'obligació de fer-lo i quan el tinguin fet el debatrem. [[Alguns aplaudiments.]] I respecte als efectius, majors efectius, decisió que celebro, bé, alguna cosa hi ha tingut a veure el Govern d'Espanya –alguna cosa hi ha tingut a veure el Govern d'Espanya. El moll de l'os per mi és el següent: jo crec que la política de seguretat que vostès estan fent no és la que vol la majoria del poble de Catalunya; sí la que vol una part del poble de Catalunya, però no la que vol la centralitat del poble de Catalunya. Jo crec que volen una política diferent. No volen invents en això. Vull ser molt clar. No valen invents, volen les coses que hem fet sempre: volen autoritat en els agents, que tinguin les eines per poder fer la feina. Volen això. Aquest grup..., en aquest Parlament hi ha vuit grups, quatre hem tingut responsabilitats en la direcció dels Mossos: els dos que integren el Govern, els comuns i nosaltres. Tots hem comès errors a la direcció dels Mossos –tots–, però es dona una situació inèdita fins ara, que és que el grup que té la responsabilitat aplica una política que la fixa un altre grup que és la CUP. Per això, jo li demano: nomeni conseller a un del grup, perquè almenys hauran de fer front a les obligacions derivades de les decisions que ells no condicionen, no influeixen, determinen. D'això és del que em queixo. I fem una política que respongui a la centralitat que vol el poble de Catalunya. Molta gent podria pensar: «Bé, és que el senyor Aragonès no tenia més remei que fer-ho així, perquè, en fi, per ser president requeria els vots de la CUP. Això avui ja no es podrà dir, a partir d'avui ja no es podrà dir, perquè jo li torno a oferir que vostè pot canviar de política en aquesta matèria –fixi-s'hi, eh?, en aquesta matèria pot canviar de política– i té el suport del meu grup. Seguirà sent president. Avui té mans lliures per canviar la política de seguretat. I si no ho fa, no serà perquè estigui condicionat per l'aritmètica parlamentària; serà perquè vostè decideix no fer-ho. La segona consideració que vull fer fa referència a l'honorabilitat, la professionalitat del Cos dels Mossos i a la comissió d'investigació. I a vegades..., és a dir, a mi no m'agrada abusar de les comissions d'investigació –no m'agrada–, i crec que a vegades n'abusem. N'hi ha que són convenients, n'hi ha que són necessàries i n'hi ha que són imprescindibles. I crec que una d'elles és la que hem sol·licitat i que es debatrà aquesta tarda. Jo li dic una cosa i l'hi dic en seu parlamentària: jo no retiro el meu qualificatiu, perquè està mesurat i crec que he donat proves de mesurar les paraules –em puc equivocar, però les mesuro–, no retiro l'acusació o el qualificatiu de purga que s'ha dit. Però ho retiraré si es fa una comissió d'investigació i em demostren que no ha sigut així. I li demano –li demano– que ordeni al seu grup que hi doni suport. Si tan convençut està vostè que no hi ha hagut una purga, aclarim-ho. Jo tinc elements per pensar que sí, els he explicat a la meva intervenció; però li dic solemnement que ho retiraré si es fa una comissió d'investigació i veig que no és així. Li demanaré excuses, a més a més. I una última consideració en el minut escàs que em queda. El Cos dels Mossos d'Esquadra és un cos jerarquitzat, com tot cos policial, amb una cadena de comandament. I, en aquests cossos, la psicologia de cos, la moral col·lectiva és molt important. Vostè deia: «Quan es posen l'uniforme en el vestuari, surten al carrer i... Com surten al carrer quan veuen que se'ls hi retiren les defenses quan es judicialitza la seva actuació? O quan veuen que no es tramiten les denúncies que posen? Pensem-ho, això. Igual que en un exèrcit –i no m'acaba d'agradar l'analogia, però és la millor que trobo– es mesura, diguem-ne, la qualitat, el sentit col·lectiu d'un exèrcit per com tracta els ferits i els morts, en un cos jerarquitzat, com un cos policial, el Cos dels Mossos, és molt important com es tracten les persones que es decideix rellevar. I jo crec que el relleu que es va fer d'algunes persones –que ho poden decidir, això no ho he discutit mai ni ho discuteixo–, el tracte que se'ls hi va donar, pel que hem llegit, pel que vam llegir en el seu moment a la premsa, no és no el que mereixien ells, sinó el que mereixia el Cos dels Mossos d'Esquadra. Reflexionin sobre això. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Vox, té la paraula el diputat senyor Ignacio Garriga.
Gràcies, senyora presidenta. Señor Aragonès, usted ha iniciado su intervención tirándonos en cara que veníamos con las intervenciones preparadas y que no hemos hecho alusión apenas a lo que usted nos ha planteado. Efectivamente, porque usted..., su intervención, de principio a fin, ha sido un compendio de mentiras y falsedades para negar la realidad, que no es otra que tanto usted como el conseller de Interior se han comportado como unos auténticos trileros intentando hacer creer a los catalanes que no sabíamos dónde estaba la bolita. Pero la realidad es que sabemos dónde está la bolita, y ustedes serán responsables de las tropelías que han cometido en los últimos meses con los mandos de los Mossos d'Esquadra. [[Aplaudiments.]] Usted también, y celebro... Supongo que ha sido fruto del ánimo que le ha trasladado la señora Artadi antes para hablar sobre seguridad, y usted ha hablado aquí y ha dicho: «Poco hemos hablado sobre seguridad. Pues bien, si usted quiere hablar de seguridad, explique a los catalanes..., señor conseller de Interior, actualicen los protocolos y diga en sede parlamentaria, si es valiente, explique de qué va, por ejemplo, el pla d'acció polièdric, que es un plan de acción que ustedes tuvieron que verse con la obligación de sacar adelante por la violencia de la manada de MENAs que tenemos en nuestros barrios. [[Aplaudiments.]] O salga aquí y explique a los catalanes cómo está el pla d'acció Tremall, que es ese plan que se vieron obligados a sacar adelante de manera silenciosa porque Cataluña está plagada de multireincidentes que ustedes empujan a nuestras calles y a nuestros barrios. Explique también aquí por qué su consellera de Justicia reclama, de manera desesperada, un segundo juzgado de guardia para juicios inmediatos, porque Cataluña es el paraíso de los delincuentes gracias a su buenismo y a su complicidad con la inmigración ilegal. [[Aplaudiments.]] Salga aquí y explique todo eso para hablar de verdad, señor Aragonès, de seguridad, que es lo que está reclamando el conjunto de los catalanes, y están cansados de ver cómo ustedes se ponen de lado. Mire, deje de utilizar a los Mossos d'Esquadra y a las diversas instituciones públicas en Cataluña; deje de asumir la verdadera responsabilidad que usted tiene. Su política de puertas abiertas con la inmigración ilegal, su política de fomentar el multiculturalismo, tiene consecuencias en nuestros barrios y en nuestras calles. Por tanto, deje de señalar al machismo, deje de contribuir a ese relato de la necesidad de crear esos chiringuitos de las nuevas masculinidades –que, en pleno contexto de emergencia social y económica, ustedes creen esos chiringuitos con sus socios comunistas..., se les debería caer la cara de vergüenza–, y lo que tienen de verdad que hacer es expulsar a todos los inmigrantes ilegales que están en nuestras calles delinquiendo y sembrando el terror en nuestras hijas y en nuestras mujeres. [[Aplaudiments.]] Y, sí, a nuestros hijos también, pero le aconsejo que repase los últimos datos de criminalidad, que ayer nuestro portavoz adjunto lo dijo en una rueda de prensa: cómo en Cataluña han aumentado las violaciones por penetración, y eso reposa sobre su responsabilidad y sobre la responsabilidad del conseller de Interior. Usted quería hablar también de la necesidad de transformar el modelo de seguridad en Cataluña. Pues bien, sin duda alguna yo le animo a que coja el toro por los cuernos y de una vez por todas garantice la seguridad en las calles de Cataluña. Pero es que estamos cansados de ver cómo su transformación o su modelo de seguridad pasa por falsear la realidad para hacer creer a los catalanes una falsa sensación de seguridad, cuando lo que de verdad necesitamos es un modelo que dé el material y las herramientas legislativas necesarias para los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado que operan en Cataluña, para expulsar a todos los inmigrantes ilegales que están delinquiendo y para meter en la cárcel a todos aquellos que están sembrando el terror en toda Cataluña. Por tanto, señor Aragonès y señores diputados, dejen de levantar las manos y paséense por los barrios, donde nosotros estamos, semana sí y semana no [[aplaudiments]] , escuchando los testimonios de las consecuencias de sus políticas nefastas de multiculturalismo y de complicidad con la delincuencia. Ustedes están al lado de los delincuentes; nosotros, al lado de los catalanes corrientes. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el diputat de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar Xavier Pellicer.
Bé; gràcies, presidenta. Diputats, diputades, conseller, president... Només algunes qüestions, president. En les seves intervencions tampoc ha aportat res de nou. Tampoc ha fet cap aportació nova ni cap plantejament que no haguéssim sentit ja en reiterades ocasions. Per tant, tampoc hem pogut donar respostes diferents o aprofundir-hi, o almenys, a parer nostre, tampoc les hem trobat. Per nosaltres, la qüestió dels canvis a la cúpula d'Interior és una qüestió absolutament desgastada, absolutament fora del debat polític, més enllà d'intentar situar o intentar posar damunt la taula altres qüestions que res tenen a veure amb el qui, sinó, com dèiem abans, que sobretot tenen a veure amb el què. I, per tant, difícilment hi podrà haver noves aportacions. En tot cas, el que ja vam traslladar –i ho hem dit en reiterades ocasions– és que podem entendre que determinades forces, perquè res canviï, juguin determinats papers; però el que ens costa d'entendre, també, és que altres forces puguin fer d'aquesta manera el joc amb determinades propostes i no anant a l'arrel del fons. No serem nosaltres qui defensarem el Govern. Però, en tot cas, parlem del què, no parlem del qui i no facilitem determinades aliances, que fàcilment hi són i les fan, com hem pogut veure. I aquí ens trobarem, parlant del què. I aquí ens hem trobat quasi sempre en les polítiques d'Interior, en les polítiques de seguretat i en les respostes que s'han de donar per preservar, sobretot, els drets fonamentals i els drets materials. I abordem el debat de seguretat amb el què i amb el perquè, perquè ja hem vist què passa si no l'abordem o si l'abordem comprant determinats marcs, que és que apareix l'extrema dreta i treu petroli d'allà on se li deixa treure petroli. I apareixen en base a determinats mantres, que els acaba comprant gran part de l'hemicicle que no seria procliu o que no es definiria com a extrema dreta. Es parlava abans de Barcelona. L'índex de delinqüència a Barcelona està per sota, ara mateix, de l'índex de delinqüència que hi havia quan governava Convergència. I, a més a més, hi ha gràfics que demostren que l'índex de delinqüència augmenta amb l'augment del turisme. Per tant, parlem de dades i parlem de perquès i no fem determinades associacions indirectes o comprem determinats marcs que el que afavoreixen és que en tregui petroli l'extrema dreta amb les seves farses, amb les seves mentides i amb els seus intents, que no van més enllà d'intentar imposar encara més desigualtats i intentar generar encara més condicions perquè es produeixi més delinqüència. Dit això, senyor Illa, crec que vostès tenen una contradicció o unes contradiccions absolutament flagrants. Es comprometen a derogar la llei mordassa, aquí demanen l'aplicació entusiasta de la llei mordassa i ho demanen mentre s'està en un procés de renovació, canvi o acabar suavitzant aquesta llei mordassa. Nosaltres tenim claríssim el que hem de fer, que és derogar-la. Crec que vostès tenen un problema en saber què volen fer. I més enllà del tacticisme polític o la mirada a curt termini o el relat a termini, què volen fer? En tot cas, de moment el que han fet és comprar el marc de la dreta, comprar el marc del Partit Popular. I ho han fet amb la reforma laboral i ara sembla que ho faran també amb la llei mordassa. Per tant, no ho entenem. Què volen? Que agafem la conselleria d'Interior? Anem a parlar del perquè ens donaran suport? Per fer què, en tot cas? Nosaltres, en tot cas, el que farem és assumir les responsabilitats que faci falta quan faci falta per avançar en un marc molt clar que ja vam delimitar aquest inici de legislatura i que no hem canviat ni una coma. I sí que una qüestió, i també en l'àmbit aquest de banalitzar l'extrema dreta i posar-ho tot al mateix sac. Senyor Batet, no ho posi vostè al mateix sac. Li hem sentit una expressió abans que parlava de l'extrema dreta al costat dels antisistema i feia aquest aiguabarreig en la defensa dels Mossos. Creiem que no fa cap favor a les institucions catalanes fent aquest tipus de comparatives i posant al mateix sac l'extrema dreta o els plantejaments antisistema. Perquè un plantejament independentista en el marc de l'Estat espanyol és un plantejament antisistema. Per tant, li agrairíem que anés amb més cura en fer aquestes comparacions. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula el diputat senyor David Cid, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Començo amb una prèvia. Miri, allò que afecta més els catalans corrents són el salari mínim, els ERTOs, o que no els puguin despatxar quan tenen una malaltia; qüestions a què l'extrema dreta sempre ha votat que no. Per tant, vostès de defensar els catalans corrents..., vostès defensen la gent de pasta, que és per al que serveixen i per al que serveix l'extrema dreta, no? Deia el president... Jo sí que m'he centrat en el tema, eh?, en tot cas; també he de dir que tampoc és que ell hi hagi aprofundit massa. Jo li insistia, deia, realment com es va gestar aquest relleu, amb qui ho havia parlat, si només ho havia parlat amb el conseller d'Interior, si s'havia consensuat o no amb el conjunt del Govern. Jo crec que aquest és un element important i crec que té a veure també, no?, amb... És important el qui. I es deia ara, s'hi feia referència: i és important també el perquè. Perquè es dona a entendre que l'anterior cúpula del Cos de Mossos d'Esquadra era un tap per a determinats canvis de model que es volien fer en el cos, no?, i que, per tant... Bé, de fet, la CUP, no?, insisteix molt en que segurament no és tan important el qui, és més important el perquè. El problema... ai, i sobretot el model, el què. El problema és... només cal veure la intervenció del senyor Batet o la intervenció d'avui de la senyora Artadi. Si el problema no som nosaltres, si el problema és que el tenen a dins del Govern. De fet, el senyor Batet m'ha dit que, en el seu moment, es van fer canvis massa ràpids en la conselleria d'Interior. Suposo que té a veure..., per exemple, parlava de les càmeres a les comissaries, perquè aquests van ser els canvis que es van fer, en el seu moment, a la conselleria d'Interior. Per cert, canvis que a vostès no els hi van agradar. O com el Codi ètic policial, que a vostès tampoc no els hi va agradar. Per tant, que vostè parli que no ha fet mai politiqueria amb el cos d'Interior... Podem parlar també, si vol, dels bombers i d'Horta de Sant Joan, un dia; però més val que ho deixem a banda, perquè també en podríem parlar en profunditat, no? Parlava també vostè..., no?, parlàvem del model. Jo crec que és fonamental saber si aquests canvis ajudaran o no ajudaran a aquest canvi de model. Hi insisteixo, nosaltres no l'hem vist aquest canvi de model, eh? De fet, ho estem veient també amb els desnonaments. No hi ha un canvi rellevant amb l'anterior... A les actuacions als desnonaments no hi ha un canvi rellevant amb l'anterior anterior cúpula del cos. Parlava també dels reptes, ho ha situat vostè a la segona intervenció. Jo només li faig un apunt: compte amb el joc, i compte amb el que té a veure amb delictes de ciberseguretat, vinculats, per exemple, a tot el mercat de les criptomonedes. Compte amb això. Tampoc no lliga massa que ens preocupi molt el tema del joc amb voler construir el casino més gran d'Europa al Camp de Tarragona. També, si volem discutir de seguretat i sobre models, també parlem sobre quines són les apostes estratègiques del Govern. A nosaltres ens preocupa molt aquest tema i creiem que no lliga, no? I després, també, sobre les millores del cos. Bé, nosaltres també entenem que, evidentment..., hi insistia jo en això abans, és a dir, l'aposta per tindre una policia integral de Catalunya ben preparada, ben formada i amb els efectius necessaris també és un compromís nostre. Nosaltres, tant des del Govern de l'Estat com també en els pressupostos, tant el que és amb el nombre d'agents, com també amb les condicions dels agents, com també amb els vehicles, que vostè ja hi feia referència..., sap que el nostre diputat d'Interior, el Marc Parés també ho ha situat en l'acord de pressupostos; també és una prioritat per a nosaltres. I això no vol dir que no es pugui criticar o que no es pugui situar que hi han determinats canvis que nosaltres no veiem clars, no? I, finalment, acabo amb una reflexió –i li prenc la paraula i és sobre el que nosaltres estarem a sobre–: per nosaltres, és fonamental el compromís del Cos de Mossos d'Esquadra, i especialment també dels seus comandaments –i, lògicament, també del Govern– en la lluita contra la corrupció. I és normal que a nosaltres ens preocupin determinats canvis, hi insisteixo, com és en la comissaria d'investigació. En tot cas, li agafem la seva paraula. Vostè ha dit que no hi haurà ni un retrocés d'un mil·límetre, sinó que s'anirà més enllà fins i tot, no?, en ser implacable en qualsevol cas que hi pugui haver de corrupció, afecti qui afecti. Evidentment, no estem parlant només del Govern, sinó del conjunt de les institucions públiques de Catalunya. I això és el que nosaltres vetllarem, i això és al que nosaltres estarem atents perquè sigui així. I aquest ha de ser el nostre compromís i és la nostra màxima preocupació i és el que ens ha preocupat en aquest relleu, que nosaltres no enteníem que, bé, que hi havia elements que no quedaven suficientment aclarits. I va ser el motiu de la nostra compareixença. I insisteixo en això: aquest serà l'element pel qual nosaltres vetllarem i també evidentment, en funció d'això, doncs, quan arribi el moment valorarem si aquest compromís que avui ha agafat el president s'ha complert o no s'ha complert. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, presidenta. Senyor president, tiene usted razón, no hemos hablado de los retos de la seguridad; pero es que no era el tema. Pero si usted quiere, le hago una pequeña alusión en la réplica. Mire, para nosotros, el modelo de seguridad es: más policías –porque tenemos menos mossos de los que deberíamos–, más dotación y más medios para esos policías, más prestigio para la policía, más respeto para su autoridad, no dejarlos a los pies de los caballos, no hacerlos moneda de cambio, no dejar a los antisistema que establezcan el modelo del sistema policial, coordinación con el resto de fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado. Y, en definitiva, nosotros creemos que las buenas políticas de seguridad garantizan mejor la libertad de todos –de todos–: de trabajadores, de empresarios y de todo el mundo, de todos los ciudadanos. Y eso quiere decir que las políticas de seguridad deben ser pragmáticas y que cabe muchísimo ámbito en el acuerdo entre las fuerzas políticas, pero, eso sí, no desde los prejuicios de los partidos antisistema que parece que son los que acaban mandando en Cataluña cómo debe ser nuestro modelo de seguridad y nuestras políticas de seguridad. También usted ha aludido..., y me parece muy bien, porque usted es el presidente de la Generalitat y el jefe máximo de la policía, como decíamos antes, y está bien que usted aluda a las condiciones de trabajo de los agentes. Ha aludido a la jubilación anticipada. Nos alegramos de que se haya conseguido esto, que es una vieja reivindicación también de mi grupo, que lo ha apoyado siempre. Pero tampoco era este el tema. El tema sobre todo era el cese, por ejemplo, del intendente Rodríguez, que fue cesado por una cuestión de estilo, como primera decisión del nuevo comisario jefe el día de su nombramiento. Y la cuestión de estilo en..., cuando se referían ustedes a una cuestión de estilo, pues, era en realidad el hecho de que el intendente Rodríguez colaboró, como no podía ser de otra forma, con el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña en la investigación al conseller Buch. Y es una cuestión por la que la mano derecha del intendente Rodríguez, el subinspector Lazo, tuvo que pedir el amparo del juez. Tuvo que pedir, el subinspector a las órdenes del intendente, el amparo del juez por las presiones que recibía de sus mandos políticos para no investigar casos de presunta corrupción. En definitiva, señor president de la Generalitat, para nosotros usted hoy ha venido aquí a escurrir el bulto y en la réplica se ha visto. Y ya se lo he dicho yo antes, cuando le decía que usted ha venido aquí a pretender hablar de otras cosas y a escudarse detrás del Cuerpo de los Mossos d'Esquadra. No, no, insistimos. Los Mossos, el Cuerpo de los Mossos d'Esquadra es digno de todo respeto, y por eso precisamente pedimos a sus dirigentes políticos que lo respeten y que lo cuiden. Por tanto, como entendemos que su comparecencia para nada ha servido para aclarar todos los reproches, legítimos creo yo, y fundados también, que le hacemos desde la oposición, y que usted en realidad ha venido aquí, pues, a fugir d'estudi, como decimos en catalán, pues, le anuncio que nosotros vamos a persistir en el intento de que se apruebe esa comisión de investigación sobre estos hechos, que sí, se han llamado «purga y se han llamado «depuración y se han llamado «venganza, porque tienen los visos de purga, de depuración y de venganza. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el diputat senyor Albert Batet, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. President, conseller, consellera, diputats, diputades, tres idees del torn de les intervencions. La primera, reincidir que Junts per Catalunya no farem politiqueria amb el Cos de Mossos d'Esquadra, que actuarem amb plena responsabilitat i també amb exigència, que és una autoexigència, per tindre un cos de seguretat de qualitat al servei del conjunt de la ciutadania per garantir drets i llibertats. Per tant, aquesta premissa és bàsica, com tot el respecte a les decisions que ha pres el conseller Elena al voltant dels canvis que cregui oportuns, i si n'ha de fer, els que cregui oportuns, per tal de garantir un servei de qualitat en aquests termes. Per tant, que quedi clar. Senyor Illa, que vostè diu que retirarà la paraula «purga si es demostra que, a la comissió d'investigació, no hi ha sigut, no? Vull dir, si es fa una comissió d'investigació, perquè... Miri, escolti'm, el nostre grup parlamentari no entrem en tripijocs amb l'oposició –ja l'hi avanço– al voltant de si sí comissions d'investigació, o no, perquè el que no farem serà deixar sol el conseller. Perquè, quan ens ha passat això en el passat i el conseller ha quedat sol, i teníem la responsabilitat de govern, vèiem que era una feblesa en el conjunt del Cos de Mossos d'Esquadra. Per tant, nosaltres no en tindríem cap, de problema, perquè hi hagués una comissió d'investigació, perquè s'aclarís que Junts per Catalunya no ha tingut res a veure amb les decisions que ha pres el conseller, que les ha pres ell de forma autònoma en el marc de les seves competències. Però nosaltres no en tindríem cap. Però entenem que les explicacions que ha donat el conseller, que avui ha donat el president, i les compareixences que calguin i que hi han a la comissió d'Interior, doncs, són suficients. Però si els consellers i el Govern creuen que endavant la comissió, cap problema. Per tant, nosaltres màxima lleialtat al Govern en la posició i defensa de l'acció al capdavant dels Mossos d'Esquadra. Segon aspecte. Amb tot el «carinyo, eh? El senyor Pellicer s'ha sentit al·ludit quan parlava d'antisistema. No estava pensant en la CUP, amb les forces antisistema [[remor de veus]] , en aquells moments. No, l'hi he de dir. Hi han moltes forces antisistema. No estava pensant en la CUP. Perquè vostès, del sistema..., ja porten uns quants anys que són del sistema. [[Rialles.]] A Valls són regidors des de l'any 91. Amb tot el respecte, vull dir, eh?, ja porten uns quants anys, doncs, també de diputats i diputades aquí al Parlament de Catalunya, no? I finalment, el senyor Cid. Senyor Cid... Clar, és que a mi el senyor Cid em fa una mica de gràcia, perquè compareix aquí... Ell ha sigut militant d'Iniciativa. El senyor Saura, justament, va ser el que amb les màquines escurabutxaques va permetre la flexibilització més gran que hi ha hagut en el tema dels jocs, que eren les màquines escurabutxaques, quan era conseller d'Interior. Però això ja forma part, una mica, de la prehistòria. M'entén? Ja entenc que vostès a vegades s'han de refugiar amb aquestes coses. Però, clar, quan parlen d'exemples de seguretat i parlen «Barcelona..., doncs, home, doncs no. És a dir, l'alcaldessa Colau i la ciutat de Barcelona..., no és un exemple de gestió pública de seguretat. I no és el mateix el cas actual de la seguretat de l'alcaldessa Colau, quan la primera decisió que va prendre quan va ser alcaldessa va ser eliminar la regidoria de Seguretat Ciutadana de l'ajuntament. Pregunti-ho vostè, faci una enquesta a tots els alcaldes de Catalunya, que no tinguessin una regidoria de Seguretat Ciutadana. I això és el que va fer la senyora Colau. Per tant, escolti'm, és una mica estrany que vinguin a fer certs discursos aquí i critiquin a certes forces polítiques que justament són els que van permetre que la senyora Colau sigui alcaldessa de Barcelona, perquè tot el que critiquen són els vots del senyor Manuel Valls, que va votar la senyora Colau perquè no hi hagués un alcalde independentista a l'Ajuntament de Barcelona. Per tant, una mica de cura i de rigor i de responsabilitat. Perquè no es pot anar a missa i tocar les campanes. Perquè, si vostès volen els vots del que representa el senyor Manuel Valls, després no poden anar a criticar el que representa el senyor Manuel Valls. Perquè per ser alcaldessa la senyora Colau necessitaven els vots de Ciutadans i el que representava el senyor Manuel Valls a l'Ajuntament de Barcelona. [[Aplaudiments.]] Responsabilitat, rigor, defensa del Cos dels Mossos d'Esquadra. Ens ha costat molts anys tindre una policia nacional a Catalunya; és un símbol d'autogovern, de sobirania, i que Junts per Catalunya defensarem, perquè en definitiva és defensar els drets i deures dels ciutadans i dels catalans i les catalanes. Moltes gràcies a tots i a totes. [[Aplaudiments.]]
I finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Chakir el Homrani.
Gràcies, presidenta. President, conseller, consellera, s'han donat explicacions. Ha donat explicacions el conseller; ha donat explicacions el molt honorable president. Respon a una voluntat política de millora del cos, d'actualització del cos, de fer front als reptes que tenim en matèria de seguretat, amb un instrument molt potent, que són divuit mil agents de Mossos d'Esquadra, que creixeran a 22.000. I el que pertoca és treballar; treballar i treballar i treballar. I si m'ho permeten, seré molt ràpid. De la segona intervenció que hi ha hagut en la rèplica, avui, en aquest Ple, podem actuar de dues maneres: obviant-la, pot ser una manera; o mirar, molts i moltes dels que estem aquí, de quina manera, més enllà de moltes diferències, hem de trobar respostes a un discurs indecent –indecent–, ignominiós, que s'ha fet des del faristol d'aquest Parlament. [[Aplaudiments.]] I crec que tenim un repte molt gran –crec que tenim un repte molt gran–, i miro a tothom d'aquesta sala, excepte l'extrem dret. I ja m'entenen. Tenim un repte molt important, perquè la resposta no és el debat de seguretat. La resposta és com aconseguim acompanyar a molts ciutadans i ciutadanes que es troben desemparats; per la situació econòmica, per les incerteses que viuen. I són aquests els que acabaran comprant aquests discursos. I el repte ve de com els acompanyem, de com els hi donem resposta des de les institucions, de com som capaços des de la política, des de les diferències legítimes i divergències legítimes, de no acceptar aquest terreny de joc, perquè després trobarem animalades com les que s'han dit i no ho podrem parar. I ho hem de treure de l'àmbit de la seguretat, perquè la resposta és molt més profunda. I és profunda per a tothom: per a la Generalitat de Catalunya, per a tots els ajuntaments d'aquest país, per a l'Estat i per a tots els països de la Unió Europea. Perquè això no passa únicament aquí; està passant en molts llocs. I juguen amb la por, amb la incertesa. Hi ha molta gent que ara mateix es troba oblidada per part de totes les administracions, governades pel partit polític que represento aquí, però governades per tots els partits polítics que hi han aquí, excepte l'extrema dreta. I aquest és el repte. I en matèria de seguretat, si m'ho permeten, per donar resposta a aquest repte, hauríem de ser capaços d'acordar els mínims; aquests debats que al Regne Unit es fan amb normalitat, poder-los tenir aquí. Poder veure-ho. Ens interessa que el botiguer, que la mestra, que el noi de dinou anys que està al parc conegui el mosso d'esquadra pel seu nom? Ens interessa que hi hagin mossos d'esquadra que siguin referents de nanos que han vingut d'altres indrets del món i que sàpiguen parlar el seu idioma? Ens interessa que hi hagin dones que donin una resposta amb molta més sensibilitat i empatia a dones que viuen allò que ells diuen que és secundari, que és el masclisme? Ens interessa ser tan valents com aquella revolucionària, dita Theresa May, que fa una llei que diu que es revisaran totes les parades d'identificació i que es farà públic on es fa la parada i quina ètnia tenia cada persona que s'ha parat per veure que no hi ha una identificació per base racial? Ens interessa ser capaços de donar resposta als delictes que es fan a les xarxes socials i al món d'internet, a tots i totes els que tenim fills preadolescents, que els veiem enganxats a la pantalla i que patim perquè no sabem amb qui parlen? Crec que és de tot això quan parlem de model policial. I de transparència. I de fiscalització, sense cap sentit... No tenim cap problema quan reforcem un protocol d'atenció a infants que han patit violència, i no fiquem en dubte els sanitaris i els treballadors dels serveis socials per reforçar aquest protocol, i perquè hi hagi conseqüències si no es compleix, no fiquem en dubte els Mossos. I crec que aquest debat l'hem de poder tenir amb normalitat, perquè, si no, la segona intervenció que hem escoltat en la rèplica és la que guanyarà i hi perdrem tots i totes –hi perdrem tots i totes. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Doncs acabada la compareixença del president de la Generalitat, suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre.
Reprenem la sessió. I advertint de la retirada d'un punt de l'ordre del dia, el punt número 11 –esperin que ho comprovo–, perquè hem rebut una petició de reconsideració d'un grup parlamentari. I, per tant, farem Mesa i Junta de Portaveus, i traslladarem el punt a l'ordre del dia de demà. [[Decret llei 2/2022, del 15 de març, de modificació de l'article 4 de la Llei 10/2014, del 26 de setembre, de consultes populars no referendàries i d'altres formes de participació ciutadana]] [[203-00020/13]] Passem, doncs, al quart punt de l'ordre del dia, el debat i votació sobre la validació del Decret llei 2/2022, del 15 de març, de modificació de l'article 4 de la Llei 10/2014, del 26 de setembre, de consultes populars no referendàries i d'altres formes de participació ciutadana. En primer lloc, d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà la consellera d'Acció Exterior i Govern Obert per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Per tant, té la paraula la consellera Victòria Alsina.
Moltes gràcies, presidenta. Diputades, diputats, en aquest punt de l'ordre del dia ens ocupa la convalidació del Decret llei 2/2022, de modificació de l'article 4 de la Llei 10/2014, més coneguda com la llei de consultes no referendàries, que avui portem davant del Ple, perquè és essencial, aquesta convalidació és essencial, per la a celebració d'una consulta popular sobre la presentació d'una candidatura per acollir aquests Jocs Olímpics d'hivern l'any 2030. Aquesta és l'única opció legislativa que ens permet poder fer aquesta consulta en temps i forma, encara que aquesta és una modificació que hi ha l'objectiu d'aprofitar-la per fer més consultes més endavant. Bé; com a consellera responsable del departament que és competent en l'àmbit de participació, nosaltres organitzarem aquesta consulta, que es desprèn directament d'una moció, la Moció 104/XII, que es va aprovar aquí al Parlament de Catalunya. I també és important mencionar-ho: fruit d'una esmena, l'esmena Tremosa, que va aconseguir que el Parlament també es manifestés a favor d'una candidatura olímpica que fos sostenible ambientalment i que aprofités les instal·lacions esportives existents. Per tant, des del Govern entomem aquest doble mandat del Parlament. Volia començar compartint amb vostès tres apunts que són importants. Primerament, que Catalunya aculli els Jocs Olímpics és una gran notícia per al conjunt del país; però ho és, sobretot, per als Pirineus. Ho és per als Pirineus, perquè els hi obre un escenari tremendament positiu perquè hi passin coses, i coses importants. I també per ubicar els Pirineus al món i afegir aquesta dimensió del nostre país, que és la voluntat d'estar oberts al món. Un segon apunt important és que, mitjançant aquest decret llei, posem les bases legislatives perquè sigui possible donar compliment a l'organització d'aquesta consulta, en la qual entenem que hi han de participar les persones més afectades, les persones que viuen al Pirineu. I, en aquest sentit, volia fer un esment a que el Govern també es pren molt seriosament el mandat, també, que ve del Parlament, doncs, de consensuar, amb les comarques del Solsonès, el Berguedà i el Ripollès, aquesta participació en el procés participatiu. Tècnicament estem preparats, però aquesta és una decisió que, com deia el president aquest matí en el Ple, prendrà ell mateix els propers dies. Tercer punt que volia compartir amb tots vostès: l'èxit d'aquesta candidatura depèn molt directament de que tota la població dels municipis i les comarques on aquests jocs passaran, doni un suport ampli i s'il·lusioni amb el projecte. Els Jocs Olímpics de Barcelona es recorden com els millors jocs de la història precisament per això; per la implicació de les persones de Catalunya, de les persones de Barcelona, en l'organització i en la consecució dels mateixos. De fet, el que estem fent amb aquesta modificació és posar, obrir una nova opció en un marc legislatiu que és complex. Tenim la Llei de consultes referendàries, de l'any 2010, que va estar brutalment escapçada pel Tribunal Constitucional; tenim la Llei de consultes no referendàries, que és la que avui estem modificant, de l'any 2014, que també va ser modificada. I hem hagut de fer un estudi rigorós de les possibilitats jurídiques que de veritat teníem, doncs, per poder tirar endavant aquesta consulta. I per resumir a tots vostès el que estem proposant avui, doncs, modificar, dit d'una manera molt planera i potser no estrictament jurídica tècnica, però que s'entén millor..., fins ara, quan s'organitzava una consulta amb aquesta llei, el president de la Generalitat podia promoure i convocar consultes que afectessin tot l'àmbit nacional, tot el país, i els municipis, les comarques i les vegueries podien fer aquesta promoció i convocatòria en les seves respectives demarcacions. Ara, el que estem obrint és la possibilitat de que el president de la Generalitat pugui fer..., també, promoure i convocar aquestes consultes en una part del territori català. Perquè fins ara, i sense aquesta modificació, el president no ho podia fer directament i s'havia de fer la promoció a instàncies d'un determinat nombre de municipis. Per tant, això és el que posem sobre la taula. I, en aquest sentit, és important posar un cert èmfasi en el fet que el que estem modificant avui no afecta, en cap cas, el dret de participació ni l'autonomia del món local, simplement s'està afegint un mecanisme complementari en el marc d'aquesta llei de consultes. Un altre punt que és important compartir amb tots vostès, perquè també marcarà l'agenda legislativa dels futurs mesos, és que, malgrat que amb aquesta possibilitat que aprovem avui pugui, puguem, no?, fer aquest tipus de consultes, malgrat que l'actual Llei 14/2014, ja s'ha utilitzat més de trenta cops en l'àmbit local, estem en una situació on tenim un marc jurídic molt imperfecte i poc adequat per al tipus de polítiques participatives que volem fer des del Govern. I, en aquest sentit, des del Departament d'Acció Exterior i Govern Obert, tal com ja vam preveure en el pla normatiu, tenim la intenció d'impulsar un projecte de llei de participació, que deixi enrere aquest model fragmentat i que ens permeti reordenar aquest mapa d'opcions, garantint els drets i els deures, doncs, en els propers mesos. Dos apunts finals. Primerament, un apunt: que el model de participació que hem defensat i hem estat treballant des del departament d'exteriors, es composava inicialment de tres fases, que són tres fases importants des del nostre punt de vista. Primerament, una primera fase informativa, perquè el Govern pugui explicar de manera activa quin és el projecte que s'està posant a votació. Una segona fase, que era una fase participativa, perquè es poguessin incorporar en aquest projecte idees que venien de les entitats i de les persones, no?, de tothom que volgués fer-hi una contribució, que coneix bé la realitat dels Pirineus. I finalment, la consulta. Per un tema de terminis, no podrem fer, abans de fer la consulta, aquest procés participatiu per agafar idees i enriquir la candidatura amb aquestes idees del territori. Per tant, aquesta part, que també considerem essencial per enriquir el propi procés i per portar un valor afegit a la candidatura catalana, es podrà produir més endavant, un cop s'hagi presentat, si finalment surt el sí, o fins i tot quan ja formalment s'hagi guanyat. Acabo només dient que aquest Govern considera que la presentació d'una candidatura per als jocs és una decisió amb unes implicacions extraordinàries, extraordinàriament positives; extraordinàriament positives i, per tant, en farem bandera i defensarem el sí. El Govern farà campanya pel sí. Un sí a convertir els Pirineus en un centre d'activitat dels esports d'hivern. Un sí al desenvolupament sostenible, I un sí al progrés i al creixement econòmic com a motor de canvi i millora de la vida de les persones. Un sí, en definitiva, que el donaran els ciutadans catalans de les àrees implicades, perquè posarem aquesta decisió a les seves mans. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. A continuació, intervindran els grups parlamentaris per fixar la seva posició. Aquest torn de paraula, segons vam acordar a la darrera Junta de Portaveus serà d'un temps màxim de cinc minuts per grup parlamentari. Comença el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Marta Moreta.
Bona tarda, presidenta. President, conselleres, diputades i diputats, saben perfectament que la primera persona que va proposar uns jocs d'hivern va ser l'alcalde de Barcelona, Jordi Hereu. I ho va fer amb convicció i amb decisió, igual que el meu grup parlamentari, que no té cap dubte en aquest tema. Volem els Jocs Olímpics d'hivern del 2030. I si tenim clar que els volem, nosaltres som de l'opinió que no ens cal fer cap consulta. Només s'ha de creure en el projecte, engrescar i explicar bé com seran aquests jocs, i il·lusionar la ciutadania i treballar per una candidatura guanyadora. Sense dubtes, amb suport unànime des del primer minut, sense titubejar i amb fermesa i decisió. Saben en què hauríem d'estar centrats a hores d'ara? A dedicar tots els esforços a fer una candidatura amb moltes possibilitats de guanyar, i no perdre el temps en modificar la llei de consultes. Si el Govern està d'acord amb la candidatura, l'hem de tirar endavant i fer-ho amb convicció. Mirin, som del parer que les picabaralles polítiques han de quedar fora d'aquest debat. El projecte dels Jocs Olímpics d'hivern del 2030 no pot estar sotmès als vaivens polítics. Hem de ser capaços d'anar tots plegats i preparar una candidatura atractiva, que il·lusioni a tothom. S'ha d'apostar decididament pels jocs. I s'ha de fer de forma conjunta amb l'Aragó. Perquè un, quan està convençut i sap el pas que fa, sap les seves potencialitats, i no té cap problema –cap– en compartir res. Perquè, diputats i diputades, governar és decidir. Els propers Jocs Olímpics d'hivern del 2026 es faran a Itàlia, entre Milà i Cortina. I saben quins motius va al·legar el Comitè Olímpic Internacional per no donar els jocs a Estocolm? Doncs precisament la manca de solidesa del Govern suec. Suposo que hi veuen el paral·lelisme. No ens podem permetre aquest error, perquè, a més, el Comitè Olímpic Internacional ja ha manifestat que la candidatura espanyola ha de ser amb consens entre Catalunya i l'Aragó. El protagonista d'aquests jocs ha de ser l'esport i el territori. Està clar que hi ha una voluntat majoritària del territori per fer-los. Per tant, treballem amb una candidatura guanyadora. Una candidatura que sigui sostenible des del punt de vista mediambiental, però també econòmic i territorial. Per tant, la qüestió és la concreció d'aspectes energètics, de mobilitat, de gestió de residus, d'allotjament, d'infraestructures –incloses les digitals– necessàries per a l'espai pirinenc i per a tot el territori, és evident, i, alhora, compatibles amb els requeriments per poder celebrar les competicions de neu dels jocs d'hivern. Punxar en aquest tema seria nefast. Les discrepàncies entre socis i la falta de cohesió entre vostès no pot passar per sobre d'una oportunitat com aquesta. No ens podem permetre perdre els Jocs Olímpics d'hivern del 2030, com ha passat amb projectes estratègics per al futur de Catalunya. Vostès ja van renunciar a l'ampliació de l'aeroport del Prat; ja van perdre l'Agència Europea del Medicament, per la situació inestable de Catalunya, evidentment. No ens cal una modificació de la llei de consultes ni tampoc compartim com..., com s'ha..., com s'ha de fer la consulta –perdó. Mirin, vostès, quan volen, tiren pel dret. I ho fan sense cap mirament. I ho hem vist aquests dies. Han plantejat alguna consulta per a la comunitat educativa per l'avançament escolar? No. No, no. No ho han fet. El que havien d'haver fet és dialogar i pactar, i no com diu el conseller Cambray: «Primer decidim i després debatem. Deixin de barallar-se i contradir-se. Si volen els Jocs Olímpics d'hivern del 2030, primer s'ha de dialogar, després negociar i, seguidament, pactar –en aquest ordre–, i segur que aconseguirem un projecte engrescador que aportarà tanta il·lusió com van ser els Jocs Olímpics de Barcelona 92. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Andrés Bello.
Buenas tardes, señora presidenta. Señor presidente, consellera, diputados, buenas tardes. Nos presenta hoy, el Gobierno de la Generalitat, un decreto ley de modificación de la ley de consultas populares no referendarias, al que nos vamos a oponer por tres razones. Primero, un motivo formal, por el mecanismo legislativo utilizado; por una cuestión política, por el asunto que está detrás de este cambio legislativo, y también por la forma de gobernar que conlleva esta ley. En primer lugar, denunciamos el hecho de que el Gobierno de la Generalitat vuelve a abusar del mecanismo del decreto ley. Como ya hemos comentado en otras ocasiones, creemos que es una burla este Parlamento y su principal función, la función legislativa. Si el Gobierno de la Generalitat quiere modificar una ley, debe acudir al procedimiento ordinario –presentar un proyecto de ley y provocar el debate parlamentario– y no acudir a estos atajos, los decretazos, pensados para casos de necesidad extraordinaria y urgente, que, como es obvio, no es el caso. En segundo lugar, nos oponemos por lo que hay detrás de este cambio legislativo: la falta de un apoyo claro a la celebración de las olimpíadas de invierno 2030 en territorio español. La vigente ley de consultas populares recoge la posibilidad de realizar consultas en múltiples ámbitos geográficos y fórmulas, pero no previó esta, la que recoge este decreto ley: que el presidente de la Generalitat dibuje un mapa con las zonas de Catalunya que considere en cada momento –que además parece que tampoco está claro qué es lo que el señor presidente nos va a pintar– y pregunte algo a las personas que están en ese territorio. ¿Y a qué viene esto, cuando la propia ley dice, en su artículo 8, que el resultado de estas consultas no es vinculante? Pues a que el Gobierno de la Generalitat no quiere tomar la decisión sobre la celebración en Cataluña de las olimpíadas de invierno de 2030. Y, como no se atreve a decidir, porque esto puede suponer un enfrentamiento con... [[Remor de veus.]] ¿Hola? Estoy hablando yo. Si no les importa... Esto puede suponer un enfrentamiento con sus socios comunistas, los de ayer, los de CUP, los de hoy o..., según lo que hemos visto esta mañana, tampoco sabemos en este momento cuáles son sus socios prioritarios; que, eso sí, todos tienen una posición en común de oponerse a la generación de riqueza, cualquier actividad que suponga generar riqueza. Pues intenta, el Gobierno, disimularlo con una consulta popular. La falta de confianza en su propia decisión, sus titubeos, su intento de eludir su responsabilidad y traspasarla a los ciudadanos que viven en ese territorio donde se celebraría, y parece que en otros cercanos, ¿no?, mediante una consulta vinculante, no transmiten entusiasmo por esa celebración; más bien lo contrario. Tampoco la falta de colaboración con otras administraciones territoriales y, sobre todo, con el Gobierno de España, socios imprescindibles en este proyecto nacional, es la mejor forma de conseguir el acuerdo con el Comité Olímpico Internacional. Por último, comentar la forma de gobernar que asoma tras este recurso a las consultas populares. En un régimen democrático, como todos sabemos, los ciudadanos elegimos a nuestros gobernantes y esperamos que gobiernen y que lo hagan bien. Y gobernar supone tomar decisiones, aunque a veces esas decisiones puedan ser impopulares o tener un coste político importante. No parece una buena forma de gobernar ni valiente eludir su responsabilidad y trasladar esa decisión a los ciudadanos mediante consultas. Los ciudadanos ya eligieron a sus representantes, precisamente para que tomaran decisiones. Señores del Gobierno de la Generalitat, si ustedes no se atreven o no se ven capacitados para gobernar, váyanse y dejen paso a otros. No se sientan obligados a estar en el poder. En VOX estamos dispuestos y estamos preparados para sustituirles. Tenemos propuestas para atender las necesidades reales de los ciudadanos de Cataluña y sabemos cómo aplicarlas. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Maria Dolors Sabater.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, conselleres... Ens van anunciar la consulta dels Jocs Olímpics a la primavera. Avui tot just n'aprovem un pas imprescindible, un canvi legislatiu previ imprescindible. Ahir, consellera, ens parlava de mobilitzar la consulta en període estival, vacacional. Anticipo que potser a la tardor encara en tornarem a parlar. En tot cas, aquesta modificació de llei de consultes populars no referendàries és una mesura que obre la porta a permetre que el territori parli i decideixi sobre aquest macroprojecte dels Jocs Olímpics, però també sobre, per exemple, el macrocasino que es vol implementar a Tarragona. És una modificació que no concreta com ha de ser la consulta dels Jocs Olímpics. No la limita ni la condiciona. El que aprovem avui és la possibilitat de poder convocar aquest tipus de consultes. Ens estem dotant d'una nova eina per a la democràcia participativa, i, per tant, hi votarem a favor. Però no ens enganyem, hi ha tres fantasmes que persegueixen aquesta consulta sobre els Jocs Olímpics, tres fantasmes que vostès han d'esvair al més aviat possible. Primer, aquesta consulta sí o sí ha d'incloure, a més de les comarques del Pirineu i de l'Aran, les del Solsonès, Ripollès i Berguedà. No fer-ho és fer trampa, i més quan fa just un mes aquest Ple aprovava una moció per donar veu a aquestes comarques. Si el Govern els hi nega la veu, no només es trobarà amb la nostra oposició política, sinó que estem segures que es trobaran també amb l'oposició social del territori. President, en aquest sentit, ens agafem també a les paraules i al compromís que ens ha fet aquest matí, de que realment aquestes comarques seran a la consulta. Segon, la perversió del procediment. Un procediment que no compleix cap dels principis ètics que vostès mateixos publiquen al seu web de Govern obert. Informació, deliberació, decisió –els hi sona?–, és el procediment normal de qualsevol procés. Com es pot fer una consulta sobre un projecte que no s'ha presentat, sobre el que no hi ha informació? És urgent un canvi radical en com el Govern està desplegant aquesta proposta, perquè fins ara ni transparència, ni traçabilitat, ni deliberació, ni igualtat d'oportunitats de les opcions, bàsicament perquè no tenim projecte sobre el que decidir. Siguin rigorosos, si us plau. Deixin de fer propaganda i xantatge al territori. Siguin transparents i aclareixin què sotmetran a votació. Tercer fantasma, la pregunta, Si el COI se surt amb la seva i aigualeixen la pregunta, i fan una pregunta que no sigui clara ni concisa amb relació als Jocs Olímpics, això serà un frau. No amaguin, si us plau, els Jocs Olímpics de l'especulació i el treball precari rere suposats plans de desenvolupament o plans estratègics. Respectin el territori i la seva gent i siguin clars. La gent vol votar sobre una pregunta clara donant una resposta clara també: Sí o no a la candidatura dels Jocs Olímpics. És senzill. Ens temem que el que vostès estan fent aquí és demanar a la població que faci un acte de fe i voti a priori, sense cap projecte a les mans, sense cap proposta concreta. El que preguntaran és sobre una idea abstracta de progrés. Pretenen validar la feina que no han fet. Recordem que s'estan destinant recursos públics, sí, des d'aquesta candidatura, des de 2010, partint d'un aval fet a cegues, i busquen continuar així amb una pregunta que sigui confusiva. No ens enganyem, vostès ja ho han dit, ho han dit molt clarament. Vostès n'han pres part, s'han fet seu aquest projecte de Foment del Treball, aquest macroesdeveniment, perquè no tenen cap projecte per al Pirineu i l'Aran, i l'única fórmula màgica que han trobat per a aquestes comarques és perpetuar el model de desenvolupament que ha impulsat la «sociovergència en aquest país: seguir apostant pel «pilotasso turístic, pel «pilotasso urbanístic, encariment i dificultat d'accés a l'habitatge, treball precari i estacional, èxode rural, despoblament i envelliment de la població, economies encara més deprimides; en resum, un agreujament de l'actual problemàtica estructural, amb problemes estructurals de la zona. La CUP - Un Nou Cicle per Guanyar estem en contra d'aquests esdeveniments i projectes que no són capaços d'aportar res positiu al conjunt del territori afectat, i que només responen a interessos del lobby de les empreses de construcció i del turisme, definits des dels despatxos de la capital, i que a aquestes alçades en tenim molts exemples. I el Pirineu, l'Aran no es mereixen això. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé, gràcies. Gràcies, presidenta. El debat que tenim avui, aquí, en realitat tots sabem que no és sobre el decret llei o sobre la literalitat del text que estem discutint, sinó sobre una consulta sobre els Jocs Olímpics del Pirineu. De fet, així mateix ho planteja l'exposició de motius del propi text i ens ho ha plantejat la consellera. Miri, nosaltres amb el text que se'ns porta a votació hi estem plenament d'acord, perquè, òbviament, el president de la Generalitat ha de poder convocar consultes sobre diferents àmbits territorials. Però en el debat que tenim volem ser molt clars, i és que si el Govern es compromet avui a que el Ripollès, el Berguedà i el Solsonès puguin participar votant en aquesta consulta, nosaltres votarem a favor d'aquest decret. Si no és així, no ho farem. Ho hem preguntat aquest matí al president perquè ens ho pogués dir, i la realitat és que la resposta no ha estat clara. Ha dit que prendria una decisió en els propers dies, però hem de votar ara. Senyora Sabater, el president no ha estat clar en la resposta. No ha dit que aquestes tres comarques votarien i, per tant, entenem, doncs, que aquesta decisió encara no està presa. I ens sorprèn que la CUP no sigui contundent en un tema com aquest i defensi que aquestes tres comarques puguin votar. I avui és el moment en el qual podíem defensar-ho. Deia, el debat sobre els Pirineus; un debat en què la nostra posició és ben clara i vostès saben que nosaltres creiem que els Jocs Olímpics d'hivern no són un projecte estratègic per al desenvolupament que necessita un territori com els Pirineus, però que òbviament és la gent del Pirineu la que ha de poder decidir sobre el seu futur. Aquest matí el president també ens deia, no?, que com que nosaltres ens oposem als Jocs Olímpics d'hivern, doncs, això ens porta a oposar-nos també a la consulta i que en realitat ens és igual el que pensi la gent del Ripollès, del Berguedà i del Solsonès, i que, a més a més, aquesta era una posició irresponsable perquè el responsable en aquest moment és defensar el projecte dels Jocs Olímpics d'hivern. Doncs, miri, jo els vull parlar de responsabilitat democràtica, no? Per nosaltres, complir un mandat parlamentari és responsabilitat democràtica. Incomplir-lo no és responsabilitat democràtica. I el mandat parlamentari, senyora Alsina, el que deia molt clarament era consensuar la participació del Berguedà, el Solsonès i el Ripollès en el procés participatiu i en la consulta, que vostè s'ho ha deixat; el mandat parlamentari diu «i en la consulta, i una «i és molt clara en aquest sentit. Deixar votar aquells territoris que volen votar per nosaltres és responsabilitat democràtica. Ajustar l'àmbit territorial de la consulta a obtenir el resultat desitjat, per nosaltres això no és responsabilitat democràtica, i ens fa la sensació que això és el que estan fent. Mirin, a nosaltres no ens sorprèn que el PSC surti amb el discurs que ha sortit, oposant-se a la celebració d'una consulta o d'altres formes de participació ciutadana, senyora Moreta, no? Vostè ens deia: «Governar és decidir, cosa que també deia el diputat de VOX. Doncs, miri, per nosaltres governar és més coses. Governar és escoltar, governar és coproduir polítiques públiques amb la ciutadania, governar és implicar la ciutadania en la presa de decisions. Per nosaltres, governar també és això. I els deia: no ens sorprèn que el PSC estigui en aquesta tessitura. Però, clar, que vostès, que, com nosaltres, defensen el dret a l'autodeterminació, defensen que els catalans i les catalanes puguem votar sobre el nostre futur polític, no entenem que s'oposin a que aquells territoris que volen votar puguin votar. Perquè el Ripollès..., si el Ripollès vol votar, per què no pot fer-ho? Quin és el problema, president? No ho entenem. És que no s'entén. Aleshores, demanem, doncs, que prenguin la decisió permetent votar aquests territoris. I no li estic dient que comptabilitzin els vots en el mateix sac, que els comptabilitzin iguals. Hi han fórmules per poder tenir en compte..., perquè som conscients del desajust demogràfic que implica introduir tres comarques més a la consulta. Però busquin el mecanisme per poder-ho fer correctament, però que aquesta ciutadania puguin votar, perquè entenem que existeixen solucions per fer-ho viable. I som conscients que la consellera aquests dies ha estat visitant els consells comarcals d'aquestes tres comarques intentant consensuar una solució. Mirin, si aquestes comarques els han dit que no volen votar. Doncs, d'acord. Però creiem que hi ha almenys algunes comarques que clarament els han dit que sí que volen votar. Per tant, si volen votar, busquin la manera de fer-ho, trobin-la, i si ho fan ens tindran al seu costat. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Buenas tardes, señoras y señores diputados. En primer lugar, señora consellera, señora Alsina, quiero hacer una pequeña referencia que me parece importante. Hoy hemos conocido unas declaraciones de la subdelegada del Gobierno de la Generalitat ante la Unión Europea, la señora Erika Casajoana y del propio delegado del Gobierno de la Generalitat ante la UE, el señor Gorka Knörr, que son literalmente inmorales, aberrantes, comparando la situación de Ucrania con la de Cataluña y comparando a España con Rusia; un auténtico disparate, una auténtica aberración, que obligaría a que usted, señora consellera, por responsabilidad cesara a ambos dirigentes que no tienen ni la más mínima decencia para ser conscientes de que esta comparación es absolutamente intolerable. Dicho lo cual, me parece ciertamente curioso el debate que se ha producido en esta sesión. Estamos hablando de una propuesta de reforma de un decreto ley que pretende reformar la ley sobre consultas populares no referendarias, y ciertamente hemos visto aquí una evidencia de hasta qué punto es contradictorio ese artefacto jurídico que ustedes perpetraron hace unos años, que es el del derecho a decidir. Les decía el señor Parés que por qué no puede votar el Ripollès si el Ripollès quiere decidir. Pues bien, es bien curioso que en este decreto que ustedes presenten digan que la responsabilidad, la competencia para convocar consultas en ámbitos territoriales delimitados, como podría ser en comarcas o en diferentes..., en una panoplia de comarcas, seria del presidente del Gobierno de la Generalitat. Es curioso que ustedes acepten que, por tanto, los alcaldes de la zona no tienen derecho a decidir sobre materias que les pueden resultar propias. He ahí las contradicciones del mal llamado «derecho a decidir, que en definitiva era solo una forma, un subterfugio para tratar de enmascarar el derecho de autodeterminación reconocido por la Organización de Naciones Unidas. En este sentido, yo creo que este decreto que ustedes plantean es completamente innecesario. Es innecesario, porque ustedes, si quisieran, ya podrían recurrir a una herramienta que está su disposición y a la de todos los municipios españoles, que es precisamente la Ley 2/1980, de las diferentes modalidades de referéndum. Si ustedes quieren convocar un referéndum focalizado en una determinada área, en un determinado territorio, pueden, precisamente, pedir autorización al Gobierno de la nación para que se arbitren fórmulas para celebrar un referéndum de estas características en una parte del territorio. Dicho lo cual, y habiendo hablado de la cuestión formal, que es este decreto que ustedes pretenden aprobar hoy, me gustaría referirme también a la cuestión de fondo, a la cuestión política que nos trae aquí, que es básicamente la celebración de los Juegos Olímpicos de Invierno en nuestra comunidad y quizás también en la Comunidad de Aragón. Nos parece increíble, absolutamente incomprensible, que el Gobierno de la Generalitat haya adoptado una posición tan absolutamente desleal, tan contraria al espíritu olímpico como la que está adoptando el Gobierno de la Generalitat con relación a nuestros vecinos de Aragón. Aragón es el principal socio comercial de Cataluña. Los aragoneses, los ciudadanos aragoneses, tienen una querencia especial por comprar a les empresas catalanas, por comprar productos catalanes, y eso forma parte, digamos, de ese espacio de solidaridad y convivencia del que formamos parte los catalanes, que es España. Y desde este punto de vista, nosotros, desde Ciudadanos, consideramos que es increíble, es absolutamente intolerable la actitud despreciativa que el Gobierno de la Generalitat está teniendo para con el Gobierno de Aragón, y, en definitiva, para con los ciudadanos de Aragón. La convocatoria de un..., o la celebración de unos juegos olímpicos de invierno en Cataluña –y en Aragón, por supuesto– no depende ni del Gobierno de Cataluña ni del Gobierno de Aragón, sino que depende del Comité Olímpico Español. Y para ello debe haber consenso, debe haber voluntad de cooperación, debe haber precisamente espíritu olímpico, debe haber ese respeto mutuo entre los dos gobiernos. Y eso, por desgracia, como catalán lamento que sea el Gobierno de la Generalitat quien lo ha echado por tierra. El Gobierno de la Generalitat está adoptando una actitud de poner palos en las ruedas, una actitud obstativa que lo que hace es impedir que realmente haya un proyecto sólido, un proyecto que sea ilusionante para el conjunto de los ciudadanos que vivimos en Cataluña y en Aragón, y, en definitiva, que pueda deslumbrar también al Comité Olímpico Internacional y que nuestra candidatura, la candidatura conjunta que debiera ser entre el Gobierno de la Generalitat y el Gobierno de Aragón, entre Cataluña y Aragón, pueda salir adelante. Yo lamento esa actitud tan..., de tan poca altura, de vuelo tan gallináceo, porque nos va a condenar, por desgracia, a perder una oportunidad magnífica para todo el territorio, para el conjunto de las comarcas afectadas, y para el conjunto de nuestra comunidad y el conjunto de nuestro país. En fin, esa actitud nos está condenando a perder grandes oportunidades y, por desgracia, parece que ustedes no se dan cuenta de ello. Gracias, señoras y señores diputados.
Seguidament, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Bé, la primera consideració que s'ha de fer quan es parla de referèndums o de consultes referendàries a Catalunya, a la Catalunya actual, és que amb la situació política actual, qualsevol consulta referendària que es faci serà per definició una consulta trampa, que no es pot fer. I no és perquè nosaltres ho diguem, és per la seva actitud. A Tortosa es va fer una consulta legal, perfectament definida, que va tenir un resultat rotund i concloent. Com que no va sortir el que vostès volien, van decidir desobeir, i en conseqüència iniciar amb subterfugis diversos la voluntat de no acceptar el resultat d'aquella consulta referendària que es va fer a Tortosa. És metafísicament impossible acceptar un referèndum o una consulta referendària d'algú com vostès, que diuen que si no surt el que vostès volen desobeiran. Ja sé que és de Barrio Sésamo, però suposo que vostès s'adonen que no som tan rucs com per acceptar un referèndum o una consulta d'algú que diu que només l'acceptarà si surt allò que vostès volen. És la història de la Catalunya actual, i estem com estem precisament per aquesta qüestió. Feta aquesta consideració inicial, que crec que és rellevant, i que demostra fins a quin punt per a vostès les consultes i els referèndums no són perquè la gent opini lliurement, sinó per referendar allò que vostès prèviament han decidit, com en els sistemes autoritaris, plantejo algunes preguntes genèriques. És bo introduir mecanismes de participació ciutadana complementaris a la democràcia representativa que vivim? A priori, sí –a priori–, però també depèn. Per què en aquesta qüestió sí i en d'altres molt més proclius a ser sotmeses a la votació de la ciutadania diuen sistemàticament que no? S'ha explicat abans per part d'alguns portaveus. És bo substituir la responsabilitat dels governants traslladant les seves disputes internes a la ciutadania? Aquí no. També s'ha explicat. És el que vostès volen. Per què ho volen? Doncs perquè presenten aquesta modificació per justificar una consulta absurda per a uns jocs d'hivern que no saben què fer. I com que no saben què fer i saben que aquesta consulta la prepararan perquè surti que no, perquè vostès només fan consultes perquè surti allò que vostès volen, aleshores es trauran el problema de sobre. Ja els coneixem. Ja ens coneixem en aquesta casa. Ja ens coneixem i sabem d'on ve cadascú. A això s'hi afegeix encara una sospita més preocupant, i és que vostès volen fer servir aquesta modificació per introduir modificacions que els serveixin per fer consultes que ara mateix són inconstitucionals. Per tant, la suma de tots aquests arguments justifica la idea que, evidentment, votarem que no a aquesta modificació que avui presenten. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jordi Fàbrega.
Gràcies. Gràcies, presidenta. President, conselleres, diputats, diputades... Bé, avui debatem i votem una modificació de llei de les consultes populars no referendàries. Un decret llei que és imprescindible per a poder fer la consulta al Pirineu sobre els Jocs Olímpics d'hivern Pirineus 2030. De fet, sense aquest decret no hi ha marc legal que ens permeti fer aquesta consulta, que, com ha recordat la consellera Alzina, és un mandat parlamentari; com és un mandat parlamentari donar suport també als Jocs Olímpics del Pirineu 2030. Aquest decret llei, com bé ha explicat, permet fer aquesta o qualsevol altra consulta a nivell supramunicipal, a més d'un municipi, d'una comarca o d'una vegueria. Consultar la ciutadania sempre és bo, i en funció de les afectacions és bo que es pugui fer de manera territorialitzada. Se'n diu «democràcia i d'això va aquest decret llei. Moltes gràcies, consellera, per l'encert en la reforma de la llei i per tota la feina feta des del Govern obert per tirar-ho endavant. No a tothom li agrada la democràcia, no a tothom li agrada que es consulti a la ciutadania i que aquesta sigui la que prengui les decisions; malauradament ,en som bastant conscients, en aquest país. Aquest decret llei ens permetrà fer la consulta dels Jocs Olímpics d'hivern a una, a sis o a nou comarques, o el que es decideixi, això no ho marca aquest decret. El que sí que està clar és que si no s'aprova aquest decret no es podrà fer a cap comarca, i no tindrem consulta. Mirin, com saben, jo soc del Pirineu, Soc de la Seu, per tant, de l'Alt Urgell, de la vegueria de l'Alt Pirineu i Aran, un dels 74.000 habitants de la vegueria. I avui aquí al faristol defenso que cal aprovar aquest decret llei per poder fer la consulta dels Jocs Olímpics a les sis comarques de la vegueria de l'Alt Pirineu i Aran, i a les tres comarques del Ripollès, Solsonès i Berguedà. Ens interessa la participació dels 39.000 habitants del Berguedà, dels 25.700 del Ripollès i dels 13.500 del Solsonès. I ens interessa, perquè estic convençut que si els hi expliquem el projecte estaran al costat de les oportunitats que els hi ofereix. Junts per Catalunya defensem això per dos raons: u, perquè creiem en la democràcia i que totes les comarques afectades han de tenir veu, i, dos, perquè creiem en el projecte, en les oportunitats i en el llegat que ens ofereix Pirineus 2030. I per això el volem sotmetre a l'escrutini de la gent del Pirineu. Junts per Catalunya sempre hem defensat les oportunitats que aquests jocs ens poden aportar al Pirineu i que aquestes oportunitats ens justifica els reptes que la seva organització impliqui. Així constava al nostre programa electoral, amb el que vam guanyar, per cert, les eleccions al Pirineu, i així consta a l'acord de govern amb Esquerra. Que no ens faci por la consulta, que no ens faci por explicar el projecte d'uns jocs olímpics que el COI exigeix que siguin sense cap equipament extra que no tinguem ja en funcionament; uns jocs on no es construeixi cap infraestructura viària que no tinguem prevista; uns jocs que no requereixin crear viles olímpiques ad hoc; uns jocs que es puguin fer justament allà on es fa esport d'hivern sense modificar pràcticament res, com al nostre Pirineu, i uns jocs on la despesa serà assumida tota pels propis jocs. Però uns jocs que poden accelerar totes aquelles inversions que el Pirineu i els pirinencs necessitem: a nivell viari, totes aquelles que ja tenim projectades; a nivell de connectivitat a Internet, fonamental per a les oportunitats laborals i millorar els serveis dels pirinencs i pirinenques, i uns jocs que poden accelerar la creació de pisos socials i assequibles per a la nostra gent. Uns jocs que, amb la marca Pirineu, amb l'impacte de la marca Pirineu, poden beneficiar tots els sectors productius del Pirineu, diversificar i desestacionalitzar les activitats i, per tant, millorar els contractes laborals per als nostres joves. Uns jocs que donaran un impuls definitiu als esports d'hivern, als nostres esportistes i als nostres clubs, amb la millora dels centres de tecnificació, que repercutiran a les nostres estacions i als nostres municipis de muntanya, generant activitat econòmica de la mà de l'esport, com tenim a la Seu d'Urgell amb els centres de tecnificació de piragüisme i d'esquí de fons al Parc Olímpic del Segre, llegat dels Jocs de Barcelona 92. Llegat i oportunitats. Llegat i oportunitats per al Pirineu. I d'oportunitats, com bé saben, al Pirineu no ens en sobren. Torno a insistir-hi, eh? –no puc deixar de fer-ho sent de la Seu–, l'exemple del Parc del Segre: una instal·lació sostenible energèticament que complementa activitat esportiva d'elit, competicions a nivell mundial, ús turístic, parc urbà i generació d'energia, un dels principals motors econòmics de l'Alt Urgell. A la Seu ho vam saber fer el 92 i ho sabrem fer a tot el Pirineu el 2030. Ho volem fer bé, ho volem i ho sabrem fer bé, ho podem fer bé. Si som catalans! Ho sabrem fer bé. Però per fer-ho necessitem la complicitat del Pirineu; amb un primer pas, que és consultar-ho. I per això el primer pas és aprovar aquest decret llei. Avui, com cada dia, és un bon dia per reivindicar el català. I, per tant, vull recordar el gran Ovidi Montllor, que deia: «Hi ha gent que no li agrada que es parli, s'escriga o es pensi en català. És la mateixa gent que no li agrada que es parle, s'escriga o es pensi. Doncs això és similar. Hi ha gent que no li agrada que es faci la consulta dels Jocs Olímpics. És la mateixa gent que no li agrada que es facin les consultes. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, la diputada senyora Marta Vilalta.
Moltes gràcies, presidenta. President, conselleres... El contingut del decret que ara portarem a votació és relativament senzill –ho ha explicat perfectament la consellera. Es modifica la llei de consultes no referendàries i d'altres formes de participació ciutadana, de manera que s'atorga al Govern la capacitat de convocar consultes que afectin més d'un municipi, comarca o vegueria. I aquesta modificació el que fa és resoldre una problemàtica o un problema no previst inicialment per la llei de consultes, que és la possible necessitat, la possibilitat d'impulsar consultes de caire supraterritorial, però que sense necessàriament afectin i convoquin a tot el territori de Catalunya. Fins ara la llei el que permetia era convocar consultes d'àmbit municipal o d'àmbit..., a nivell nacional. I ara, doncs, el que fem és obrir la possibilitat a que això es faci en territoris determinats, però no estrictament municipals. I, per tant, es corregeix una mancança, i creiem que això és positiu. Explicat l'objecte del decret, aquesta modificació de la llei de consultes, també voldríem fer dues puntualitzacions, creiem, necessàries, sobretot per algunes apreciacions, creiem, incorrectes que s'han fet. D'entrada, destacar la legalitat d'aquesta modificació i d'aquest decret. Es millora la Llei 10/2014 i es promou més la participació ciutadana; s'emparen les competències recollides en l'Estatut d'autonomia, en concret en l'article 122, que el que fa és reconèixer la competència exclusiva de la Generalitat de Catalunya en matèria de consultes populars, i, a més a més, fins i tot hi ha hagut sentències judicials de l'Estat que el que fan és permetre les consultes referendàries com a mecanisme de participació i de democràcia participativa. Encara una altra puntualització. El decret també és respectuós –i així ho ha destacat la consellera– amb l'autonomia local. En cap cas no se substitueix la capacitat dels municipis de seguir convocant, doncs, consultes o els ens supramunicipals, sinó que el que fa és complementar-ho amb una nova modalitat de participació o de consulta per part de la Generalitat de Catalunya, d'impulsar consultes en un territori supramunicipal, d'àmbit..., més enllà d'una comarca o d'una vegueria. I això creiem que és positiu. Dit això, també volem fer referència al context que fa necessari aquest decret, que és l'acord de govern del 3 d'agost passat, d'impuls als Jocs Olímpics i Paralímpics d'hivern dels Pirineus - Barcelona de cara al 2030. Un impuls i un acord de govern que es supeditaven a la necessitat de convocar una consulta a la ciutadania per tal que la ciutadania es pronunciï. I això també és un mandat d'aquest Parlament, del Parlament de Catalunya, on els grups d'Esquerra, els grups de Junts, de la CUP i els comuns ho vam avalar i ens hi vam pronunciar des d'aquest Parlament: instar el Govern a convocar una consulta. I avui el que es fa és aprovar el mecanisme per complir aquest mandat, fer-ho possible. Altres grups veiem com en la democràcia participativa ni hi són ni se'ls espera. Ho hem vist en aquesta banda sobretot. Ja no parlo..., o parlo òbviament del trio PP, VOX i Ciutadans, que sembla que tenen al·lèrgia a qualsevol cosa que són mecanismes de participació ciutadana directa. Però també ho hem vist amb el Partit dels Socialistes avui, cada cop més conservador, cada cop més alineat a la dreta en les seves propostes; prefereix estalviar-se qualsevol mecanisme de participació ciutadana en els mecanismes de decisió pública. Que no pateixi la senyora Moreta, en aquest cas. El Govern està fent la feina, treballant el projecte, consensuant amb el territori, aprovant aquesta modificació de la llei de consultes, complint també el que diu el mandat d'aquest Parlament. I no ens donin lliçons de participació o de si governar és decidir, almenys mentre no retornin al consens del dret a decidir com tenien fa uns anys des del seu propi partit. Però encara entenem menys la posició d'aquells que han votat a favor de fer la consulta dels Jocs Olímpics d'hivern, i que fins i tot han reclamat que es pugui ampliar a més zones de les comarques que actualment estan pensades a ser convocades, i que aquestes formacions, com els comuns, doncs, ara no estiguin a favor d'aquesta convalidació d'aquest decret, perquè això és absolutament incoherent. No li poden demanar a la Generalitat que faci una consulta i després tombar els mecanismes necessaris per poder fer aquesta consulta i això supeditar-ho a l'àmbit territorial. Avui no debatem, en aquest decret, en aquesta convalidació, l'àmbit territorial de la consulta. Avui debatem i votem la possibilitat de tenir el mecanisme idoni per convocar aquesta consulta. I aquest és el primer pas. I el segon pas, que ja s'està fent, és buscar els consensos territorials per tal de veure com aquesta consulta s'ha d'acabar fent de la millor manera possible i quin ha de ser l'abast territorial. Però utilitzar la votació d'avui o la pròpia consulta com a arma de desgast polític és fer un flac favor, justament, a l'exercici de la democràcia participativa que volem preservar tots i totes. De fet, nosaltres ho tenim ben clar: la democràcia s'enforteix exercint-la. A diferència de l'Estat espanyol, que té fòbia a les urnes, més enllà, doncs, de les eleccions habituals, nosaltres el que fem és estimar les urnes, i els republicans i les republicanes creiem en l'aprofundiment de la participació ciutadana i creiem en això com un dels eixos principals dels valors republicans de la nostra acció política. Per això donarem suport a aquesta convalidació del decret. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Doncs acabat el debat, procedirem ara a la votació. Saben que, d'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entendrà que els vots afirmatius són favorables a la validació d'aquest decret llei i els vots negatius són favorables a la seva derogació. [[Remor de veus. Pausa]] Passem a la votació de la validació del Decret llei 2/2022. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Sí? No va? [[Pausa.]] Prenem nota de l'escó del diputat senyor Munell. [[Veus de fons.]] Aquí tampoc? [[Pausa.]] Al senyor Jubert tampoc li ha funcionat? [[Pausa.]] Ara donarem el número dels escons perquè els tinguem presents per a les properes votacions. Per tant... [[Veus de fons.]] Sí, en aquests dos escons no s'ha marcat ni tan sols la presència, eh?, no funciona. Doncs els vots que ens apareixen en pantalla, a falta de compatibilitzar aquests dos vots, són 71 vots a favor, 58 vots en contra. Per tant, vist el resultat de la votació, el Decret llei 2/2022 ha estat validat. D'acord amb l'article 158.4 del Reglament, un cop validat el decret llei, pregunto a la cambra si hi ha algun grup parlamentari que vulgui que sigui tramitat com a projecte de llei. [[Pausa.]] Doncs, per tant, queda..., no hi ha cap petició i, per tant, aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del patrimoni cultural català, per a la preservació d'establiments emblemàtics (continuació)]] [[202-00028/13]] Passem, doncs, al cinquè punt de l'ordre del dia, el debat i votació de la proposició de llei de modificació de la Llei 9/1993, del patrimoni cultural català, per a la preservació d'establiments emblemàtics. D'acord amb l'article 138.3 del Reglament, finit el termini per presentar esmenes... [[Remor de veus.]] Si us plau, demano als diputats que s'abstinguin de la cambra que ho facin amb silenci i rapidesa. Procedirem al debat de les esmenes a l'articulat presentades pels grups parlamentaris. En primer lloc, intervindran els grups parlamentaris esmenants, segons l'ordre d'entrada de les seves esmenes al registre i, posteriorment, intervindran els grups que no han presentat esmenes. Els faig avinent que el Grup de Junts per Catalunya, finalment, ha retirat les seves esmenes. Per tant, d'acord amb l'acordat per la Mesa i la Junta de Portaveus, aquest torn d'intervenció serà de deu minuts per a cada grup parlamentari. Té, per tant, la paraula, per defensar les esmenes a l'articulat presentades, el diputat senyor Eugeni Villalbí, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Presidenta, consellera, diputats, diputades, com ja vaig explicar al passat Ple, el meu grup parlamentari donaria suport a aquesta proposició de llei, però també, com ja els hi vam fer avinent, presentaríem esmenes amb l'objectiu de donar el màxim de garanties perquè els minúsculs o petits canvis que s'hi plantejaven poguessin ser aplicables. En aquest sentit, i abans d'entrar en el contingut de les esmenes, voldria agrair al diputat Ruiz la predisposició i la bona entesa en l'acceptació d'aquestes esmenes. Unes esmenes que van en una doble direcció. D'una banda, donar més marge als ajuntaments en cas d'un canvi d'activitat, donat que s'estava plantejant un període de tres mesos, quan creiem que en alguns casos un període de sis mesos seria més justificat, ja que no es tractaria només d'una qüestió de tempteig i retracte, ja que la llei anterior plantejava un període de dos mesos –entendríem que amb aquests tres mesos quedaria suficientment cobert–, sinó que creiem que hi han altres casos on altres institucions hi poden intentar intervenir per salvar l'activitat que s'hi estava duent a terme. Per exemple, la falta d'un relleu generacional, on, en el cas de Barcelona, l'organisme de Barcelona Activa podria entrar per intentar treballar això. I volíem donar més marge perquè l'Administració pogués garantir la protecció d'aquest comerç emblemàtic. I la segona esmena, amb l'objectiu de condicionar i protegir, intentar anar una mica més enllà de la protecció de les parets, de l'espai, i intentant anar a la protecció..., a l'objectiu pel qual va ser protegit aquell espai, és a dir, condicionar el canvi d'ús a un informe de l'Administració competent perquè garanteixi una coherència amb el motiu pel qual va ser protegit. Com vaig dir també a la passada intervenció, i he començat dient-ho avui, reitero que aquesta proposició de llei, per nosaltres, queda curta. I queda curta, bàsicament, perquè, al nostre entendre, no aborda dos dels àmbits estructurals que afecten la continuïtat dels comerços emblemàtics. D'una banda, el patrimoni immaterial; és a dir, protegir no només allò físic, sinó protegir-ne també els usos. I, de l'altra, el model econòmic i de ciutat. Començo pel primer. El concepte de patrimoni immaterial, de fet, queda recollit per la UNESCO en la convenció de París del 2003, i, més o menys, d'una manera ràpida, el defineix com «el conjunt de pràctiques, representacions, expressions, coneixement i habilitats, així com els instruments, els objectes i artefactes, els espais culturals associats amb els mateixos, que les comunitats, els grups, i en alguns casos individus, reconeixen com a part del seu llegat cultural, i afegeix «i els proporciona un sentit d'identitat i continuïtat. No sé si se'n deuen recordar, però en la meua darrera intervenció els parlava que la pèrdua d'aquests comerços no és només un drama personal per a les més de dos-centes famílies que hi han al seu darrere, sinó que també és un problema col·lectiu, és un problema de ciutat, de comunitat. Perquè darrere de la pèrdua d'aquestes activitats que defineixen i marquen la nostra ciutat, aquesta perd també part de la seva història, de la seva especificitat, de la seva identitat i d'allò que la defineix i la fa especial. Perd, en resum, part d'aquest concepte d'identitat i continuïtat que la UNESCO ens parla quan parla de patrimoni immaterial. El passat Ple els vaig parlar del tancament de l'Herboristeria del Rei, al setembre de l'any passat, però avui, per parlar dels usos, els hi faria referència a dos altres locals: d'una banda, el Schilling cafè bar, que està ubicat..., que estava ubicat al carrer Ferran, 23, un espai de llibertat, de cultura, d'oci, de trobada, de relacions socials; avui en dia és un Taco Bell. O també la Casa Beethoven, a la Rambla, 97, que a dia d'avui és una botiga de canvi de moneda i enviament de remeses monetàries. Els hi dic d'una altra manera, per fer possiblement més entenedor d'allò que estem parlant, en paraules d'un amic i arquitecte. Suposo que tothom coneix el projecte de la Casa Bloc, impulsat a la Segona República pel grup d'arquitectes GATCPAC, un dels exemples paradigmàtics de la primera arquitectura racionalista a Catalunya, un referent urbà, social i arquitectònic al nostre país. Algú s'imagina la Casa Bloc amb un ús que no sigui pel qual va ser pensat i dissenyat?, un ús social, un ús residencial? Algú se l'imagina com un espai d'oficines? Doncs és això del que estem parlant: no només protegir les parets, sinó protegir el contingut i el motiu pel qual l'estem protegint. Un debat, el de la protecció dels usos del patrimoni immaterial, que creiem que és una peça determinant en aquest debat de protecció dels comerços emblemàtics. Una peça determinant que, per la seva profunditat i complexitat, creiem que no la podem resoldre ni fora de l'espai que li pertoca ni tampoc fer-ho a la lleugera. Necessita rigor, un rigor que ens permeti abordar la complexitat de la qual parlàvem i que creiem que s'ha de plantejar no aquí, sinó en el marc del procés legislatiu que ha iniciat la conselleria de Cultura de la Generalitat de Catalunya. I l'altre factor del qual els parlava és el model de ciutat i el model turístic i econòmic que la sosté. I aquí, amb els companys del PSC segurament no hi trobarem tants punts d'afinitat com podríem trobar fins ara. I és perquè vostès són els responsables de les polítiques econòmiques, turístiques i de comerç de la ciutat de Barcelona. I són unes polítiques que, d'una banda, s'omplen la boca de protecció del comerç de proximitat i del comerç emblemàtic, però, com hem vist, es basen en un monocultiu de turisme de masses que, de fet, es concentra a Ciutat Vella, i és justament a Ciutat Vella i a l'Eixample on es concentra el vuitanta per cent dels comerços emblemàtics de la nostra ciutat. Una pressió turística que expulsa els barcelonins i les barcelonines i que transforma la ciutat, desnaturalitzant-la fins al punt que, com recollia la periodista Clara Blanchar a un article d'El País de l'any 2002, hi havia turistes que es preguntaven «a quina hora tanca Ciutat Vella?, perquè l'entenien com un parc temàtic, l'entenien com un museu a l'aire lliure. Però jo em pregunto: un museu, de què?, si allò que el fa diferent i el fa especial i motiva la seva visita estem permetent que tanqui o es destrueixi. La protecció del comerç emblemàtic va de tot això, va de propostes econòmiques per ajudar els comerços a fer front als abusos de lloguers, com el que aquesta setmanes hem vist que està afectant una barreteria centenària, la Mil, a qui li estan plantejant que la continuïtat del seu negoci ha de passar per un lloguer que dobla el lloguer actual. I, en aquest sentit, els hi hem de dir que no els hi veiem prou impuls amb la compra de locals, que és una mesura existent ja a l'Ajuntament de Barcelona, ni amb l'establiment de mesures que posin en valor aquests comerços dins dels mateixos fluxos turístics amb rutes específiques. No tenen un pla de reactivació per als locals que ja han tancat. No veiem mesures que ajudin els comerços a fer front al canvi d'hàbits de consum, ajudant-los en la promoció, la competitivitat o la digitalització. Per no dir, anant a l'arrel del problema, que no tenen un model alternatiu i que sigui sostenible a nivell urbà, social, mediambiental i econòmic. En resum, esperem que aquest canvi que aprovarem avui sigui útil per a algun cas concret, que no ho dubtem; però no és ni de lluny el que el sector ni la ciutat de Barcelona necessiten. Calen mesures transversals i més ambicioses en aquest sentit. L'altre dia els citava el doctor en Geografia Francesc Muñoz, i avui m'agradaria també acabar amb una cita del seu llibre Urbanización. Paisajes comunes, lugares globales, que crec que és el que ens pot..., ens hauria d'inspirar en la protecció de la identitat, de la història, el patrimoni, el comerç i les persones que habiten una ciutat. Diu: «La ciutat pot i ha de ser molt més que una superfície neta, rasa i polida. Pot i ha de ser molt més que una làmina transparent a través de la qual veure reflectit el propi somriure i el somriure d'aquells que saben i poden somriure. La ciutat pot i ha de ser el lloc on poder recuperar la varietat de gestos perduts durant el camí cap a la banalització i la pèrdua d'identitat que estem vivint. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Manuel Jesús Acosta.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Senyora consellera, senyors diputats, molt bona tarda. Como ya manifesté en el pasado Pleno, desde VOX siempre estaremos absolutamente a favor de medidas concretas y adecuadas que protejan, que garanticen la protección del patrimonio cultural como elemento fundamental de la configuración de nuestra historia y de nuestra identidad. Siempre apoyaremos iniciativas encaminadas a velar por la preservación de todos los bienes materiales e inmateriales con valor histórico objetivo y consolidado. En lo que no estaremos nunca de acuerdo es en apoyar iniciativas vacías de contenido basadas en circunloquios, en medidas estériles e inconcretas que sean un brindis al sol o, peor dicho, un intento de dar gato por liebre, como es el caso de la proposición de ley que nos presenta el Grupo Socialistas, de modificación de los artículos 21 y 71 de la ley de patrimonio cultural. Así pues, no morderemos el anzuelo con el que quieren hacernos creer que ustedes están muy comprometidos con el respeto y la memoria de nuestro patrimonio cultural. Y no picaremos por varios motivos. En primer lugar, nos intentan vender como gran novedad que todos los cambios arquitectónicos y de actividad de cualquier establecimiento emblemático se comuniquen como mínimo tres meses antes de realizarse. En caso contrario, se considerarán infracción leve. Sinceramente, como ya dije en el anterior Pleno, me produce sonrojo tener que recordarles que en la actualidad, cuando se pretende realizar un cambio arquitectónico o también de actividad, de uso, en un establecimiento emblemático, el propietario lo primero que tiene que hacer es pedir una consulta previa al ayuntamiento, el cual le informa si el establecimiento está catalogado dentro del Registro de Bienes Culturales de Interés Nacional o en el Catálogo del Patrimonio Cultural Nacional Catalán, y también puede ser que esté considerado como un bien sin especial catalogación. Una vez confirmada su categoría, el interesado lo que tendrá que hacer es elaborar un proyecto técnico ajustado a la conservación de los interiores, de la fachada, si procede, y también de las actividades permitidas, presentarlo a la Administración – normalmente es el ayuntamiento, puede ser el consell, también, comarcal– y esperar entre uno o dos meses para obtener el permiso de obras o la licencia de actividad. Así pues, mi pregunta es la siguiente: ¿qué importa que se comunique el cambio tres meses antes de su supuesta ejecución?, ¿qué ganamos en cuanto a la protección del establecimiento emblemático si no se va a permitir ninguna modificación hasta que el ayuntamiento no conceda el permiso tras el estudio pormenorizado del proyecto técnico? En segundo lugar, otro motivo. Y, como consecuencia de lo que acabo de comentar, carece de sentido que quieran elevar a la categoría de infracción leve el hecho de no comunicar los cambios tres meses antes, teniendo en cuenta, como he dicho hace un momentito, que lo único que va a hacer posible que se realicen los cambios es la concesión, la obtención de una licencia de actividad que solo otorgará el ayuntamiento si el proyecto técnico respeta la categoría del establecimiento. Es decir, que lo que ustedes persiguen, aunque sea veladamente, es, sinceramente, recaudar por recaudar. Como si no tuviéramos bastante con soportar los quince impuestos propios que existen ya en Cataluña, y con los precios de la electricidad y de la gasolina por las nubes, en máximos históricos. Por cierto, ya que hablamos de infracciones y cuantías, sus dos modificaciones son tan inconsistentes y también tan superficiales, podríamos decir, que hasta me atrevería a decirles que sería mucho más productiva la modificación del artículo 73.1 de esta misma ley de patrimonio cultural catalán, actualizando las cuantías de las sanciones, ya que en su redactado todavía se refiere a pesetas en lugar de a euros. Sería eso como más productivo, entendemos. En tercer lugar, nos están haciendo perder el tiempo, sinceramente, con su intento de justificar que trabajan con frenesí parlamentario presentando una proposición de ley que ya he demostrado que es raquítica. Déjenme recordarles que durante la presente legislatura se han registrado en la Mesa del Parlament treinta y tres proposiciones de ley. El PSC ha presentado ocho; Esquerra Republicana, En Comú Podem, la CUP, tres; Ciudadanos, dos; Junts, una; el Grupo Mixto, ninguna. Algunas conjuntas –tres concretamente– de Esquerra, del PSC y Junts; y otra conjunta por todos los grupos parlamentarios excepto VOX. El Grupo Parlamentario VOX ha presentado nueve proposiciones de ley –lo repito: nueve proposiciones de ley– sólidamente argumentadas. Y a pesar de ser VOX el partido que más proposiciones de ley ha presentado, la Mesa de la que ustedes, señores socialistas, forman parte ha impedido que se sustancie ninguna de las nueve. En eso sí que trabajan seriamente, en aplicar un cordón antidemocrático totalitario a quien no piense como ustedes. [[Alguns aplaudiments.]] Finalmente, una reflexión: pero ¿cómo vamos a fiarnos de su supuesta sensibilidad por la preservación de todos los bienes materiales e inmateriales de nuestro patrimonio cultural, independientemente de su origen y su autoría, si manipulan la historia a su antojo? Me explico. Hace ya ochenta y tres años que finalizó la Guerra Civil. La reconciliación entre los españoles de ambos bandos ya se alcanzó hace mucho tiempo y esto fue posible porque los políticos dejaron la historia en manos de los historiadores, con la intención de no repetir errores. Entendiendo, asimismo, que cualquier acontecimiento debe analizarse desde la perspectiva de su propio tiempo y de las alternativas que en verdad existían, no las que hubieran sido deseables. Sin embargo, en el año 2007, Rodríguez Zapatero empezó a hacer política en torno a este trágico periodo histórico, así como a otros de fechas anteriores, utilizando y menospreciando los sentimientos de tantas víctimas y familiares. El enfoque victimista de la izquierda ha ocupado una posición dominante en los postulados de la corrección política, creándose el movimiento de la memoria histórica, con motivaciones políticas y con la finalidad de enfrentar a los españoles, categorizando a unos como buenos y a otros como malos. En conclusión: señores del PSC, por favor, legislen con propuestas concretas, ajustadas a la realidad, sensatas, objetivas –lo repito: por favor. No les ciegue la cantidad, sino la calidad. Por supuesto que es necesario proteger la arquitectura exterior e interior de los establecimientos comerciales emblemáticos, así como su actividad tradicional, ya que estas actividades comerciales han configurado nuestra historia y, por lo tanto, son elementos que dan sentido a nuestros pueblos y a nuestras ciudades, protegiendo nuestra identidad. Y la manera de conseguirlo es gestionando con rigurosidad la concesión de las licencias de actividad desde los ayuntamientos o los consells comarcals, agilizando los trámites administrativos y actualizando las catalogaciones de los bienes culturales de interés nacional y de los bienes culturales de interés local. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Després de la defensa de les esmenes a l'articulat, a continuació intervindran els grups parlamentaris per fixar la seva posició. Té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Juan Luis Ruiz.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Ara, després d'aquesta falca publicitària, tornarem a parlar de coses serioses. Un agraïment, primer de tot, a la consellera i a l'equip de la seva conselleria per l'acord final a què hem arribat i a la bona predisposició; al Grup, també, d'Esquerra Republicana, al senyor Villalbí, moltes gràcies, i també a la senyora Artadi, per la bona predisposició de poder arribar a un acord definitiu, com així ha estat. Jo crec que finalment hem arribat a una bona proposta. Hem arribat a un bon acord per aconseguir allò que ens havíem marcat amb aquesta proposició de llei, no?, que era protegir els establiments emblemàtics, protegir la singularitat, doncs, comercial que aporten precisament aquests establiments històrics, aquests establiments emblemàtics. Ho dèiem ja fa quinze dies, malauradament, doncs, la globalització, l'especulació, l'augment dels preus del lloguer, són amenaces clares, no?, a la continuïtat d'aquest tipus de comerços. I, per tant... També és veritat que la pròpia demanda de la societat, dels consumidors i consumidores també ha fet que els comerços o siguin efímers o tinguin una llarga durada en el temps. I és cert que, malauradament, cada cop són més els establiments de grans marques globals i que provoquen una imatge homogènia del nostre comerç i, per tant, desdibuixa la singularitat comercial dels nostres pobles i ciutats. I d'aquí la necessitat dels poders públics, de les administracions públiques, doncs, de treballar per preservar i per impulsar la continuïtat d'aquests establiments emblemàtics, tant pel que fa a l'espai físic, no?, el continent, com la pròpia activitat comercial que s'hi desenvolupa. I, per tant, és veritat que la llei ja protegeix el que seria la part física, la que sigui..., el continent, en el sentit de l'obligació de la conservació d'aquest espai físic, però calia actuar també sobre l'activitat i dotar-nos de mecanismes que permetin aquesta protecció. Ja ho deia també fa quinze dies a l'anterior Ple, en la intervenció, quan presentava aquesta proposició de llei: el comerç emblemàtic és evident que és patrimoni cultural, tant material com immaterial; és testimoni del nostre passat; és un factor també d'identitat dels nostres pobles i de les nostres ciutats; també és comerç de proximitat; contribueix a la sostenibilitat ambiental i també a la cohesió social; fa barri, fan ciutat; genera també ciutats més amables, ciutats més per a les persones, i també, com un fet important, també és un atractiu turístic de primer nivell, i és un comerç, a més a més, molt ben valorat, tant pel que fa a la seva qualitat com pel que fa a la seva singularitat. Segurament que el que avui aprovem, ja ho han dit també abans, doncs, segurament no és del tot suficient, però sense cap mena de dubte que marca el camí, que és un primer pas important en aquesta voluntat de protegir aquest patrimoni comercial. Caldrà, segurament, altres accions també per part d'altres administracions, i concretament i especialment els ajuntaments allà on tenen competències en la promoció d'aquest tipus d'establiments, en la política fiscal que pot tenir un ajuntament en incentius, en bonificacions. I aquí, com que s'ha fet referència a l'Ajuntament de Barcelona, doncs concretament com ho ha fet l'Ajuntament de Barcelona, no?, que també són una part impulsora, precisament, d'aquesta proposició de llei; un govern municipal totalment compromès en l'aposta i en la lluita per la preservació dels establiments històrics i els establiments emblemàtics. Hi ha hagut diferents accions, però fa poc es va presentar per part del Govern de l'Ajuntament de Barcelona una mesura de govern per al 2021-2024, precisament amb aquesta voluntat, amb divuit accions que es recollien en tres línies d'actuació: la preservació, en la promoció també, i en la competitivitat d'aquests establiments emblemàtics. Propostes com la vinculació, doncs, de les escoles de disseny al comerç emblemàtic, o un programa de comerç també adreçat a les escoles, a la integració del màrqueting turístic en l'estratègia de comunicació i promoció dels emblemàtics, en l'acompanyament personalitzat als titulars d'aquest tipus de comerços, a l'adquisició també de locals emblemàtics per garantir-ne la seva continuïtat, subvencions també per al comerç emblemàtic, etcètera. Per tant, amb la modificació que avui s'aprovarà –i que espero que sigui així, no?– a més a més, amb les accions que es puguin fomentar des dels ajuntaments dins del seu marc competencial, estic convençut que ajudaran, i molt, a preservar aquest patrimoni comercial i cultural. I pel que fa a les esmenes, com deia abans, bona predisposició, bona voluntat, i jo crec que, a més a més, és un bon acord, finalment, al que hem arribat, no? I, per tant, una vegada més agrair, com deia, tant a la conselleria com als diferents grups parlamentaris, Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, perquè, sense cap mena de dubte, crec que és un pas important i que, a més a més, l'esmena que finalment hem pactat, doncs, és evident i, tal com deia també el portaveu d'Esquerra Republicana, és un pas més enllà de la proposta inicial i, per tant, en aquest sentit totalment correcte, en el sentit de que el canvi d'ús d'aquests béns culturals d'interès local on estarien els establiments emblemàtics..., doncs, que aquest canvi d'ús hagi de venir autoritzat pels ajuntaments o els consells comarcals en el cas dels ajuntaments petits. Per tant, aquí es dona un paper protagonista als ajuntaments, que al final també són els primers interessats en mantenir la singularitat pròpia del seu teixit comercial. I a Junts per Catalunya, doncs, agrair-los l'esmena, que finalment també ha estat retirada; cosa que també agraïm, que l'hagin retirat, perquè és evident que vostès anaven bastant més enllà del que es proposava aquesta proposició de llei, no?, entraven en altres articulats de la llei del patrimoni cultural català, que segurament requeririen –segurament– una reflexió molt més profunda i molt més en la seva globalitat, no?, en la discussió del marc d'una nova llei. I, per tant, aquí també emplaçar la consellera a que impulsi i tramiti aquesta nova llei de patrimoni immaterial, que, segurament, les propostes de Junts per Catalunya que feien referència a les esmenes que finalment s'han retirat..., estic convençut que en el marc d'aquesta nova llei segurament ens trobarem d'acord. Res més. Moltíssimes gràcies. I agrair una vegada més, doncs, que pugui tirar endavant aquesta proposició de llei amb el màxim de consens possible. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Dolors Sabater.
Moltes gràcies, presidenta. Diputades, diputats, consellera, permeteu-me que comenci aquesta intervenció parlant d'Alcarràs, aquest municipi de la comarca del Segrià que ara s'ha fet tan conegut, no?, és tan..., que ara l'hem conegut per aquesta pel·lícula de la premiada Carla Simón, que justament posa en valor també una activitat emblemàtica, una activitat econòmica de producció alimentària, de producció agrària. Però jo voldria parlar d'Alcarràs, parlar de la casa de Vallmanya, aquesta antiga propietat de la família del president Macià, perquè, encara que aquesta casa no sigui un comerç dels que aquesta llei que debatem ara vol protegir, es tracta d'un element patrimonial protegit com a bé cultural d'interès local que s'ensorra, que cau a trossos; està a punt ja del col·lapse i cau a trossets davant la impotència dels moviments i organitzacions que malden per salvar-la, i malgrat que a aquest mateix Parlament, a la Comissió de Cultura, fa pocs mesos, vam aprovar una proposta de resolució per aprovar que es protegís, no?, que poguéssim realment protegir aquesta casa, aquest bé d'interès local que està caient, que té un valor molt important. I passen els mesos i no hi ha cap acció urgent, cap mesura que aturi aquesta degradació. Faig aquest esment, perquè el que queda molt clar és que la protecció no queda garantida, la protecció del patrimoni no queda garantida. Tal com ho tenim ara, amb les lleis que tenim ara i com executem aquestes lleis, aprovem coses, però les coses no passen. Nosaltres votarem a favor de la llei que avui debatem i de les esmenes. Però, tal com ja vam dir el dia que es va presentar, pensem que el que debatem avui és un detall molt petit, molt concret, mínim, precís, del que ha de ser una modificació general de la llei de protecció del patrimoni material, el que ha de ser el desenvolupament d'una llei de protecció del patrimoni immaterial, i, tot plegat, una necessitat legislativa urgent de resoldre, tant per aquest aspecte que jo ara deia de que de què serveix que declarem... Perquè he posat l'exemple de Vallmanya, però podríem posar desenes i desenes d'elements patrimonials arreu de tot el país que estan caient i que no els estem podent protegir. I, per tant, aquí cal veure com es resol això perquè realment es pugui protegir. Però no només per aquest fet, sinó també perquè aquesta protecció específica d'activitats comercials tradicionals que debatem avui té a veure amb un concepte de cultura vinculat a l'activitat comunitària i a la preservació del paisatge vivencial, a la memòria emocional. I aquests són conceptes moderns, actuals, en una llei de protecció, conceptes que no recull en absolut la llei de 1993, que és la vigent. I és obvi que una llei de protecció de patrimoni que es forja, que s'ha de forjar al segle XXI, ha de desenvolupar de forma àmplia aquests conceptes, imprescindibles per donar resposta a les necessitats de la societat actual. Perquè ja hem comprovat que la mancança d'aquest valor, que sobrepassa la protecció, diríem, amb uns criteris més tècnics, no?, arreu del territori, doncs és un altre element que fa que s'estiguin destruint molts vestigis, que s'estiguin no protegint molts paisatges o la manera de protegir-ho no ho tingui en compte. Les eines de protecció de què disposem ara no ens protegeixen molts dels elements mobles i immobles o immaterials que actualment la societat acorda protegir. I perquè aquesta nova dimensió que afecta els paisatges i la memòria vivencial i emocional i comunitària dels llocs no és present en la llei del 93, per això nosaltres, consellera, tenim pressa i pensem que, bé, això avui, doncs, ho aprovarem, evidentment, però és un detall molt petit. Ho vam dir també quan vam presentar la proposta que busca protegir activitats comercials d'edificis comercials ja protegits perquè són emblemàtics. Nosaltres pensàvem que podia haver inclòs la preservació d'altres activitats, com industrials o agroalimentàries, o podria haver desenvolupat una mica més el concepte d'emblemàtic. I ens diran: «Doncs per què no han presentat esmenes? I no ho hem fet justament perquè, a l'hora de desplegar-les, com que la mirada que nosaltres hi posem és aquesta mirada ja des d'un concepte diferent, ens encaixona, no? Aquesta llei d'ara ens queda tan encotillada que hem pensat que era millor deixar-ho ja per quan s'aprovés la nova llei. Abans d'acabar, sí que voldria dir una última cosa, també reafirmant..., que ja ho vam dir també en l'altre..., quan van presentar la proposta, i és que l'esperit general que es respecta, a part del patrimoni, l'esperit general que desprèn aquesta llei, vinculat a protegir una modalitat de comerç tradicional, de proximitat, que fa barri, que fa comunitat i que cal preservar sí o sí de les dinàmiques depredadores de lliure mercat, és una cosa que està també molt per damunt d'aquesta protecció petita dels elements emblemàtics. I pensem que és molt important que aquest comerç de proximitat, que dona vida als barris i viles, que és vital per a un model de societat sostenible i que té molts problemes per subsistir –moltíssims– davant de cada crisi..., amb la covid, ara amb les conseqüències de qualsevol..., només la vaga del transport, qualsevol element que toca el proveïment, doncs, és un element que posa en perill moltes vegades aquest comerç tan petit, no? Té molts problemes per subsistir, però sobretot perquè no està protegit en un sistema neoliberal dominat per un capitalisme ferotge que vostès en altres casos defensen. Aquest model, diguem-ne, més de capitalisme ferotge, vostès l'estan defensant també. Llavors, ens semblava que aquesta era una contradicció que calia ressenyar, sobretot perquè moltes vegades les polítiques públiques que es duen a terme en els municipis –ara s'esmentava Barcelona, però podríem esmentar molts municipis del territori–, on proliferen grans superfícies comercials, que són les que moltes vegades enterren aquests petits negocis, moltes vegades són facilitades, aquestes superfícies comercials, per municipis on també vostès estan governant. I, per tant, ens semblava que també era un element que calia posar aquí damunt la taula. Votarem a favor de les esmenes, de la llei, i demanem que la nova llei de patrimoni vagi més de pressa que corrents. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. Bé, potser repetirem alguns dels aspectes que ja vam esmentar a la sessió de fa quinze dies, però ens sembla important posar en el centre..., posicionar-nos, no?, no només com ens posicionem davant les esmenes presentades i aquest projecte de modificació de la llei, sinó sobretot el posicionament en relació amb l'objectiu, que és la protecció dels comerços emblemàtics. En relació amb les esmenes presentades específicament, creiem que estem fent la modificació d'una llei molt important per al nostre país a trossos, no?, sense aprofundir realment en aquells problemes que comporta tenir una llei desfasada que necessita una actualització urgent que sigui fruit del treball de persones també expertes en patrimoni i entitats, col·lectius i el veïnat. Tot i que avancem que votarem a favor de les esmenes presentades, sobretot perquè en una d'elles es parla de dotar de més poder, de més responsabilitat els municipis, continuem sense definir quins usos són compatibles amb la protecció del patrimoni. Nosaltres des d'En Comú Podem, estem més en la línia d'avançar l'avantprojecte de llei pel qual es modifica de manera més integral la llei 9 del 93, la llei del patrimoni cultural català. Aquesta proposta de modificació en concret que estem debatent avui, presentada pel Grup Socialistes, feia esment a la modificació relacionada amb l'article 21 de manera concreta. Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, tot i que aquestes últimes esmenes van ser retirades, han aprofitat les esmenes per modificar altres aspectes de la llei, però continuant..., continuem –perdó– sense entrar en les qüestions veritablement rellevants que persones expertes en temes de patrimoni ens estan demanant, com és aquesta llei integral que parli no només de lo material, sinó també de lo immaterial, no només per incorporar el patrimoni cultural immaterial i patrimoni etnològic en una única llei catalana de patrimoni cultural, sinó també per, precisament, com s'ha esmentat també, actualitzar una legislació anacrònica que no s'ajusta als nostres temps, incorporant-hi les noves perspectives de gestió patrimonial contemporànies, molt més participatives, molt més interseccionals i tenint aspectes que vagin més enllà de lo purament físic; però també per fer una llei que sigui més fiscalitzadora i que incorpori la noció de drets culturals a la legislació catalana. Ens trobem davant d'una proposta que incorpora actualitzacions, però repetim que no va al fons de la qüestió. Necessitem com mai unes polítiques transformadores que donin resposta a la necessitat cultural i, sobretot, també al benefici comunitari de la ciutadania del moment present. Per això, cal modificar aquesta llei. I és evident que necessitem també actualitzar i millorar l'eficàcia del règim de categoria de bé d'interès local perquè no torni a passar un cas com el del Roser de Calella. Passa en altres casos, com havia dit la diputada Sabater, de la CUP, no?, com Casa Vallmanya. Com incorporem aquests aspectes per tal de que el patrimoni, que va molt més enllà de lo físic, s'adapti a les necessitats reals que tenim avui dia. Ja ho vam comentar també al Ple de la setmana passada, és cabdal diferenciar, quan estem parlant de la protecció específica de comerços emblemàtics, que estem parlant de dues categories diferents: quan hi ha comerços que són propietat, que el local està en propietat de les persones que exerceixen aquesta activitat –moltes vegades famílies que fa moltes dècades que fan aquesta activitat–, i altres vegades estem parlant de comerços que estan en règim de lloguer. I necessitem mesures i polítiques diferenciades en ambdós casos, no? Per una banda, reforçar la labor inspectora, perquè preservin els elements patrimonials en aquells casos on la propietat és de les famílies que ho estan gestionant, i també proporcionar ajudes per a la seva restauració. I aquells comerços que estan de lloguer, a més a més d'això, hem de protegir-los de l'especulació del preu del lloguer, que fa absolutament inviable la seva activitat. Així, doncs, necessitem un pla específic i una legislació que permeti que els locals es preservin i que pugui generar-se una utilització reforçada per a les activitats que puguin dir-se..., dur-se a terme –perdó– en aquell local, així com plantejar un procés de compra d'establiments d'especial interès per garantir la seva continuïtat. De fet, el diputat d'Esquerra parlava d'algunes iniciatives de l'Ajuntament de Barcelona. I propostes n'hi ha moltes, no només per part dels mateixos establiments, sinó també per part d'administracions, no?, i en concret..., i s'ha parlat també de Ciutat Vella i per això també ho poso sobre la taula, la iniciativa específica que ha estat impulsada pel districte de Ciutat Vella, dels passos de protecció oficial que fan que no només parlem d'un canvi de model, sinó d'una diversificació econòmica que fa possible, a dia d'avui, que hi hagin iniciatives econòmiques al districte davant aquest capitalisme i aquest model turístic ferotge, no?, com el salvament de la llibreria Sant Jordi, que per un canvi de política avui dia pot continuar exercint la seva feina al districte, o l'ecomuseu dels gitanos de la Cera, que també ha estat una de les iniciatives, o el local de top manta, o més iniciatives que van en aquesta línia de diversificar l'economia. Ara bé, també és possible que unes activitats econòmiques que estan en perill d'especulació immobiliària i la flexibilitat normativa de comerç de la Generalitat són les que han permès que sigui possible aquest model ferotge que permet que qualsevol activitat pugui posar-se en marxa en qualsevol local emblemàtic. I així, aquí ens hem de posar durs a canviar aquests que són els temes de fons. Perquè és molt fàcil dir que l'Ajuntament de Barcelona està promovent un model turístic determinat, però què està fent la Generalitat també per combatre aquest model turístic? No sé jo si l'ampliació del model de l'aeroport del Prat, o els Jocs Olímpics, són precisament polítiques o iniciatives que vagin en contra d'aquest model turístic que ha mencionat Esquerra Republicana. Així doncs, volem una llei que ens ajudi a vetllar per la seva sostenibilitat i promoure el màxim retorn social possible d'aquests comerços emblemàtics, de l'activitat econòmica en general, a partir d'una economia de proximitat. El comerç de proximitat, no només com els establiments... [[Remor de veus.]]
Silenci, si us plau.
Gràcies. El comerç de proximitat l'entenem no només com els establiments que trobem a una certa distància física dels nostres habitatges, sinó aquells que ens aporten una experiència de compra determinada, així com un espai de veïnatge clau per a dinàmiques comunitàries; tornar al comerç on la proximitat no és una mesura de distància física sinó relacional. Llavors, sí, reiterem que votarem a favor d'aquesta iniciativa i de les esmenes presentades, però insistim en no perdre de vista que cal una actualització urgent integral de la llei de patrimoni, que es treballi de forma conjunta amb tots els grups parlamentaris i amb totes les entitats i amb totes les persones expertes en temes de patrimoni, i només així avançarem no només en la protecció dels comerços emblemàtics, sinó en la totalitat del patrimoni cultural de Catalunya. Gràcies. [[Veus de fons.]]
Té tota la raó, la diputada, de demanar, si us plau, silenci, per respecte a l'orador. Gràcies. Té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Joan García.
Consellera, diputats, diputades, presidenta... Si és cert que no és potser el més apassionant dels temes, jo crec que és important. I, en aquest cas, té raó la diputada que a vegades no escoltem suficientment les intervencions. Jo demano, simplement, que ho puguin fer sense cap problema. Jo avui volia simplement començar a dir que parlem de comerç i que avui acabem el tràmit d'aquesta proposició de llei per la qual va presentar el Grup Socialistes, doncs, aquest tràmit ràpid, que té com a repte, o que ha de tenir com a repte, protegir el concepte de comerç emblemàtic. Però al final parlem de comerç. Parlem de comerç i això és prou important, perquè... Jo crec, i moltes vegades aquí hem escoltat que volíem protegir un comerç molt específic, i nosaltres volem també parlar de la viabilitat, moltes vegades, d'aquests comerços. Jo crec que nosaltres, com a Parlament, com a legisladors, el que hem de fer, moltes vegades, és intentar que aquests comerços emblemàtics, històrics, puguin créixer o puguin ser protegits a través, també, de propostes innovadores i d'aquest valor afegit –que no se n'ha parlat, però valor afegit– que també ha de ser objecte o objectiu de la nostra activitat legislativa. I això ho hem de tenir clar. És a dir, hem de compatibilitzar, per un costat, la protecció del patrimoni, però també la iniciativa empresarial i la iniciativa privada. Aquesta proposta, que possiblement s'aprovarà avui –crec que s'aprovarà; en això pot estar tranquil, Senyor Ruiz–..., ho fa amb certs dubtes sobre si aconseguirà precisament això, facilitar les iniciatives empresarials de caràcter comercial que tenim actives al territori. És evident que tractem, en aquesta proposició de llei, específicament les activitats, com ha dit, històriques, i que ja estan recollides a la llei de comerç del 2017 i que es definien com «aquell establiment comercial que ha exercit l'activitat comercial, inclosa la de caràcter artesanal, durant més de cent anys en un mateix local o indret, i que s'ha dedicat a la venda de productes artesanals, tradicionals o singulars. Aquesta singularitat és important. Aquesta proposició de llei modifica, de fet, la llei de patrimoni cultural, i ho fa en un aspecte que hauria de facilitar aquesta protecció de singularitats, i a nosaltres ens sembla correcte –molt insuficient, però correcte. El senyor Ruiz ha parlat abans, també, de que moltes d'aquestes activitats..., el patrimoni immaterial que d'alguna forma està present en aquestes activitats, doncs, s'ha mantingut gràcies a que s'han sabut, durant molts anys, adaptar a aquesta realitat, en principi –permetin-me– liberal, de l'oferta i la demanda, simplement, i que, per tant, l'únic que haurien de fer, de fet, les administracions és ajudar. Però no han de ser les administracions les que diguin, moltes vegades, quines són o quines no són les activitats que han de sobreviure o no. Aquí tenim, doncs..., hem d'estudiar, bàsicament, si una activitat que nosaltres estem defensant o que estem protegint..., també hem d'analitzar per què ha arribat, després de cent anys, a mantenir-se viva. I tornem, per tant, aquí, a la capacitat que tenim o que hem de tenir les administracions per aportar eines per a la innovació o per a, diguéssim, la regeneració, moltes vegades, d'aquesta realitat comercial. Avui dia, evidentment, ens trobem a Catalunya amb aquests locals comercials, que ja són part de la memòria col·lectiva i patrimoni material de la ciutadania a moltes ciutats i pobles, i que no han pogut mantenir-se oberts, moltes vegades, o han hagut de canviar la seva activitat o tancar directament. Això ha suposat el fi de singularitats que tots sabem, recordem i que tenim a la memòria. Quan parlem de que és insuficient, aquesta proposició de llei, ho diem perquè..., sí, doncs, facilita que..., o d'alguna forma convida a que nosaltres o que aquests, diguéssim, propietaris o aquests regents d'activitats hagin de comunicar qualsevol canvi i, per tant, tindrem monitorada quina és l'evolució d'aquest patrimoni comercial, en aquest cas aquest patrimoni històric. Però això no ens ajuda a conèixer o a saber quines eines tenim perquè aquestes activitats puguin o no sobreviure. I aquí s'hauria d'anar una mica més lluny. Jo crec que no ens hem d'enganyar. Hem de fer una reflexió sobre quines eines tenim per fer viables aquestes activitats i ajudar uns establiments que, quan facin aquestes comunicacions, es trobaran segurament en una situació molt difícil. Recordem que es tracta d'activitats que no sempre realitzen propietaris –ja s'ha dit; això ja s'ha dit abans–; a vegades són propietaris, però a vegades són arrendataris, simplement, d'un espai físic que volen o han de mantenir aquestes antigues activitats a locals històrics. Recordem que avui –i això també és molt cert– ja l'Administració local té problemes, molts problemes, moltes vegades, per ser àgil a l'hora de tramitar iniciatives empresarials associades a locals. És a dir, si ja ens costa mantenir les activitats històriques, iniciar noves activitats, encara que vulguin mantenir la mateixa tradició, s'està fent molt complicat, i és especialment complex a la ciutat de Barcelona. I això ho hem criticat a l'Ajuntament de Barcelona, ho hem criticat al consistori. I aquí, doncs, crec que la política –almenys, el nostre punt de vista, de Ciutadans– de la senyora Colau no està sent eficient, no està sent prou eficient. Costa moltíssim, moltes vegades, obrir qualsevol activitat econòmica a Barcelona, i això és real. I encara temem que amb aprovacions com aquestes tinguem més problemes per iniciar o per evolucionar aquest tipus de realitats. Jo crec que hem de ser curosos a l'hora de conciliar la protecció del patrimoni material i immaterial i la iniciativa privada, per no trobar-nos amb locals històrics que ja no són viables o que han hagut de tancar. I, de fet, creiem necessari anar més enllà a l'hora de compaginar aquesta voluntat de protecció del patrimoni i la llibertat d'iniciativa empresarial, amb mesures més concretes que serveixin per fer efectiva la viabilitat econòmica de molts projectes que necessitaran reinversions o simplement crear mecanismes, perquè molts d'aquests projectes, els quals lideren petits emprenedors, tinguin accés a rebre la transferència de coneixement, desenvolupat per, moltes vegades, centres concrets, en forma d'innovació. I hi ha recursos suficients per fer-los viables. Accés a recursos i a la innovació. També creiem –i això també s'ha dit aquí– que és necessària una llei integral de protecció del patrimoni immaterial, amb una visió transversal que entengui aquestes activitats com a referents, també, empresarials –a part de la vessant cultural, també empresarial–, per ajudar a tenir moltes eines. Bé, plantejat tot això, les esmenes que ens presenta Esquerra Republicana per nosaltres milloren el text –de fet, l'especifiquen–, perquè baixen a la realitat de que la notificació s'ha de fer a aquelles administracions competents, que, de fet, són normalment els ajuntaments. Per tant, nosaltres, a part d'anunciar, com ja vam fer en el seu dia, que votaríem a favor d'aquesta proposició de llei, tot i que és insuficient, senyor Ruiz –és insuficient–, votarem a favor de les esmenes que presenta Esquerra Republicana perquè són coherents i perquè nosaltres no fem cap tipus de subterfugi i no ens inventem que si ho fa o ho presenta Esquerra Republicana o un altre grup no ho podem votar a favor. Crec que és molt raonable i, per tant, nosaltres ens posarem, doncs, en aquest camí de millorar aquesta llei. I bé, ja que pràcticament he acabat i tinc un minut, crec que puc fer una reivindicació des d'aquí. L'hi faig al senyor Ruiz, que ja l'hi vaig fer l'altre dia, però, com que vinc també una mica a parlar del meu llibre i..., l'hi diré. Senyor Ruiz –senyor Ruiz–, ja que han fet això i que tenen aquesta capacitat de presentar proposicions de llei –a nosaltres, com han dit abans des del Grup de VOX, tampoc ens han deixat de moment presentar-ne cap; no sé si hi ha algun problema, però de moment la Mesa del Parlament no ens deixa–, presentin una proposició de llei per eliminar les multes als comerços, les multes lingüístiques als comerços, perquè les van crear vostès, senyors del PSC, durant el tripartit. I crec que això, aquesta iniciativa, que també pot anar així de ràpida, perquè la modificació segurament serà molt senzilla, ajudarà també els comerços històrics i els que no ho són. Per tant, jo els convido –i en això tindrà tot el suport de Ciutadans– a que ho facin. Treballem pel comerç, treballem pel comerç en tots els aspectes. També treballem pel comerç quan es tracta d'aquesta imposició lingüística que fa que, quan un establiment es diu «panadería, rebi una multa, i si es diu «fleca o «forn de pa, no. Gràcies, diputats, diputades, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula la diputada Elsa Artadi, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Molt bon dia a tothom de nou. Avui parlem de moltes coses. S'ha fet referència a que parlem de comerç, però crec que parlem de molt més que de comerç. I suposo que, a banda de l'instrument que estem modificant..., per això hi ha la consellera de Cultura, en lloc de ser aquí el conseller d'Empresa. I és que tenim les nostres ciutats, les nostres viles, amb ànima, aquelles en les que cuidem el patrimoni, que posem en valor la seva història, que no renunciem a la seva identitat. Malauradament, i per molt que ens ho hagin explicat, això a la ciutat de Barcelona costa molt que passi. Cada setmana perdem un tros de la nostra ànima, quan veiem com es van degradant l'Hivernacle o el Palau d'Alfarràs, al costat del Laberint d'Horta, o l'antiga cooperativa Flor de Maig, allà a Galvany. És per això que fins i tot ens hem hagut d'adreçar al Departament de Cultura per denunciar situacions de patrimoni que estava protegit i que l'ajuntament en fa deixadesa, mentre es va degradant. Perdem un tros de la nostra ànima, si no es dona suport a la cultura popular, al relleu a les entitats, a les nostres tradicions. I també el perdem quan tanquen establiments comercials emblemàtics que són testimoni d'on venim, expressió de la nostra identitat, símbols, i també d'aquella singularitat que fa –en el cas de Barcelona, però de qualsevol dels municipis–..., que el fa diferent d'altres que aquesta globalització que imposa una homogeneïtzació aclaparadora a totes les ciutats..., que les fa iguals, tristament iguals..., doncs fa aquesta reacció per evitar-ho. I això ho fem gràcies a intentar preservar aquest patrimoni. Estic d'acord amb el diputat Ruiz que els ajuntaments hi tenen molt a fer, aquí. Per això nosaltres ho vam portar a l'Ajuntament de Barcelona. Vam demanar que actués, que utilitzés i que actualitzés les eines que es tenien des de l'època de l'alcalde Trias –d'això fa gairebé un any–, però també vam demanar que es consensués, que es posés a la taula del comerç emblemàtic, perquè allà hi som tots, però sobretot hi és el sector, els representants del sector, dels comerços emblemàtics, i que des d'allí s'imposessin les modificacions, on hi poguéssim participar tots. Perquè no ens trobéssim en una situació com la que han expressat tots els grups, des del primer que ha intervingut fins ara, que jo soc la darrera, que avui ens quedem curts, que podíem haver anat molt més enllà, que podíem haver aportat modificacions que potser no hauria sigut avui, però que haurien servit per a molt més, i, sobretot, que s'hauria fet consensuat. Perquè avui nosaltres hi votarem a favor, perquè, evidentment, qualsevol cosa que aportem a favor de protegir els emblemàtics..., ho farem, però les passes són extremadament petites, especialment ara, dos anys després de la pandèmia. I no creiem que avui estiguem donant més eines, no creiem que es garanteixi que realment salvem els comerços. No ho diem nosaltres; ho diu el mateix sector, ho diuen els protagonistes, els que realment estan lluitant per poder seguir aixecant les persianes. Per tant, a nosaltres ens sabria greu que avui s'aixequessin falses il·lusions, quan realment ens quedem molt molt curts. No entenem per què s'ha hagut de treballar d'aquesta manera. Creiem que podríem haver-ho fet d'una altra manera, passant per la taula, buscant el consens, treballant tots plegats, en lloc d'anar corrents a buscar una foto o un titular. I, en canvi, avui no..., portar eines que realment ens donin el que entre tots –perquè tots hem fet un discurs molt similar– volem fer, que és salvar aquest tipus de comerç. «Tenim informació, és important. Sí, però és que la informació la tenim, la tenim en la majoria dels casos. Abans s'ha parlat del cas de la barreteria més antiga de Barcelona, la que lluita per mantenir-se al carrer Fontanella, però és que tots ho sabem, la situació per la que està passant, una botiga que és centenària, que és la cinquena generació. Però, per molt que ho sapiguem, no disposem de prou eines per ajudar-los. I, per tant, segueix sent inoperant simplement comunicar-ho, quan no tenim eines de protecció que ens permetin fer servir altres instruments. Avui no ho podrem fer, però jo sí que estic segura, pels discursos que ha fet tothom, doncs, que hi podrem treballar conjuntament per fer-ho possible. La necessitat d'autoritzar el canvi d'activitat a nosaltres ens genera el dubte també de fins on arribarà, i no és una crítica cap al diputat, que ell mateix ha reconegut, eh?, que tot el que aprovem avui..., que ens quedem massa curts i que hem de seguir treballant. És necessària aquesta necessitat, no?, de l'autorització, però no sé fins a quin punt tindrem potestat, si el que és l'activitat no la tenim protegida. Tenim protegit el que és la botiga –i això ja es va fer fa temps i ja va pels BCILs–, però lo que és l'activitat, no. I, per tant, no sé fins a quin punt podem tenir potestat per decidir què hi anirà i què no. El diputat Ruiz ens deia: «Nosaltres, des de l'ajuntament, ja hem presentat tot de mesures i ho hem fet perfecte. Home, fa tres anys que porten la regidoria de Comerç. Fa tres anys i ara –ara–, no fa ni un mes, van presentar la mesura, quan vostès mateixos, en el document que van presentar, ens expliquen que, en cinc anys, el vint per cent d'aquest teixit o ha desaparegut o està a punt de fer-ho. Per tant, no sé si seria l'exemple de la màxima celeritat en prendre decisions en aquest àmbit. Sí que és veritat –i també ho comparteixo amb altres diputats i diputades que han parlat del tema–..., les complexitats que té salvar aquests negocis, algunes de les quals estan compartides amb el petit comerç. I realment tenim un repte molt important amb el relleu generacional. Sovint els fills o els nets dels primers que van començar el negoci no el volen continuar. I són negocis familiars, i costa molt mantenir-los. El preu del lloguer és un problema en àrees que hi ha molta pressió urbanística. Les necessitats dels consumidors..., en el cas de la barreteria és molt clar; en el cas de les cereries també ens passa, que van canviant. Però també la competència, no sé si deslleial però certament desigual, de grans cadenes, de grans superfícies cap al comerç que més ens estimem, que és el petit comerç, la botiga que coneixem, etcètera. I també, evidentment, els canvis d'hàbits i de facilitats per als consumidors, que venen de la mà d'internet i de les vendes online. Jo sí que vull agrair la feina del Departament de Cultura –que és molt conscient també de la necessitat de fer tota aquesta feina, que també va més enllà del seu departament–, l'oferiment de tornar a seure amb els representants dels emblemàtics, per seguir fent la feina que els pertoca, que és la llei de patrimoni immaterial que ja s'ha començat a fer. Nosaltres avui –i ja ho ha explicat molt bé el regidor socialista– volíem avançar, com fer un petit pont mentre es fa la feina de la llei de patrimoni immaterial, perquè encara trigarà molt de temps i estem en un moment molt crític. I volíem aprofitar per avançar algunes coses per fer pont, però entenem que la feina porta el seu temps, la que esteu fent, i, per tant, respectem aquesta necessitat. Però sí que..., agrair això, la feina per fer la llei de patrimoni immaterial, que afectarà no només els emblemàtics, sinó les tradicions orals, les arts i espectacles, usos i costums, artesania tradicional, les pràctiques, etcètera, però també estudiar què més necessitem fer. I, per tant, aquesta és una feina més complexa que s'haurà de coordinar amb altres departaments; veure, no?, fins on podem arribar amb lleis d'arrendaments urbans, amb la fiscalitat o amb la mateixa legislació de comerç. La llei de patrimoni cultural català, la del 93, va ser capdavantera –ho va ser en el seu moment, però ja fa gairebé trenta anys–, perquè incloïa també la protecció, conceptualment, del patrimoni immaterial, que forma part del patrimoni cultural a preservar. Ara és el moment de fer un pas endavant més important, amb aquesta llei de patrimoni immaterial, que esperem que sigui al més ràpidament possible, que pugui incloure també el comerç emblemàtic, aquesta singularitat, excepcionalitat, aquest caràcter tradicional de la mateixa activitat i que dona la personalitat a les nostres ciutats. No som els únics que estem en aquest repte. De fet, la majoria de les ciutats importants europees es troben davant la mateixa necessitat de frenar aquesta progressiva desaparició del comerç tradicional. Nosaltres..., tornar a repetir, convidar a tothom a treballar amb el rigor i amb la celeritat que toca, de la mà del sector, però sense haver de córrer massa per fer fotos i tirar endavant coses que sap greu que ens hi quedem tan curts. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabades les intervencions, procedirem ara a la votació de les esmenes presentades, i l'ordre de votació serà segons l'ordenació de les esmenes que s'ha publicat en el dossier del Ple. Començarem votant l'esmena número 1, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Comença la votació. [[Remor de veus.]] Han votat o no han votat? [[Veus de fons.]] És que quan el llum de la porta està obert i ho toquen els secretaris vol dir que ja s'ha iniciat la votació i ja no es pot comptabilitzar cap més vot. Per tant, han comptabilitzat els seus vots? Sí? [[Veus de fons.]] Haurem de restar dos vots, doncs, a la votació. [[Remor de veus.]] Aquesta esmena ha quedat aprovada, amb 117 vots a favor i 9 vots en contra. Votarem ara l'esmena número 2, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Comença la votació. El resultat de la votació..., són 119 vots a favor, 9 vots en contra i una persona que no vota..., però ara podia votar. [[Rialles i veus de fons.]] D'acord, doncs una persona que no vota. Molt bé. El senyor Rius ha fet uns esforços per tirar-se en plongeon sobre del sistema de votació... [[Rialles.]] Votem ara l'esmena número 3, del Grup Parlamentari de VOX. Comença la votació. L'esmena no ha quedat aprovada, amb 9 vots a favor, 117 vots en contra i 2 abstencions. Votem ara la resta de text de la proposició de llei i del conjunt de la iniciativa. Comença la votació. La resta de text de la proposició de llei ha quedat aprovat, amb 119 vots a favor i 9 vots en contra. [[Aplaudiments.]] [[Proposicions de llei]] [[202-00034/13, 202-00035/13 i 202-00036/13]] Passem al sisè punt de l'ordre del dia, el debat i votació de la proposta de tramitació, directament i en lectura única davant del Ple, de la proposició de llei de reforma de la Llei 2/2009, del Consell de Garanties Estatutàries. D'acord amb l'article 138.2 del Reglament, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana i el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya van sol·licitar la tramitació en lectura única davant del Ple d'aquesta iniciativa legislativa, juntament amb la proposició de llei de modificació de la Llei 24/2009, del Síndic de Greuges, i la proposició de llei de modificació de la Llei 14/2008, de l'Oficina Antifrau de Catalunya. Segons els criteris establerts per la Mesa, se n'ha de fer un primer debat i votació perquè el Ple acordi, si escau, la tramitació pel procediment de lectura única. El debat ha de girar entorn del supòsit habilitant de l'article 138.1 del Reglament i de la valoració general del text, l'oportunitat, els principis i els criteris que informen la proposta, seguint les lleis del debat de totalitat. I també, segons el que vam acordar a la darrera Junta de Portaveus, el debat d'aquest punt se substanciarà conjuntament amb els punts 7 i 8 de l'ordre del dia, i els grups parlamentaris tindran un torn de set minuts per cada grup per expressar els seus posicionaments. En primer lloc, tindran la paraula els grups parlamentaris proposants. Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Jordi Riba.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades... El bon funcionament de les institucions del país és una qüestió bàsica de qualitat democràtica. En aquest punt, ens trobem davant del debat i votació de les propostes de tramitació en lectura única corresponents a les proposicions de llei de modificació de les lleis 2/2009, 24/2009 i 14/2008, del Consell de Garanties Estatutàries, el Síndic de Greuges i l'Oficina Antifrau de Catalunya, respectivament. Les tres modificacions normatives tenen com a objecte la reducció de la durada dels mandats dels responsables d'aquests òrgans estatutaris i de fiscalització. Concretament, dels nou anys que fins ara preveien aquestes lleis a sis anys, com a criteri general, i també amb el criteri d'unificar la durada dels mandats d'aquests diferents òrgans i amb la impossibilitat de reelecció per a un mandat immediatament posterior a l'exercici del mandat. El síndic de greuges i el director o directora de l'Oficina Antifrau..., quedarà, doncs, limitat, el seu mandat, la vigència del seu mandat, a sis anys. I, en el cas del Consell de Garanties Estatutàries, s'estableix una nova disposició transitòria per articular l'operativa per recompassar el ritme o el sistema de renovació parcial d'aquest consell d'acord amb el previst a la llei, és a dir, els sis membres designats pel Parlament, renovats per meitats cada tres anys, i els designats pel Govern, un cada dos anys. Pel nostre grup, aquests canvis responen a la voluntat i compromís, via acord i via pacte –i volem posar en valor aquesta qüestió–, de treballar per garantir el funcionament de les institucions del nostre país. Entenem, com deia, com un element bàsic i fonamental –i així ho hem manifestat des del principi d'aquesta legislatura– avançar en l'acord per a la renovació dels càrrecs de les institucions pendents que calia renovar i, avui també, a l'hora d'adoptar les mesures i canvis legislatius necessaris per millorar-ne el seu funcionament i facilitar o, millor dit, contribuir a evitar que es reprodueixin en un futur situacions que condueixin a un bloqueig o a la impossibilitat de renovar els càrrecs quan pertoca. Per aquest motiu creiem que cal millorar les lleis que regulen el funcionament del Consell de Garanties, del Síndic de Greuges i de la direcció de l'Oficina Antifrau amb uns mandats més curts –de nou a sis anys, com deia abans–, no coincidents, per tant, amb la durada, almenys teòrica, de les legislatures per garantir la necessària independència d'aquestes institucions. I, també, diguem-ne, modificant-ho respecte al ritme de les legislatures, i, per tant, desvinculant-ho de les possibles majories parlamentàries de cada moment. Renovar els càrrecs i adequar les normes reguladores és un requeriment de qualitat democràtica del nostre sistema polític i una garantia també per al conjunt de la ciutadania. Aquests òrgans, aquestes institucions, estan –i no ho hem de perdre mai de vista– al servei de la ciutadania. Els dictàmens del Consell de Garanties Estatutàries són una garantia per a la ciutadania que el que es legisla en aquesta casa s'adequa al marc normatiu i estatutari, i, per tant, és una garantia –valgui la redundància– de seguretat jurídica. El Síndic de Greuges, atenent les queixes de totes les persones que es troben desemparades davant de l'actuació o manca d'actuació de les administracions i vetllant pel bon funcionament de l'Administració de la Generalitat i dels ens locals de Catalunya, contribueix també al bon funcionament i en favor de la ciutadania. I l'Oficina Antifrau, amb les tasques de fiscalització i prevenció sobre el funcionament de les administracions de Catalunya, de la mateixa manera. Són, com deia, institucions al servei de la ciutadania. I la millora del seu funcionament orgànic és també, per tant, la millora del servei que presten. I el bloqueig en la renovació dels càrrecs i responsables d'aquestes institucions és o ha estat una irresponsabilitat i un perjudici envers la ciutadania. Per això vull posar èmfasi de nou en el valor del pacte per a la renovació dels càrrecs i en les mesures, com la que ara considerem, per millorar la regulació d'aquests òrgans; pacte transversal que supera les majories de govern en pro del sentit institucional. I ho fem com a primer grup d'aquest Parlament, primer grup de la cambra, i com a primer grup de l'oposició –per tant, assumint aquesta responsabilitat institucional. Com deia al principi, estem convençuts que una reducció de la durada de la vigència dels càrrecs d'aquestes tres institucions afavorirà un millor funcionament d'aquestes, pràcticament alineant aquests criteris, els que contempla la llei, amb els criteris de protecció dels síndics de greuges de la Comissió de Venècia i, per analogia, amb aquests criteris també traslladats al Consell de Garanties Estatutàries i a l'Oficina Antifrau de Catalunya. I això en facilitarà la renovació quan correspongui i millorarà, per tant, la qualitat democràtica del conjunt de les institucions del país, sobre la base del sentit i la responsabilitat institucional. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Glòria Freixa.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, diputats... La meva intervenció tampoc no es podrà allargar massa, perquè ja el diputat que m'ha precedit ha explicat una mica de què tractava aquesta modificació dels articles d'aquestes tres lleis. Potser, sí, repassar una mica quin és el motiu que exposa la mateixa exposició de motius de la proposició, quan diu que el que ha passat amb aquest allargament de les funcions d'aquestes tres entitats, com són l'Oficina Antifrau, la Sindicatura de Greuges i també el Consell de Garanties Estatutàries, doncs, ha estat contravenir, potser, la voluntat expressada pel legislador, no?, en allargar aquest procés d'allò que havia estat designat en el seu moment. Potser la pretensió, doncs, és només, també, unificar la durada del mandat d'aquests òrgans estatutaris reduint-ho de nou a sis anys, sense possibilitat de reelecció. I això per què? Jo entenc també una mica que aquí hem mirat, en el dret comparat, què és el que passa en altres països. A nivell europeu, per exemple, el síndic de greuges europeu, en el cas de la Sindicatura de Greuges, té el mandat que dura el mateix mandat parlamentari, és a dir, els cinc anys que dura la legislatura. I, per tant, seria una representació més fidedigna, a l'hora de triar-lo, de la voluntat dels ciutadans, no?, perquè seria paral·lela, la representació que hi ha dels ciutadans al Parlament, amb la representació d'aquests ciutadans en els seus òrgans. Els nou anys que hi havia fins ara també, doncs..., seria una mica contradictori amb això, perquè, clar, estaríem parlant de més de dues legislatures amb les mateixes persones en els seus càrrecs. I, per tant, entenem que això convindria... Poca cosa més a dir, però potser preparar una mica el que vindrà ara, amb les actuacions de la resta de grups, perquè estem parlant de tres entitats molt importants. Ho recordava el company: el síndic de greuges és l'encarregat d'atendre les queixes de la ciutadania per l'actuació de les administracions –ho faríem curt, però crec que és prou important i per això també està regulat a la nostra carta magna–; l'Oficina Antifrau..., i sobretot el Consell de Garanties Estatutàries, que és la institució de la Generalitat que vetlla perquè les disposicions de la Generalitat s'adeqüin tant a la Constitució com a l'Estatut. Bé, ara que finalment hem desencallat aquesta situació, que era absolutament necessari, sí que ens agradaria, no?, mostrar una mica el disgust de..., quan hem estat tant en les compareixences a la comissió, en lloc de..., la majoria dels grups parlamentaris d'aquesta cambra, en lloc d'interessar-se pels currículums de les persones que es presentaven, doncs..., hem tingut un constant atac a un suposat pacte que ha molestat tant a moltíssima gent. I a mi m'agradaria fer palès que noranta diputats de 135..., crec que és el que justament es pretén, no?, que es reflecteixi en aquests òrgans la majoria d'aquesta cambra, que és també la majoria dels ciutadans de Catalunya. També voldria deixar clar, per quan ens vinguin a qüestionar aquests acords, que des de l'any 2010 no s'ha pogut acabar una legislatura sencera en aquest Parlament, i que no és precisament per culpa nostra, sinó per culpa de la repressió que hem patit a Catalunya des del 2010. O de vostès mateixos, senyors de Ciutadans, que van bloquejar aquests acords i no ho van fer possible a la darrera legislatura. Si ho tornen a qüestionar, potser posarem un mirall en aquestes bancades, perquè, ja que s'emmirallen a Espanya, vegin també que allà on vostès hi tindrien encara més incidència, doncs, el Síndic de Greuges..., allà el Defensor del Pueblo ha estat més de tres anys amb el mandat caducat; al Tribunal Constitucional, alguns dels seus membres..., quatre anys; a la Sindicatura de Comptes també, des del 2019... Per tant, bé, entre això i els senyors del Partit Popular, que bloquegen una vegada i una altra la renovació dels membres del Consejo General del Poder Judicial, diguéssim..., quan ara vinguin aquí, intentin recordar que venim a parlar avui només d'aquesta reducció del mandat, i no de si hi ha hagut un pacte que els hi agrada o no. Avui parlem d'institucions molt rellevants a la democràcia del nostre país, com hem dit –la Sindicatura de Greuges, l'Oficina Antifrau, el Consell de Garanties Estatutàries–, i, per tant, la seva salut democràtica passa també perquè això es renovi quan toca. I, de fet, ens ho han recordat durant tota la legislatura una vegada i una altra vostès mateixos. Per tant, des de Junts per Catalunya, fidels a donar compliment al mandat de les urnes, hi votarem afirmativament per modificar els anys de mandat de les institucions per reflectir la realitat de la ciutadania representada en aquest Parlament. Per acabar, avui fa quatre anys de l'empresonament de part del nostre Govern i també de l'enviament de part del nostre Govern a l'exili. Vull expressar la meva solidaritat i la de tot Junts per Catalunya a Brian Bartés, que avui torna la repressió a casa i ha estat injustament condemnat a un any i mig de presó pels fets del Tsunami al Camp Nou, en les protestes del Camp Nou. Per tant, Brian, tot el nostre suport. Seguirem lluitant contra aquesta repressió i Junts per Catalunya sempre –sempre– estarà al teu costat. Moltes gràcies a tots. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Jordi Orobitg.
Moltes gràcies, senyora presidenta. És evident que el risc de redundància del que feia esment la diputada Freixa, doncs, en el meu cas encara és més gran, pel fet d'intervenir el darrer dels tres portaveus que venen a presentar aquesta iniciativa legislativa davant del Parlament de Catalunya, però no per això..., lògicament, haurem de demostrar els nostres arguments al respecte. En aquest cas, com bé s'ha dit, estem parlant de tres organismes estatutaris que tenen una rellevància cabdal –si més no, des del nostre punt de vista ho veiem d'aquesta manera–, en tant que la seva tasca prioritària és la de fiscalització no només de la tasca legislativa, en aquest cas, del Parlament, sinó també de la mateixa obra del Govern. I, des d'aquest punt de vista, qualsevol garantia democràtica, qualsevol garantia de funcionament de les nostres institucions, és molt rellevant. I, en aquest sentit, només cal recordar que The Economist va passar a qualificar Espanya de democràcia plena a democràcia amb defectes pel fet de que encara avui no ha pogut renovar el Consell General del Poder Judicial; si no ho recordo malament, fins a 1.205 dies en funcions és quelcom que certament ens hauria de portar a pensar, no? I, en aquest cas, doncs, es produeix una renovació important, que no només es traduirà –esperem– en plens successius en la designació de persones perquè ocupin aquests càrrecs de rellevància, sinó que també té a veure amb la pròpia durada dels mandats, que passen a ser de nou a sis anys, i que conserven, com bé s'ha dit abans, la circumstància de que són..., no poden ser reelegibles. Per nosaltres té un punt de regeneració democràtica, l'escurçament d'aquests terminis. Un termini de nou anys en el context actual tots podem entendre que és excessiu; que les coses canvien molt ràpid; que les contingències també ho són; que la valoració des de tots els punts de vista, tècnics i morals, també canvien amb el temps, i que és lògic que aquestes institucions, doncs, es renovin o intentin renovar-se, tot i que la llei sempre va darrere, de manera compassada, amb els temps que ens ocupen. Això no obstant, tenim el convenciment de que aquesta renovació, és a dir, aquests terminis de sis anys, en el que es traduiran és en una millora de la qualitat democràtica i també en una millora de la qualitat tècnica. Hi ha una circumstància específica en una de les normes que ens ocupa, en una de les proposicions de llei que avui portem a debat i votació, que té a veure precisament amb el Consell de Garanties Estatutàries i amb una disposició transitòria específica respecte del nomenament dels seus membres, que, intentant fer, en aquest cas, virtut d'una circumstància que no ha estat volguda, lògicament, en aquesta legislatura, com és el fet de que no es va procedir a la designació en temps i forma en el seu moment, doncs, ha derivat en una millora, des del nostre punt de vista, de la qualitat de l'elecció dels membres, en que és asincrònica, és a dir, no coincideix, aquella designació que fa el Parlament, amb aquella que fa el Govern. I, des del nostre punt de vista, això millora la qualitat democràtica a l'hora de decidir la composició d'aquests organismes, ja que no és tan rellevant la força de les forces parlamentàries que fan costat al Govern a l'hora de determinar la seva elecció i no configura –si més no, hi insisteixo, nosaltres ho veiem així– un bloc monolític en aquestes institucions que són de cabdal importància, com abans he dit. I, en la mida del possible..., conscients de les limitacions, perquè, lògicament, per fer aquestes designacions, aquestes eleccions, s'han de configurar unes majories qualificades o, si més no, molt rellevants, que també per la pròpia..., pels temps que a dia d'avui vivim en política i la fragmentació pròpia que podem detectar a totes les institucions de representació..., costa, moltes vegades, sumar aquestes majories. I el que és més lògic, el que és més adient, doncs, és buscar aquelles complicitats que fan possible aquesta renovació en temps i forma, si més no, quan la data és més propera a l'inici de la legislatura..., que no diferir-ho amb llarguíssimes negociacions en el decurs d'aquesta, que fan que sigui poc pràctic fer una designació al final d'una legislatura..., també, o sigui, tinguem-ho clar, de quatre anys, sempre menor a la durada dels càrrecs que a dia d'avui, amb aquesta modificació legislativa, posem en disposició de ser elegits. Però, perquè això sigui possible, hi ha d'haver una voluntat i una disposició. I jo el que vull..., evidentment, vull proclamar amb orgull la voluntat democràtica del nostre grup des del primer dia, des del primer moment, de fer una regeneració democràtica plena en tots els organismes i institucions. Això es tradueix només en la designació de tots aquells càrrecs que depenen del Reglament del Parlament de Catalunya i de l'Estatut? No només. Ho hem proclamat, s'ha fet moltes vegades: tenim la intenció d'abordar, doncs, el debat i la votació en aquesta legislatura d'una llei electoral pròpia. I també hem abordat..., i ho hem dit moltes vegades, que volem abordar també l'actualització del text del Reglament del Parlament de Catalunya, el Reglament que regeix aquesta cambra, perquè entenem que és fonamental per adaptar-lo als temps que corren. En qualsevol cas, doncs, no només aquestes iniciatives legislatives que avui presentem, l'elecció dels càrrecs que en depenen..., també la pròpia llei electoral i el Reglament necessitaran unes majories que sempre han de comptar amb tres elements: un és el de la voluntat, i, en aquest cas, he fet palesa la nostra voluntat; un altre és el de l'honestedat entre els interlocutors i els que fan els pactes a l'hora de tancar-los, i la confiança, i la confiança es guanya dia rere dia, sense buscar avantatges amb subterfugis ni amb jugades mestres ni entrant per la porta del darrere per intentar fer valer allò que en una negociació no has estat capaç..., o no has estat capaç de tirar endavant. Des del nostre punt de vista, doncs, aquestes iniciatives legislatives que avui aportem enriqueixen la qualitat democràtica del nostre país, fan que estiguin en sintonia amb la durada dels càrrecs que en el nostre entorn més proper –és a dir, l'Europa continental i democràtica– estan establerts. I, per tant, com que només hi veiem bondats i no hi veiem cap perjudici, i donat que és quelcom que hem de separar, en qualsevol cas, de la designació dels propis càrrecs, que és una discussió que entenc que tindrem més endavant, el que fem, lògicament, és interpel·lar tota la cambra perquè ens facin confiança en el seu text. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per posicionar-se, tenen la paraula els diversos grups parlamentaris. En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Sergio Macián.
Bé; gràcies, presidenta. Hoy se someten a debate y votación en este Pleno tres proposiciones de ley que presenta conjuntamente el nuevo Trío Calaveras. No sé si está la señora Vilalta por aquí, que antes se refería a que le gusta hacer tríos, tríos en política. Se refería al trío de PP, Ciudadanos y VOX, y yo le quiero decir que aquí tiene otro nuevo trío, el que conforman Esquerra, Junts y PSC, que han presentado estas proposiciones para modificar la duración del mandato de determinados cargos electivos. En concreto, de los consejeros del Consell de Garanties Estatutàries, del director de la Oficina Antifraude y del síndic de greuges. Se pretende que sus cargos pasen de nueve a seis años. A nosotros esto nos parece una modificación menor, pero lo que sí nos llama poderosamente la atención es esa facilidad que últimamente tiene el PSC de ponerse de acuerdo con los separatistas en todo. Lo pactan todo juntos, ya sea modificar las leyes o repartirse los altos cargos en chiringuitos, como tristemente tuvimos ocasión de comprobar hace unas semanas con la Sindicatura de Comptes, el Consell de l'Audiovisual de Catalunya o la Autoritat Catalana de Protecció de Dades, tres organismos en los que el PSC, Junts y Esquerra han colocado sus amigos y que nos cuestan la friolera, solo en sueldos de altos cargos, de 1 millón y medio de euros anuales a los catalanes –cargos en chiringuitos que solo sirven para devolver favores políticos a costa de espoliar a los catalanes. Pues lo de hoy va de lo mismo, de chiringuitos, de organismos puestos al servicio del separatismo y que suponen un gasto político elefantiásico, superfluo, innecesario, que resulta sangrante en estos momentos de emergencia social que vive Cataluña. Por eso desde VOX defendemos el cierre inmediato de estos tres chiringuitos y vamos a votar en contra de las tres proposiciones de ley, porque lo que hay que hacer no es modificar estos tres organismos, sino cerrarlos de un portazo, por ser unas duplicidades que nos cuestan un ojo de la cara a los catalanes y que, además, el separatismo utiliza en su afán de destruir permanentemente la nación. Cerrarlos supondría un ahorro brutal para el bolsillo de los catalanes, de en torno a 18 millones de euros anuales, y, además, los derechos y libertades de los catalanes estarían mejor garantizados por los órganos del Estado. Y, miren, yo les diría que, con la que está cayendo, cerrarlos es también una obligación, una exigencia moral, porque resulta inmoral exigir a los catalanes un esfuerzo económico salvaje para luego dilapidar su dinero en estructuras paralelas con sueldos astronómicos. Miren, en primer lugar, el Consell de Garanties Estatutàries, que tiene un coste anual de 3 millones y medio de euros anuales, como digo. El Consell de Garanties Estatutàries tiene una función consultiva y dictaminadora que solo es preceptiva en muy pocos casos –cuando se interpone un recurso de inconstitucionalidad, cuando se interpone un recurso o una cuestión de competencia o un conflicto de autonomía de los entes locales–, que nunca puede ser vinculante, como dejó claro el Tribunal Constitucional en la sentencia del Estatut. Este órgano hay que eliminarlo. Y, en los pocos casos en que su dictamen es preceptivo, se debería firmar un convenio con el Consejo de Estado para que asuma esa tarea. Esto no es nuevo. Ya lo han hecho otras comunidades, como, por ejemplo, Extremadura, en el año 2015, que eliminó de un plumazo el Consejo Consultivo de Extremadura, órgano idéntico al Consell de Garanties, y firmó ese convenio con el Consejo de Estado. Yo les invito a leer la Ley 19/2015, de la Asamblea de Extremadura, que deroga el consejo consultivo, y su breve exposición de motivos, que dice textualmente –y no puede tener más sentido común–: «La ejecución de políticas de racionalización y efectividad de los recursos públicos justifican la derogación de la ley del Consejo Consultivo sin que ello conlleve una merma de garantías de los derechos de los ciudadanos. Pues eso, aplíquense también ustedes a racionalizar y a dar efectividad a los recursos públicos y dejen de esquilmar a los catalanes. En segundo lugar, el Síndic de Greuges, con un coste anual de 7 millones de euros. Nosotros ya presentamos en su día una moción para suprimir el Síndic de Greuges. El artículo 54 de la Constitución ya regula el Defensor del Pueblo, que defiende los derechos y libertades de todos los españoles. El Defensor del Pueblo proyecta su función de garantía no solo respecto de todos los españoles, sino en todo el territorio nacional y frente a todas las administraciones, también incluida la autonómica. Y, por tanto, el Síndic de Greuges es quizá el caso más flagrante de una figura innecesaria, por ser una duplicidad. Además, la oficina del síndic nos cuesta la friolera de 7 millones de euros, como digo, tiene a setenta personas colocadas, y el propio síndic de greuges tiene un sueldo anual de 138.000 euros, que lleva cobrando desde hace diecisiete años. Para más inri, además, hay que cerrarlo por su sectarismo fanático, porque el síndic siempre se posiciona con las tesis separatistas, hace de correa de transmisión del Govern y se sitúa siempre como el síndic del procés y nunca como el síndic de las personas. El director de la Oficina Antifraude..., con otro coste anual de 7 millones de euros, según indica su propia página web. Nosotros también exigimos el cierre de la Oficina Antifraude, porque sus funciones podrían ser asumidas por la oficina nacional o por parte de la estructura de la alta inspección del Estado, sin perjuicio de las competencias que ya ejerce la Fiscalía Anticorrupción. La Oficina Antifraude en Cataluña, además, no cumple con su cometido de destapar el fraude. En 2021 apenas utilizó el veinticinco por ciento de todos los recursos anuales que tenía disponibles, una cifra de ejecución ínfima y del todo insuficiente para una institución que lo que trata es de perseguir el fraude y la corrupción. Su inactividad para con la gestión de la Generalitat de Catalunya resulta alarmante y sospechosa. Miren, la Oficina Antifraude, creada en el año 2008, únicamente ha registrado 2.035 denuncias desde su creación hasta el 2020. Esto supone que, de media, cada año se han presentado un total de 169 denuncias. Si vamos a los expedientes resueltos, la cifra es todavía más escandalosa: 1.884 desde el año 2008; por tanto, 157 expedientes anuales resueltos. Es decir, 7 millones de euros anuales para 157 expedientes en la comunidad autónoma más corrupta de España. En definitiva, VOX va a votar en contra de las tres proposiciones de ley, porque exigimos el cierre inmediato de estos tres organismos. En VOX vamos a desarmar el estado del bienestar de los políticos y vamos a recuperar el estado del bienestar de las personas. Porque con ese ahorro de 18 millones de euros que supondría eliminar estos tres organismos –y que es únicamente VOX el que lo reclama sin complejos en este Parlament– se podrían atender las siguientes necesidades reales de los catalanes, a título de ejemplo: construir 158 viviendas con un cien por cien de titularidad pública, construir 316 viviendas de alquiler social con un cincuenta por ciento de titularidad pública o atender 360.000 visitas de atención primaria. Estas son nuestras prioridades. Las de ustedes pasan por pagarles al señor Ribó, al señor Gimeno y compañía sueldos anuales de seis cifras. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Eulàlia Reguant.
Bé; gràcies, presidenta. Bona tarda. Avui hi ha qui està intentant bastir tot aquest debat amb una qüestió merament tècnica, una qüestió formal, poca cosa, res substancial ni de fons. A nosaltres ens agradaria parlar del què, del com i del qui, perquè entenem que són tres elements essencials per entendre el nostre posicionament, però també per entendre com estan funcionant les coses, el que són tres proposicions de llei que busquen reduir els mandats de diferents òrgans. Fins aquí tot correcte, no? A priori es pot llegir com una cosa positiva, i és positiu reduir-ho, i es pot llegir com un element de regeneració democràtica, que s'han fet... Ho han dit moltes vegades. Jo crec que..., ja m'he descomptat, però tots han repetit moltes vegades «regeneració democràtica. Podria ser regeneració democràtica també abordar un debat sobre com s'escull el síndic de greuges, i si fem una votació popular o que les entitats d'aquest país incideixin en qui és el síndic de greuges. Però, clar, entenc que a PSC i a Junts, com a mínim, veient el que han fet a Barcelona, no els deu interessar massa la participació per escollir el síndic de greuges, que és qui recull les queixes de la ciutadania i de moltes entitats. Per tant, bé, parlen molt de regeneració democràtica, però és una mera qüestió de reducció de mandats, no de com s'aborda l'elecció d'aquests òrgans ni de com es rendeixen comptes des d'aquí, també, amb relació a això, a la ciutadania. Per tant, una mica coix, això de la regeneració democràtica, com a argumentació d'aquest element. El com: lectura única i urgència. Lectura única: si mirem les tres proposicions de llei, podríem convenir que, bé, són modificacions senzilles, i, segons el Reglament, seria lectura única. D'acord. Urgència? És realment urgent, això? O és que és urgent perquè fins ara no s'han posat d'acord en el repartiment dels càrrecs i ara necessiten fer-ho ràpid perquè s'activi tota la reelecció d'aquests càrrecs? [[Pausa.]] No és urgent. Té més a veure amb com vostès han acabat acordant aquests repartiments. Tres proposicions de llei que entren un dilluns a les sis i vint de la tarda a la Mesa, perquè es vegin a la Mesa de l'endemà de les nou del matí, perquè es vegin a la Junta de Portaveus de les onze del matí, perquè al cap d'una setmana vagin a ple. Regeneració democràtica era el motiu previ. Home, una mica discutible, això. Alhora, la necessària independència... Algú ha dit: «Cal garantir la necessària independència d'aquests òrgans. Una mica discutible, tal com han anat les coses fins ara en el repartiment d'aquests càrrecs. I aquí és quan arribem al qui. El mes de desembre, alguns s'indignaven i s'escandalitzaven quan nosaltres parlàvem de la «sociovergència republicana, i avui és l'escenari final d'aquest pacte a tres. Sí, és l'escenari final d'aquest pacte a tres i d'aquesta translació de la «sociovergència republicana. Perquè la senyora Freixa deia: «Noranta diputats són suficients. Sí, però és que, sap?, el mes de setembre, al debat de política general, vam aprovar una proposta de resolució que parlava de que el Parlament de Catalunya considera imprescindible fer un salt endavant en el desenvolupament institucional del país; per això fa una crida a les forces polítiques democràtiques amb representació a aquesta cambra per, abans d'acabar l'any 2021, desbloquejar els nomenaments d'aquelles institucions que estan pendents de renovació, posant especial èmfasi en els òrgans institucionals amb el mandat caducat. Aquesta proposta de resolució la van aprovar cinc grups parlamentaris. Qui està aprovant la renovació d'aquests càrrecs? Tres. I l'aproven tres perquè n'hi ha dos que ni s'han dignat a parlar amb ells. Regeneració democràtica... Si això no és un pacte a tres, obviant els dos que estaven d'acord en fer aquesta renovació, a mi que m'ho expliquin. Lícit, legítim, per part seva, però llavors no es queixin que se'ls critiqui per haver fet aquesta «sociovergència republicana i haver-se repartit els càrrecs de fiscalització del Govern, els càrrecs de governança dels mitjans públics. Una cosa importantíssima, en un país que es diu ser democràtic, tenir espais de governança dels mitjans públics que siguin democràtics, transparents, participatius; però s'ho reparteixen entre tres. Noranta és més que..., o tres grups parlamentaris són més que cinc, es veu. No ho sé, a mi els números no em surten igual. I aquí arriba el moment... Alguns, no?..., hi ha un govern, Junts per Catalunya i Esquerra, i hi ha un govern alternatiu, que es diu Partit Socialistes. Jo els hi diria –i ja els hi vam dir també fa uns mesos: «Deixin d'utilitzar el govern alternatiu. En el fons, malgrat que es queixin molt que en les polítiques de seguretat es veu que el Govern fa cas de la CUP –tampoc n'hi hauria per tant–, no deixen de ser el tripartit a l'ombra. En allò substancial, en aquest país s'acaben posant d'acord els tres sempre. Per tant, ni govern alternatiu ni..., són el tripartit a l'ombra, i ja està, i parlem-ho clarament. En les polítiques que serveixen per no canviar res, Esquerra Republicana, Junts i el PSC es posen d'acord. Repartir-se els càrrecs, com s'ha fet sempre en aquest país: com s'ha fet sempre repartir-se el Síndic de Greuges, com s'ha fet sempre repartir-se la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, com s'ha fet sempre repartir-se la Sindicatura de Comptes..., com s'ha fet sempre. Per tant, no hi ha tant canvi. Però, vaja, arribem aquí amb tres proposicions de llei per lectura única i urgència. Nosaltres no compartim la urgència. Entenem que reduir mandats és un primer pas d'una reforma més profunda que caldria fer, i per això ens abstindrem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé, gràcies. Gràcies, presidenta. Intentaré ser breu, perquè, en realitat, el text que ens porten a debat també ho és. És evident que el que vostès ens plantegen té sentit, no?, és a dir, reduir de nou a sis anys els mandats d'aquests tres òrgans estatutaris, institucions que el país necessita. Això és cert. Ara bé, dit això, el que estem fent avui aquí és culminar un acord entre tres grans partits, els tres grans partits d'aquesta cambra. Vostès aconsegueixen posar fi a una situació de caducitat d'aquests òrgans que no s'havia resolt en anys? Sí. Ho fan a través..., assolint el mínim d'escons parlamentaris necessaris? Sí, això és cert. I, per tant, porten aquí aquest acord. Un acord que incorpora també, a més de repartir-se les cadires, doncs, reduir el nombre d'anys d'aquests òrgans. Per tant, és una peça més d'aquest acord. Nosaltres no hem participat d'aquest acord. No se'ns ha convidat tampoc a discutir-hi. Per tant, no ens demanin ara, doncs, que recolzem aquell acord a que han arribat vostès per repartir-se les cadires, que, entre altres coses, inclou també aquest element que vostès anomenen «de regeneració democràtica. Per tant, el que farem és abstenir-nos. Ens diuen: «No, ho fem per regeneració democràtica. Segurament és veritat, que aquest és un element necessari. També és veritat que en aquesta casa anem molt tard, en qüestions de regeneració democràtica, i potser és cert, són tres lleis, mirin, dues de l'any 2009 i una de l'any 2008. És veritat que són lleis pre 15-M i que en aquest país han passat moltes coses des d'aleshores. I una de les exigències que tenim i que ens ve des del carrer des de fa anys ja, doncs, és justament..., elements de radicalitat i de regeneració democràtica, que clarament..., aquest és insuficient en tot allò que podríem fer. Perquè, per cert, si porten a modificació aquestes tres lleis, també podríem modificar moltes altres qüestions i millorar-les des d'un punt de vista de qualitat democràtica, però únicament toquen allò que té a veure amb els càrrecs que s'han repartit –per tant, allò que vostès ja han acordat. Volia fer referència també als principis que hi ha al darrere d'això que..., tant dels càrrecs que vostès s'han repartit com de la modificació que avui ens porten aquí, no? Clar, vostès s'han repartit uns càrrecs que molts d'ells, diguéssim, en la pròpia legislació que avui modifiquem, s'estableixen des de criteris d'independència, de neutralitat, de pluralitat. Per tant, al final, siguin conscients que allò que estan fent..., o sigui, compleix la legalitat de complir amb el nombre d'escons necessaris per aprovar-ho, però no respon a la naturalesa d'aquests òrgans i de com s'haurien de nomenar aquests càrrecs, perquè no respon al principi de neutralitat en molts casos, perquè no respon al principi de pluralitat tampoc, perquè perquè els tres grans es posin d'acord deixen fora molts altres grups d'aquesta cambra. Per tant, quan parlem de qualitat democràtica parlem de reduir mandats, però també haurien de tenir en compte altres principis que tenen a veure amb la qualitat democràtica. I la pluralitat n'és un, el respecte a les minories també n'és un altre, i aquests vostès no els estan tenint en compte en aquest acord. Per tant, podríem anar molt més enllà, quan parlem de qualitat democràtica. Deixin-me dir-los també que, amb una certa preocupació, hem vist que aquest pacte a tres, entre els tres grans, no?, segurament pot anar més enllà. I m'ha deixat una mica preocupat, el senyor Orobitg, quan ha dit: «No, no, no hem acabat, encara; també tenim la llei electoral. A mi em fa una mica de por, doncs, que al final la llei electoral s'acabi acordant únicament entre aquests tres, perquè, clar, sistemes electorals que beneficiïn els grups majoritaris també n'hi ha. Per tant, veurem quin sistema electoral impulsem i com afecta les minories, a veure si ens acabaran eliminant, als grups minoritaris, posant-se d'acord vostès tres. Per tant, el que els demanem nosaltres és que..., òbviament, calia posar fi a aquests anys de caducitat de tots aquests organismes; òbviament, cal avançar en qualitat democràtica, però això no es tracta de repartir-se cadires; que intentin parlar amb tots els grups, que intentin buscar acords i consensos més amplis que representin la pluralitat d'aquest Parlament, que, en definitiva, és també, doncs, la pluralitat d'aquest país. Com he dit, ens hi abstindrem. Res més. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Gracias. Buenas tardes, señoras y señores diputados. Bien, nos traen hoy aquí, los dos grupos del Gobierno y el Partido de los Socialistas de Cataluña, una proposición para reformar una parte de las leyes a través de las cuales se eligen instituciones o los miembros que serán los representantes de determinadas instituciones que son fundamentales para el buen funcionamiento de una democracia. Instituciones que son pesos y contrapoderes en el espacio de nuestra democracia, y, por tanto, deberían servir para contrapesar los excesos que puedan cometer los poderes públicos, los gobernantes, particularmente, la institución del Síndic de Greuges. La sindicatura de greuges es, digamos, lo que debería de ser el referente en esa defensa de la ciudadanía, de los derechos individuales, frente a las pulsiones mayoritaristas de quienes gobiernan una determinada comunidad política. Es evidente que el señor Ribó es la antítesis..., ha sido la antítesis durante todos estos años de la defensa de los derechos de los ciudadanos. El señor Ribó, básicamente, al frente de la institución durante dieciocho años –que se dice pronto–, y, por tanto, con el mandato completamente vencido, lo que algunos dicen «caducado –y, en todo caso, es un mandato prorrogado–, es evidente que no ha sido una persona que se haya caracterizado precisamente por su neutralidad, por su ecuanimidad, por su voluntad de defender los derechos de los ciudadanos. En este sentido, quiero ligar este aspecto con un debate sobre el que también hemos tenido hoy enconadas confrontaciones entre diversos grupos parlamentarios, que es precisamente el de la policía de Cataluña, los Mossos d'Esquadra. Cuando el señor Ribó ha tenido que hacer algún informe sobre los Mossos d'Esquadra, lo ha hecho en un sentido que a mí siempre me ha parecido ciertamente preocupante, porque lo ha hecho para decir, por ejemplo, que había infiltrados de la extrema derecha en los Mossos d'Esquadra o que los Mossos d'Esquadra se extralimitaban en sus funciones. Ese clima ideológico que han creado instituciones que al fin y al cabo han sido poco menos que paniaguados del poder político ha dado lugar a una visión de la realidad que es profundamente disolvente para la convivencia. Lo digo porque hoy, por ejemplo, una diputada de Junts per Catalunya, la señora Freixa, en su intervención ha dicho directamente que todo su apoyo, todo el apoyo de su grupo, a un delincuente, un señor que se llama Brian Bartés, que ha sido hoy condenado a un año y nueve meses por la Audiencia Provincial de Barcelona precisamente por agredir a un mosso d'esquadra. A mí me parece increíble, absolutamente insólito en una democracia, que haya dirigentes políticos que desde la tribuna del Parlament den su apoyo a un delincuente que ha agredido..., ha sido condenado por agredir a un mosso d'esquadra –de hecho, por agredir a varios mossos d'esquadra– y que aquí nadie se rasgue les vestiduras. Es una cosa increíble. Yo, como catalán, me hago cruces de ver en qué se ha convertido mi tierra, en qué se ha convertido mi comunidad, en qué se ha convertido este Parlamento, cuando una diputada de Junts per Catalunya... Por cierto, el partido otrora defensor de la burguesía catalana, supuestamente la antigua Convergència, tenía un caladero de votantes importantes entre personas, digamos, de lo que podríamos llamar «la gente de orden. Pues bien, el que anteriormente fue en su día el partido de orden hoy tiene diputados que dan su apoyo a un delincuente que agrede a policías, y, por tanto, desprecian y ponen a los pies de los caballos a nuestros policías. Desde aquí, a diferencia de lo que dice Junts per Catalunya, desde el Grupo Parlamentario de Ciudadanos, todo nuestro apoyo al mosso d'esquadra agredido, y nuestro aplauso, lógicamente, porque se ha hecho justicia con el delincuente Brian Bartés. Esto, por lo que hace a la posición que ha adoptado el síndic de greuges con relación a la policía, por ejemplo. Pero es que la calidad institucional, el nombrar a personas que no merecen una determinada dignidad, se ve en otros muchos aspectos. Se ve, por ejemplo, en lo que comentaba en mi anterior intervención con relación a la delegada o a la subdelegada del Gobierno de la Generalitat en Bruselas, en la Unión Europea, la señora Erika Casajoana, que hoy se ha destapado en una intervención en el Parlamento flamenco, donde directamente ha dicho..., ha comparado la situación en Ucrania con lo que vivimos los catalanes, ha comparado la España democrática del 78 con la Rusia autoritaria del señor Putin. Y, además, ha dicho más: ha dicho que Ciudadanos, como han dicho algunos diputados también en la intervención anterior, nació para ir contra los catalanes, directamente. Ya me explicará la señora Casajoana qué somos nosotros, si no somos catalanes; qué somos los diputados de Ciudadanos, qué son los cientos de votantes de Ciudadanos que hay en Cataluña, si no catalanes, señora Casajoana. A mí que me lo expliquen, y que me lo expliquen aquellos que nombran a personas para dignidades de esas características. Y ha dicho directamente que Ciudadanos quería prohibir el catalán en las escuelas. ¿Cómo se puede ir a un parlamento extranjero, al Parlamento flamenco, a mentir y a soltar semejantes disparates? Quienes quieren acabar con el bilingüismo en la sociedad catalana, quienes quieren acabar con esa pluralidad lingüística que persigue el debate público en Cataluña, son ustedes, señores nacionalistas. Ya no les digo que quieran acabar de raíz con el castellano en las escuelas, porque lo que ustedes quieren básicamente es reducirlo prácticamente a la nada; no «acabar –por ser muy precisos– con lo que hay, pero sí reducirlo a la nada. Se va justamente el diputado que dijo que nunca volvería a firmar una moción que estuviera redactada en castellano. [[L'orador riu.]] Ahí lo tienen, con todos ustedes. [[Alguns aplaudiments.]] En fin, este tipo de cosas, que generan hilaridad, se han normalizado en el Parlamento de Cataluña, y es un auténtico disparate. Yo llamo la atención sobre esto, porque realmente me parece preocupante. Y así, insisto, es como mueren las democracias, haciendo este tipo de degradaciones institucionales; nombrando a personas partisanas, como el señor Ribó, para, supuestamente, defender los intereses de los ciudadanos de Cataluña; haciendo un uso de las instituciones absolutamente fraudulento. Hoy ustedes vienen aquí a proponernos una reforma de las leyes tanto del Consejo de Garantías Estatutarias..., un consejo al que ustedes han hecho caso omiso siempre; les quiero recordar el caso, por ejemplo..., y en ese caso fue el Gobierno tripartito, con los socialistas, Esquerra Republicana e Iniciativa per Catalunya, que, cuando el Consell Consultiu, el anterior Consell de Garanties Estatutàries, hizo un dictamen en el que decía todo aquello que iba a ser declarado inconstitucional después por el Tribunal Constitucional, ellos..., el Gobierno dijo: «Hacemos caso omiso de ese dictamen consultivo. La democracia empieza por prestigiar las instituciones, por respetar las instituciones, todas las instituciones, también las instituciones que deben velar por que los poderes públicos no se extralimiten y no sometan a los ciudadanos a la tiranía de la mayoría. Hay que respetar los derechos individuales, porque sin ellos no hay democracia. Gracias, señoras y señores diputados.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Coincido con la interpretación que han realizado algunos grupos que me han precedido en el uso de la palabra, según la cual hoy no estamos debatiendo aquí estrictamente la idoneidad del método de tramitación en lectura única, aunque sea eso lo que reza el punto del orden del día, ni tampoco la reducción de los mandatos, aunque sea la parte sustantiva del acuerdo que se debatiría luego, a continuación. Tampoco estamos debatiendo hoy el legítimo enfoque que ha realizado el Grupo de VOX sobre la idoneidad o no de estas instituciones o si deben cerrarse o no. No es esa la cuestión que hoy estamos debatiendo. En realidad, hay un asunto de mayor profundidad encima de la mesa y que atañe directamente al PSC. El PSC no ha pactado lo que ha pactado en un contexto de normalidad institucional, los cargos institucionales –valga la redundancia. El PSC ha pactado con partidos políticos que aseguran cada día –cada día, y hoy han vuelto a hacerlo– que el PSC-PSOE preside instituciones fascistas en el resto de España y que el PSC-PSOE forma parte de una estrategia represora y una causa general contra el independentismo. Aquí algo falla. Yo he llegado a la conclusión de que aquí hay gato encerrado, y de que hay mucho teatro por parte de unos y de otros. Aquí alguien nos está engañando. O nos engaña Junts per Catalunya cuando hacen sus inflamadas soflamas unilaterales pero luego pactan lo que pactan en la diputación, aquí y ya veremos en el Ayuntamiento de Barcelona, o nos engaña Esquerra Republicana cuando asegura que siguen siendo independentistas, o nos engaña el PSC, que es lo más probable, porque el engaño forma parte de su ambigua naturaleza prácticamente desde su fundación. O lo absolutamente mucho más probable, y es que nos estén engañando los tres a la vez. Y sería importante que, más allá del teatro que están organizando, fueran sinceros ante la opinión pública catalana y explicaran realmente lo que están haciendo, y, en este caso hicieran como la CUP. Creo que no hay diputado que haya sido más severo..., y además me recreo en cada pleno en criticar lo que para mí son las perniciosas propuestas de la CUP, pero debo decir que al menos tienen la decencia de no engañar a nadie. Tienen sus ideas y no hacen lo que acaban de hacer ustedes, PSC, Esquerra y Junts, que es engañar a todo el mundo con un acuerdo que es absolutamente vergonzoso. Gracias.
Acabat el debat, procedirem a la votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la proposició de llei de reforma de la Llei 2/2009, del Consell de Garanties Estatutàries. S'entén que els vots favorables són favorables a la seva tramitació en lectura única, i els vots negatius, en contra. Comença la votació. La votació ha obtingut 96 vots a favor, 14 vots en contra i 16 abstencions. Per tant, vist el resultat de la votació, i d'acord amb l'article 138.1 del Reglament, aquesta proposició de llei es tramitarà en lectura única davant del Ple. A continuació procedirem a la votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la proposició de llei de modificació de la Llei 24/2009, del Síndic de Greuges. Comença la votació. La votació ha obtingut 95 vots a favor, 14 vots en contra i 16 abstencions. Per tant, vist també el resultat de la votació, aquesta proposició de llei es tramitarà en lectura única. A continuació procedim a la proposta de votació de la tramitació directament i en lectura única de la proposició de llei de modificació de la Llei 14/2008, de l'Oficina Antifrau de Catalunya. Comença la votació. Aquesta votació ha obtingut 96 vots a favor, 14 vots en contra i 16 abstencions. Vist el resultat de la votació, aquesta proposició de llei també es tramitarà en lectura única davant del Ple. Per a aquestes tres tramitacions aprovades, la Mesa fixa el termini per a la presentació tant d'esmenes a la totalitat com esmenes a l'articulat, que finirà aquest divendres, 25 de març, a les dues. [[Propostes de resolució]] [[252-00015/13 i 252-00016/13]] Passem ara al novè punt de l'ordre del dia, el debat i votació de la proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre la purga dels mossos d'esquadra que investigaven els casos de corrupció separatista. Els recordo que, com vam acordar a la darrera Junta de Portaveus, aquest punt se substanciarà conjuntament amb el punt número 10 de l'ordre del dia, relatiu a la proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre els canvis en la cúpula policial dels Mossos d'Esquadra. Intervindran, en primer lloc, els quatre grups parlamentaris proposants. Tenen un temps màxim de cinc minuts. I té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ramon Espadaler.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, senyores i senyors diputats... Altra vegada tornem a parlar del Cos de Mossos d'Esquadra, i ho fem per defensar una proposta que ja fa temps vàrem entrar, que fins i tot estàvem disposats –i així ho ha expressat el president del nostre grup parlamentari– a retirar-la, que és la de formular una comissió d'investigació, atès l'inexplicable dels canvis proposats pel Govern en la cúpula del Cos de Mossos d'Esquadra. Aquest dematí hem escoltat amb atenció el president de la Generalitat, tant en la seva primera intervenció com en les rèpliques, i si alguna cosa ens ha quedat molt clara, jo diria que meridianament clara, és que, lluny d'aportar llum, doncs, a tot el que han estat aquests canvis, el que ha projectat són encara més ombres. I estem en una situació realment paradoxal: tenim en marxa una comissió d'estudi sobre tot el que és el model policial, que posa el focus d'una manera molt particular també..., no només en l'ordre públic, sinó en el conjunt del model, en els mecanismes de control, i particularment també en un àmbit sensible, per la rellevància que té, com és la Comissaria General d'Informació, sobre la que projectem..., no fem un exercici de transparència, en alguns moments crec que fem gairebé un exercici de striptease –perdonin l'expressió–, i, contràriament a això, tenim un govern que es mou a l'ombra, en l'opacitat. Molta transparència i fem desfilar aquí tots els comandaments dels Mossos i tota mena d'informes i demanem tota mena d'informacions, i quan demanem al Govern que vingui a explicar les seves decisions, no l'actuació dels Mossos, doncs..., aquesta ens és negada per part dels grups que donen suport al Govern, no? Fixin-s'hi, eh? Els llegiré algunes de les informacions que s'han sol·licitat per veure quin és el grau d'exigència que fem sobre els Mossos d'Esquadra i que, com podrem veure al final d'aquesta votació, molt em temo que no s'aplica en absolut el Govern a si mateix: «Sol·licitud de les directrius d'acció d'activitats de la Comissaria General d'Informació; de les metodologies de control polític; de les bases de dades de les quals disposa; dels mecanismes de control dels atestats policials; dels criteris, protocols, ordres, circulars, iniciatives i investigacions criminals; dels llistats de software que tenen, etcètera. És una relació extensa, com extensa és la relació de comandaments del Cos de Mossos d'Esquadra que hauran de passar per aquesta comissió, però del Govern no hi passarà ningú. Del Govern no hi passarà ningú, en la comissió que nosaltres demanem, perquè ens expliqui una decisió que els Mossos no hi tenen res a veure, que és una decisió del Govern, que és canviar la cúpula del Cos de Mossos d'Esquadra. S'ha dit: «Home, tots els consellers han fet canvis. Certament, però ningú dels consellers ha fet trenta-sis canvis d'una tacada per donar un senyal de cuidadín –permetin-me l'expressió– als Mossos, que aquí el que mana és el Govern. I, a més a més, alterant, doncs, comissaries tremendament sensibles. O sigui, la Comissió d'Estudi del Model Policial posarà el focus sobre una comissaria sensible, d'Informació; en els canvis, s'ha posat altra vegada el focus en una altra comissaria sensible, com és la d'Investigació Criminal. Ja s'han dit i s'han reiterat, i no m'hi recrearé més, quines eren les investigacions que s'havien fet. I s'han dit coses aquest dematí que ens sorprenen, perquè, com més han parlat, més contradiccions han assumit. La primera vegada que vàrem debatre sobre aquest tema amb vostè, conseller, aquí en el Ple ens va dir: «No, el canvi del comissari en cap l'he fet jo i l'he comunicat al president –molt bé–; «la resta, va dir, aquí i en comissió, «doncs, l'hem parlat entre el director general i la cúpula dels Mossos. Avui el president ens ha dit, en la primera frase, i vagin al diari de sessions..., ens ha dit: «No, no, com a òrgan col·legiat que és el Govern, ens ho vam repartir. I aquesta és la clau de la cosa. Aquesta és la clau de la cosa: que han traslladat a la cúpula dels Mossos el que és la divisió i el que són els complexos equilibris al si del Govern. «Jo aparto aquell que em fa nosa..., i el major Trapero feia nosa a alguns, perquè havia fet algunes declaracions en seu judicial incòmodes. Altres aparten l'intendent responsable d'Investigació Criminal. Els uns hi posen l'un; els altres, l'altre, amb la qual cosa han fet una intromissió absolutament inacceptable al Cos de Mossos d'Esquadra. Aquesta és la raó de fons per la qual nosaltres defensem i defensarem la creació d'una comissió d'investigació. I suposo que, finalment, després d'haver sentit el que han dit els diputats de la CUP, una altra vegada, doncs, els trauran de l'entrellat i els salvaran, per una raó molt senzilla: perquè són els que dicten la política, perquè són els que dicten la política al Departament d'Interior. I estarem atents per veure quins nous peatges paguen pel fet de que la CUP els salvarà d'aquesta comissió d'investigació. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Sergio Macián.
Bé; gràcies, presidenta. Yo quiero empezar también esta intervención, al igual que ha hecho el presidente de mi grupo parlamentario esta mañana, recordando a la chica de veinte años que ha sido violada y agredida este sábado en la playa de la Barceloneta por un hombre de origen magrebí. Por cierto, con una brutalidad inusitada: antes de violarla, le golpeó la cabeza contra unas piedras, le rompió la nariz y los dos pómulos de la cara. También queremos transmitir nuestro apoyo y afecto a la chica violada por dos argelinos, hace poco más de diez días...
Senyo diputat, un moment...
...en el aparcamiento de la discoteca Waka, de Sabadell.
Si us plau. Li he parat el temps, i li demanaria que no m'obligués a repetir-li el que li he repetit en moltes ocasions, perquè, en aquest moment, amb les afirmacions que està fent, està produint un procés de revictimització de la persona que ha patit, ja, aquesta agressió sexual. [[Aplaudiments perllongats.]]
Quan em digui... Puc continuar?
Sí.
Molt bé. En los quince días que separan este Pleno del anterior, por lo tanto, dos chicas han sido violadas; dos familias, destrozadas. Y, ¿cómo no?, seguimos teniendo muy presente también, todos los días, a la chica violada en Igualada, de la que hace cuatro meses que no tenemos ninguna noticia. Lleva cinco operaciones quirúrgicas, ha perdido un ojo, un oído, y la han destrozado por dentro. Tristemente, en la actualidad salir de noche se ha convertido en una actividad de riesgo para muchas mujeres en Cataluña. ¿Y qué ha dicho el Govern, desde el Departament de Igualdad y Feminismos, en estos casos de extrema brutalidad salvaje? Silencio sepulcral. Al feminismo institucional no le importan estos casos. No saca rédito político de los mismos y le rompen su discurso progre de las nuevas masculinidades, el heteropatriarcado opresor, las tallas que aprietan y otras chorradas del feminismo de salón. Pero yo quiero transmitir un mensaje, un mensaje de tranquilidad para las mujeres en Cataluña y de contundencia ante los violadores y los agresores. Cuando VOX gobierne, que lo hará pronto, acabaremos con la invasión inmigratoria; devolveremos la seguridad a nuestras calles y barrios; daremos a conocer, sin tapujos, la nacionalidad de aquellos que han venido a nuestro país no a integrarse, sino a delinquir. Y, desde luego, los culpables de estos delitos gravísimos se pudrirán en la cárcel, si son españoles, y serán inmediatamente deportados, si son inmigrantes ilegales. [[Alguns aplaudiments.]] En cuanto a la comisión de investigación sobre la purga de los Mossos d'Esquadra, al Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña su creación nos parece necesaria por dos motivos. Primero, porque las explicaciones que se han facilitado por el conseller y por el señor Aragonès nos parecen poco menos que una tomadura de pelo. El conseller Elena ha llegado a justificar los cambios en la cúpula policial invocando hasta cuatro argumentos distintos, a cada cual menos creíble. La burda maniobra de insinuar que Toni Rodríguez es un buen cirujano, pero no un buen director de hospital, se ha desmontado sola a la vista de la puntuación obtenida por el señor Rodríguez en la evaluación de sus superiores. Está claro que tenía liderazgo y capacidad de mando, y que los motivos de su cese han sido otros. Segundo, también porque queremos oír a los principales intervinientes en esta cuestión. En primer lugar, queremos saber..., que nos diga el señor Estela y nos explique si la decisión de fulminar al señor Rodríguez fue exclusivamente suya o si se la dictaron; por qué fue su primera decisión al frente de los Mossos d'Esquadra; por qué la tomó de forma individualizada, separada de los otros treinta cambios que se han producido en el cuerpo, y tantas otras cuestiones relevantes que están sin contestar. También queremos conocer las posiciones del purgado señor Rodríguez, del dimitido subinspector Juan Manuel Lazo, para que nos aclaren qué casos de corrupción estaban investigando, por qué tuvieron que solicitar amparo judicial, quién les presionó para filtrar información judicializada o cómo es posible que el señor Buch le dijera a la señora Borràs que estuviera tranquila, si esa información solo se la podía ofrecer la policía al juez y solamente podía ser, por tanto, reportada al juez. Hay muchas dudas y muchas sospechas que aclarar. En conclusión, nosotros pensamos que la destitución del intendente Toni Rodríguez lo que pretende es controlar políticamente la Comisaría General de Investigación Criminal y poner trabas a la investigación judicial de muchos casos de corrupción separatista. También pensamos que los cambios han querido trasladar a la nueva cúpula policial esos difíciles equilibrios políticos partidistas entre Esquerra y Junts, politizando la cúpula de los Mossos d'Esquadra. Y, en tercer lugar, pensamos que es imposible que el president Aragonès haya sido ajeno a esta cuestión de la purga en los Mossos d'Esquadra, porque esta operación no la hace un conseller sin el conocimiento y el visto bueno del presidente del Govern. El señor Aragonès, por tanto –y nosotros así lo pensamos–, ha fulminado al intendente Rodríguez para tapar la corrupción de Junts y garantizarse así, en justa correspondencia, la estabilidad por parte de su socio de gobierno. Y esto es lo que queremos que se aclare en esta comisión parlamentaria que hemos solicitado junto con otros dos grupos parlamentarios. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Conseller, senyores i senyors diputats... El relevo de la cúpula policial que, bajo el impulso aparente del consejero de Interior, ha ejecutado el Gobierno de la Generalitat no ha sido explicado de forma convincente ni por el consejero Elena ni, esta mañana, por el presidente Aragonès. La comparecencia del presidente ante este Pleno no nos ha convencido en absoluto. Esta falta de argumentos sólidos tres meses después de que los relevos se hicieran efectivos nos reafirma en la percepción inicial de que, en realidad, estamos ante una purga de la cúpula policial que obedece a intereses partidistas del actual Gobierno y de los partidos que lo conforman, una percepción que también ha sido expresada de forma explícita por varios periodistas especializados en cuestiones policiales y publicada en diferentes medios de comunicación. Esta purga empezó el 20 de diciembre pasado, aunque probablemente se venía gestando con antelación. Ese lunes, en vísperas de fiestas navideñas, se produjo el cese fulminante del mayor Trapero al frente de los Mossos d'Esquadra. Los argumentos esgrimidos para intentar justificar ese cese –provocado, sin duda, por una pérdida de confianza de la dirección política de Interior en el policía de mayor jerarquía del cuerpo– siguen la tónica con la que el actual Gobierno de la Generalitat pretende justificar toda su acción política: uso y abuso de argumentos enmarcados en lo políticamente correcto que, en realidad, lo que pretenden es enmascarar la realidad de las cosas. En realidad, el verdadero motivo del cese del mayor Trapero ha sido decir la verdad ante el Tribunal Supremo. El consejero Elena justificó su purga diciendo que está buscando nuevos liderazgos en el cuerpo –una obviedad, después de descabezar a la cúpula de Mossos–, y adornó su argumentación con que se acometían nuevos retos, como la proximidad, la feminización, la erradicación de la violencia machista y la jubilación anticipada de los agentes; cuestiones todas ellas que, con total seguridad, tanto el mayor Trapero como sus colaboradores más directos en el seno de la Jefatura de Mossos d'Esquadra estaban capacitados para afrontar con garantías éxito. El señor Elena también ha utilizado los argumentos falaces de que pretende rejuvenecer el cuerpo. Parece que le estorban los policías veteranos, además del policía de mayor empleo y jerarquía en Mossos, como es el señor Trapero: veterano, sí, y en situación de actividad y en plenitud de facultades para el desempeño de sus funciones, también. Señor Elena, utilizando una expresión castiza, a otro perro con ese hueso. El Gobierno de la Generalitat ha purgado a la cúpula de Mossos. No ha sabido o no ha podido explicar el porqué. Las explicaciones dadas tanto por el consejero de Interior como, esta misma mañana, por el presidente de la Generalitat no han ofrecido ningún hecho objetivo que justifique esa purga, enmascarada con un simple relevo en el ejercicio de sus funciones. La realidad es que los mandos purgados, con el mayor Trapero a la cabeza, han sido degradados en funciones y cometidos, un ostracismo que en el caso del señor Trapero es mayor, si cabe: en plenitud de facultades y en situación de servicio activo, primero se le cesa sin destino, después se le asigna uno de tercera y, por último, se le coloca fuera de la estructura jerárquica policial bajo el control del director general de la policía dirigiendo un área de análisis de servicios cuya utilidad real está por ver. En cualquier caso, ostracismo, aunque en este caso sea de primera clase. La propuesta de resolución que presentamos pide al Parlament la creación de una comisión de investigación sobre la principal derivada de la destitución del señor Trapero, la purga de los Mossos d'Esquadra que investigaban los casos de corrupción que afectan a dirigentes separatistas. De todo lo relacionado con esta purga colectiva, esta cuestión es, sin duda, la que peor huele. En ese sentido, ni se ha explicado ni tiene justificación el relevo al frente de la Comisaría General de Investigación Criminal del intendente Antoni Rodríguez, un cese que se ha pretendido explicar y justificar por parte del nuevo comisario jefe por razones «de estilo. Se coge a un policía con una trayectoria profesional intachable, se le cesa al frente de una de las unidades principales, como es la Comisaría General de Investigación Criminal, y se le destina al mando de la ABP de Rubí. Todo apunta a que las verdaderas razones están en el hecho de que haya colaborado, conforme a la ley, con la fiscalía y los tribunales en el esclarecimiento de los casos de corrupción que afectan tanto al exconsejero Buch como a la actual presidenta del Parlament, la señora Borràs. Si a eso le añadimos que el subinspector Juan Manuel Lazo, su mano derecha en investigación criminal, tuvo que pedir amparo al juez instructor ante las injerencias y las presiones políticas que estaba recibiendo en el ejercicio de sus funciones como policía judicial, hay motivos sobrados para que hoy se ponga en marcha esta comisión de investigación. Lo contrario no será más que un intento de mantener la pretensión de impunidad y la opacidad que han caracterizado a los últimos gobiernos de la Generalitat en detrimento de la democracia y de la verdad.
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Es simplemente para ratificarme en los argumentos que he utilizado esta mañana en la comparecencia del presidente de la Generalitat. Gracias.
Moltes gràcies. Seguidament, per expressar el seu posicionament, té la paraula, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el diputat senyor Xavier Pellicer.
Gràcies. Diputats, diputades, conseller... Aquí estem, amb la història interminable, sembla, i un altre cop reiterant-nos en aquest debat que per nosaltres ja torna més que l'allioli. En tot cas, intentem abordar-lo al més aviat possible i passem pàgina. Pel que hem vist, hi ha grans rius de tinta que podrien servir per omplir moltes novel·les policíaques i d'investigació. En tot cas, a nosaltres ni una ens ha convençut per posar en marxa una comissió d'investigació. I mirin que de debò els hi diem que ens hi hem esforçat, a escoltar-los, a escoltar els seus arguments, i hem tingut oportunitats incomptables per fer-ho. De moment sí que la conclusió preliminar que podem donar és que el que ha permès aquesta petició de comissió d'investigació i tot aquest front que s'ha fet al respecte és unir de nou tot l'espanyolisme, unir de nou tota la dreta i tota l'extrema dreta amb el Partit Socialista, en un nou episodi d'unitat de la contra, no? Algunes qüestions. Crec que, malauradament, ens sobrevaloren, senyors del Partit Socialistes. Les polítiques d'Interior no les dicta a la CUP. Molt millor aniria el país, si les dictés la CUP. [[Remor de veus.]] Com a mínim, no estaríem plegats als grans interessos, als interessos de la patronal, als interessos de les grans propietats, als interessos dels fons voltors. I, en tot cas, no estaríem plegats a defensar una mica més els de sempre, com sembla que havia passat fins ara i segurament en les èpoques anteriors. Ja arribarà el dia –esperem, i esperem que no falti tant– perquè això sigui així. En tot cas, de moment crec que ens sobrevaloren. I, per no allargar-me més, i arran de les mentides que es reiteren en aquesta sala i que hem anat sentint durant tot el dia, recordar que durant el 2021 hi va haver dotze assassinats per violència masclista; més d'onze mil denúncies per agressions masclistes –vuit-centes de les quals van ser per violació, 1.400 per abusos sexuals–, i un vuitanta per cent de les quals es van produir a l'entorn proper de les víctimes. Per tant... A vegades sembla que la realitat no es pugui utilitzar per espatllar un gran titular, per sembrar la por, però aquesta és la realitat. I la realitat, per tant, és que la majoria d'agressions, que la majoria de violacions, que la majoria de situacions d'assassinat per violència masclista –perquè és violència masclista, no violència en abstracte, com alguns volen vendre–, passen en l'entorn proper, i que aproximadament tres quartes parts són fruit de l'actuació de la parella. De la resta, un vint per cent, aproximadament, de l'actuació de familiars, i la resta, de l'entorn comunitari. Per tant, sabem que... No demanarem rigor a l'extrema dreta, perquè ni el vol ni el busca; el que vol és propagar el missatge de la por, propagar el missatge de l'odi. Però, en tot cas, aquesta és la realitat, els agradi més o menys. I és una realitat que s'ha de combatre, igual que se'ls ha de combatre perquè els seus discursos, més enllà de la vergonya, generen odi, generen... Bé, millor que acabi aquí. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Bé, tornem a parlar d'aquesta qüestió. Crec que el nostre grup parlamentari ha estat meridianament clar a l'hora de demanar explicacions sobre la renovació de la cúpula dels Mossos. Ho hem manifestat en reiterades ocasions i ho hem impulsat parlamentàriament, demanant la compareixença del conseller, en primer lloc, que ja va tenir lloc, i, en segon lloc, doncs, del president de la Generalitat, que ha comparegut aquest matí. I ho vam impulsar perquè el president és el màxim responsable de les decisions del Govern, i també perquè el conseller ens havia manifestat que la decisió l'havia presa de forma compartida amb el president. Sempre hem dit –i avui el nostre portaveu, en David Cid, ho ha reiterat, no?– que som perfectament conscients que correspon al conseller d'Interior el nomenament de la cúpula dels Mossos, i que, per tant, té tota la legitimitat per prendre aquesta decisió, cosa que no hem discutit mai. Però, de fet, justament per això, perquè es tracta d'una decisió política, a qui la qüestiona, com nosaltres l'hem qüestionat, o a qui la posa en dubte, doncs, el que se li ha de donar són respostes i explicacions polítiques, no? I entenem que això es produeix a través de les compareixences, que és el mecanisme que tenim en aquesta cambra per donar rendició de comptes a nivell polític, i això ja s'ha produït, més enllà de que ens hagin satisfet més o menys aquestes explicacions, que ja els avanço que algunes d'elles no ens han satisfet en absolut..., però entenem que el mecanisme és aquest. Per tant, més enllà de que no ens hagin agradat les explicacions, no creiem que una comissió d'investigació sigui el mecanisme que haguem de posar en marxa per donar compte d'aquestes decisions. I, per tant, ens abstindrem en la proposta de resolució del Grup Parlamentari Socialistes, i votarem en contra, doncs, de l'altra, eh? Dit això, i un cop donades les explicacions, crec que hem de dir, com he dit, específicament en el cas de la comissària d'investigació, doncs, que no ens han convençut en absolut, perquè en realitat no se n'ha donat cap, d'explicació, més enllà del compromís, que òbviament celebrem, com no podia ser d'altra manera, que el president ens hagi dit que serà implacable en la lluita contra la corrupció. Però, bé, en qualsevol cas, donades aquestes explicacions, entenem que ara el que toca és deixar que els nous equips es posin a treballar; que treballin, i, en tot cas, que comencem a avaluar-los a partir dels resultats de la seva feina. Uns resultats que per nosaltres han de tenir a veure amb un canvi de model en la policia, i, per tant, també..., per això per nosaltres el que té més sentit és fer allò que ja estem fent en aquesta casa, que és haver creat una comissió d'estudi del model policial on poder discutir, on poder debatre i on poder produir unes conclusions parlamentàries, amb suport parlamentari, que ens donin directrius per transformar les polítiques de seguretat en aquest país d'acord amb la realitat, amb les exigències dels nostres temps, però d'acord també amb les exigències democràtiques de la societat actual. I això és el que nosaltres esperem que pugui sortir de la Comissió d'Estudi del Model Policial. He de dir també que justament en aquesta comissió ja s'han produït algunes compareixences de nou responsables tant de Mossos com del Departament d'Interior. Concretament, fa uns dies va venir justament el comissari en cap, el senyor Josep Maria Estela, però també hi ha comparegut la directora general d'Administració de Seguretat, la senyora Sonia Andolz, o l'assessora en Polítiques de Seguretat i Perspectives de Gènere, la senyora Alba Alfageme. I és cert que en els discursos que ens van proferir durant les seves compareixences vam compartir molts dels elements que plantejaven, molts dels objectius de transformació que s'hi portaven, no tots, no?, però sí que molts d'ells és cert, doncs, que els podíem compartir. I, per tant, ara el que cal és veure'n els resultats; és traduir aquests discursos, aquest relat, en fets reals. I nosaltres continuarem pressionant perquè, en tot allò que creiem que calen canvis, es produeixin. Per tant, com els deia, ara el que calen són fets. I per nosaltres «fets és donar compliment, en primer lloc, a allò que ja hem aprovat en aquesta cambra. I vull posar de manifest, doncs, la modificació del protocol per prohibir disparar les foam a l'alçada del cap, que ho hem aprovat en aquesta casa, i, per tant, és una resolució parlamentària que el Govern hi ha de donar compliment. També al protocol d'actuació per tal que la Brimo i l'ARRO no actuïn, no intervinguin en desnonaments amb famílies vulnerables. Per tant, aquí també exigim..., i de moment sembla que no anem pel bon camí. I, per tant, cal donar compliment a aquestes qüestions. I «fets també és donar compliment a l'acord de pressupostos. I, en aquest sentit, això vol dir càmeres amb àudio i vídeo a les llançadores de foam; això vol dir increment de la formació en drets humans, o això vol dir desplegar les comissaries de proximitat. Per tant, a tot això és on nosaltres estarem amatents perquè el Govern compleixi els compromisos adquirits i compleixi amb els mandats parlamentaris. I aquesta entenem que és la tasca que cal fer amb rigor a partir d'ara. Res més. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Mercè Esteve.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats i diputades, bona tarda a tothom. Vagi per davant de tot el suport de Junts a tots els cossos de seguretat i emergències, i, en especial, pel que respecta a aquestes propostes de resolució, o, en tot cas, a aquestes sol·licituds de creació de comissions, al Cos de Mossos d'Esquadra. En ells hi tenim dipositada la nostra confiança i la defensa dels drets i llibertats de la ciutadania de Catalunya. Gràcies per la vostra professionalitat, dedicació i vocació de servei. Ens tornem a trobar en una situació reiterativa, on sembla que ens trobem atrapats en el temps des de ja fa uns mesos –sembla que no n'hi ha hagut prou, amb aquest matí. Potser algú es pensa que, pel fet de repetir i repetir diferents vegades la mateixa pregunta, hi haurà una resposta diferent. I nosaltres els diem: per moltes vegades que em pregunti el mateix, jo li respondré el mateix, perquè no hi ha una altra veritat que aquesta. Però també m'agradaria dir-los que estaria bé avançar i anar per feina, perquè la realitat és que hi ha molta feina a fer. Jo, que vinc del món local, i com a alcaldessa que soc del meu poble, de Begues, així com altres alcaldes que també estan avui aquí en aquest hemicicle, li he de dir que estic acostumada a anar per feina, a prendre decisions i a resoldre, perquè em dec al meu poble i perquè és això el que espera la ciutadania de tots nosaltres quan truca a la nostra porta. I aquest tema que vostès s'entesten en repetir i repetir ja comença a cansar la ciutadania i també el propi Cos de Mossos d'Esquadra. Perquè la ciutadania vol accions. Per això ens van votar: per actuar, per aportar idees i per construir un país millor. Si us plau, deixin de fer oposició buida, de baix nivell, i aportin qüestions positives al Cos de Mossos d'Esquadra. Fer política és servir la ciutadania i esforçar-se en millorar dia a dia. Sigueu proactius, no més partidisme. Esteu capficats en una qüestió que no té cap ni peus. Tots els governs fan canvis, i aquesta és una decisió legítima del conseller Elena. Ho han fet tots els consellers d'Interior, també –ja ho vam dir– d'Iniciativa, del PSC; els consellers Saura, Espadaler, en Buch, en Sàmper, tots, per encarar objectius de legislatura. El mateix sindicat de comandaments els defensa, perquè aquests canvis no van en contra dels interessos dels mateixos policies; al contrari, la policia els considera necessaris. Per tant, escoltin els professionals, escoltin la policia. Les investigacions estan en mans dels professionals i en curs. La policia fa la seva feina, i ningú pot intercedir en les investigacions. La investigació de la nostra presidenta Borràs es va traspassar a la Guàrdia Civil l'any 2018 –ja ho vam dir–, i recentment ha estat tancada i resta pendent de judici. De la mateixa manera que la de l'exconseller Buch, que també està pendent de judici. Per tant, no barregin més naps i cols, ja n'hi ha prou. Cap polític pot intercedir en cap de les investigacions. Aquesta tasca és únicament policial, i ho saben. No qüestionin més la seva professionalitat. Aquí no fem com a Espanya, on tant en Fernández Díaz com en Zoido o en Marlaska van fer canvis per intentar tapar investigacions, com, per exemple, el pis a Marbella de l'expresident de la Comunitat de Madrid, els papers de Bárcenas o la trama Gürtel, o eliminant la figura dels directors adjunts operatius –els DAO–, que eren càrrecs tècnics, deixant-ho a mans dels directors generals, càrrecs polítics, en un moment on el PP estava sotmès a múltiples investigacions per corrupció. O canvis perquè el comandament policial es negava a revelar unes dades al ministre Marlaska sobre una investigació oberta, en el cas del PSOE. Potser aquesta és l'única manera que teniu de fer política, i possiblement per això penseu que tothom fa com vosaltres. Qui mal fa, mal pensa. Mireu endavant, mireu el futur. Canvieu pel vostre bé i també pel bé del poble de Catalunya, si us plau. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor José Rodríguez.
Gràcies, presidenta. A la vida, senyors del PSC, es dediquen energies a vegades a causes o a funcions o a elements que no ens donen rèdit. I quan passa això es poden fer dues coses: o es pot reconèixer que s'han malbaratat energies i avançar, o es pot seguir insistint i seguir malbaratant energies. I això jo crec que és el que els hi passa, senyors del PSC. De l'extrema dreta, ja m'ho puc esperar, perquè ells venen a sabotejar la política catalana i fer soroll. Això els hi va bé. Però d'una coalició de centre com és la seva, que vostè diu que és conseller del govern alternatiu i que pretén aquest sentit de governabilitat, doncs, no acabo d'entendre. Ens ha explicat aquí un relat conspirador, que, de fet, l'han explicat alguns a l'àmbit periodístic, però, bé, l'ha fet seu. I sota aquest relat conspirador vostè ha demanat la compareixença del conseller. Volen que comparegui mig Departament d'Interior, han fet preguntes parlamentàries, han votat a favor de la compareixença del molt honorable president i ara volen fer una comissió d'investigació. Bé, els interessa seguir estirant el xiclet. Els hi dono algunes idees –gratis–: poden fer un intergrup per investigar els canvis de la cúpula de Mossos; podrien fer una comissió de treball parlamentari sobre els canvis de la cúpula de Mossos; poden fer una «propo de llei que sigui una llei d'investigació dels canvis de la cúpula de Mossos; podrien demanar que el Síndic de Greuges investigui els canvis a la cúpula de Mossos. Estic segur que vostès sabran com esbrinar i com ubicar, dins de la comissió de la Sindicatura de Comptes, que s'investigui el canvi de cúpula de Mossos. També segur que són creatius i poden fer alguna «propo a la Comissió de l'Estatut dels Diputats perquè parlin del canvi de la cúpula de Mossos. I, a la de la «corpo, li dono jo la idea, perquè, a més, crec que pot ser molt entretinguda: poden demanar a la comissió de la «corpo que TV3 faci una sèrie sobre el canvi de la cúpula de Mossos que sigui una barreja –jo li faig això perquè tindrà molt èxit– entre La Pantera Rosa, Stranger Things i House of Cards. A mi, que m'agraden molt les sèries de ficció, sobretot fantàstiques..., segur que jo la veuré totes les temporades. És veritat, no els hi agraden els canvis a la cúpula de Mossos. No sé molt bé per què, però no els hi agraden. Bé, també el senyor Marlaska va fer canvis en la cúpula de la Policia Nacional i ningú fa històries «conspiranoiques. Ens pot agradar o no, el canvi que ha fet. Tot i així, donen per fer també una comissió d'investigació, aquests canvis, perquè amb el que hem vist amb la comissària de Pontevedra..., això insinua que dins del Cos Nacional de Policia hi ha una prevalença del pensament d'extrema dreta i masclista, i això sí que valdria la pena investigar-ho. Vostès creuen que han trobat el «Mossos gate. Se senten com uns investigadors de pedra picada que han trobat una mina d'or per trobar. I això, la seva història..., aquesta no dona ni per a un mal acudit d'El Mundo Today. És a dir, no hi ha «Mossos gate, hi ha «conspiranoia. La veritat és que, mentre nosaltres discutim aquests temes, aquestes coses que es plantegen aquí, els Mossos d'Esquadra investiguen la corrupció. La investiguen sense que cap polític, cap periodista i especialment cap membre del Govern els hi digui quan, com i a qui i de quina manera fer-ho. I ho torno a dir: cap polític, cap membre del Govern i cap periodista els hi diu. Han abdicat de fer política. Van a peu canviat, potser perquè esperaven un conseller abraonat, que fes discursos molt grandiloqüents, però sense cap efecte real de la política, o un conseller cínic, que digués que no es poden canviar les coses. I s'han trobat un govern, un conseller i un equip d'Interior que fan política. Mentre vostès juguen als jocs «conspiranoics, el Govern fa política: fa un canvi en la defensa..., una millora en la defensa dels Mossos d'Esquadra per evitar que entri en conflicte amb drets fonamentals; incrementa el topall estatal de Mossos d'Esquadra; arriba a implementar la jubilació anticipada; arriba a un rècord d'inversions –que, per cert, és un rècord positiu, perquè el rècord negatiu el va aconseguir vostè, és a dir, aquest l'hi deixem, el deixem per a vostè–; limita l'aplicació de la llei mordassa per garantir drets fonamentals i evitar que es violi el dret, per exemple, a la informació o el dret a manifestació; fa que el paper de la mediació sigui més important en els desnonaments; porta a debat la Comissió del Model Policial, i fa la reserva de places..., de reserva per a les convocatòries de mossos. Fer alternatives seria fer política. Això que li he explicat és fer política. Fer alternatives és fer política. Dir opcions diferents de com es farien també és fer política, però la comissió que vostès ens plantegen no és política; és antipolítica, «conspiranoia, i aquí no ens hi trobaran. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, doncs, procedim a la votació de la proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre la purga dels mossos d'esquadra que investigaven els casos de corrupció separatista. Votem primer aquesta primera... [[Veus de fons.]] D'acord, sí. Votarem... Hem fet el debat conjunt de totes dues propostes, però vam acordar a la Junta de Portaveus que les votaríem per separat. Per tant, en primer lloc votarem aquesta proposta de comissió d'investigació que portava aquest títol, «la purga dels mossos d'esquadra que investigaven els casos de corrupció separatista, i després votarem la creació d'una comissió d'investigació sobre els canvis en la cúpula policial del Cos de Mossos d'Esquadra. Queda clar? [[Pausa.]] Doncs ara sí que procedim a la primera, la proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la purga dels mossos d'esquadra que investigaven els casos de corrupció separatista. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha quedat rebutjada, amb 13 vots a favor i 112 vots en contra. A continuació procedim a la proposta de resolució... [[Veus de fons.]] Sí? Hi ha algun obstacle? [[Pausa.]] No? Ah... [[Remor de veus.]] Està tothom assegut a l'escó que correspon. Votem ara, doncs, la proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre els canvis a la cúpula policial dels Mossos d'Esquadra. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha quedat rebutjada, amb 45 vots a favor, 73 vots en contra i 7 abstencions. [[Procediment per a elegir set membres de la Comissió de Control de les Consultes Populars no Referendàries]] [[284-00010/13]] Passem ara a l'onzè punt de l'ordre del dia, atès que s'ha retirat la reconsideració amb la que havíem començat la represa del Ple. Per tant, passem a l'onzè punt de l'ordre del dia, que és el procediment per elegir set membres de la Comissió de Control de les Consultes Populars no Referendàries. D'acord amb la Llei 10/2014, del 26 de setembre, de consultes populars no referendàries i d'altres formes de participació ciutadana, procedirem a la designació dels membres de la citada comissió de control. Prego al secretari quart, senyor Ruben Wagensberg, que doni lectura dels noms dels candidats que han estat proposats.
Els candidats proposats són Elia Marzal Yetano, proposada pel Grup Parlamentari de Ciutadans; Maria Sirvent Escrig, proposada pel Grup Parlamentari de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar; Esther Pano Puey, proposada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar; Alicia Ramos Jordán, proposada pel Grup Parlamentari d'En Comú Podem; Jaume Martorell Cruz, proposat pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya, i Agustí Bosch Gardella, proposat pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies. Doncs passem a la votació per a la designació dels sis membres de la Comissió de Control de les Consultes Populars no Referendàries que han estat presentats pels grups parlamentaris com a candidats. Es poden aprovar per assentiment, aquests candidats? [[Pausa.]] No. En cas contrari, els recordo que, d'acord amb l'article 14.3 de la Llei 10/2014, per a aquesta designació es requereix la majoria de tres cinquenes parts. Com que votem persones, la votació serà electrònica i secreta. Per tant, comença la votació. La proposta d'aquests membres ha quedat aprovada, amb 116 vots a favor i 9 vots en contra. Per tant, queden designats membres de la Comissió de Control de Consultes Populars no Referendàries els sis candidats proposats. [[Aplaudiments.]] I suspenem la sessió fins demà a les nou. Gràcies.