Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sjednicu sa raspravom o: - Prijedlogu zakona o koncesijama, prvo čitanje, P.Z.E. br. 129; Predlagatelj zakona je Vlada, raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, financije i državni proračun i Europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu financija Zdravko Marić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene dame i gospodo zastupnici, evo pred vama se nalazi dakle, Nacrt prijedloga Zakona o koncesijama, dozvolite mi u par riječi da ukratko ga predstavim, dam osnovne karakteristike i novine, odnosno da ukratko predstavim i koji su bili razlozi zašto smo išli sa ovim prijedlogom. Dosadašnji propisi kojima su regulirane koncesije bili su u dobrom dijelu nedostatan okvir za značajniji razvoj ovog instituta, te su nerijetko imali slabije učinke ubiranja naknada za koncesije na lokalnoj državnoj razini. Ipak treba na početku reći da u posljednjih nekoliko godina mi bilježimo značajan rast prihoda od koncesija, no međutim, naše i analize i projekcije su nam dale do znanja da se može i puno bolje u smislu i fiskalnog učinka. Ali zapravo ono što je isto vrlo važno je stvaranje jednog boljeg i više transparentnog, onog transparetnijeg ozračja i okruženja. Hrvatski zakonodavni okvir koji uređuje dodjelu koncesija sastavljen je trenutno od Zakona o koncesijama iz 1992. godine i otprilike 40-ak posebnih propisa od čega je 20 zakona, isto toliko podzakonskih akata, što uredbi što pravilnika koji sadrže različita pravila za koncesije. Ono što je djelom problematično je to što Zakon o koncesijama iz '92. godine ne određuje pojam i vrste koncesija, dakle, koncesija za pružanje javnih usluga i koncesija za pružanje javnih radova koje su predviđene direktivama iz pravne stečevine Europske zajednice. Zakon o koncesiji određuje poglavito u svezi s gospodarskim, gospodarskom eksplatacijom prirodnih bogatstava ili u svezi sa izgradnjom i upravljanjem objektima i postrojenjima koji su od interesa za Republiku Hrvatsku. Iz toga razloga treba reći da cilj donošenja ovoga novog Zakona o koncesijama je zapravo stvaranje efikasnog zakonodavnog okvira u području koncesija i postizanje pozitivnih gospodarskih učinaka koji proizlaze iz prava na korištenje pojedinih vrsta koncesija. Kako bi se omogućilo stvaranje efikasnog sustava koncesija potrebno je djelovati na eliminiranju pojedinih negativnih pojavnosti u ovom području tako da su odredbe ovoga Nacrta prijedloga zakona o koncesijama usmjerene prvo na povećanju transparentnosti sustava koncesija i osiguranju ravnopravnog tržišnog natjecanja uz jedinstvenu pravnu zaštitu. I pod drugo, na jačanju efikasnosti u procesu nadzora i prikupljanju prihoda od naknada za koncesije uz suzbijanje sive ekonomije i mogućnosti koruptivnih djelovanja. Novim Zakonom o koncesijama definiraju se tri vrste koncesija, to su koncesije za javne radove, koncesije za javne usluge i koncesije za gospodarsko korištenje općeg i drugog dobra. Tu treba reći da je ova podjela upotpunosti utemeljena prije svega na usvajanju svih načela i koncepata izgradnje modernog sustava koncesija kakvu preporučuju pojedine međunarodne financijske institucije, nabrojiti ću Europsku banku za obnovu i razvoj, svjetsku banku, Međunarodni monetarni fond. Međutim, ono što je nama isto tako vrlo važno da je ista u potpunosti usklađena sa pristupom i primjenom direktiva Europske unije. Također važno je navesti kako smo i ovim prijedlogom nastojali usvojiti i specifičnosti hrvatskoga sustava i načela postojećeg zakonodavnog okvira koncesija u Republici Hrvatskoj prije svega onoga dijela koji se odnosi na iskorištavanje prirodnih bogatstava i dobara u skladu sa Hrvatskim ustavom. Novi Zakon o koncesijama daje osnovni okvir i polazište za provedbu transparentnog postupka dodjela koncesija, za koncesije za javne usluge i koncesije za gospodarsko korištenje općeg dobra ili drugog dobra, a koji se posebno razrađuje i nadograđuje kroz posebne zakone. Što se tiče dodjele koncesija za javne radove, postupak za dodjelu koncesija provodi se sukladno odredbama Zakona o javnoj nabavi, a što je također u skladu sa pravnom stečevinom Europske unije. Ono što je važno isto spomenuti, već sam napomenuo ali samo da još jedanput stavim naglasak, dakle, ovaj način provođenja postupaka za dodjelu koncesije svakako zahtjeva i postojanje jedinstvene pravne zaštite, a radi osiguranja transparentnosti sustava, nediskriminacije načela ravnopravnog tržišnog natjecanja. U tom smislu ovim Zakonom se osigurava jedinstvena pravna zaštita pri Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, za rješavanje u postupcima žalbi za sve vrste koncesija. Nastavno na spomenuta načela, dame i gospodo dozvolite mi evo samo da ukratko obrazložim najvažnije elemente novog zakona. Prije svega uzimajući u obzir sustav javnih nabava treba istaknuti kako se Zakon o koncesijama poziva na podrednu primjenu odredbi Zakona o javnoj nabavi u postupku dodjele koncesija za javne radove. A što je jedan o elemenata u kojem se ovaj Zakon usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije. Ovakav način provedbe postupaka dodjele koncesija za javne radove jedna je od uporišnih točki modernog zakonodavnog sustava koju smo prihvatili. Primjenom navedenih načina postupka dodjele koncesije omogućava se ostvarenje jasnih postupaka dodjele koncesija i ostvarenje postavljenih ciljeva koji će omogućiti stvaranje efikasnog sustava dodjele koncesije ali i razvijanje pojedinih specifičnih modela i projekata, prije svega modela i projekata javnog privatnog partnerstva temeljenih na koncepcijskim modelima. Kao što je prethodno istaknuto, uvođenjem jedinstvene pravne zaštite pred Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave izgrađujemo jasan sustav koji će osigurati punu funkcionalnog sustava koncesija u Republici Hrvatskoj. Osim toga ovim zakonom jasno propisujemo obveze davatelja koncesija i dužnost poduzimanja svih pravnih radnji radi osiguranja i izvršavanja odredbi iz Ugovora o koncesijama a koje se odnose na pravovremeno postupanje u slučaju nepoštivanja ugovora, te ugradnji instrumenata osiguranja u svaki koncesijski ugovor što će se jednoznačno primjenjivati u svim ostalim posebnim zakonima. Time nastojimo u još većoj mjeri utjecati na povećanje prikupljanja prihoda od koncesija kao i uredno izvršavanje i drugih obveza propisanih ugovorom o koncesiji. A što je dio politike koncesije za čiju provedbu je zadužena Vlada, odnosno Ministarstvo financija. U okviru zakona predviđeno je osnivanje stručnog povjerenstva zaduženog za poduzimanje svih potrebitih radnji u realizaciji koncesijskih ugovora od procjena studija opravdanosti i dodjele koncesije, određenja kriterija stručne, financijske i pravne sposobnosti pa do izrade dokumentacije za nadmetanje. Na taj način omogućava se realna procjena vrijednosti koncesije koja se dodjeljuje te se utvrđuju svi elementi koji će omogućiti ravnopravno tržišno nadmetanje te samim time imaju ugrađene mjere koje će utjecati na suzbijanje sive ekonomije. I na kraju dame i gospodo, još jednom ističem kako se radi o Zakonu koji će imati značajne pozitivne učinke na hrvatsko gospodarstvo uz osiguranje svih načela ravnopravne tržišne utakmice koja izravno određuje i nadležnost ostalih više od 30 zakonskih i podzakonskih akata kojima se uređuju posebne vrste koncesija. Nakon usvajanja Zakona o koncesijama uslijedit će usklađenje posebnih zakonskih i podzakonskih akata s novim Zakonom o koncesijama čime se stvara jedinstveni pravni okvir kojim ćemo omogućiti postizanje navedenih ciljeva. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori, zakonodavstvo, proračun, europske integracije? Otvaram raspravu Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici ovaj Zakon o koncesijama jedan je od najdugovječnijih zakona u Republici Hrvatskoj. On je usvojen još daleke 1992. godine. Ja sam duboko uvjeren da je tada namjera tog Zakona o koncesijama bila poštena. To su godine kada se išlo u pretvorbu, privatizaciju i ajde netko je vjerojatno tada razmišljao da bi trebalo ta pitanja na neki način regulirati dodatno i koncesijama recimo na zakupu poljoprivrednog ili građevinskog ili šta ja znam tzv. turističkog zemljišta. Na strani 2. ovog zakona doslovce se kaže da novim Zakonom o koncesijama definiraju se tri vrste koncesija a to su: koncesije za javne radove, koncesije za javne usluge te jasno koncesije za gospodarsko korištenje općeg ili nekog drugog dobra. No ono što sigurno nedostaje u ovom zakonu a ono što je po nama u Klubu IDS-a bit to je korištenje ili bolje rečeno koncesije nad tzv. turističkim i poljoprivrednim zemljištem. Ajde, još se ovlaš to poljoprivredno zemljište spominje u ovom Zakonu o koncesijama. To će se pitanje vjerojatno riješiti podzakonskim nazovimo ih tako aktima. Između ostalog to pitanje će se koncesija poljoprivrednog zemljišta tretirati Zakonom o poljoprivrednom zemljištu koji će pred zastupnike doći uskoro, ali vidimo da Vlada naprosto još uvijek ne želi riješiti status tzv. turističkog zemljišta. Ja jednostavno to sebi ne mogu objasniti. Ne znam da li uopće ima smisla više za ovom saborskom govornicom o tome govoriti ali znam da kada je riječ o turističkom zemljištu, poljoprivrednom zemljištu naprosto ni lijevi ni desni to pitanje ne žele riješiti. Zašto? Vjerojatno stoga što zbog toga netko ima određenih koristi. Zato jer možda pojedinci ili bolje rečeno kapital igra na sigurno pa na taj način eto podilazi jednoj ili drugoj političkoj opciji. Konačno kada gledamo tu pretvorbu, kada gledamo tu privatizaciju u njoj su sudjelovali ili odabranici HDZ-a ili socijalistički direktori s time da bih se čak usudio reći da su ovi drugi dobijali bolje komade jer su bili u to vrijeme bolje pozicionirani. Mislim da je jedan ovakav uvod možda bio nužan da dođem naprosto do biti a bit je zašto država, zašto Republika Hrvatska, zašto ova ili ona Vlada, nije sada bitno već 18 godina znači ili koliko je prošlo od pretvorbe 16 godina ne želi riješiti status tzv. turističkog odnosno poljoprivrednog zemljišta. Otprilike bih se složio sa svima onima koji bi ili koji kažu otprilike zato da se to pitanje ne želi riješiti zato jer se želi pogodovati krupnom kapitalu koji u velikoj mjeri gospodari bankama, koji gospodari poduzećima, koji gospodari medijima, koji gospodari jasno hotelima i onda jasno odabirući svoju političku opciju igra na sigurno a ova ili ona mu to vraća recimo nereguliranjem takvog jednog nasušnog, suštinskog nacionalnog, pitanja od nacionalnog interesa. E sad zašto Vlada ne želi riješiti pitanje tzv. turističkog odnosno poljoprivrednog zemljišta. Zašto se dopušta da se to zemljište bez ijedne kune naknade koristi već punih 18 godina? OK. Ja se slažem. Tamo do 1996. godine zbog rata bile su izgubljene sezone. Izgubljena sezona zasigurno je bila 1999. zbog napada NATO-a na SR Jugoslaviju ali od 2000. godine nije bilo razloga da se to pitanje ne uredi. To jednostavno nije bilo razloga da se to pitanje ne uredi na jedan kvalitetan način od kojeg bi cijela zajednica imala koristi. Za što se mi u Klubu IDS-a zalažemo? Zalažemo se da postojeće znači ove turističke kuće razumljivo imaju prednost pred svima ostalima ali ne može se dogoditi ili ne bi se smjelo dešavati da netko od tih kuća koristi na stotine i stotine hektara recimo tzv. poljoprivrednog ili turističkog zemljišta i da nikome ne plaća niti jedne kune naknade. To je u pravom smislu riječi pogodovanje kapitalu. Tako je bilo rekoh od 1992. do ove 2008. godine. Privatni kapital koristi znači stotine i stotine, tisuće naprosto hektara tzv. turističkog zemljišta u našim kampovima koji se nalaze na najatraktivnijim lokacijama uz Jadransko more razumljivo i zato nikome ne plaćaju niti jednu kunu naknade. To je znači rekoh pogodovanje privatnim interesima. Drugo što želim reći, sve što se u ovom periodu od 1992. ili nakon 2000. do danas dešavalo s turističkim zemljištem sve se isto dešava ili preslikava i na poljoprivredno zemljište. Znači iste kuće, ja bih rekao ove velike, jake, moćne uz obalu koje ma usuđujem se reći čak i kontroliraju dio pravosuđa, toliko o neovisnosti našeg pravosuđa koje su dobivale rješenja o uknjižbi nad dvjesto ili tristo hektara turističkog zemljišta sada na isti način pokušavaju se uknjižiti u pojedinim dijelovima Istre i na poljoprivrednom zemljištu. A malo prije je državni tajnik rekao da ovaj zakon ima znatan ili bi trebao imati znatan utjecaj na gospodarstvo. Međutim ako nešto nekome poklanjate onda jasno da od toga zajednica ne može imati koristi. Korist mogu imati samo oni koji taj novac spremaju u privatne džepove. Drugo, zašto se to pitanje ne želi riješiti? Jednom riječju zato jer već jedno desetljeće i više ne postoji politička volja da se to pitanje regulira. Zamislite da netko vama da ne znam neki kamp, jednu “Konversadu“, pa da nikome ništa ne plaćate, pa svatko bi se obogatio preko noći, a mi to pojedincima dopuštamo eto da na takav način se ponašaju već 18 godina. Znači, bez da se ta pitanja riješe ovaj zakon je naprosto manjkav. Takav jedan zakon biti će nedorečen, takav jedan zakon je površan i u takvom jednom zakonu iščitavan dogovor kapitala sa svim vlastima. Na taj način gospodo mi u ovoj zemlji usuđujem se reći gubimo stotine i stotine pa i milijarde kuna godišnje. Gdje taj novac završava? Zna se u privatnim đepovima. Članak 4. govori što je predmet koncesija? Znači, predmet koncesije može biti za eksploataciju mineralnih sirovina, za korištenje voda i javnog vodnog dobra, za pravo lova u državnim lovištima i uzgajalištima divljači, na pomorskom dobru, na poljoprivrednom zemljištu, na pojedine djelatnosti unutar zaštićenih područja prirode, na igre za sreću, u područje energetike, za obavljanje linijskog, obalnog, pomorskog, riječnog prijevoza za luke, za javne ceste, za javni prijevoz, za zračne luke u području sporta, na kulturnim dobrima, za komunalne djelatnosti u području željeznice, za gospodarsko korištenje žičare, za djelatnosti gospodarenja otpada te u ostalim područjima u skladu s definicijama koncesija iz stavka drugog članka 1. ovog zakona. Interesantno da se naprosto ovdje nigdje u ovom zakonskom prijedlogu ne spominje to turističko zemljište. U članku 23. ovdje se na neki način precizira ta naknada. Govori se da naknada za koncesiju je prihod državnog proračuna i proračuna jedinica područne, regionalne i lokalne samouprave, a omjer raspodjele prihoda od naknade za koncesiju iz stavka 5. ovog članka propisuje se posebnim propisom kojim se uređuju ove koncesije. Znači, prihod će se dijeliti između županije, države, odnosno općina i naših gradova, županije i države. Tako bi trebalo biti. To je hvale vrijedno. To je nešto hajde novo. Zbog toga ovaj manjkav zakon jasno bi valjalo podržati, iako napominjem da bez da se uredi status jasno precizira i ovog turističkog zemljišta sve će biti jedna velika obmana. Za kraj gospodo, riješimo taj status tog turističkog zemljišta. Nemojmo jednostavno izbjegavati to pitanje. Riječ je o milijardama kuna prihoda koji se prelijevaju u privatne čepove, a ja tvrdim da naprosto to nije i da to nikako ne može biti slučajno. Jasno, ništa se ne dešava slučajno kada je riječ o reguliranju i/ili nereguliranja nekog područja u Republici Hrvatskoj, a pogotovo nema slučajnosti u nereguliranju nekog područja gdje curi tako ogroman novac i prelijeva se iz države u privatne džepove. U jednom, šta ja znam Medulinu na primjer rušit ćemo one male molove koji su izgrađeni bez dozvole. Ali u jedno tako bitno suštinsko pitanje nitko se ne želi upustiti. Ispada da moćni u ovoj zemlji mogu što hoće, ali jasno s druge strane mali ne mogu ništa. Ispada da se propisi ne odnose na bogate, već isključivo sirotinju, a to onda teško da može biti da onda u ovom slučaju može djelovati jedna pravna država. Sve u svemu radi raspodjele prihoda između jedinica lokalne samouprave i države. Zakon je hajde korak naprijed, ali zakon će biti zakon tek onda kada riješimo i taj status tog turističkog zemljišta. Na primjer, evo samo jedan. Da sjetio sam se, zbog vrtova sunca u jednom Dubrovniku pokreće se kazneni progon nad nekim sucima, a oni koji su to isto radili u riječkom Trgovačkom sudu i na taj način naštimavali stotine hektara turističkog zemljišta nekim tvrtkama u Istri. Njima se ništa jasno neće dogoditi. E to nije ni pravda, to nije ni poštenje, to nije sudstvo. To je jedna ne znam kako ću je reći, nazvati sudskom pervezijom, a bit je slijedeće. Bit je slijedeće kako su neke kuće pokušale 2000., 2001. uknjižit se nad turističkim zemljištem. Sada to isto rade gospodo i nad poljoprivrednim zemljištem. Ako se to dogodi, onda je jasno odgovornost na Vladi. Mi smo uspjeli spriječiti u Istri uknjižbu nad tisućama hektara takozvanog turističkog zemljišta i sada vas upozoravamo da je ista ta, da se isto to preslikava na poljoprivredno zemljište i utoliko vas doista molimo da se to spriječi i da se to zemljište bud zašto nekome ne pokloni. Sve u svemu, ostale odredbe ovog zakona su prolazne. Taj zakon nije idealan, ali se pod uvjetom kada bi se ugradilo i ovo turističko zemljište. Znači, kada bi se to ugradilo, a u tom pravcu će ići i naši amandmani, onda bi se za istoga moglo dići ruku.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o koncesijama je jedno od bitnih područja za koje bi mogli reći da ocjena sadašnjeg stanja izgleda i bazira se na dosadašnjem zakonu iz '92. godine, ali i 40 drugih propisa koji na različite načine, sa različitim pravima, sa različitim postupcima u dodjeli, sa različitim načinom raspisivanja prava na koncesije uređuju ovo područje. Osim što se ovaj pojam koncesije raširio i praktički postao na nekim područjima neprepoznatljiv, jer se počeo primjenjivati i umjesto zakupa, umjesto najma, umjesto prava građenja, umjesto različitih dozvola koje administrativno dodjeljuju određeno pravo. Isto tako, postupak dodjele koncesije u potpunosti različito je uređen ovisno od zakona do zakona, a i ono što je dosta bitno, a to je dosta bitno to je da je cijelo vrijeme primjene Zakona o koncesiji, sve koncesije su bile izuzete iz Zakona o javnim nabavkama. Dakle, princip najpovoljnijih ponuda iz Zakona o javnim nabavkama nije vrijedio za cijelo područje koncesije. Naravno da neke dijelove koncesije to je i logično i opravdano jer se ustvari ne prodaje ništa ili se ne naručuju radovi već se tržište daje u određenu vrstu bi mogli reći najma s kojim se onda stječu određena prava pa ne može biti niti princip iz javne nabavke primijenjen. Ovaj zakon sada takva pitanja kvalitetno razgraničava. Cilj novog zakona je uvesti veću transparentnost i to time što se uvodi jedinstveni postupak dodjele koncesije, uvodi se pravna zaštita za sudionike dodjele koncesije, jedinstveni nadzor nad naplatom koncesijskih naknada i uvođenje Ministarstva financija kao koordinatora i kontrolora tog područja te vođenje registra koncesija i politike koncesija. Zakon uređuje koncesije na način da prvo, ovim zakonom uređuju se postupci dodjele koncesije, prestanak koncesije, pravna zaštita u postupcima dodjele koncesije i prestanka koncesije te druga pitanja u vezi s koncesijom koja se dodjeljuje domaćim i stranim gospodarskim subjektima. Zakon jasno razgraničava tri vrste koncesija prema već spomenutom modelu u kojem se razlikuju ta područja. Prvo je koncesija za javne radove. Za koncesiju za javne radove je bitno da je u dosadašnjem sustavu često puta sam pojam koncesije na tom području mogao biti i značiti izbjegavanje pravila iz Zakona o javnim nabavkama, a sada se uvodi primjena postupka dodjele koncesije prema Zakonu o javnim nabavkama. Dakle, uvodi se princip najniže cijene, uvodi se pravna zaštita putem državne komisije za kontrolu javne nabave, a sama koncesija za javne radove jesu ugovorom uređeni pravni odnos čiji je predmet izvođenje radova ili projektiranje ili oboje itd. Ali to je suština. Druga koncesija za javnu uslugu je područje ugovorom uređen pravni odnos čiji je predmet pružanje jedne ili više usluga u općem interesu određeni ili zakonom kojim se uređuje pojedina koncesija itd. Koncesija za gospodarsko korištenje općeg i drugog dobra, dakle tu možemo govoriti o koncesiji za područje, za tržište jest ugovorom uređeni pravni odnos čiji je predmet korištenje općeg ili drugog dobra za koje je zakonom određeno da je dobro od interesa za Republiku Hrvatsku i na temelju Ustava Republike Hrvatske. Davatelj koncesije se definira na način da se određuje da davatelj koncesije može biti Hrvatski sabor, Vlada Republike Hrvatske, središnja tijela državne uprave, nadležna tijela jedinice lokalne i područne regionalne samouprave te pravne osobe po posebnim propisima ovlaštene za dodjelu koncesije. A predmeti koncesija su definirani na 20, odnosno 21 područje i uvode se za eksploataciju mineralnih sirovina, za korištenje voda i javnog vodnog dobra, za pravo lova u državnim lovištima i uzgajalištima divljači, na pomorskom dobru, na poljoprivrednom zemljištu, za pojedine djelatnosti unutar zaštićenih područja prirode, za igre na sreću, u području energetike, za obavljanje linijskog i obalnog pomorskog i riječnog prijevoza, za luke, ja javne ceste, za javni prijevoz, za zračne luke, na području sporta, na kulturnim dobrima, za komunalne djelatnosti, na području željeznica, za gospodarsko korištenje žičare i za djelatnosti gospodarenja otpadom te na drugim područjima, a posebno se mogu dodijeliti i na podjeli, dodijeliti na šumama i šumskom zemljištu. Načela dodjele koncesije bi mogli definirati na način da se prilikom provođenja postupka dodijele koncesije iz ovog zakona, davatelji koncesije obavezni su u odnosu na sve gospodarske subjekte poštovati načelo slobode kretanja roba, načelo slobode poslovnog nastana i načelo slobode pružanja usluga te ostala temeljna načela ugovora o Europskoj zajednici kao što su načelo tržišnog natjecanja, načelo učinkovitosti, načelo jednakog tretmana, načelo zbrane diskriminacije, načelo uzajamnog priznavanja, načelo razmjernosti i načelo transparentnosti. Davatelj koncesije imenuje stručno povjerenstvo radi potrebe dodjele koncesije iz redova istaknutih stručnjaka prava, ekonomije i tehničkih struka. Uz neparan broj i bez izravnih i neizravnih osobnih interesa, članova povjerenstva, u povjerenstvu mogu biti i imenovani članovi iz ministarstva financija. Što se tiče usklađenja ovog zakona sa stečevinama Europske zajednice, provodi se ovim zakonskim usklađenjem ostvari poštivanje osnovnih načela, jednakog tretmana, nediskriminacije u nadmetanju, transparentnosti, proporcionalnosti i uzajamnog priznavanja. Često puta se postavilo pitanje što je ustvari sadržaj koncesije i ako se gleda u usporedbi sa propisima Europske zajednice, onda je to jednostavan odgovor. Prvo, sadržaj koncesije je što se može dati u koncesiju, tko odlučuje i da se koncesije dodjeljuju i tko ih dodjeljuje. To su osnovna pitanja vezana uz samu koncesiju. Davatelj koncesije svoju namjeru objavljuje putem obavijesti s tim da je bitno da početni iznos naknade za koncesije mora biti obavezni sastojak odluke i naravno objavljuje se odluka u "Narodnim novinama". Davatelj koncesije na prijedlog stručnog Povjerenstva za koncesiju donosi odluku o odabiru najpovoljnijeg ponuditelja s kojim će potpisati ugovor o koncesiji, rok za donošenje odluka mora biti primjeren, ako nije naveden drugačiji rok za donošenje odluka o odabiru najpovoljnijeg ponuditelja. Tada je definirano da je to u tom slučaju rok od 30 dana. Ma odluku poništenja postupka dodjele koncesije nije moguće izjaviti žalbe, već je moguće pokrenuti upravni spor pred nadležnim sudom. Prije potpisivanja ugovora o koncesiji koji se odnosi na nekretnine u vlasništvu Republike Hrvatske, odnosno opća i javna dobra, davatelj koncesije dužan je dostaviti natrag ugovor o koncesiji s odlukom o odabiru najpovoljnijeg ponuditelja na predsudno mišljenje Državnom odvjetništvu. Ugovorom o koncesiji obavezno se pobliže određuje predmet koncesije, uvjeti i način plaćanja naknade za koncesiju, radnje vezane za dobivanje potrebnih ovlaštenja za provođenje aktivnosti u skladu s ugovorom o koncesiji, rok u kojem je koncesionar obvezan započeti s rješenjem predmeta koncesije, obveze koncesionara u području zaštite okoliša, sankcije i naknade za neispunjenje obveza ugovornih strana, način razrješenja odnosa u slučaju prestanka koncesije prije isteka roka na koje je koncesija dodijeljena, način rješavanja sporova uključujući i arbitražu ako su se stranke o tome dogovorile. Ukupna vrijednost dodijeljenih dodatnih radova po ugovoru o koncesiji ne može biti veća od 50% vrijednosti radova dodijeljenih ugovorom o koncesiji. Dodjeljivanje dodatnih radova iz ovog članka ne smije se dovesti do primjene elemenata postojećih ugovora o koncesiji na način da bi se ti elementi u trenutku objave obavijesti o namjeni dodjele koncesije omogućila dodjela koncesija nekom drugom ponuditelju. Trajanje koncesije se mora odrediti kako bi se osigurala amortizacija, ulaganje koncesionara i razuman povrat uloženog kapitala. I na kraju rok, odnosno stupanje na snagu zakona predviđeno je sa 1. travnja 2009. godine kao rok u kojem bi svi drugi zakoni trebali doživjeti određene promjene ako su u suprotnosti tome zakonu, tako da se ovo područje u potpunosti uskladi sa generalnim zakonom koji danas raspravljamo i da se zadovolje potrebe svih pojedinačnih zakona, dakle rekli smo jedno 40-tak zakona koji moraju biti sukladni ovom zakonu. Zbog toga klub Hrvatske demokratske zajednice u ovom tekstu vidi bitno poboljšanje ovog bitnog područja za gospodarsku djelatnost u Hrvatskoj i podržati će ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Dosadašnji postojeći zakonodavni okvir o koncesijama nije ujednačen već je višestruko razgranat pa institut koncesija zahtjeva izmjene zakonodavnog okvira kako bi se ujednačila praksa postupanja kod dodjela koncesija, povećava transparentnost i omogućila provedba jedinstvene pravne zaštite za sve sudionike u postupku dodjela koncesije. Ovaj zakon bi trebao stvoriti uvjete za bolju transparentnost, smanjiti prostor za korupciju, suziti sivu ekonomiju te uvesti nova stroža načela javne nabave i dojela koncesije. Također ne manje važno u procesu pristupanja Europskoj uniji, nužno je izvršiti usklađivanje nacionalnog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije. Područje koncesije do sada je bilo regulirano s čak više od 40 zakona, uredbi ili pravilnika pa je više nego očito zašto je bilo potrebno predložiti ovaj zakon. Dosadašnjim razgranatim zakonodavnim okvirom bilo je moguće prikrivanje podataka, prebacivanje odgovornosti nadležnosti s institucije na instituciju, a osim toga činjenica je da zamršena zakonska rješenja ne odgovaraju urednom poslovanju pa se tako gubi ogroman novac zbog širenja sive ekonomije, korupcije i spore administracije. Radi povećanja učinkovitosti funkcioniranja sustava koncesija i stvaranja uvjeta za više pozitivnih učinaka na hrvatsko gospodarstvo, nužno je institucionalno uređenje što je ovim prijedlogom zakona definirano pa je Ministarstvo financija zaduženo za koordinaciju politike koncesija pri kojem će se voditi registar koncesija i politika koncesija. Svjesni smo činjenice da je netransparentnost dodjele koncesija pogodovala korupciji u svim vrstama koncesija, a osobito naglašavam poslovanje mineralnim sirovinama u prvom redu onih povezanih s građevinarstvom. Svi se dobro sjećamo brojnih afera oko nelegalnih kamenoloma, a i sjećamo se da je i državni inspektorat tijekom 2006. godine nakon 466 provedenih nadzora utvrdio da se u preko 60% slučajeva mineralne sirovine eksploatiraju nelegalno što je više od 2,3 milijuna kubičnih metara sirovine vrijedne više od 80 milijuna kuna. U posljednje tri godine ukupna vrijednost nelegalno eksploatiranih mineralnih sirovina premašila je vrijednost od pola milijarde kuna, a 95% tog iznosa odnosi se na tehničko građevinski kamen, pijesak ili šljunak. To je bogatstvo koje je zauvijek nestalo. Država i njeni građani nisu od toga dobili niti lipe. Pojedinci i određeni moćnici postali su još bogatiji na račun svih nas. Stoga je povećanje učinkovitosti i ostvarenja većih gospodarskih učinaka koje će se postići povećanom transparentnošću sustava koncesije i jačanja efikasnosti u procesu nadzora i prikupljanja prihoda jedan od prioritetnih prioriteta ovog zakona i prioritetnih naših zadaća. Ovim zakonom preciznije se definiraju vrste koncesija pa se one dijele na koncesije za javne radove, koncesije za javne usluge i koncesije za gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra. Misli se na šume, vode i rude. Za dodjelu koncesija za javne radove zakon se poziva na odrednu primjenu odredaba Zakona o javnoj nabavi što će stvoriti uvjete da se koncesijski poslovi oduzmu lokalnim moćnicima čije se poslovanje često temelji na netransparentnim uvjetima. Osnovna načela i elementi koji određuju postupak dodjele koncesije za javne usluge i koncesije za gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra, određuju se odredbama posebnih sektorskih zakona uz jasno poštivanje načela i odredbi Zakona o koncesijama. Posebnim zakonima biti će moguće urediti dva pitanja u ovlasti primjene tog zakona i to pitanje sadržaja koncesije i pitanja tko odlučuje da se dodjeljuje koncesija i tko je ustvari dodjeljuje. U članku 10. stavka 3. kaže se da Ministarstvo financija može predložiti imenovanje svojeg predstavnika u stručno povjerenstvo. Mi u klubu HSS-a smatramo da bi navedeno ministarstvo obavezno trebalo imenovati jednog svojeg člana u stručno povjerenstvo i tako putem svojeg predstavnika bilo upućeno u sve procese dodjele koncesije te smatramo da se treba znati koje su osobe i kome dodijeljene koncesije, jer bi se konačno trebalo postaviti stvari tako da za određene odluke odgovaraju i osobe sa imenom i prezimenom, a ne da se ostavlja mogućnost da se neki kriju iza određenih institucija i ne budu nikad sankcionirani za nečasna djela. Prijedlogom zakona nije definirano da li davatelj koncesije mora donijeti odluku u skladu s mišljenjem stručnog povjerenstva. Smatramo da to treba preciznije definirati. Registar koncesija je elektronička evidencija svih ugovora o koncesijama dodijeljenim na području Republike Hrvatske. Registar je dobar i nužan način sustavne evidencije jer kako iskustvo pokazuje prije uspostave registra, a u želji da se napravi sustavna evidencija koncesija Ministarstvo financija je trebalo više od dvije godine da sastavi registar kako bi popisalo i prikupilo sve ugovore kojima je država dala pravo na eksploataciju nacionalnih bogatstava, javnih dobara, infrastrukture i pružanja različitih usluga od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Do sada je to bio prostor za prikrivanje podataka, korupciju, krađu nacionalnih bogatstava, a uvođenjem sustavne evidencije sigurno će se smanjiti broj pokušaja takvog pristupa i povećati proračunski prihodi od čega bi se trebali imati jasno koristi i svi građani Republike Hrvatske. Klub Hrvatske seljačke stranke podržava da postupak dodjele koncesije bude transparentan, da svi zainteresirani sudionici natječaja imaju jednak tretman bez pojedinačnih protežiranja podobnih, te da se svaka radnja koja daje nepoštenu, nedopuštenu prednost bilo kojem od zainteresiranih adekvatno sankcionira uz primjerene kazne koje će i psihološki blokirati nečasne poteze. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će predloženi Zakon o koncesijama. SDP se slaže da se ovim Zakonom o koncesijama povećava transparentnost sustava koncesija. Čak zaključujemo da ukoliko se striktno provodi zakon omogućit će se i ravnopravna tržišna utakmica. Predložena rješenja omogućit će i kvalitetan nadzor u realizaciji ugovora o koncesijama i naravno daleko kvalitetniji način prikupljanja sredstava o ugovorima o koncesijama. Klub SDP-a također smatra da ugrađene odredbe iz Zakona o javnoj nabavci u postupku dodjele koncesije za javne radove je kvalitetno rješenje ponuđeno u ovom zakonu. SDP se slaže i sa rješenjem da se institucionalizira tijelo za koordinaciju politika koncesija i da to bude Ministarstvo financija. Ocjenjujemo da će na takav način Ministarstvo financija kvalitetno voditi registar koncesija, a isto tako daleko kvalitetnije ujediniti politike koncesija, a politike koje će donositi davatelji koncesija. Ocjenjujemo kao klub SDP-a da bi možda trebalo doraditi neke članke ovog zakona tako da u drugom čitanju imamo još kvalitetniji zakon pred nama. Klub SDP-a ocjenjuje da člankom 3. je jasno naznačeno da davatelji koncesija su Hrvatski sabor, Vlada Republike Hrvatske, središnja državna tijela uprave, nadležna tijela jedinica lokalne i područne samouprave i pravne osobe s posebnim propisima. Ali ocjenjujemo da bi kvalitetniji zakon bio ako bi u nekoliko nastavnih članaka pokušali definirati tko u kojem trenutku donosi odluku o koncesijama i dodjeljuje koncesije i da to ne bude predmet posebnog ugovora kako je u obrazloženjima i naznačeno, jer ocjenjujemo da bi samo sa nekoliko članaka mogli riješiti tu problematiku i da bi tada u zakonu bilo kvalitetnije rješenje. Klub SDP-a također smatra da u članku 4. imamo naznačeno 19 područja u kojem se koncesija može dodijeliti. Slažemo se tu sa klubom IDS-a da je jedan od velikih problema turističko zemljište i zato mislimo da imamo dovoljno vremena da do drugog čitanja pokušamo ugraditi i pojam što je to turističko zemljište. Evidentno je da dio građevinskog zemljišta koji je bio u zonama izgradnje hotela nije ni poljoprivredno, nije ni turističko, da je to građevinsko zemljište i da jedanput moramo prekinuti tu nedoumicu da li će vlasnici hotela koji su kupili dionice moći sada pod povlaštenim uvjetima kupiti to građevinsko zemljište. I evidentno je da to treba riješiti van Zakona o koncesijama, da je to građevinsko zemljište za razvoj, ali turističko zemljište u smislu kampova, u smislu površina uz more i jezera i rijeke mogu se riješiti Zakonom o koncesijama. I mislim da bi predlagač zakona, nadležno ministarstvo, moglo Vladi predložiti još jedno rješenje i da bi mogli na neki način staviti točku na priču oko turističkog zemljišta, pretvorbu koja je ostala nedorečena u dijelu i građevinskog zemljišta, ali i zemljišta koje se granično, ja bih rekao, dodiruje sa pomorskim ili vodnim dobrom i na taj način riješiti koncesijom pravo trgovačkim društvima da koriste takva zemljišta i da na neki način učinimo taj napor i promjenom članka 4., doradom članka 4. riješimo i to pitanje koje od prvog dana pretvorbe nije razriješeno. Klub SDP-a također smatra da člankom 5. su dana izuzeća od primjene za Zakon o koncesijama koje se odnosi na, ja bih rekao, naše propise ili propise koji su pod propisima o tajnosti vjerojatno u domeni obrane zemlje i neće se primjenjivati ovaj zakon, pa da ne govorimo o onim međunarodnim sporazumima, međunarodnim organizacijama na koje se ovaj zakon neće primjenjivati. Ali klub SDP-a smatra da članku 9. nema mjesta u ovom zakonu i sugeriramo predlagaču da članak 9. izbriše. Prema tome, ako već definiramo člankom 5. one situacije u kojima nećemo primijeniti zakon, tamo gdje ga primjenjujemo, a pozivamo se na transparentnost, tada tajnosti podataka ne bi smjelo biti. Jednostavno to je korištenje i javnih radova i javnih površina, usluga i evidentno da u svemu tome transparentnost i javnost mora biti u potpunosti. Mislim da je to vrijeme tranzicije od '90.-ih godina do danas prošlo u kojem smo imali, ja bih rekao niz i ugovornih klauzula kada smo jednostavno ako se sjećate i telekomunikacije i INA-u privatizirali, pa su neki pojmovi iz ugovora ostali tajnim, mislim da to više ne bi smjeli ugrađivati, a najmanje kroz zakonska rješenja. Prema tome, sve naše napore da objavimo da ovakav tekst zakona će biti transparentan, da ćemo ubuduće imati transparentne odnose, da ćemo imati postupke transparentne sa jednim člankom 9. koji je loše definiran, samo je načelno naznačen, opet ćemo izazvati sumnju, prijepore, a to nam mislim nije potrebno ili jednostavno ako već i trebamo nešto učiniti, onda bolje riješiti to izuzimanjem od zakona i na neki način tog trenutka nećemo primijeniti koncesiju i tada nema tajnosti, ali nije primijenjena ni koncesija. Prema tome, klub SDP-a sugerira predlagaču da se još jedanput preispita članak 9. i da po mogućnosti se članak 9. izostavi. Također, možda sugestija u članku 22. Reguliramo dodjeljivanje dodatnih radova koncesionarima, koje će se obavljati, ja bih rekao temeljem Zakona o javnoj nabavi, ali ostaje uvijek ono osnovno, da li je mogućnost da se sve to učini i sa vrijednošću do 50% iznad ugovorene. Da li je to kvalitetno rješenje? Da li je to pokrivanje niz propusta u procesu donošenja odluka oko dodjele koncesije? A kada je u pitanju koncesija vjerojatno bi ta vrijednost trebala biti daleko manja, pa klub SDP-a sugerira da se u članku 22. ona vrijednost u točki 3., znači do 50% možda korigira na manje, možda korigira na manje 25%, jer jednostavno postupak koncesije mora biti kvalitetan. Bit će politike bit će nadzor Ministarstva financija, sve nas to upućuje da velikih razlika ne bi smjelo biti, a brojka 50 je prevelika. I naravno, kada govorimo još o članku 42. stupanju na snagu ovog zakona, da želimo istaknuti da se slažemo da treba dosta vremena da bi mogli sve one prateće akte, ostale zakone koji se vezuju na domenu koncesija uskladiti i da je normalno očekivati da prije 01. travnja iduće godine, teško da bi takav zakon stupio na snagu. Ali čisto sugestija, da u drugom čitanju u obrazloženju, predlagač vrlo jasno navede, koji su to zakoni, jel' u ovom trenutku mi nemamo ih nabrojene, samo govorimo o velikom broju i da dobijemo dinamiku usklađenja do tog roka. Zašto? Da zaista budemo sigurni kao zakonodavci da će u tom roku i biti usklađeni svi postojeći akti koji će regulirati pitanje koncesija i da onda probamo ocijeniti, da li je rok 01. 04. i realan ili možda ipak on i ambiciozan. Prema tome, klub SDP-a sugerira da se on u drugom čitanju u tekstu obrazloženja, vrlo jasno navede svi tekstovi zakona, odluka i podzakonskih akata koji se moraju uskladiti prije stupanja na snagu zakona i da onda realno ocijenimo da li je 01. 04. 2009. realni rok za donošenje novog zakona. Znači, još jedanput, kvalitetan tekst, dobre i ja bih rekao namjere, želimo postići sa ovim zakonom, kvalitetna rješenja, pa onda sugestija da možda učinimo i ove napore da riješimo određene prijepore koje smo naveli. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Postojeći zakonodavni okvir koji regulira područje koncesija, određen je Zakon o koncesijama, ja bih rekao iz davne 1992. godine i nizom drugih posebnih zakona i podzakonskih propisa koji sadrže različita pravila za koncesije, a što se očituje nejedinstvenošću postupka kod dodjele koncesije i pravilne zaštite za sve sudionike u postupku dodjele koncesija. Naime, postojeći Zakon o koncesijama u prvom redu ne određuje pojam i vrste koncesija, koje su predviđene direktivama iz pravne stečevine europske zajednice, kao što je Koncesija za pružanje javnih usluga i Koncesija za pružanje javnih radova. Već određuje koncesije u vezi s gospodarskom eksploatacijom prirodnih bogatstava ili izgradnjom i upravljanjem objektima i postrojenjima koji su od interesa za Republiku Hrvatsku. Nadalje, sam pojam koncesija nije dovoljno određen u odnosu na druge pravne pojmove, a način dodjeljivanja i odabir koncesionara podložan je raznolikosti propisanih pravila utvrđenih posebnim zakonima. Iako je u većem broju posebnih zakona, osigurana pravna zaštita u drugostupanjskom postupku, kao i stručna zaštita pred Upravnim sudom Republke Hrvatske ono ne odgađa izvršenje odluke o dodjeli koncesije. Upravo imajući u vidu dosadašnje negativno iskustvo u provedbi sustava koncesija, novi zakon usmjeren je na povećanje transparentnosti i osiguravanja ravnopravnog tržišnog nadmetanja uz jedinstvenu pravnu zaštitu, kao i na jačanje efikasnosti u procesu nadzora i prikupljanju prihoda. U tom smislu a kako je to uobičajeno u zemljama Europske unije određuje se Ministarstvo financija kao tijelo zaduženo za koordinaciju politika koncesija u Republici Hrvatskoj što podrazumijeva sve mjere i aktivnosti usmjerene uspostavi i održavanju učinkovitog sustava dodjele koncesija te ustroj i vođenje registra koncesija. Novim Zakonom o koncesijama definiraju se tri vrste koncesija i to koncesije za javne radove, koncesije za javne usluge i koncesije za gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra. Utvrđuju se osnovna načela i elementi koji uređuju dodjelu ovih koncesija dok postupci za dodjelu pojedine vrste koncesije reguliraju se posebnim zakonima uz poštivanje načela i odredbi Zakona o koncesijama. Pravna zaštita jedinstveno je određena putem Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za sve vrste koncesija i ona će se primjenjivati na posebne zakone i podzakonske propise. Zakon inzistira na obvezama davatelja koncesija i dužnostima oduzimanja svih pravnih radnji radi osiguranja izvršavanja odredbi ugovora o koncesiji čime se postiže veća efikasnost prikupljanja prihoda od naknada za koncesije kao i izvršavanje svih drugih obveza određenih ugovorom o koncesiji. Također, ovim zakonskim prijedlogom usklađuje se nacionalno zakonodavstvo s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe i to ne samo u definiciji koncesije usluga i radova već i u stvaranju zakonskih uvjeta da se omogući što veća javnost postupka dodjele koncesija, da se omogući nediskriminacija i jednakopravnost u nadmetanju za dobivanje koncesije te isto tako veća učinkovitost dodjele koncesije i njenog izvođenja. Radi svega iznijetog podržavam donošenje novog Zakona o koncesijama. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o koncesijama a i ovaj Prijedlog zakona o javnim nabavama koji ćemo uskoro ovdje raspraviti i koji se nalazi u dnevnom redu jedan je od temeljnih zakona kako se u biti vidi da li se jedna zemlja zaista bori protiv korupcije. Ovo bi trebali biti antikorupcijski zakoni jer sve ono što pišemo, što govorimo, što verbaliziramo kako se to provodi to se najbolje vidi da li imamo ozbiljnu volju kroz ova dva zakona, kroz Zakon o javnim nabavama i Zakon o koncesiji. Ovaj zakon naravno da je trebalo odnosno postojeći zakon trebalo je prilagoditi europskoj direktivi iz 2004. godine o javnim nabavama po kojoj se i eksploatacija prirodnih bogatstava jednako kao i javne nabave moraju dodjeljivati prema pravilima o javnim nabavama odnosno raspisivanjem javnih nadmetanja. Da li je tomu tako? Sva ova dobra rješenja, sva ova rješenja koja apsolutno su u suglasnosti sa tom Europskom direktivom iz 2004. godine padaju u vodu s ovim člankom o kojem je govorio Slavko Linić govoreći u ime kluba SDP-a kad kažemo i stipuliramo izrijekom u tom članku koji nosi naziv tajnost podataka. Da su u ostvarivanju obveza iz ovog zakona odgovarajuće primjenjuju se odredbe o tajnosti podataka kako je to uređeno odredbama propisa koji uređuju tajnost podataka. A zbog čega molim vas? Zar nije prihod od koncesija prihod državnog proračuna? Zar to nije javni prihod? Zar to nije prihod u proračunu za koji javnost ima pravo znati? Zašto ovo posebno mi ovdje iz kluba SDP-a apostrofiramo? Naime, nema sumnje i to treba zaista pohvaliti da u posljednje tri godine od koncesija je prikupljeno 1,53 milijardu kuna i riječ je, to treba pohvaliti i potvrditi, o povećanju od 150% ubranih prihoda od koncesija i to je stvarno za pohvalu. Dakle, bolja je bila naplata ali postavlja se i pitanje zbog čega se čitav niz godina nisu povećavale naknade za koncesije, cijene jer kroz ovo se ustvari vidi kako mi štitimo naše nacionalno bogatstvo, koliko nam je do njega stalo, je li ono na prodaju, je li ono na rasprodaju. Jer ako se koncesija da za jedan veliki broj godina za nisku koncesijsku naknadu pa to je bolje nego da nekome poklonite jer nema nikakvih drugih obveza kao vlasnik koji bi imao na takvim prirodnim bogatstvima. Dakle, bolje je uživati blagodati najprije privilegirane prvenstvene koncesije koja se davala svakako ali evo nadamo se da ćemo koliko toliko tomu stati na kraj, ali postavlja se pitanje dalje pitanje tih naknada. I zbog čega se te cijene zadnjih godina nisu povećavale? Pogotovo što naši građani svi skupa doživljavamo energetski udar, energetski šok. Evo, jutro se ponovo poskupio plavi dizel i dizel. Prema tome, postavlja se pitanje zbog čega dakle osim ove dobre i pojačane kontrole naplate zašto se nisu blagovremeno uskladili iznosi koncesijskih naknada, prije svega za vađenje domaće nafte, prirodnog plina iz jadranskog primorja i eksploatacije ostalih naših domaćih energetskih sirovina jer u državnom onda proračunu mogla su se akumulirati znatno veća sredstva koja je itekako bilo potrebno i mogli smo iskoristiti za strukturne potpore. I ponovno postavljam pitanje zašto bi se sakrio taj prihod državnog proračuna od koncesija. Postavlja se također pitanje imamo li mi ozbiljnu volju provesti onda ovakav Prijedlog zakona o koncesijama kada je ministar prije nego petnaestak dana proglasio službenom tajnom upravo podatke na upit jednog novinara koji su to naši najveći koncesionari i kolike su te koncesijske naknade, i to ne na temelju postojećeg zakona jer i postojeći zakon to nije sprječavao ali onda na temelju zakona odnosno zakon je samo izgovor donese se registar o koncesijama i onda u tom registru kao podzakonskom nekakvom pratećem dokumentu tog zakona vlast sami, eto vlast sama nađe se ponukanom ničim izazvana da to proglasi tajnom ili baš upravo zbog toga. INA crpljenjem domaće nafte zadovoljava oko 25% naših domaćih potreba. Međutim unatoč nerealno niskim tim naknadama cijena goriva koje prodaje INA jednaka je isto kao i ona nafta i oni naftni derivati koje nabavimo odnosno koji koštaju i koji su nabavljeni na međunarodnom tržištu a evo oni su već davno prešli cijenu od 120 dolara po barelu. Dakle umjesto uvećanih prihoda državnog proračuna tako ostvarenu dobit tko ima? Ima sama INA, a evo vidimo što se događa i kako putovi vode. Dakle kad su imali takve jedne koncesije gdje su bili u apsolutnom vlasništvu države i INA i oni koncesionari koji su vadili naš prirodni plin. Znamo ono veliko polje, područje Marica to je sasvim bilo još nekako logično dok je sve to bilo u državnom vlasništvu. Ali nema nikakvog razloga niti opravdanja pogotovo ne za ubuduće ukoliko nas vežu koncesijski ugovori. Dakle postavlja se jednako pitanje ne samo ovdje kod ovih energenata što nas to najviše zabrinjava u zadnje vrijeme nego postavlja se pitanje što je i kako mi štitimo ostala naša prirodna bogatstva ili naš neobnovljivi resurs kao što su šume, luke? Pa ću ja sad ovom prigodom spomenuti samo. Donesemo jedan zakon, a onda nekoliko paralelnih zakona koji sve to relativiziraju. To vam je primjer primarnih, prvenstvenih koncesija na lukama koje su na kraju krajeva i ustanovljene radi socijalnog značenja kako bi radnici koji su nekada bili zaposleni u tim društvenim tvrtkama postali dioničari, postali suvlasnici. Međutim zbog, ne samo zbog poslovanja nego prije svega opće poznate činjenice kako su mali dioničari najčešće prodavali svoje udjele tako evo imate sada u izmjenama zakona koji se dogodio prije godinu i po dana o pomorskom, o pomorskim lukama i o pomorskom dobru dakle da i te primarne koncesije, prvenstvene koncesije koje kasnije više, koje kad su promijenile vlasnika dakle taj kao nekako stvarno pravo nosi tu mogućnost unedogled. To nije, dakle mogu to biti i stranci. Evo ja, i dan danas se ne zna tko je sada pravi vlasnik zadarske luke. Eto to je činjenica koja se dogodila zadarskoj luci. Prema tome evo ovakav prijedlog zakona ukoliko a s obzirom na sve ovo što se do sada događalo da je to samoinicijativno proglašeno tajnom ni u kom slučaju dakle čitav ovaj zakon nema nikakve koristi ukoliko ne dođe do ukidanja članka 9. tajnosti podataka jer javnost ima pravo znati tko to, tko je dobio koncesiju, za koje područje, na koji rok i koje, i na kraju krajeva dakle upravo da se ostali koji pretendiraju za dobivanje koncesije pripreme dakle da bi mogli sudjelovati u nekakvom budućem nadmetanju za korištenje tih prirodnih bogatstava. Prema tome evo ponavljam čitav, dobar zakon neće imati nikakvog smisla ukoliko opstane ova odredba članka 9. jer ponavljam prihodi koji se tako uprihoduju to su prihodi, javni prihodi, prihodi državnog proračuna. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvaženi zastupnik Ivica Pančić. Izvolite.
Možda ne ostane nejasno kolegice kada ste retorički upitali a ne zna se tko je vlasnik zadarske luke. Vrlo dobro se zna tko je vlasnik te zadarske luke. Vlasnici su ljudi vezani nažalost to moram reći uz vladajuću stranku. Prisjetimo se, gospodine Jarnjak nemojmo se iščuđavati, samo da vas podsjetim kako je cesta Zadar-Galženica od 200 milijuna kuna koja vodi upravo do te luke skočila na 600 milijuna kuna. I onda kada je država dala tih 600 milijuna kuna da je izgradi onda je odjednom luka promijenila vlasnika. A ministar je 3 mjeseca govorio kao ministar prometa, pomorstva i čega sve ne da on ne zna tko je vlasnik te luke odnosno tko je tu luku kupio, a kupili su ga kako javnost bruji, u Zadru svi to znaju njegovi osobni prijatelji. I nemojmo onda se praviti da ne znamo. Hrvatska je relativno mala zemlja. 4 i po milijuna stanovnika i sve se dobro zna tko iza takvih transakcija stoji. Nažalost to zna i Bruxelles i zbog toga imamo i određenih problema. Ali Bruxelles je sasvim nebitan. Bitni su građani Republike Hrvatske. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo, idemo dalje sa raspravom. Uvaženi zastupnik Ivan Vučić. Nema ga. A pardon. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, kolege i kolegice zastupnici. Ja prije svega pozdravljam donošenje ovog zakona. Pozdravljam ga i zbog toga što ide u dva čitanja i da će primjedbe i zastupnika i klubova, one koje su opravdane, one koje nisu politizirane kao malo prije ova replika sigurno predlagač uvažiti i do drugog čitanja pokušati ugraditi u konačni prijedlog zakona. Poznato je da se dosadašnji hrvatski zakonodavni okvir u davanju koncesija reguliran je sa 20 zakona. Isto tako i sa 20 podzakonskih akata a možda i više i da je upravljanje koncesijama i onim davateljima koncesije i primateljima koncesionarima zakonodavni okvir stvarao probleme u upravljanju isto tako i davatelju koncesija u naplati koncesije. Zakonodavni okvir je iz 1992. godine i svakako je dobro da je novi zakon sada na dnevnom redu. Odredbe koncesionara propisani su bili na različite načine. Problemi u upravljanju i dodjelu koncesije. Problemi u žalidbenom postupku koji su isključavali korištenje koncesije bez obzira na žalbe. Prethodnici su rekli i probleme koje su imali koncesionari upravljanje … [[Govornik se ne razumije.]] Ja bih napomenuo i probleme u koncesijama na državnom zemljištu koje su imali koncesionari kao lovačka društva pa i ribolovna društva problemi čija ingerencija ako je koncesija na jednom jezeru ili na rijeci dobilo lovačko društvo, pa da li je onda koncesija ribarskom društvu ili nekom tko je upravljao vodama dolazilo je do sukoba zakonodavni okvir. U ovom zakonu to regulira i zaista mislim da je ovo je jedan od boljih zakona koji smo mi ovdje donijeli. Novi zakon je svakako za pohvalu. Stvara se zakonodavni okvir za transparentnost u postupku davanja same koncesije. Isto tako u postupku žalidbenog roka, u postupku naplate. Dobro je da se uvodi i registar koncesija, da će Ministarstvo financija kao nadležno za ovu djelatnost u svakom trenutku znati kome je dodijeljena koncesija ili da li davatelj ili primatelj koncesije izvršava svoje obveze iz ugovora. Dodjela koncesije, koncesija se uvodi za javne radove, za javne usluge. Isto tako, koncesija za korištenje općeg dobra koja je regulirana i dobrim dijelom davanje koncesija i Zakonom o javnoj nabavi. Rekao bih par riječi možda o nekom članku koji meni možda nije evo dovoljno jasan. Dakle, članak 4. koji govori o predmetu koncesije, stavak 1. podstavak 3. Kaže, koncesija se može dodijeliti za pravo lova u državnim lovištima i uzgajalištima divljači. Zapitao bih se da li samo u državnim lovištima? Zašto ne i za županijska lovišta, jer županijska lovišta također dobrim dijelom su na državnom zemljištu. Možda mi nije jasno, pa evo kad budete uzeli riječ možete mi malo objasniti. Isto tako, u istom članku 4. koncesija se može dodijeliti na šumama i šumskom, koncesija se ne može dodijeliti na šumama i šumskom zemljištu. Ovo malo, koncesija se ne može dodijeliti na šumskom zemljištu je nejasno da li to znači da davatelj koncesije ne može dodijeliti koncesiju na šumskom zemljištu na primjer za skijašku stazu, za lovište. Mislim da možda članak je potrebito ili za izgradnju sportskih terena, žičara ili slično. Dakle, radi se o koncesiji na šumskom zemljištu koje su u vlasništvu države. Smatram da će ovo do drugog čitanja svakako se razjasniti i osobno podržavam donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Sve bi s ovim zakonskim prijedlogom bilo u redu, sve bi bilo dobro da nema famoznoga članka 9. On je očito predlagatelju zakona toliko važan da ga je uvrstio u posebno poglavlje koji se zove tajnost podataka, a to poglavlje u zakonu ispunjava samo taj jedan članak, članak 9. Šta kaže članak 9? Da se u ostvarivanju obveze iz ovog zakona odgovarajuće primjenjuju odredbe o tajnosti podataka kako je to uređeno odredbama propisa koji uređuju tajnost podataka, plural. Propisi koji uređuju, znači više njih. Koliko ja znam mi imamo Zakon o tajnosti podataka i to je jedan propis i ovaj se članak ne poziva na taj zakon, nego na neke propise, a da ne znamo koji su to. Znači, očito i nekakvi podzakonski akti to su isto propisi, pa se sada nekakvim podzakonskim aktom, pa možda baš donesenim i na temelju ovoga zakona može propisati što je sve tajna. Ako postoji zakon u kojem ne bi smjelo biti odredbe o tajnosti, onda je to ovaj zakon, ako uopće postoji. A sad zamislim da mi ovakvu jednu odredbu kao normu stavimo u svaki zakonski prijedlog. Ništa više u Hrvatskoj ne bi bilo poznato, niti bi moglo postati poznato. Ovakva norma je, ovako opisana, ovako napisana potpuno nejasno i široko. Apsolutno je nezamislivo da uđe u bilo koji zakon, a pogotovo u Zakon o koncesijama. E sad, zašto je to važno da ona ne dođe? Kad je o koncesijama riječ i o korištenju mineralnih sirovina, a to je predmet, područje ovoga zakona, onda moramo voditi računa o tome, da se recimo 60% mineralnih sirovina kada je u pitanju šljunak i pijesak koristi nelegalno po nalazu inspektorata. E a to vam baš ide preko koncesija. Traži čovjek koncesiju za izgradnju ribnjaka. Onda dobije koncesiju za ribnjak, e a da bi napravio ribnjak mora iskopati taj šljunak da bi uopće dobio ribnjak. A onda u postupku zapravo izgradnje ribnjaka za koji je dobio koncesiju on vadi šljunak, pa ga ilegalno prodaje i ne plaća porez za taj šljunak nikome i tako se preko koncesija zapravo pljačka rudno bogatstvo ove zemlje. Zašto taj jezivi podatak 60%? Jel to premalo inspektora ili je to gledanje kroz prste ili je zapravo zakonsko, legalno omogućavanje nekome da stvara ekstra profit, jer mu date koncesiju za jedno, a onda žmirite na to kako on tu koncesiju iskorištava. Drugo važno područje zašto ne smije ostati ovaj članak unutra je nafta. O tome je već ovdje govoreno. Vidite, INA ima koncesiju za crpljenje nafte kao rudnog bogatstva koje je od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku, piše to u Ustavu i za to plaća naknadu od 2,6 do 3,5 dolara po barelu državi. Eksploatacija te nafte INA-u košta 30 dolara po barelu, a tu istu naftu koja je rudno bogatstvo ove zemlje, ona je vlasništvo građana ove zemlje, vaše, moje, svih građana. Ona građanima ove zemlje prodaje po 145 dolara po barelu kao da je kuvajtska nafta i tu se ostvaruje profit, dakle ekstra profit od najmanje 100 dolara po barelu. E sad koliko INA iscrpi te, koliko izvuče te nafte. Godišnje 7 milijuna balera. Pokriva četvrtinu potreba Republike Hrvatske. 7 milijuna barela, pa razlika neka je 100 dolara po barelu, to je 700 milijuna dolara, to je 3,5 milijarde kuna godišnje. I tih 3,5 milijarde kuna godišnje, mi ne znamo gdje oni završe. Prvo ne znamo kakva je sada to politika Vlade da za tako besramno nisku cijenu koja se nije mijenjala valjda od vremena Jugoslavije daje INI koncesiju da crpi rudno bogatstvo ove zemlje, da se tu ostvaruje taj ekstra profit, a da građani onda to plaćaju iz svog džepa. Pa gledajte, da je cijena koncesijska drugačija, onda bi litra tog benzina mogla u Hrvatskoj biti jeftinija i to bi građani osjetili na svom džepu. Ali to očito nije u interesu ove Vlade. Pa naravno da im nije u interesu jer onda uzima i PDV na tu naftu i na taj benzin pa to Šuker nudi proračunu. Najgore je što sada čitamo u novinama da će se i te INA-e dionice, se razmišlja o tome da se one daju MOLU, u zamjenu za neke MOL-ove dionice. Je, ali, mora, ako crpi naftu negdje drugdje još, to nije hrvatska nafta, to nije rudno bogatstvo Hrvatske. I kada se zamijene te dionice, neće građani Hrvatske od toga imati ništa. Ali ako im damo dionice INA-e, dati ćemo im i to koncesijsko pravo, da za 2,5 dolara po barelu vade našu naftu a onda da nam je prodaju po 145 dolara. I sada na sve to, ovo ja sve ne bih mogao govoriti kada bi ovaj vaš zakon vrijedio, jer bi sve to bila tajna. I pošto je koncesija i koliko se crpi nafte i pošto se ona prodaje. I sada ćemo sve to proglasiti tajnom i onda će netko 3,5 milijarde kuna godišnje zarađivati a da ne znamo temeljem čega i zašto. I nitko o tome neće smjeti reći ništa jer će sve to biti tajna. Prema tome, naš prvi posao je da ovo izbacimo, ovaj članak … [[Govornik se ne razumije.]] najprije da to ne bude tajna, a onda kada više ne bude tajna, kada se o tome bude moglo javno govoriti da onda postavimo i javno pitanje zašto se omogućuje INA-i i MOL-u 3,5 milijarde kuna ekstra profita na teret građana ove zemlje. Na ta pitanja moramo dobiti odgovore kao odgovorni parlamentarci. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, područje koje uređuje ovaj Zakon prilično je široko, u tehničkom smislu, radi se zapravo o koncesijama, ali kada se pogleda za što se sve donose, odnosno odobravaju koncesije onda je to vrlo široko područje, gospodarenja javnim dobrima, kulturnim dobrima, osobito prometnom infrastrukturom, zatim poslovima u izgradnji i što je osobito važno, raspolaganjem, odnosno gospodarenjem mineralnim sirovinama. Nažalost, to je područje do sada uglavnom područje u kojemu vlada kaos, usudio bih se reći i bezakonjen. Neki primjeri koje spominje kolega Stazić mogu dobiti ime i prezime bez ikakvih problema, ja ću ih i iznijeti kasnije iz kojih je vidljivo da onaj koji je zadužen, a to je već sada Ministarstvo financija ne radi svoj posao kako treba ili ga ne radi uopće u ovoj zoni nadgledanja kontrole i zaštite javnih interesa. Generalno uzevši, pozdravljam napore da se ovo područje uredi, da se u sustav dodjele koncesija uvedu jasne i razvidne procedure, da se uvedu evidencije, da se uvedu mehanizmi kontrole i nadzora jer je područje dodjele koncesija potencijalno područje velike korupcije. S druge strane to je područje i sukoba interesa. Dobro je što je u članku 10. definirano da članom nadležnoga povjerenstva ne može biti osoba koja ima bilo kakvu vrstu osobnih interesa i tako bi se trebala ponašati državna uprava i sva ministarstva i bez toga članka. A ne da nam se događa ovo što se dogodilo prije nekoliko dana kada smo dobili u javnosti podatke i potvrde da u povjerenstvu koje odlučuje o visinama odšteta koje se isplaćuju vlasnicima ribnjaka zbog djelovanja ptica sjedi čovjek koji je vlasnik jednog od najvećih ribogojilišta, odnosno tzv. zone crna mlaka. I da dakle sam sebi kolika će biti naknada za ono što mu ptice godišnje pojedu. Nadalje, ovaj zakon je potreban jer je postojeća praksa posve neprihvatljiva, osobito u zoni gospodarenja mineralnim sirovinama, dakle, šljunkom, glinom, pijeskom, kamenom. Brojni su slučajevi iz kojih je razvidno da se tu ljudi koji imaju dobru političku pozadinu i zaštitu igraju mačke i miša sa državom. Evo primjera, na prijavu gradskog poglavarstva grada Velike Gorice, jedna velika šljunčara ili eksploatacijsko polje na području moga grada policija je dva puta zatvarala i plombirala utvrdivši da nema potrebne dozvole i dokumenta. Oba puta je na intervenciju iz Vlade a po rješenju Ureda za gospodarstvo, Ureda državne uprave za gospodarstvo u Zagrebačkoj županiji eksploatacijsko polje otvarano, pogonu je dozvoljeno da nastavi svoj rad na temelju nekakve dozvole za rudarenje a to je vrlo širok pojam i zapravo se ne zna tko nadzire cijeli postupak. Da li se to može raditi samo i isključivo uz dozvolu za rudarenje ili je potrebno imati potpuno regulirani postupak dodjele koncesije i ispunjenje svih uvjeta. Šljunačara o kojemu je ovdje riječ, već dvije godine ima obvezu, dakle, istekao je rok kojega je utvrdila državna inspekcija u kojemu mora donijeti studiju o utjecajima na okoliš. On je naravno nema. Primjera ilegalnog šljunčarenja u Zagrebačkoj županiji, odnosno u čitavom zagrebačkom prstenu ima barem 30. Ja podsjećam, ilegalno šljunčarenje je rak rana za okoliš jer sami krater koji nastaje je kaverna u okolišu. Vjerovali ili ne, sanacija ilegalne šljunčare košta više nego šljunak koji je iz nje izvađen. Te šljunčare po nalogu određenih inspekcija pune se smećem, građevinskim otpadom i u slučaju pište, a budući da se radi o vodozaštitnom području, svi se ti otrovi rastapaju, ispiru u vodonosne slojeve. Nadalje, mi smo prijavili jednoga takvog šljunčara koji izlazi iz gabarita eksploatacijskog polja i ne samo da izlazi iz gabarita što se tiče, dakle gospodarskog profita kojega ostvaruje, nego izravno ugrožava gradski pročistač za otpadne vode. Nedavno je podignuta i kaznena prijava jer je državno odvjetništvo prihvatilo naš prijedlog. Ništa se ne događa, i dalje rade što god hoće. Poznato je da je eksploatacijsko polje omeđeno granicama i da je u odredbi, dakle u ugovoru ili kako se već zove dokument kojim je dozvoljena koncesija ili dozvola za rudarenje utvrđeno način na koji se mora sanirati prostor s kojega se vrši eksploatacija. Logika je stvari da u posljednjim godinama korištenja takvog roka morate početi vršiti sanaciju. To se ne radi niti ima takvog učinkovitog nadzora. Što se tiče članaka ovoga predloženog zakona o kojima je već bilo riječi i ja se pridružujem apelu da se članak 9. izbriše. On je naprosto prostor za jednu veliku zlouporabu. Ministar financija prečesto koristi pojedine zakonske odredbe o tajnosti podataka da uskrati javnosti informacije koje se traže. Sjetimo se kako je reagirao na informaciju o tome da se kaže koji su to nogometaši platili, a koji nisu platili poreza na transfere. Rečeno je, to su porezne tajne. Što god pitate, a ima veze s porezom zapravo se zapakira u poreznu tajnu. Danas, sutra kad javnost bude stvarno zainteresirana za to da zna tko su nositelji koncesija, odnosno korisnici, koliko uopće plaćaju za tu eksploataciju. Reći će se, žao nam je, po članku 9. Zakona o koncesijama ne možemo vam ništa o tome reći. To je prostor za zlouporabu. Izbrišite taj članak i biti ćemo puno mirniji. Što se tiče članka 23. u kojemu se utvrđuje principi, odnosno procedura utvrđivanja visina koncesijskih naknada, ja tu ukazujem na jednu zamku jer u tako formuliranom članku 23. između ostaloga piše da će se naknade za koncesiju, da su naknade za koncesiju prihod državnog i proračuna jedinica područne, regionalne i lokalne samouprave. To znači da su sve koncesije ujedno, dakle prihod i jednoga i drugoga i trećega proračuna. Tako to tu piše. E sad, kaže omjer raspodijele prihoda utvrditi će se posebnim propisima, a posebni propis ne možete donijeti ako vam nije Ministarstvo financija dalo suglasnost. Što to znači? Da u odredbi svog dokumenta kojega radite kao jedinica lokalne i regionalne samouprave ne možete odrediti omjer ako vam Ministarstvo financija nije dalo suglasnost. Pogodite koju će vrstu odnosa u raspodijeli zastupati Ministarstvo financija. Da li u korist lokalne i regionalne samouprave ili u korist države. Pa ovih dana smo svjedoci upravo u Hrvatskom saboru donosi se čitav set zakona kojima se zapravo uvodi centralizacija u mnoga područja. Pogledajmo što smo napravili izmjenama Zakona o porezu na dohodak. Pa mi smo u pola godine, poslovne godine počeli uvoditi elemente kojima ugrožavamo regionalne i lokalne proračune. Na ovaj način nastavljamo taj proces centralizacije tako da država sve više toga kontrolira, a sve manje prepušta lokalnoj samoupravi. Evo, zahvaljujem.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Čini se na prvi pogled da se prijedlogom ovoga zakona uvodi red u sferu dodjele koncesija. Međutim, kada se promotre ovako pomno kako su i kolege raspravljali danas, onda se vidi da postoje mnoge nedoumice u svezi ovoga prijedloga zakona koji bi uz Zakon o javnoj nabavi zapravo trebao predstavljati temelj antikorupcijskog djelovanja i svih antikorupcijskih zakona, zakon zakona u Republici Hrvatskoj. Građani opravdano od nas očekuju dobar zakon, dobar prijedlog zakona i raspravu Zakona o dodjeli koncesija, ali evo ja ću navesti i neke nedoumice, pa i neke primjere koji su se događali doduše u nedavnoj prošlosti. Naime, pod oznakom PV, dakle posebna vrijednost u Brodsko-posavskoj županiji postoji i polje tzv. kalcita, jedne mineralne rude koja je odlična svojom kvalitetom i sastavom za oplemenjivanje tla kalcijem, dakle za alkalizaciju tla, ali i za proizvodnju stočne hrane. Međutim, sa tog polja u općini Pocrkavlje, Brodsko-posavska županija, godinama je izvožen taj kamen i nasipane županijske ceste pa i autocesta Slavonski Brod-Županja, a da pri tome nitko nije platio nikakvu naknadu za koncesiju i država je oštećena za oko 500 milijuna kuna. Ujeo vuk magare. Nadamo se da će ovim novim prijedlogom zakona doći do nekakvog poboljšanja, uvođenja reda u dodjelu koncesija, da će doći do poboljšanja efikasnosti sustava dodjela koncesija, ali evo, ne lezi vraže, u točki broj 9., tajnost podataka. Tajnost podataka koja zapravo stavlja, baca sumnju na iskrene namjere predlagatelja ovoga zakona. Naime, već u članku koji govori, članak mislim da je 5., koji govori o tome, o pravnom lijeku nakon dodjele koncesije, govori se o Upravnom sudu Republike Hrvatske, ali da dakle moguće pokretanje upravnog spora ne odgađa izvršenje odluke o dodjeli koncesije. Spor koji nakon toga nastaje uključujući i naknadu štete, rješavaju sudovi opće nadležnosti općinski i županijski sud. Pitam se da li i tada će važiti odredba članka 9. tajnost podataka i šta kada sud skine tu oznaku ako je može skinuti i dođemo do činjenice da se pogriješilo u odabiru koncesionara, koja je to šteta i tko će nadoknaditi štetu onima koji su otpali u postupku dodjele koncesije. Jasno da se ovdje radi u prijedlogu zakona o koncesijama za javne radove, za javne usluge i za gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra, a kasnije u tekstu ovog prijedloga zakona vidimo da se radi i o poljoprivrednom zemljištu. I u obrazloženju u članku 1. kažu da se te koncesije mogu dodijeliti domaćim i stranim gospodarskim subjektima. Dakle, potpuna sloboda liberalizacija davanja koncesije i nad poljoprivrednim zemljištem. Šta će to značiti kod nas u Slavoniji, mogu samo pretpostaviti. U članku 37. također ono što sam govorio o nedoumicama, članku 37. točka 5.e govori se u slučaju godišnjeg odstupanja plana od iskazanog srednjoročnog trogodišnjeg plana dodjele koncesija, govori se o procjeni godišnje naknade za pojedinu koncesiju. Pitam se je li to u hodu promjena procjene godišnjeg plana ili je to nešto drugo. Dakle to je ono što je netko postavio pitanje, čini se gospođa uvažena zastupnica Antičević Marinvoić, da već godinama nema promjene visine koncesije od strane nadležnih tijela države Hrvatske. I ono što me još kažem stavlja u nedoumicu i nije mi jasno, dakle to je ovaj omjer između naknade, između proračuna državnoga i proračuna područne i lokalne samouprave. Ja neću namjerno govoriti regionalne, jer mi nemamo zapravo regija osim statističkim, prema tome ovo je smiješan naziv regionalne jel', taj članak 23. Malo je mutan rekao bih i članak 22. u kojemu, kojega nitko nije spomenuo ovdje, a kaže da davatelj koncesije za javne radove može u skladu sa odredbama propisa dodijeliti koncesionaru pravo obavljanja dodatnih poslova, radova koji nisu navedeni u ugovoru o koncesiji i to u visini od 50% vrijednosti iznosa koncesije. 50% vrijednosti koncesije. Dakle dodatnih radova se može ugovoriti sa koncesionarom. Nije li to prilično veliki iznos 50% i nije li to ponovo jedan temelj da se može razno-raznim načinima zaobići ono o čemu smo govorili, dakle da se ovaj zakon smatra temeljem jednog antikorupcijskog djelovanja, jednoga djelovanja u smislu suzbijanja sukoba interesa ako ovakav članak 22. i dalje stoji. Jasno da prijedlog zakona je poboljšanje u odnosu na ono što je prije bilo, jasno da je i to da se vrši centralizacija i uloge Ministarstva financija, a pogotovo u omjeru raspodjele između državnog proračuna i proračuna područnih i lokalnih samouprava, ali s obzirom da smatram da je to napredak u odnosu na ranije, mislim da je prihvatljivo uz određenu doradu prijedloga zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Zdravko Marić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Evo na kraju kao završnu riječ dozvolite mi da iskažem i svoje osobno i od mojih kolega zadovoljstvo današnjom raspravom. Posebno smo u izlaganjima klubova čuli neke vrlo konstruktivne i prijedloge, sugestije i komentare koje ćemo uzeti u obzir i vjerujem i ugraditi u prijedlog Zakona o koncesijama. Pa ja bih se samo osvrnuo kratko na neke od tih točaka. Krenuli smo sa turističkim zemljištem u svakom slučaju namjera nam ni u kojem slučaju nije bila namjerno izostavljanje turističkog zemljišta i možemo u svakom slučaju prihvatiti i taj komentar i sugestiju. Znamo i sami i mislim da smo svi toga svjesni da je Vlada Republike Hrvatske vrlo jasna u svojoj ekonomskoj politici određenju prema sektoru djelatnosti turizma kao jednoj od možemo reći strateških, ali općenito vrlo vrlo važnih gospodarskih djelatnosti. Što se tiče komentara da Ministarstvo financija ne samo da može nego da bi moralo imenovati svog predstavnika u povjerenstvo, taj komentar isto tako uvažavamo, u svakom slučaju namjera zašto smo to možda malo više relativizirali je čisto situacija administrativnih kapaciteta što u Ministarstvu financija imamo ljudi dovoljno ali opet nikada dovoljno za toliki broj koncesija. Ali kažem još jedanput, uzimamo i to u obzir. Što se tiče opaske kluba SDP-a o tome tko dodjeljuje koncesije da treba malo detaljnije definirati, također prihvaćamo i uzeti ćemo to u raspravu. Što se tiče opaske na zadnji članak prijedloga zakona o planu, zakona koji planiramo donijeti, propisa i aktivnosti, mogu reći da ćemo dostaviti hodogram koji je Ministarstvo financija već izradilo i iz koga će se točno i jasno vidjeti kakav nam je terminski plan do tog 1.4. stupanja na snagu ovog zakona. Također što se tiče lova i lovišta, da u svakom slučaju može i u županijskom vlasništvu. A što se tiče šuma, ovim stavkom u članku 4. kojim smo stavili zapravo to jedno izuzeće za šume, odnosno ne primjenu da se ne dodjeljuju koncesije za šume, u svakom slučaju treba razlikovati pojmove koncesija od samog služnosti na šumi. Tako da uzet ćemo i taj komentar u obzir, međutim mislim da nije toliko sporan. I ono što moram evo na kraju reći, meni je žao evo osobno što nisam možda i reagirao ranije, jer taj članak 9. je očito doveo dosta pomutnje i možda ipak na jedan način ja bih rekao ne u potpunosti shvaćanje onoga što smo mi htjeli. Dakle tajnost se ni u kojem slučaju kao taj članak 9. ne odnosi na bilo kakvo prikrivanje ikakvih podataka ili detalja o koncesijskim ugovorima. Ja tu moram reći da vi sami znate i spomenuli smo u raspravi nekoliko puta i Registar koncesija na kojima Ministarstvo financija intenzivno već, možemo reći dvije i više godine radi i taj Registar koncesija, vidjet ćete kada bude objavljen koliko će on zapravo novoga i dati i pokazati zapravo, dati zapravo jasan signal kako je to napravljeno na jedan transparentan i otvoren način. Tako da u svakom slučaju što se tiče opaske na klauzulu odnosno na članak 9. oko tajnosti, to je bilo dijelom usklađivanje odnosno zapravo je bilo usklađivanje sa direktivama Europske unije po pitanju baš onako kako i piše, dakle tajnosti podataka određenih nekim drugim propisima, dakle ono što smo rekli plural, nije samo Zakon o tajnosti podataka, to je Zakon o javnoj nabavi i neki drugi od zakonskih akata. Međutim, možemo prihvatiti da bi ga mogli razmotriti i možda detaljnije definirati. Ali ja bih se još jedanput osvrnuo upravo na tu tajnost i opasku uvaženog zastupnika koji je rekao da u tom sektoru odnosno u djelatnosti koncesija djeluje kaos i bezakonje. Mislim da tu ja čak zapravo i ne trebam replicirati, da je i uvažena zastupnica Antičević-Marinović i sama rekla i pohvalila ostvarenja upravo po pitanju prikupljanja prihoda od naknada od koncesija koje su protekle četiri godine stvarno zabilježile jedan značajan rast, a to je samo jedan od pokazatelja koji govori kako je ovaj sustav ipak dobrim dijelom pod kontrolom. A ovaj novi zakon ga stavlja u maksimalnu kontrolu upravo onako kako sam i u uvodnoj riječi rekao dakle prije svega stvaranje jednog transparentnog okvira i sustava koji će otvoriti prostor za druge i zakonske i podzakonske akte, ali sve u smjeru toga da se sustav koncesija maksimalno regulira, a s druge strane da poluči maksimalno pozitivne efekte kako na prihode proračuna o kojima smo govorili. Ali ipak ja bih se nadovezao i na uvodno, klub IDS-a je spominjao na gospodarski rast odnosno općenito utjecaj na gospodarstvo, stvaranje jednog transparentnog okvira i jednog sustava koji ima pozitivne učinke kako na državni proračun tako i na gospodarstvo. Mislim da ćemo svi u svakom slučaju podržati. I konačno, zadnji komentar uvaženog zastupnika Grubišića vezano za naknade. To je i nešto gospođa Antičević-Marinović spominjala. Dakle, ovim novim zakonom mi otvaramo isto mogućnost tzv. naknadnog i pregovaranja, odnosno ovaj članak koji ste spomenuli vezano za naknade da se dostavlja taj plan. Svaki plan će sadržavati prijedlog odnosno njihovu projekciju za tu dan godinu, međutim otvara se mogućnost ponovnih pregovora kako bi se ta cijena ponovo revidirala. Evo, ja vam se u svakom slučaju još jedanput zahvaljujem. Ponavljam još jedanput, oko tog članka 9., moram to još jedanput reći da naravno Vladi i Ministarstvu financija ni u kojem slučaju nije bila bilo kakva namjera propisivanja nekakve tajnosti, sve će biti naravno transparentno i dostupno kako vama saborskim zastupnicima, naravno tako i javnosti. Svi prihodi od koncesija se vrlo jasno vide kao stavka proračuna. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
12, Prijedlog zakona o koncesijama, prvo čitanje, P.Z. br. 129. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključke. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o koncesijama. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim, uključimo se. Glasujmo o prijedlogu zaključaka. Rezultat? Prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova sa 102 glasa za, 4 suzdržana i 1 protiv.
Idemo na sljedeću točku -Konačni prijedlog Zakona o proračunu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 115 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik Ministarstva financija Zdravko Marić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Dakle, pred vama je Konačni prijedlog Zakona o proračunu. Ja bih rekao evo nekoliko stvari vezano za taj zakon. Zakon o proračunu sam po sebi uređuju područje javnih financija i utvrđuje osnovne preduvjete potrebne prije svega za osiguranje fiskalne discipline, kvalitetno upravljanje javnim sredstvima koje polazi od strateškog planiranja i makroekonomsku stabilnost. Trenutno sada postojeći i važeći zakon iz 2003. godine mi možemo reći i dati mu svakako ne samo prolaznu nego vrlo zadovoljavajuću ocjenu, jer je on u danom trenutku polučio svoje rezultate i efekte tako da je služio kao jedan temeljni instrument postavljanja i fiskalne a i ine druge zapravo discipline. Međutim evo, u međuvremenu i zapravo i razvojem i našeg sustava javnih financija, ali općenito gospodarskog rasta i razvoja Hrvatske naravno da se ukazuje potreba za daljnjim nadopunama i daljnjom nadogradnjom tog postojećeg Zakona o proračunu. Ja bih tu također se nadovezao da promjene odnosno ovaj novi Zakon o proračunu je dio i Nacionalnog programa Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji čime je predviđena upravo i izmjena ovog Zakona o proračunu. A između ostalog se u tome i traži da se ugrade klauzule odnosno odredbe i članci višegodišnjeg planiranja, prenošenja neizvršenih obveza u sljedeću godinu, veća fleksibilnost u izvršavanju proračuna te također da se ograničenja za zaduživanje jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave ne odnose na projekte koji se sufinanciraju iz fondova Europske unije. Dozvolite mi dame i gospodo ukratko da vam predstavim koje su to novine što ovaj novi zakon odnosno prijedlog zakona donosi u odnosu na važeći. Pod 1. je to dakle uvođenje strateškog planiranja i izrada trogodišnje strategije vladinih programa kako bi strateški prioriteti i ciljevi vladine politike izravno utjecali na lokaciju sredstava unutar proračuna. Ja ovdje moram reći da je i u izvještaju Europske komisije o pristupanju odnosno napretku Republike Hrvatske 2007. godine istaknuto u dijelu ekonomskih kriterija kako na ovom području svakako postoji prostor za napredak odnosno da se ta veza između strateškog i proračunskog planiranja može i trebala bi ojačati. Također Hrvatski sabor odnosno predstavničko tijelo na lokalnoj razini donosi proračun za jednu proračunsku godinu, a projekcije za sljedeće dvije. Isto tako, Hrvatski sabor odnosno predstavničko tijelo na lokalnoj razini donosi proračun na višoj razini ekonomske klasifikacije odnosno razini tzv. podskupine ili 3. razini u odnosu na dosadašnju 4. razinu pododjeljka. Projekcije bi se usvajale na 2. razini ekonomske klasifikacije. Dozvolite mi ovdje da dam samo kratke dvije opaske. Dakle ovo usvajanje proračuna na tzv. višoj razini, na razini podskupine jedan je od ključnih mehanizama koje će ministarstvima i drugim državnim tijelima dati određenu fleksibilnost u izvršavanju proračuna, jer su upravo oni odgovorni za provođenje svojih programa, ali u skladu s usvojenim proračunom. Međutim, isto tako treba reći dakle zadržavat će se odnosno zadržava se postojeća razina izvještavanja u polugodišnjem i godišnjem izvještaju o izvršavanju proračuna kako prije svega vi Saborski zastupnici, a tako i hrvatska javnost ne bi bila uskraćena za bilo koje informacije. Ono što je bilo u tijeku rasprava na pojedinim odborima prije ove plenarne sjednice, mogu reći da je upravo bilo nekoliko pitanja vezano za ovu tzv. višu razinu. Ja tu moram reći da je to jedan vrlo tehnički pojam iz našeg računskog plana, dakle proračunska terminologija, dakle ta treća razina ili razina podskupine. Novina također, koja u ovom novom, odnosno Konačnom prijedlogu Zakona o proračunu, je uključivanje jamstava i suglasnosti oko jedinice lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave, da je u komunalnim društvima i drugim pravnim osobama u vlasništvu lokalnih jedinica u opseg mogućeg zaduživanja te jedinice lokalne, područne samouprave, a isto tako i ishođenje prethodne suglasnosti ministra financija za jedinice lokalne i područne samouprave koje žele dati jamstvo, odnosno suglasnost trgovačkim društvima u vlasništvu. Ovo je jedna od tema koju sam siguran da će i u današnjoj raspravi biti jedna od glavnih, tako da u svakom slučaju hoću reći da paralelno sa ovim trebamo obratiti pažnju na to dakle da smo u ovaj prijedlog zakona, Konačan prijedlog Zakona o proračunu, ugradili i odredbe o zaduživanju po pitanju modela javnog privatnog partnerstva. I konačno, dozvolite mi dame i gospodo da zaključim, odnosno da kažem da ovaj zakon, odnosno Konačni prijedlog Zakona o proračunu u potpunosti podržava dva osnovna pravila financijskog upravljanja tzv. zlatno pravilo koje kaže da se zaduživanje i da je zaduživanje dozvoljeno za financiranje investicija, a poslovanje se financira iz prihoda poslovanja. I drugo, to je pravilo održivog investiranja po kojem zaduživanje ne smije prelaziti granicu iznad koje servisiranje duga postaje otežano. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo i europske integracije, financije, državni proračun. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici, gospodo državni tajnici. Evo za nama je ovaj Zakon o koncesijama, malo prije smo čuli državnog tajnika sve će ugraditi, sve primjedbe zastupnika u taj novi zakon, ali ne i primjedbe glede turističkog zemljišta, znači zemljišta koje nije ušlo u temeljni kapital privatiziranih tvrtki temeljem onog članka 47. Znači i dalje će netko u ovoj zemlji loviti u mutnom, ali što će te. Istrijani bi rekli, da je svijet stvoren za furbe, znači lukave, ne za poštene i naivne. No, pustimo sada Zakon o koncesijama i da eto se osvrnem sa nekoliko riječi na ovaj Zakon o proračunu P.Z.E. br. 115. Ovaj zakon znači treba pratiti na dva načina. Prvi, kako ga promatra Vlada kada govori o kontroli zaduživanja lokalne samouprave, što slažem se u pravilu uvijek može završiti kroz poskupljenja usluga na leđima građana, ne znam kroz veće tarife za vodu, za komunalije, za odvoz smeća, za parkiranje itd., zatim ta mjera ima za cilj kontrolu inflatornih kretanja, ali drugo ako se zaustavi ova forma zaduživanja preko trgovačkih društava, a o tome ću kasnije govoriti, mi ćemo se ponovo vratiti na to da će država zaduživanje odobravati samo onim "podobnim lokalnim samouprava" i da će lokalna samouprava na taj način izgubiti dobar dio svoje autonomnosti. Lokalna samouprava danas raspolaže sa 16% fiskalnih kapaciteta, država sa onih preostalih 84%, ali tu ne ulaze jasno potencijali komunalnih poduzeća, bilo da je riječ o lokalnoj samoupravi, bilo države, kao što su npr. jedna INA, jedan HEP, jedan HT, jedna Croatia osiguranje, što ja znam Istarski vodovod iz Buzeta ili vodovod Pula, Velika Gorica itd. Ovaj zakon, možemo čak usudio bih se reći nazvati i Zakon o Gradu Zagrebu. Proračun Grada Zagreba je negdje oko 7 milijardi kuna. Danas su se lokalne samouprave mogle zaduživati do 20% tog svog fiskalnog kapaciteta i komunalna poduzeća u tome su bila izuzeta. No, zaobilaženje propisa kroz razne Holdinga sada imam dojam da će platiti sve jedinice lokalne samouprave i to sugurno nije dobro, to sigurno nije niti pošteno, a boga mi niti pravično. Npr. Zagrebački holding 2007. svoje dugoročne obveze povećao je za 130%. Jasno je da je to zaobilaženje zakona, ali zašto bi to trebali danas platiti svi, a ne samo oni koji se odaju jednom takvom postupanju. Holding je 2007. započeo sa milijardu 976 milijuna kuna dugoročnih obveza, pazite, a do kraja 2007. one su već narasle na 4 milijarde 547 milijuna kuna. U tome samo obveznice iznose 2,2 milijarde kuna. Treće, znači ovi modeli javnog privatnog partnertstva koji su sve učestaliji, ja bih se usudio reći da su sve samo ne čisti računi koliko god to netko ne želio naprosto čuti. Da ne kažem da se to sada pretvara u jedno subverzivno, gotovo bih se usudio reći ponašanja. Međutim, bit ovog zakona je u slijedećem. Ministar će imati takve diskrecijske ovlasti, da se s pravom treba zapitati, da li će naš ministar Šuker te ovlasti i zlorabiti. Da li će dopustiti zaduživanje samo lokalnoj samoupravi iz redova HDZ-a, znači njihovim gradovima, općinama, odnosno da li će dopustiti i još nekome poput tih jedinica, a nemojmo zaboraviti da ove godine ulazimo de facto u izbornu godinu kada je riječ o izborima na lokalnoj razini. Milim i to da do sada kada je riječ o zaduženju, takvu jednu mogućnost do sada nije iskoristio ili dobio niti jedan istarski grad. Znači da uzme jedan kredit. Usuđujem se znači reći, 560 imamo cca jedinica lokalne samouprave u Hrvatskoj i usuđujem se reći da ne bi smjele te jedince biti taoci, recimo ministarstva bilo financija, bilo Grada Zagreba. Da je npr. ovaj zakon na snazi, 560 jedinica lokalne samouprave mogle bi se i to zajedno zadužiti za 498 milijuna kuna. Formiranjem, recimo Holdinga, Zagreb se preko te tvrtke zadužio za 3,6 milijardi kuna. To je znači 7 puta više od onoga za što će se moći zadužiti 560 jedinica lokalne samouprave u idućoj 2009. godini. Zašto? Pa zato jer ovaj zakon treba pratiti paralelno sa Zakonom o izvršenju proračuna. Tim zakonom 560 jedinica lokalnih samouprava mogu se zadužiti ne do 20% kako govori ovaj Zakon o proračunu već svega 2,3% znači tog bruto društvenog proizvoda kako govori Zakon o izvršenju ovog proračuna. Tih 2,3% za 2008. to je 498 milijuna, od proračuna a ne od bruto društvenog proizvoda, to je 498 milijuna kuna a za 2009. to će biti 570 milijuna kuna. Ono što je bit, ovaj limit od 2,3% treba se hitno mijenjati i mora iznositi znatno više. Postavljam si jednom riječju pitanje što znači u ovome zakonskom prijedlogu i ovaj famozni članak 89. koji govori o javno privatnom partnerstvu s time ako su gradovi, županije ne znam Varaždinske kako netko kaže bankrotirali valjda zbog toga ne bi trebalo kažnjavati cijelu Republiku Hrvatsku a pogotovo šta znači ovaj famozni članak 90. na strani 36. Ovdje se doslovce kaže da pravna osoba u većinskom izravnom ili neizravnom vlasništvu jedinica lokalne i područne regionalne samouprave, to su županije i ustanova čiji je osnivač jedinica lokalne i područne regionalne samouprave može se zaduživati samo za investiciju uz suglasnost većinskog vlasnika odnosno osnivača, znači grada, općine ili županije. Zaduživanje uz danu suglasnost uključuje se u opseg mogućeg zaduživanja jedinica lokalne i područne regionalne samouprave iz članka 88. ovog zakona većinski vlasnik u stavku 2. odnosno osnivač obvezan je prije davanja suglasnosti iz stavka 1. ovog članka ishoditi suglasnost ministra financija. E sada si ja postavljam pitanje da li na primjer jedan istarski vodovod iz Buzeta, nije bitno ili jedan takav vodovod iz Rijeke ili Zagreba ili nekog drugog grada. Znači, vlasnici tih vodovoda su gradovi i općine. Da li oni mogu slobodno se zaduživati pri poslovnim bankama kao što je to bio slučaj uvijek sve do ove godine ili do stupanja na snagu ovog zakona. Izgleda da će trebati tražiti ako doslovce primijeni se ovaj članak 90. stavak 2. suglasnost ministra. Ponavljam, većinski vlasnik odnosno osnivač obvezan je prije davanja suglasnosti iz stavka 1. ovog članka ishoditi suglasnost ministra financija. Ako je tome tako onda smo svi u lokalnoj samoupravi u jednoj velikoj gabuli. Ako je tome tako problemi Hrvatske ja bih rekao su onda daleko dublji od ne znam zašto nam bruto društveni proizvod ne raste po stopi od 5,5% koliko je bilo lani nego po 4 ili 4,5%. Daleko je to ozbiljniji problem od toga da li će biti inflacija 6 ili 7%. Izgleda da ako je to doslovce moguće na taj način tumačiti da nam dogorijeva do noktiju i da Hrvatska možda po prvi puta i to ovim zakonom poručuje u ogromnim smo problemima kada je riječ o izvršavanju svojih kreditnih obveza. Ja bih volio da se varam ali bojim se da nisam daleko od istine. S druge strane, nikada nije bilo ni za vrijeme stare Austrije ni za vrijeme Kraljevine Jugoslavije ni SFRJ pa ni za nijednog ministra do ministra gospodina Šukera da je na primjer jedan istarski, riječki, pulski, osječki vodovod morao tražiti suglasnost ministra da bi se mogao zadužiti i da bi recimo mogao krenuti u takvu neku investiciju. Toga nikada nije bilo a sada izgleda da nam se upravo to o čemu pričam sprema. I zato mislim da će i drugi ne samo IDS početi govoriti o autonomnosti. Jasno, nije to nikakav separatizam već da svatko na svome upravlja po svome. Što je poanta ovog zakona? Hrvatska je zadužena zemlja, mi na današnji dan imamo blizu 35 milijardi eura vanjskog duga, to je preko 50 milijardi dolara. Do kraja mandata ove Vlade vanjski dug će sigurno narasti na blizu 50 milijardi eura ili 75 milijardi dolara. Postavlja se pitanje tko će to vraćati, jasno dobro znamo tko će to vraćati. Narod će sve to vratiti ali da li će to narod moći. Što se tiče isto tako s druge strane ovog zakona opet se želim referirati na ove kazne. One su drakonske ali u Hrvatskoj naprosto izgleda da to postaje normalno i konačno u ovakvim zakonima ja vidim i ono što recimo gospodin kardinal Bozanić naziva jednim podaničkim mentalitetom. Ne znam, Europska unija traži da deficit Hrvatska smanji na 3%. Mi kažemo da ćemo biti daleko bolji, znači mi ćemo ga smanjiti ispod onoga što u ovom trenutku ima jedna Italija, Francuska itd., zaduženje opće države je ne znam toliko i toliko ali mi ćemo to jasno smanjiti itd. Za kraj, po mom sudu ovaj zakon je opasan, on je štetan, on je možda i nepotreban iako bi možda promijenio sud ako bi mi netko iz nadležnog ministarstva objasnio što to znači ili što , o čemu točno govori ovaj članak 90. da li će jedan vodovod iz Buzeta, Rijeke, Osijeka itd. moći bez suglasnosti ministra financija uzimati zajmove i na taj način kretati u neke investicije. Ako to nije moguće onda a priori treba biti protiv ovog zakona i ovaj zakon treba odbaciti.
Hvala. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega valjda ne razumijevajući o čemu se radi rekao je da Europska unija traži od nas da državni deficit bude 3%. Ne traži to Europska unija, to je jedan od preduvjeta za ulazak u euro zonu, ali druga je stvar što mi doista želimo smanjiti deficit jer u trenutku kad je deficit bio šest i nekoliko posto čemu smo svjedočili u preuzimanju vlasti 2003. godine krajem preuzimanja vlasti znali smo da su ti dugovi zapravo opteretili i hrvatsko gospodarstvo i lokalnu samoupravu, i jednostavno nije bilo dobro za budućnost. A što se tiče zaduženja država svoj udio u dugu smanjuje. Oni koji ga povećavaju to su i građani, banke i firme koje se zadužuju da bi mogli gospodarski djelovati. Dakle, država svoj udio čak i smanjuje. Prema tome netočno govorite. Trebate razlikovati strukturu duga.
Drugi ispravak gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Kajin. Pa želim samo ispraviti ovo da ovim zakonom nećemo biti u velikoj gabuli nego ćemo biti u velikim i dubokim problemima [[Upadica: Ja sam rekao da to znači da ćemo biti u velikoj gabuli.]] Ali gabula je mala, manja, manja ovako stvar od ovih velikih i dubokih problema. Naime ovdje se radi isključivo o daljnjoj centralizaciji Hrvatske gdje jednostavno i premijer i ministar financija će biti ti koji će određivati tko se može i kako se može zadužiti. Samo je pitanje tko njima odobrava zaduženje s obzirom da ne vjerujem da se vanjski dug države u užem smislu smanjio nego se naprotiv povećao.
Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Željko Turk. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolege državni tajnici, uvažene saborske zastupnice i zastupnici, dame i gospodo. Evo pred nama je Prijedlog zakona o proračunu i kao što je u uvodu već rečeno taj Zakon o proračunu stupio je na snagu 2003. godine. Svakako protekom vremena daljnjeg razvoja društva razvoj tako učinkovito kako i održivog sustava upravljanja sa ovim javnim financijama zahtijeva i institucionalni okvir koji će uz osiguranje same fiskalne discipline biti usmjeren i na osiguravanje strateške alokacije sredstava te efikasnije pružanje javnih usluga. Ovdje odmah možemo konstatirati da razvoj srednjoročnog odnosno višegodišnjeg proračunskog okvira i pristupa od, rečeno od vrha prema dnu kod tog proračunskog planiranja su osnovna institucionalna rješenja i alati za jačanje strateške alokacije, resursa s jedne strane. A sadašnji važeći zakon odredbama koje propisuje donošenja tog proračuna za jednu proračunsku godinu to onemogućava. Znamo da se državni proračun priprema za jednu plus još dvije godine ali on se donosi samo za jednu proračunsku godinu što utječe svakako na situaciju kada se višegodišnje procjene pripremljene prethodne godine u pravilu ne predstavljaju kao polazna točka procesa pripreme proračuna. Kod pripreme proračuna u najvećoj mjeri ne uzimaju se obzir projekcije prihoda i primitaka, rashoda i izdataka, raspoređenih u programe iz višegodišnjeg okvira usvojenog prethodne godine. Također konstatirano je već da postoji nedostatak fleksibilnosti u upravljanju proračunima nadležnih ministarstava i drugih tijela državne uprave kako u dijelu planiranja tako i izvršavanja proračuna. Ako se sjetimo vremena kada smo bili suočeni sa velikim nepodmirenim obvezama proračunskih korisnika tada je takav i razvidno je da je takav sustav mogao funkcionirati ali današnje zadržavanje takvoga sustava uz istodobnu tendenciju da se razvije planiranje proračuna po programima dovelo je i do neefikasnosti samoga čitavoga sustava. Svakako da stjecanjem statusa zemlje kandidata za članstvo u EU nastavljene su zasebne pripreme za samo članstvo te je nacionalnim programom Republika Hrvatska 2007. godine predvidjela i zamjenu odnosno Izmjenu i dopunu Zakona o proračunu, a radi efikasnije implementacije pravne stečevine Europske unije u nacionalnom zakonodavstvu. Također da je potreba ovog donošenja vezana i uz pregovore sa Europskom unijom točno, točnije poglavlje 22. regionalna politika gdje se izrijekom traži mogućnost višegodišnjeg planiranja, prenošenja sredstava za kapitalne projekte iz jedne proračunske godine u drugu te veća fleksibilnost u izvršavanju samoga proračuna. Vlada je donijela i strategiju unapređenja i modernizacija procesa u sustavu državne riznice za period 2007. do 2011. koja predviđa mjere modernizacije proračunskih procesa uključujući i višegodišnji proračunski okvir te uvođenje veće fleksibilnosti u pripremu i izvršavanje državnoga proračuna. Također 2008. država je usvojila i strategiju reforme državne uprave za razdoblje od 2008. do 2011. kojim se predviđa uvođenje metode strateškog planiranja te definiranje strateških prioriteta Vlade. Svakako da je važećim zakonom utvrđena i donošenje, obveza donošenja velikog broja provedbenih propisa. A donošenje tih dijela propisa nije bilo moguće zbog nejasnih i međusobno neusklađenih odredbi u samome zakonu. Važećim zakonom određena je definicija unutarnje revizije u kojoj je propisano da su proračunski korisnici kako na državnoj i lokalnim sredinama obvezni ustrojiti unutarnju reviziju te da je to obveza čelnika proračunskog korisnika i u velikom dijelu kako državnih tako i lokalnih organa vlasti to je i učinjeno. Međutim ta unutrašnja revizija dio je sustava, unutrašnje financijske kontrole koja je regulirana kroz Zakon o sustavu unutrašnjih financijskih kontrola i taj zakon na jedan drugačiji način pristupa ulozi i svrsi unutrašnje revizije. Tri se pitanja koja se trebaju urediti predloženim zakonom. To je područje planirane izrade i donošenja proračuna za jednu godinu i projekcije za sljedeće dvije te izvršavanje proračuna na razini države i jedinica lokalnih, lokalne samouprave i područne. Dva, područje upravljanja proračunskim sredstvima, imovinom države i jedinica lokalne samouprave te zaduživanje i davanje jamstva o čemu je već i malo prije bilo riječi te o području samih proračunskih odnosa u samom sektoru. Evo, ovdje je već i spomenuto posebno tema je pozicije srednjoročnog proračunskog okvira koji zapravo povezuje prioritete Vlade i proračuna u okviru od državne razine kako potrošnje, te naglašava određene ustupke između međusobno konkurentnih ciljeva. Srednjoročni proračunski okvir sastoji se od makroekonomskih projekcija prihoda i rashoda deficita i duga za srednjoročno razdoblje, strateških planova koji postavljaju vladine politike, pristupa od vrha prema dnu, sustava mjerenja učinaka koji utvrđuju ciljeve, te proračun koji daje pregled vladinih planova potrošnje za slijedeću godinu i predstavlja prvu godinu srednjoročnog okvira. Ovdje bih posebno želio istaknuti da proračunski dokumenti pažljivo objašnjavaju procjene proračunskih stavki i višegodišnje procjene povezane sa višegodišnjim procjenama iz prethodne godine. Uočljivo je da se broj kapitalnih projekata iz godine u godinu povećava. Ovakav višegodišnji okvir omogućit će praćenje projekata kroz duže vremensko razdoblje, a sa druge strane dati jednu dozu transparentnosti, jer na neki način osvjetljava i ulaze političkih odluka na proračune. Svakako da je potreba pozicioniranja stranačkog planiranja u srednjoročni proračunski okvir vrlo izražena tematika, a upravo zbog toga da bi se na neki način osigurala održivost proračunskih politika i planirane njihove promjene. To je proces koji se godišnje ponavlja i koji je usmjeren na smanjivanje nejednakosti između onog što je dostupno i onog što korisnici samoga proračuna traže. Jasno je da se uloga Ministarstva financija protokom ove godine mijenja u odnosu na onu koja je bila devedesetih godina i sigurna da će se ona nastaviti i dalje od njezine vodeće uloge pri elokaciji, preraspodjeli proračuna do poticaja ministarstva i raznih drugih tijela državne uprave da odluče o toj raspodjeli dodijeljenih sredstava. Spomenuto je već ovdje određena fleksibilnost ministarstva koja je temeljem prijedloga ovog zakona takova da se donošenje projekcija usvajaju na drugoj razini, a proračuna na trećoj. Ali ostaje obaveza nadležnih tijela da podnošenje polugodišnjih i godišnjih izvještaja ostaje o izvršenju proračuna ostaje na postojećoj četvrtoj razini organizacije i klasifikacije. Svakako da posljedice koje će se donošenjem ovog zakona dogoditi ili proistječi prije svega se odnosi na dosljedno primjenjivanje proračunskih načela pravnih normi i postupaka za kako izradu donošenja i izvršavanja samih financijskih planova, a svakako uz izvještavanje podlijeganje proračunskom nadzoru uz mjere odgovornosti kako čelnika tako i drugih odgovornih osoba, a sam obuhvat subjekata u prijedlogu ovoga novoga zakona nije promijenjen. On se određuje u svojim dijelovima odnosi i na druge pravne osobe izvan proračunske korisnike i to kako na izradu financijskih planova, upravljanja samim novčanim sredstvima, zaduživanjem davanjem jamstava, izradom i podnošenjem izvještaja i provedbom proračunskim nadzorom, a koji se s obzirom na izvore financiranja i uključuje u opći proračun. Svakako, ovaj novi zakon usmjeren je i na povećavanje učinkovitosti i transparentnosti proračuna sukladno smjernicama Europske unije i sublimirajući ovo naprijed rečeno činjenica je da kroz ovaj novi prijedlog zakona uvodi se obveza praćenja prihoda i primitaka, te rashoda izdataka po izvoru financiranja, izrada strateških planova za nadležna ministarstva na razini razdjela organizacijske klasifikacije. Ono što osobno smatram vrlo bitno i izradbom strategije vladinih programa za trogodišnje razdoblje i njezino donošenje od strane Vlada. Donošenje proračuna za jednu proračunsku godinu i projekciju za slijedeće dvije od strane Hrvatskog sabora ili strane predstavničkoga tijela. Ono što je novo također, usvajanje polugodišnjeg izvještaja o izvršenju proračuna od strane Hrvatskog sabora najkasnije do 30. listopada tekuće godine, usvajanja godišnjeg izvještaja najkasnije do tekućeg, do 15. srpnja tekuće godine. To je ono što svakako pobuđuje i vjerujem ovdje danas najveću pozornost, a to je uključivanje jamstva i suglasnosti koje jedinice lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave daju pravnoj osobi u većinskom izravnom ili neizravnom vlasništvu kao opseg mogućeg vlastitoga zaduživanja, te ishođenje prethodne suglasnosti ministarstva, odnosno ministra financija za jedinice lokalne i područne samouprave kojim se želi dati jamstvo, odnosno suglasnost pravnoj osobi koja je u svom većinskom izravnom ili neizravnom vlasništvu … [[Govornik se ne razumije.]] objave usvojenog polugodišnjeg izvještaja o izvršenju proračuna u “Narodnim novinama“ itd. Svakako, prijedlogom ovog zakona dana je mogućnost prenošenja namjenskih prihoda iz jedne u drugu fiskalnu godinu i taj dio prijedloga zakona smatram također bitno je veliki dio kapitalnih investicija je vezan za period više ili dulje od jedne godine. Usuđujem se reći čak i više od jednog četverogodišnjeg mandata, te svakako na ovaj način se to kvalitetnije uređuje, te svakako na kraju mogu reći da klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati donošenja ovog zakona po hitnom postupku. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Vlade. Pred nama je prijedlog zakona kojega kolega Kajin nazvao u jednom trenutku Zakona o Gradu Zagrebu. Ja bih otišao korak dalje to je prijedlog zakona o sprječavanju funkcioniranja lokalne samouprave i regionalnog i lokalnog razvoja zbog prilika u Gradu Zagrebu i Zagrebačkom holdingu. Tako bi se to moglo zvati. Čini se naprosto da se on i donosi, odnosno predlaže samo kako bi se stalo na kraj zaduživanju Zagrebačkog holdinga. I ne samo to. Ovdje je jedna skrivena namjera na koju ja izravno upozoravam. Ovim Zakonom se uništava institut catch pullinga u Hrvatskoj kao regularne zakonom utemeljene bankarske usluge. O tome nešto kasnije. Posve je jasno da država mora regulirati i uspostaviti sustav koji će spriječiti pretjerano zaduživanje i jedinica lokalne i regionalne samouprave. Tu neki, neka pravila igre moraju postojati i Zakon o proračunu je doista pravo mjesto da se ta pravila igre i utvrde. Sada je pitanje kako. To je prije svega političko pitanje da se razumijemo. Pitanje postavljanja limita procjene mogućnosti ukupnoga gospodarskog stanja u zemlji. Međutim, ovo je neustavan zakon i njega ću vjerojatno ustavnom tužbom vrlo lako srušiti tko god hoće u ovome dijelu koje se tiče zaduživanja tvrtki u dominantnom vlasništvu jedinica lokalne regionalne samouprave. Zašto? Pa podsjetiti ću vas. Ustav Republike Hrvatske člankom 3. utvrđuje nepovredivost vlasništva jer je ona ustanovljena kao jedna od najviših vrednota ustavnog poretka i temelj za tumačenje Ustava. Nadalje, člankom 49. Ustava Republike Hrvatske kaže se poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike Hrvatske, država osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu. Država potiče gospodarski napredak i socijalno blagostanje građana i brine se za gospodarski razvitak svih svojih krajeva, prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom ili drugim pravnim aktom. Postoji Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja, u njemu se u članku 4. u stavku 1. explicite kaže: "Ovaj se Zakon primjenjuje na pravne osobe čiji su osnivači imatelji udjela ili dionica država, odnosno jedinice lokalne ili jedinice područne (regionalne) samouprave.". Trgovačka društva u Republici Hrvatskoj neovisno o tome tko im je vlasnik u kojemu omjeru i koje su vrste ne funkcioniraju ama baš u ničemu prema Zakonu o proračunu nego prema Zakonu o trgovačkim društvima i prema čitavom nizu zakona kojima se utvrđuje financijsko poslovanje trgovačkih društava i porezne obveze. Ovim se prijedlogom izravno ugrožava poduzetnička sloboda, izravno se ugrožava mogućnost opstanka čitavog niza pravnih osoba, odnosno trgovačkih društava u vlasništvu lokalne i regionalne samouprave a objasniti ću i kako. Prije svega, pokušava se zapravo vlasničkom vezom između jedinica lokalne i regionalne samouprave i trgovačkog društva uspostaviti protektorat, odnosno izravna kontrola nad onim što nisu proračunska sredstva. Točno je, dio trgovačkih društava u vlasništvu jedinica lokalne, regionalne samouprave, dakle, komunalna poduzeća, da govorimo hrvatskim jezikom, dio svojih prihoda ostvaruju kapitalnim transferima iz gradskih i lokalnih, općinskih i regionalnih proračuna. To je točno jer obavljaju određene javne funkcije kao što su održavanje javnih zelenih površina, održavanje lokalnih prometnica, održavanje grobalja itd. Ali ta trgovačka društva su na tržištu jedinice lokalne samouprave, regionalne samouprave su prisiljene bile dati ta trgovačka društva na tržište u svim onim poslovima koji su nekada bili komunalna djelatnost i mogli su se izravno ugovarati a sada više to nije tako i moraju ići na natječaj. A tko gradi ceste, tko gradi vodovode, tko gradi plinovode, zašto se pravimo ludi? Ovaj zakon je mogao napisati samo netko tko nema niti dana radnog staža u trgovačkom društvu. Nadalje, što su izvorni prihodi komunalnih poduzeća? Pa valja pružanje usluga građanima? Jel se voda daje besplatno? Odvodnja se vrši besplatno? Plin se distribuira besplatno? O čemu mi pričamo? Smeće se kupi besplatno? To su izvorni prihodi. Gdje su oni u ovome kontekstu, zašto oni nisu obuhvaćeni ukupnim buđetom, odnosno ukupnom masom na kojoj će se izračunavati postotak za zaduženje? Pravimo se ludi. Što je sa trgovačkim društvima koje ne obavljaju komunalne djelatnosti nego su izravno na tržištu. Hoću li vas podsjetiti distribucija plinom više nije komunalna djelatnost već odavno. Pa mi imamo tvrtke koje su 49% vlasništva privatnih osoba, a 51% regionalne ili lokalne samouprave. Ne samo da više nemaju nikakvo ekskluzivno pravo nego moraju ići za natječaj za koncesije. Pa evo malo prije smo govorili o Zakonu o koncesijama. I kada im se koncesija dodijeli što ćemo onda? Kazniti ih time da ne mogu uzeti niti prekonoćno zaduženje. Pa znadete li vi u Ministarstvu financija kako funkcionira komunalno trgovačko društvo i što je to konjunktura u komunalnim djelatnostima. Pa je li znate što se događa u siječnju, veljači i ožujku svake godine? Pa to je vrijeme kada se provodi sustav javne nabave kada nema velikih radova. Što zbog vremenskih prilika ili ne prilika, što zbog ostalih tehničkih i proceduralnih razvoja. Pa vi ste ovim zakonom onemogućili najnormalnije prekonoćno ili tjedno zaduženje za pokriće likvidnosti za isplatu plaća ljudima u komunalnim društvima. Pa otkuda vam pravo ta trgovačka društva staviti tako u nepovoljni položaj na tržištu? Što se tiče cash pullinga fantastičan sustav u kojemu mogu sudjelovati različiti akteri. Gdje se upravo dnevna nelikvidnost iz ovih ili onih tržišnih razloga premoštava zapravo unutar grupacije koja se između sebe dogovorila o tzv. prekonoćnim ili kratkoročnim pozajmicama a sve unutar ukupnoga budžeta kojega imaju. Ovim se to ukida. Vi praktički niti lipe ne možete uzeti od poslovne banke u trenutku kada vam taj novac treba samo zato što znadete da vam na naplatu dolazi posao kojega ste izvršili za pet ili 10 dana. I s jedne strane dakle, mi smo zakonom obvezali sva trgovačka društva da onoga časa kada ispostave fakturu za izvršeni posao, kada istekne rok za plaćanje, sve to knjiže u svoj rashod, a onda im kažete ne možete posuditi niti pet lipa da biste premostili do trenutka kada će naplatiti svoje usluge. U tom smislu, ovo je vrlo opasan zakon, ovo je zakon koji je nepravedan, to je zakon kojim se zbog jednog buta, reći ću, ne šnicle jer grad Zagreb je malo više od šnicle, pokušava ubiti čitava krava i zapravo se onemogućava lokalni i regionalni razvitak. Ta diskrepanca između ovih 20% po ovome zakonu i 2,3% po Zakonu o izvršenju proračuna vrhunsko je licemjerje. Ovoga časa limite od 2,3% već su probili svi oni koji su se do sad zadužili. Izračunajte kolika su dugovanja Požeško-slavonske županije i grada Zagreba. Tog časa ključ u bravu neće Ministarstvo financija moći dati nikome nikakvu suglasnost niti za jamstvo niti za zaduženje jedne jedine lipe. Zašto to radimo? Pa ako je 128 jedinica lokalne i regionalne samouprave ovog časa prezaduženo prema nekim kriterijima Ministarstva financija, odnosno zakonom utvrđenih limita, zašto kažnjavamo ovih 450? Iz čega ćemo financirati lokalni razvoj, gradnju vodovoda, gradnju plinovoda? Pa mi ovog časa, ako je već tvrtka u mješovitom vlasništvu, distributer plina, pa mi joj ovog časa ne omogućavamo niti da od banke uzme kredit za financiranje daljnjih priključaka i plinovodne magistralne mreže. A rekli smo da to više nije komunalna djelatnost, da to više ne smije financirati jedinica lokalne i regionalne samouprave. Pa dajemo se dogovorimo. Ovo je još jedan u nizu prijedloga kojim se ide na usiljenu centralizaciju Hrvatske. Ponoviti ću, neka se sto puta čuje ako treba. Skandalozno je u ovome Saboru donositi zakone koji stupaju na snagu 1.7. imaju izravan efekt na proračune lokalne i regionalne samouprave kao što se dogodilo sa izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak. To se nigdje ne radi tako. 1.1. je međna točka za takve stvari. Vi usred poslovne godine gradovima i općinama mijenjate proračun. To je nezakonito. To se ne smije raditi. Kad su doneseni svi razvojni programi, svi programi ulaganja, pa što to ljudi radimo? Kako se igramo sa sudbinom Hrvatske? To nije niti narodnosno ponašanje, a niti odgovorno. HNS neće podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Bez lupanja ovdje, to bih molio. U ime predlagača, uvaženi Zdravko Marić, državni tajnik u Ministarstvu financija. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Evo, ja bih volio, odnosno samo kratko reagirao na početak rasprave, uvaženi zastupnik u ime kluba HNS-a se dotaknuo između ostalog i pojma "cash pulling-a" u Prijedlogu zakona o proračunu, članak 62., upravljanje novčanim sredstvima. Točno stoji i piše na koji način i kako se upravlja raspoloživim novčanim sredstvima, dakle viškom sredstava na računima. Mislim da iz tog članka je vrlo jasno i evidentno da nema nikakvih ograničenja, bilo za predsjednika poglavarstva, bilo za ministra, naravno na razini države. Ovo sve ostalo što govorimo i pričamo, dakle o jamstvima, o davanju suglasnosti i uključivanju njihovom u ukupni limit od 20%, ja bih rekao da je to ipak, i tu bih naglasio u svakom slučaju da se tu radi o dugoročnim obvezama, dakle za zaduživanje za dugi rok i dugoročno preuzimanje obveza i moram tu odmah reagirati. Dakle, i Ministarstvo financija i Vlada Republike Hrvatske je svakako upoznata sa Zakonom o trgovačkim društvima i mi smo upoznati s poslovanjem poduzeća, ali ja moram isto tako reći jednu stvar. Dakle, ako poduzeće u većinskom vlasništvu jedinice lokalne i područne samouprave ne može snositi svoje obveze i to postane teret jedinica lokalne i područne samouprave, to postaje stvar proračuna, Zakona o proračunu, Zakona o izvršavanju proračuna. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu obavijest. 12. sjednica Odbora za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu Hrvatskog sabora održati će se danas, u utorak 8. srpnja 2008. godine u 15 sati u dvorani Janka Draškovića 202, 2. kat. Predsjednik, uvaženi Zvonimir Mršić. Pa vele da ima još jedna, a onda je još jedna. Nastavak 12. sjednice Odbora za gospodarstvo održati će se danas, utorak 8. srpnja u 14 sati u dvorani Eugena Kvaternika 233 i to predsjednik profesor doktor Dragan Kovačević. Hvala lijepa, primili ste te obavijesti. Idemo dalje s raspravom po klubovima. U ime kluba HSS-a, uvaženi Josip Friščić, potpredsjednik Doma. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici u Hrvatskom saboru. Zasigurno ovo je jedan od zakona, a i ova rasprava će nam svima poslužiti da s jedne strane napravimo osvrt, ja bih rekao, a inventuru toga što se događa u procesu i domeni raspolaganja sredstvima građana jer mi stalno govorimo proračun, proračun, proračun. To su novci građana i mi preko proračuna upravljamo novcima građana, na koji način se prema tome odnosimo i kada završe određeni procesi, pojedina razdoblja ili mandati, što se onda postavlja jedni drugima i kako se to pravda, što dokumentima, što financijski, a što politički. I sada kada govorimo o proračunu, onda zasigurno prije svega moramo napraviti i želim napraviti osvrt gdje smo mi to danas. Mi koji smo se bavili, bavimo se donošenjem proračuna, onda znamo da je temeljno bilo tekući za tu godinu. Ona projekcija za iduće dvije, to je u pravilu bilo ispunjenje forme jer niti se to posebno pratilo, niti se to posebno kontroliralo, niti je to bila bilo kakva obveza za planiranje iduće godine da se toga treba držati. Drugo što je zasigurno važno i značajno, to je bilo pitanje zaduživanja jer onog trenutka kada su iscrpljene mogućnosti u okviru proračuna vezano uz postotke i dobivanja suglasnosti, onda se to prebacivalo na način da se osnivaju tvrtke i onda opet to sve kretalo otpočetka. Treće što je također značajno i važno o čemu treba govoriti, djelomično je već danas ovdje govoreno, a vjerujem da će biti puno rasprave, to je pitanje dobivanja jamstava. Jer kao što nam se kao građanima događalo da u jednom periodu kroz nekoliko godina financijske institucije ili bankari olako su odobravali kredite, bilo je bitno da su jamci, da rade u državnim firmama. Jednako tako ostvarivanje kreditnih sredstava u trgovačkim društvima je jedan složeni proces, osim ako iza toga ne stoji generalno ili državno jamstvo ili jamstvo regionalne ili lokalne samouprave tada to ide mnogo brže jer se zna da iza toga stoje građani, da nitko neće u stečaj gurnuti općinu, grad ili županiju da treba vode, plina ili ceste, škole ili vrtića i da će već netko naći rješenja da se dugovi namire. U okviru tih jamstava sigurno da je značajno i važno i zato smo se, ja sam bio sedam godina župan, ovdje sjede gradonačelnici, načelnici, tukli što je moguće prije i što kvalitetnije jamstvo dobiti, državno je bilo najbolje. Pa bi bilo dobro i zgodno vidjeti i učešće države u otplati tako preuzetih obveza, jer mnogi onog trenutka kada su donijeli jamstvo iz Ministarstva financija su zapravo zaboravili na obveze, već će to netko platiti, mi gradimo školu, vrtiće ili nešto drugo, a netko bude to već platil' jer sigurno da onaj tko je gradio se iz toga naplatiti neće. To su po meni konstatacije. To su moja viđenja gdje smo mi danas. I sada što ovaj zakon i u kom pravcu on postavlja odnose? Prije svega mislim da je nužno i potrebno da proračunsko planiranje uskladimo sa svojim programima i akcionim planovima na pojedinom prostoru i području, jer nemoguće je kroz jednu godinu graditi školu, vrtiće, cestu, sve ono, plinovoda, vodovoda što mi planiramo i tu treba to uskladiti, ali svesti u realnosti i vraćam se na ono što sam na početku rekao, u odgovornost u odnosu na višegodišnje planiranje, mislim da je to dobro. Mislim da je dobro da ovaj nivo ili razina planiranja da se manemo toga da mi ovdje u Saboru moramo usvajati planove na četvrtom nivou, a onda kada dođe do izvršenja, realizacije, onda nam oni koji na tome rade, govore ne možemo platiti račun za prijevoz, iako na poziciji za ne znam informiranje imamo prostora, ali mi to ne možemo prenijeti s jedne pozicije na drugu jer je takav nivo planiranja i bez rebalansa to ne ide. I zato je dobro da se daje ta mogućnost, veća operativnost, ali iza svakog takvog izražaja i pogleda ja gledam i veća odgovornost onih koji su odgovorni za trošenje neproračunskih sredstava nego sredstava građana koji se na ovaj ili onaj način sliju u proračun. I zatim ono što također ovaj zakon sada postavlja, po meni ne razrađuje još dovoljno dobro, to je članak 68. Kažem postavka je dobra, ali treba ga i jasno odraditi, predvidjeti gdje, kada i zbog čega, to su otpisi, odgode i obročno plaćanje. Tu će se vrlo brzo javiti problemi jer je to predviđeno kako na državnom nivou tako na lokalnom i regionalnom i sigurno je, oni koji se bave naplatom prihoda, jako dobro znaju ako ne mogu jednokratno naplatiti onda ajmo u obračun, ali koje je sad taj i kojim motivima i procjenama da jednome dadeš na obroke, drugoga tražiš jednokratno. Ovo po meni moraju biti izuzeci. Jer ako nam se to pretvori u pravila, onda pravilo primijenimo samo na određene strukture, onda ćemo vrlo brzo doći u onu sferu o kojoj često govorimo, to je tko nekome pogoduje da za to ne pronađem neku složeniju i lošiju riječ. Članak 89. javno privatno partnerstvo sigurno pred godinu i pol i dvije godine mi o tome u Hrvatskoj zapravo smo tek počeli razgovarati. Sada se to unaša u zakonska rješenja u proračunu sa jasnim volumenima koliko i za koje namjene, ali zasigurno kod ovoga također vidimo koja su odstupanja i na koji način netko pristupa spoznaji ovog zaduženja, jer i to su zaduženja. Ako je netko napravio školu ili vrtića, ugovoril da će ga otplaćivati na 25 godina kroz uslugu onda je to dug na 25 godina, da od toga ne bježimo nakon 25 godina po tom ugovoru tko živ, tko mrtav, on će biti vlasnik toga objekta. I zasigurno da je to zaduživanje sada za sve one koji će doći sutra. Sigurno je da je to jedna nova domena, jedno novo područje koje će i posebno i drugom regulativom trebati popratiti jer nam se može i događati će nam se ponovo ovo što smo i ovih dana slušali da u jednoj jedinici regionalne samouprave jedni kažu na 25 godina je dug 800 milijuna, a čelnik veli niti kune duga nema. E pa sada netko to mora raščistiti, da li ima ili nema. Kada razgovaram sa načelnicima ili gradonačelnicima koji su morali potpisati očitovanje da će 25 godina plaćati uslugu oni kažu, mi faktički nemamo što raditi nego samo moramo biti dobro pismeni i znati potpisati se da namirujemo obveze, jer sigurno je da nitko neće zatvoriti škole ili vrtića i onemogućiti djeci da koriste taj objekat, niti onaj koji ga je kao privatni partner gradio, niti tamo organizirati i voditi privatnu školu ili neku drugu sličnu djelatnost. Smatramo da predloženi zakon s rješenjima koja su ovdje dana, ali i s pojašnjenjima oko pitanja koja sam postavio, može predstavljati jedan dobar iskorak prema jačanju odgovornosti u upravljanju i korištenju sredstava poreznih obveznika, a jednako tako se usklađuje sa regulativom ono što svi govorimo, a to moramo i prihvatiti što je nužno i potrebno i što kontinuirano radimo i zato podržavam donošenje ovakvog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, cijenjeni kolegice i kolege. Ovaj zakon ima skraćeni naziv, a to je Zakon o proračunu. Mi u klubu SDP-a mislimo da bi ovom zakonu trebalo dodati tu zarez ili dodati veznik "i" i reći i centralizaciji države primjerice ili Zakon o proračunu i političkoj redistribuciji ili Zakon o proračunu i političkom reketu. Jer ovaj zakon je u suštini dobar sve do stranice 35. odnosno do poglavlja "Zaduživanje i davanje jamstva jedinici lokalne i područne regionalne samouprave". Od tog članka se derogira sve ono što je dobro prije napisano, ali se derogira i sve ono što smo dobro u ovom saboru, a odnosi se na lokalnu samoupravu. Ovaj zakon iskazuje apsolutno nepovjerenje Vladi Republike Hrvatske u lokalnu samoupravu. Ovaj zakon kaže ne trebaju nama sljedeće godine neposredni izbori gradonačelnika. Najbolje je da sljedeće godine neposredno biramo pomoćnike ministra financija. Jer sve što će gradonačelnik, načelnik i župan trebati raditi morat će poslat ministru financija na suglasnost. Pa što će ga onda građani neposredno birati? Još ako prođe i Zakon o radnim odnosima u lokalnoj samoupravi gdje će Vlada određivati i plaće u lokalnoj samoupravi. Ne treba nam niti gradonačelnik, dosta je fikus u uredu gradonačelnika. O čemu će to gradonačelnik odlučivati, odnosno predstavničko tijelo? Ili nam je dosta da imamo predstavničko tijelo i predsjednika predstavničkog tijela i tajnicu gradonačelnika koja će slati sve što napravi na suglasnost ministru financija. A ministar financija valjda se neće baviti više državnim financijama nego će biti ministar regionalnih i lokalnih financija, jer neće imati vremena za drugi posao obavljati, osim da se bavi ovim što mu piše u članku 87., 88., 89., 90. Mi smo do danas imali Zakon o proračunu koji smo svake godine uz Zakon o izvršavanju državnog proračuna ukidali članke koji su se ili derogirali članke koji su se odnosili na dugoročno planiranje. Nijednom nismo primijenili primjerice planiranje radnih odnosa na tri godine što je do sada predviđao Zakon o proračunu. A sada to kao strateško planiranje hvalimo kao veliki napredak ovog zakona. Pa mi to imamo i do sada, kolegice i kolege, ali to nismo bili spremni primjenjivati. I OK, to je usklađeno sa europskom regulativom i to možemo reći. Ali sam uvjeren, a uvjeravam i vas da članci 86., 87., 878., 89., 90., 91., 92. nisu usklađeni sa europskom pravnom stečevinom. Nigdje u Europi nema ovakav stupanj kontrole, nadzora i donošenja odluka umjesto jedinica lokalne samouprave kao što ovaj zakon predviđa. Danas je u Hrvatskom saboru predsjednik Odbora regije Europskog parlamenta i njegova ključna, jedna od ključnih rečenica je da za napredak i razvitak države moraju postojati različite razine odgovornosti između državne, lokalne i regionalne vlasti. Tri puta je to ponovio sada na sastanku koji smo održali s njim. Ovdje toga nema. Ovdje nema nikakve odgovornosti ministra, ali ima apsolutna kontrola ministra nad onim što se radi u lokalnoj samoupravi sa financijama. Ako je u prošlosti netko djelovao i radio protuzakonito, taj treba završiti sa kaznenom prijavom, treba ga sud procesuirati i treba ga osuditi, ako je doista činio kaznena djela. Ali ne možemo zbog neodgovornih pojedinaca zbog kojih je zakazao sustav kontrole i Vlade i pravosuđa i Državne revizije, mi sada cijelu lokalnu samoupravu stavljati u jaram kao što ga stavljamo ovim zakonom. I do sada se jedinice lokalne samouprave, one koje su imale sve karakteristike i kapacitet nisu mogle zadužiti zato jer je postojala prvo ograničenje Zakonom o izvršavanju državnog proračuna o ukupnom iznosu mogućeg zaduživanja jedinica lokalne samouprave, a nakon toga politička diskrecija Vlade o tome kome hoće, a kome neće davati suglasnost. Danas mi idemo korak dalje, ne samo jedinica lokalne samouprave nego sva poduzeća i ustanove koje su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, ne mogu ništa raditi bez suglasnosti ministra financija. Pa što će nam Zakon o trgovačkom društvu? Moramo promijeniti Zakon o trgovačkim društvima i reći da se Zakon o trgovačkim društvima ne odnosi na trgovačka društva koja su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Promijenimo Zakon o ustanovama pa recimo da se taj Zakon o ustanovama ne odnosi na ustanove koje osniva jedinica lokalne samouprave, jer ravnatelj ustanove kojoj je osnivač jedinica lokalne samouprave nema nikakve veze sa ravnateljem ustanove kojoj je primjerice osnivač država ili privatni osnivač ustanova. Direktor trgovačkog poduzeća kojem je osnivač jedinica lokalne samouprave nema nikakve veze sa bilo kojim drugim direktorom, a posebno ne sa direktorom javnog poduzeća u vlasništvu države, jer u konačnici direktor poduzeća kojem je osnivač jedinica lokalne samouprave svoj izvještaj mora dati skupštini ako je društvo ograničene odgovornosti, ako je dioničko društvo isto tako. I taj izvještaj ide na poglavarstvo i taj izvještaj u gradski ili županijski parlament. Kad smo mi to raspravljali o izvještaju o radu nekog državnog poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske? Kada se o tome javno raspravljalo? Kada je to bilo dostupno javnosti? Ali oni se mogu zaduživati bez suglasnosti. Oni mogu svoje zaduženje napraviti onako kao što to mogu napraviti sva druga trgovačka društva. Trgovačka društva u vlasništvu jedinica lokalne samouprave sada će morati za sve praktično pitati ministra financija. I ja se ne brinem toliko o njima, ja se brinem o tome što će nam raditi ministar financija. On će morati 36 sati dnevno raditi da bi potpisivao ili odbijao suglasnosti za zaduživanja jedinica lokalne samouprave. I to je prvi korak. Bilo bi O.k., ne bi bilo O.k., ali dobro, 'ajde da se mora tražiti suglasnost tamo da se neko komunalno poduzeće neke općine koja ima proračun od 2 milijuna hoće zadužiti da bi kupilo "Rolgu", to je onaj stroj za čišćenje ulica. To košta nekih 350, 400 tisuća kuna i sada taj cijeli postupak provedete i dođe do ministra financija da on naprosto da suglasnost. Ali zašto da Rolga ulazi u kapacitet zaduživanja jedinica lokalne samouprave? Zašto svaki kredit, svaki financijski leasing, svaka suglasnost ulazi u kapacitet zaduživanja jedinica lokalne samouprave? Kamo mi to težimo? Grad Beč ima preko 100 poduzeća iz vlasničkih prava, upravljanja imovinom Grada Beča sa 35% se drži puni proračun Grada Beča i na takav način osigurava funkcioniranje grada, jer u ovakvoj situaciji kada svaka deseta kuna tek ide u lokalne proračune, a prvih devet ide u centralni proračun, od čega pola od deset ostaje u Gradu Zagrebu, a tak sa pet, šest raspolažu sve općine, gradovi i županija. Pa kako netko razmišlja o tome da će se moći razvijati te općine i ti gradovi i realizirati kapitalni projekt. Mi ovdje govorimo o tome da ulazi u ukupni kapacitet zaduživanja od 20%, pa znate neka komunalna poduzeća ili neka trgovačka društva u vlasništvu jedinica lokalne samouprave imaju veće ukupne prihode od proračuna jedinica lokalne samouprave u kojima su oni vlasnici. Pa što to može to poduzeće kupiti, da bi bilo to u okviru 20% i da bi to bio kapacitet? Moći ćete kupiti neki gradovi i općine će moći kupiti jedan kamion, odnosno komunalna poduzeća, kamion za kupljenje smeća i sljedeće dvije, tri godine budu lepo doma sedili i pili kavu, jer neće moći ništa drugo raditi. Druga stvar je s onima koji očekuju transfere iz državnog proračuna. Ovaj zakon stvara apsolutnu ovisnost lokalne samouprave o Vladi. I uopće vam nije bitno, neće biti bitno ako ostane ovakav zakon. Koliko dobro radite, koliko ste povjerenja građana dobili, nego kakvi ste si sa vladom? To mi imamo situaciju i nedavno je smijenjena vlast ili korigirana vlast u jednoj županiji, zato jer je rečeno da se ne može dobiti novac iz državnog proračuna tako dugo dok je SDP u konstitutivni dio te županijske vlasti. Pa po ovom zakonu nam ne trebaju izbori. Neka naprosto premijer ili ministar financija imenuju podobnika koji će provoditi jedino i isključivo ono što Vlada kaže, shvati to vladina suglasnost i gotovo. Ne trebaju nam niti lokalni proračuni, sve neka ide u državni proračun i sve neka se iz državnog proračuna redistribuira. Ne prema natječajima, nego prema političkim kriterijima. Potpuno su pobrkani lončići sa ovim zakonom. Ja bih volio da je u ovoj tablici usklađivanja sa europskim zakonodavstvom, baš rečeno sa kojim to člancima europske pravne stečevine ili Europske povelje o lokalnoj samoupravi, primjerice usklađeni su ovi članci od 86 na dalje. Bilo bi dobro vidjeti da li su ti članci usklađeni sa zakonom, sa Ustavom Republike Hrvatske, koji između ostalog kaže da jedinice lokalne samouprave trebaju raspolagati sa dostatnim sredstvima za ispunjavanje funkcije i dužnosti koje su im zakonom povjerene. Jedna od mogućnosti da ispunjavate očekivanje građana je da osnujete firme, koje po zakonu možete osnivati i da te firme ili ta poduzeća onda djeluju na tržištu, jer svako poduzeće u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, to netko zaboravlja, nema privilegirani status. Ono djeluje potpuno ravnopravno na tržištu sa svim drugim poduzećima koje su trgovačkim društvima koja su osnovana u Hrvatskoj. Ali očito to neće više moći činiti, zato jer netko ograničava normalni financijski tijek unutar tog poduzeća. I naravno, ponovno se sve veže, idemo se linkati na Vladu i bit će važno što nam Vlada kaže, i bit će važno dakle što je Vlada u stanju nam odobriti. Za SDP je prihvatljiv prvi dio zakona. Za SDP apsolutno ne prihvatljiv, anti Europski, antidemokratski, protiv drugog koraka decentralizacije, drugi dio zakona. Mi predlažemo da se on kao takav povuče ili bi bilo najbolje, mogućega je korigirati, predlažemo da ide u drugo čitanje, ako ništa drugo. Ali sasvim sigurno nije dobro da se donosi u hitnom postupku, bez obzira što je P.Z.E. mi brojne druge zakone P.Z.E. donosimo u dva čitanja. Ovaj zakon nije prošao konzultacije sa udrugom gradova, udrugom općina i zajednicom županija, na što nas obvezuje Europska povelja koju smo nedavno ratificirali u ovom Saboru. Što smo ratificirali povelju, ako ju nećemo primjenjivati? Ponavljam, prije nekoliko dana sam isto to govorio, mi i usklađujemo zakone kada ih uskladimo sa zakonom o Europskoj uniji, onda ih ne provodimo. Jer Europske povelja je donesena u ovom Saboru. Da bi se uskladili sa europskom pravnom stečevinom i postala je pravnom svojinom Hrvatske i hrvatskog Parlamenta. I Vlada i hrvatski Parlament se mora po njoj ponašati. Prema tome, predlažemo dakle, da se ovaj zakon povuče ili da se u dijelu koji se odnosi na lokalnu samoupravu u potpunosti korigira u suglasju sa pravnom stečevinom Europske unije.
U ime predlagača. O.k, najprije imamo prijavu za dva ispravka. Uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče. Mislim da je kolega Mršić ovdje istaknuo da je institucija čiji su u biti, čiji grad osnivač, da ne mogu raditi ništa mimo ministarstva, odnosno ministra financija. Mislim, pa to definitivno nije točno. Zapravo, istina je da oni mogu raditi ono što su radili i do sada, zapravo ono što im dopušta Zakon o trgovačkim društvima ali se ne mogu zaduživati više nego što mogu servisirati jer kad stvore taj problem onda to više nije samo njihov problem, onda je to problem koji odlučuje netko drugi i zapravo kojega su nametnuli nekome drugom. Ja to tako poimam.
Hvala lijepo. Prijava uvaženi zastupnik Davor Huška ispravak navoda.
Hvala, gospodine predsjedniče. Pa ja bih htio ispraviti netočan navod kolege zastupnika i gradonačelnika Mršića da će u slučaju da gradonačelnik i grad ne mogu odlučivati o kreditnim zaduženjima odnosno jamstvima gradonačelnik sjediti kao fikus u kancelariji. Ako je to jedini posao gradonačelnika da brine o tome kako osigurati kreditna sredstva za grad, za tvrtke kojima je osnivač, za ustanove kojima je osnivač grad onda je to zbilja jasno. Gradonačelnik ima puno pametnijeg posla, puno važnijeg posla nego brinuti se o kreditnim zaduženjima i ako će kolega Mršić sjediti kao fikus nakon ovog zakona u uredu mislim da mi drugi gradonačelnici sigurno to nećemo raditi. Hvala.
Hvala. U ime predlagača uvaženi ministar gopsodin Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa sjedeći ovdje i slušajući raspravu gospodina Mršića ovo naprosto čovjek ne vjeruje. Članak 105. zakona iz 2003. godine ugovor o zaduživanju sklapa predstojnik poglavarstva na osnovu donesenog proračuna uz prethodno mišljenje ministra i Vlade Republike Hrvatske. Što je izmjena u postojećem zakonu i što se tu okarakterizira od SDP-a i HNS-a kao udar na lokalnu samoupravu, udar na demokraciju što ja ne znam što sve ovdje nije rečeno. Želimo spriječiti, oni neće to javno iznijeti zbog hrvatske javnosti. Želimo spriječiti da se osnivaju poduzeća sa temeljnim kapitalom i zadužuju po nekoliko desetaka milijuna kuna što kasnije pada kao obveza lokalnog proračuna. Pogledajte svoje rasprave kada je bio slučaj Požege, upravo ste vi to govorili. S jedne strane podnosite tužbu Ustavnom sudu da država nadoknadi štetu u Požegi a kad država želi zakonodavno to urediti onda se bunite. Dakle, gospodine Mršiću u Zakonu o proračunu iz 2003. godine je sve regulirano ovo što ste vi sada govorili. Jedino što je dodano da poduzeća kojima gradovi i općine daju jamstvo ulaze u kvotu ali ne ona poduzeća koja su solventna, koja dobro. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa čekajte malo. Niste ni pitali nego ste izokrenuli ono što zakon određuje. Gospodine Mršiću ja sam pristojno sjedio i slušao sam vas. Ako možete mi dozvoliti da kažem, onda očigledno je nervozni ste jer ste promašili raspravu. Ali nelogično je da se zabrani zaduživanje trgovačkim društvima koja su solventna i koja bez problema kod bilo koje poslovne banke mogu dobiti kredit. To je nelogično i to nitko ne želi ali želimo spriječiti da se osnivaju poduzeća sa temeljnim kapitalom od 20 tisuća kuna i da temeljem toga zadužuju se sa nekoliko milijuna ili desetaka milijuna kuna, logično je da će povrat tog kredita pasti na teret jedinica lokalne samouprave. I to je ono što se želi spriječiti. Također, želio bih vas podsjetiti nešto gospodine Mršiću kao što ste vi ovdje tako vehementno govorili i vaš prethodnih iz HNS-a tako su i 2003. godine gradonačelnici i župani htjeli podići kredit i nešto napraviti. Međutim, Zakonom o izvršenju državnog proračuna je koalicijska Vlada to naprosto zabranila. Pogledajte pa ćete vidjeti. Pa ne možete reći da 2003. godine gradonačelnici i načelnici nisu željeli nešto napraviti. Zbog hrvatske javnosti ja želim reći ovdje. Ništa novo u ovom zakonu nije osim što želimo spriječiti osnivanje društava uz temeljni kapital i zaduživanje u nedogled da bi to u konačnici palo na račun građana. Da bi se i taj članak izbistrio mi ćemo predložiti jedan amandman na dodatak tom članku da će se točno Zakonom o izvršenju državnog proračuna definirati koja poduzeća se mogu a koja ne mogu zadužiti. Dakle, o tome će donositi odluku ovaj Visoki parlament. Druga stvar, ne možete govoriti da netko politički donosi ili ne donosi odluku. Ajde recite mi ovih četiri i pol godine koliko sam ja ministar ili koliko je ova Vlada koji grad je dobio zabranu zaduživanja. Niti jedan. … [[Upadica se ne čuje.]] Niti jedan grad nije dobio zabranu zaduživanja. Međutim, gledajte. … [[Upadica se ne čuje.]] Nitko neće reći, a to niste htjeli reći da u ograničenje zaduživanja ne ulaze EU fondovi, da je javno privatno partnerstvo regulirano posebnim zakonom. Recite mi sad ajde, ja vama ako nemam pravo kao predlagatelj ali retorički postavljam vama pitanje slučaj Varaždinske županije. Po proračunskom nadzoru tamo je definitivno izvršeno zaduživanje preko onoga što je dozvoljeno smjernicama. I sada imate slučaj Požeško-slavonske županije gdje je vaša retorika sasvim drugačija. Netko je i onda morao dostavljati ali retroaktivna izvješća. Međutim, da je bila ovakva odredba u zakonu onda se to ne bi moglo dogoditi. Dakle, niti jedno poduzeće grada Zagreba, grada Rijeke a i grada Koprivnice, grada Velike Gorice, grada Splita bilo kojega koji normalno posluje, ima normalno prihode, radi infrastrukturu na području grada itd. neće dobiti zabranu zaduživanja ali to je nelogično jer to poduzeće može po svim kriterijima na tržištu novca dobiti kredit. Ali ćemo spriječiti zaduživanje i probijanje zaduživanja onih poduzeća koja to naprosto ne mogu napraviti. Druga stvar, spominjali ste poduzeća u vlasništvu države. Ne možete brkati kruške i jabuke. INA ako se hoće zadužiti ne treba državno jamstvo. Hrvatske auto-ceste se mogu same zadužiti a mogu dobiti državno jamstvo da dobiju povoljni kredit. Država daje jamstvo isključivo hrvatskoj brodogradnji i to se točno zna zbog čega. Prema tome, mislim da ovaj Zakon o proračunu donosi daleko više boljih i kvalitetnijih stvari. Ali kažem čisto zbog svih nas koji smo ovdje bez obzira iz koje smo političke opcije nije dobro govoriti ono što naprosto, oprostite mi na izrazu, nije istina. Ovdje se ne mijenja ništa ono što ste vi u zakonu donijeli dok ste bili na vlasti 2003. Ja sam vam citirao članak 105. stavak 2., jedino što se dodaje jedna rečenica a to je da spriječimo malverzaciju, dakle da se ne mogu zaduživati poduzeća koja po ničemu nisu solventna i to je ono što se jedino mijenja i što se jedino dodaje. Međutim, vi ste željeli pod krinkom da izbjegnete bilo kakvu kontrolu zaduživanja jedinica lokalne samouprave onda su izmislili ovdje naprosto što ne piše u ovome zakonu nego ste govorili o nekim petnaestim stvarima. Ponavljam poduzeća koja su solventna, koja mogu dobiti kredit od poslovne banke sigurno da neće biti u ovoj kvoti. I nije ovo nikakav niti antieuropski niti kako ste već nazvali ovaj zakon, to je zakon koji je na tragu onoga što ova Vlada radi već protekle 4 godine a to je da se uvodi reda u javne financije. Isto tako želimo da tim putem krenu jedinice lokalne samouprave. Mnoge su to već napravile. Na tom im treba čestitati. Da i one imaju pod kontrolom zaduživanje. Da i one misle o svojoj budućnosti jer gledajte pred vama će se uskoro naći Zakon o javno privatnom partnerstvu. Taj zakon stvara obaveze u sljedećih 25 godina. I ako nemate dobru kontrolu, ako nemate dobar izračun što to za pojedinu jedinicu lokalne samouprave znači u sljedećih 25 godina onda se mi kao i Vlada i saborski zastupnici neodgovorno ponašamo. A znate zašto? Pa zato što smo dali nekome pravo da pojedinu jedinicu lokalne samouprave zaduži iznad onoga što će njeni građani i njeni stanovnici moći plaćati sljedećih 25 godina. To je smisao ovog zakona. To je smisao ovog zakona. Ništa drugo. I nije dobro gospodine Mršiću uz puno uvažavanje i vas kao gradonačelnika i zastupnika da iz ove govornice, ovog Visokog doma govorite nešto što naprosto ne stoji. Naprosto ne stoji. Sve odredbe oko postupnog zaduživanja godinu dana, sve odredbe oko zaduživanja na bazi anuiteta su iste kao i u zakonu koji ste vi donijeli 2003. godine. Jedino što je dodano dodano je ovo za poduzeća. Jer gledajte nelogično je, žao mi je što tu nema gospodina Beusa, recimo Grad Velika Gorica je osnovao poduzeće, kupili 50 autobusa pa bi tih 50 autobusa iznajmljivao ZET-u. I sad mi recite tko bi vraćao kredit za to poduzeće? Takva je bila namjena. I tako razgovaramo s RBD-om. Ne može netko reći da to nije istina. Tako je pregovarano s RBD-om. Je li normalno osnovati takvo poduzeće i stvoriti obaveze građanima sa pitanjem hoće se vraćati ili neće? Druga stvar gospodine Mršiću. Ja sam bio gradonačelnik. Od koalicije SDP-HNS sam naslijedio komunalno poduzeće u stečaju. I dobro znam kako grad teško funkcionira. Prema tome svi oni koji se zalažu za red u državi, koji se zalažu za red u javnim financijama dići će ruku za ovaj zakon. Jer ovaj zakon upravo to traži. Ne traži nikakvo ograničenje. I budite uvjereni i to malo bolje pročitajte. Mislim da su mnoge kolege naši gradonačelnici ne čitajući zakon, nekritički počeli kritizirati zakon. Kažem bit će amandman Vlade koji će jasno pojasniti ono što je možda nejasno a to je koja se poduzeća mogu zaduživati, a da ne ulaze u kvotu zaduživanja grada a koja ne. I ponavljam radi hrvatske javnosti 4 i po godine smo radili reda u javnim financijama države. Ovo je samo pomoć. Pomoć gradonačelnicima i županima da zavedu reda i kod sebe. Na kraju krajeva i oni su dio konsolidirane bilance države. I oni čine negdje oko 0,1% deficita kao što ste vidjeli u prijedlogu rebalansa proračuna. Prema tome uvaženi gospodine Mršić pročitajte zakon stari, pročitajte novi pa ćete vidjeti da 99,9% vaše rasprave ne stoji. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Vrijeme prijave za raspravu je isteklo prema Poslovniku. Ali zato imamo dvije prijave ispravka navoda. Najprije uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Gospodine ministre nisam ja pričao o onome što ne piše u zakonu nego vi ste to pričali. Dakle u zakonu nigdje ne piše da poduzeća koja imaju 20 tisuća kuna temeljni kapital se neće moći zadužiti nego piše da sva poduzeća i ustanove koje su, kojima je … … [[Upadica se ne razumije.]] Ja sam vas slušao, budite ljubazni ministre, ja sam vas slušao. Dakle sva poduzeća i javne ustanove u vlasništvu jedinica lokalne samouprave moći će dići, se zadužiti uz suglasnost ministra a to im ulazi u kapacitet jedinice lokalne samouprave za zaduživanje. Prema tome kad se jedno poduzeće zaduži nitko drugi u tom gradu se više neće moći zadužiti. I razlika između jamstva i suglasnosti. Kredite koje dižu poduzeća u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, kredite ne vraćaju jedinice lokalne samouprave osim ako su dala jamstva. A ako su dala suglasnost onda one vraćaju kao i sva druga poduzeća koja posluju na ovom tržištu. Prema tome treba pročitati zakon onaj koji predlažete u Hrvatskom saboru.
Ispravljajte navode. Uvaženi zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Evo ja bih ispravio jedan netočan navod. Kolega Mršić je već djelomično i ispravio. Gospodin ministar je rekao da poduzeća koja su solventna. Ja sam tražio riječ solventnu, u članku 90. nigdje nisam našao tu riječ. Nego piše da pravna osoba u većinskom, izravnom ili neizravnom vlasništvu jedinica lokalne i područne samouprave znači sva poduzeća odlaze pod ovu odredbu do 20% zaduženja. Znači netočan je navod da gospodine ministre u ovom zakonu piše da su to, netočan je navod jedino ako vi imate neku informaciju koju mi nemamo ali mi raspravljamo na temelju ovog zakona koji je, koji je trenutno pred nama. A koliko je to nelogično govori podatak da jedno trgovačko poduzeće recimo u Koprivnici ima 200 milijuna kuna prometa, gotovo identično koliko je i proračun grada Koprivnice. Znači ono ukoliko se zaduži za neku svoju investiciju grad Koprivnica više neće moći ostvariti niti jedno zaduženje. Zbog toga mislimo da je ovo nepravedno i zbog toga i kolega Mršić a i svi ostali zastupnici u SDP-u ne podržavaju ove odluke ovog zakona.
Zastupnici, ministre, imate tablice, imate mogućnost javljanja. Na redu je u ime Kluba HSLS-a, HSU-a uvaženi zastupnik Ivan Čehok. Izvolite zastupniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ministre, gospođe i gospodo, kolegice i kolege kako to obično biva u nas i u Saboru i u društvu evo Zakon o proračun se pretvorio u Zakon o obračunu političkom. Mislim da je sama riječ proračun dovoljno govori da je riječ o vrlo egzaktnim i trebalo bi biti matematički preciznim normama koje je potrebno utvrditi prije svega u ovom zakonodavnom domu i kojih se potrebno onda pridržavati. Znate mi s jedne strane stalno govorimo kako je Hrvatska prezadužena. Kako je vanjski dug previsok. Kako je već pomalo ugrožavajući za i naš financijski opstanak. Pa onda naravno i za gospodarsku supstancu ove države. Stalno govorimo da je visoki dug središnje države, da su visoki također i dugovi ostalih javnih institucija, ustanova našeg gospodarstva, građana. Stalno govorimo o tome. Svi se slažemo bez obzira na to tko upravlja i vlada državom? Koja dakle politička opcija? Lijeva, desna, središnja. Stalno govorimo o tome da trošimo više nego što zarađujemo. Da nam je rashodovna strana mnogo veća nego prihodovna. Da je konačno potrebno ostvariti ravnotežu između tih dviju strana. Da je potrebno tu ravnotežu ipak nekako ugoditi konačno. Međutim, onda kad pokušamo uvesti više reda ne samo s ovim zakonom, nego i inače to sad govorim kao čelnik jedne jedinice lokalne samouprave onda nailazimo na čitav niz unutarnjih otpora, vanjskih otpora, sitnih provokacija, zapreka, prepreka, pitanja. Ako baš hoćete i subjektivnih i objektivnih poteškoća, nedostataka na koje nailazimo i mislim da sama intencija ministarstva i Vlade da se konačno uvede više reda u procesu naravno prilagođavanja i prihvaćanja pravne stečevine treba naići na našu potporu i drago mi je da i klub SDP-a se s time slaže do ovoga članka, odnosno do ovih normi koje se odnose na jedinice lokalne samouprave. Sasvim je sigurno da treba konačno utvrditi više financijskoga reda, da nam treba više financijskoga nadzora, da moramo konačno znati koliko i taj fiskalni dah ove zemlje ukupno uzevši, bez obzira je li riječ o središnjoj državi, ministarstvu, Vladi ili jedinica lokalne samouprave. Svi smo mi zapravo javna tijela ili tijela sa javnim ovlastima. Dakle, sasvim je svejedno hoće li to biti u primarnom smislu se odnositi na ministra i na državu ili će se odnositi na gradonačelnike, načelnike ili županije. Iz svojega iskustva mogu reći kao i svi kolege, dovijali smo se na sve moguće načine. 2003. godine bilo nam je zapriječeno i tu je gospodin ministar potpuno u pravu. Dakle, trebali smo mišljenje Ministarstva financija. Bilo je također dosta rekao bih političkih odluka ili odluka koje su mirisale barem na možemo tako reći političku bliskost. Onda su se počele jedinice lokalne samouprave dovijati, uzimati leasinge, operativne leasinge, različite druge načine samo da izbjegnu to pribavljanje prethodnoga jamstva ili mišljenja ministarstva. Kada smo vidjeli da i uz sve to raste vanjski dug, raste naše zaduživanje mi pak nemamo dovoljno ni administrativnih kapaciteta ni financijskih kapaciteta, da ne govorim o fiskalnim na jedinicama lokalne samouprave. Eto nam odjednom spasonosne formule javno privatnoga partnerstva koje danas zamislite oni koji su zagovarali javno privatno partnerstvo kažu da nema nikakvoga duga u javno privatnom partnerstvu. To su obročne otplate najma. To nije dug. Nije šija, nego je vrat! Dakle, mi nećemo 25 godina davati, plaćati kredit nego ćemo 25 godina plaćati najam, ali ćemo morati dati sredstva ista, odnosno čak ćemo morati u JPP-u ako nismo dobro taj model osmislili morat ćemo davati i više. Ja prihvaćam to. Još jednom ponavljam mi se dovijamo u zemlji koja je centralizirana. Jedinice lokalne i područne samouprave dovijale su se na sve načine, pa vjerojatno i sadašnji ministar kao bivši gradonačelnik dovijao se u svoje doba kad je bio gradonačelnik tome kako izbjeći ta mišljenja. Ja ću vam reći da smo i mi to radili, da nam je banka davala kreditna jamstva u Varaždinu samo na zaključak poglavarstva. Nije ni tražila da mi damo u formalnom smislu jamstvo. Jesmo, zaobilazili smo, treba to reći otvoreno. Ne samo mi nego i drugi. Nije bilo protuzakonito. Bilo je samo mimo zakona kako to obično biva. Danas imamo nastojanje da u sklopu jačega financijskoga nadzora, uvođenja reda, konačnoga utvrđivanja i fiskalnih i financijskih kapaciteta pokušamo barem znati pratiti, utvrđivati i nadzirati kakav je dug svih tijela koje imaju javne ovlasti. I ja se s time potpuno slažem. Sva tijela koja imaju javne ovlasti zapravo stvaraju javni dug. Hoće li se on stvoriti kreditnim aranžmanima, preko noćnim minusima, cash pullingima, javno privatnim partnerstvima, leasingima koje su također uzimale tvrtke i čim je to javno tijelo riječ je o javnome dugu koje će kad-tad ako ne daj Bože se taj dug neće moći, kredit ili nešto drugo otplaćivati pasti na teret građana jer oni su zapravo javnost. Prema tome, mislim da je sama intencija dobra. Ono što nije dobro gospodine ministre jest činjenica da vi propisujete da se možemo zaduživati na lokalnoj razini 20% ostvarenih proračunskih prihoda. U to uključujete i sve javne tvrtke ili tvrtke u većinskom vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Ali istodobno ne računate da bi, ako prihvatimo tu logiku, onda bi i prihodi tih trgovačkih društava također trebali ulaziti u prihode samoj jedinici lokalne samouprave, grada i proračuna. Prema tome, ako primjerice grad ima proračun reći ću jedinično sto, a jedinica lokalne samouprave ima, odnosno tvrtka u većinskom vlasništvu jedinica lokalne samouprave ima 50 onda bi trebalo i te prihode uključiti u ukupni omjer zaduživanja, pa bi se onda tih 20% ne bi bilo samo u odnosu na proračun, nego bi 20% zapravo bila nekakva financijska snaga, odnosno financijski kapacitet ukupni. Jer se doista događa da određene tvrtke će imati možda približno isti godišnji obrtaj ili godišnja financijska sredstva na razini proračuna i neke jedinice lokalne samouprave. Dakle, ako već propisujete da je to u razini 20% onda idemo barem dio prihoda možda upravo onih o čemu je govorio zastupnik Beus, možda upravo oni koji se odnose na plaćanje tih javnih namjena, odnosno već čega vode, odvodnje, plina i svih drugih davanja koje građani plaćaju u cijeni komunalne usluge barem da možemo to uračunati u onaj ukupni iznos prema kojemu se dakle utvrđuje ovih 20%. To je svakako prvo što mislim da svi zajedno trebamo razmisliti i mislim da to neće biti protiv ove intencije koju je ovdje Vlada predložila. I drugo svakako, ovo što ste vi rekli, ali mislim da je to onda potrebno već utvrditi možda da danas date određenu formulaciju barem približnu sasvim je sigurno da ministar financija ne treba biti osoba koja će svako pojedinačno jamstvo odobravati kad je riječ o trgovačkim društvima. Ako je trgovačko društvo kao što ste vi rekli solventno, ako trgovačko društvo podmiruje svoje obveze, ako trgovačko društvo prema određenim kriterijima možda treba uzeti nekakav bonitet ili treba uzeti možda zadnjih 6 mjeseci računa. Ako trgovačko društvo je u redu, dakle ako je solventno, onda mislim da je dovoljno jamstvo same jedinice lokalne samouprave da ne treba to jamstvo jedinica lokalne samouprave još prethodno slati na suglasnost ministru. Gospodine ministre, biti ćete prezatrpani, niti to vama treba takva prenormiranost, niti treba jedinicama lokalne samouprave, to će koliko god da je vaše ministarstvo ažurno, ja mogu potvrditi da je riječ o vrlo ažurnom ministarstvu ali to će vas zatrpati i ta prevelika normiranost, nema smisla ako, već ako trgovačko društvo u većinskom vlasništvu uredno podmiruje sve svoje obaveze unatrag možda godinu dana i 6 mjeseci, ako je solventno, onda mislim da možemo određene kriterije uvesti po kojima će se jamstva dati samo na razini jedinice lokalne samouprave. I ono što bih želio posebno naglasiti, zato što nažalost imam pred očima pa i pred svim građanima Varaždinske županije jednu prijeteću financijsku katastrofu javno privatno partnerstvo gospodine ministre ne treba uračunati samo godišnje iznose onoga što će javni partner morati platiti s osnova najma ili kako se to već zove. Nego treba uračunati ukupan iznos koji će javni partner u ovom slučaju grad, općina ili županija morati platiti za održavanje ukupno objekata koji se grade. Jer vi danas imate jednu prijeteću katastrofu u Varaždinskoj županiji ne samo zato što je tamo se zadužilo i iznad smjernica 900 milijuna kuna, nego zato što su tamo ugovori o javnom privatnom partnerstvu sklapani otprilike na ovaj način, nisu javni pa još uvijek nitko ne zna zapravo što piše u njima, nadam se da će sada nova vlast, županijska vlast to objaviti. Tamo je sklapano na taj način da javni partner, da privatni partner održava objekte samo 30 do 40%, a javni partner 25, odnosno 30 godina ostalih 60%. Što znači da županija neće plaćati samo 900 milijuna kuna koliki je ukupni iznos financijskog aranžmana za JPP, nego će županija plaćati računajući održavanje objekata milijardu i nešto i tu prijeti kolaps. Prema tome, ako propisujete obvezu da iznad određenog omjera se ne može ući u javno privatno partnerstvo, uračunajte ne samo obroke najma koji će se plaćati za objekte nego računajte i ukupno održavanje objekata jer jedinica lokalne samouprave neće moći otplaćivati te rate. To vam je otprilike da skratim i da objasnim slikovito građanima kao kada hoćete graditi kuću, znate da ste se zadužili kreditno za sljedećih 20 godina. I kažete moja kuća stoji onoliko koliko ću platiti građevinskoj tvrtci i onoliko koliko će me koštati kamate. A ne računate da vas ta kuća sljedećih 25 ili 30 godina košta i ono što ćete održavati. Prema tome, vaš ukupni iznos koji ćete morati za objekt dati nije samo iznos građevinskoj tvrtki i kamate, nego je iznos zapravo koji ćete morati ukupno uložiti u kuću. Prema tome, tu je velika opasnost i po mome mišljenju to bi trebalo bolje urediti. Da skratim, Klub HSLS-a i HSU-a uz ove dvije, u ova dva amandmana ili ova dva zahtjeva koje stavljamo evo, od kojih vidim da je jedan već ministar prihvatio ali bi bilo dobro da ga zajednički formuliramo i uz ovaj drugi da ako postoji ta obveza da onda naravno i prihodi određeni trgovačkih društava ulaze u omjer za izračun će ovakav zakon prihvatiti.
Hvala lijepo. Ispravak navoda zastupnik Mršić. Izvolite.
Pa ja bih ispravio kolegu Čehoka, to se opetovano ponavlja, dakle, kredite koje je podiglo trgovačko društvo u vlasništvu jedinica lokalne samouprave ukoliko nije dano jamstvo jedinici lokalne samouprave a to se više ne daje ne pada na teret građana, nego to poduzeće taj kredit vraća iz poslovanja ako ga ne može vratiti onda ide u stečaj pa se to naplaćuje iz stečajne mase. Prema tome, nemojte stvarati ovdje famu da sve što jedinice lokalne, odnosno poduzeća dignu da pada na teret građana. To poduzeće u vlasništvu jedinica lokalne samouprave posluju kao sva druga poduzeća i više banke ne daju kredite kao što su davale u Požeškoj županiji ili kao što su davale u nekim drugim krajevima. Gledaju da li imaju osiguranje naplate. Uostalom danas poduzeća dižu klasične hipotekarne kredite na investiciju koju obavljaju. Prema tome, krediti koje diže poduzeće ne pada na teret građana nego na teret poslovanja poduzeća koji je digao kredit.
U ime predlagača uvaženi gospodin ministar Šuker. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, pa evo ja ću vam ilustrirati na primjeru jednog našeg velikog rada zašto je rečeno suglasnost. Četiri suglasnosti su izdate, za četiri različita društva ustanove, kako god hoćete. E sada gledajte, kada gledate samo zaduženje toga rada bez ovih suglasnosti onda je njegova zaduženost 12,6%. A kada gledate ove suglasnosti onda je njegova zaduženost 26%. Međutim, zašto ističemo suglasnost. Gledajte, veli suglasnost javnoj i vatrogasnoj postrojbi za nabavku vatrogasnih vozila. Evidentno je da javna vatrogasna postrojba neće moći vraćati kredit, nego će se vraćati iz gradskog proračuna, vraćati će se iz gradskog proračuna. Nadogradnja etaže na objektu bolnice. Evidentno je da bolnica to neće moći i grad kada je dao suglasnost znači na određeni način je preuzeo u budućnosti. Isto tako imate dvije suglasnosti u komunalnim društvima gdje je evidentno da će ta komunalna društva moći vraćati te svoje kredite. I to nije sporno i to je ono što sam rekao da ćemo vladinim amandmanom pojasniti taj članak koji regulira, to nama nije na kraj pameti da ograničimo zaduživanje jednog komunalnog poduzeća koji nosi razvoj jednog grada i u potpunosti može vraćati svoje kredite. Pa to nitko, to bi čovjek morao biti skroz skrenut s pameti da takvo nešto predložiti. Zato ćemo predložiti amandman na ovaj članak da se to točno pojasni. Dakle, i ono što ste govorili gospodine Mršiću, da, komunalno društvo, ali vi imate i ustanova kao što su uprave za ceste i nekih drugih ustanova koje kada završe u stečaju za njihove obveze odgovara jedinica lokalne samouprave. Dakle, i to je nešto što se želi ovim zakonom regulirati. Možda je interpretacija u samom zakonu nije bila baš najspretnija ali evo, ja sam ovdje rekao i prvi put kada sam govorio i sada sam vam rekao što je itencija bila. Na primjeru jednog velikog grada sam rekao kako iza suglasnosti se može kriti svašta. Upravo na tragu onoga što je govorio gospodin Čehok da se nekada pribjegava pravnim egzibicijama da bi se napravilo ono što u principu nije to, nego je drugačije a na kraju se svodi na isto. I to e smisao ove odredbe ovoga zakona i da smo možda na takav način raspravljali, možda bi već danas u raspravi došli do jedne zajedničke konstatacije kako bi taj članak trebao izgledati. Ne mi smo samo zbog jedne male izmjene napali zakon kao da se u tom zakonu promijenilo ne znam šta, a u zakonu se nije promijenilo ništa gospodine Mršiću. Jedino se mijenjaju ova poduzeća i ustanove gdje si jedinice lokalne samouprave stvaraju obaveze koje možda sutra neće moći vraćati. Druga stvar. Gledajte, nije svejedno kad vi date jamstvo, poduzeće možda danas dobro stoji, sutra može zbog loših političkih odluka stajati dakle, ali to nije ovdje definirano i iskreno govoreći ja sam se ražalostio kad sam vidio istupe nekih kolega gradonačelnika. Ja sam mislio da ova odredba njima ide u prilog. Njima će omogućiti da određene pritiske koji ih tjeraju da rade neke stvari koje će sutra dovesti u pitanje funkcioniranje grada, ne naprave. Ili se želi dovesti u poziciju da se gradovi i općine mogu zaduživati bez bilo kakve kontrole. Sutra kad je snaga gradskih vijeća daleko manja, ili recimo ponavljam, pogledajte gospodine Mršiću svoju diskusiju kad je bila interpelacija kluba SDP-a što se tiče Požeško-slavonske županije. Ona je dijametralno suprotna onome što ste danas ovdje govorili. Dapače, klub SDP-a traži da Vlada Republike Hrvatske da svi porezni obveznici Republike Hrvatske na doknade propuste jedne jedinice lokalne samouprave. To traži klub SDP-a, ako ste na tragu toga, onda bi vi prvi trebali biti ti koji ćete podržati ovaj zakon, to je vaša interpelacija ovdje, pa podržavate svoga kolegu župana koji traži da mu država nadoknadi nekakvih imaginarnih 300 milijuna kuna. Hoćemo li sutra imati X takvih slučajeva? Ovo je samo zakon koji s ničim nikoga ne ograničava. Želimo imati jasnu situaciju koliko je zadužena Hrvatska država, kao što znamo koliko su zadužena hrvatska poduzeća, koliko su zadužene hrvatske banke, koliko su zaduženi hrvatski građani, koliko je zadužena Hrvatska država, želimo da građane Hrvatske javno i transparentno imaju na jednom mjestu pokazatelj koliko su zadužene i jedinice lokalne samouprave. Ništa drugo. Dakle, odredba od članka, slažem se u ovom jednom dijelu da je možda neke stvari su nespretno definirane, ali ćemo amandmanom točno pojasniti da se to ne odnosi na sva poduzeća nego samo na ustanove i ona poduzeća koja se osnivaju sa 20 tisuća temeljnog kapitala, a ne na ona poduzeća koja, itekako dobro posluju i to je jedina izmjena što se tiče zaduživanja jedinica lokalne samouprave. Međutim, kad govorimo o političkom reketu. Znate što? Kad vam netko u 2003. godini prije parlamentarnih izbora kresne zabranu zaduživanja, a tada oporbena politička stranka na državnom nivou HDZ drži skoro 70% jedinica lokalne samouprave, onda se nije govorilo o političkom reketu. Tada sam ja bio gradonačelnik, imao sam projekt od 35 milijuna i samo što nisam klečao pred ministrom Crkvencom da mi dozvoli zaduživanje pa ga nije dozvolio do rebalansa proračuna u 10. mjesecu, a tada se točno znalo kako možete dobiti kredit i isfinancirati projekt u zadnja 2 mjeseca kad je građevinska sezona praktički na ovome. Onda to nije bilo protueuropski, onda to nije bio udar na jedinice lokalne samouprave, onda to nije bila nemogućnost lokalnih čelnika da se pripreme za parlamentarne izbore, ali gledajte. Ako ljudi u lokalnoj samoupravi rade, pa to vam je najbolji pokazatelj. Tada je 70% HDZ-ovaca su bili gradonačelnici, načelnici, župani i mi smo usprkos te zabrane zaduživanja dobili te izbore, prema tome nemojte se sakrivati, želite postići nešto drugo, nemojte se sakrivati iza toga. Ponavljam, ovo definitivno uvodi red u i financije jedinica lokalne samouprave, ispraviti ćemo, jasnije ćemo amandmanom formulirati odredbu ovoga članka što se tiče zaduživanja poduzeća i ništa se, gospodine Mršiću u tom članku nije promijenilo što nije bilo, a što se tako svesrdno podržavali i kad je to vaša stranka predlagala.
Stanite jedan kraj drugoga i to riješite, a ispravak navoda, zastupnik Mršić. Izvolite.
Dakle, ja bih molio, ja ispravljam netočni navod, ponovno se govori o suglasnostima pa se onda kaže jamstva. Ovaj zakon ne govori o jamstvima niti "j", govori o suglasnostima koje sada više ne mora dati samo predstavničko tijelo jedinica lokalne samouprave, nego mora dati ministar osobno. … [[Upadica se ne razumije.]] Ja sam slušao, ali ministre, ali problem je u tome ministre što vi uopće nemate potrebu mene saslušati što ja govorim, a govorite ono što sam ja rekao. Dakle, ja vrlo jasno govorim o poduzećima koji dužu kredit zato što im banke daju kredit jer imaju svoje poslovanje i svoju imovinu. Ja nisam govorio o ustanovama. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa dajte onda recite da ne raspravljamo o zakonu, nego da raspravljamo o amandmanu. Nemojte na svoja prijašnja, ali potpredsjedniče, dajte malo.
Dobro, navod ste ispravili, vidim, ali niste se ništa dogovorili, ja predlažem zato da dalje krenemo s raspravom po klubovima. U ime kluba HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Evo, sad će odmah Čehok dobiti jamstvo. … [[Govornik se ne razumije.]] Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja sad više ne znam što pričati ovdje. Naime, nakon ove, rekao bih trodijelne rasprave između gospodina ministra, kolege Mršića i Čehoka ne znamo zapravo gdje smo jer su obećani amandmani, a ja sam se bio zaista nabrusio da ovako, ne baš ovako kao gospodin Mršić govorim o tome da postoje, s obzirom na članke 86. do 92. da zaista postoje ograničenja lokalne samouprave, neću govoriti namjerno regionalne jer to ne postoji, dakle lokalne samouprave u mogućnostima raspolaganja, ulaganja itd. Jasna mi je namjera gospodine ministra s obzirom da je on ministar financija i da vanjski dug Republike Hrvatske, ako računamo i onaj unutarnji iznosi preko 40 milijardi eura, da se uvede jedna financijska disciplina, iako mislim da bi bilo puno bolje da se uvede financijska disciplina u rokovima plaćanja unutar države Hrvatske kako bi ta financijska disciplina došla u onih 60 dana kako bi bilo nekako prilično prema Europi i drugim zemljama. Koliko god nas uvjeravali zaista u dobronamjernosti, koliko god ja vjerovao u dobronamjernost gospodina ministra i eventualnog amandmana koji će biti dostavljen nama na klupe, ipak kod dužnosnika čelnika lokalnih samouprava postoji osjećaj da kažem jednoga ograničavanja u djelovanju. Nadalje, osim tog ograničenja postoji i sumnja u da kažem distribuciju ili davanje suglasnosti, rekli bi kako kažu, iako kažem gospodin ministar nas uvjerava i djeluje vrlo iskreno pri tome, da do sada kome se to uskratila suglasnost u ovoj državi, ali jasno da takvo uvjeravanje treba staviti i na papir u amandman tako da može zaista onda biti sigurni i u njegove dobre namjere za koje vjerujem da ih ima i da nam ih danas ovdje iznosi. Kada bismo prenijeli ove članke zakona u stvarnost onda npr. ne bismo mogli nikada recimo u općini Čaglin izvršiti izmjeru poljoprivrednog zemljišta koja košta 10 milijuna kuna, a općina Čaglin ima prihod od 2,5 milijuna kuna i nikakvim kreditom i jamstvom ona to ne može učiniti. Slavonski Brod, ne Osijek nego Slavonski Brod, netko je spomenuo Osijek, misli graditi otvorene i zatvorene bazene čija je cijena negdje oko 40 milijuna kuna i misle dići kredit za taj projekt. S obzirom da je ukupni prihod grada Slavonskog Broda oko 130 milijuna, 140 milijuna kuna, jednostavno ako je 20% iznos koji, limit koji se može dobiti, za koji se može dobiti suglasnost, onda jednostavno grad Slavonski Brod ne može dobiti suglasnost a već ima određena zaduženja kreditna od ranije uslijed nekih drugih projekata. Brodsko-posavska županija kao što je rečeno ovdje već, kao ustanova ima dva puta veći proračun od, pardon brodska bolnica, županijska bolnica u Slavonskom Brodu ima dva puta veći proračun od županije Brodsko-posavske. Prema tome, mislim da je zaista bi bilo zatrpavanje ministarstva sa svim ovim mogućim davanjima suglasnosti ili prijedloga, na prijedlog Vlade pa suglasnost ministarstva ili suglasnost Vlade pa prijedlog ministarstva ne znam ni ja kako se to već ovdje u ovim člancima definira, uz suglasnost Vlade, a na prijedlog ministar financija i tako za sva trgovačka poduzeća u državi Hrvatskoj. Ja zaista mislim da bi to bilo pretjerano i za vrijedne pomoćnike ministra financija i za njega samoga, ali ovaj prijedlog gospodina Čehoka koji govori o mogućnostima kada se solventna društva, dakle ona koja su trgovačka društva za koja nema problema i kao što gospodin Mršić kaže koji mogu založiti ne samo, imaju imovinu jel', trajnu imovinu, mislim da se može sa evo da ne kažem dogovorima naći jedno bolje rješenje nego li ovaj dio zakona za koji i HDSSB, dakle od 35 stranice pa dalje, nema namjeru podržati. Do 35 stranice kako je rekao gospodin Mršić da, od 35 stranice ne, jer zaista to prilično ograničava lokalnu samoupravu u danjem razvoju. Evo, hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Ispravak navoda nemamo. Ovime je iscrpljena rasprava po klubovima. Nastavljamo s radom u 15,00 sati redoslijedom Lesar, Denona, Kulušić itd. pojedinačna rasprava. Hvala lijepo.
Nastavljamo sa popodnevnim zasjedanjem i to sa pojedinačnom raspravom. Prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Nakon što sam pročitao ovaj zakon prva ocjena i misao o ovom zakonu mi je bila odličan prijedlog zakona i konačno iz jednog područja dobivamo nešto što je dobro napisano. Posebice zbog članka 23. stavka 3. koji obavezuje Vladu Republike Hrvatske odnosno ministarstvo i druga državna tijela da donosi strateške planove za trogodišnje razdoblje koje obavezno sadrže viziju, strateške ciljeve, način ispunjavanja ciljeva, mjere procjene rezultata i sustav praćenja postizanja rezultata. Mislim da se po prvi put u jednom od zakona spominje da neki plan u sebi mora sadržavati i mjera ili mjerila za procjenu rezultata. Na tome europski predstavnici nas malo-malo upozoravaju da u velikom broju naših dokumenata posebice strategija, akcijskih planova i planova nemamo mjerila za procjenu ili kvalificiranje rezultata. I pozdravljam ovakvu odredbu i vjerujem da će Ministarstvo financija recimo ubrzo štampati knjižicu, jer to je ministarstvo koje voli štampati knjižice naročito o financijama i proračunu, kada će se dakle u jednoj takvoj knjižici odštampati i ti strateški planovi. I to je dobro. Međutim, odmah sam napravio jednu pogrešku pa sam u mislima pokušao primijeniti odredbe ovog zakona, od države do lokalne samouprave dakle išao sam od vrha prema dolje i došao do stanovitih problema. Prvo me je zabrinulo što u obrazloženju ili opisu stanja, ali i u uvodu pa čak kad je i ministar ovdje bio, ministar Šuker, nitko nije spomenuo da nije u vezi ovog prijedloga zakona obavljeno konzultiranje ili savjetovanje sa lokalnom i regionalnom samoupravu. A morali su to, Vlada morala napraviti jer Europska povelja o lokalnoj samoupravi na to obavezuje pa čak i hrvatski Ustav. No, s obzirom da taj dio Ustava koji govori o ovlastima lokalne i njenom financiranju rijetko čitamo, mislio sam da bar Europska povelja je dokument do kojega nešto netko u ovoj izvršnoj vlasti drži i da su se ta savjetovanja provela. Čuli smo danas da se nisu. Dakle, pa kako je moguće da donosimo Zakon o proračunu koji regulira i proračune općina, gradova i županija a da s njima nitko o tome uopće nije razgovarao? Dosta neozbiljno. Drugo sam se pitao zašto ovaj zakon baš sada i u takvom sadržaju. Naime svaki restriktivni zakon koji jasno postavlja neka pravila igre ima nekakav poučak, nekakvo iskustvo iza sebe temeljem ili zbog čega ili zbog koga nešto država ograničava. Ja bih rekao da se ovaj zakon temelji na poučku Bazeba. Ovaj poučak Bazeba. Bazeba znači Bandić-Zec-Bagarić. Tu je ministar financija neizravno i priznao kad je spominjao slučajeve u kojim je došlo do prevelikih zaduženja i upravo tu županiju i tu firmu i Zagrebački holding je navodio kao određene argumente. Dakle ovo je poučak Bazeba i sad vam je malo jasnije. Ali, ne bi li onda bilo bolje da Hrvatska donese posebni Zakon o proračunu Grada Zagreba i njezinom Holdingu, nego da zbog Zagreba jedne županije u jednu čudnu poziciju dovodimo 300 i nešto jedinica lokalne samouprave koje nisu kršile ni postojeće zakone, koje nisu ušli u zaduženje koje ne bi mogle vraćati, koje nisu izdavale mjenice bez pokrića ili zadužnice ili blagajničke zapise, niti pak munificijalne obaveznice koje ne bi mogli servisirati. Drugo što vidim jako problematičnim odnosi se na članak 33. zakona koji obavezuje da korisnici lokalnih proračuna donose planove razvojnih programa, dakle županija, općina, grad mora donositi plan razvojnog programa. Kada proračun županija mora biti gotov? Krajem ove godine za iduću godinu. Kada mora donijeti plan nabave? Prije nego ide na javni natječaj. Naime, ovaj zakon povezan je i sa Zakonom o javnoj nabavi i antikorupcijskim mjerama koje smo nedavno donijeli. Da li je županija moguće donijeti proračun, plan, plan razvojnih programa za zdravstvo u županiji X i plan javne nabave u toj ustanovi i provest ga u toku proračunske godine? Nije. Odnosno ovaj zakon na to upućuje i obavezuje. I to je dobro, nemam protiv toga ništa. Ali Vlada Republike Hrvatske i nadležna ministarstva sprečavaju poštivanje ovoga zakona, onemogućava da županija poštuje zakone. Zašto? Zato što je primjerice Uredbu o načinu izračuna iznosa pomoći izravnanja za decentralizirane funkcije za 2008. Vlada donijela 2. svibnja ove godine. I kako je županija mogla, bolnica X u županiji X donijeti plan razvojnih programa, plan javne nabave, raspisati natječaj i imati osigurana sredstva u proračunu županije, stavka decentralizirane funkcije za zdravstvo, kada je i odluka o minimalnim financijskim standardima za zdravstvo donijeta 2. svibnja ove godine za ovu godinu. A bez uredbe Vlade i ovih odluka planske veličine u proračunu su stvar telefonskog imenika, gatanja, šacanja, prognoze, a ne i točnih iznosa. Jer nakon uredbe i odluke tek se znaju točni iznosi. Dakle ukoliko će Ministarstvo financija tolerirati ponašanje takvo kao što su do sad radila ova ministarstva, a Vlada kasniti sa uredbom, neće moći provoditi lokalna samouprava u ovom zakonu. Bit će u prekršaju sa zakonom, ne svojom krivnjom. Nadalje, članak 40. poštovana gospodo, u članku 40. imate riječ "predsjednik poglavarstva". Zakon stupa na snagu 1.1. iduće godine. U svibnju su izbori i nakon toga više nema poglavarstva ni predsjednika poglavarstva. Imate u članku 64. riječ poglavarstvo i na nekoliko puta upotrebljavate izraz predsjednik poglavarstva i poglavarstvo. S obzirom da će se ovaj zakon primjenjivati svega 4 i pol mjeseca, a stupa na snagu 1.1. izvršna vlast, termin izvršne vlasti u lokalnoj samoupravi. Danas je to poglavarstvo, sutra će biti župan, gradonačelnik odnosno načelnik općine. Članak 68. govori o odluci Vlade o otpisu pod djelomičnom ili potpunom otpisu potraživanja koja donaša Vlada na temelju prijedloga ministra financija. Pitam se ne mislite li možda dobrim, nužnim, korisnim u svrhu sprečavanja zloupotrebe toga, da postoji ovdje obaveza Vlade da za svaku odluku u kojem nekome oprosti potraživanja u cijelosti ili djelomično, mora obavijestiti Sabor ili bar Odbor za financije i proračun, bar jer se radi o pozicijama potraživanja koja su iskazane i u proračunu. I završno članak 91. 90, bez obzira da li se radilo o suglasnosti ili jamstvima lokalne samouprave prema trgovačkim društvima ili ustanovama koje idu zaduženje, nije normalno, nije fer, nije korektno da se kao osnovu tog zaduženja za granicu 20% uzima samo proračun lokalne samouprave, a ne i sredstva, odnosno prihodi tih poduzeća i ustanova koje oni ostvaruju. I ako je ministar najavio amandman Vlade na pojašnjenje na koga bi se članak 90. odnosio, nije kasno da se dođe i s amandmanom koji govori onih 20% prihoda u koje se računa i proračun lokalne i regionalne samouprave, ali i financijski plan ustanove, odnosno poduzeća za kojemu se daje jamstvo ili kojemu se daje suglasnost za zaduženje. Onda bi to otprilike bilo pravedno, jer ukupna sredstva garantiraju da će biti osiguran povrat, ne samo županije za Županijsku upravu za ceste, jer ta županijska uprava ima svoje prihode, ne samo županijski proračun za bolnicu, jer i bolnica ima svoje prihode. Prema tome, pokušajte i to popraviti, jer doista sljedeće dvije, tri godine nitko neće više moći koristiti, niti jamstva, niti suglasnosti, jer su unaprijed veliki dužnici potrošili propisanu kvotu gdje se mogu izdavati zaduženja lokalnoj samoupravi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Ante Kulušić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Zakonom o proračunu uređuje se jedno od najvažnijeg područja poslovanja države javne financije. Uređene javne financije i sustav proračuna važan su element ekonomske stabilnosti jedne države. Karakteristike uređenog sustava jesu između ostalog jednostavnost i jasnoća U prijedlogu Zakona o proračunu, prvo su definirana i zadana proračunska načela. Ovim načelima su se ukratko i na samom početku postavili temelji koji se dalje kroz čitav zakon razrađuju. Upravo to ovaj zakon čini jednostavnim i primjenjivim, iako se njime uređuje nimalo jednostavna tematika. Tako je npr. odmah kroz načela utvrđeno da se državni novac koristi za financiranje rashoda, funkcija i programa u skladu sa proračunom i da su čelnici tijela za to odgovorni. Isto tako je definirano da prijedlozi zakona, uredbi i drugih propisa moraju sadržavati procjenu fiskalnog učinka kako bi se prije njihovog donošenja znalo koliko nas to košta i možemo li to sebi kao država priuštiti. Za nas u Saboru izuzetno je bitno uvođenje programskog planiranja. Vlada će po ovom prijedlogu zakona morati donosit strategiju programa za trogodišnje razdoblje. Po toj strategiji će se formalno definirati ono što smo i do sada iz rada Vlade mogli vidjeti, a to su glavna strateška područja djelovanja Vlade sa postavljenim ciljevima, načinima njihova ispunjavanja i mjerama po kojima će se pratiti, jesu li programi ostvarili ciljeve ili ne, te koliko su uspješno ciljevi ostvareni. Ovaj novi Zakon o proračunu i pred nas u Saboru postavlja izazove u smislu promjene u načinu razmišljanja i pogleda na proračun. Ne trebaju nas zanimati isključivo inputi, već rezultati. Trogodišnji pogled i orijentacija na programe i uspješnost njihova provođenja, prijedloge i novog zakona i omogućit će nam upravo to. Ima još puno elemenata dobrog financijskog upravljanja, koji se ovim zakonom uspostavljaju, a ja ću istaknuti još jednu mogućnost, važnu mogućnost koje se daje osobito za kapitalne projekte. To je nešto što je u praksi sve mučilo. U slučajevima kada je projekt planiran u jednoj godini, a u sljedećoj nije, te se zbog objektivnih okolnosti ne uspije izrealizirati u toj godini u kojoj je planiran, za njegovu realizaciju sljedeće godine treba se čekati donošenje novog proračuna. Novim zakonom omogućuje se prenošenje projekta i u sljedeću godinu i ovo nije važno samo za projekte Europske unije, nego i za naše projekte. Moram se još osvrnuti na natpise i govore na temu zaduživanja jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave. Lokalne jedinice dio su sustava opće države. Taj sustav se prati u cjelini, te je stabilnost lokalnih jedinica važan element stabilnosti čitave države. Ovim ograničenjem lokalnim jedinicama se uvodi ono čemu bi same trebale težiti, zaduživanje do razine svoje sposobnosti za otplaćivanje tih dugova. Na kraju želim istaknuti da je za sve nas važno iz ovakvog zakona koji je temelj javnih financija, vidjeti da on donosi pravila kojima se sustav uređuje po principu dobrog upravljanja. Upravo zato što ovaj prijedlog zakona to donosi, ja ga podržavam. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik, Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. I ja ću ponoviti kao dio kolega, da je Hrvatski sabor u cijelosti ratificirao Europsku povelju o lokanoj samoupravi i tako prihvatio nekakve europske standarde i obveze u pogledu odnosa sa jedinicama lokalne i područne, regionalne samouprave, kada je riječ o zakonodavstvu i zaista ne razumijem zašto ovaj zakon imamo u ovakvom hitnom postupku, bez dva čitanja i bez da su se uopće konzultirali gradovi, udruga gradova, županije i udruga županija, pri čemu se direktno krši Europska povelja o lokalnoj samoupravi. Mislim da se nepotpunim informacijama tvrdeći da ovakvim izmjenama neće doći do drastičnog ograničenja zaduživanja gradova, jer npr. Rijeka i Zagreb u sva zaduženja koja će obuhvatiti novi zakon, ne prelaze 20% prošlogodišnjih, ne informira objektivno javnost, budući se prešućuje zakonski limit koji kaže, da novo zaduživanje svih lokalnih jedinica u godini, ne smije prijeći 2,3% njihovih ukupnih prihoda. Da vas podsjetim, znači ta odredba ograničava novo zaduživanje 560 jedinica lokalne samouprave na 498 milijuna kuna. A novi prijedlog da u taj limit ulazi i suglasnost s trgovačkim društvima, a ne samo jamstva, u potpunosti zaustavlja potencijal zaduživanja za nove razvojne projekte. Zaustavlja se zapravo razvoj jedinica lokalne samouprave. Naravno da je to problem, jer im se otvara mogućnost, da se na ovaj način stvara nova mogućnost političke korupcije i pogodovanje jedinicama u kojima HDZ želi ostvariti nekakvu korist za sebe. Proračun 2008. npr. je pokazao što znači decentralizacija. Sjetimo se dvorane u Zadru, koja je građena sredstvima iz proračunske stavke za razvoj priobalja, a npr. u Rijeci istovremeno uz bazenski kompleks gdje se doslovno gradi 400 metara nove obale, nisu se mogla koristiti sredstva sa te stavke. Sada ćemo i na ovaj novi način imati jedan novi oblik centralizacije i pri tome kršiti Europsku povelju o regionalnoj samoupravi jer sjetit ćete se upravo je tamo isticana primjedba o nemogućnostima razvoja regionalne područne lokalne samouprave. A danas je gospodin ministar izjavio da neće nitko zabraniti zaduživanje. Međutim, ne mora čak ni zabraniti. Dovoljno je da oteže sa izdavanjem suglasnosti jer u članku 90. nije utvrđen rok u kojem ministarstvo mora odlučiti o zahtjevu za davanje suglasnosti. Mi smo u Rijeci čekali na suglasnost godinu i pol dana. Što znači godinu i pol dana za realizaciju projekta kao što je bio bazenski kompleks u Rijeci mislim da vam ne trebam posebno objašnjavati. Prema tome, možemo vidjeti da Vlada nastavlja s procesom centraliziranja države i ograničavanja razvoja lokalnih jedinica a to sigurno ne predstavlja usklađenje hrvatskog zakonodavstva sa stečevinama Europske unije što se navodi kao razlog zbog čega ovaj zakon imamo u hitnom postupku. Uostalom, još jedanput ističem da su glavne kritike Europske komisije bile nerazvijenost lokalne i područne samouprave te slaba decentralizacija. To ne kaže SDP, to kaže Europska komisija. Prema tome, mogu još jedanput naglasiti da je i ovim zakonom kao i zakonima koje smo nedavno usvajali o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave još jedanput ne vodi se dovoljno računa o statusu velikih gradova i gradova sjedišta županija kod kojih bi sigurno morao pristup biti drugačiji nego što se nudi u ovim rješenjima. Stoga smatramo da usvajanje zakona u tekstu kakav je predložen ima posljedicu sprječavanja daljnjeg zaduživanja jedinica lokalne samouprave i pravnih osoba na način da onemogući razvoj jedinica lokalne samouprave. I stoga smatramo da u prijedlogu svakako ne treba prihvatiti predložene izmjene odredbi o uključivanju izdanih suglasnosti općih zaduženja jedinica lokalne samouprave, treba brisati odredbu o obvezi ishođenja prethodne suglasnosti ministra financija na davanje jamstva i suglasnosti i treba predložiti veći opseg zaduženja za velike gradove i gradove sjedišta županija za zaduženje i za javno privatno partnerstvo. Jedino na taj način omogućit ćemo ravnomjerni razvoj Republike Hrvatske. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak, uvaženi zastupnik Željko Turk. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući. Ispravit ću krivi navod uvaženog zastupnika koji je rekao da se kroz ovaj zakon zaustavlja razvoj gradova i općina. To je netočno. Razvoj gradova, općina, jedinica regionalne područne i lokalne samouprave ne vrši se jedino i isključivo kroz kreditiranje i davanje jamstva ili suglasnosti nego kroz cjelokupne mjere državne, regionalne, županijske i gradske politike, kroz gradske i ine proračune te ova njegova konstatacija svakako ne stoji. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom, uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Pred nama se nalazi Prijedlog zakona o proračunu usklađen sa zakonodavstvom Europske unije. Europska komisija je u izvještaju o progresu Republike Hrvatske u 2007. godini u dijelu ekonomskih kriterija istakla da Republika Hrvatska treba poboljšati trenutačno slabu vezu strateškog i proračunskog planiranja što se ovim zakonom upravo i nastoji. Ja bih se zadržao u svojoj raspravi na onom dijelu zakona koji definira obvezu uključivanja jamstava i suglasnosti koje jedinice lokalne samouprave i područne naravno daju pravnoj osobi u većinskom izravnom ili neizravnom vlasništvu i ustanovi čiji je osnivač za ispunjenje obveza pravne osobe i ustanove u opseg mogućeg zaduživanja. Te jedinice lokalne i regionalne samouprave koje su u obvezi da ishode prethodnu suglasnost Ministarstva financija koje želi dati jedinici lokalne samouprave jamstvo odnosno suglasnost pravnoj osobi u svom većinskom izravnom ili neizravnom vlasništvu i ustanovi čiji je osnivač. Jedinice lokalne i regionalne samouprave su i prije prijedloga ovih zakonskih izmjena bile dužne izvještavati o takvim jamstvima Ministarstva financija ali očigledno da to nisu sve radile pa tako danas imamo više od stotinu jedinica lokalne i regionalne samouprave koje su zadužene preko zakonom propisanih mogućnosti. Stoga je bilo nužno propisati ovim zakonskim izmjenama strože uvjete zaduživanja. Sada je vidljivo da su gradovi, županije i općine kroz zaduživanje ustanova i trgovačkih društava kojima su osnivači zadužili svoje stanovnike za desetljeća koja slijede. Kratkoročno to je dalo pozitivne rezultate bar za njih, pogotovo na političkoj sceni. Čelnici tih jedinica od Rijeke preko Zagreba pa do Varaždinske županije prikazivale su svojim stanovnicima ubrzani razvoj, rast standarda na tim područjima upravo crpeći sredstava za taj ubrzani razvoj iz gotovo protuzakonitih izvora financiranja, od zaduživanja primjerice pučkih učilišta pa sve do komunalnih poduzeća kojima su jedinice lokalne i regionalne samouprave osnivači. Upravo čelnici tih stotinjak gradova, općina, županija najviše i protestiraju protiv novog Prijedloga zakona o proračunu. Dugoročno ipak vjerujem da su ipak bolje prošle jedinice lokalne i regionalne samouprave koje su uskladile zaduživanje svojih proračuna te proračuna svojih ustanova i trgovačkih društava kojima su osnivači sa stvarnim i realnim mogućnostima i važećim zakonskim propisima. U konačnici izmjenama Zakona o proračunu zapravo se onemogućava da nesolventna javna poduzeća ili komunalne tvrtke podižu kredite uz jamstva gradova, općina i županija. Posebno pozitivno može se ocijeniti da se ograničenja zaduživanja jedinica lokalne i regionalne samouprave ne odnose na sredstva koja udružuju jedinice lokalne i regionalne samouprave i osiguravaju sa i uz sredstva iz predpristupnih fondova, kao i zlatno pravilo koje je spomenuo i državni tajnik da je zaduživanje dozvoljeno za financiranje investicija a ne znači nekakvim dugova ili povećanje javne potrošnje jedinica lokalne i regionalne samouprave. Treba istaknuti da su uz ograničenje u zaduživanju koja su neminovna zbog navedene prakse inih jedinica lokalne i regionalne samouprave za davanje jamstava trgovačkim društvima i ustanovama najavljeno je od predlagača zakona ispred Vlade Republike Hrvatske tijekom izrade podzakonskih akata potrebnih za provođenje ovog zakona izrada dodatnih kriterija a čuli smo od ministra i amandmana Vlade koji će voditi računa da se trgovačka društva koja dobro posluju mogu zadužiti mimo propisane zakonske obaveze. Ovim dodatnim kriterijima otklanja se pretpostavljena opasnost od daljnje centralizacije upravljanja lokalnim financijama te ograničavanja razvoja jedinica lokalne samouprave. Na kraju treba reći da će i ovaj zakon kao i cijeli niz drugih datumom stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi, znači sa izmjenama koje će se dogoditi u jedinicama lokalne i regionalne samouprave nakon provedenih direktnih izbora za načelnike, gradonačelnike, župane te ukidanjem općinskih, gradskih i županijskih poglavarstava tj. predstojeće izmjene pojma izvršnog tijela kako je sada definirano u članku 3. ovog zakona i u svim ostalim člancima gdje se spominje a što je definirano člankom 130. ovog zakona u prijelaznim i završnim odredbama. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko replika. Prva je, prvi je Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani kolega zastupniče u svom ste izlaganju rekli da je kod čitavoga niza pravnih osoba, spomenuli ste eksplicite ustanove i javna poduzeća odnosno jedinice lokalne i područne samouprave došlo do nezakonitoga zaduživanja. Kao prvo nezakonito zaduživanje ima nekoliko elemenata. Jedan je taj koji moraju same banke voditi računa. Dakle one ne smiju prekršiti zakon. A drugi je ukoliko postoje takvi slučajevi, ja vas podsjećam da morate po zakonu prijaviti svaki takav slučaj Državnom odvjetništvu odnosno Državno odvjetništvo je i, je obvezno u svakom takvom slučaju podignuti kaznenu prijavu. Podsjećam da je jedan jedini eklatantan primjer u tom smislu upravo župan Požeško-Slavonske županije iz reda Hrvatske demokratske zajednice gospodin Bagarić. A ja ću vas sada ispraviti odnosno dati vam priliku da to komentirate. Što se tiče Varaždinske županije samo ću vas podsjetiti da je na Skupštini Varaždinske županije na kojoj su vaši vijećnici s vijećnicima HSS-a i HSLS-a svrgnuli župana i poglavarstvo prijedlog bio da se pozove USKOK i Državno odvjetništvo i vi ste, vaši su vijećnici glasovali protiv toga zaključka jer ste odbili da se ustanovi zakonitost slučaja Varaždinske županije. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Davor Huška.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče ja govorim o činjenicama da je 120 jedinica lokalne i regionalne samouprave zaduženo više nego je zakonom dozvoljeno. Zaduženo više nego je zakonom dozvoljeno. Znači da su sve te jedinice lokalne samouprave svjesno ili ne, prekršile zakon. Druga činjenica je da bivši župan gospodin Čačić ima nula kuna duga, a otprilike milijardu kuna obaveza po javno-privatnom partnerstvu. Čuli smo do čega će to dovesti u perspektivi jel' Varaždinsku županiju i ne bi bio rado u koži ni gradovima i općinama koje su morale ući sa tim županom i tom županijskom vlasti u te ugovore o javnom privatnom partnerstvu. Kad spominjete pokretanje nekakvih sporova protiv gospodina Bagarića bivšeg župana Požeško-Slavonske županije ja mogu reći evo da su upravo vjesnici u Skupštini županijske požeške, Slavonske županije digli ruke za pokretanje svih sudskih aktivnosti prema bivšem županu. Sve je odrađeno. Župan je evo bio poslije toga i ovdje u Saboru. Nisu nikakve zakonske konzekvence povučene prema njemu. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupniče Beus vi ste digli tablicu. Nema više ništa po Poslovniku. Sljedeća replika je uvažena zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Imam repliku na izlaganje kolege zastupnika. Naime ako sam vas dobro shvatila rekli ste da je, da su lokalne jedinice desetljećima zadužile generacije jel' tako? Pa ja ću vas podsjetiti, nemojte misliti da opravdavam bilo kakvo zaduženje preko mjere no država je, dug države je 84 milijarde kuna, a jedinica lokalne samouprave 1,6 milijardi. Pa se ja pitam tko je zadužio generacije odnosno desetljećima unaprijed.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
… [[Govornik nije uključen.]] [[Upadica: Mikrofon!]] Pokušat ću uvaženoj kolegici odgovoriti da dobro znamo kolike su devizne rezerve i uopće rezerve naše države, a znamo kolike su rezerve primjerice Varaždinske županije, grada Zagreba ili nekih drugih jedinica koje su se nemilosrdno zaduživale i zasigurno nanijele od javno-privatnog partnerstva građanima obaveze od 15, 20 i 25 godina koje će građani vraćati. Pitanje je tko će biti župan, tko će biti na vlasti? Građani vraćaju dugove koji su stvoreni.
Zahvaljujem. I imamo repliku uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Huška je u svom izlaganju prvo pokušao opravdati donošenje ovog zakona kapitulacijom sustava. Ako 120 i nekoliko gradova se zadužilo suprotno zakonu odnosno ima veće, veće dugove nego što je to postojećim zakonima trebalo biti onda ja mislim da ne može to prodavati donošenje novog zakona time da se prošli zakoni nisu primjenjivali i postavlja se pitanje zbog čega nitko nije reagirao u tim slučajevima. I druga stvar. Vi ste rekli da je danas ministar najavio da će, velikodušno valjda, da će određene firme koje su solventne, koje dobro posluju moći se ipak zadužiti. Mislim da je to ovako malo jedan čudan pristup i mislim da cijela, cijela priča danas se oko ovog zakona i digla u tome da što se suglasnosti tiče da to ne bi trebalo ući u ovaj dio šta je vezano uz dugovanja lokalnih jedinica zbog toga što, već sam naveo jedan primjer, recimo u Koprivnici komunalno poduzeće ima 200 milijuna kuna prihoda isto kao i gradski odnosno kao i gradski proračun i nelogično je da investicije koje oni rade i koje mogu financirati i za šta grad ne daje jamstvo i neće nikad plaćati te rate ukoliko je to komunalno poduzeće bude zapalo u probleme, da to ulazi u tu, u tu cijelu sumu. I mislim da tu ne bi trebao ministar uzimati u obzir i davati neku mogućnost da se tu zaduži nego bi se to jednostavno iz zakona trebalo maknuti. Evo to je moja sugestija.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. U ovom drugom dijelu se u potpunosti slažem s vama i ja sam u tom smislu i razumio gospodina ministra. Znači da će amandmanom biti dana zakonska mogućnost, amandman koji ulazi u zakon, zaduženja zdravih, likvidnih tvrtki kojima su osnivači jedinice lokalne, regionalne samouprave bez dodatnih suglasnosti u Ministarstvu financija. A u samom obrazloženju uz ovaj zakon stoji i izrada dodatnih kriterija koja će biti propisana podzakonskim aktima gdje će biti dana mogućnost zaduživanja znači onima koji stvarno ispune određene uvjete i imaju stvarne potrebe za zaduživanje. Opet napominjem da se ovdje isključuju projekti koji su vezani uz predpristupne fondove što je nama u gradovima, općinama i županijama izuzetno bitno. To nam ne ulazi u kvotu zaduženja i ponovno napominjem zlatno pravilo zaduženje za investicije, nefinanciranje javne potrošnje i dugova nastalih iz javne potrošnje. Kolaps sustava na vrijeme je spriječen i vjerujem da ovih 120 jedinica lokalne i regionalne samouprave dok ne izađu iz ovog nekakvog bonusa u kojem se sad nalaze po postojećim kriterijima zasigurno neće dobiti mogućnost zaduživanja, suglasnost ministarstva. A to će dati mogućnost nama zdravim jedinicama lokalne samouprave koji nismo kršili na ovakav način zakon da uđemo u neke nove projekte i nova zaduženja sve u skladu sa zakonom koji je danas pred nama. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, cijenjeni kolegice i kolege. Trenutni sustav proračuna i proračunskih odnosa u javnom sektoru utvrđen je Zakonom o proračunu iz 2003. godine i taj zakonski okvir omogućio je ostvarivanje mnogih početno postavljenih ciljeva iz područja državnog proračuna, a ponajprije u pogledu uspostavljanja fiskalne discipline. Jer je uspostavljanje fiskalne discipline bila jedna od najvažnijih zadaća u tom razdoblju. Budući da su promjene okolnosti konstanta, postojeći zakoni u međuvremenu postali određena kočnica pri proračunskom planiranju u kojemu su razvoj višegodišnjeg proračunskog okvira i pristupa od vrha prema dnu postali osnovna institucionalna rješenja i alati za jačanje strateške alokacije resursa. Istodobno, postojeći zakon postao je i određena kočnica pri proračunskom planiranju i zbog toga što su u današnje vrijeme kao temeljni ciljevi fiskalne politike nameću jačanje i održavanje fiskalne discipline. Nedostatak postojećeg Zakona o proračunu jest i u činjenici da njime nisu jasno određeni namjenski prihodi i primici, nadležnost za prikupljanje i praćenje kao ni pitanje prijenosa ostvarenih, a neutrošenih namjenskih prihoda i primitaka iz jedne fiskalne godine u drugu. Stoga Republika Hrvatska radi efikasnije implementacije pravne stečevine Europske unije u nacionalno zakonodavstvo predvidjela izmjenu i dopunu Zakona o proračunu i to Nacionalnim programom za pristupanje Europskoj uniji. Novi Zakon o proračunu sa sobom donosi mnoge pozitivnosti, a njime se posebice jasnije određuju vrste prihoda i primitaka, nadležnosti za njihovo prikupljanje i praćenje kao i načini i mogućnosti njihova trošenja. A da konsolidirani prihodi i primici na jednom računu u konačnici omogućuju racionalnije upravljanje proračunom i obvezama. Ovim novim Zakonom o proračunu želi se uspostaviti i jedan srednjoročni proračunski okvir. Pozitivna strana ovog Prijedloga zakona o proračunu jest i ta da je zakon usmjeren na povećanje učinkovitosti i transparentnosti proračuna sukladno smjernicama Europske unije, a isključuje standardizaciju terminologije i predviđa poboljšanje informatičkog i informacijskog sustava, proračuna i proračunskih korisnika u planiranju i izvršavanju i izvješćivanju i računovodstvu. U raspravi smo danas čuli i mnoštvo negativnih ocjena o ovom Zakonu o proračunu, a koje su izrečene i sa određenom dozom i nezadovoljstva, pa čak i gorčine nazivajući neprimjereno ovaj zakon, zakonom o nekakvom političkom reketu ili proglašavajući čak ovaj zakon i neustavnim. S obzirom da u ocjeni prihvatljivosti i vrijednosti ovog zakona treba izbjeći subjektivan pristup naravno da ću podržati Prijedlog ovog zakona o proračunu bez straha da je neustavan, jer mi se čini i pretencioznim i presmjelim tvrditi o statusu ustavnosti ovog zakona, a da se Ustavni sud Republike Hrvatske uopće nije imao prigodu ni izjasniti o ustavnosti ovog zakona. Stoga ću glasovati za Prijedlog zakona o proračunu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ni granica, čak je završila rasprava kad ste se javili. Ovaj put ću vam tolerirati, slijedeći put to neću. Izvolite, replika Goran Beus Richembergh.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ustavnost ili neustavnost zakona utvrđuje samo i isključivo Ustavni sud Republike Hrvatske. Budite sigurni da će Ustavni sud vrlo skoro imati priliku o tome odlučivati, jer će Klub zastupnika HNS-a podnijeti zahtjev za ocjenu ustavnosti. Govoriti o javno privatnom partnerstvu na ovakav način, da se zapravo kriminalizira nešto o čemu je već donesen čitav niz propisa i to u slučajevima kada je cijeli posao vodio Državni institut za mostove naprosto je nešto neprimjereno i ja ne mogu shvatiti da nitko iz Ministarstva financija ne pronalazi za shodno da se ustane i da kaže: “Ljudi, Zakon o javnom privatnom partnerstvu imate možda već sutra na dnevnom redu. Kako možete govoriti o tome kao nekakvoj kriminalnoj kategoriji.“ Pa tjerate zapravo ljude da o nečemu što je sastavni dio pravnoga sustava Republike Hrvatske razmišlja kao o kriminalnim radnjama. Dokle to vodi! Ovo je zakonodavno tijelo. Mi ne smijemo glasati po samima sebi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Gordan Marić.
Hvala lijepa. Razumljivo je da ocjenu ustavnosti jedino utvrđuje Ustavni sud Republike Hrvatske, pa time me više čudi konstatacija da se kolega Beus usuđuje kazati da je zakon neustavan, a još i prejudicirati odluku Ustavnog suda koji kaže da će ga sigurno proglasiti neustavnim. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Uvažena zastupnica Vesna Buterin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče sa suradnicama, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Trenutno važeći Zakon o proračunu čijim je donošenjem prvenstveni cilj bio uspostavljanje fiskalne discipline stupio je na snagu 1. srpnja 2003. godine. Potreba donošenja novog Zakona o proračunu značajno je vezana za pregovore sa Europskom unijom gdje se u sklopu pregovora u poglavlju 22. – Regionalna politika i koordinacija strukturnih instrumenata traži mogućnost višegodišnjeg planiranja, prenošenja sredstava za kapitalne projekte iz jedne proračunske godine u drugu, veća fleksibilnost u izvršavanju proračuna itd. Važno je naglasiti da se novim Zakonom o proračunu jasnije određuju vrste prihoda i primitaka nadležnosti za njihovo praćenje i prikupljanje, te način i mogućnost njihova trošenja. Ovim se zakonom želi povećati učinkovitost i transparentnost proračuna u skladu sa smjernicama Europske unije. Prijedlog zakona odnosi se na tri glavna područja, na područje planiranja, izrade i donošenje proračuna za jednu godinu i projekcija za slijedeće dvije godine, te izvršavanje proračuna na razini države i jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave. Zatim na područje upravljanja proračunskim sredstvima, imovinom države i jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave i javnim dugom, te zaduživanje i davanje jamstava. Kroz odredbe Zakona o proračunu želi se uspostaviti i srednjoročni proračunski okvir koji povezuje prioritete Vlade i proračun u okviru razine potrošnje, naglašava ustupke napravljene između međusobno konkurentnih ciljeva Vlade, povezuje proračun s donesenim politikama, strategijama, programima, zakonima i poboljšava rezultate programa povećanjem transparentnosti, odgovornosti predvidljivosti financiranja. Ovim se zakonom uvode i određene obveze od kojih ću navesti samo neke budući da ih ima dosta. To su prije svega praćenje prihoda i primitaka, te rashoda i izdataka i po izvoru financiranja. Zatim, izrade strateških planova za nadležna ministarstva i druga državna tijela, izrade strategije Vladinih programa za trogodišnje razdoblje i njeno donošenje od strane Vlade, zatim uključivanje jamstava i suglasnosti koje jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave daje pravnoj osobi u većinskom vlasništvu, te jedinice u opseg mogućeg zaduženja jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave, te ishođenje prethodne suglasnosti ministra financija za jedinice lokalne, područne ili regionalne samouprave koje žele dati jamstvo pravnoj osobi u većinskom vlasništvu te jedinice. Dosadašnjim načinom davanja suglasnosti, odnosno jamstava za zaduženje trgovačkim i komunalnim društvima događalo se da su se prikrivala dodatna zaduženja lokalne jedinice. Naime, zaduživanja komunalnih poduzeća mogu stvarati dodatne financijske rizike, destabilizirati lokalne proračune te povećavati ne porezni teret građana kao što su povećanja, npr. cijena komunalnih naknada i doprinosa, te različitih vrsta vodnih naknada kao što smo nedavno imali primjer očiti dakle, u gradu Zagrebu. U velikom broju slučajeva zaduživanja preko komunalnih poduzeća postala su sredstvo za obilaženje postojećih Vladinih proračunskih ograničenja budući da te zaduženja do sada nisu ulazila u kvotu zaduženja jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave. Budući da veliki broj komunalnih društava ne ostvaruje prihode kojima bi bio u mogućnosti servisirati svoje obveze i zaduženja, dolazi se često u situaciju da se obveze moraju vraćati ili iz proračunskih sredstava jedinica lokalne i područne samouprave čime se narušava naravno poslovanje tih jedinica ili se pak povećava cijena usluga koju komunalna poduzeća pružaju građanima. Zato smatram da je ovaj zakon vrlo kvalitetan jer će uz sve ono što sam navela uvesti još dodatno i transparentnost i odgovorno i red u zaduženja i poslovanje jedinica lokalne i područne samouprave. I zato na kraju dajem punu podršku ovom Prijedlogu zakona o proračunu. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva financija, kolegice i kolege. Razvoj učinkovitog i održivog sustava upravljanja javnim financijama zahtjeva i institucionalni okvir koji će uz osiguranje fiskalne discipline potrebne za makroekonomsku stabilnost biti usmjeren i na osiguranje strateške alokacije sredstava te efikasnije pružanje javnih usluga. Iako je važeći zakon izrađen na suvremenim načelima planiranja po programima, računovodstva usklađenog sa međunarodnim računovodstvenim standardima i mjerama za osiguranje makroekonomske stabilnosti nedostaje praktična provedba dijela odredaba te i jasnije i određenije postavljena pravila odnosa, prava i odgovornosti među državnim i lokalnim institucijama te funkcijama u sustavu proračuna. Nabrojiti ću samo neke. To je važeći zakon onemogućava pristup od vrha prema dnu, zatim nedostatak fleksibilnosti upravljanju proračuna, ministarstava i drugih tijela državne uprave što sužava, odnosno ograničava napore Vlade Republike Hrvatske uvođenju sustava temeljenog na uspješnosti i povećanju odgovornosti javnog menagmenta, zatim neusklađenost sa financijskim regulativama Europske unije pogotovo u dijelu upravljanja nepravilnostima i prijevarama. Zatim, Vlada Republike Hrvatske je donijela u međuvremenu i niz dokumenata to su strategije unaprjeđenja modernizacije procesa u sustavu državne riznice, zatim strategija reforme državne uprave gdje se uvodi strateško planiranje a i Europska unija je u međuvremenu ukazala na slabu povezanost strateškog i proračunskog planiranja, odnosno traži se bolja povezanost između jednog i drugog. Stoga ovaj prijedlog proračuna uređuje upravo ono što nije dovoljno dobro urađeno ili neprovedivo dosadašnjim i utvrđuje osnovne preduvjete potrebne za osiguranje financijske discipline, ali za kvalitetno upravljanje javnim sredstvima koje polazi od strateškog planiranja ali i za makroekonomsku stabilnost. Potreba donošenja vezana je dakle, uz pregovore u poglavlju 22. Regionalna politika i koordinacija strukturnih instrumenata. I stoga vezano uz ove pregovore zakon treba osigurati, mogućnost višegodišnjeg planiranja, prenošenje neizvršenih projekata u sljedeću godinu, veću fleksibilnost u izvršavanju proračuna te da se ograničenje za zaduživanje jedinica lokalne i regionalne samouprave ne odnose na projekte koji se sufinanciraju iz fondova Europske unije. Novi prijedlog zakona u odnosu na važeći, znači donosi uvođenje strateškog planiranja i izradu trogodišnje strategije Vladinih programa kako bi strateški prioriteti i ciljevi Vladine politike izravno utjecali na alokaciju sredstava unutar proračuna. A cilj ove mjere je jačati, dakle, vezu između strateškog i proračunskog planiranja. Druga novost je da Hrvatski sabor, odnosno predstavničko tijelo jedinica lokalne i regionalne samouprave donosi proračun za jednu proračunsku godinu ali i projekcije za sljedeće dvije. Sljedeća novost je što Hrvatski sabor, odnosno predstavničko tijelo jedinice lokalne i regionalne samouprave donosi proračun na višoj razini ekonomske klasifikacije, odnosno razini podskupine u odnosu na dosadašnju, znači razinu odjeljka. Ovo je, upravo ovo usvajanje proračuna na višoj razini jedan je od ključnih mehanizama kojima će ministarstvima i drugim državnim tijelima dati traženu fleksibilnost u izvršavanju proračuna. Jer oni su i odgovorni za provođenje svojih programa a u skladu su sa proračunom. Sljedeća novost je zadržavanje postojeće detaljne razine izvještavanja, polugodišnje i godišnje i to je dobro jer to je standard koji je postignut i od kojeg ne smijem i kojeg moramo zadržati. Sljedeća novost je uključivanje jamstava i suglasnosti koje jedinice lokalne i regionalne samouprave daju komunalnim društvima i drugim pravnim osobama u vlasništvu lokalne jedinice ali u opsegu, ovo je vrlo dobra odredba, u opsegu mogućeg zaduživanja te jedinice lokalne i regionalne samouprave. Ne ograničava se na jedan dobar način, ne uskraćuje se bez razloga. Podržati ću ovaj zakon u prvom redu jer u potpunosti podržava dva osnovna pravila financijskog upravljanja, već ovdje spomenuto zlatno pravilo, znači zaduživanje dozvoljeno samo za financiranje investicija, poslovanje će se financirati iz prihoda poslovanja, ali i pravilo održivog investiranja po kojem zaduživanje ne smije prelaziti granicu iznad koje servisiranje duga postaje otežano. To je ono što ne razumijem, kod jednog dijela gradonačelnika, ova odredba upravo štiti gradonačelnike od novih napasti i novih zaduženja. Spomenuti ću možda kratko samo i iskustvo zadarske županije koja je uz pomoć delegacije Europske komisije u Zagrebu izgradila drugu generaciju razvojnih strateških planova i to plan za razdoblje od 2002. do 2006., i od 2006. do 2010. Usklađenost ovih dokumenata sa izvorima sredstava, odnosno sa proračunima, znači i županije i države i EU fondova i ostalih izvora osigurala je kvalitetnu provedbu i realizaciju zacrtanih strateških ciljeva, mjera i aktivnosti i omogućila da smo puno bliže realizacije zacrtane vizije. Upravo to očekujem i od ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo, žao mi je što nema ministra više ovdje. Htjela bih reći na njegovo izlaganje da bi me duša boljela u svakoj drugoj prilici što je njemu žao što ne nailazi na razumijevanje gradonačelnika, načelnika, župana koji nisu iz redova HDZ-a jer, dakle ne razumiju ono što je ministarstvo osmislilo, no u ovoj prilici mi je to drago budući da je očigledno taj vapaj sa lokalne razine utjecao na to da danas ministar prezentira da će biti nekakvih amandmana na ovaj zakon. No, te amandmane nismo vidjeli, o njima ne mogu govoriti, dakle ja ću se osvrnuti na ono što smo mi kao zastupnici u materijalima dobili, a to je prijedlog zakona uz obrazloženje. Ministar je u svom izlaganju pokušao banalizirati promjene koje će se u zakonu dogoditi kao da se radi o nekakvoj minimalnoj promjeni, no ja bih rekla da se radi o ključnoj promjeni koja će itekako, itekako napraviti probleme i onemogućiti realizaciju nekih od razvojnih projekata u jedinicama lokalne samouprave. Ovo je ustvari zakon koji na najjasniji mogući način pokazuje koliko je ova Vlada zaista spremna decentralizirati Hrvatsku. S jedne strane, Vladi su puna usta decentralizacije, a onda kada dođe u priliku nešto konkretno napraviti, pokaže se drastična centralizacija. Apsolutno se, kao što sam već i kolegi u replici rekla, zalažem za obuzdavanje, odnosno kontrolu svakog zaduživanja pa i onog, jasno jedinica lokalne samouprave, no ekonomisti i bankari se jednoglasno slažu da su gradovi i općine kud i kamo bolji imaju kreditni rejting od države, što konkretno znači da gradovi, općine i županije mudrije raspolažu financijama od države. Stoga mi iskreno ispada smiješno da Vlada koja je očigledno tu manje sposobna pametuje i stavlja pod nadzor one koji to rade bolje od nje. Posve bih razumjela da je stvar obrnuta, da se gradovi i općine, odnosno vladajući u jedinicama lokalne samouprave ponašaju poput pijanih milijardera, a Vlada radi sve bez greške pa onda u jednom trenutku odluči lupiti šakom od stol i kaže sad je dosta, no u trenutku kada je zaduženost države 84 milijarde kuna i nitko me ne može uvjeriti uz bilo kakve rezerve koje postoje da je to zanemarivi iznos ili da nije zabrinjavajući, a kod jedinica lokalne samouprave je 1,6 milijardi kuna, dakle manje od 2%, čini mi se smiješna bilo kakva intervencija Vlade. Istovremeno, Vlada nikakve limite za zaduženja sebi ne stavlja, dakle radi se o apsolutno dvostrukim kriterijima. To je jedan dio problema. Drugi dio problema leži u tome da je u prijedlogu zakona posve nejasan način kako će ministar donositi odluke osim što piše da će se odlučivati u roku od 40 dana od podnošenja valjanog zahtjeva. E sad se ja pitam što je to valjani zahtjev. Poučena dosadašnjim iskustvom, mislim da ne pretjerujem kada kažem da oni zahtjevi koji budu dolazili iz gradova, općina gdje je HDZ na vlasti, biti će odobreni gotovo i prije nego što su poslani, a tamo gdje HDZ nije na vlasti gledati će se svaki zarez i točke i raditi će se kojekakve smicalice da bi se kočila realizacija projekata. Takva logika ni danas se ne krije sa željom da se lomi duh glasača koji ne glasaju za HDZ. No, mislim, odnosno sigurna sam da će lokalni izbori pokazati da glasači u tim gradovima itekako dobro znaju zašto neće glasati za HDZ i to neće učiniti ni pod koju cijenu. Ova logika bi za HDZ mogla imati određeni kontra efekt jer bi za posljedicu mogla imati i demotivaciju HDZ-ovih glasača u sredinama gdje ta stranka nije na vlasti jer bi ti ljudi naprosto mogli postati umorni što su taoci takve jedne politike, odnosno maćehinskog odnosa Vlade prema jedinicama, odnosno gradovima i općinama u kojima oni ipak dobro žive. U materijalu koji smo dobili u više navrata se spominje i u raznim kontekstima pojam potkopavanje napora Vlade, a ja se pitam što je sa potkopavanjem jedinica lokalne samouprave samo da normalno dišu i da im Vlada prestane puhati za vrat. Ovdje je već spominjano, posve je neprihvatljivo da Vlada ovaj zakon donosi bez konzultacija sa udrugom gradova i srećom pa eto postoji Internet pa možemo ponešto i tamo korisnoga saznati, odnosno o čemu je uopće Vlada raspravljala i što je zaključila. Mislim da Vlada koja bi trebala funkcionirati na način da radi u interesu građana da treba pitati one koji žive taj problem. Na kraju se pitam ako postoji iskrena i stvarna briga Vlade oko zaduživanja jedinice lokalne samouprave, u što ja posve opravdano sumnjam, zašto se nije umjesto odobrenja ministra pribjeglo nekom drugom rješenju poput recimo uvođenja kreditnog registra zaduživanja poduzeća u vlasništvu gradova i općina ili recimo osnivanje nekakvog tijela koje će pratiti i sprječavati nekontrolirani rast zaduženja? Mislim da je nažalost odgovor posve jasan, zato što bi to naprosto bio korak dalje u decentralizaciji i demokratizaciji Hrvatske, a to očigledno ovoj Vladi apsolutno ne odgovara. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo ispravke netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Krešo Filipović. Izvolite. Jesam ja krivo? Ne, ne, pardon. Matković uvaženi.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, mislim da je ova uvažena kolegica Borzan izrekla toliko tih stvari da čovjek ne zna odakle bi zapravo započeo, što potvrđuje da zapravo ona ne razumije ovaj prijedlog ovog zakona. Mislim, govoriti o tome da ova Vlada zapravo daje samo onima koji su iz HDZ-a, mislim pa to je apsolutno, to je deplasirano kolegice Borzan. Mislim, tko je taj kome je ova Vlada zapriječila zaduživanje. … [[Upadica se ne razumije.]] Rekao sam vam. To je jedno, a drugo … … [[Upadica se ne razumije.]] Samo trenutak uvažena kolegice, dopustite da ja završim pa onda vi možete dalje kako vam dopusti onaj tko usmjerava tijek ove sjednice. Mislim isto tako govoriti o tome da je ovo pitanje koje zapravo zaprječava one koji dobro rade pa isto tako je deplasirano, pa ovaj zakon zapravo će samo onemogućiti one koji se zadužuju mimo onoga što ne mogu dalje servisirati pa to mora vam biti jasno.
Zahvaljujem. I uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ispravila bih netočan navod uvažene kolegice koja je nekoliko puta u svojoj raspravi govorila o maćehinskom odnosu Hrvatske demokratske zajednice, odnosno Vlade prema jedinicama lokalne samouprave u kojima je oporba na vlasti, da će im se zabraniti kreditno zaduženje. Da je tome tako onda ne bi Zagreb i Varaždin bili najzaduženije jedinice u Hrvatskoj.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga. Gubi pravo rasprave. Uvaženi zastupnik Krešo Filipović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade Republike Hrvatske, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Evo ja ću odmah na početku ove svoje rasprave reći kako me dojmila rasprava gospodina Čehoka za koju bih rekao da je na neki način sve u ovoj raspravi stavio na svoje mjesto i koji je govorio o političkom cinizmu. Mislim da smo mogli i malo prije primijetiti koliko u ovoj raspravi ima političkog cinizma, dakle primjenjuju se različiti i dupli kriteriji kada nešto se tiče mene onda je to u redu, a kada se tiče nekoga drugoga onda nije u redu. Mislim da to nije korektno niti pošteno u ovoj raspravi. Isto tako želim naglasiti da je ministar financija gospodin Šuker i gospodin Marić, državni tajnik, da su me stvarno impresionirali sa svojim obrazloženjima i da su otklonjene određene nedoumice odmah u samome startu u raspravi o ovome zakonu, gdje mislim da ćemo u konačnici ipak svi klubovi ovaj zakon u potpunosti podržati. Za ovaj zakon se može reći da je jedan od iznimno značajnih zakonskih prijedloga za sve građane Republike Hrvatske, znači za čitavo gospodarstvo i našu državu u cjelini. Isto tako ovim zakonom se kao i u velikom broju slučajeva do sada, naše zakonodavstvo usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije, ali to nije presudan i osnovni razlog zbog kojeg se ovaj zakon donosi. Kao što je proračun najvažniji programski i financijski dokument svake države kojim se jasno odražava strateško opredjeljenje aktualne politike, definiraju razvojni programi te ciljevi koji se tim programima žele postići, isto se tako definira i fiskalna i ekonomska politika narednog razdoblja. Treba naglasiti da je isto tako i Zakon o proračunu temeljni i najvažniji propis koji uređuje područje javnih financija te utvrđuje osnovne preduvjete koji su neophodni za očuvanje fiskalne discipline, za kvalitetu upravljanja javnim sredstvima i za makroekonomsku stabilnost koju je na svu sreću ova naša prekrasna država uspjela postići i očuvati do konca 2007. godine. Osobno sam iskreno uvjeren cijeneći postignute rezultate u prethodnom razdoblju, kako će se spomenuta makroekonomska stabilnost koja je postignuta u prethodnom razdoblju održati i u narednom razdoblju, dakle da ne pričamo o svim onim makroekonomskim pokazateljima za koje se nadam da će biti u potpunosti očuvani. Ja ću jedan dio ove svoje rasprave preskočiti, jer zaista je puno toga danas ovdje rečeno, međutim smatram veoma važnim napomenuti nekoliko činjenica koje ovdje nisam do sada barem u raspravama koje su bile, mogao čuti. A to je činjenica koja govori o tome da se istinski red, mada je zakon, važeći Zakon o proračunu koji je stvarno bio jedan preduvjet i podloga za uvođenje fiskalne discipline, da se zaista fiskalna disciplina u područje javnih financija počela uvoditi tek 2005. godine kada je uveden sustav državne riznice koji predstavlja najučinkovitiji mehanizam kvalitetnog upravljanja javnim financijama. Isto tako želim naglasiti da se iste godine, dakle 2005. godine, znači kao drugu bitnu činjenicu počelo intenzivno raditi na uspostavljanju sustava internih kontrola i revizija kod proračunskih korisnika, a točka na i na ove poslove stavljena je donošenjem Zakona o sustavu unutarnjih financijskih kontrola u javnom sektoru iz 2006. godine. I treće ono što mi sebi nikada ne želimo priznati, da je znatno podignuta kvaliteta rada inspekcijskih službi poglavito onih vezanih uz poreznu upravu. Dakle sve ove činjenice o kojima sam govorio, tri ove osnovne i glavne činjenice su doprinijele tome ili su rezultirale da smo uspostavili jednu stabilnu financijsku i fiskalnu disciplinu u javnom sektoru, stvorili smo znači i pretpostavku za njegovo unapređenje. Doprinijeli smo uštedama proračunskih korisnika i proračuna na svim razinama, kvalitetnijem i efikasnijem upravljanju javnim sredstvima i jačanju fiskalnih kapaciteta ono što je jako bitno, jer je pravna država svojim sustavom obuhvatila veliki dio sivoga tržišta. Ja ovdje ne bih spominjao više u detalje što ovaj zakon donosi i regulira. Mislim da ovo kada su u pitanju jedinice lokalne samouprave zaista i mene čudi kao i kolegicu koja je malo prije rekla, da se određeni gradonačelnici bune što im se na neki način uspostavlja kontrola. Za mene je to čista uspostava kontrole prilikom zaduživanja i reda u ukupnim javnim financijama i mislim da ministarstvo treba ići u tome pravcu, a one nedoumice koje su postojale će biti otklonjene kao što je najavio ministar financija. Spomenuti ću samo dva elementa najbitnija koja po meni donosi novi Zakon o proračunu. Uvodi se dakle strateško planiranje u izradi i izrada trogodišnje strategije vladinih programa. Proračun će se donositi na višoj razini ekonomske kvalifikacije što je dobar mehanizam za veću slobodu prilikom upravljanja proračunom, znači korisnika proračuna, odnosno ministarstava i drugih državnih tijela. S obzirom da sam zaista uvjeren da će ovaj zakon doprinijeti unapređenju sustava javnih financija u Republici Hrvatskoj, ja ću ovaj zakon osobno u potpunosti podržati. Evo, hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Biljana Borzan.
Poštovani kolega zastupniče, već ste evo spomenuli više puta ovdje, ne radi se o tome da se itko boji ako radi po zakonu da će mu se sada nešto strašno dogoditi. Radi se jednostavno o tome što ja vidim da i kolege u HDZ-u to ne znaju zastupnici, da smo mi, ja ću vam reći jedan konkretan primjer. Lokalni i državni izbori koji su se dogodili u 11. mjesecu, HDZ je u dnevnim novinama išao sa oglasom kako bi motivirao svoje glasače da glasaju za HDZ i lokalno i državno, jer je jedini način da jedinice lokalne samouprave dobro napreduje je da HDZ bude lokalno na vlasti. Stoga shvatite taj jedan opravdani strah nas koji živimo u gradovima u kojima HDZ nije na vlasti.
Zahvaljujem. … [[Upadica se ne čuje.]] Prekasno ste se javili. Molim vas bez dobacivanja iz klupe. Smirite se. Idemo dalje s raspravom. Uvaženi zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo rasprave po ovoj točci. Uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Nema ga. Gubi pravo rasprave po ovoj točci. Želi li predstavnik predlagatelja zakona uzeti riječ? Da. Uvaženi Zdravko Marić, državni tajnik u Ministarstvu financija. Zahvaljujem. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo, zastupnici. Pa evo u jutro smo imali možemo reći tako, žučnu raspravu i isključivi i jedini naglasak je bio na zaduživanje jedinica lokalne i područne samouprave, odnosno pravnih osoba i udruga dakle u njihovom vlasništvu. Meni je drago što smo barem ovoj poslijepodnevnoj raspravi se malo više dotaknuli segmenata Zakona o proračunu za koje mi u Ministarstvu financija, zapravo i u Vladi naravno držimo da su izuzetno važni i relevantni. Uvaženi zastupnik Lesar se dotaknuo tako, a i ostali zastupnici su se isto spominjali vezano za višegodišnje planiranje i strateško planiranje. Mislimo da je to jedna izuzetna i novina i nadogradnja na postojeći sustav. Ja sam rekao u uvodnom govoru da postojeći Zakon o proračunu je stvarao na više nego zadovoljavajući način ispunio svoje osnovno osnovne postulate i zapravo svoju namjeru kada je bio uvođen. Međutim, danas mi tražimo i trebamo u svakom slučaju za nastavak razvoja i kvalitetnijeg upravljanja javnim financijama i ovaj modalitet. Što se tiče više razine klasifikacije koju smo isto sada čuli u tijeku poslijepodnevne rasprave, moram reći iskreno da smo mi u Ministarstvu financija zapravo jednim dijelom bili zapravo i spremni da će biti tu sa strane saborskih zastupnika kritika. Meni je izuzetno drago da su saborski zastupnici i klubovi prepoznali da ova viša razina klasifikacije u donošenju proračuna, daje jednu veću fleksibilnost proračunskim korisnicima, a u svakom slučaju da ne umanjuje informiranost, otvorenost i transparentnost državnog proračuna. Jel' ono i što smo naglasili i ono što ste vi isto tako dobro zapazili, dakle sustav izvješćivanja, izvještavanja ostaje na istoj tzv. četvrtoj razini. Žao mi je nema gospođe zastupnice koja je napustila, ja bih samo na kraju rekao vezano za ove brojke koje smo čuli. Dakle, što se tiče ukupnog duga zaduženja jedinica lokane i područne samouprave, u svakom slučaju drago mi je da se i u Saboru čita publikacija koju izdaje Ministarstvo financija mjesečno, redovno, međutim ja vam moram reći unutra, dug jedinica lokalne i područne samouprave od ovih milijardu i 600 kojih stoji je dug samo 53 najveće jedinice lokalne i područne samouprave. Kada zbrojimo i sve ostale, taj dug se penje na 3,9 milijardi kuna. Tome treba pribrojati i izdana jamstva i obveze po jamstvima od 4,3 milijarde i plus u ovaj cijelu prijedlog zakona svakako treba reći da i ove suglasnosti iznose i preko 5 milijardi kuna. Naravno, u onih obuhvat 20% treba još ubrojiti svakako dospjele nepodmirene obveze. U svakom slučaju, ja bih vam se na kraju zahvalio. Ministar Šuker je isto tako rekao, zapravo vezano naša razmišljanja i naša stajališta vezana za financiranje i zaduživanje jedinica lokalne i područne samouprave, dakle da ovaj zakon i prijedlog zakona u svakom slučaju usmjeren za daljnje uvođenje reda, transparentnosti, a u nikojem slučaju nije usmjeren na ograničavanje i zaustavljanje razvoja, razvitka projekata pojedinih jedinica lokalne i područne samouprave. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Goran Beus Richemberg. Izvolite.
Uvaženi gospodin državni tajnik je rekao opisujući metodu bilanciranja izračuna duga jedinica lokalne samouprave, da u to ulaze i jamstva i suglasnosti. Ja ispravljam taj navod, jer u to sigurno po toj metodi ulaze i osobni krediti svih zaposlenika jedinica lokalne samouprave koji su kupili frižider ili neke druge potrepštine za kuću. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Idemo na Konačni prijedlog zakona o proračunu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 115. Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandmane sukladno članku 166. Poslovnika. O ovako podnesenim amandmanima mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanima Vlade? Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog da se raspravi o amandmanu Vlade 102 glasa za, 14 suzdržanih i 8 protiv. Molim predstavnika predlagatelja da dodatno obrazloži amandman Vlade. Amandmani Vlade su na članak 12. prvi amandman.
Dakle, slijedom načela transparentnosti razvidno je da je nužno utvrditi da se u "Narodnim novinama" odnosno u službenom glasilu jedinice lokalne, područne odnosno regionalne samouprave treba objaviti projekcije kao i izmjene i dopune projekcije.
Hvala. Otvaram raspravu o amandmanu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog amandmana dizanjem ruku. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Ovaj amandman prvi je prihvaćen jednoglasno sa 136 glasova. … [[Upadica se ne čuje.]] Ja čitam što vidim gore. Molim vas, 136 glasova za. Dalje, što je? Protiv i suzdržan? 1 protiv ali meni se čini da je bilo više. 2 protiv. Suzdržanih nema. Prihvaćen je prvi amandman Vlade. Amandman 2 Vlade na članak 39.
Dakle, člankom 39. stavkom 1. Konačnog prijedloga zakona o proračunu propisuje se da Hrvatski sabor odnosno predstavničko tijelo donosi proračun na razini skupine ekonomske klasifikacije za iduću proračunsku godinu i projekcije na razini skupine ekonomske klasifikacije za slijedeće dvije proračunske godine do konca tekuće godine i to u roku koji omogućava primjenu proračuna s 1. siječnja slijedeće godine za koje se donosi proračun. Stoga je nužno utvrditi da se uz izmjene i dopune proračuna koji se provodi po postupku za donošenje proračuna, izmjena i dopuna projekcije provede po postupku za donošenje projekcija.
Hvala. Otvaram raspravu o drugom amandmanu. Zaključujem raspravu. Dajem amandman na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Ovaj amandman je prihvaćen, mislim da je tri bilo protiv, 132 za, 3 protiv i 2 suzdržana. Niste vidjeli gospodina Lesara tamo. Amandman 3, na članak 88. Vlade.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Ja predlažem da obrazložim 3, 4, 5 i 6 jer oni su usko povezani, vezani su jedno s drugim tako da predlažem da obrazložim ova četiri amandmana zajedno ako se slažete.
Dakle, obrazloženje za sva četiri, 3, 4, 5 i 6.
Dakle, izmjenama i dopunama članka 90. jasnije je precizirano koje jedinice zapravo lokalne, pod kojim se uvjetima jedinice lokalne samouprave mogu zaduživati a isto tako većina pravnih osoba u većinskom izravnom ili neizravnom vlasništvu jedinica lokalne područne odnosno regionalne samouprave nesmetano zadužuju u svrhu daljnjeg razvoja te podizanja kvaliteta usluga koje pružaju. I ja mislim da je, ova četiri amandmana da su na tragu rasprave koja se vodila u ovom Saboru. To je za jasnije pojašnjeno koja trgovačka društva se mogu zaduživati a da ne ulaze u kvotu jedinica lokalne samouprave a isto tako koja društva ne mogu odnosno ustanove koje ulaze u kvotu zaduživanja jedinica lokalne samouprave.
Hvala. Otvaram raspravu o ova četiri amandmana. Zastupnik gospodin Damir Kajin.
Ma kakav zakon takvi amandmani. Ovo je loš zakon. Ovo je opasan zakon. Ovaj zakon će nanijeti ogromne štete lokalnoj samoupravi. Nikad lokalna samouprava nije bila toliko marginalizirana koliko je danas, a pogotovo koliko će tek biti. No ono što je bit u ovom zakonu mi ćemo tim zakonskim rješenjima razoriti komunalna poduzeća. Ja znam da ste iz pojedinih tih komunalnih poduzeća, holdinga, javno-privatnih partnerstva i tako dalje isisava novac i tome valja stati na kraj, ali isto tako treba primijetiti da nikada utjecaj ministra nije bio tako snažan kakav će biti po ovom zakonu. I doista kao što je netko ovdje rekao: «Ne treba više ni načelnika ni župana ni gradonačelnika birati neposredno. Dovoljno bi bilo izabrati ministra.» Jedino je problem što ministra građani ne izabiru nego ga izabire premijer koji dobija mandat od strane građana. Ovaj zakon, ja sam uvjeren neće izdržati puno, možda godinu dana. Smanjit će gospodarsku aktivnost u ovoj zemlji ali ono što je daleko gore odluke će se i ubuduće donašati po diskreciji kao što se odluke o zaduživanju ili ne znam izdavanju jamstava ili sada i ovoga određivanja nečijeg financijskog kapaciteta bude određivalo gore u nekom ministarstvu. Ali ono što želim reći javna poduzeća ona su kičma jednoga grada. I gotovo bih se usudio spomenuti da je bolje paralizirati lokalnu samoupravu nego javna poduzeća. Ja znam da u tim javnim poduzećima ima i puno nepotizma, možda i nečega drugoga. Ne otuđuje se više novac u ministarstvima, gradovima nego na tim nekim razinama ali ono što je bit da bez zajmova ti ili takvi subjekti ne mogu egzistirati. Ja doista glasat ću protiv ovoga zakona i mislim da se ni sa ovim amandmanima ništa suštinski nažalost ne mijenja osim što ćemo se vrlo brzo suočiti sa problemom funkcioniranja lokalne samouprave.
Hvala. O amandmanima Vlade mogu raspravljati klubovi. U ime, sad ne znam je li, u ime Kluba SDP-a gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Da. Klub SDP-a iako su ovo poboljšana rješenja u odnosu na izvorni tekst zakona ne može prihvatiti ove amandmane o kojima ste vi govorili. Ne možemo prihvatiti iz nekoliko razloga. Prije svega ovo su amandmani koji sasvim sigurno odudaraju od onoga što nosi ovaj zakon a to je P.Z.E. Ovi amandmani nisu u duhu i u skladu sa zakonodavstvom i pravnom stečevinom Europske unije. Ovi amandmani su u suprotnosti sa Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Ovi amandmani a samim time i zakon su u suprotnosti sa hrvatskim Ustavom. Amandmanom na članak 78. brka se suglasnost i jamstvo. Da piše ovdje da se jamstva uračunavaju u kapacitet onda bi to bilo prihvatljivo, ali govoriti da se suglasnosti uračunavaju u kapacitet zaduživanja izravno utječe na to da se smanji kapacitet i mogućnost zaduživanja jedinica lokalne samouprave pri čemu ni iz zakona nije jasno da li će se to primjenjivati retroaktivno dakle na postojeću situaciju ili tek na ono što će biti u budućnosti podizani, podizani krediti. Što se tiče amandmana 4. na članak 90. ja mislim da tu ima još dodatnih problema zato jer na neizravni način se sputava tržišna pozicija novonastalih poduzeća odnosno ponovno se u isti koš trpaju i poduzeća i ustanove, a trpaju se i one ustanove kojima je dakle jedinica lokalne samouprave osnivač. Problem ovdje nastaje što se radi potpuna diskriminacija ustanove koje su osnovane od strane jedinica lokalne samouprave. Od svih ostalih ustanova kojima jedinice lokalne samouprave nisu osnivač uključujući i državne ustanove. Dakle zaduženje državnih ustanova ne ulazi u kapacitet zaduživanja Republike Hrvatske isto kao što niti zaduživanje poduzeća u vlasništvu države koja su poslovala sa gubitkom ne ulazi u kapacitet zaduživanja i niti u deficit zaduživanja Republike Hrvatske. Mi mislimo da se na ovim amandmanom i Zakonom o proračunu grubo utječe na samostalnost i autonomiju lokalne samouprave. Ovo je jedan zakon koji ide ka centraliziranosti ove države. Ide ka političkoj diskreciji i ka tome da se iz državnog proračuna transferiraju sredstva a ne da lokalna samouprava samostalno može upravljati svojim razvojem. Ovdje se naprosto uopće nije uvažilo primjerice činjenica da se iz zaduživanja mora stvoriti nova imovina. Dakle one ne idu u potrošnju, ne idu u likvidnost nego naprosto idu u novu imovinu i ako iz ničeg drugog to je onda garancija da se mogu vratiti ta zaduživanja. S druge pak strane to je naprosto preduvjet razvoja zato jer jedinice lokalne samouprave danas u Hrvatskoj nisu u ravnopravnoj poziciji. Neke imaju izdašnu potporu od, iz državnog proračuna. Nažalost neke jedinice lokalne samouprave ne mogu ni na koji način dobiti potporu za svoje razvojne projekte. Iz tih razloga Klub SDP-a ne može poduprijeti ove amandmane a budući da nije bilo spremnosti da se ova, ovi amandmani i zakon uskladi sa Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi i pravnom stečevinom Europske unije o lokalnoj samoupravi nećemo moći podržati niti zakon u cjelini.
Hvala. Zaključujem raspravu. … [[Upadica se ne razumije.]] U ime Kluba? A kad ste se javili, ja nisam vidio. A da izvolite gospodine Richembergh u ime Kluba HNS-a.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Klub Hrvatske narodne stranke ne podržava naravno ne podržava niti ovakav pristup promjenama temeljnoga prijedloga a niti duh ovoga zakona. Mi poštujemo naravno intenciju predlagatelja da se neki negativni procesi u zaduživanju i prezaduživanju lokalne samouprave stave pod kontrolu. Svakako ne podržavamo ovaj pokušaj da se time ujedno ograniči mogućnost razvoja svima i da se stvori jedna atmosfera u kojoj će se samo podobnima osiguravati mogućnost razvoja i davanja kredita a onima koji imaju razvojne projekte ali ne pripadaju većini koju čini vladajuća koalicija u Hrvatskoj će se onda gledati na sve moguće načine onemogućiti daljnji razvoj i zaduživanje. Uostalom i ministar sam u raspravi ovdje u ovome Hrvatskom saboru rekao je jasno i glasno da zahvaljujući ovakvome prijedlogu Velika Gorica dok je on ministar neće dobiti 50 novih autobusa. Hvala lijepo. … /Upadica: Čekajte, ne, ne. Samo malo. Ja vas molim, ja vas molim gospodine predsjedniče.
Ovim amandmanima, 4 amandmana su u raspravi Vlade je rasprava. Mogu raspravljati samo klubovi. U ime Vlade koja se izjasnila o amandmanima, prema tome zaključujem raspravu i dajem na glasovanje amandman 3. Vlade. Tko je za ovaj amandman molim da digne ruku. Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Rezultat? 3. amandman na članak 87. Vlade je prihvaćen sa 81 glas za, 47 protiv i jedan suzdržan. Dajem na glasovanje amandman 4. na članak 90. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Ovaj amandman 4. je prihvaćen sa 81 glas za, 43 protiv i 5 suzdržani. Glasujemo o amandmanu 5. na članak 124. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Ovaj amandman 5. na članak 124. je prihvaćen sa 81 glas za, 46 protiv i 2 suzdržana. I amandman 6. na članak 125. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Ovaj amandman je prihvaćen sa 81 glas za, 46 protiv i 2 suzdržana. I idemo na 7. amandman na članak 115. Izvolite ministre.
Ovim amandmanom usvaja se … [[Govornik se ne razumije.]] sa Europske komisije radi usuglašavanja zakona u sustavu unutarnjih financijskih kontrola u javnom sektoru iz razloga što su se mnoge jedinice lokalne samouprave oglušile na ovu odredbu.
Hvala. Otvaram raspravu o amandmanu 7. na članak 115. Zaključujem raspravu. Dajem amandman na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. 7. amandman je prihvaćen sa 120 glasova za, 7 protiv i 3 suzdržana. I 8. amandman Vlade na članak 116.
Isto obrazloženje kao i za 7.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 8. na članak 116. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Amandman 8. je prihvaćen sa 125 glasova za, 5 protiv i jedan suzdržan. Hvala. Prelazimo na amandmane Odbora za zakonodavstvo. Imamo 1. amandman na članak 12.
Gospodine predsjedniče, ako mogu, Vlada prihvaća sve amandmane.
Hvala lijepa. Postaju sastavni dio prijedloga. Dakle, prvi na članak 12. i tako redom svi amandmani koje je podnio Odbor za zakonodavstvo od 1 do zaključno 18. amandmana na članak 133. su prihvaćeni. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o proračunu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen sa 81 glas za, 1 suzdržani i 50 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na sedmu točku dnevnog reda - Zakon o kaznenom postupku, prvo čitanje P.Z.E. br. 116. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona članak 144. do 150. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za europske integracije, Odbor za pravosuđe, Odbor za zakonodavstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Tatjana Vučetić, državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Cijenjeni potpredsjedniče, cijenjeni zastupnici i zastupnice. Pred vama je prijedlog novog Zakona o kaznenom postupku. Posljednjih godina u svrhu pripreme cjelovite reforme hrvatskog kaznenog postupka u stručnim udrugama tijelima kaznenog postupka, znanstvenim ustanovama i pojedinačnim nastojanjima provedena su brojna istraživanja uz istodobnu analizu akata Vijeća Europe i pravnih izvora pravila kaznenog postupka u Europskoj uniji. Provedena istraživanja su ukazla da su mogućnosti daljnjih parcijalnih reformi Zakona o kaznenom postupku vrlo ograničena, gotovo iscrpljene, da je sustav na normativnoj razini posto smetnja postizanju veće djelotvornosti i bolje zaštite prava i sloboda, predugo trajanje kaznenog postupka, a u nekim komponentama zakonsko uređenje zahtjeva optimalno usklađivanje sa pravilima Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i rješenjima koje predviđaju u europskim zemljama. Stoga je Vlada Republike Hrvatske u trećem mjesecu 2007. godine utvrdila i usvojila načela za izradu novog Zakona o kaznenom postupku, temeljem kojih je izrađen ovaj prijedlog. Kao ključne reforme kaznenog postupka mogu se izdvojiti: reforma prethodnog postupka, dosljedno razdvajanje funkcije prikupljanja podataka za opslužbu koju provodi državni odvjetnik od odlučivanju u postupku koje pravo i dužnost suca. Ukida se dakle sudska, a uvodi tužiteljska istraga. Uvođenje kriminalističkog istražitelja kao tijela koje djeluje po zahtjevu državnog odvjetnika. Uvođenje suca istrage kao novog tijela u odlučivanju u prethodnom postupku umjesto dosadašnje kumulacije funkcije istraživanja i odlučivanja u jednoj osobi, osobi istražnog suca. Uvođenje novih oblika ubrzanog postupanja, rješavanje lakših predmeta mirenjem, sporazumom, uskratom kaznenog progona uz odgovarajuća obeštećenja žrtve, pojednostavljenje postupanja u tijeku priprema za raspravu, proširenje područja primjene sporazuma stranaka o kazni i reforma skraćenog postupka, kao i poboljšanje procesnih pravila koju uređuju mjere za učinkovito postupanje kao što su mjere osiguranja nazočnosti i mjere postupovne stege, reforme pravila o određenim procesnim cjelinama i pojedinim procesnim radnjama. Sam sustav prijedloga se razlikuje od dosadašnjeg Zakona o kaznenom postupku. Zakon o kaznenom postupku ima tri dijela, a prijedlog pet. Ključne razlike Zakona o kaznenom postupku i prijedlogu u sustavnom smislu su u tome što prijedlog raspoređuje odredbe u redoviti i skraćeni postupak, dok je to u Zakonu o kaznenom postupku uređeno u jednom dijelu kao tijek postupka. Prijedlog ključne novosti predviđa u prethodnom postupku. Odredbe o prethodnom postupku su razvrstane u kazneni progon, istragu, dokazne radnje, optuživanje. Kazneni progon, istraga i optuživanje uređuju novi tijek dinamiku postupka, a dokazne radnje strukturu i postupanje u okviru pojedine radnje. To je jezgra novog uređenja cjelokupnog kaznenog postupka. Koncepcijski i sadržajno su nove odredbe o istrazi i optuživanju, te odredbe su uređene prema modelima suvremenih akuzatornih postupaka. Manje je novosti u odredbama u raspravi. U sadašnjem Zakonu o kaznenom postupku to je glavna rasprava te u odredbama o pravnim lijekovima. U prijedlogu je izvanredni pravni lijek, izvanredno ublažavanje kazne izostavljen. Time je broj izvanrednih pravnih lijekova smanjen. Prijedlog uređuje redoviti postupak kao opća, zajednička pravila koja je supsidijarno primjenjuju ako nema posebnog pravila. Skraćeni postupak prema čijim se pravilima očekivano ima voditi većina kaznenih postupaka uređen je kao pojednostavljena procedura. Posebne tzv. neprave kaznene postupke prijedlog određuje na polazištima sadašnjeg Zakona o kaznenom postupku a prijedlog sadrži i prijelazne i završne odredbe. Sad bih vas u kratkim crtama upoznala sa izmjenama odnosno sa najznačajnijim novostima po glavama prijedloga. Glava druga uređuje nadležnost sudova. Stvarna nadležnost uredit će se posebnim zakonom. To bi prema sadašnjem stanju zakonodavstva bio Zakon o sudovima. Glava četvrta sadrži opće odredbe o pravima i dužnostima državnog odvjetnika. Ta prava su uređena u skladu sa novim postupovnim položajem državnog odvjetnika. Prijedlog ukida sudsku istragu i više nema istražnog suca. Državni odvjetnik je subjekt koji vodi istragu. Sud je prema novom prijedlogu tijekom kaznenog postupka neutralan subjekt koji odlučuje o pravima, uspostavlja ravnotežu među suprotstavljenim strankama, državnim odvjetnikom i okrivljenikom i kada je to potrebno regulira njihove odnose. U prethodnom postupku tu funkciju ima prije svega sudac istrage a kasnije drugo tijelo suda. On u prethodnom postupku odlučuje ali više ne istražuje. Sudac u prethodnom postupku postaje jamac zaštite prava i sloboda. Dakle, treći u sukobu dvije stranke. Glava peta uređuje prava žrtve i oštećenika. Tim odredbama po prvi put se u hrvatsko pravo uvodi i žrtvu među sudionike postupka s posebnim pravima. Žrtva je pojmovno određena pri čemu se vodilo računa o pojmovnom određivanju u međunarodnim izvorima i inozemnom zakonodavstvu. Žrtva ima posebno pravo stoga jer je kaznenim djelom povrijeđeno pravo a ne i samo zato što je tim dijelom nanesena šteta. Prijedlog uvodi sasvim određene dužnosti tijela kaznenog postupka u postupanju prema žrtvi. Glava šesta u naslovu sadrži novost. Izričito ističe okrivljenika kao glavnog subjekta kaznenog postupka. U ovoj glavi sustavno je izložen katalog prava okrivljenika u kaznenom postupku. Među tim odredbama se po važnosti izdvaja odredba u kojoj su predviđeni svim slučajevima u kojima okrivljenik mora imati branitelja. Znatno je preciznije uređen nadzor nad komunikacijom okrivljenika i branitelja. Glava deveta uređuje mjere osiguranja prisutnosti i druge mjere opreza. I zbog zahvata u ljudska prava te odredbe imaju posebnu važnost. U taj dio prijedloga unesene su u odnosu na sadašnji Zakon o kaznenom postupku značajne novosti od kojih su tri izrazito značajne. Pritvor kao prva i kratkotrajna mjera osiguranja prisutnosti koju nalaže državni odvjetnik a koja zamjenjuje zadržavanje prema sadašnjem Zakonu o kaznenom postupku. O žalbi na odluku državnog odvjetnika odlučuje sudac istrage. Druga važna novost je vezana uz provedbu uhićenja. Prijedlog uređuje da se uhićenik predaje posebno ovlaštenom policijskom službeniku, pritvorskom nadzorniku koji odgovara za uhićenika i pritvorenika. Taj službenik je odgovoran za zakonitost uhićenja i pravilnost postupanja s uhićenikom i pritvorenikom, dakle s osobom lišenom slobode u vrijeme dok ona nije u istražnom zatvoru kojeg nadzire sud. Pritvorski nadzornik ne sudjeluje u istraživanju kaznenog djela. Treća novost je istražni zatvor odnosno lišenje slobode koje može trajati dulje zakonom određeno vrijeme prije presude a o kojem odlučuje sud. To je sadržajno pritvor prema sadašnjem Zakonu o kaznenom postupku. Glava dvanaesta. Najvažnije novosti u ovoj glavi su odredbe koje uređuju dostavu. Tu se uvodi novi pristup dostave svjedocima i vještacima primarno obavljaju stranke ako je neuspješna tajnik suda a dostavu okrivljeniku za sudska ročišta preuzima tajnik suda. Otklanjanje problema neopravdanog izostanka pozvanih osoba koji znatno opterećuju učinkovitost kaznenog postupka postiže se dosljednom primjenom procesnih kazni za neposluh, podjelom tereta osiguranja nazočnosti svjedoka između suda i stranke pri čemu sud samo pomaže pojedinoj stranci eventualnom primjenom procesnih propisa da osigura nazočnost svojih svjedoka i prijenosom administrativnih pozivanja osoba i osiguranja njihove nazočnosti pred sudom sa suca na upravno osoblje suda pod nadzorom tajnika suda. Učinkovita dostava ključni je čimbenik redovitog odvijanja kaznenog postupka i dostava mora biti pospješujuća a ne usporavajuća komponenta kaznenog postupka. Glava šesnaesta uređuje kazneni progon. Novost koju uvodi prijedlog u ovoj glavi zakona je da sve izvide državni odvjetnik može provoditi sam ili ih naložiti policiji. Prema sadašnjem Zakonu o kaznenom postupku državni odvjetnik je mogao poduzeti samo zakonom izričito propisane izvide. Prijedlog u odredbama ove glave propisuje značajnu novost. Državni odvjetnik može prije početka postupka zahtijevati od suca istrage poduzimanje posebnih dokaznih radnji. Osim toga, pod zakonom propisanim uvjetima nalog o poduzimanju posebne dokazne radnje može izdati i državni odvjetnik. Glava sedamnaesta se odnosi na istragu. To su odredbe o novoj državno odvjetničkoj istrazi koja se u sklopu reforme kaznenog postupovnog zakonodavstva od ključne važnosti. Novost je da se istraga može provoditi i protiv nepoznatog počinitelja. Spoznajni uvjet je u odnosu na sadašnji Zakon o kaznenom postupku snižen. Središnja novost prijedloga je da istragu provodi državni odvjetnik sam ili povjerava nalogom provođenje radnji istražitelju ili policiji. Osumnjičenik nema pravno sredstvo protiv naloga. Istražitelj je novi subjekt hrvatskog kaznenog postupka. To je osoba koja na temelju zakonskog ovlaštenja poduzima radnje po nalogu državnog odvjetnika. Sudac istrage također je novi subjekt u hrvatskom kaznenom postupku. On odlučuje o cjelini složenih i međusobno uvjetovanih odnosa sudionika postupka. Posebno sudac istrage odlučuje o zahvatima u slobode i prava građana. Osim toga, sudac istrage provodi dokazno ročište u zakonom predviđenim slučajevima. Dokazno ročište je nova ustanova hrvatskog kaznenog postupka koja je usmjerena ne prethodno izvođenje dokaza koji će se upotrijebiti na raspravi. Posebno mjesto s obzirom na važnost ima odredba koja određuje i uređuje sadržaj i pouke u pravima. To je novost u hrvatskom kaznenom postupku. Tom je odredbom ne samo određen sadržaj pouke o pravima nego i vrijeme u kojem tijekom poduzimanja postupovnih radnji ta pouka mora biti dostavljena okrivljeniku. Glava osamnaesta su pravila o dokaznim radnjama. Prijedlog uređuje dokazne radnje preuzimajući kao polazište odredbe sadašnjeg Zakona o kaznenom postupku o istražnim radnjama. Te odredbe su izmijenjene i dopunjene a dodane su i odredbe o novim dokaznim radnjama. Uvedena je važna novost kod pretrage. Hitna pretraga osobe i prijevoznog sredstva pod posebno propisanim uvjetima provodi se na temelju državno odvjetničkog naloga. Pretraga po nalogu državnog odvjetnika je podložna kasnijoj konvalidaciji sudca istrage. Važne novosti su unesene u dokaznu radnju ispitivanja okrivljenika. To je jedina dokazna radnja koja predviđa aktivno osobno sudjelovanje okrivljenika. Ujedno to je radnja velike važnosti za obranu ali također i za dokazivanje. Značajna novost je uvođenje parcijalnog imuniteta svjedoka ako je to u interesu kaznenog postupka. Time se nastojalo osigurati pribavljanje iskaza u situaciji dokazne nužde prema načelu razmjernosti. Takvu odredbu sadašnji Zakon o kaznenom postupku nije poznavao. A može biti vrlo važna u postupcima za teška kaznena djela. U odredbama o očevidu je uvedena novost uz rekonstrukciju koja je u sadašnjem Zakonu o kaznenom postupku bila vrsta očevida dodan je i pokus. Katalog dokaznih radnji proširen je s tri nove radnje; dokaz snimkom, ispravom i elektronički dokaz. Kao dokazne radnje uređene su i radnje koje su bile posebni izvidi u sadašnjem Zakonu o kaznenom postupku. Glava 19. odnosi se na optuživanje. Taj dio postupanja je uređen na nov način čije su najvažnije značajke: obavezno ispitivanje svake optužnice, priznanje krivnje, mogućnost sporazumijevanja stranaka o sankciji, šire ovlasti suda da odbaci optužnicu ili da je vrati na ispravak i dopunu i mogućnost državnog odvjetnika da povuče optužnicu. Postupak pred optužnim vijećem je uređen detaljno. Optužno vijeće ispituje optužnicu na kontradiktornom ročištu a važna je njegova uloga da skrbi o dokaznoj osnovi optužnice. Dakle obavještavanje o dokazima, odgoda obavještavanja, izdvajanje nezakonitih dokaza koje je propušteno u ranijem postupanju. Rasprava je uređena u glavi 21. U prijedlogu nema odredbe o inkvizicijskoj maksimi prema kojoj sud može izvesti dokaze kojeg nisu predložile stranke ili od čijeg su izvođenja odustale iako to nije izričito zabranjeno. Time se naglašava dokazna inicijativa stranaka i općenito akuzatornost postupka. To dakako zahtijeva od stranaka, prije svega od državnog odvjetnika pojačanu aktivnost u postupanju. Glava 23. uređuje redovite pravne lijekove. Koncepcija žalbe je zadržana. Ipak i ovdje uvedene, su uvedene neke novosti. Tako se među apsolutno bitnim povredama odredbi kaznenog postupka predviđa propust prvostupanjskog suda da postupi prema nalogu drugostupanjskog suda. Značajne novosti su u odredbama koje uređuju žalbu protiv rješenja. To se prije svega odnosi na cijeli niz posebnih odredbi o žalbi protiv određenih rješenja. Glava 24. sadrži odredbe o izvanrednim pravnim lijekovima. Najvažnija je novost izostavljanje iz sustava tih lijekova izvanrednog ublažavanja kazne. Zajednička pravila skraćenog postupka su u glavi 25. i u glavi 26. koja uređuje postupke izdavanja kaznenog naloga i izricanja sudske opomene. Skraćeni postupak se prema prijedlogu vodi za kaznena djela za koja je propisana nadležnost Općinskog suda. To je opća odredba. A zakonskom odredbom su određena kaznena djela izuzete iz opće odredbe te se za njih vodi redoviti postupak. Prošireno je područje odlučivanja državnog odvjetnika prema načelu oportuniteta. Smanjen je broj oblika optužnih akata, optužnica i privatna tužba. Za kaznena djela za koja je propisan skraćeni postupak istraga ni u jednom slučaju nije obvezatna. Područje primjene kaznenog naloga je prošireno na kaznena djela za koja ja propisana kazna zatvora do 5 godina. Prava oštećenika kao uvjet izricanja kaznenog naloga su propisana preciznije. Značajno je da se kazneni nalog prema novom uređenju može izreći i pravnoj osobi. Uvođenjem novih oblika ubrzanih postupaka u redovitom i skraćenom postupku zakon slijedi suvremene legislativne tendencije u najrazvijenijim europskim zemljama. Time smjera postizanju dva ključna cilja. Prvi je rasterećenje sudova od vođenja rasprava u predmetima u kojima je stanje takvo da se mogu okončati bez rasprave ili uz vođenje rasprave samo u izricanju sankcije. Uz prikladnu praksu primjene može se očekivati značajno ubrzanje postupka, smanjenje ukupnog broja raspravnih ročišta i dugoročno vrlo značajne proračunske uštede. Drugi cilj je koncentriranje suda na predmete u kojima je potrebna rasprava zbog njihove težine ili složenosti. To bi uz prikladnu praksu trebalo bitno podići kakvoću postupka i pospješiti dinamiku rada u tim u pravilu složenim predmetima. Ubrzani postupci u redovitom kaznenom postupku su izricanje presude na temelju sporazuma stranaka, postupci po neposrednoj optužnici, rasprava o izricanju kaznene sankcije nakon priznanja optuženika. A ubrzani postupci, oblici postupaka u skraćenom postupku su: izricanje presude na temelju sporazuma stranaka, izricanje presude s kaznenim nalogom, izricanje presude sa sudskom opomenom i rasprava o izricanju kaznene sankcije nakon priznanja optuženika. Proširena cjelina ubrzanih postupaka u novom Zakonu o kaznenom postupku mogla bi uz prikladnu praksu u skraćenom postupku rezultirati smanjenjem broja potpunih rasprava za oko 40%. To je itekako značajno za cjelokupno područje kaznenog sudovanja. Postupak za naknadu štete i ostvarivanje drugih prava neopravdano osuđenih ili neutemeljeno uhićenih osoba je izostavljen. To bi valjalo urediti posebnim zakonom a do njegova donošenja treba primjenjivati odredbe glave 30. sadašnjeg Zakona o kaznenom postupku. Želim istaći da se predviđa sukcesivna primjena pojedinih dijelova novog Zakona o kaznenog postupku s obzirom na značajna financijska sredstva, potrebno vrijeme za edukaciju u okviru Državnog odvjetništva i policijske uprave. Predviđa se stupanje na snagu korjenitih promjena koje zahtijevaju tehničke i organizacijske prilagodbe 1.9.2011. godine dok se odredbe koje pridonose ubrzanju i efikasnosti postupka, a ne zahtijevaju velike prilagodbe predviđaju primjenjivati od 1.10.2009. godine. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Netočno je gospođa državna tajnica izjavila da što se glavna načela dakle proklamirana 2007. godine na koja se prionulo izradi zakona. Glavna načela 2007. godine. To jednostavno nije točno zbog toga što sam evo kao ministrica imala čast 2002. godine oformiti radnu skupinu za izradu ovog prijedloga zakona i što je na kraju krajeva Vlada u prošlom mandatu čitav svoj mandat glede ovog pitanja potrošila uvjeravajući javnost kako zakon nije, taman što nije gotov. A vi sada nama kažete da je, da je Vlada usvojila načela za izradu ovog zakona 2007. godine. Ako je točno što ste vi sada rekli onda se ja vama ispričavam ali to znači da je Vlada lagala pune 4 godine.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? [[Upadica: Da.]] [[Upadica: Odbora.]] Ne? Otvaram raspravu. I prvo su klubovi. Uvažena zastupnica, u ime Kluba SDP-a uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite. Valjda ne sa ovakvim načinom ali bumo vidli.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Kazneni postupak odnosno Zakon o kaznenom postupku zajedno sa Kaznenim zakonom jedan je, jedni su od načina kako se društvo, kako je jedno društvo, kako se jedna država bori protiv kriminalitete. I odmah da kažem zbog čega se prionulo izradi novog Zakona o kaznenom postupku čiji prijedlog evo sada imamo prigodu vidjeti i o njemu raspravljati. I prije nego što nešto u svezi toga kažem treba napomenuti da smo mi značajnu novelu imali upravo 2002. godine koja je na neki način uvela neke novine koje su bile nezamislive u onom starijem sustavu, a kako bi otvorile prostor i put prema novom našem kaznenom postupku kako taj prijelaz jednostavno ne bi bio toliko iznenadan, možda i bolan. Prijeći sa tog starog koncepta Zakona o kaznenom postupku koji u svom oficijelnom postupku ima istragu i orijentirati se na jedan novi kazneni postupak gotovo apsolutno akuzatoran koji isključuje istragu iz oficijelnog postupka. Sigurno da je to jedan, to je jedan revolucionarni poduhvat u našoj povijesti kaznenog postupovnog prava. Za tako nešto najmanji je problem normativno izraditi prijedlog zakona. Najveći problem je bio, ja mislim i dalje ostao i ne zna se da li se na tom planu išta učinilo pripremiti sudionike kaznenog postupka za takvu novu vrstu kaznenog postupka. Jesu li u međuvremenu naši državni odvjetnici, a na vlastito redarstvene snage, policija već sada osposobljeni ili dobrim dijelom osposobljeni za ovakav novi postupak. Profesor Krapac koji je bio na čelu te radne skupine uvijek je o tome i govorio, da ga se ne požuruje, jer da je najmanji problem normativno izraditi prijedlog zakona, da se to može u par mjeseci i prije, nego da je problem upravo pripremiti državno odvjetništvo, pripremiti policiju, ali i ostale sudionike kaznenog postupka za ovakav način procedure. Pogotovo nemojmo zaboraviti da se radi o najosjetljivijim pitanjima. U kaznenom postupku odlučuje se o čovjekovim najvećim vrijednostima, o njegovoj slobodi, o njegovoj imovini, o njegovom dostojanstvu i zato prva odredba svakog Zakona o kaznenom postupku kao “Oče naš“ počinje, da su to norme kojima se odlučuje o postupanju, da ni jedan nevin ne bude osuđen, ali da ni jedan kriv ne umakne ruci pravde. I vrlo je interesantno da svi postupci kroz povijest bilo više ili manje liberalni ili demokratski uvijek su nastojali apostrofirati tu činjenicu i opasnost da nitko nevin ne bude osuđen što je veća opasnost nego da sto krivih bude pušteno. U našoj pravnoj povijesti, našoj sudskoj povijesti nedavnoj svjedoci smo da mnogi krivi su umakli ruci pravde i da ih je van zastare zaštitio, a kad se to događa i kad to više nije izuzetak, onda postoji opasnost da nevin bude osuđen po nekakvoj ljudskoj težnji za kompenzacijom i u tome su velike opasnosti. I zato je ovo jedan vrlo, vrlo osjetljiv i ozbiljan zakon tim više što ga uređuje na sasvim novim osnovama za koje smo svi zdušno bili zagovornici da u takav postupak treba krenuti i to nije ništa sporno. To nije sporno da se znaju čisti računi po načelu onom starom i prastarom actore non probante reus apsolvitur. Ako tužitelj tijekom postupka ne dokaže okrivljenik se, tuženi se oslobađa. Ima li što poštenije? Ali upravo za takvu igru, za takav postupak trebaju biti ravnopravno oboružane obje stranke i državni odvjetnik, ali bome i obrana i bome od samog početka. Državnom odvjetniku vidimo, državnom odvjetništvu u cjelini daju se ogromne ovlasti. E a kome je puno dato od njega se i puno traži i tražimo od njih veliku odgovornost za ishod postupanja. Zamislite sramote istraga se provodi, to je taj pred istražni postupak koji apsolutno je sada u rukama državnog odvjetništva, a gotovo da i nema nekakvih dokaza i glatko bude ovaj oslobođen. Kakve li blamaže! Ali to je onda čisti postupak, čista stvar gdje mi točno razlučujemo tko je odgovoran u kojem postupku i zašto smo išli mijenjati ovaj postupak? Zato što se više nije znalo tko odgovara, tko je odgovoran, a za neke uspjehe su se svi prvi javljali. Policija koja mjesecima ne bi odgovarala na upite državnog odvjetništva i nitko im ništa nije mogao. Ako bi se nešto pozitivno napravilo neki pomak istraga započela brže bolje bi se glasnogovornici, a i sami ministri oglasili i pobrali nekakve sitne poene. Ali vrlo vješto su znali prebaciti odgovornost na druge sudionike oficijelnog postupka, ili na istražnog suca ili na državno odvjetništvo ili na sud općenito. Ali bome bilo je i obrnutih situacija kada je policija podnosila ništa se nije radilo. E sada dakle, tražimo jedan postupak u kojem će se znati točno tko što radi, velike ovlasti, ali bome iza svake ovlasti slijedi i odgovornost. Je li bome to baš tako postavljeno sada kako je bilo prvotno zamišljeno i zato ja čak mislim iako sam vam ispravila taj vaš netočan, kao netočan navod da može biti da su se 2007. godine i promijenila ta načela iako sam kažem kao ministrica još formirala onda radnu skupinu još daleke 2002. godine na nekim načelima koja tada nisu bila sporna. Ali 2007. očito ste donijeli onda nova načela, jer njih vidimo u postupku. Prije svega, vidimo da sudac istrage jer istraga nestaje, više sud nju ne provodi, nego takve radnje kao što je objasnila državna tajnica provodi državni odvjetnik, odnosno policijske redarstvene snage po njegovom nalogu. Međutim, postoji mogućnost da taj sudac istrage koji je zamišljen kao samo kontrolor, samo onaj koji je zaista tako potreban, jer to svi sustavi imaju koji nemaju istrage. Mora netko kontrolirati što će raditi državni odvjetnik i policija, jer bi to bio kako voli profesor Krapac koji je sada sudac Ustavnog suda reći, bio ti to brkati zakon aludirajući na staljinistička vremena kada ne bi ga nitko u tome kontrolirao. I to je dobro da se kontrolira, ali istražno, odnosno sucu istrage daje se ovdje u ovom postupku što relativizira ponovo čitavi postupak i ponovo dakle iako imamo tobože novi ustroj dovodi do starih rješenja i do relativizacije odgovornosti za ishod postupka. Naime, sucu istrage osim tih ovlasti daje se mogućnost da ocjenjuje dokaze, kvalitetu dokaza već u toj fazi istrage i omogući dakle blokadu i zaustavljanje postupka u toj najranijoj fazi. Pa odakle, pa on nije niti proveo te predistražne radnje. On se dakle stavlja u mogućnost suđenja i to njega kao individua koji nije ni osposobljen za to nego samo za kontrolora zakonitosti postupanja i ljudskih prava okrivljenika, ali i drugih sudionika u postupku. I čemu ta norma? Kako je do nje uopće došlo? To pobija cijeli koncept ovaj. I to nema niti jedno rješenje ovdje europsko, svih zemalja koji su ukinuli istragu. Nemoguće je da se na ovakav način završi postupak u fazi istrage osim onih formalnih razloga, a ovdje se ne radi o formalnom razlogu, dakle dali smo sucu istrage da sudi, on nema tu mogućnost. Ako ocjenjuje kvalitetu dokaza, što je to nego suđenje. Dakle, ovu odredbu članka 262. treba maknuti ako mislimo imati čist postupak onako kako je zamišljen čisti akuzatorni postupak. Dalje, mene nije osobno iznenadilo ovakvo rješenje, dakle koje je vjerojatno u zadnje vrijeme se za njega predlagač odlučio i ja nisam vjerovala u to, ni mi u klubu SDP-a da je moguće da vlast pristane da dio svojih izvršnih snaga, tijela kao što su to policijske snage, redarstvene snage stavi pod upravom i pod vlašću pravosudnih tijela u najširem smislu, u ovom konkretnom slučaju pod vlašću, odnosno ingerencijom Državnog odvjetništva. Ali ako državni odvjetnik odgovara za ishod postupka, odgovara za pribavljene dokaze, kako su, koji su pribavljeni, kada su pribavljeni, na koji način, oni koji ih izvršavaju, a to su policijske redarstvene snage pa je li logika da onda te iste snage, ta ista policija, ti isti redarstvenici odgovaraju, kome drugome nego onom kome je izdao nalog? Pa mi smo i do sada imali ovakvo rješenje i zato su se događala ovakva loptanja da se izda nalog i to obvezujući nalog, ali on ne odgovara državnom odvjetniku, ali državni odvjetnik odgovara i Državno odvjetništvo pred javnošću kakvu su to istragu proveli i stvara se već fama pa i po našim medijima, ogromne ovlasti ima državni odvjetnik, a oni koji trebaju njemu odgovarati ne odgovaraju, nego kome odgovaraju? Odgovaraju politici, odgovaraju ravnatelju, odgovaraju ministru unutarnjih poslova i to je ovako jedna zgodna stvar za delikatne postupke. Zašto treba na ovo upozoriti? Zato što smo takvu situaciju imali do sada i zbog toga mi mijenjamo zakon i opet imamo slično rješenje, odnosno sva ona dobra rješenja neće biti upotrijebljena ukoliko ostaje ovakvo rješenje. Pa javnost je zbunjivala ovakva situacija u postupku od onih policijskih traganja, od oficione istrage, suđenja, žalbenog postupka. Tko je tu uopće odgovoran? Sada želimo reći za istog postupka odgovorno je Državno odvjetništvo, ako je poduzelo progon protiv određene osobe, kakve je dokaze prikupilo, jesu li to bili zakoniti postupci, a onda u suđenju kakva je bila kvaliteta tih dokaza? Sada s ovim s nevoljkošću, s nepovjerenjem u pravosuđe, apsolutnim nepovjerenjem, to je broj jedan, a drugo što i dalje dakle se želi sačuvati apsolutna ingerencija nad policijskim snagama i ne dati niti u ovom segmentu gdje oni ne djeluju preventivno, dakle nego djeluju u borbi protiv kriminaliteta i rade gdje može biti samo jedna linija zapovijedanja, a mi i dalje ostavljamo dvije linije zapovijedanja. To je Državno odvjetništvo ili policija, ali već u javnosti figurira Državno odvjetništvo kao ono koje je odgovorno, kao ono kojem su date ogromne ovlasti i to mu jeste tako, ali mora se znati i onaj tko njima odgovara. Glavna rasprava i dalje nije u potpunosti provedena po načelima akuzatornosti, i dalje ostaje sudac, dakle sudeći sudac ostaje mu ovlast i mogućnost da raščišćava neke situacije, kaže ako nisu dovoljno raščišćene pojašnjenja. Međutim, sudeći sudac, ravna rasprava zamišljena je tako da se sudac koncentrira samo na dozvoljenosti dokaza i način kako se izvodi bez da imalo se upliće u dokaze koje pred njim ravnopravno iznose obje stranke, tj. državni odvjetnik kao tužitelj i okrivljenik, odnosno njegova obrana. Ovako dajemo mu neku ovlast koja nije potrebna i na taj način eskulpiramo, pripomažemo ili odmažemo radu državnog odvjetnika i ponovo zamućujemo stvari. Ako sudeći sudac, ako raspravno vijeće ocijeni da nema dokaza, onda ono neka oslobađa. Zašto bi pripomagalo Državnom odvjetništvu? I još nešto, obrana nema jednake mogućnosti u ovom predistražnom postupku, a pogledajte malo, ovdje se vi sami pozivate na talijansko rješenje gdje, dakle čim počne Državno odvjetništvo sa bilo kakvim nekakvim radnjama, automatski mora tog osumnjičenika obavijestiti i "difensore" i "strutore", tj. branitelj koji ujedno postaje istražitelj ima sve ovlasti da prikuplja dokaze i kod istih tijela kao što to ima i državno odvjetništvo. Nemojmo se bojati dati i obrani jednake mogućnosti jer samo na takav način ćemo doći do materijalne istine, samo na takav način ćemo omogućiti da nitko ne bude osuđen, ali bome ni da nitko kriv ne umakne ruci pravde. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o kaznenom postupku predstavlja u svojoj suštini dugo pripremani postupovni propis u ovlasti kaznenog procesnog prava koji na uistinu stručan, cjelovit i sveobuhvatan način daje odgovore na ona pitanja koja smo u dosadašnjoj kazneno-pravnoj praksi označavali kao nezadovoljavajuća rješenja ili kao rješenja koja treba popraviti ili kao rješenja koja na drugi način treba urediti, a rješenja koja se odnose na idući set ili idući niz pitanja, znači u prvom redu na predugo trajanje kaznenog postupka, zatim neučinkovito i složeno postupanje i onda ga da to nije opravdano samim predmetom postupka, zatim ona pitanja vezana za položaj sudionika u kaznenom postupku kada nije usklađen sa njihovim postupovnim ulogama. Zatim pitanja vezana za prava žrtve koja isto tako smo imali prilike čuti kritike nisu regulirana na odgovarajući način i naravno položaj državnog odvjetništva ili državni odvjetnik koji nema položaj ili nije imao položaj koji bi omogućavao djelotvoran kazneni progon. U izloženom smislu ovim prijedlogom polazi se od uistinu utemeljenog stava i da djelomične reforme ili djelomični zahvati u ovu sferu kaznenog zakonodavstva, kazneno postupovno zakonodavstvo ili pokušaj otklanjanja kritičnih točaka, a bez zadiranja u korjenite promjene ne mogu dati odgovoren a postavljena pitanja ili ta i takva postavljena pitanja, a samim tim niti doprinijeti značajnim poboljšanjima. Treba naglasiti i to da je ovaj prijedlog u samom pristupu razrađivanja pravila kaznenog postupka dosljedno razrađuje prihvaćena načela o kojima smo imali prilike nešto čuti već i u dosadašnjim raspravama, dakle prihvaćena načela uređenja kaznenog postupka, ali ta načela svoje uporište uistinu imaju i u međunarodnim konvencijama i u preporukama, dakle konkretnim preporukama odbora ministara Vijeća Europe i isto tako stajališta Europskog suda za ljudska prava. U tom smislu i ne samo na načelnoj razini treba istaknuti rješenja koja idu ka pojednostavljenju kaznenog postupka ili pravosuđa, boljeg određenja prioriteta u vođenju kaznene politike. Naime, ovim prijedlogom zakona proširuje se područje primjene skraćenog kaznenog postupka, a posebno novih odredaba o oportunitetu kaznenog progona. Zatim su tu odredbe o položaju žrtve, proširenje područja izravnog optuživanja, odlučivanje suda o radnjama tijela koja vode istragu i proširenje mogućnosti sporazumijevanja priznavanjem krivnje te znatno pojednostavljenje objavljivanja presude. Međutim, najveće, najkrupnije i ključne novine u ovom prijedlogu zakona odnose se na prethodni postupak. Prekida se višestoljetna tradicija hrvatskog kaznenog prava, više nema istražnog suca, ukida se sudska istraga. Dakle prihvaćena su ona rješenja kontradiktornosti postupka koja su u svojoj strukturi prikladnija da se okrivljenik suprotstavlja tužitelju, a ne sudu ili istražnom sucu, dok o mogućim povredama prava i sloboda okrivljenika odlučuje sud. Državni odvjetnik postaje subjekt koji vodi istragu. Državni odvjetnik preuzima prava i dužnosti prikupljanja dokaza za optužnicu. Mislim da je vrlo bitno naglasiti i sljedeće, dakle sud u prethodnom postupku više ne istražuje. On je tijekom kaznenog postupka neutralan subjekt koji uspostavlja ravnotežu između suprotstavljenih stranaka, državnim odvjetnikom i okrivljenikom i po potrebi regulira njihove odnose posebno pazeći na povredu prava i slobode okrivljenika. Inicijativa podastiranja dakle dokaza postaje isključivo stranačka. S jedne strane sud prestaje biti protivnik okrivljenika, protivnik pod navodnike dakako, već je on od početka postupka neutralni arbitar između dvije strane, državnog odvjetnika i okrivljenika, a s druge pak strane ovakav novi procesni položaj stranaka u postupku postavlja bitno drugačije i složenije zadaće i pred državnog odvjetnika, ali i okrivljenika i njegovog branitelja. Sasvim je logično da su slijedom kazanog, odredbe o novoj državno odvjetničkoj istrazi doživjele bitne izmjene od kojih najviše ili najbitnije je istaknuti sljedeće. Istragu provodi državni odvjetnik, ali isto tako spoznajni uvjet za istragu ono što kažemo, to je stručni termin, osnove sumnje je snižen. Sumnja više ne mora biti osnovana, dakle provjerljiva već je dovoljan i niži stupanj u tom smislu vjerojatnosti. Međutim vođenje istrage od strane državnog odvjetnika njemu ne daje za pravo na zahvate u pravoj slobodi osumnjičenika jer o takvim radnjama uvijek odluku donosi sud, samo iznimno, a te iznimke su precizno razrađene i određene u samom zakonu, državni odvjetnik to može učiniti, ali i ti postupci, odnosno radnje podliježu ocjeni suda i te ocjene su povezane ili mora očitovanje biti u vrlo vrlo kratkim rokovima koji su isto tako propisani zakonom. U uvodnom dijelu već smo imali prilike čuti novosti koje se odnose na institut istražitelja kao novog subjekta hrvatskog kaznenog postupka, dakle osobe koja je na temelju posebnog propisa donesenog na temelju zakona ovlaštena poduzimati radnje po nalogu državnog odvjetnika i naravno sudac istrage u tom smislu također kako je razrađeno zakonom, novi subjekt hrvatskog kaznenog postupka on odlučuje o zahvatima slobode i prava građana, a provodi i dokazno ročište u zakonom predviđenim slučajevima. Za podržati su i ona zakonska rješenja koja na novi način određuju ili razrađuju vrlo bitne institute kaznenog procesnog prava, a odnose se na pritvor kako je to bilo do sada riješeno, kako će se to riješiti ovim prijedlogom zakona u odnosu na dokazno ročište, istražni zatvor i druge institute koji su ovim prijedlogom predviđeni u ovom prijedlogu zakona. Naposljetku uistinu ovo su vrlo bitne novine. Kada ovaj zakon stupi na snagu uistinu to se tako možda može i kazati, ništa više ili puno toga ili veliki dio toga u kaznenom postupku neće biti isto kao što je to bilo do sada i svi oni koji razmišljaju i govore i raspravljaju o tome da uistinu institucije treba ojačati u svakom smislu, one pogotovo institucije koje će u bitnome i provoditi ovaj zakon, dakle državna odvjetništva, ali i druge institucije treba ojačati i treba ih pripremiti u svakom smislu da na odgovarajući način mogu provoditi odredbe ovoga zakona, apsolutno se treba složiti sa takvim razmišljanjima i nema nikakvog razloga da se u tom smislu primjena ovog zakona u konačnici i ne posloži jer su ovako predložene izmjene i dopune ovako predloženi instituti uistinu kvalitetni i idu ka jednim modernim rješenjima u okviru naravno Zakona o kaznenom postupku. Shodno svemu izloženom, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Ja sam očekivao da će u prijedlogu ovog zakona biti spojena rasprava i o mom prijedlogu izmjena i dopuna, odnosno dopuna Zakona o kaznenom postupku, ali eto vjerojatno to nije učinjeno zato što je Vlada u svom mišljenju o mom prijedlogu zakona napisala da će uzeti u obzir kada bude pisala svoj novi prijedlog Zakona o kaznenom postupku, no meni ovako više odgovara, jer mogu dva puta govoriti i obrazlagati zašto sam predložio samo dvije kratke dopune postojećeg zakona koje na žalost u prijedlogu zakona koji je podnijela Vlada Hrvatskom saboru, nisu uvažene. Ali s obzirom zašto sam predložio samo dvije kratke dopune postojećeg zakona, koje na žalosti u prijedlogu zakona koje je podnijela Vlada Hrvatskom saboru, nisu uvažene. Ali s obzirom da je ovo prvo čitanje, postoji još uvijek vremena i ako bude dobre volje predlagatelji mogu ozbiljno razmisliti o prihvaćanju mojih prijedloga, a mislim da se radi u području članka 85. i članka 225. ovog prijedloga zakona koji je Vlada podnijela. Naime, … … [[Upadica se ne razumije.]] Da. Ako bude povučen zakon ovo sigurno bude prihvaćeno, slažem se kolega Tomljanović. Naime, prva odredba, dakle to je članak 81. do 88., ali mislim da je najbolje govoriti o članku 85. koji regulira pitanje zapisnika prilikom pretresa stana, poslovnih prostora ili objekata koje koristi osoba koja je osumnjičena za počinjenje kaznenog djela. Ja vjerujem da vi znate kako to izgleda, kada recimo policija po nalogu suda, a temeljem neke prijave, dođe u pretres stana i traži određeni predmet ili dokumenat, ili stvar. I nakon pretresa, odnosno najprije se moraju probuditi barem dva susjeda kao svjedoka, pokazati nalog, izvršiti pretres i nakon dva, tri pokušaja i temeljitog pregleda i najsavjesniji inspektori policije ne pronađu ono što su došli tražiti. Dakle, nema te stvari, odnosno tih predmeta koje su na nalogu upisana. Ako policija nađe te predmete ili stvari, osoba čiji je stan pretresen dobija potvrdu o oduzimanju tih predmeta. U toj potvrdi se jasno mora napisati što je oduzeto. Opisati, napisati. Međutim, ako ne nađe te stvari koje je došla tražiti, građanin nema pravo na zapisnik kojega mora potpisati. Dakle, zapisnik o obavljenom pretresu potpisuju svjedoci, najmanje dva, potpisuje policijski službenik i osoba čiji je stan pretresen. Ali taj zapisnik policija ne mora dati osobi koja je osumnjičena da posjeduje nešto što oni traže. I u praksi, policija ne daje zapisnik. Ja vam to u jednom konkretnom slučaju mogu i dokazati i dokazao sam ministrici kroz zastupničko pitanje, dostavljajući kompletnu dokumentaciju, gdje je nad osobom, građaninom Republike Hrvatske koji je slučajno po profesiji i zanimanju novinar, izvršen mu je pretres stana, tražila se zlatnina, zlatni nakiti koji nisu nađeni. Međutim, on zapisnik u pretresu nije mogao dobiti ne samo tada, tu noć kada je pretres obavljen, niti kasnije. I bio je kod suca koji je izdao nalog, koji ga je uputio da se javi državnom odvjetništvu. Državno odvjetništvo mu je odgovorilo da ovdje nema nikakav zapisnik, jer nisu pokrenuli nikakve istražne radnje, neka ide u policiju. A u policiji su mu rekli, da oni zapisnike građanima ne daju. Ja ću pričekati dok kolega Markovinović riješi ovaj svoj hitni slučaj, pa onda nastaviti da predstavnici Vlade čuju. Dakle, policija ne daje zapisnik građanima nad čijim je stanom ili poslovnom prostor. Zašto? Zašto građanin ne bi imao pravo dobiti zapisnik kojega je potpisao, koji je sastavljen na licu mjesta. Ja razumijem i sve strahove i opasnosti i antiterorizam i sve to skupa, ali ako se nije našlo ono što se tražilo, jel' problem građaninu dati zapisnik i konstatirati da po nalogu suda, dana tog i tog, tamo i tamo, izvršeno, nije nađeno i to dati stranci, građaninu. Kao dokaz da je pretres izvršen i kao dokaz da predmeti nisu nađeni ili stvari koje su tražene. Zašto se na taj način građanin ne bi zaštitili od mogućih zloupotreba bilo čije strane? Kasnije drugačijih interpretacija. Jer kada se ne nađu stvari ne vodi se i ne nastavlja se postupaka, jer da bi se našlo, onda je ta dokumentacija dio optužnice. Ali ovdje optužnice poslije više nema. Tog dokumenta ovdje više nema, osim policije nitko. Očito nitko. Jer onda ga ne dostavlja ni sucu, nego samo izvještaj da nisu stvari nađene. Dakle, ja predlažem da u članku 85. ide odredba, po kojoj nakon pretresa, ako ništa nije nađeno, građanin ima pravo dobiti zapisnik o pretresu, kojega je potpisao, točka. I drugi slučaj, odnosi se, a po meni je to područje članka 225. odbačaj kaznene prijave. Naime, i ovdje se radi o konkretnom slučaju, neću imenovati osobu, ali u prošlom mandatu bio je saborski zastupnik i gradonačelnik jednoga grada i član HDZ-a, protiv kojega je podnijeta kaznena prijava za počinjenje kaznenog djela. Državno odvjetništvo je naložilo policiji kriminalističku obradu, koja je nakon obrade ustanovila da nema nikakvih elemenata pokretanja kaznenog postupka i o tome izvijestilo Državno odvjetništvo i Državno odvjetništvo je kaznenu prijavu odbacilo. Međutim, pitajući i državnog odvjetnika i ministricu pravosuđa, odbačaj kaznene prijave, bila anonimna ili od poznate osobe je dokumenat kojega Državno odvjetništvo ne dostavlja osobi koja je bila predmet kriminalističke obrade, jer nije stranka u postupku. Tako je obrazloženje. Dakle, osoba nad kojom je vršena kriminalistička obrada u smislu dokazivanja ili odbačaja kaznene prijave za počinjenje kaznenog djela, nije stranka u postupku. I da apsurd bude dalje, Državno odvjetništvo podnositelju prijave dostavlja odbačaj, ali osobi protiv koje je podnijeta prijava, nad kojim je izvršena kriminalistička obrada i nisu nađeni elementi počinjenja kaznenog djela, nema pravo na rješenje o odbačaju kaznene prijave. Zašto? Zašto građanin Republke Hrvatske ne bi imao pravo da od državnog odvjetništva, kojemu je dana kaznena prijava, koju je po zakonu izvršila radnje koje propisuju i državni odvjetnik odbacio kaznenu prijavu, tom istom građaninu ne bi dao kopiju rješenja o odbačaju kaznene prijave. U čemu je problem? Strah da se ne otkrije podnositelj kaznene prijave. Koje su izvidne radnje rađene, za koje je kazneno djelo bio optužen? Pa minimum pristojnosti države prema svojem građaninu mora biti, da kada je građanin nevin, lažno optužen, krivo optužen i kada je državno nadležno tijelo ustanovilo da nije počinio kazneno djelo koje mu se stavlja na teret, da mu da papir i kaže da mi smo kriminalističku obradu izvršili, nema dokaza da ste išta učinili, evo vam papir. Ili sva dva, tri mjeseca može biti ista prijava od različitih osoba protiv iste osobe za isto kazneno djelo i naročito uoči izbornih kampanja, znate kako se to radi. Dakle, tražim samo to, da u članku 225. odbačaj kaznene prijave od strane Državnog odvjetništva bude dostavljeno građaninu protiv koga je kaznena prijava odbačena. Posebice stoga što je policija vršila kriminalističku obradu, a vas podsjećam da se ta činjenica evidentira u policijskom kartonu, dosjeu građana. Dakle, nakon što policija dobije nalog Državnog odvjetništva da izvrši krim obradu oni to evidentiraju u dosjeu građana, ali nakon što se utvrdi da nisu nađeni elementi počinjenja kaznenog djela i da je prijava odbačena to se više ne napominje, samo ostaje konstatacija vršena krim obrada pod sumnjom počinjenja kaznenog djela tako dugo dok je živ i to se ne briše po službenoj dužnosti. Osoba osuđena za kazneno djelo nakon proteka određenog roka zavisno o vrsti kaznenog djela, to se briše iz njegove evidencije ali građanin koji je nevin, koji nije počinio kazneno djelo u njegovoj evidenciji ostaje sama činjenica da je vršena krim obrada nad njim. Ima li to logike i smisla molim vas? Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Mislim da je kolega Lesar apsolutno u pravu i to jedno starinsko rješenje koje se povlači još kod nas od 45. godine da čovjek koji je prijavljena osoba nad kojim je izvršena tko zna kakva sva ispitivanja i susjeda, općenito jedna kriminalistička obrada nema pojma da je nad njim vršena obrada nego se još obavještava. Dakle, to je zakonsko rješenje koje treba nužno mijenjati radi zaštite tih osoba, ali ne samo radi zaštite tih osoba jer mi stalno dakle, i to rješenje o odbačaju dostavlja se samo podnositelju kako bi mogao eventualno poduzeti privatni progon a ta osoba pojma nema a lažno se prijavljuje. Dakle, nju treba prije svega obavijestiti da bi mogao ostvariti svoje pravo i podnijeti kaznenu prijavu za lažno prijavljivanje. Molim vas, kad je u zadnjih petnaest godina netko odgovarao za lažno prijavljivanje a imali smo toliko lažnih prijava kao što smo imali i pravih koji nisu procesuirani pa se onda u narodu sve relativizira i ono što nije i što nije, i ima nekako jednaku težinu u javnosti. Ali to je dobro i radi zadobivanja povjerenja naših institucija da se ne smije šaliti nitko u državi sa institucijama ako se već međusobno susjedi šale sa poskočicama i doskočicama. Ali lažno prijaviti nekoga, izazvati troškove državi jer ona automatski stavlja u pogon svoju mašineriju, pa to košta i nikome na kraju ništa. Dakle, to je jedna nepravilnost koju ne poznaje nijedan sustav. Ovdje imamo čitav niz odredbi koje štite žrtvu, imamo ovdje i zakone koje donosimo, posebne zakone koje želimo zaštiti žrtvu pogotovo kaznenih djela. Ja mislim da su ozbiljne stvari, a nekada su bile izuzetak jer se nekad ex ofo su se progonile te stvari. I danas se one trebaju po službenoj dužnosti progoniti ali se nekako budimo realni i pogledajmo istini u oči izobičajilo se to. Prema tome, dajmo mogućnost prijavljenom koji je lažno prijavljen da potakne službene organe da progone za lažno prijavljivanje. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolegice Ingrid, vi ste potpuno u pravu. Ima još jedna strašnija dimenzija toga. Kada podnositelj kaznene te prijave to da u javnost i mediji objave protiv Dragutina Lesara podnijeta je kaznena prijava, i to je dva, tri dana naslovnica, ali ono da je kaznena prijava odbačena ja to ili vi ili bilo koji drugi građanin ne može ni dati jer ne zna. On ne zna da je kaznena prijava odbačena jer neće dobiti nikakvo rješenje ali to više nije niti za medije. Što mislite koliko je građana ove države bilo u takvoj situaciji da su bili medijski eksponirani zbog podnošenja kaznenih prijava koje je Državno odvjetništvo kasnije odbacilo jer su bili bez ikakvih temelja. Kakvu satisfakciju ili zaštitu ti građani su ikada od ikoga dobili i što su mogli poduzeti kad nemaju nijedan dokumenat niti dokaz da je nakon kriminalističke obrade kaznena prijava odbačena. Ja sam raspitujući se kako je do toga došlo, vele to je dobra praksa državnog odvjetništva koja je postala zakonita jer nigdje ne piše da moraju građaninu dostaviti rješenje o odbačaju pa se uzela takva praksa da se ne dostavlja. Pa ako imamo jednu takvu praksu koja je negativna, koja se može zloupotrebljavati i zloupotrebljava se ili je doista problem te tri rečenice napisati u zakonu. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Prva je na redu uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, poštovana gospodo državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo praksa kaznenog postupka u proteklom razdoblju pokazala se kao nezadovoljavajuća. Stoga evo danas i imamo ovaj novi Prijedlog zakona o kaznenom postupku na našim stolovima. Prijedlog novog ZKP-a razlikuje se od sadašnjeg ZKP-a. Na primjer, on ima tri dijela a prijedlog četiri, prijedlog raspoređuje odredbe u redoviti i skraćeni postupak a u sadašnjem ZKP-u je to uređeno u jednom dijelu kao tijek postupka. Nadalje, prijedlogom se ključne novine predlažu u prethodnom postupku, ukida se sudska istraga a okrivljenik se u kontradiktornom postupku suprotstavlja tužitelju a ne sudu. U prethodnom postupku odredbe su razvrstane za redoviti postupak u kazneni progon, istragu, dokazne radnje i optuživanje. Posebno značenje u prijedlogu ZKP-a ima izričito uvođenje žrtve među sudionike kaznenog postupka. To je novost u hrvatskom kaznenom postupku a sastoji se u izdvajanju prava žrtve iz cjeline prava koja osoba ima kao oštećenik. Glede nadležnosti sudova u prijedlogu je predloženo da se pitanje stvarne i funkcionalne nadležnosti sudova uređuje posebnim propisom dok su mjesna nadležnost, spajanje i razdvajanje postupka i prenošenje nadležnosti posljedice nenadležnosti i sukob nadležnosti uređene prema odgovarajućim odredbama sadašnjeg ZKP-a. Prijedlogom ZKP-a državni odvjetnik postaje subjekt koji vodi istragu kakav položaj državni odvjetnik ima u pretežitom broju europskih zemalja, a njegova prava i dužnosti uređeni su prema standardima koji su sadržani u brojnim europskim izvorima. Nadalje u prijedlogu je sustavno izložen katalog prava okrivljenika u kaznenom postupku i detaljno se uređuje pravo na stručnu obranu okrivljenika. Predloženi su i značajne novine u mjerama osiguranja prisutnosti okrivljenika. Dostava odluka, podnesaka i dopisa uređena je na način da se uvodi novi pristup dostave svjedocima i vještacima tako da nju obavljaju stranke. Ako je ona neuspješna tu zadaću preuzima tajnik suda. Kao novi subjekt kaznenog prava uvodi se istražitelj kao osoba koja je ovlaštena poduzimati radnje po nalogu državnog odvjetnika. No ovi subjekti i sudac istrage koji odlučuje o cjelini složenih i međusobno uvjetovanih odnosa sudionika postupka. Kod dokaznih radnji sustavno se uređuje pretraga. Predlaže se aktivno sudjelovanje okrivljenika te se kao posebnu vrstu očevida uvodi pokus a dokaz snimkom nova je predložena dokazna radnja. Novina je i da sudsko vijeće na kontradiktornom ročištu ispituje optužnicu. U prijedlogu više nema odredbe prema kojoj sud može izvoditi dokaze koji stranke nisu predložile ili od kojih su odustale iako to izričito nije zabranjeno. Ovakvom odredbom naglašava se dokazna inicijativa stranaka. Iz sustava izvanrednih pravnih lijekova u prijedlogu ZKP-a izostavlja se izvanredno ublažavanje kazne. Prijedlogom je predviđeno stupnjevito stupanje na snagu ovog zakona a za njegovu provedbu bit će potrebno obaviti niz priprema kao na primjer od zapošljavanja novih službenika do edukacija kako ljudi u policiji, Državnom odvjetništvu tako i sudaca koji će postupati po novom Zakonu o kaznenom postupku. Slijedom navedenog ja podržavam Prijedlog zakona o kaznenom postupku. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na samom početku izlaganja želim istaknuti da raspravljamo o iznimno važnom i cjelovitom zakonskom prijedlogu kaznenog postupka koji ću osobno podržati. Primjena postojećeg Zakona o kaznenom postupku u praksi nije bila zadovoljavajuća. Ocjenjeno je da su postupci predugi, da položaj sudionika nije u skladu s njihovim postupovnim ulogama, da položaj državnog odvjetnika ne omogućava djelotvoran progon, da prave žrtve nisu, da prava žrtve nisu uređena na odgovarajući način. Stoga se Vlada Republike Hrvatske odredila na donošenje načela za izradu novog Zakona o kaznenom postupku. Donošenje načela uslijedilo je nakon … [[Govornik se ne razumije.]] promjena sustava kaznenih zakonodavstava u velikom dijelu europskih zakonodavstva. Rad na izradi novog prijedloga trajao je duže vrijeme. Valja pohvaliti i istaknuti trud radne skupine sastavljene od eminentnih stručnjaka s područja kaznenog prava na izradi prijedloga o kome imamo priliku raspravljati. Radna skupina vrednovala je iskustva europskih zemalja, međunarodne konvencije, preporuke odbora, ministara Vijeća Europe, stajališta Europskog suda za ljudska prava i preporuke. Prijedlog raspoređuje odredbe u redoviti i skraćeni postupak te novim rasporedom nastoji postići preglednost uređenja. Temeljne novine pregleda sastoje se u sljedećem: općim odredbama posebno značenje ima odredba kojom se uređuje položaj žrtve kaznenog djela, prava žrtve se izdvajaju iz cjeline prava koja osoba ima kao oštećenik. Državni odvjetnik je subjekt koji vodi istragu. Državni odvjetnik preuzima prava i dužnosti prikupljanja dokaza za optužnicu kao što je to u većini europskih država. Ovakvom ulogom državnog odvjetnika nužno se mijenja odnos policije i državnog odvjetnika. U glavi 6. u samom naslovu glavni subjekt kaznenog postupka je okrivljenik. Reguliraju se prava okrivljenika u kaznenom postupku. Prijedlogom se detaljno uređuje pravo na formalnu stručnu obranu. Propisuju se slučajevi u kojima okrivljenik mora imati branitelja. Precizno se uređuje nadzor nad komunikacijom okrivljenika i branitelja usmjeren na neometano odvijanje postupka i nadzora uvjetovanih prirodom kaznenog djela. Predlažu se značajne novine u mjerama osiguranja prisutnosti okrivljenika u slučaju osnovane sumnje u počinjenja kaznenog djela. Zbog zadiranja u ljudska prava ove mjere su od osobite važnosti. Policija je ovlaštena uhititi osobu za koju postoje osnovane sumnje da je počinila kazneno djelo. Uhićenik se predaje posebno ovlaštenom policijskom službeniku, novom subjektu u strukturi mjera osiguranja, prisutnosti okrivljenika pritvorskom nadzorniku. Pritvorski nadzornik odgovoran je za zakonitost uhićenja i pravilnost postupanja s osobom lišenom slobode dok osoba nije u istražnom zatvoru. Važna je novina da pritvor nalaže državni odvjetnik a da o istražnom zatvoru odlučuje sud. Prijedlogom se na drugačiji način koji bi trebao osigurati ubrzanje postupka regulira dostava. Znamo koliko je dostava bitna za efikasno postupanje sudova. Ovaj prijedlog uvodi novi pristup dostavi. Dostavu svjedocima i vještacima primarno obavljaju stranke. Ako stranka nije uspjela izvršiti dostavu to će izvršiti tajnik suda. Predloženim načinom dostave sudac usmjerava na sam tijek suđenja, a lišenje skrbi o tehničkim elementima postupka. Odredbama o kaznenom progonu uređuje se prava i dužnosti državnog odvjetnika kao državnog tijela za kaznena djela za koja se progoni po službenoj dužnosti u fazi koja prethodi kaznenom postupku. Posebice se uređuje postupanje s kaznenom prijavom. Ključna važnost prijedloga je državno-odvjetnička istraga. Ona je obvezna za kaznena djela dugotrajnog zatvora a može se provoditi i protiv nepoznatog počinitelja. Sumnja ne mora biti osnovana, provjerljiva. Dovoljan je niži stupanj vjerojatnosti kakav je osnova sumnje. Istragu provodi državni odvjetnik. On poduzima dokazne radnje sam ili nalogom povjerava provođenje radnje istražitelju. Istražitelj je novi subjekt kaznenog postupka, osoba koja na temelju posebnog propisa ovlaštena poduzimati radnje po nalogu državnog odvjetnika. Sudac istrage također je novi subjekt u kaznenom postupku. On odlučuje o cjelini složenih i međusobno uvjetovanih odnosa. Odlučuje o zahvatima u slobode i prava građana. Sudac istrage provodi dokazno ročište usmjereno na prethodno kontradiktorno prikupljanje dokaza koji će se upotrijebiti u raspravi. Prijedlogom se propisuju nove dokazne radnje kao što su dokaz snimkom, dokaz ispravom, elektronički dokaz i posebne dokazne radnje. Sustavno se uređuje pretraga, ispitivanje okrivljenika. Jedina je dokazna radnja koja se provodi aktivno. Ispitivanje okrivljenika je uvjet za podizanje optužnice. Značajna je novina uvođenje parcijalnog imuniteta svjedoka ako je to u interesu kaznenog postupka. Kao posebna vrsta očevida uvodi se pokus. Dokaz snimkom koja je nova izričito predviđena dokazna radnja, nova izričito predviđena vrsta dokaza je i elektronički dokaz. Budući se mnoga kaznena djela čine putem elektroničkog uređaja, odnosno u prostoru elektroničkih podataka. Predlažu se brojne novine o optuživanju. U fazi optuživanja sud po prvi puta ispituje optužnicu. Sud ima pravo i dužnost da kritički preliminarno ocijeni prikupljene dokaze. Novi ustroj omogućava sudu preliminarno ispitivanje optužnice, strankama sporazumijevanje o krivnji i sankciji čime joj daje mogućnost okončanja postupka presudom na temelju sporazuma stranaka prije i izvan rasprave. Materija optuživanja podijeljena je na 8 odsjeka, a postupak pred optužnim vijećem nova je iznimno važna faza postupanja u kojoj obje stranke mogu kontradiktorno raspravljati o dokazanoj osnovi optužnice. Važna je radnja sastavljanje rastavnog spisa koji izravno utječe na pripremu i tijek rasprave. U pogledu rasprave prijedlog predviđa važne novine. Dokaze predlažu i izvode stranke prije svega tužitelj. Nema više odredbe o inkviziji, onoj maksimi prema kojoj sud može izvesti dokaz koji nisu predložile stranke i nisu od njegovog izvođenja odustale iako to nije izričito zabranjeno. Na taj način naglašena je dokazna inicijativa stranaka … [[Govornik se ne razumije.]] postupka. Zahtjeva se pojačana aktivnost, prije svega državnog odvjetnika. Predlažu se novine u pogledu izvanrednih pravnih lijekova, pa se izostavlja pravni lijek izvanredno ublažavanje kazne. Zbog obimnosti predloženih promjena svoju raspravu usmjerio sam na najznačajnije novine koje u bitnome mijenjaju dosadašnji kazneni postupak, predlažu drugačija određenja i obveze subjekata kaznenoga postupka poglavito državnih odvjetništava. Intencija je ovog prijedloga učiniti kaznene postupke efikasnijim, riješiti ovlasti i nadležnosti tijela kaznenog postupka kako bi se izbjeglo dupliranje poslova što je po mom mišljenju valjano riješeno predloženim zakonom. Mišljenja sam da će zbog obima promjena kaznenog postupka važnu ulogu trebati posvetiti edukaciji sudionika postupka. Na temelju iznijetog podržavam Prijedlog zakona o kaznenom postupku u prvom čitanju. Hvala.
Zahvaljujem. I jedna obavijest. U petak je predsjednik Sabora u zaključivanju sjednice najavio da ćemo ovaj tjedan raditi i nešto dulje, pa večeras ćemo otprilike predviđamo negdje do 21,00 sat. Nastavljamo dalje sa pojedinačnim raspravama. Uvaženi zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo državni tajnici. Zakon o kaznenom postupku neki nazivaju i malim Ustavom upravo zato što se odnosi na temeljna ljudska prava ali i na ostvarivanje prava žrtava onih koji su oštećeni kaznenim djelima. Zato moram priznati da mi je žao da barem radi simbolike danas nije s nama gospođa ministrica, jer mislim da važnost ovog zakona to opravdava. Kada je riječ o ovom zakonu, kada ga pogledamo u cjelini on zaista donosi važne reformske novosti. Ponajprije se donosi novost koja se odnosi na ukidanje sudske istrage. Kada pogledamo taj koncept onda moramo reći da je on velika novost u našem kaznenom postupku i pravnom sustavu općenito i zato su očekivanja, ali i strahovi veliki. Znamo da se zakon dugo pripremao, da je jedno vrijeme na moje veliko zaprepaštenje po informacijama koje sam imao bio i proglašen službenom tajnom. Zašto? Ne znam, da je dogotovljen sada u jednom relativno kratkom roku i vjerojatno i to razlog zašto podržavajući zakon u njegovom konceptu i želji da promijeni moram reći da ima dosta dilema i nedostataka za koje mislim da bi trebalo da se razmotre u daljnjem postupku. Ako pogledamo strukturu, novu strukturu kaznenog postupka onda ćemo vidjeti da se nije dogodilo ono što bi čovjek očekivao. Dakle, ako je promijenjen koncept onda i cijeli postupak morao biti prilagođen novim mehanizmima. Glavni mehanizam je upravo taj akuzatorni, dakle nova tužiteljska istraga i tome nije dovoljno samo promijeniti istragu, nego kažu u kazalištu ako je u prvom činu se pojavio na sceni pištolj onda u trećem činu mora opaliti. Ovdje taj pištolj ne opaljuje u trećem činu pri čemu hoću reći da nisu izvedene u zakonu sve konzekvence onoga što strukturalna promjena ZKP-a zapravo bi trebala donijeti. O čemu je riječ? Glavna strukturalna promjena ZKP-a je stav da kazneni postupak se u prvoj istražnoj fazi vodi po drugim spoznajnim kriterijima nego što je to bilo do sada. Mi smo do sada istragu imali utemeljenu na osnovanoj sumnji. Dakle, na jednom relativno visokom standardu uvjerenosti da je okrivljenik počinio kazneno djelo. Danas mi to imamo, barem po ovom prijedlogu na osnovama sumnje. To su dakle, ne mogu kolegu Markovinovića nikako nadglasati, šta mogu. Dakle, na osnovama sumnje i pri tome treba znati da su mehanizmi i ograničenja ljudskih prava koja smo prije imali u istrazi bili i bilo ih je moguće opravdati upravo radi takvog visokog standarda sumnje koji pretpostavlja da je vjerojatnost osude pod pretpostavkom činjenica koja su utvrđena veća nego oslobađajuće presude. Mi danas nemamo, dakle snizili smo standard istrage, a s druge strane smo ostavili mehanizme kojim se ograničavaju ljudska prava i po vrsti i po trajanju kao da se ništa nije dogodilo, kao da nismo promijenili strukturu postupka. Čak bih štoviše rekao da su neke stvari zaoštrene i da će se zasigurno pojaviti pitanje zaštite ljudskih prava posebice recimo kada pogledamo na primjer da mjere opreza prije započinjanja istrage određuje državni odvjetnik, a da nemate predviđen mehanizam ograničenja trajanja takve mjere prije započinjanja istrage. Ako pogledamo s druge strane tu intenciju da se postupak učini efikasnim onda ćemo dosta lako primijetiti da oni neki jednostavni, tehnički postupci koji poznaju drugi pravni sustavi ovdje nisu primijenjeni i da smo i dalje zadržali, ja ću dati nekoliko primjera, mehanizme koji su do sada korišteni za odugovlačenje postupka i tu nisu napravljeni bitni pomaci, nije dovoljno po meni učinjeno na dostavi, liberalizaciji dostavnog režima, nije učinjen efikasan sustav odlučivanja o zahtjevima o izuzeće, recimo u prekršajnom zakonom, ako je to usporedivo, a jest, je tamo puno bolji mehanizam predviđen koji ne dopušta manipulaciju stalnim zahtjevima za izuzeće ili recimo kao primjer bih mogao navesti još neke druge stvari, primjerice odlučivanje o nekim interlokutornim pitanjima i donošenja odluka po žalbama, dakle da li je žalba dozvoljena i tko odlučuje. Ono što mislim da je, uvijek naravno ističem da znam kako je težak i veliki posao pripremiti ovakav zakon, sustavni sistemski zakon i naravno uz zahvalnost kolegama koji jesu radili, evo ističem i neke dobronamjerne primjedbe. Jedna se možda odnosi na tehniku. Kad pogledate, isticalo se, sad stari je imao 5 dijelova, ovaj ima 3, 7 ili 5, sad ne znam kako je tu bilo istaknuto, ali nije to bitno. Vi kad vizualno pogledate stari i novi zakon, oni su gotovo isti. Što to znači? Da je netko uzeo, a tko je radio uzeo iz kompjutora zakon i popunjavao je novi sadržaj u staru formu. To je možda vrlo praktično, ali posebno kada se mijenja koncept nosi određene rizike, pa tako imamo veliki broj odredbi koje nisu izvedeno logično do kraja ili koje nemaju one posljedice koje bi trebale imati s obzirom da su neki novi elementi ugrađeni u tu nekakvu stariju strukturu. Primjerice, vrlo važna stvar je da je po prvi put u naš pravni sustav uvedena teorija pretežitog interesa kod valorizacije nezakonitih dokaza, dakako teških kaznenih djela, iako je riječ o nezakonitom dokazu, on se može koristiti pod određenim uvjetima. Ali za tako osjetljivu stvar nije predviđen procesni mehanizam. Dakle, predviđeno je da se ti dokazi izdvajaju, čak ga i vijeće koje odlučuje o optužnici je dužno izdvojiti, a na glavnoj raspravi ako se pokaže potreba korištenja takvog dokaza nije predviđen mehanizam kako se on nazad uvrštava u spis predmeta. Isto tako ima nekih drugih nelogičnosti, recimo kod kućnog pritvora ili kod jamstva moguće su te institucije, moguće ih je koristiti, ali ne za onu točku 5., dakle kad okrivljenik očito izbjegava dolazak na glavnu raspravu, ja ne vidim razloga zašto to ne bi bilo tako, a moguće je kod opasnosti od bijega, dakle nema neke osobite logike. Isti tako recimo kod određivanja istražnog zatvora se polazi od pretpostavke da će se, kaže doslovno, odredba kaže dovesti će se, dakle polazi se od pretpostavke da je već lišen slobode i da se nalazi u pritvoru ili da ga treba lišiti slobode. Isto tako, nepotrebno se predviđa mogućnost dovođenja, prisilnog dovođenja, recimo kada policija obavlja dostavu. Ima jedna odredba koja omogućava da policija kada dostavlja neko pismeno okrivljeniku da ga dovede u policijsku postaju. Zašto? Ako ga je našla, zašto mu ne uruči pismeno. Dakle evo, znam vrijeme je prekratko i ova vrst rasprave u Saboru sigurno nije mjesto na kojem se ovi stručni detalji raspravljaju. Istakao bih još samo za kraj da ovo su bili primjeri, mogao bih ovako danima bih rekao, ima jako puno odredbi koje bi trebalo preispitati i popraviti. Istakao bih da ako gledamo rezultat, činjenica da osuđujućih presuda ima 87% je tužitelj uspješan bismo rekli da ne treba nikakva promjena ZKP-a. Gdje je problem? Problem je u fazi otkrivanja, posebno kod gospodarskog kriminaliteta, organiziranog kriminaliteta, ne treba imati iluziju da bez promjene u pristupu, ako baš hoćemo općenito reći u političkoj volji sam zakon po sebi nešto može donijeti ako tu ne dođe do promjena. Dakle, nije glavni problem neefikasnosti generalno pravosuđa u glavnoj raspravi nego negdje prije i o tome bi Vlada, naravno trebala voditi računa. Konačno, riječ je zaista o važnom zakonu, mislim da će ministarstvo, odnosno Vlada kao predlagatelj napraviti veliku pogrešku ako drugo čitanje shvati, kao što to često ovdje imamo rutinski, dakle da se neke sitnice promjeni i da u 9. mjesecu tamo negdje oko 15., 16. kad se nađemo dobijemo tekst u drugom čitanju. Problematika je kompleksna, struka još vjerojatno ima puno za reći i moja je preporuka, podržati ću zakon u prvom čitanju da se do drugog čitanja ne jedna, nego nekoliko ozbiljnih stručnih rasprava provede po tekstu zakona da bismo izbjegli situaciju da se danom stupanja na snagu zakona nađemo svi skupa u … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu u raspravu u trajanju od 10 minuta, u 17 sati i 28 minuta. I kao zadnju za prijavu od 10 minuta, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajnici, kolegice i kolege. U svojoj osobnoj raspravi usredotočiti ću se samo na jedan aspekt koji mi se čini jako bitan u našoj zajedničkoj borbi protiv korupcije. I u ovoj strategiji u borbi protiv korupcije koja onda kasnije inkorporira i akcijski plan, spomenut je i novi Zakon o kaznenom postupku. Ne samo onaj koji do sada imamo, nego i novi prijedlog zakona i mi se pred Europom hvalimo kako, evo ćemo donijeti novi Zakon o kaznenom postupku koji će biti doprinos borbi protiv korupcije. Međutim, je li tomu tako i što bi trebalo u njemu popraviti do sljedećeg čitanja da zaista ta borba bude djelotvorna, a ne treba puno. Samo treba ispustiti nešto što je sada ušlo ne znam ni ja kako. Ali nešto što se predstavlja, možda će vam se činiti pretencioznim izjaviti da iz ovog prijedloga kaznenog postupka osim što ćemo imati zbog toga i neefikasnu borbu protiv korupcije ukoliko to ne uklonimo takav nedostatak i iščitavamo nešto što više možda nije popularno, ali zaista nema drugog naziva nego da se tako okarakterizira po klasnom karakteru Zakona o kaznenom postupku. Kako? Naša javnost će se složiti da postupci protiv siromašnih kad nešto on učini vrlo brzo se završe. Meni nije poznat, pa ni iz osobne prakse, ali ne znam i od kolega koji su se bavili tom poslovima da je ijedan provalnik u trafiku ostao nepoznat. Tko provali u banki i ostale dakle, to sigurno nisu pojedinci nego su čitave zločinačke organizacije i tako, u pravilu ostaju nepoznati. Dakle, pravda kada se iscrpljuje i kada se država bavi pojedincem ako je on siromašan i nemoćan, ona je efikasna, ali kada se nađe u koštac i kada takvi neki drugi trebaju odgovarati, dakle povlašteni ili bogati onda jednostavno sustav ne funkcionira. A zašto ne funkcionira? Pa ne funkcionira on počesto sam od sebe nego počesto i zbog toga što se trudimo zakone takvim napisati. Pa ću ja ovdje evo pročitati odredbu članka 206. koja izrijekom kaže koja će sve državna tijela i državni organi i pojedinci, a na vlastito institucije i ostali i financijske institucije davati sve podatke državnom odvjetniku da bi on mogao prikupiti dokaze. Jer to nešto sporno? Nije. Jer nije ni do sada to bilo sporno. Ali sada imamo nešto što ranije nikada nismo imali, a što se najprije pojavilo u Zakonu o bankama i taj Zakon o bankama već dugi niz godina figurira, zadnjih godina figurira kao zakon koji je izvan Zakona o kaznenom postupku, koji je organski zakon za koji ovdje trebamo sakupiti 77 glasova. Ali banke i financijski moćnici uspjeli su ne samo bankarsku tajnu uglaviti u Zakon o bankama nego uglaviti ga i u Zakon o kaznenom postupku i to je nedopustivo. I dakle odredba članka 206. u svom stavku 5. izrijekom kaže da će se na zahtjev državnog odvjetnika i policije i ministarstva, dakle se institucije dati tražene podataka osim banaka, odnosno osim onih koji predstavljaju zakonom zaštićenu tajnu, tj. bankarsku tajnu. Kako ćemo se onda boriti i s čim ćemo se to mi boriti? A vidite s druge strane kada se radi o pojedincu koji nema sefove u banci, što za njega kaže zakon. Odredba članka 251. pretraga osoba. Dakle doslovno preokrenuti će mu se utroba da bi mu se našli nekakvi dokazi. A kakve on dokaze može imati? Pola grama kakve sitne droge ili nešto. Što on može imati u svojim šupljinama? Ali kaže odredba članka 251. vrlo minuciozno, vrlo pedantno i precizno govori kako će se ta osoba i takav osumnjičenik, odnosno osoba za koju se pretpostavlja da je sakrila tragove počinjenja kaznenog djela pretražiti. Ulaziti će se u njezine tjelesne šupljine, odvojiti od tijela nadomjeske tjelesnih organa ili ako se pojavi sumnja itd. itd. U svakom slučaju neće biti milosti i ne može takav čovjek proglasiti da su takvi dijelovi tijela tajna za njega. Nema tu ni intimnosti ni tajne. Državni aparat, dakle s medicinskom pomoći ili ne, ući će u sve njegove tjelesne šupljine i potražiti dokaze, ali za moćnike banka i sefovi ostaju nedodirljivi. A u strategiji ste napisali da ćete relativizirati bankarsku tajnu, a sada ovaj zakon uopće ne figurira kao zakon koji treba doprinijeti, itekako treba doprinijeti borbi protiv korupcije i organiziranog kriminala. Ali mi ćemo izgleda sa ovakvim stipulacijama, a ne treba puno napora da se one otklone i ono što je govorio kolega Josipović, možemo zaista ovdje zajedničkim snagama, ja ne vidim uopće izuzetka da ne donesemo jedan kvalitetan ovaj zakon onako kako smo se bili i odlučili da bude brz i efikasan, da se uklone ovakve ozbiljne prepreke, dakle da nemamo na prvi pogled ovaj zakon novi o kaznenom postupku, zaista figurira kao "Mercedes" ali koji uz ovakve nedostatke ima motor "fiće". Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović, pet minuta u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Evo gospodine predsjedniče vrlo kratko. Dakle, klub SDP-a …
Oprostite, potpredsjedniče.
Pa to sam ja i rekla.
Predsjedniče.
Ne, vi ste samo htjeli čuti ono predsjedniče, rekla sam ja i potpredsjedniče malo tiše.
Krivo ste rekli.
Dobro je. Klub SDP-a, evo želim još jedanput napomenuti, da njegovo izjašnjavanje i njegova potpora konačnom prijedlogu zakona kada dođe na red, ovisiti će upravo o ovim primjedbama koje smo istaknuli, a koje nam se čine suštinskim. Prije svega evo još ću jednom ponoviti da tražimo da se istraga, odnosno da istražni sudac, odnosno sudac istrage ne ocjenjuje dokaze, na to ne bi trebao imati pravo. Da se odnos između državnog odvjetništva i policije precizno uredi. Da redarstvene snage, tj. policija odgovaraju državnom odvjetništvu u onom dijelu obvezujućih naloga koje on upućuje prema njima i da se do konačnog čitanja to je svakako potrebno, donese toliko potreban Zakon o policijskim ovlastima. On je praktički ovaj Zakon o kaznenom postupku je neupotrebljiv bez Zakona o policijskim ovlastima. Jednako tako biti će potrebno i otkloniti one inkvizitorne i dalje ovlasti koje su ostale sudećem sucu, dakle na glavnoj raspravi i jednako tako evo relativizirati bankarsku tajnu do krajnjih mogućnosti kako bi i borba protiv organiziranog kriminala i korupcije bila što djelotvornija. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predstavnica? Da. Uvažena Tatjana Vučetić, državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa, u ime predlagatelja. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem se cijenjenim zastupnicima na prijedlozima i primjedbama koje su izložili na raspravi. Sve primjedbe i prijedloge radna skupina će uvažavajući naravno i stav struke razmotriti i pripremiti prijedlog za drugo čitanje. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Prijedlog zakona o kaznenom postupku, također prvo čitanje, P.Z. br. 116. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeće zaključke. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o kaznenom postupku. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključaka je prihvaćen većinom glasova sa 80 glasova za, 26 suzdržanih i ništa protiv.
Glasovati ćemo kada se za to steknu uvjeti. Prelazimo na 8. točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog Zakona o sigurnosnim provjerama, drugo čitanje, P.Z.E. br. 66 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Ivan Damjanović, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici Sabora. Evo materija sigurnosnih provjera uređena je većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa iz čega proizlazi zaključak o nedovoljnoj ujednačenosti ove materije i problemima u tumačenju istih odredbi u praksi. Konačnim prijedlogom Zakona o sigurnosnim provjerama predlaže se cjelovito i jedinstveno pravno uređenje provedbe sigurnosnih provjera kojima se kod kandidata za određene dužnosti radna mjesta, poslovna ili statusna prava provjerava eventualno postojanjem sigurnosnih zapreka iz područja nacionalne sigurnosti, odnosno podataka koji naznačuju postojanje rizika od zlouporabe navedenih pozicija na štetu nacionalne sigurnosti. Cjelovitost i jedinstvenost uređenja ove materije obuhvaća osobito vrste i stupnjevi sigurnosne provjere s obzirom na njihovu namjenu i stupanj važnosti, postupke i metode obavljanja sigurnosne provjere. Pitanja koja su predmet provjere ili sigurnosni upitnici, nadležna tijela za provođenje sigurnosnih provjera, dragovoljnost kandidata odnosno sloboda pristanka na provođenje sigurnosne provjere potvrđena je pisanom suglasnošću kao i sigurnosne zapreke. Konačni prijedlog zakona o sigurnosnim provjerama sadrži određene razlike u odnosu na Prijedlog zakona o sigurnosnim provjerama koje su uvrštene na temelju primjedbi koje su saborski zastupnici iznijeli u prvom čitanju. Tako npr. evo pojasnit ću neke od njih. U članku 4. uvršten je novi stavak 2. koji glasi: "U koliko donošenje ocjena o postojanju sigurnosnih zapreka, ovisi isključivo o zdravstvenom stanju provjeravane osobe, podnositelj zahtjeva može zatražiti stručno mišljenje nadležne zdravstvene ustanove." Na ovaj način se odluka o postojanju sigurnosnih zapreka koje bi proizlazile sigurnosnim provjeravanjem opaženih zdravstvenih indikacija, stavlja u nadležnost meritorne zdravstvene institucije i teme izbjegavaju mogućnost pogrješke u zaključivanju ili eventualne namjerne zlouporabe instituta sigurnosne provjere. U članku 13. stavak 1. alineja deseti je ranije odredba koja je glasila: "za strance koji će boraviti ili borave u Republici Hrvatskoj i za osobe koje se primaju u hrvatsko državljanstvo" je izmijenjena i glasi: " za strance prilikom boravka ili primitka u hrvatsko državljanstvo". Na ovaj način je mogućnost sigurnosnih provjeravanja stranih državljana ili osoba bez državljanstva preciznije određena, odnosno svedena je striktno na slučajeve kada se rješava o odobrenju njihova ulaska ili boravka u Republici Hrvatskoj, odnosno kada se rješava o zahtjevno za stjecanje hrvatskog državljanstva. I treća promjena je u članku 25. stavka 5. koji glasi: "poligrafsko ispitivanje se može odnositi samo na navode iz upitnika" i nadopunjen je dodatnim sadržajem, te sada glasi: "poligrafsko ispitivanje se može odnositi samo na navode iz upitnika i ne može služiti kao osnova za donošenje konačne odluke o sigurnosnim zaprekama." Navedenom nadopunom izrekom se određuje da rezultati poligrafskog rezultiranja ne mogu biti osnova za donošenje odluka o sigurnosnim zaprekama, nego jedino kao osnova za smirivanje tijeka sigurnosne provjere i primjene drugih postupaka propisanih zakonom prema poligrafom prepoznatih indikacijama. U priloženom materijalu su također davati osvrtna mišljenja u svezi prijedloga zakona i razloga zbog kojih nisu prihvaćena pojedina od tih mišljenja, no radi respektiranja vremena uvaženih saborskih zastupnica i zastupnika, ne bih ih sada posebno interpretirao. Čili smo da je konačni prijedlog zakona prošao kroz niz odbora saborskih, evo i sada se konačno nalazi i ovdje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su klubovi. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Tomislav Čuljak. Izvolite.
Potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Predloženim zakonom predlaže se cjelovito uređenje provedbe sigurnosnih provjera, kojima se kod kandidata za određene dužnosti i radna mjesta provjerava moguće postojanje sigurnosnih zapreka iz područja nacionalne sigurnosti. Materija sigurnosnih provjera do sada je bila uređena sa većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa, što je izazivalo različita tumačenja i različitu primjenu u praksi. Ovim zakonskim prijedlogom na jedinstven način su obuhvaćeni neki od važnih segmenata koji utječu na pitanja važna za nacionalnu sigurnost. U prvom redu određuju se vrste i stupnjevi sigurnosne provjere s obzirom na namjenu i stupanj važnosti. Utvrđuju se metode obavljanja sigurnosne provjere, propisuju se sigurnosni upitnici, određuju se nadležna tijela za provođenje sigurnosnih provjera, ali i način provođenja sigurnosne provjere uz pisano odobrenje kandidata. Predloženim zakonom definiraju se sigurnosne zapreke ovisno o vrsti sigurnosne provjere. Vrste sigurnosne provjere su sigurnosna provjera za pristup klasificiranim podacima, temeljna sigurnosna provjera i sigurnosna provjera u svrhu zaštite sigurnosti štićenih osoba i objekata. Određeni su stupnjevi provođenja sigurnosne provjere i to sigurnosna provjera prvog, drugo i trećeg stupnja. Ovisno o potrebi ostvarivanja pristupa klasificiranim podacima pojedinih stupnjeva tajnosti od vrlo tajno, tajno i povjerljivo provodit će se sigurnosne provjere prvog, drugog ili trećeg stupnja. Člancima 32., 33., 34. određuju se rokovi za obnavljanje sigurnosnih provjera i kada će se pristupiti nadopuni sigurnosne provjere. Člancima 35. do 41. detaljno je uređeno izvješćivanje o provedenoj provjeri. Donošenjem ovog zakona u potpunosti će se uskladiti sa NATO i Euro standardima, cjelokupna materija iz područja nacionalne sigurnosti čime će Republika Hrvatska ispuniti još jednu obvezu za pristup euroatlantskim integracijama. Da ne dužim, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovog zakona i ovaj zakonski prijedlog drži dobrim rješenjem. Hvala.
Hvala lijepo. U ime kluba Hrvatske seljačke stranke, dajem riječ gospodinu zastupniku Stanu Grčiću. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Na početku naše rasprave želim reći da Hrvatska seljačka stranka podržava predmetni tekst prijedloga zakona, jer se njime u stvari pored usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije i NATO-a ujedno i kvalitativno poboljšavaju postojeća rješenja na nacionalnoj razini, a čije su manjkavosti uočene tijekom dosadašnje primjene kroz razne zakonske i podzakonske propise, koji su regulirali materiju sigurnosnih provjera. Na taj način se čineći novi iskorak stvaraju preduvjeti za cjelovito i jedinstveno normativno uređenje postupka provedbe sigurnosne provjere kandidata za određene dužnosti, radna mjesta, poslove i statusna prav s ciljem provjere eventualnog postojanja sigurnosnih zapreka iz područja nacionalne sigurnosti. Ne bi se u našoj raspravi osvrtali na predložena rješenja pojedinih specifičnih pitanja i zakona, kao što su vrste sigurnosnih provjera, stupnjevi i postupak njihovog provođenja, obnavljanje i nadopuna sigurnosne provjere i drugi, nego bi željeli ukazati na ono što smatramo općenito dobrim rješenjima, ali i neke detalje koje smatramo otvorenim pitanjima ili upitnim u ovom zakonu, odnosno neki detalji koji ulaze u normativno područje tajnosti podataka, što smatramo da je dobro uređeno. Ovim se zakonom cjelovito i jedinstveno uređuje materija koja je trenutno u pravnom sustavu Republke Hrvatske, propisana većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa a kojima su se u proteklom vremenu zadovoljavali parcijalni interesi u različitim razdobljima i područjima državne uprave na način da se njima ustanovljavala sigurnosna provjera kao jedan od instrumenata preventivne zaštite važnih sa stajališta nacionalne sigurnosti. Pristupom predloženim u zakonu nadležnim tijelima će se olakšati provedba poslova iz njihova djelokruga koja utvrđuju postojanje sigurnosnih zapreka za fizičke i pravne osobe iz razloga što će se njima uskladiti pojmovno kategorijalni aparat o pitanju sigurnosnih provjera kao i proširiti krug obveznika za koje će se provoditi sigurnosna provjera a na što je ukazano prilikom prve saborske rasprave po ovom pitanju. Također je stvorena pretpostavka za sprječavanje nekontroliranog otjecanja odnosno smanjenje zloupotrebe podataka koji će se prikupiti u procesu sigurnosne provjere. Slijedom navedenog smatramo da je prijedlog zakona pisan u namjeri i s naglaskom na veću transparentnost i učinkovitost u provođenju pojedinih specifičnih aktivnosti od strane nadležnih tijela kao i njihova suradnja s međunarodnim partnerima kada je izdavanje sigurnosnih certifikata propisano međunarodnim ugovorima. Također da se u hrvatski pravni poredak implementiraju međunarodne mjere i standardi u cilju da se državljani Republike Hrvatske i njena nacionalna sigurnost štiti ovom vrstom preventivne mjere. Neki detalji koji mislimo da bi ih bilo moguće doraditi ili popraviti postavlja se pitanje što će biti s onim osobama koje ne dobiju sigurnosni certifikat. Naime, prema našim spoznajama u nekim državama članicama NATO-a sigurnosne certifikate nije dobilo od 5 do 20% djelatnika koji su zatečeni na određenim pozicijama u sigurnost u obrambenom sustavu pojedinih država ili izvan njega. Također, proučavajući sadržaj propisa koji uređuju materiju tajnosti podatka i sigurnosnih provjera u nekim državama koje su članice NATO-a vidljivo je da su u fokusu njihovih provjera između ostalih bila i slijedeća pitanja. Dvojno državljanstvo uključujući sadašnje kao i prijašnje, naime kod dvojnog državljanstva se uvijek postavlja pitanje lojalnosti u datom kriznom ili određenom osjetljivom trenutku, zatim pitanje ovisnosti o alkoholu, drogi, kocki ili nekim drugim detaljima kao i pitanje kreditne zaduženosti. Drugim riječima, fokus je na obradi onih pitanja u čijoj pozadini mogu biti eventualne ucjene odnosno pritisci. Nadamo se da i naše institucije vode računa o ovim pitanjima kada nekome daju certifikat po pitanju sigurnosne provjere. Pored toga, države koje su članice NATO-a u odredbama Zakona o tajnosti podataka su definirali koja su to područja ili segmenti nacionalne sigurnosti štite obzirom da je nacionalna sigurnost vrlo širok pojam da ne bi prilikom tumačenja odredbi zakona bilo kakvih zlouporaba odnosno da bi se iste svele na najmanju moguću mjeru. Analizirajući po ovom pitanju rješenje o Zakonu o tajnosti podataka jedne nama susjedne države koja je već nekoliko godina članica NATO-a a koja je također po istom pitanju uskladila propise kako to i NATO traži ali ipak po nama nešto drugačije nego što je to regulirano kod nas. Ona je pitanje sigurnosnih certifikata za državne ali i regionalne i lokalne dužnosnike drugačije uredila, tako što je u popisu osoba iz citiranog članka 20. našeg zakona koje su dužne prije pristupanja klasificiranim podacima potpisati samo izjavu Uredu Vijeća za nacionalnu sigurnost kojom potvrđuju da su upoznati s odredbama ovog zakona i drugih propisa kojima se uređuje zaštita klasificiranih podataka te se obvezuje raspolagati klasificiranim podacima sukladno navedenim propisima. Pridodava i dužnosnike na područnoj odnosno regionalnoj razini. To je u istu kategoriju jasno uvrstila i osobe s državne razine kao što su guverneri centralnih banaka odnosno njihovi zamjenici ili viceguverneri. Drugim riječima, u državama članicama NATO-a svi dužnosnici su izuzeti od postupaka propisanih za izdavanje sigurnosnog certifikata. Stoga evo ova naša predložena rješenja u ovom zakonu mislim da je i moguće možda još doraditi u odnosu na predložene zakone u susjednim državama koje su članice NATO-a. Nadamo se da će evo naša rasprava biti od pomoći predlagatelju zakona ali i svima nama kako se ne bi doveli u situaciju da nam se eventualno ne ponove neke neželjene situacije. I klub Hrvatske seljačke stranke podržati će Prijedlog ovog zakona o sigurnosnim provjerama. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba SDP-a dajem riječ uvaženom zastupniku Ranku Ostojiću.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Iskoristit ću ovu prigodu s obzirom da niste dobili i ovaj papir sa odbora i tamo smo raspravljali i moja diskusija je zapravo na tragu stavova SDP-a vezana i za sam Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost s obzirom da smo matični odbor a iako je završena rasprava niste bili u prilici vidjeti te papire. Ono što je najbitnije i osnovna primjedba koju imamo na Prijedlog zakona o sigurnosnim provjerama prije svega je činjenica da smo svi u prethodnoj raspravi kad smo imali u prvom čitanju prijedlog zakona izražavali na neki način svoju podršku tome da se na jednom mjestu u jednom zakonu regulira kompletna situacija vezano za sigurnosne provjere i da se izbjegne da u raznim zakonima moramo tražiti te odredbe. Upravo to što je podržano od svih klubova i u raspravi na neki način s obzirom da je u ovom zakonu predloženo zapravo stavljanje van snage odnosno stupanjem na snagu ovog zakona prestaje važiti samo jedna uredba, sve ostale odredbe ostaju u svim tim zakonima. To znači parcijalno rješenje ostaje i dalje riješeno u svakom od navedenih zakona koji su dati u obrazloženju ovog Prijedloga zakona o sigurnosnim provjerama. Drugo, sam postupak i ono na što pokušavamo upozoriti a to je da ocjenu o postojanju sigurnosnih zapreka koje su definirane prije svega Zakonom o tajnosti podataka daje nadležno tijelo koje traži sigurnosnu provjeru. Tu jeste problem s obzirom da nije definirano koje je to nadležno tijelo koje traži sigurnosnu provjeru odnosno tko su oni koji imaju pravo tražiti sigurnosnu provjeru od nadležne sigurnosne agencije. Ono što je posebno bitno, sama ocjena, njihovo diskrecijsko je pravo neimenovanih znači mogućih tražitelja sigurnosnih provjera i oni ne ovise o samoj ocjeni dostavljenog … [[Govornik se ne razumije.]] mišljenja nadležne sigurnosne agencije. To znači bez obzira na to šta sigurnosna agencija poštujući sva pravila koja su ili propisana ovim zakonom ili drugim zakonima ili sa uredbom koja slijedi iza ovoga zakona, a to znači koja će propisati točno kako izgleda upitnik temeljem kojega se rade razne vrste provjera, samo tijelo je ono koje odlučuje o tome hoće li takvu ocjenu prihvatiti ili neće odnosno da li zapravo poštuje nešto šta bi trebalo biti propisano a to je sigurnosna provjera. Da to ne mora biti tako pokazuje da Ured vijeća koji je definiran kao nadležno i jedino tijelo koje može tražiti sigurnosne provjere po pitanju pristupa klasificiranim podacima u tom dijelu je priča vrlo precizno dana i točno znamo koji je postupak i znamo na koji način se tu postupati. Sve ostalo u članku 4. dopušteno je nedefiniranjem zapravo tko su ta nadležna tijela da mi zapravo ponovo riskiramo da svatko tko sebe smatra nadležnim tijelom može zatražiti provođenje sigurnosne provjere i na temelju tih izvješća jednako tako upozoravam u tome članku a to je da rezultati sigurnosne provjere ne moraju uopće utjecati na to na koji način će riješiti pitanje prihvaćanja odnosno neprihvaćanja onoga šta da nadležna sigurnosna agencija. Kod Vijeća drugačija situacija je ako poznajete … [[Govornik se ne razumije.]] Zakon o tajnosti podataka onda ćete primijetiti da se tamo izdaje certifikat. Na taj certifikat ona osoba koja eventualno joj je i uskraćeno pravo pristupa podacima ima pravo da pokrene postupak, točno je definirano kako, i pred sudom može riješiti sva ona pitanja koja nisu dopuštena u bilo kojem drugom postupku. Zato mislim da ponovo nismo riješili stvar onako kako smo željeli a to znači da bude generalno riješeno pitanje sigurnosnih provjera. Također postoji dvojba kako je to precizno uređeno oko vijeća a s druge strane ta situacija ostavlja na slobodu napominjem nadležnim tijelima za koje zapravo i ne znamo tko su. Što se tiče sigurnosnih zapreka koje su osnovi radi čega se rade sigurnosne provjere što je definirano člankom 3. tamo je napisano u Zakonu o tajnosti podataka koje su, ali samo kad se radi o klasificiranim podacima. Potpuno druga stvar i sloboda da se zapravo drugačije definira sigurnosna provjera je ostavljena kroz odredbu u stavku 2. tog istog članka 3. a to je da sigurnosne zapreke kod provođenja temeljne sigurnosne provjere a ona zapravo je dosta bitna i definirana kasnije ostalim člancima, samo postojanje rizika odnosno određenih mogućnosti ili ovlasti da bi netko radio na štetu nacionalne sigurnosti interesa Republike Hrvatske može biti predmet uskraćivanja i to na način da nema kasnije mogućnosti bilo kakvog popravka u situaciji da se primjeni izvješće i utvrde sigurnosne zapreke temeljem zahtjeva nadležnog tijela i izvješća sigurnosne agencije po pitanju zlouporabe radnog mjesta ili dužnosti. Ono što je bitno, sama činjenica sa kojom smo napominjali zapravo da suglasnost je osnov svega, čovjeka zapravo dovodi u situaciju svakog onog koji također spada u grupu nedefiniranih. Moram ponoviti ponovo drugu nepreciznost a to je da nisu do kraja definirana koja su to mjesta koja moraju biti pod povećalom odnosno moraju biti riješene za njih stupnjevane sigurnosne provjere. Ja sam u raspravi i sa kolegama koje su bile u cilju popravljanja ovih rješenja zapravo sugerirao s obzirom da postoje uredbe u kojima su navedena ta rukovodeća mjesta da mislim da bi bilo jako dobro da se to ugradi u zakon i da bi bilo puno preciznije da u zakonu to piše, a ne da moramo tražiti u kojoj se to uredbi nalazi odnosno koja su to rukovodeća mjesta, koji su to ljudi koji trebaju točno po stupnjevima prolaziti određenu provjeru? Međutim ono na što želim upozoriti u samome članku 5. ovog zakona odnosno prijedloga je da zapravo suglasnost koju čovjek daje i potpisuje u onome trenutku kad pristaje zapravo na provjeru dovodi ga u vrlo problematičnu situaciju ukoliko ostane ovakav članak 20. Prijedloga zakona o sigurnosnim provjerama. Naime nije dobro da ovisimo o diskrecijskoj ocjeni ravnatelja bilo koje nadležne sigurnosno-obavještajne agencije i da u toj situaciji on odlučuje hoće li primijeniti mjere tajnog prikupljanja podataka u svrhu provođenja sigurnosne provjere prvoga stupnja. Znam da je to točno ograničen broj ljudi na koje se to primjenjuje, ali mislim da to treba biti definirano i da osoba koja u članku 5. potpisuje suglasnost na onom upitniku i spremnost da bude podvrgnuta sigurnosnoj provjeri mora biti upoznata da time pristaje i na sve mjere koje su propisane tajnim prikupljanjem podataka od prisluškivanja do svega ostaloga što je definirano i koje su to mjere. Prema tome taj članak 20. s obzirom na situaciju da on itekako zadire i u ljudska prava i u sve drugo mislim da bi bilo puno bolje da je precizno napisano u kom trenutku, pod kojim uvjetima i u svakom slučaju da bude to podvrgnuto nadzoru a ne da ovisi o situaciji hoće li ravnatelj sigurnosno-obavještajne agencije to prema nekome primijeniti ili neće. Što se tiče pravnih osoba i svega ostaloga što je navedeno mislim da je puno preciznije i želim naglasiti da u ovome trenutku i ovome prijedlogu zakona puno bolje riješen ovaj dio koji se odnosi na djelovanje vijeća koje provodi dio koji je vezan za pristup klasificiranim podacima i u tom smislu predlagatelju predlažem da upravo u tom dijelu mislim da se može popraviti i ostatak zakona vrlo preciznim navođenjem. Tako da pitanje članka 13. s obzirom na osobe koje se imenuju ili će se imenovati na dužnost ne znamo koju, osobe koje se imenuju ili su imenovane na rukovodeće državne službenike mislim da je zaista potrebno dati preciznija objašnjenja. Također, moram napomenuti da pitanje razgovora sa drugom osobom koja je u javnosti dosta izazivala polemičnih tonova i vrlo često je bila predmet zapravo situacije koja kod primanje sigurnosne provjere prvoga stupnja, a to je da zapravo se nalazite u situaciji da netko dođe i razgovara bez vašega znanja sa susjedima ili bilo s kim drugim koga procijeni ravnatelj nadležne Sigurnosne obavještajne agencije. Također zahtijeva preciznije uređenje ili brisanje iz ovoga detalja. Ja tvrdim da se u svim ovim provjerama i prvog i drugog i trećeg stupnja kroz sve navedene zapravo precizno otvorene izvore evidencije i sve ostalo što je na raspolaganju službi može doći do svega ostaloga što je potrebno da bi se provjerilo osobu u prvom, drugom ili trećem stupnju, što traži usklađivanje sa Europskom unijom. Ukoliko ovisimo o tome hoće li zapravo susjed biti taj koji će odlučiti govoriti o tome da li državni službenik može obavljati takvu dužnost da ne riskiramo da budu pod rizikom eventualno prikupljeni podaci ili ugroženi nacionalni interesi siguran sam da služba može to na drugi način riješiti. O poligrafu neću posebno dodavat. Vidim da je on naveden zapravo za djelatnike protuobavještajne agencije. Također, ovaj pokušaj zapravo da se poligrafsko ispitivanje primjenjuje, da ostane unutra, a s druge strane da nema navodno nikakvog efekta na sigurnosnu provjeru. Mislim da to tumačenje baš neće najbolje proći, ali je činjenica jedna da onaj tko prihvaća poligrafsko ispitivanje u krajnjem slučaju trebao biti i osoba koja prihvaća i sve konzekvence koje iz toga idu imajući povjerenje u takvo ispitivanje s obzirom na karakter službe u kojoj će raditi. Daljnji dio problema zapravo jedne problematike koja je definirana kroz relativno malo članaka, a vrlo su različite vrste provjera. Ja moram reći da posebno u članku 28. može doći do dodatne manipulacije, a to znači u situaciji da osoba koja održava kontakte s drugim osobama uključujući i članove uže obitelji koje bi mogle predstavljati sigurnosni rizik ili ugroziti nacionalnu sigurnost Republike Hrvatske dopušta mogućnost da zapravo označavanjem one osobe koja je eventualno u situaciji da ugrožava nacionalnu sigurnost vi možete svakom državnom službeniku ili bilo kome tko se nalazi na rukovodećim mjestima na vrlo lagan način riješiti pitanje uskrate sigurnosne provjere, a da to nije uopće u njegovoj mogućnosti da kontrolira ili da bude krivac. Prema tome, tu rješenje mora biti tek nakon obavljenog razgovora i ukoliko u situaciji da ne može otkloniti takve sumnje onda se može govoriti o tome da to može biti sigurnosna zapreka, odnosno prepreka za obavljanje posla. Također, u članku 34. mislim da treba naglasiti još jedan dio vezano za prethodno provedenu sigurnosnu provjeru. Ja sam tu upozorio kolege također da nastavak, odnosno nedovršavanje tih postupaka otvara veliku mogućnost da dugo traje zapravo situacija da iza sigurnosne provjere može doći do dodatnih podataka. I na kraju, evo još samo jedan put da kažem mišljenje o postojanju ili ne postojanju sigurnosnih zapreka. Na žalost bez obzira na ta europska rješenja se primjenjuje kod stranaca, ali se ne primjenjuje u situaciji kod hrvatskih državljana. To znači nadležno tijelo za koje smo rekli da nije precizno navedeno koje je ne mora prihvatiti izvješće ako pitanja stranaca, njihovoga državljanstva, odnosno u situaciji kad traže, kad se za njih radi sigurnosna provjera oni su u situaciji da je dovoljno samo mišljenje bez ikakvog obrazloženja niti ima ocjene od strane nadležnoga tijela, a to znači konkretno MUP-a i kroz jednu rečenicu da netko ima negativnu sigurnosnu provjeru taj isti ne može dobiti državljanstvo. Iz tog razloga s obzirom na ove nepreciznosti tražit ćemo predlagatelja, a vjerujem da postoji još uvijek mogućnost da se s obzirom na od trenutka kad krene zapravo jedna nepreciznost onda se ona provlači kroz više članaka nismo u mogućnosti dati podršku ukoliko predlagatelj ne iznese argumente sa kojima bi mogli promijeniti svoj stav. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. U ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ispred kluba HNS-a najprije moram izraziti zadovoljstvo da je predlagatelj prihvatio neke od prijedloga iz rasprave kod prvog čitanja. Posebno nas veseli što je došlo do dopune teksta u članku 4. gdje sad moguće da podnositelj zahtjeva može zatražiti stručno mišljenje nadležne zdravstvene ustanove kada sigurnosna zapreka ovisi isključivo o zdravstvenom stanju provjeravane osobe. U članku 13. drago nam je da sada postoji jedna preciznija odredba, odnosno preciznije određena situacija u kojoj se može provoditi sigurnosna provjera za strance i u članku 25. gdje poligrafsko ispitivanje ne može služiti kao oslon za donošenje konačne, podvlačim konačne odluke o sigurnosnim zaprekama. Međutim, predlagatelj nije prihvatio veliki broj drugih po nama vrlo korisnih prijedloga inicijativa, pa ćemo ponoviti ovdje neke od njih i evo molim kao što je kolega Ostojić malo prije tražio da predlagatelj još razmotri mogućnost da se tekst popravi jer on uistinu može biti znatno bolji, nego što je ovaj kojeg imamo pred sobom. Ja ću ići redom sa zamolbom da me pratite i da vidimo da li može doći do nekih dodatnih dopuna i korekcija. U članku 4. druga rečenica “upitnik za sigurnosnu provjeru treba biti osobno ispunjen, a suglasnost dragovoljno i vlastoručno potpisana od strane osobe za koju se ista provodi“. Ovo osobno ispunjen nas zbunjuje. Što znači osobno ispunjen? Tko to i na koga se to odnosi? Članak 9. “Zahtjev za provođenje sigurnosne provjere za fizičke i pravne osobe, za pristup klasificiranim podacima podnositelj podnosi pardon nadležnoj Sigurnosno-obavještajnoj agenciji Ured Vijeća za nacionalnu sigurnost. Dakle, kao što je kolega Ostojić rekao vrlo precizno je definirano tko. Međutim, kada se okrene stranica pa se vidi kod sigurnosne provjere, pardon kod temeljne sigurnosne provjere i kod sigurnosne provjere u svrhu zaštite sigurnosti štićenih osoba, tada ne postoji takva precizan tekst vezano uz to tko može pokrenuti, jasno ovakvu jednu sigurnosnu provjeru, stoji, pogledajte i sami u tekstu, stoji u članku 14. zahtjev za provođenje temeljne sigurnosne provjere, nadležno tijelo podnosi itd. i u članku 15. isto sigurnosna provjera na zahtjev nadležnog tijela. Dakle, tražimo ispred kluba da se, ako se može biti ovdje puno precizniji jer je to potrebno. To je i bila svrha i intencija da se ovakav jedan zakon i donese. U članku 13. imamo isto neke primjedbe. Naime, pitamo se, osobe, stoji u članku 13. negdje čini mi se 5. rečenica, osobe koje se primaju na rad ili rade u tijelima, objektima ili postrojenjima od posebnog značaja za nacionalnu sigurnost te za poslove tjelesnog i tehničkog osiguranja tijela, objekata, postrojenja ili sredstava od posebnog značaja za nacionalnu sigurnost. Što znači od posebnog značaja? Tko odlučuje što je od posebnog značaja? I konačno, kad se radi o tim spomenutim ljudima koji rade recimo više od 5 godina kad se ovaj zakon prihvati, po nama podrazumijeva se da će svi oni naknadno biti provjeravani jer do sad vjerojatno je prošlo i duže od 5 godina i uopće nije bilo provjere jer nije bilo ovakvog zakona, prema tome moramo vas pitati da nam pojasnite što i kako će biti sa provjerom i što znači od posebnog značaja? U članku 20. i 25. postoji potreba po nama da se također uskladi taj tekst jer, pročitati ću vam članak 20., vrlo je kratak, kada je to potrebno pored postupaka iz članka 18. ovog zakona kod sigurnosne provjere 1. stupnja može se primijeniti i mjera tajnog prikupljanja podataka propisana posebnim zakonom čije je odobravanje u nadležnosti ravnatelja sigurnosno-obavještajne agencije. Dakle nadležnost ravnatelja podvlačim. Molim da, evo me samo tu pratite. U članku 25. stoji kod temeljnih sigurnosnih provjera koje se provode kod prijama na rad u tijela sigurnosno-obavještajnog sustava mogu se sukladno postupku propisanog posebnim zakonom primijeniti mjere tajnog prikupljanja podataka, dakle ponovo se spominje tajno prikupljanje podataka, ali se ne govori o tome da li se radi o nadležnostima ravnateljima ili ne. Dakle, samo tražimo da vidimo da li to spada u istu kategoriju ili tu opet netko drugi nama nepoznati može i na koji način pokrenuti, jasno takvu istragu. Članak 29. razgovori s osobama obavljeni temeljem odredbi ovog zakona ne smatraju se obavijesnim razgovorima u smislu Zakona o sigurnosno-obavještajnom sustavu. Zašto ova ograda pitamo se, da li je ona ovdje uopće potrebna? Članak 31. popunjeni i potpisani upitnik za sigurnosnu provjeru označava se stupnjem tajnosti ograničeno. Mi to tumačimo na sljedeći način. Dakle, mnogi će ljudi znati da se nekoga provjerava za nešto što spada recimo u najviši stupanj tajnosti, a sam upitnik nije tog stupnja tajnosti. Smatramo da bi trebalo uskladiti da i upitnik odmah bude u tom stupnju tajnosti kao što je i sam postupak koji se želi njime postići, odnosno provjeriti. Članak 32. obnavljanje sigurnosne provjere provodi se protekom roka od 5 godina. Da li su to neki europski standardi pitamo vas jer kod većine dužnosnika mandat traje 4 godine, pa se pitamo da li je to moguće možda uskladiti ili je to stvarno nekakav standard pa ne želimo iskakati iz tog standarda pa i mi onda predlažemo tih 5 godina. Članak 33. nadopuna sigurnosne provjere provodi se i prije isteka roka iz članka 32. ovog zakona na zahtjev državnog tijela ovlaštenog za podnošenje zahtjeva itd. Da li i ovdje možemo biti precizniji ponovo državnog tijela ovlaštenog. Kojeg državnog tijela ili kojih državnih tijela? Dobro, članak 34. osobe za koje je provedena sigurnosna provjera dužne su bez odlaganja prijaviti dežurnom tijelu ili pravnoj osobi čiji su zaposlenici sve podatke vezane uz izmjene itd. Neopravdano neprijavljivanje podataka iz stavka 1. ovog članka uzeti će se u obzir kod donošenja ocjene o postojanju sigurnosnih zapreka. Ovo neopravdano neprijavljivanje, da li postoji opravdano neprijavljivanje pitamo se? Da li je to potrebno na taj način definirati? Mi smatramo da to nije potrebno. I isti članak peta rečenica, postupanje sukladno stavci 2. i 3. ovog članka od strane odgovorne osobe u držanom tijelu ili pravnoj osobi iz stavki 1. ovog članka, smatrati će se povredom, dakle da pojednostavim kolegama koji nisu možda familijarni s ovim tekstom, dakle neprijavljivanje podataka koji su izmijenjeni u međuvremenu smatra se povredom službene dužnosti. Čak i ako se radi o ugrožavanju nacionalne sigurnosti. Dakle, on je samo povreda službene dužnosti. Da li je to dovoljno? Članak 39., evo približavam se kraju, sadržaj i izgled izvješća iz stavka 1. ovog članka mora pratiti strukturu propisanih upitnika, a označava se najmanje stupnjem tajnosti povjerljivog. Ponovo, najmanje stupnjem tajnosti povjerljivom. Zašto ne bi to izvješće imalo isti stupanj povjerljivosti u skladu sa stupnjem sigurnosne provjere? Zar je logično da izvješće ima jedan stupanj tajnosti, a sigurnosna provjera pripada u drugi, neki recimo viši stupanj tajnosti. Članak 41. tiče se davanje hrvatskog državljanstva. Ovo vas pitam sada iz tehničkih razloga jer nas nešto drugo zanima zbog nekih naših inicijativa i u Vijeću Europe itd. Naime, kakva je suradnja ovdje na europskoj razini? Mi znamo da su mnogi ljudi koji su osumnjičeni za ratne zločine dobili državljanstvo u zemljama Europske unije. Da li je bilo provjere sa njihove strane, da li je ovaj isti zakon europski zakon ovaj P.Z.E. tamo jednako tako primjenjivan u praksi ili je bilo propusta očito od strane tih zemalja kada su im davali državljanstvo? Sad ih ne mogu izručiti Hrvatskoj jer su njihovi državljani, a gdje je bio proces provjere tih ljudi? Dobro, ne znam da li je potrebno bilo ići sa ovakvim rokovima u članku 44. i 46. gdje se Vladi daje rok od 15 dana od dana stupanja na snagu da donese uredbu iz članka 30. a da će zakon stupiti na snagu tek 30 dana od objave, zar ne bi bilo logično, većina naših zakona stupa na snagu osmog dana po objavi, a da se onda Vladi da recimo 45 dana. Ovdje ispada da će Vlada u vrlo kratkom roku morati nešto odraditi, ali sam zakon će nastupiti tek za mjesec dana. Da li je to namjerno tako ostavljeno, jer neke druge službe moraju u tih mjesec dana nešto pripremiti? Ako je to tako, mi to razumijemo, ali nam se mora reći da je to to. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepo. Završili smo s raspravom po klubovima. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Prvi se prijavio uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja na početku moram priznati da u ovom dijelu posla špijunskog malo znam i nikada se nisam interesirao kako rade naši hrvatski špijuni bilo kada su u pitanju državljani Republike Hrvatske ili stranci ili bilo što drugo. No, proučavajući ovaj zakon došao sam do zaključka da smo svi potencijalno opasni, sigurnosno opasni i teroristi, ali o tome nikada nećemo te činjenice moći saznati. Možda ja potpuno griješim, ali molim vas da mi pomognete, ja ću možda shvatiti, oni pametniji od mene prije, a ja vjerojatno zadnji, jer priznajem dakle to sve do kraja ne razumijem. Članak 5. zakona traži da osoba čija će se provjera tražiti, da suglasnost. Dobro. Pametno, opravdano i razumljivo. Članak 9. propisuje da to ide prema uredu Vijeća za nacionalnu sigurnost koji dalje prosljeđuje nadležnoj obavještajnoj službi da ne velim špijunskoj. 24. članak govori o tome da će oni koji dobe da to obave, dakle sigurnosnu provjeru, sami procijeniti da li je potreban razgovor sa osobom koja se provjerava. Oni će sami procijeniti. Pa zar, meni je normalno prvo i logično da se s tom osobom obavezno razgovara, jer ako ćete razgovarati sa susjedima, kumovima i ljubavnicima, zašto ne i sa tom osobom koju provjeravate. A ljubavnike ćete sigurno uključiti u razgovore i provjere, to nema spora. Za bračne supružnike ne znam, a za ove vanbračno to znam da su prvi na popisu s kojim se razgovara. Članak 27. veli ako dođe do nepodudarnih i nepouzdanih podataka, dakle ako služba prilikom utvrđivanja toga dođe do nepodudarnih i nepouzdanih podataka da se ide na viši stupanj provjere. Ima logike. Međutim, upitnik kojega osoba koja pristane na provjeru nosi oznaku "tajno ograničeno". Jesam dobro razumio? "Tajno ograničeno". Izvješće po članku 35. dostavlja se podnositelju zahtjeva za provjeru, a u članku 39. propisuje da uz izvješće ide i mišljenje službe koja je provjeru vršila. Ovu oznaku tajnosti nosi izvješće. Tko ima pravo vidjeti izvješće i mišljenje? Podnositelj zahtjeva. Jesam dobio razumio? Jesam vjerojatno. I sada je dalje propisano u članku 40. da podnositelj zahtjeva samostalno odlučuje i donosi konačnu ocjenu da li postoje sigurnosne zapreke da se osoba primi, rasporedi, imenuje na određeno radno mjesto zbog kojih i koje kandidature jeste i provjera izvršavana. Dakle konačna ocjena tog podnositelja zahtjeva ne mora ni biti u skladu sa mišljenjem, nadležna agencija. To znači da mišljenje može biti da zapreke postoje, ali podnositelj zahtjeva odlučuje da ne postoje ili obrnuto. Ali ajmo simulirati situaciju kada je došlo do toga da zbog izvješća i mišljenja podnositelj zahtjeva konstatira i donese konačnu ocjenu da postoje sigurnosne zapreke i time je kandidat anuliran iz zadnjeg postupka. Imam samo jedno pitanje. Da li kandidat, osoba nad kojom je izvršena sigurnosna provjera, a s njom nije ni razgovarano, ima pravo na uvid, nalaz i mišljenje koje je sigurnosna služba dala podnositelju zahtjeva odnosno da li podnositelj zahtjeva mora obrazložiti odluku, svoju konačnu odluku da postoje sigurnosne zapreke za obavljanje određenog posla ili ne mora? U ovom zakonu o tome ni riječi. Zašto dakle građanin koji nije uspio, koji nije primljen, koji nije imenovan i raspoređen na ono što se javio i pristao na sigurnosnu provjeru i zbog toga što je naručitelj te provjere podnositelj zahtjeva donio konačni sud da postoje sigurnosne zapreke ne bi imao pravo na uvid onoga što je prethodilo ili na temelju čega je takav sud donijet. Jer ako on to nema, on se ne može nikad više obraniti ili suprotno od toga dokazivati jer s njim razgovor ne mora ni biti obavljen. Jer da je taj razgovor obavljen, možda bi on u razgovoru sa agentima otklonio sumnje ili dokazao da susjeda ili ljubavnica ili ljubavnik nisu dali točne izjave i informaciju o tome. Ja u potpunosti razumijem potrebu provjera i ne protivim se tome i smatram da provjeru treba vršiti za one pozicije, mjesta i funkcije gdje je to zakonom predviđeno. I meni je potpuno jasno da posebice nakon razvoja mreža međunarodnog terorizma je to nužno i potrebno. I to je dobro da imamo zakon kako vladine uredbe koje još uvijek vrijede, ne bi dovodile do toga da agenti provjeru vrše telefonskim razgovorima, kao što smo to imali prilike nedavno u nekoliko afera čuti i vidjeti. I dobro je da država štiti svoj interes na taj način, da i doista svatko ne može doći na mjesto gdje će doći u kontakt ili posjet, podataka i informacija koje su od nacionalne sigurnosti, značaj za nacionalnu sigurnost. Ali isto tako ne mogu prihvatiti tezu ili pristup koji ovaj zakon nudi, da osoba koja je dala pristanak na provjeru, koja nije sudjelovala u tome i izbačena je iz igre kandidata zbog toga što je podnositelj zahtjeva, donio konačni sud, a ne mora poštivati mišljenje agencije, nema pravo na uvid koji su to bili razlozi zašto je nepodoban iz sigurnosnih razloga. Dakle, ti ljudi nemaju nikakvu pravnu mogućnost zaštititi svoje interese i dokazati da ono do čega se u provjeri došlo, naprosto nije točno. Ja ne tvrdim da postoje namjera zloupotrebe, ali dozvolit ćete da i toga može biti. Ako osoba sama ne može dobiti uvid i zaštititi svoje interese, to nitko drugi neće. Služba je svoje obavila, podnositelj zahtjeva je donio konačnu ocjenu i točka. Prema tome, ili sam ja krivo razumio, pa toga ima u zakonu o čemu govorim, dakle ima pravo u uvid, a ako nema, ja vas molim da ipak ugradite tu odredbu, da osobama nad kojim je vršena provjera ima pravo uvid nad mišljenjem agencije zbog koje je naručitelj donio konačni sud o postojanju sigurnosnih zapreka za obavljanje određenih funkcija i poslova. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Dalje se za riječ prijavo uvaženi zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege. Imamo Konačni prijedlog Zakona o sigurnosnim provjerama, ovom prijedlogom zakona usklađuje se zakonodavstvo Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije. Ovim zakonskim prijedlogom u cijelosti će se objediniti zakonska regulativa koja regulira ovu materiju, jer je u pravnom sustavu Republike Hrvatske ovo područje propisano većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa na način koji je nastao kao rezultat potreba u različitim razdobljima i područjima državne uprave u kojima se sigurnosna provjera ustavnovljavalja kao prikladan instrument preventivne zaštite onih dužnosti i radnih mjesta, poslova i statusa koji su važni za zaštitu nacionalne sigurnosti. Radi se u pravilu o područjima državne uprave u kojima se provode poslovi raspolaganja klasificiranim podacima, viših stupnjeva tajnosti, te osiguranje objekata i osoba od posebnog značaja za nacionalnu sigurnost, te obavljanja dužnosti čiji je djelokrug poslova u uskoj vezi sa interesima zaštite nacionalne sigurnosti. Dakle, najvećim dijelom materija sigurnosnih provjera regulirana je Zakonom o sigurnosno obavještajnom sustavu, Zakonom o tajnosti podataka, Zakonom o informacijskoj sigurnosti o potvrđivanju ugovora, ali isto tako i nizom drugih uredbi i zakona koji se tiču sigurnosne provjere kao Zakon o državnom odvjetništvu, policiji, carinskoj službi o strancima itd. Zakon o sigurnosno obavještajnom sustavu donesen je 30. lipnja 2006. godine, i on je značajan po tome što je reducirao tajne službene, jednu civilnu i jednu vojnu. Dakle, odredio je njihov odnos, kojim se okvirno obuhvaćaju područja primjene sigurnosnih provjera i metode koje se u tom postupku primjenjuju. Tko izdaje nalog za provjeru i tko sve to kontrolira? Hrvatski sabor je 2007. godine donio odluku o proglašenju Zakona o tajnosti podataka. Ovim se zakonom utvrđuje pojma klasificiranih i nekalisficiranih podataka, stupnju tajnosti, postupak klasifikacije i deklasifikacije pristup klasificiranim i neklasificiranim podacima i njihova zaštita i nadzor, te na koga se zakon primjenjuje. Vlada je 2007. godine donijela uredbu kojom se ugrađuju standardi za provođenje sigurnosne provjere proizlaze iz zakonodavstva pojedinih zemlja Europske unije, kao i posebnih sigurnosnih akata vijeća Europe i europske komisije. 2007. godine donesen je i Zakon o strancima koji propisuje uvjete za stjecanje određenih statusnih prava koji proizlaze iz tog zakona uz prethodno provođenje sigurnosnih mjera. Ovim prijedlogom zakona predlaže se cjelovito uređenje provedbe sigurnosnih provjera koji se kod kandidata za određene dužnosti ili statusna prava provjerava postojanje sigurnosnih zapreka iz područja nacionalne sigurnosti, odnosno podataka koji ukazuju na postojanje rizika od zlouporabe navedenih pozicija na štetu nacionalne sigurnosti. Kod sigurnosnih provjera ovim zakonom propisani su stupnjevi provođenja sigurnosne provjere. Dakle, tu postoje tri stupnja, isto kao što su za ove podatke koji su klasificirani sa tajno, povjerljivo. Dakle, člankom 37. propisuje se u kojem je roku nadležna sigurnosno obavještajna agencija dužna podnositelju zahtjeva dostaviti izvješća, pa tako se kaže koliko traje provjera prvog, koliko drugog, koliko trećeg stupnja. Valja napomenuti da se sigurnosna provjera provodi na temelju upitnika, čiji je sastavni dio suglasnost za provođenje provjere. Upitnik za provjeru treba biti osobno ispunjen, a tu suglasnost dragovoljna i vlastoručno potpisana od strane osobe za koju se ista provodi. Sigurnosno obavještajna agencija neće pristupiti provođenju sigurnosne provjere, sukladno odredbama ovog zakona ukoliko nije potpisana suglasnost za provođenjem sigurnosne provjere. Dakle, donošenjem ovog zakona uskladit ćemo se sa cjelokupna materija iz područja nacionalne sigurnosti i bit će usklađena, imat ćemo sve za pristup u Europsku uniju i NATO. Bit će usklađen i zato treba ovo prihvatiti. Ako tome dodamo da su iz prve rasprave o ovom zakonu prihvaćene po meni bitne primjedbe mislim da možemo ovaj zakon usvojiti. Hvala.
Hvala lijepo uvaženom zastupniku. Dalje se za riječ javio uvaženi zastupnik kolega Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Materija o sigurnosnim provjerama uređena je kako je već spomenuto većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa. Često su i nedovoljno usklađeni pa u praksi dolazi do različitih tumačenja iz tih odredbi. Taj razlog a i uskladba sa NATO i EU standardima više su nego dovoljna potreba za donošenje posebnog zakona koji objedinjava sve sigurnosne provjere. Upravo ovaj prijedlog zakona daje cjelovito pravno uređenje provedbe sigurnosnih provjera kako fizičkih tako i pravnih osoba što dakako implicira i sigurnosne moguće zapreke. Bitno je da osoba unaprijed zna da je za određene poslove i pristup određenim informacijama prethodno nužna sigurnosna provjera i da vlastoručnim potpisom određenog sigurnosnog upitnika i izjave o suglasnosti dragovoljno pristaje na sigurnosnu provjeru jer bez tog potpisa nema ni sigurnosne provjere. Naravno da za svaki sigurnosno osjetljiv posao i za pristup različito povjerljivim informacijama nisu potrebite jednako detaljne provjere pa su one i stupnjevane. Kako je u današnjem poslovnom svijetu kada je u pitanju vlasnička struktura poslovnih subjekata sve više toga zakukuljeno, zamumuljeno. Naime, lakše je saznati tko je kome kao i kolega Lesar ću reći tko je kome recimo ljubavnik, ljubavnica nego tko je čega vlasnik. Lakše je DNA analizom utvrditi tko je otac kćeri nego svim mogućim analizama utvrditi tko je krajnji vlasnik firme kćeri ili čak firme. Stoga mi je posebno drago što sigurnosna provjera pravnih osoba obuhvaća provjeru vlasništva, provjeru strukture vlasništva, podataka u tvrtkama u vlasništvu, provjeru vlasnika, provjeru udjeličara i dioničara. Dakle, sve je obuhvaćeno. To je bitno pogotovo kada je u pitanju sigurnost. Podržavam i odredbu o tajnom prikupljanju podataka naravno sukladno zakonu kada se radi o pristupu vrlo tajnim podacima kao i odredbu da poligrafsko ispitivanje zbog nepouzdanosti ne služi kao konačna odluka o sigurnosnim zaprekama. Vidimo da su određeni i rokovi provedbe sigurnosnih provjera ovisno o stupnju provjere kao i obnova sigurnosne provjere, provjere dakle svakih pet godina. Ovaj zakon zapravo kada ga usvojimo bit će vrlo važan zakon sa sigurnosnog aspekta ali rekao bih i sa aspekta čovjeka pojedinca. Mnoge ljudske sudbine ovisile su o sigurnosnim provjerama. Za mnoge možemo reći da su bile i manipulativne tzv. sigurnosne provjere. O političko podobno sigurnosnim provjerama ne bi htio govoriti. Recimo, bilo je jednom na Balkanu. Pri tome nikako ne mislim na političku podobnost kada je u pitanju nacionalni i državni interes već partijsku, stranačku ili neku sličnu. Vjerujem da će ovaj budući Zakon o sigurnosnim provjerama doprinijeti povećanju sigurnosti, uvesti više reda u sigurnosnoj službi branši i da će smanjiti mogućnost manipulacije. To su razlozi zbog kojih treba i ovaj zakon podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče. Dalje se za riječ javila uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Materija sigurnosnih provjera do sada je bila uređena većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa iz čega proizlazi zaključak o nedovoljnoj ujednačenosti materije i problemima u tumačenju istih odredbi u praksi. Predloženim zakonom predlaže se cjelovito i jedinstveno pravno uređenje provedbe sigurnosnih provjera kojima se kod kandidata za određene dužnosti radna mjesta, poslove ili statusna prava provjerava eventualno postojanje sigurnosnih zapreka iz područja nacionalne sigurnosti odnosno podataka koji naznačuju postojanje rizika od zlouporabe navedenih pozicija na štetu nacionalne sigurnosti. Članak 5. kaže: "Sigurna provjera provodi se na temelju upitnika za sigurnosnu provjeru čiji je sastavni dio suglasnost za provođenje sigurnosne provjere. Upitnik za sigurnosnu provjeru treba biti osobno ispunjen a suglasnost dragovoljno i vlastoručno potpisana od strane osobe za koju se ista provodi.". Kao iznimka od načela dobrovoljnosti iz članka 5. glede davanja pristanka na provođenje sigurnosne provjere u slučaju provođenja sigurnosne provjere u svrhu zaštite sigurnosti štićenih osoba i objekata, dobrovoljnost provjeravane osobe se ne zahtijeva budući da ovu vrstu provjere nikako nije moguće provesti gore propisanim postupkom ispunjavanja upitnika. ŽS obzirom na vrste zakon uvodi sigurnosnu provjeru za pristup klasificiranim podacima, temeljnu sigurnosnu provjeru i sigurnosnu provjeru u svrhu zaštite sigurnosti štićenih osoba i objekata. U okviru svake od navedenih vrsta sigurnosnih provjera propisani su stupnjevi provođenja sigurnosne provjere. Zasebni stupnjevi provođenja sigurnosne provjere određeni su različitim opsegom pitanja u sigurnosnom upitniku te izborom postupaka koji se provode radi provjeravanja pitanja i sigurnosnih upitnika a sve na način da se osigura razmjeran opseg i stupanj posezanja u privatnost provjeravane osobe koji je u vezi s važnošću pozicije ili statusa osobe za nacionalnu sigurnost. Tako će se primjerice za pristup podacima stupnja tajnosti "povjerljivo" provoditi sigurnosna provjera trećeg stupnja koja obuhvaća sigurnosni upitnik kojim se u manjem opsegu zahvaća u privatnost kandidata nego kod sigurnosnih upitnika drugog ili prvog stupnja. Kod sigurnosne provjere za pristup podacima stupnja tajnosti "vrlo tajno" primijenit će najopsežniji sigurnosni upitnik prvog stupnja i odgovarajući zakonom propisani postupci. S druge strane, kod temeljnih sigurnosnih provjera a posebice sigurnosnih provjera za kandidate za prijam u tijela sigurnosno-obavještajnog sustava pored općih postupaka sigurnosne provjere obuhvaćaju i zakonom propisani instrumentarij tajnih mjera kojima sigurnosno-obavještajne službe raspolažu te poligrafsko testiranje. Članak 18. kaže: «Sigurnosna provjera prvog stupnja provodi se na temelju upitnika za sigurnosnu provjeru prvog stupnja te primjenom postupaka ostvarivanja uvida u javne izvore, službene evidencije, zbirke podataka nadležnih sigurnosno-obavještajnih agencija i tako dalje da ne nabrajam redom. Međutim dalje u članku 20. navodi: «Kada je to potrebno pored postupaka iz članka 18. ovog zakona kod sigurnosne provjere prvog stupnja može se primijeniti i mjera tajnog prikupljanja podataka propisana posebnim zakonom čije je odobravanje u nadležnosti ravnatelja sigurnosno-obavještajne agencije.» Mišljenja sam da ovaj članak treba brisati budući otvara mogućnost zlouporabe. U zakonu nije precizirano u kojim slučajevima ravnatelj može odobriti tajno prikupljanje podataka a mislim da je to nužno kako bi se zlouporabe svele na minimum. Sem toga zašto tolike ovlasti dati jednoj osobi? U okviru temeljnih sigurnosnih provjera uvedene su posebnosti za sigurnosne provjere koje se provode za strance koji se kandidiraju za boravišni status ili za hrvatsko državljanstvo na način da se sigurnosna provjera radi na temelju upitnika koji je propisan posebnim zakonskim ili podzakonskim propisom koji reguliraju materiju stranaca. Sigurnosne zapreke utvrđuju se s obzirom na vrstu sigurnosne provjere a primjereno posebnostima namjene svake vrste. Tako je u slučaju provođenja sigurnosnih provjera za pristup klasificiranim podacima naglasak na sigurnosnim zaprekama koje ukazuju na nepovjerljivost i nepouzdanost za raspolaganje klasificiranim podacima ili za podložnost utjecajima ili pritiscima u pravcu nanošenja štete nacionalnoj sigurnosti. Kod temeljnih sigurnosnih provjera naglasak je na činjenicama koje naznačuju rizik od zlouporabe radnog mjesta ili dužnosti odnosno određenih prava ili ovlasti na štetu nacionalne sigurnosti. A kod sigurnosnih provjera u svrhu zaštite sigurnosti štićenih osoba ili objekata naglasak je na činjenicama koje naznačuju rizik od ugrožavanja štićenih osoba. Izvješće o provedenoj sigurnosnoj provedbi treba sadržavati i ocjenu o postojanju sigurnosnih zapreka. Dok konačnu ocjenu o postojanju sigurnosnih zapreka donosi podnositelj zahtjeva. U članku 32. stoji da obnavljanje sigurnosne provjere provodi se protekom roka od 5 godina. Osobno smatram da je to predug rok budući se provjere vrše za poslove od posebnog značaja za nacionalnu sigurnost. Taj bi rok morao biti kraći iako nadalje u članku 33. zakon propisuje i mogućnost podnošenja zahtjeva za nadopunu sigurnosne provjere ako nedostaju elementi nužni za donošenje konačne ocjene o sigurnosnim zaprekama te zahtjeva za obnovu sigurnosne provjere u slučaju pojavljivanja novih podataka u odnosu na odgovore koji su navedeni u sigurnosnom upitniku čime se institucionalizira postupak trajnog ažuriranja sigurnosnih provjera za osobe koje obavljaju dužnosti ili poslove za koje se sigurnosna provjera provodi. I na kraju da zaključim. S obzirom na ozbiljnu problematiku koja se regulira ovim zakonom mišljenja sam da bi trebao biti precizniji i jasniji. Zahvaljujem.
Hvala lijepo uvaženoj zastupnici. Slijedi rasprava kolege zastupnika Tomislava Ivića. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. S Konačnim prijedlogom zakona o sigurnosnim provjerama zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje se sa zakonodavstvom Europske unije ali se zakonom predlaže cjelovito, jedinstveno i što je najvažnije kvalitetno pravno uređenje provedbe sigurnosnih provjera kojima se kod kandidata za određene dužnosti, radna mjesta, poslove ili statusna prava provjerava eventualno postojanje sigurnosnih zapreka iz područja nacionalne sigurnosti. To do danas nije bio slučaj jer je materija sigurnosnih provjera bila uređena većim brojem zakonskih i podzakonskih propisa što je dovodilo do problema u tumačenjima i provedbi istih odredbi u praksi. Zakon uređuje vrste i stupnjeve sigurnosne provjere s obzirom na njihovu namjenu i stupanj važnosti, postupke i metode obavljanja sigurnosne provjere, pitanja koja su predmet provjere, nadležna tijela za provođenje sigurnosnih provjera te dragovoljnost kandidata uz pisanu suglasnost za provođenje sigurnosne provjere. Zakonom u okviru svake od navedenih vrsta sigurnosnih provjera propisuju se i reguliraju stupnjevi sigurnosne provjere te je tome prilagođena i razina posezanja u privatnost provjeravane osobe što mislim da je vrlo prihvatljivo i dobro. Kod temeljnih sigurnosnih provjera a posebice što je i razumljivo kod sigurnosnih provjera za kandidate za prijam u sigurnosno-obavještajne službe pored općih postupaka zakon predviđa i instrumentarij tajnih mjera i poligrafsko testiranje. Zakon propisuje i mogućnost podnošenja zahtjeva za nadopunu sigurnosne provjere ako nedostaju elementi za donošenje konačne ocjene te mogućnost obnove sigurnosne provjere u slučaju posve novih činjenica u odnosu na odgovore koji su navedeni u sigurnosnom upitniku što omogućuje a što je dobro postupak trajnog ažuriranja sigurnosnih provjera za osobe koje obavljaju dužnosti ili poslove za koje se sigurnosna provjera provodi. Podržat ću donošenje ovog zakona jer kao što sam već rekao na cjelovit, kvalitetan, jedinstven način regulira ovu vrlo osjetljivu materiju sukladno propisima i standardima koji reguliraju područje nacionalne sigurnosti u Europskoj uniji i NATO savezu te su nužna za ispunjavanje utvrđenih obveza za pristup euroatlanskim integracijama. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. I zadnja prijava za raspravu o ovom zakonu je prijava uvaženog zastupnika Šime Lučina. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege ja neću govoriti o onome što ovaj zakon regulira nego pokušat ću nekoliko rečenica kazati nešto o onome što ovaj zakon ne regulira a po meni bi trebao regulirati. Zanimljiva činjenica da sam zakon nije dobio većinu na matičnom odboru već nešto govori o kvaliteti samog zakona. Mislim da smo propustili priliku da pozivajući se na europske standarde pa ako hoćete i na NATO standarde zaokružimo jednu cjelovitu priču oko sigurnosnih provjera. Ja ću zapravo pokušati ukazati na neke stvari koje mi se čine da su nedorečene i koje bi po ovom zakonu mogle biti predmet manipulacije. A propos manipulacije u zakonu nema ni jedne riječi o odgovornosti onih koji će manipulirati eventualno sa podacima, koji će recimo pisati recimo istinu, pa će netko od njih tražiti da se ta istina promijeni, pa oni to neće htjeti, pa će recimo dobiti otkaz ili će biti premješteni u drugo tijelo državne uprave. Pa će nakon toga dobiti sudski spor, ali bez obzira što će dobiti sudski spor oni su tu gdje jesu. Jer moramo biti svjesni nije provjera samo upitnik. Stvara se zapravo dojam da je taj upitnik da je to provjera. Ne, upitnik je samo da tako kažem jedan dio te provjere gdje će se testirati iskrenost osobe koja se provjerava. Zanimljivo da predlagatelj nije našao za shodno da u zakonu objavi kako taj upitnik izgleda. Moja je pretpostavka da će uredba koja će se donijeti vjerojatno nositi oznaku tajna ili državna tajna ili vrlo tajno, da će biti klasificirana. Jer, ako neće ta uredba koju će donijeti Vlada biti klasificirana ja ne vidim razloga zašto tog upitnika nema iako recimo upitnike za NATO provjere možete naći na internetu, odnosno oni nisu nikakve tajne. Prema tome, mislim da je to trebalo i to mi se čini jako bitno da taj upitnik mora biti sastavni dio zakona. Ja osobno ne bih bio sklon potpisat suglasnost da me se provjerava na osnovu ovog zakona. Pokušat ću to i obrazložiti. Ja zapravo ne znam koja će me obavještajna agencija provjeravati. Nije mi jasno zašto piše nadležna obavještajno-sigurnosna agencija. Pa nemamo mi 15 obavještajno-sigurnosnih agencija. Imamo samo dvije. Dakle, mene nitko, mene vojska ne može provjeravati. Prema tome, trebalo je napisati zapravo da sve ono što se tiče civila i civilnog sektora da će provjeravati SOA, a ono što se tiče djelatnih vojnih osoba da će provjeravati Vojna obavještajna agencija. Ovako ispada, dakle da imamo ne znam koliko tih obavještajnih agencija. Posebno mi se čini i nedopustivo zapravo da se onako nejasno i kratko formulira i precizira, odnosno ne precizira mogućnost provjera firmi. Meni nije jasno koje će se to firme provjeravati? Tko je taj, tko će i koje je to nadležno tijelo koje će tražiti da se neka firma provjerava? Da li su to firme koje rade s državom? Da li su to neke treće firme i tko će ih provjeravati? Na kakav način? Mislim, tamo se kaže da će se ući u strukturu vlasništva. Pa struktura vlasništva nije tajni podatak. To se otiđe u registar dionica i dobije ga se. Zašto ovo kažem? Zato jer ukoliko se ovo pusti da ovako prođe, a prema iskustvu će vjerojatno proći također postaje i ostaje otvorenost mogućnost manipulacije s određenim podacima. Mislim da to nije dobro, da ostavljamo te neke otvorene teme. Kratko ću ne elaborirajući sve u detalje. Vraćam se na nekoliko puta već spomenuti članak 5. u svezi članka 20. Dakle, u članku 5. kaže se da osoba daje suglasnost da je se provjerava. Ali ta osoba zapravo ne zna zašto daje suglasnost, odnosno ona daje na bianco za sve suglasnosti. E sad vidite, u članku 20. koji mi se čini da je, nije sukladan za Zakonom o obavještajno-sigurnosnom sustavu, a ne znam ni koliko je ustavan. Malo ću se informirati oko toga, pa ćemo vidjeti što dalje na tu temu raditi. Zašto? Dakle, zašto nije taksativno navedeno koje su to mjere, jer de facto ja znam da se vjerojatno misli samo do razine izlistavanja mobilnih ili telefonskih razgovora. Ali to treba napisati. Jer pazite, iako je ravnatelj službe zadužen za sve mjere, normalno neke može neposredno provoditi, a za neke mu treba suglasnost suca Vrhovnog suda. Prema tome, taj članak 20. može stvoriti veliku zbrku, jer osoba koja potpiše suglasnost da će biti provjeravana ona ne zna zapravo da na takav način otvara mogućnost da je se tajno prati, tajno sluša ili ako je to točno kako ga ja interpretiram ovaj članak, da mu se može uzeti izlist telefonskih razgovora. I sad dolazimo po meni na ključno pitanje koje mi se čini da će ovaj zakon zapravo neće saživiti. Dakle, mi imamo jedan zakon za kojeg ni Vlada, dakle predlagač ne zna na koga se odnosi. Evo pitanje za državnog tajnika gospodina Badžima nek mi odgovore koliko, na koliko ljudi se odnosi ovaj zakon. Šta to znači? To znači da mi u Hrvatskoj nemamo podatak koliko ljudi se bavi s klasificiranim podacima. Najmanji je problem osoba koji se odnose na nacionalnu sigurnost i koji su nekako vezani za nacionalnu sigurnost. E sad vidite, ja sam se malo poigrao brojkama, pa sam rekao uzeo sam ovako jedan benevolentni broj 25, 30000 policajaca, desetak tisuća vojnika, par tisuća iz MWT-a, pa onda u svim ovim institucijama, tijelima javne vlasti, pa sam zaokružio na 100000. E sad vidite, za 100000 provjera trebate ako uzmete 1000 djelatnika operativaca toliko ih ima neka svi rade na tome po glavi 102 dana. E sad ćete vi meni kazati, da zakon ne predviđa da se za sve te osobe napravi provjera po novom upitniku, iako tamo u jednom dijelu se kaže da mi ćemo započete završiti. E sad pazite, bit će jako zanimljivo vidjeti kako ćete vi na osnovu jedne nove metodologije, jednog novog upitnika provjeriti recimo jednog policajca, a kako ćete istovremeno jednog koji radi u državnoj policiji nećete ga ponovo po novoj metodologiji provjeravati. Prema tome, jako diskutabilno i čini mi se jako neravnopravno. Već kad se ide u tu priču, onda bi u tu priču trebalo ići cjelovito i do u detalje. Spominjan je tu i ovaj kako se kaže poligraf i da evo pitam i mene interesira, dakle hoće li svih ne znam koliko ih sad ima 25, 30000 policijskih djelatnika ili barem onih u Krim policiji koji barataju sa kaznenim prijavama morati proći recimo po novom ovu provjeru. Ili recimo ne znam čitav diplomatski kor Hrvatske, mislim jel svi diplomati, atašei. Hoće li i oni po ovim novim morati proći ili neće? E sad ovako, dakle o poligrafu neću ništa. Međutim, članak 15. govori o štićenim osobama. To je jako zanimljivo i meni nejasno. Dakle, vezano za štićene osobe, objekte itd. itd. će nadležna služba donijeti, obavještajna služba opet donijeti odluku da li ih treba i kako će ih se provjeriti, odnosno objekte itd. E sad vidite. Ja to čitam ovako, da će obavještajna agencija moći ispitivati i provjeravati članove obitelji premijera, Predsjednika države, predsjednika Sabora, potpredsjednika Sabora itd. Pardon, potpredsjednik Sabora nije štićena osoba što je po meni nedopustivo. Već ako idemo u tu priču da se okruženje, objekti štićenih osoba provjeravaju, onda o tome bi barem trebao znat osoba koja je štićena da će tog i tog dana biti. Jer ću vas upozoriti, čini mi se da je to 4. glava Ustava. Tamo su navedene sve izborne funkcije i mislim da pitanje provjera ovog ili onog tipa, trebalo bi biti jako oprezan u najmanju ruku. Prema tome, dakle za mene je najmanje sporan taj dio koji se odnosi za onaj dio oko nacionalne sigurnosti. E sad ovako. Moje pitanje glasi što ukoliko netko, da li od djelatnika, da li od rukovodećih ljudi, ne mislim na upitnik nego ono što ide ispod upitnika, krivo ispuni ili falsificira podatke? Mene interesira kao građanina kad ja mogu dobiti uvid u izliste mojih telefonskih razgovora uz sve one podatke što će činiti jednu sigurnosnu provjeru. Iz jednostavnog razloga to je 3, 4 godine da vidim da li je netko pisao laži ili istinu o meni, i ne vide se nikakve sankcije. Mislim da ih treba predvidjeti. Treba predvidjeti sankcije za one koji daju lažne podatke, za one koji falsificiraju, dakle koji provjeravaju te podatke pa ih prikažu lažno.
Privedite kraju raspravu.
Evo, upravo završavam, dakle za sve one koji u ovom prostoru mogu biti i zlouporabiti svoj položaj iz jednostavnog razloga jer nemojmo zaboraviti, ovim zakonom i potpisom osoba i građanin ove zemlje dobrovoljno se odluče dijela svojih ustavnih prava i onda je tu prostor manipulacije velik i time opasan. Molim.
Zahvaljujem. Time je rasprava pri kraju. I u ime predlagatelja, uvaženi Ivan Damjanović, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo, zahvaljujem se na svim prijedlozima, mišljenima, prigovorima, pohvalama koji su išli na račun ovoga Konačnog prijedloga zakona o sigurnosnim provjerama. Jedna od temeljnih primjedbi je njegova eventualna nepreciznost. Ja baš naprotiv smatram da je on vrlo precizan i da vrlo jasno određuje i definira sve možebitne dvojbe koje su sada i ovom prigodom izrečene, samo bi trebalo poznavati ovu materiju malo detaljnije. Primjerice, primjedba i dužan samo odgovoriti na pitanje što za one koji budu podvrgnuti ovim provjerama, a ne budu dobili certifikat, a sada su trenutno zaposleni na takvim poslovima gdje se predviđa vršenje ovih sigurnosnih provjera i jednako kao sa onima kojima istekne taj certifikat, taj rok od 5 godina kao i za one koji možda, za koje se bude radila nadopuna provjera i nakon tih nadopuna ne bi možda dobili taj certifikat. Odgovor je, dakle uvijek postoji mogućnost upravnoga spora temeljem kojega će se onda regulirati njegov status. Također je bilo pitanje za dvojno državljanstvo, za ovisnosti za određena pitanja oko kreditne zaduženosti, sva ta pitanja će biti detaljno definirana upitnikom iz članka koji će ići uz članak 30. uredbe i odgovor na promišljanje da će ta uredba biti nekakvog tajnog karaktera je da neće biti takvog karaktera, ona će biti javna, objavljena, dostupna jednako kao i sam sadržaj i sama pitanja koja će biti unutar upitnika. Također je bilo prigovora, primjedbi da se ne znaju koja su to nadležna tijela koja daju priloge, koja iniciraju dakle same sigurnosne provjere, mislim da ovaj zakon i iz ovog zakona proizlazi vrlo jasno koja su to nadležna tijela i da tu nema nikakve dvojbe po tome pitanju. Tako primjerice ovisno o samoj vrsti sigurnosne provjere koja se radi, ako je u pitanju sigurnosna provjera za pristup falsificiranim podacima onda je to Ured vijeća za nacionalnu sigurnost. Ako je u pitanju ova treća sigurnosna provjera u svrhu zaštite sigurnosti štićenih osoba i objekata onda je tu u pitanju Ministarstvo unutarnjih poslova i Ministarstvo obrane, a ako je u pitanju temeljna sigurnosna provjera koja možda izaziva i najviše prijepora oko toga koja su to nadležna tijela, odgovor je ovisno o tome za koga se provodi ta temeljna sigurnosna provjera. Tako primjerice ako se to provodi za osobe koje se imenuju ili su imenovane za rukovodeće državne službenike, onda je to naravno Vlada Republike Hrvatske. Ujedno je bilo i pitanje ili dvojba da nije dovoljno jasno koji su to rukovodeći državni službenici, ja ću samo podsjetiti na postojanje uredbe o raspisivanju i provedbi javnog natječaja, internog oglasa u državnoj službi gdje se vrlo jasno definira tko su to i postupak imenovanja rukovodećih državnih službenika i vrlo jasno je navedeno i rečeno koji su to rukovodeći državni službenici. Jednako tako, nadležna tijela se definiraju i po samoj prirodi nadalje osoba za koje se provodi temeljna sigurnosna provjera. Tako primjerice za osobe koje se primaju na rad ili rade u tijelima sigurnosno-obavještajnog sustava, to su SOA, VSOA, Ured vijeća za nacionalnu sigurnost, dakle to su ta nadležna tijela. Bilo je pitanje da nije jasno što se tiče uredbe također iz članka 30. koje su to osobe koje se primaju na rad ili rade u tijelima, objektima ili postrojenjima od posebnog značaja za nacionalnu sigurnost te za poslove tjelesnog i tehničkog osiguranja tijela, objekata, postrojenja ili sredstava od posebnog značaja za nacionalnu sigurnost. Dakle, to će se definirati također posebnom uredbom pa će se točno znati koji su to objekti o kojima je riječ. Također osobe koje se primaju u rad ili rade na poslovima tjelesnog ili tehničkog osiguranja štićenih osoba i objekata nadležno tijelo za iniciranje sigurnosnih provjera je naravno Ministarstvo unutarnjih poslova jednako kao i za provjere za odgovorne osobe u pravnim osobama koje su registrirane za obavljanje poslova privatne zaštite. Dakle, bilo je ovdje niz izrečenih mišljenja, prijedloga, primjedbi, bilo bi vrlo zahtjevno i puno vremena bi podrazumijevali kada bih išao pojedinačno se baš osvrtati, nego ih pokušavam svrstati u određene kategorije. Bilo je pitanje prava na uvid dokumentacije za one koji imaju sigurnosne zapreke. Dakle, također i to područje je regulirano Zakonom o sigurnosno-obavještajnom sustavu kojim se predviđa da te osobe imaju pravo uvida osim u nekim slučajevima kad je u pitanju eventualno ugroza same nacionalne sigurnosti. Dakle, rekao sam što se tiče samoga poligrafa, bilo je tu nekakvih promišljanja u tome smislu i smjeru, poligraf se može primijeniti, dakle ako ta osoba o kojoj je riječ na to pristane. To ne znači da će ići se prema svim osobama primjenjivati poligrafsko testiranje. Evo, ja se zahvaljujem na pozornosti, također pardon još sam dužan se osvrnuti na amandmane koje sam dobio tijekom ove rasprave, pozorno sam ih proučio i zaista uvažavajući i činjenicu da se jednim dijelom preklapaju i sa ovdje izrečenim pojedinim mišljenjima i stavovima mogu, evo konstatirati da amandmane 1, 2, 3 i 4, dakle sva 4 prihvaćam. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Pa netočan je navod taj da imamo nekakav popis državnih, odnosno rukovoditelja državnih službenika i namještenika koji će biti predmet provjere. Netočno iz jednostavnog razloga. Ima tisuće ljudi u tijelima jedinice lokalne uprave s javnim ovlastima itd. koji barataju sa … [[Ne razumije se.]] podacima. Ured Vijeća za nacionalnu sigurnost morati će vršiti provjeru i njih. I na kraju krajeva žao mi je što se državni tajnik nije očitova o članku 20. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ranko Ostojić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici ministarstva. Upravo bih želio ukazati na krivi navod vezano za preciznost konkretno na članak 3. oko sigurnosnih zapreka. Upravo tu sam i pokušavao u raspravi potaknuti državnog tajnika, sigurnosne zapreke kod provođenja sigurnosne provjere za pristup klasificiranim podacima definirani su Zakonom o tajnosti podataka. Taj zakon daje mogućnost znači i kod certifikata upravnoga spora, a kod svih ostalih, znači sigurnosnih provjera nema mogućnosti upravnog spora. Evo to sam htio ukazati i mislim da to nije dobro.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti.
14, Konačni prijedlog zakona o sigurnosnim provjerama, drugo čitanje, P.Z.E. br. 66. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio zastupnik Tomislav Čuljak koje je predstavnik predlagatelja prihvatio i postaju sastavni dio konačnog prijedloga. Budući da se radi o organskom zakonu sukladno članku 226. Poslovnika donosimo nadpolovićnom većinom, dakle 77 i više glasova. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o sigurnosnim provjerama. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova sa 81 glas za, 1 suzdržan i 23 protiv.
Prelazimo na 9. točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 128 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 154. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Dražen Bošnjaković, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Zakonom o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba ratificira se navedeni dodatni protokol. Obveza ratifikacije Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba proizlazi iz obveze vezano za poglavlje 24 pregovora, a to je pravda, sloboda i sigurnost te je predviđena našim nacionalnim programom za pristupanje Republike Hrvatske u Europsku uniju. Vlada Republike Hrvatske je na sjednici održanoj dana 18. travnja 2008. godine, donijela Odluku o pokretanju postupka za sklapanje Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba. U ime Republike Hrvatske dodatni protokol je ovlašteni predstavnik isti potpisao dana 29. travnja 2008. godine. Većina država članica Vijeća Europe stranke su dodatnog protokola. Dodatni protokol sadrži odredbe kojima se dopunjuje Konvencija o transferu osuđenih osoba koje je Republika Hrvatska ratificira i koja je stupila na snagu u odnosu na Republiku Hrvatsku dana 1. svibnja 1995. godine. Dodatnim protokolom utvrđuju se pravila koja se primjenjuju na transfer u svrhu izvršavanja kazne. Prvo, u slučajevima kada osuđena osoba pobjegne iz države u kojoj joj je izrečena kazna, znači iz države presuđenja u državu čiji je državljanin, znači državu izvršenja. I drugo, u slučajevima kada je osuđenoj osobi uz kaznu izrečena mjera izgona ili deportacije zbog njene kazne. Svrha je dodatnog protokola među ostalim olakšanje primjene konvencije te nastavno na odredbe konvencije daljnje olakšanje socijalne rehabilitacije osuđenika. S obzirom na značaj koji ovom pravnom instrumentu pridaje Vijeće Europe, potvrđivanje dodatnog protokola predstavlja značajan korak u daljnjoj prilagodbi hrvatskog pravnog sustava europskim standardima. U odnosu na hrvatsko zakonodavstvo potvrđivanje dodatnog protokola zahtijevati će dopunu Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima. Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima biti će potrebno uskladiti s člankom 2. i člankom 3. dodatnog protokola. Potvrđivanjem ovog dodatnog protokola osigurati će se izvršenje pravomoćnih sudskih odluka te spriječiti izbjegavanje primjene i poštivanje kaznenih sankcija koje je izrekao nadležni sud odnosno pravosudno ili upravno tijelo. To će značiti doprinos pravnoj sigurnosti i vladavini prava. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim, ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržati će ovaj Prijedlog Zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba, s Konačnim prijedlogom zakona. Evo da ne ponavljam sve što je naveo gospodin državni tajnik u ime predlagatelja, za napomenuti je da zaista transfer osušenih osoba jedan je od načina kako resocijalizirati takve osobe i nema sumnje da se takva jedna resocijalizacija najbolje provodi upravo u zemlji izvršenja, a to je i najčešće i zemlja presuđenja. Međutim mjesto počinjenja ne mora uvijek biti i počesto u ovom globaliziranom svijetu nije i mjesto, domicilno mjesto stanovanja takvog jednog počinitelja. I u to uopće mislim ne treba posebno trošiti riječi niti raspredati. To su nekakve moderne stečevine penologije i svakako kažem to je za podržati. Međutim zaista čudi zbog čega mi uz ovaj prijedlog zakona nismo dobili ujedno odmah i izmjene zakona, našeg Zakona o međunarodno pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, jer nema sumnje kao što i sam predlagatelj nedvojbeno navodi ovdje u ocjeni stanja ovog prijedloga zakona, kako će biti potrebno izmijeniti nekoliko članaka našeg Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima koji upravo govore o tim tehničkim stvarima kako se to radi, dakle na temelju ne samo konvencije nego i ovog protokola. Dakle onda bi imali jedan zaokruženi odmah paket i mogli bi prionuti i imati na kraju krajeva, dakle i čistu pravnu situaciju. Mi moramo znati dakle, da ovi adresati budno prate ipak što se na zakonodavnom planu događa i to stara jednu zabunu, jel' dodatni protokol, odnosno prijedlog Zakona o potvrđivanju dodatnog protokola uz ovu Konvenciju o transferu osuđenih osoba je donesen i zašto se tako onda po njoj ne postupa. Eto kako onda objasniti tim ljudima da se ne postupa zato što još nismo promijenili Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći. Dakle, to nije bio jedan naročiti napor i milim da evo ako to odmah nije napravljeno, da treba napraviti vrlo skoro. Međutim, nešto ima što silno zbunjuje. Hrvatska je u zadnjih sedam, osam godina sigurno povećala svoje aktivnosti, prije svega u svom okruženju, ali i dalje u međunarodne pravne pomoći u različitim područjima. I u kaznenim starima, i u građanskim stvarima, i u ovim dakle penološkim stvarima kao što danas raspravljamo, odnosno večeras upravo o transferu osuđenih osoba. Međutim, kako je zaista na temelju takvih mnogobrojnih međunarodnih i konvencija, i protokola i bilateralnih sporazuma s pojedinim državama, kako stvari stoje u njihovoj primjeni. Hrvatske mogu reći da dobro postupa i izvršava svoje obveze. Međutim, nekako mi se ne čini da se prema Hrvatskoj jednako tako ponašaju i zemlje koje su s nama potpisale ili bilateralne ugovore ili koje vežu također ovakvi i protokoli i odnosno konvencije. Zbog čega je tomu tako? Evo vidimo nedavno traženje osumnjičenika, optuženika za ratni zločin. Mi sa Austrijom imamo nekoliko, ne samo da nas vežu zajedničke konvencije, nego i posebni protokoli, vrlo minuciozni. I mi postupamo tako na traženje austrijskih vlasti, ali bome kada Hrvatska zatraži nekoga hrvatskog državljanina, onda ili je bolestan, ili je star, ili je nemoćan, pa čak i onda kada ovaj kaže da je u odličnoj fizičkoj i psihičkoj kondiciji. Ili dalje primjer, osuđenika za gospodarski kriminalitet u Njemačkoj, koji je u međuvremenu dobio njemačko državljanstvo i na taj način se spašava i Njemačka ga ne želi izručiti, a ovdje ima dvije pravomoćne presude za gospodarski kriminalitet i još dva postupka otvorena, jedan u istrazi, a jedan u fazi suđenja. I čeka tamo u Njemačkoj zastaru i povremeno se javlja preko naših tjednika da bi se rugao Hrvatskoj državi. Ali ne ruga se on bome, nego ta država koja neće da ga izruči. Kada smo tražili da ga se preispita kako je dobio taj njemačko državljanstvo na temelju lažnih ili sumnje u lažnu dokumentaciju, njemačke vlasti se bome nisu oglasile. Dakle, evo ovo su samo neki primjeri koji izražavaju neku sumnju da kada treba provesti ove konvencije i sa dodatnim protokolima ili bilateralne ugovore, kada to Hrvatska traži s punim prvom, jer je zemlja potpisnica, jer ispunjava iste takve obveze prema zemljama i u okruženju i sa svim onim zemljama potpisnicama, onda se bome prema Hrvatskoj tako i ne postupa. Ali zašto je to tako možemo se i sami zapitati? Evo kada je riječ baš o transferu osuđenih osoba, koliko će osoba, iako su to na temelju te konvencije koja već davno egzistira, zaista su tu brojni postupci, to javnost toliko i ne zna koliko je naših osuđenika, koliko je naših hrvatskih državljana osuđeno u stranim zemljama i koliko ih je transferirano. Dosta. Međutim, naš zatvorski sustav se promatra i van. I on je postavlja ozbiljan sigurnosni problem i to sigurnosni problem nije samo zatvorskog sustava, to nije samo problem Ministarstva pravosuđa, i niti Vlade, to je problem Hrvatske države u cjelini. Na to je upozorio i pučki pravobranitelj i umjesto da ga svi skupa podržimo, izvješće pučkog pravobranitelja između ostalog i zbog toga je od strane Vlade ocjenjeno da se prima na znanje, a ne da se podržava kao i sva ostala izvješća. Prema tome, ako nama godišnje pobjegne, odnosno prošle godine pobjegao čitav jedan zatvor, postavlja se pitanje kakvu to mi sliku, odnosno poruku šaljemo ostalim ovim našim susjedima i drugim zemljama potpisnicama i protokola i konvencije i bilateralnih i nekih drugih složenijih ugovora kojima se mi obvezujemo transferirati takve osobe, ali jednako tako to tražimo i od njih. Dakle, evo ovo je prigoda da još jednom skrenemo pozornost na neodrživost u zatvorskom sustavu i da svi zajedno dakle da bi bili kao zemlja vjerodostojnih, da taj problem ne stvorimo kao nekakvo političko pitanje, nego prije svega jedno zajedničko pitanje, pitanje sigurnosti, da vidimo da su tamo teške situacije i da vidimo što se tu zaista dade učiniti. Ja mislim da bi prije svega i ne samo saborski naš odbor, koji je meritoran prije svega i nadležan da raspravi ove stvari, ali jednako to je takve važnosti da bi Sabor mislim na jesen trebao imati zaista tematsku raspravu o ovome, da donesemo nekakve zaključke zajedno, jer to smo činili i za vrijem koalicijske vlasti, kada je također bilo, nikad nije bilo baš bajna situacija, uvijek su tu poteškoće, uvijek tu treba dosta sredstava, ali zajednički donijeli odluku, zaključke kojim smo onda obvezali tadašnju Vladu da poduzme hitno neke mjere za poboljšanje zatvorskog sustava. Ta su bila baš iznačena interventno, baš mi je iz posebna sredstva koja nisu bila namijenjena prvotno tom sustavu, ali upravo zbog provedbe zaključaka Sabora to se i učinilo. Dakle, da bi mi bili vjerodostojni, da bi mogli ne samo ispunjavati obveze koje preuzimamo, ali gdje bi mogli zaista tražiti da se tako jednako ponaša i prema nama, da smo sposobni, da imamo razvijene institucije, siguran sustav, siguran zatvorski sustav. I imati siguran zatvorski sustav znači da smo zaista ozbiljna država. Zemlja koja ima visoki stupanj sigurnosti, jer zemlja sa lošim zatvorskim sustavom koji prijeti stalno jednoj napetosti ne šalje kažem dobru poruku u tom sigurnosnom aspektu. I evo kažem klub SDP-a podržava ovaj Prijedlog Zakona o potvrđivanju dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba s Konačnim prijedlogom zakona napominjući i evo i ovom prigodom o alarmantnosti stanja u zatvorskom sustavu i da se tu zaista što prije provedu hitne interventne mjere. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Pa, evo osnovna svrha dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba je zapravo olakšanje primjene Konvencije o transferu osuđenih osoba a poglavito vezano za odredbe koje se odnose na daljnje olakšanje socijalne rehabilitacije osuđenika. Naime, treba svakako istaknuti da je Republika Hrvatska stranka predmetne konvencije te da je ista stupila na snagu u odnosu na Republiku Hrvatsku još 1. svibnja 1995. godine. Sama konvencija olakšava socijalnu rehabilitaciju zatvorenika i to na način da se strancima osuđenim za kazneno djelo omogućava izdržavanje kazne u vlastitoj zemlji na koji način se otklanjaju poteškoće u komunikaciji zbog jezičnih barijera i pomanjkanja kontakta sa članovima obitelji, uz napomenu da je za transfer potrebna suglasnost i dvaju naravno država ali i osuđene osobe. Konvencija regulira i postupak izvršena zatvorske kazne koji se odvija nakon samog transfera. Što se tiče odredaba samog dodatnog protokola treba se osvrnuti ili naglasiti na dvije situacije koje ona u svojoj srži i regulira odnosno na koji se referira na dvije različite situacije. Prva se odnosi na osobe koje su pobjegle iz države presuđenja, dakle to je prva situacija. I druga, to su one odredbe koje se odnose na osuđene osobe u pogledu kojih se izriče nalog za izgon ili deportaciju. Samim potvrđivanjem ovog dodatnog protokola osiguravaju se uistinu dvije bitne stvari. Prvo, osigurava se izvršenje pravomoćnih sudskih odluka s jedne strane, i drugo ili s druge strane sprječava se izbjegavanje primjene i poštivanja kaznenih sankcija koje je izrekao nadležni sud odnosno pravosudno ili upravno tijelo. U konačnici, potvrđivanje ovog dodatnog protokola daje se nedvojbeno doprinos ne samo pravnoj sigurnosti već i uspostavi vladavine prava i upravo u tom smislu Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I pojedinačna rasprava. Imamo jednu. Uvaženi zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče. Pred nama je Protokol uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba s obzirom da konvencija koja je bila prihvaćena uređuje pitanje transfera osuđenih osoba a s ciljem da se olakša socijalna rehabilitacija zatvorenika, na neki način da se omogući da u mjestu gdje im je poznat jezik i gdje su rođaci praktički lakše se ponovo vrati u društvo na način da se lakše rehabilitira i uključi kao aktivni član društva. Što se tiče konvencije koja je bila na snazi i do sada činjenica je da se uređuju neka pitanja koja su bila za to područje važna a to je da zatvorska kazna ne može u državi izvršena se pretvoriti na primjer u novčanu kaznu. Država izvršenja mora priznati i uračunati razdoblje izvršenja i ono razdoblje koje je bilo u drugoj državi i ne može zemlja izvršenja produžiti izrečenu kaznu zatvora. Na bazi navedene konvencije uređuju se dodatne dvije situacije. Kao što smo mogli čuti to je ovim protokolom se još uređuje situacija kada osuđena osoba pobjegne iz države presuđenja u državu čiji je on državljanin, dakle u državu izvršenja. Ako pobjegne prije izvršenja kazne država presuđenja može zatražiti od države čiji je državljanin preuzimanje izvršenja kazne. Na osnovu zahtjeva države presuđenja država izvršena može poduzeti privremene mjere uhićenja itd. sve što je potrebno za kasnije kad je podnesen zahtjev za izvršenje. Druga situacija je kada osuđena osoba uz kaznu dobije i mjeru izgona ili deportacije iz zemlje i na sličan način kao i u prvoj situaciji praktički se ovim protokolom uređuje, dodatkom protokola uređuje situacija gdje onda država presuđenja traži izvršenje kazne u zemlji u koju je izvršen izgon odnosno deportacija. U skladu s tim potrebno je i usklađenje zakonodavstva odgovarajućom izmjenom u Zakonu o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Uvaženi Dražen Bošnjaković, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Samo jedna rečenica. Zahvaljujem se klubovima koji su istakli ovdje potporu ovom zakonu. Doista ćemo nakon što zakon stupi na snagu ići sa izmjenom ovog drugog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći. Doista ovaj sustav zatvorski ima niz problema što ste vi upozorili, međutim činimo velike napore na proširivanju kapaciteta i u Glini i izgradnji novog objekta u Šibeniku tako da ćemo i to prevazići u nekakvom budućem razdoblju, ali u odnosu na uvjete koje imamo sada incidentne situacije doista mislim da nisu tako brojne kao se to u javnosti predstavlja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Idemo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 128. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Konvenciju o transferu osuđenih osoba. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je sa 107 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv.
Točka 10. Nemamo uvjete za raspravu o točci 10. jer nisu odbori izvršili svoj dio zadaće. Prelazimo na točku 11. - Konačni prijedlog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, drugo čitanje, P.Z.E. br. 80 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za lokalnu područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Antun Palarić, državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Sustav lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj je jedan učinkovit sustav, sustav koji dobiva sve više nadležnosti i odgovornosti, koji preuzima znatan dio odgovornosti za razvoj svoga kraja a time i ravnomjernijeg razvoja Republike Hrvatske. Stoga držimo da taj sustav mora imati jaki administrativni kapacitet i da se radni odnosi u lokalnoj samoupravi koji sada zapošljava preko 12 tisuća lokalnih službenika i namještenika moraju biti uređeni posebnim zakonom. Do sada se primjenjivao jedinstveni zakon na državne službenike i lokalne službenike i namještenike. Mi smo u međuvremenu proveli značajnu reformu službeničkog sustava ugrađujući europske standarde i vjerujemo da smo zakonom a osobito primjenom zakona i izgradnjom institucija koje primjenjuju Zakon o državnim službenicima unaprijedili službeničke odnose u Republici Hrvatskoj. Do sada je raniji Zakon o državnim službenicima ostao na snazi u odnosu na lokalne službenike odnosno odgovarajuće se na njih primjenjivao što mislimo da u budućnosti nije moguće i da je trebalo i taj sustav urediti posebno posebnim zakonom ali na način da se u taj posebni zakon ugrade univerzalne vrijednosti i dostignuća radnih odnosa koji vrijede u Hrvatskoj državi. Iako je riječ o europskom zakonu ovaj zakon se nalazi pred vama u drugom čitanju. Dakle mi smo pristalo da se o njemu provede rasprava u redovitoj proceduri i vjerujemo da i to će dati doprinos da zakon bude kvalitetniji. Neću ponavljati sve ono što je rečeno u prvom čitanju jer je zakon obiman i cjelovit samo ću naglasiti da postrožujemo uvjete za prijemu lokalnu službu tako da kao zapreka za prijem se spominje između ostalog vođenje kaznenog postupka ili osuda za kaznena djela protiv života i tijela, protiv slobode i prava čovjeka i građanina, protiv Republike Hrvatske, protiv vrijednosti zaštićene međunarodnim pravom, protiv spolne slobode i spolnog čudoređa, protiv braka, obitelji i mladeži, protiv imovine, sigurnosti, pravnog prometa i poslovanja, protiv pravosuđa, protiv vjerodostojnosti isprave, protiv javnog reda i protiv službene dužnosti. Ovo sam morao naglasiti radi vas koji ćete vjerujem donijeti ovaj zakon ali i radi hrvatske javnosti da shvati kako inzistiramo i da u lokalnim službama ne budu primane osobe koje iza sebe imaju nečasnu prošlost ili protiv kojih se vodi neki od postupaka za ova koja bih nazvao jednim sumarnim izrazom nečasna kaznena djela. Naravno da smo mi pokušali razraditi i odgovornost, osigurati dvostupanost u rješavanju predmeta koji se tiču lokalnih službenika, propisati provođenje javnog natječaja za prijemu službu i urediti čitav postupak provedbe javnog natječaja kako bi i prijem bio transparentan ali i odgovornost službenika te teške i lake povrede službene dužnosti. Naglasio bih da za razliku od prvog čitanja smo uredili i prijem pripadnika nacionalnih manjina. Na snazi je ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj i stoga ga kroz sve posebne zakone razrađujemo kako bi u cijelosti mogao biti primijenjen tako i u ovom zakonu smo to uredili. Vidim da smo dobili i amandman na taj članak. O tom amandmanu ćemo se izjasniti kada za to budu stvoreni uvjeti, kada se budemo izjašnjavali o ostalim amandmanima. Još jedna razlika je u odnosu na prvo čitanje a to je da se u ovom prijedlogu, konačnom prijedlogu zakona ne nalaze koeficijenti za radna mjesta. Naime raspravljajući na Gospodarsko-socijalnom vijeću i u javnoj raspravi odlučeno je da se cjelovito uredi sustav plaća svih onih osoba koji se plaćaju iz javnih prihoda kako državnih službenika tako lokalnih a tako i javnih službenika. Stoga će Vlada na jesen predložiti i Zakon o plaćama državnih službenika ali i poseban zakon koji će urediti plaću u lokalnoj samoupravi i u javnim službama gdje ćemo nastojati uvesti jedan realan odnos ali ne na način da bilo kome plaće padaju već po mogućnosti da se plaće poboljšaju tamo gdje postoje značajniji zaostaci. Gospođe i gospodo zastupnici ovaj zakon je bio dan na mišljenje i nacionalnim udrugama gradova, općina i županija i ugradili smo gotovo sve primjedbe koje smo dobili. Čak smo i sa gradom Zagrebom razgovarali o ovom prijedlogu zakona i vjerujemo da je to zakon koji odgovara hrvatskom trenutku, lokalnoj samoupravi 2008. godine i koji otvara prostor za daljnje unapređenje kadrovskih, administrativnih kapaciteta jedinica područne i lokalne samouprave. Stoga vas molim da podržite donošenje ovog zakona i da 12 tisuća lokalnih službenika i namještenika konačno ima riješen na zakonit uređen svoj radno pravni status. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo klubovi. U ime Kluba HDZ-a uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicom, gospođe i gospodo zastupnici. Nakon usvojenog Ustava Republike Hrvatske 1990. godine, krajem 1992. i tijekom 1993. pored temeljnog Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi doneseni su i ostali organski zakoni za ustrojavanje i početak rada funkcioniranja lokalnih jedinica. Tada doneseni zakoni uredili su nadležnosti i ovlasti tijela lokalnih jedinica, međusobne njihove odgovornosti i odnose, način izbora predstavničkih tijela, financiranja lokalnih jedinica ali je izostalo donošenje cjelovitog Zakona o radno pravnom statusu po osnovi rada službenika i namještenika pa je to prijelazno razdoblje uređivao Zakon o upravi iz još daleke 1978. godine. 2000. godine promjene Ustava otvaraju platformu za reformu sustava lokalne samouprave te započima proces decentralizacije poslova i ovlasti i 2001. godine novi Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi koji rezultira i konkretnom decentralizacijom. Oba zakona tumače da upravne i stručne poslove u tijelima jedinice lokalne i regionalne samouprave obavljaju službenici a namještenici prateće i pomoćne. Međutim prava, obveze i odgovornosti se na odgovarajući način uređuju Zakonom o državnim službenicima i namještenicima a to nije način koji je primjeren potrebama, posebnostima i različitostima lokalne samouprave. Provedena saborska procedura tijekom 2002. godine do danas nije iznjedrila zakon kojim se uređuje ravnopravni status službenika i namještenika u lokalnoj samoupravi, pa primjena još uvijek zakona koji se uređuje ta pitanja za državne službenike i namještenike predstavlja stalni izvor pravne nesigurnosti. Ovaj zakon uređuje prava, obveze i odgovornosti službenika i namještenika riješenih Zakonom o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. i 2005., a za koje je praksa pokazala da je dobro rješenje jer uvažava dobru praksu država članica Europske unije s propisanom procedurom javnog mišljenja o izboru kandidata prema znanju, sposobnostima i rješavanju eventualnog sukoba interesa, borbu protiv korupcije i slično. Treba reći da je ovaj tekst konačnog prijedloga zakona usklađen u velikoj mjeri sa mišljenjem sindikata i kako je rekao i državni tajnik gospodin Palarić i nacionalnim udrugama jedinica lokalne i regionalne samouprave. I sindikati i nacionalne udruge zastupaju mišljenje da je praktičnije da se radni pravni status svih zaposlenika uređuje istim propisom pored općeg trenda u svijetu, da se namještenici izdvoje i da se na njih primjenjuju opći propisi o radu. To izdvajanje bilo bi poglavito nepraktično za jedinice lokalne samouprave koje broje svega dva do tri zaposlenika, odnosno službenika i namještenika uz činjenicu da i tada ima nesnalaženja i različitosti u primjeni propisa. Ovaj zakon osigurava odlučivanje o pravima i dužnostima, obvezama službenika i namještenika u drugom stupnju tako da u prvom stupnju određuje pročelnik, a u drugom stupnju, pardon u prvom stupnju, a u drugom stupnju čelnik jedinice lokalne samouprave i žalba nije dopuštena, ali postoji mogućnost pokretanja upravnog spora. Za teške povrede službene dužnosti nema potrebe da uzimamo vrijeme, jer je već državni tajnik obrazložio, a u narednom razdoblju potrebno je donijeti posebne propise koji će regulirati klasifikaciju radnih mjesta i plaće. Naime, postignut je sporazum sa socijalnim partnerima. Također smo obaviješteni od državnog tajnika u Gospodarskom socijalnom vijeću da se plaće urede posebnim zakonom u okviru jedinstvenog sustava plaća za javnu upravu, a nakon donošenja tog zakona klasifikaciju radnih mjesta regulira uredbom Vlada Republike Hrvatske. I definitivno za kraj, pred nama se zaista nalazi jedan vrlo kvalitetan zakon koji uvažava mišljenje svih relevantnih čimbenika od ulaganja, od udruga za lokalnu samoupravu, sindikata dobre prakse zemalja članica Europske unije sa posebnim naglaskom na specifičnosti. Naravno, to apostrofiramo i posebnosti potreba u lokalnoj samoupravi, pa su razlozi radi kojih će, pa su ovo razlozi radi kojih će klub HDZ-a podržati Prijedlog zakona o državnim službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj samoupravi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Dakle, Prijedlog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj, područnoj samoupravi je u drugom čitanju. Ali nema bitne razlike od prvog čitanja, mada je za dobar iskorak bilo razloga. Naime, u demokratskim društvima i država i lokalna samouprava ima vlastitu organizacijsku podlogu i vlastitu logiku. Tako demokratski uređenim državama vlast se na svim vertikalno ustrojenim razinama dijeli na tri razmjerno međusobno nezavisne funkcije i to na zakonodavnu, dakle predstavničku, upravnu izvršnu i naravno sudsku. Djelovanje lokalne i regionalne izvršne vlasti mora biti ne samo propisima utvrđeno, nego i ograničeno pravnom normom u smislu djelokruga i nadležnosti, te samostalnosti odlučivanja u lokalnoj samoupravi. Posebna je odgovornost urediti zakon da se i u lokalnoj samoupravi poštuje načelo zakonitog postupanja nasuprot arbitrarnosti. I u lokalnoj i u regionalnoj upravi moraju biti propisima unaprijed zaštićena prava građana i u sadržajnom i u procesualnom smislu. Ni jedna od djelatnosti iz djelokruga lokalne i područne samouprave ne smije biti na isključivoj brizi pojedinaca već institucija pravne države i vladavine prava. Današnja javna uprava u cjelini trebala bi se organizirati po principima javnog interesa građana, a ne vlasti. Djelatnicima o kojima se u lokalnoj samoupravi lakše i bolje ostvaruju interesi radnih ljudi bilo bi na volju da poštuju zakon i zakonsku proceduru, a ne volju politike i političara kad bi se vrlo precizno uredila djelokrug, nadležnost i odgovornost službenika i namještenika ne samo u izvršnoj vlasti nego i predstavničkom tijelu. To se postiže mjerama dekoncentracije, decentralizacije uprave i posebno lokalne samouprave koja ne smije biti naslonjena samo na državu već i na predstavničko tijelo jedinica lokalne i regionalne samouprave. Smisao lokalne samouprave je biti što bliže građanima, biti servis građana, a ne ostvarivati funkciju države preko središnjeg ureda. Ovaj zakon ne osigurava funkciju lokalne uprave kao servisa građana. Uticaj političkih moćnika posebno regulirana i presudna nadzorna funkcija državnog resora za javnu upravu, danas je to Središnjeg državnog ureda za javnu upravu jačat će poslije ovog zakona. Dakle, bez decentralizacije države i državne uprave građani neće imati bitne koristi od ovog zakona. Na žalost niti službenici i namještenici u lokalnoj samoupravi i to zato što se uspostavlja sustav prosječnosti, reći ću vam zašto, lokalne samouprave i na taj način eliminira utjecaj predstavničkog tijela na servis građana. Postaje sasvim sigurno važnije zadovoljiti političku izvršnu vlast lokalne samouprave posebno predstavničko tijelo države za državnu upravu, jer je zakon namijenio posebnu kontrolu, poseban nadzor u provedbi zakona, prijema radnika i ocjenjivanju radnika dakle i službenika i namještenika u lokalnoj samoupravi preko državnog ureda. Nema niti riječi o elastičnosti i prilagodljivosti lokalne samouprave, što je smisao svih uputa Europske unije i njihovih reformi. Evo nekoliko argumenata za to. Već smo ovdje čuli čak i od predstavnika predlagatelja da će Vlada, članak 79. i 80., čak i 128. predloženog zakona zakonom utvrditi plaće lokalnih službenika i namještenika. Da li mislite da je prihvatljivo u našem sustavu da se aktom vlasti, dakle zakonom eliminiraju kolektivni ugovori, pregovori sa socijalnim partnerima i tako nadomjesti volja djelatnika i predstavnika lokalne samouprave. Mislim da je to centralizacija jače nego što smo mogli očekivati kad se kunemo da organiziramo državu sukladno povelji Europske unije i zahtjevima Europske unije. Naime, članak 79., to moram citirati, 79. predloženog zakona kaže "klasifikaciju radnih mjesta uređuje uredbom Vlada Republike Hrvatske". Još bih i mogao pristati da je moguće klasificirati radna mjesta svugdje, čak da je moguće utvrditi kriterije za ocjenjivanje i vrednovanje radnih mjesta, ali članak 80. kaže "nedvojbeno plaće službenika i namještenika uređuju se posebnim zakonom". Dakle, eliminira se utjecaj lokalne samouprave na plaće službenika i namještenika u lokalnoj samoupravi. Je li ovo bio stvarno cilj kad smo govorili da ćemo decentralizirati ovu zemlju i da ćemo ojačati funkciju lokalne samouprave u korist utjecaja građana. Oni najbolje znaju što je njihov interes u okvirima djelatnosti koja je dodijeljena lokalnoj samoupravi. Ekologija, komunalne djelatnosti, uređenje mjesta, uređenje grada, održivi razvoj. Tko to bolje može urediti i tko može bolje vrednovati kakav im je stručnjak na tom području potreban od jedinica lokalne samouprave, posebno građana koji su najviše zainteresirani za tu ulogu. Ako tome dodamo članak 128. nema dvojbe da se Vlada odlučila jačati svoju ulogu pa preko ovih akata disciplinirati lokalnu samoupravu. Članak 128. stavak 3. poseban zakon kojim će se urediti plaće službenika i namještenika. To je predzadnji članak, prestanak vladanja propisa dosadašnjih. Ako tome dodamo da će upravni i inspekcijski nadzor vršiti središnje tijelo državne uprave nadležno za službeničke odnose, to je državni ured, onda zaista možemo se pitati je li ovo iskorak u decentralizaciji hrvatske uprave, u modernizaciji državne uprave o odvajanju lokalne i državne uprave od politike? Ne možemo dati ocjenu da jeste. Moramo reći da nije. Što je dobro? U ovome zakonu je dobro jer otvara neku sigurnost službenicima i namještenicima u lokalnoj samoupravi, ali ne daje nikakvu šansu da se ispod prosječnosti podignu plaće onima koji zaslužuju da to i dobiju. Na taj način mi betoniramo stanje umjesto da otvaramo perspektivu u lokalnoj samoupravi i sposobnim ljudima među službenicima i namještenicima, ali još nešto, da lokalna samouprava može tražiti u okvirima najveća znanja koja mogu biti potrebna ili imaju za razna područja ekologije, zaštite prostora ili nešto tako slično. Dakle, ovaj zakon će osigurati nastavak prakse da službenik bude ovisan o volji politike, a ne o vladavini prava. Na taj način građani neće dobiti moć da utječu na lokalnu samoupravu, ali to je manje važno, nego neće moći dobiti priliku da utječu i kreiraju realizaciju svojih interesa kroz organizaciju lokalne samouprave. S obzirom da je zakon pomak, a ne iskorak ka modernizaciji i decentralizaciji, ne možemo biti protiv ovog zakona, ali moramo jasno reći da nismo iskoristili priliku i barem jedan korak učinili ka europeizaciji lokalne i područne samouprave u Republici Hrvatskoj. To nas žalosti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Ovim zakonom, kao što vidimo uređujemo prijem u službu prava, obaveze i odgovornosti službenika i namještenika u upravnim odjelima i službama jedinice lokalne i područne samouprave kao i druga pitanja od značaja za ostvarivanje prava i obaveza službenika i namještenika. Ovim zakonom se zadovoljava potreba donošenja posebnog zakona o pravima, obavezama i odgovornostima službenika i namještenika u upravnim tijelima jedinice lokalne samouprave i jedinica područne samouprave uvažavaju se specifičnost jedinica lokalne i jedinica područne samouprave, a time se i doprinosi decentralizaciji i diferenciranju nadležnosti ujednačavanja prakse i pravne sigurnosti. Zakon sadrži rješenja iz Zakona o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. kao i određena rješenja iz Zakona o državnim službenicima iz 2005. godina koja su se u praksi pokazala dobrim uz uvažavanja preporuke i dobre prakse država članica Europske unije. Opći trend u svijetu je izdvajanje namještenika iz sustava koji se odnosi na službenike te primjena općih propisa u radu na iste, uređenje statusa službenika i namještenika istim propisom, što se ovim zakonom i čini. U skladu je sa stajalištima i sindikata, a također i nacionalnih udruga lokalnih jedinica. Navedenim rješenjem također se eliminira nepraktičnost izazvana primjenom različitih zakona za zaposlene u istom upravnom tijelu, pri čemu posebno naglašavam činjenicu usitnjenost jedinice lokalne samouprave, na primjer upravni odjeli sa dva do tri službenika i namještenika, kao i dosadašnje nesnalaženje u primjeni propisa koje je dijelom uvjetovano i primjenom dva različita propisa. U članku 3. stavka 2. ovog zakona nedvojbeno pojačavamo zaštitu službenika i namještenika u upravnim tijelima lokalnih jedinica budući da propisuje mogućnost uređenja njihovih materijalnih i drugih prava kolektivnim ugovorom kojeg sklapaju ovlašteni predstavnici sindikata i općinski načelnik, odnosno gradonačelnik ili župan. Ovim zakonom je odlučivanje o pravima i obavezama npr. u prijem u službu, raspored na radno mjesto, premještaj, stavljanje službenika na raspolaganje i prestanku službe za službenike i namještenike u upravnim tijelima lokalnih jedinica osigurano u dva stupnja prema člancima 5., 6. i 7. ovog zakona u prvom stupnju odlučuje pročelnik upravnog tijela dok u drugom odlučuje općinski načelnik odnosno gradonačelnik ili župan. Iznimno ako se odlučuje o pravima i obavezama pročelnika upravnog tijela u prvom stupnju odlučuje općinski načelnik, gradonačelnik odnosno župan. Protiv rješenja općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana vidimo da nije dopuštena žalba, ali se može pokrenuti upravni spor. Time je ujedno preuzeta praksa država članica Europske unije, ali i kvalitetnije uređeno pitanje odlučivanja o pravima i obavezama službenika i namještenika u upravnim tijelima lokalnih jedinica u odnosu na dosadašnja rješenja budući da je osiguran još jedan stupanj provjere odnosno nadzora u postupku odlučivanja, a prije upravnog spora kao krajnjeg koraka u zaštiti prava. Ovime se postiže i transparentnost na području zapošljavanja službenika i namještenika u upravnim tijelima lokalnih jedinica budući da se navedenim planom utvrđuje stvarno stanje i popunjenost radnog mjesta te potreban broj namještenika i službenika za razdoblje za koje se plan donosi, a objavljivanjem u službenom glasilu postaju svima dostupne informacije koje plan sadrži. Što se tiče uvjeta za prijem u službu člankom 14. ovog zakona uvodi se novina kojom je omogućeno osobama koje nemaju položen državni stručni ispit, primanje u službu pod uvjetom da isti polože u roku od godinu dana od prijema u službu. S obzirom na Ustavom zajamčenu ... državnih i javnih službi svim građanima pod jednakim uvjetima, ovim zakonom se i propisuje obvezatnost javnog natječaja kod prijema u službu. Izuzeci od pravila obvezatnosti javnog natječaja su svedeni na minimum kako se ne bi ostavljalo prostora za izigravanje propisa odnosno namjerno izbjegavanje raspisivanja natječaja. Sustav zasluga, odnosno sposobnosti je još jedna novina koja je usmjerena na primanje što kvalitetnijeg i osposobljenijeg kadra u službu, ali i objektivizaciju uvjeta primanja u službu, odnosno na takav način propisanog prijema u službu koji neće ostavljati mjesta manipulaciji. Osim ispunjenja formalnih uvjeta kandidati prolaze i pisano testiranje, intervju te po potrebi i provjeru putem praktičnog rada na određenim poslovima. Za razliku od važećeg zakona kao postupovni propis za teške povrede službene dužnosti predviđa se primjena Zakona o općem upravnom postupku umjesto dosadašnjeg odgovarajuće primjene odredbe Zakona o kaznenom postupku. Ovim zakonom se po prvi puta posebno i cjelovito uređuje pitanje službenika i namještenika zaposlenih u upravnim tijelima lokalnih jedinica i preuzima se praksa država članica Europske unije, ali se i zadržavaju stara kao što smo čuli rješenja koja su se pokazala korisnima kroz praktični rad u našem upravnom sustavu. I zbog svih dobrih rješenja koja ovaj zakon nudi, klub Hrvatske seljačke stranke podržati će ovaj prijedlog. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvo je uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Nije. Gubi pravo na raspravu. Onda je uvaženi zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U članku 56. Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi kao i ranijim zakonima iz 92. godine propisano je da upravne, stručne i ostale poslove u tijelima jedinica lokalne i područne samouprave obavljaju službenici i namještenici. O prijedlogu zakona kojim se uređuje radnopravni status službenika i namještenika u lokalnoj samoupravi bila je provedena saborska procedura tijekom 2000. godine, no zakon nije donesen. Ovim zakonom uređuju se prava, obveze i odgovornosti kao i druga pitanja od značenja za rad službenika i namještenika u upravnim tijelima jedinica lokalne (regionalne) samouprave. Zakon sadrži rješenja iz Zakona o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. godine i Zakona o državnim službenicima iz 2005. godine koja su se u praksi pokazala dobrim uz uvažavanje preporuka i dobre prakse država članice Europske unije. Propisana je procedura javnog natječaja tzv. "merit" sustav odnosno izbor kandidata prema znanju, sposobnostima i vještinama, borba protiv korupcije, rješavanje mogućeg sukoba interesa, odlučivanje u dva stupnja o pravima i obvezama službenika i namještenika. Sam zakon definira prijam u službu te prava, obveze i odgovornosti službenika i namještenika. Definira se također pojam službenika i namještenika. U članku 5. se govori o prijemu u službu, rasporedu na radno mjesto te o drugim pravima i obvezama službenika kao i o prestanku službe kaže se da odlučuje rješenjem pročelnik upravnog tijela, a protiv prvostupanjskog rješenja pročelnika može se izjaviti žalba općinskom načelniku, gradonačelniku ili županu. Tu kod mene postoji određena dvojba s obzirom da znači u prvom slučaju rješenje donosi pročelnik, kaže ali da ide načelnik, odnosno gradonačelniku, a ne onome tko je donio prvostupanjsko rješenje. Radi otklanjanja dosadašnjih dvojbi u praksi mogu li se po natječaju primiti u službu kandidati koji nemaju položen državni stručni ispit izrijekom se navodi da osoba koja ima potrebno radno iskustvo na odgovarajućim poslovima, a nema položen državni stručni ispit, može se primiti u službu i rasporediti na radno mjesto pod uvjetom da ispit položi u roku od godine dana od prijama u službu. Nadalje, propisuju se kaznena djela koja predstavljaju zapreku za prijam u službu. S obzirom na Ustavom zajamčenu dostupnost državnih javnih službi svim građanima pod jednakim uvjetima propisuje se obveznost javnog natječaja kod prijama u službu. Službenici su dužni isto tako se trajno osposobljavati za poslove radnog mjesta i usavršavati stručne sposobnosti i vještine organiziranim programima izobrazbe putem radionica, tečajeva i savjetovanja. Nadređeni službenici dužni su svojim podređenima omogućiti pohađanje organiziranih programa. Evo zbog svega ovoga ja ću osobno podržati donošenje ovoga zakona. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Evo ja ću se sa par riječi osvrnuti na prijedlog zakona o službenicima i namještenicima lokalne i područne (regionalne) samouprave. Pred nama je taj zakon koji će obuhvatiti prema podacima oko 550 općina i gradova, 20 županija i Grad Zagreb, rečeno je da će to znači ovim zakonom biti obuhvaćene oko 12 tisuća djelatnika zaposlenih u lokalnoj područnoj i regionalno samoupravi. Pa svakim danom je izražena potrebno donošenje posebnog Zakona o pravnim obvezama i odgovornostima službenika, namještenika u upravnim tijelima jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave kojim će se uvažiti i ove posebnosti u samoj svim jedinicama lokalne samouprave. Odgovarajuće primjene odredba drugog zakona koje ne poznaje i ne uvažava specifičnosti lokalne samouprave, već godinama uzrokuje na neki način različita tumačenja i pristupe u praksi i stvaraju na neki način nekakvu jednu određenu pravnu nesigurnost. Prijedlog ovog zakona izrađen je na osnovi tekstova ranih prijedloga Zakona o službenicima u lokalnoj samoupravi iskustva o uređenju obaveza i odgovornosti državnih službenika u skladu sa dobrom praksom članica Europske unije, te teksta Prijedloga Zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj samoupravi koja je izradila radna skupina imenovana od strane udruga, gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Tekst konačnog prijedloga zakona što je sigurno važno reći, dostavljen je na mišljenje nacionalnim udrugama jedinicama lokalne i područne samouprave, te sindikatima, te je u znatnoj mjeri usklađen sa njihovim primjedbama i prijedlozima. Evo rekao bih samo neke pitanja koja će se urediti ovim zakonom, znači definiranje pojma službenika i namještenika, razgraničenje poslova koje obavljaju, prijem u službu, prava i obaveze i odgovornost službenika, stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika, ocjene službenika, status namještenika, nadzor nad primjenom zakona, kaznene odredbe i status službenika i namještenika u prijelaznom razdoblju. Ono što bih htio osobno reći i pohvaliti predlagatelja zakona u prvom čitanju ja sam sugerirao jedan prijedlog i evo drago mi je da je on u članku 124. je obuhvaćen koji kaže da zbog zaštite zatečenih službenika i zadržavanje stečenih prava u konačnom prijedlogu zakona, dodana je odredba kojom se propisuje da službenici i namještenici zatečeni na dan stupanja na snagu ovog zakona na radnim mjestima za koje ne ispunjavaju propisani uvjet stručne spreme, mogu se nakon donošenja Pravilnika o unutarnjem redu usklađenog s odredbama ovog zakona i uredbe o klasifikacijskih radnih mjesta rasporediti na radna mjesta za koja se propisuje uvjet stručne spreme za stupanj više od stručne spreme koju su ti službenici i namještenici imali. To je mislim posebno bitno upravo što sam rekao i u prvom čitanju, da stvarno imamo dosta djelatnika koji su evo osnivanjem novih jedinica lokalne samouprave '93. i '95. godine, i razdruživanju pojedinih općina su preuzeti. Nije bilo izbora puno, nije bilo visoke stručne spreme, a ti ljudi su odradili po meni jedan važan posao od računovodstva pa sve ono do samog ustroja naših općina i gradova. Mislim da na ovaj način smo ih zaštitili da ih stvarno novom klasifikacijom ne bi im snizili plaću i stavili na najmanje plaće, mislim da je to na ovaj način riješeno. Što se tiče samih plaća, kako je rekao državni tajnik mislim da nadam se da plaće ne bi trebale ići dolje u jedinicama lokalne samouprave, makar moramo i tu biti svjesni da možda kod nekih ima i malo nekakvih nelogičnosti, ali nadama se da Vlada će sigurno voditi računa da se te plaće ne smanjuju, jer evo specifičnost naših općina i gradova je takva da i teško ćemo onda naći i djelatnike koji će obavljati te poslove ako budu se plaće snizile. Pa evo kako je rečeno, kako je rako i državni tajnik ja se nadam da vas sve to neće dirati i zbog svega ovog prije izrečenog podržat ću donošenje ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa ja uvaženi potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče. Nakon 15 godina intenzivnog rada što profesionalnog, što volonterskog na različitim funkcijama u lokalnoj samoupravi, čovjek bi morao biti sretan, da smo napokon došli do zakona i ja zaista s te strane mogu izraziti zadovoljstvo, da napokon danas raspravljamo o zakonu o kojem ćemo glasati za kojeg smo se zalagali preko udruge gradova, čak moram reći vrlo kooperativno surađivali čitav niz godina. Neki puta nije bilo političke volje, neki put nije bilo političkog trenutka zbog važnijih poslova da to dođe na dnevni red, evo sada smo došli i do te točke. Ja ću nastaviti zapravo tamo gdje je uvaženi kolega i prijatelj Gulić stao. Naime, državna uprava jest da je ista i različita, jer je u Dubrovniku i u Rijeci, i u Zagrebu ispostavama poslovi su otprilike isti. Kod lokalne samouprave na žalost na 35, 32 zapravo općine u županiji Krapinsko-zagorskoj i grada, teško da biste mogli dvije općine i dva grada usporediti i reći da je to isto, po nazivu, po ovlastima, po poslovima koji su u nadležnosti. Međutim, kada pogledate kadrovski sastav, kada pogledate organizaciju, broj odjela, onda zapravo dolazimo u situaciju da ona koncepcija o kojoj se govori o pitanju plaća je vrlo upitna. Naime, kod nas u malim gradovima i u malim općinama ljudi rade dva, tri ili četiri posla istovremeno različita. Četiri posla koja u većem gradu, četiri izvršitelja rada sa određenom stručnom spremom, kvalifikacijama i zapravo nisu "Katica za sve". Mi možemo reći da nama, govorim iz osobnog iskustva osim računovodstva i financija, čisti računovodstva i financija svi ostali su plejmekeri i igrači za sve. Komunalni redar je istovremeno i komunalni referent za obračun komunalnog doprinosa. Istovremeno zadužen za još niz poslova koje je teško opisati, jer su to oni ad hoc poslovi koje građani očekuju da lokalna samouprava riješi u hodu i odmah i koja je puno puta u opisu poslova i radnih zadataka kao što se to nekad zvalo nema klasificiranih i nema spomenutih. Drugo, ja mogu reći konkretno o svom gradu od 15 po satima rada ljudi nešto više po broju izvršitelja jer imamo tri invalida svi ti ljudi su prošli informatičke tečajeve, tečaj stranog jezika. Viša stručna sprema i visoka je 50% od ukupno zaposlenih. Jedina stvar koja mnoge njih drži u lokalnoj samoupravi je to relativno pristojna plaća i relativno stabilno radno vrijeme. Jedan od tih dviju točaka ako se promijeni ti ljudi će otići. Uglavnom je to ženska radna snaga hvala Bogu, je obiteljske, roditeljske, majčinske obveze traže jednu takvu stabilnost koju danas u gospodarstvu rijetko se sreće pa i u nekim drugim poslovima. I onda ja tu dolazim do situacije jedne koja je nevjerojatna a to je vjerojatno u Hrvatskoj jedino od svih tranzicijskih zemalja a vjerojatno i zapadne Europe i Europske unije. Jedino naši sindikati se bore za manje plaće. Sindikati se nisu zalagali na Gospodarsko-socijalnom vijeću za poseban zakon zato jer žele više plaće u lokalnoj samoupravi. Ne, jer mi navodno stršimo u odnosu na državne službenike. Umjesto da se svi zajednički borimo a mislim da se svi slažemo bez obzira što smo iz lokalne samouprave da ljudi u državnoj upravi trebaju biti adekvatno plaćeni za ono što rade i za svoju stručnu spremu i da se tu čitava zajednica, čitavo društvo, mi kao parlament moramo zalagati i pritiskati Vladu da štedimo na mjestima gdje smo rastrošni a da ulažemo u ljude i u zadržavanje kvalitetnih ljudi. Kod nas sindikalisti i sindikat uvijek se javljaju, ja sam im to rekao na radnoj grupi kod premijera kad smo govorili o onim cijenama, kad je poskupila voda u Zagrebu na cijenu koju mi već tri godine plaćamo u Zagorju, onda su oni digli glas da su komunalije otišle nebu pod oblake. Ali dok smo mi morali poskupiti u Zagorju jer nismo imali drugog izlaza niti jedan sindikalista se nije javio i rekao treba zaštititi građane i radnike u Zagorju i vidjeti da se skinu cijene komunalije, vode i slično. Kad se govori o podršci zakonu apsolutno ću ga podržati ali s time da se nadam da će ovi amandmani koje smo mi predložili od strane Odbora za lokalnu samoupravu područnu i regionalnu biti i usvojeni a to je da se zakonom ne reguliraju i ne rješavaju plaće. Nazivi da u smislu onome o čemu smo razgovarali Akademije lokalnih službenika, znači da možemo osigurati jedan transfer napredovanja ljudi, da nema ograničenja, da je došao u gradu do pročelnika, malom gradu govorim i da onda zapravo odlazak u županiju ili u državnu službu mu nije interesantan i da na taj način sakatimo i te institucije. Znači, jedan red i rang u kojem može napredovati, nazivlje da koliko toliko bude ujednačeno da se zna. Ali kažem, ovo pitanje utvrđivanja plaća to je zbilja zadiranje u lokalnu samoupravu jer i ovdje tu dobre namjere, vele da su i put u pakao popločen dobrim namjerama. Konkretno, u nekim sredinama utvrđivanje osnovice koje je sada za državne službenike bi bio skok nebu pod oblake jer mi načelnici, gradonačelnici ne vodimo kod utvrđivanja visine plaća računa samo o fiskalnom kapacitetu i financijskom nego i o, to se nekad zvali o lokalnim prilikama da ne odskačemo u odnosu na gospodarstvo, na školstvo, na obrtništvo jer svi ti birači, svi ti platioci poreza, komunalnih naknada i slično sjede nam za vratom i odmah glasno reagiraju ako gradska ili općinska uprava odskače sa svojim plaćama u odnosu na njihovu sredinu. Stoga ponavljam, pozdravljam da smo došli do ovog trenutka. Nadam se da će i gospodin Palarić, ja velim da smo nas dvojica uvijek gledamo čašu na dva različita načina. Kod njega je čaša na pola puna, za mene je na pola prazna. Ali takva nam je pozicija, no nadam se da će državni ured i Vlada razmisliti o ovoj varijanti oko potrebe utvrđivanja plaća zakonom od strane Vlade. Hvala lijepa potpredsjedniče.
Zahvaljujem. I završni osvrt u ime predlagatelja uvaženi Antun Palarić državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Bit ću vrlo kratak jer zakon je uglavnom dobio podršku. Jedina kritika je bila danas rečena na ono što ovaj zakon uopće ne uređuje, dakle o nekakvoj bojazni o smanjenju plaća u lokalnoj samoupravi i ta bi se time ugrozila autonomija i sloboda u lokalnoj samoupravi. Pitam se da li su suci i državni odvjetnici ograničeni u svojoj slobodi u radu a plaće su im uređene zakonom? Da li je predsjednik Republike ograničen u svojoj slobodi plaća mu je uređena zakonom? Da li su učitelji, nastavnici, profesori, liječnici? Svi su oni slobodni, ali u zemlji mora biti reda. Mi možemo gledati čašu polu punu ili polu praznu i da to bude dio dojma. Međutim, kada radimo ozbiljan posao onda se i ozbiljno pripremamo u našem uredu. I mi smo naručili analizu plaća u Europi i u Hrvatskoj lokalnoj samoupravi, provelo je nezavisno tijelo, bio je javni natječaj, Institut za međunarodne odnose je dobio posao na javnom natječaju pod kontrolom Svjetske banke. I do čega smo došli? Jedino u Hrvatskoj su plaće u lokalnoj samoupravi iznad plaća u državnoj upravi. Ne mislimo smanjivati plaće. Javno i odgovorno tvrdim nije nam cilj smanjiti plaću u lokalnoj samoupravi. Mi želimo da se u Hrvatskoj dobro živi ali želimo da bude i reda. Stoga zahvaljujem svima onima koji podržavaju donošenje ovog zakona makar i djelomično jer svaki korak naprijed za lokalnu je ipak korak naprijed. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu za to uvjeti. I time završavamo današnje zasjedanje. Sutra počinjemo radni dan u 9,30 sati sa 12. točkom dnevnog reda Konačni prijedlog zakona o područjima posebne državne skrbi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 117, i redom onda po dnevnom redu s time da ćemo sutra imati glasovanje o amandmanima na rebalans državnog proračuna. Očekujemo negdje početak oko 11 sati. Zahvaljujem i želim vam laku i ugodnu noć.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, drugo čitanje, P.Z.E. br. 80. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu, zastupnik Furio Radin, te zajednički Klub zastupnika Nacionalnih manjina i Klub zastupnika SDSS-a. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala. Idemo na izjašnjavanje o amandmanima. Prvo je Odbora za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu. 1. na članak 79.
Ne prihvaća se. Mi smatramo da u ovom zakonu trebaju ostati ove odredbe i smatramo da treba zakonom urediti i plaće u sustavu područne i lokalne samouprave, stoga ne prihvaćamo tezu da bi … plaću u lokalnoj samoupravi trebale biti izvan zakona.
Hvala. Gospodin predsjednik odbora Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa ja želim reći u ime odbora dakle da je ovo bio uvjet da odbor podupre ovaj prijedlog zakona. Prema tome ukoliko se ne prihvati ovaj amandman onda nema niti podrške matičnog tijela za ovaj zakon, jer je to bio dakle preduvjet. Ovim amandmanom mi smo tražili da se briše ono što je preko noći ubačeno u zakon, a to je jedan ogromni presedan da se dakle jedino u lokalnoj samoupravi plaće uređuju zakonom. Niti u jednoj drugoj djelatnosti u Republici Hrvatskoj, niti jednom drugom segmentu ljudi koji rade u Hrvatskoj plaće nisu uređene zakonom. Plaće se uređuju kolektivnim ugovorima. Ovo je dakle presedan kada Vlada sebi uzima za pravo da predlaže da se zakonom uređuju plaće u Republici Hrvatskoj. I ja mislim da je to ponovno jedan dokaz sveopće centralizacije i umanjivanja autonomije lokalne samouprave. Ovo će dakle biti prvi puta da se plaće ne uređuju kao što se to normalno uređuje kolektivnim ugovorima i da pregovaraju poslodavci i sindikat nego će očito Vlada u ime lokalne samouprave pregovarati i određivati kakve će biti plaće u lokalnoj samoupravi. Budući da je to bio uvjet, ja u ime odbora tražim da se o ovom amandmanu glasa.
Hvala. Stavljam ovaj amandman na glasovanje. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Na članak 80. drugi amandman istog odbora.
Ne prihvaćamo iz istih razloga, smatramo da u društvu moraju biti uređene sve plaće koje se iz javnih prihoda financiraju. Ako je Sabor mogao zakonom urediti plaću Predsjednika Republike, saborskih zastupnika, Vlade, sudaca, u javnim službama, smatramo da treba i ovo.
Hvala. Gospodin predsjednik odbora, Zvonimir Mršić. Izvolite.
Dakle nastavak jer u ta dva članka su određeni. Ja bih ovo prihvatio, ne bih čak niti prihvatio da je točno ovo o čemu ste govorili, jer lokalna samouprava je lokalna samouprava. Ili se odlučimo pa imajmo lokalnu samoupravu i recimo nećemo je imati, samo ćemo ju tako zvati, a sve će ministri i Vlada određivati u ime lokalne samouprave. Ali to bi bilo u redu kada bi postojao zakon o plaćama učitelja i profesora, kada bi postojao zakon o plaćama liječnika, zakon o plaćama policajaca, zakon o plaćama hrvatskih vojnika, a ovdje će postojati samo i jedino isključivo u Hrvatskoj Zakon o plaćama lokalnih službenika i namještenika. Ja mislim da doista možete i jedino postoji da Zakon o plaćama zastupnika, tako da službenike i namještenike sada stavljamo u ravninu sa zastupnicima. Dakle ako ovo ostane u zakonu, slobodno možete uzeti koreks i izbrisati ono "E" na ovom prijedlogu zakona, to sasvim sigurno nije zakon koji je usklađen sa europskom pravnom stečevinom. Tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman na članak 80.? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. I treći na članak 128. istog odbora.
Ne prihvaćamo iz istih razloga, uz napomenu da je u većini europskih zemalja zakonom uređena plaća u lokalnoj samoupravi.
Hvala. Gospodin Mršić izvolite.
Nema smisla.
Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Prelazimo na amandman kluba Nacionalnih manjina i kluba SDSS-a na članak, prvi i jedini na članak 19.
Djelomično se prihvaća. Ne prihvaća se prva alineja, a druge dvije se prihvaćaju tako da ne bi bilo nesporazuma. Ako dopustite, ja bih pročitao onda formulaciju Vlade. Amandman bi glasio na članak 19.: U članku 19. stavak 9. mijenja se i glasi: "(9) U natječaju iz stavka 8. ovog članka obavezno se navodi da su kandidati u prijavi na natječaj dužni pozvati se na to pravo i da kandidati, pripadnik nacionalne manjine ima prednost u odnosu na ostale kandidate samo pod jednakim uvjetima."
Hvala. U ime kluba … Prihvaćena je ova formulacija Vlade. Hvala vam lijepa. Imamo konačno i amandman gospodina zastupnika Furia Radina.
Ne prihvaća se. Postoji obaveza da u jedinicama lokalne samouprave se osigura dovoljan broj službenika koji poznaju jezik i pismo nacionalne manjine, ali to ne može obaveza za sve koji se zapošljavaju u lokalnoj samoupravi.
Gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Naravno, ovaj amandman ne kaže da svi moraju to znati, ali ja bih htio znati gdje postoji ta obaveza da neki znaju, u kojem zakonu.
Hvala. Tražite glasovanje o amandmanu? Stavljam ovaj amandman na glasovanje gospodina Furia Radina koji Vlada ne prihvaća. Nekako bi bilo dobro da se prebroje, jer nisam siguran da je … Hvala. Protiv ovog amandmana? Hvala. Suzdržani? 1, koliko vidim. Amandman nije prihvaćen jer je glasovao 51 zastupnik za, 70 protiv i 1 suzdržan. Dajem na glasovanje Konačni prijedloga Zakona o službenicima, namještenicima u lokalnoj, područnoj, regionalnoj samoupravi. Molim uključimo se i glasujmo. Može rezultat. Zakon je prihvaćen većinom glasova, 78 glasova za, 3 suzdržana i 44 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Prelazimo na: - Konačni prijedlog Zakona o područjima posebne državne skrbi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 117; Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni je postupak, u skladu sa člankom 161. Poslovnika sukladno članku 159. Poslovnika. Hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za rad i socijalnu skrb, Odbor za zaštitu okoliša, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo, Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Državni tajnik Stanko Janić, iz Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.