Molt bon dia. Reprenem la sessió [[Interpel·lació al Govern sobre l'impuls de la política lingüística]] [[300-00211/13]] I ho fem amb la interpel·lació del tretzè punt de l'ordre del dia: interpel·lació al Govern sobre l'impuls de la política lingüística, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. I, per fer-ne l'exposició, té la paraula la diputada senyora Irene Aragonès.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputades i diputats. Bon dia, consellera. A través d'aquesta interpel·lació volem conèixer com s'impulsa la política lingüística des del Departament de Cultura, quines accions ja s'han dut a terme i quins reptes té la conselleria per fer front a la situació del català; una situació que es caracteritza per dues evidències. La primera és que necessitem dotar-nos de totes les eines pròpies d'un estat per garantir la supervivència i la normalització del català. Aquesta serà l'única manera que podrem garantir que tothom pugui tenir-hi accés de forma plena, que estigui disponible a tot arreu, i que tothom el pugui aprendre. Fins que no ho haguem assolit, però, no desistirem mai de fer totes aquelles polítiques necessàries per incrementar-ne el coneixement i facilitar-ne l'accés. Perquè volem aconseguir una societat plurilingüe, que respecti els drets lingüístics de tota la població, en un marc que garanteixi la plena continuïtat del català com a llengua pròpia del país, i també de l'occità i de la llengua de signes catalana; una societat que no segregui la població en comunitats lingüístiques diferenciades i que aprofiti la diversitat lingüística com a font de cohesió social i de riquesa cultural, en un context sociolingüístic i cultural cada cop més complex, interconnectat i globalitzat. La segona evidència és que, després d'una dècada sense iniciativa política, ens toca arremangar-nos i generar aquest nou impuls per salvar la llengua des de les institucions i des de tots els àmbits del país. Cal, doncs, com ja hem vist en aquest primer any de legislatura, recuperar el nivell d'acció abandonat. És necessari revertir la paralització i activar tots els mecanismes que han de permetre el desenvolupament efectiu d'unes lleis que són garants dels drets lingüístics de la ciutadania. Així doncs, consellera, sobre la primera evidència que comentava, vostè sap que disposar de totes les eines d'un estat propi ens permetria assegurar la supervivència del català i no ens trobaríem amb la magnitud d'injustícies que ara passo a anomenar. Així com el castellà és oficial a tot l'Estat i és l'única llengua oficial de les institucions centrals, el català només ha estat reconegut com a oficial allà on és la llengua nativa històrica, i només si l'Estatut l'hi ha declarat. Excepte Bulgària, que en això sí que va copiar Espanya, aquest fet no passa a cap altre país àmpliament plurilingüe de la Unió Europea. El marc legal afavoreix el castellà en detriment del català en múltiples àmbits. Moltes lleis i altres normatives estatals imposen l'obligació del coneixement i de l'ús del castellà, i simultàniament restringeixen o anul·len el deure de saber el català i les possibilitats, també, de poder-lo fer servir. És el cas, per exemple, dels funcionaris de l'Administració espanyola a Catalunya, de l'etiquetatge de productes i de nombrosos documents oficials i un llarg etcètera. El català no es pot utilitzar al Parlament espanyol, a diferència d'estats lingüísticament federals, com Bèlgica, Canadà, Finlàndia, entre d'altres, i a iniciativa d'Esquerra Republicana, la darrera proposició de modificació de la reforma del Reglament del Congrés dels Diputats sobre l'ús de les llengües oficials i reconegudes estatutàriament a les comunitats autònomes va ser rebutjada –aquest mateix maig passat– amb els vots en contra del PSOE. El català tampoc es pot fer servir al Parlament Europeu, malgrat tenir 10 milions d'habitants que el parlen, i tot i que és el tretzè idioma més parlat de la Unió Europea, per sobre d'idiomes oficials com el danès, el finlandès, l'eslovè, el croat o el letó. I a ningú se li escapa que l'oficialitat i el reconeixement del català a la Unió Europea passa per mans del Govern espanyol, depèn del Govern espanyol, que és qui l'ha de demanar al Consell d'Europa i incloure'l als tractats. Però l'Estat espanyol ho segueix blocant. I ho ha frenat fins a setze vegades. Espanya tampoc compleix la carta europea de les llengües regionals i minoritàries, i es nega a investigar les denúncies per discriminació lingüística greu. A l'informe del 21, el comitè d'experts de la carta europea de les llengües regionals i minoritàries afirmava que l'Estat espanyol està incomplint els seus compromisos en matèria dels drets dels catalanoparlants. Un altre exemple clar, i a més a més molt evident, va passar amb la llei de l'audiovisual. Esquerra Republicana vam negociar la llei de l'audiovisual amb dos objectius clars: protegir el català i donar suport a la indústria audiovisual del país. Vam acordar amb el Govern espanyol la presència de quotes lingüístiques de català, eusquera i gallec a les plataformes audiovisuals, un fons estatal per al doblatge en català i una distribució justa dels recursos amb els productors independents, fonament de la riquesa cultural a l'audiovisual. Aquest incompliment dels acords per part del PSOE va fer que hi votéssim en contra. Va preferir acordar amb la dreta beneficiar les grans productores, els que probablement els hi fan la campanya política, tocant de mort la producció independent i posant molt difícil que puguin sorgir, a partir d'ara, noves «Alcarràs I sobre la segona evidència, veiem ja al setembre de l'any passat aquesta reactivació en política lingüística: al debat de política general s'aprovava una proposta de resolució d'aquest Parlament a favor del pacte nacional per la llengua. Perquè ara és, més que mai, quan necessitem sumar tots els actius i esforços possibles per salvar el català. La Secretaria de Política Lingüística va respondre amb celeritat, va entomar l'encàrrec, i ja té endegat el pacte, que es va alimentant del màxim suport social i institucional per tal de fer front al desenvolupament de totes aquelles polítiques necessàries pel que fa a l'ús i al coneixement de la llengua catalana. Sabem que ja s'està fent una roda per tot el país per explicar en què consisteix i poder sumar, també, el màxim d'actors possibles. També, consellera, sabem que un altre dels grans reptes que tenim és impulsar el català en el món audiovisual i digital. Avui, que les dades mostren un retrocés clar de l'ús social de la llengua entre les generacions més joves, és necessari engegar noves accions que acompanyin les que ja existeixen en aquest àmbit estratègic, desenvolupant polítiques lingüístiques que siguin capaces..., que siguin eficaces, vull dir, en aquest sector clau, l'audiovisual i el digital; dades que ens indiquen que el català suposa, ara per ara, menys de l'1 per cent del catàleg de les plataformes internacionals. L'excepció és Filmin, que gairebé ofereix una quarta part del seu catàleg en català. Consellera, què podem fer perquè aquestes productores segueixin l'exemple de Filmin? Com augmentar la presència de productes audiovisuals produïts, doblats o subtitulats en català i en occità? Com fomentar la creació de continguts en català a les xarxes socials i com incrementar la presència del català en les tecnologies de veus digitals? Pensem que el projecte de l'hub audiovisual Media City probablement hi tindrà un paper molt decisiu. Ens consta, també –i la conselleria ho deia en seu parlamentària en diversos debats en aquest curs polític–, que el funcionament dels mecanismes de promoció i de protecció de la llengua en tots els àmbits s'està materialitzant: en la cultura, el món audiovisual, l'educació –repte cabdal per al futur de la llengua, el món educatiu, on hem respost contundentment a les ingerències dels tribunals amb el decret llei i la proposició de llei aprovades–, en temes també d'àmbit social, l'acompanyament i l'acollida de les empreses i en l'àmbit internacional. I malgrat aquestes dues evidències, i malgrat també totes aquestes adversitats, assumim el repte majúscul i la responsabilitat per revertir la situació del català perquè hi som a temps. Cal treballar incansablement pel respecte dels drets individuals i col·lectius de tota la ciutadania, i la llengua n'és un exemple paradigmàtic. En aquest context, el català, l'occità i la llengua de signes catalana, com a llengües pròpies de Catalunya, se les ha de dotar de totes aquelles eines adients perquè es preservi en el territori que els és propi i per garantir-ne el futur i per assegurar el dret de la ciutadania a emprar la llengua del país sense cap mena de restriccions. El català, per tant, ha de ser la llengua de cohesió del conjunt de la ciutadania; és vehicle d'expressió d'una societat; és el tret característic d'una cultura i és patrimoni, també, de tots els habitants del país, la sàpiguen més o la sàpiguen menys. Cal intensificar aquest treball perquè la normalització del català continuï avançant i perquè la ciutadania pugui fer servir realment la llengua catalana en tots els seus àmbits. Per acabar, consellera, a la presentació de l'informe del pacte nacional per la llengua deia que tenim l'oportunitat de prendre les decisions que garantiran el futur del català, una llengua de cohesió i de trobada, però també un instrument de competitivitat i d'identitat col·lectiva, una llengua de present i de futur. És per això que, amb un any de legislatura al capdavant de la conselleria, li preguntem com s'impulsa la política lingüística des del Departament de Cultura.
En el torn de rèplica, té la paraula la senyora Natàlia Garriga, consellera de Cultura.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputada Aragonès; bon dia, diputats i diputades. Moltes gràcies per la seva intervenció, amb la qual coincideixo totalment. Fa poc més d'un any que amb l'equip del Departament de Cultura hem assumit el repte de dirigir les polítiques culturals del nostre país. Des del primer moment ens hem fixat com un dels nostres principals eixos de treball el foment de la llengua catalana; és dins dels nostres quatre eixos principals del departament. Perquè estem en un punt d'inflexió i, com diu el lema del pacte nacional per la llengua, «n'hem de parlar avui per parlar-lo demà. La llengua viu en una situació complexa i delicada, però reversible si s'apliquen les mesures adients. I les estem aplicant. Hem fet grans passos: alguns ja són ben evidents avui; altres, veurem els seus fruits amb el temps. Volem que el català sigui considerat per la nostra ciutadania, independentment dels seus orígens i de les altres llengües que utilitzin habitualment, com l'idioma de tothom i practicat per tothom, tothora, com diria Joan Fuster, de qui enguany commemorem el centenari del seu naixement. Perquè és una qüestió que ens pertoca a tots i a totes, i en la qual hem de treballar des del consens. Ja hem tingut aquí, al Parlament mateix, exemples de la bona feina que es duu a terme en el camp de la llengua quan treballem conjuntament i per la Catalunya sencera. Entre tots i totes estem començant una nova etapa pel que fa a la política lingüística del nostre país, perquè per millorar la situació del català s'havia d'explicar sense embuts, amb la màxima sinceritat i visibilitzant, sense por, les dades que teníem sobre la taula. Hem de conèixer per tal de poder reconèixer. Ha sigut difícil prendre consciència de la realitat, però també és una oportunitat; com he dit, aquesta oportunitat per renovar els grans consensos de la llengua, que ja ha donat resultats ben tangibles i notables. Amb la majoria de vostès hem aprovat aquí la llei sobre l'ús i l'aprenentatge de les llengües oficials en l'ensenyament no universitari, que està aconseguint que el debat del català torni a ser on ha de ser, que és a les mans dels professionals que realment saben d'aquest àmbit, seguint criteris pedagògics i sociolingüístics. De fet, després que el Parlament hagi aprovat la llei i el decret llei, aquest dilluns vam tenir la notícia que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya veia la impossibilitat d'aplicar la sentència amb el nou marc legal. Per tant, el debat torna allà on ha de ser. Ara m'agradaria parlar de l'acció que fem per la llengua des del departament. D'entre la multitud d'accions que fem, sabeu que el gran projecte de país que estem duent a terme –i ara ho deia vostè, diputada Aragonès– és el pacte nacional per la llengua. Després de la resolució del Parlament, que no oblidem que va ser aprovada pel vuitanta-cinc per cent d'aquesta cambra, hem elaborat un informe sobre la situació de la llengua. Ara ens trobem en el procés participatiu del pacte, que finalitzarà el 30 de setembre. Els detalls del procés participatiu els donarà el secretari de Política Lingüística en una propera compareixença a la Comissió de Cultura. Hem fet quaranta actes arreu de tot el país –que es diuen ràpid–; hi han participat especialistes i persones de diversos sectors socials. A més, també s'ha dut a terme un bon nombre de sessions deliberatives autoorganitzades per la societat civil. Quan tinguem totes les aportacions, recollirem i analitzarem les propostes i redactarem una primera versió del pacte. Ens agradaria tenir un text definitiu durant la tardor. Sobre la base dels acords d'aquest, la Secretaria de Política Lingüística desenvoluparà el pla pluriennal de política lingüística, que ha d'estructurar les polítiques d'aquest àmbit dels propers anys. Hi insisteixo: del català, parlem-ne avui per parlar-lo demà. Durant aquest any llarg de legislatura, també hem potenciat les polítiques lingüístiques amb visió de Països Catalans, mitjançant els acords adoptats a la declaració de Palma del 2017. En el camp de llengua, hem fet reunions a Barcelona, a València i Palma, per coordinar-nos entre els governs. I com a resultat palpable, per exemple, els tres territoris hem posat en funcionament la web conjunta sobre els certificats oficials de català. I, recentment, hem presentat el projecte Lletres Compartides, per tal de crear un circuit d'escriptors en la nostra llengua. En un altre camp molt important per a nosaltres, que és l'audiovisual, en l'anterior interpel·lació ja vaig parlar dels nous ajuts del Departament de Cultura a l'audiovisual català. Hem augmentat el pressupost destinat a l'audiovisual fins a 36,9 milions, refermant el compromís d'aquest Govern amb un dels sectors que considerem estratègics per a la nostra llengua. I tenim la voluntat de tenir, cada any, quatre pel·lícules i quatre sèries de gran format en català. Complementàriament, hem vist els darrers dies com les negociacions amb Netflix segueixen fructificant. I estem començant a incorporar doblatges i també subtítols en català a les pel·lícules i sèries del seu catàleg. I aquí deixeu-me que us detalli un moment una cosa. Fa pocs dies, segur que vau veure a les xarxes i als mitjans que Netflix ha incorporat el primer doblatge en català del fons de TV3, Tauró, de Steven Spielberg. Això forma part de la tasca de fons silenciosa, però constant, que estem fent des del Departament de Cultura. No sabem treballar d'una altra manera: insistint, persistint, per tal que allò que volem passi. Concretament, aquesta incorporació és el resultat de l'etapa de treball tècnic en la qual ens trobem. Cada plataforma funciona diferent i estem mirant com podem fer compatibles tots els arxius. Esperem, doncs, que aquestes notícies es converteixin en un fet normal, com sempre ho hauria d'haver estat. Parlem ara sobre l'aranès. Aquest Govern ha estat plenament compromès amb la llengua occitana, aranès a l'Aran, com a element fonamental de la identitat pròpia del poble aranès. Identitat i llengua, recordem-ho, reconegudes i emparades a l'article 11 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya i per la llei de l'occità, aranès a l'Aran. D'una banda, pel que fa a les subvencions, enguany s'han incrementat en un catorze per cent. I, d'altra banda, hem incrementat la coordinació amb les autoritats araneses. Perquè el nostre objectiu és que les polítiques sobre l'aranès, dins i fora de l'Aran, es facin en sintonia amb el Conselh Generau. És per això que enguany, per primer cop, a la comissió que atorgava els ajuts, hi ha participat el Conselh Generau d'Aran. I s'ha introduït el criteri que les accions havien de tenir almenys alguna repercussió a la Vall d'Aran, perquè no hem fet ni farem mai cap canvi que modifiqui a la baixa les polítiques lingüístiques sobre l'aranès. És també per incrementar aquesta sintonia que enguany hem ajudat a començar els cursos d'aranès a la Universitat de Barcelona, basats en el marc europeu comú, que han tingut molt d'èxit. A part del català i l'aranès, l'impuls de la política lingüística al nostre país no seria completa sense la llengua de signes catalana. També està entre les nostres funcions protegir-la, difondre-la i garantir-ne l'ús. És per aquest motiu que aquest 2022 s'ha augmentat en vint mil euros la dotació de la línia de subvencions per als projectes de foment i difusió de la llengua de signes catalana. Un dels terrenys més importants per a qualsevol llengua és possibilitar-ne l'aprenentatge i per això calen bons materials docents. En aquest sentit, estem avançant en la publicació dels nivells de la llengua de signes catalana en el marc europeu comú de referència per a l'ensenyament i l'aprenentatge de les llengües. D'altra banda, també treballem per explicar què és la llengua de signes catalana. Per això aquesta tardor inaugurem una exposició que s'ha fet amb la implicació de la comunitat de signants i destinada a estendre el coneixement d'aquesta llengua en el conjunt de la societat catalana. Finalment, just dijous passat vam presentar el pla nacional del llibre i la lectura. Segons dades de l'Institut Català d'Empreses Culturals, l'any 2021 un 69,9 per cent dels catalans llegeixen un llibre al trimestre, un 32,4 per cent ho fa en català. En relació amb això, els objectius d'aquest pla són la millora i el foment de l'hàbit lector, l'increment dels índexs de lectura, especialment en català. Per tant, més lectors, més habituals i, sobretot, en català. La finalitat és presentar, a l'abril del 2023, un document que inclogui la diagnosi de cadascun dels àmbits de treball plantejats i les propostes d'acció consensuades per tal d'assolir-ne els objectius. La setmana passada vam donar el tret de sortida al pla amb el Consell Nacional de la Lectura, una taula molt representativa dels sectors de la cultura i l'educació, tant públics com privats, que realment feia molt de goig. Amb aquest equip estem segurs que farem una gran tasca. Com veuen, amb tot el que els hi he explicat, estem fent molta feina per la llengua. A tall de resum, el català és un dels nostres eixos estratègics departamentals, seguim treballant en el pacte nacional per la llengua, potenciem la política lingüística amb visió Països Catalans, reforcem l'audiovisual en català –recordem-ho: quatre pel·lícules i quatre sèries en versió original catalana–, insistim i persistim en aprofitar els doblatges de TV3 per a les plataformes, i estem plenament compromesos amb l'aranès i la llengua de signes catalana. Molta feina feta; molta feina per fer. Però estem satisfets, segur, de poder-la fer conjuntament amb tots vostès. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre les agressions a funcionaris de presons per part d'interns]] [[300-00213/13]] Passem al catorzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les agressions a funcionaris de presons per part d'interns, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Rubén Viñuales.
Molt bon dia. Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, treballadors i treballadores del Parlament... Consellera, molt bon dia, gràcies per venir. Miri, avui no és un dia feliç. Avui faig una interpel·lació que no voldria fer. Moltes vegades en política intentem desgastar el contrari políticament, amb les seves debilitats, errades o gestions ineficients. Però no tot s'hi val, en política; com a mínim per al nostre grup, per al PSC. Hi ha coses tan importants que no es pot fer política amb elles. I ja ho sap –i l'hi dic sempre–, que la justícia, sens dubte, n'és clarament una. Així ho hem intentat fer durant tota aquesta legislatura, fent una oposició responsable, seriosa i propositiva, donant suport a tot allò que fos positiu per a aquest bé suprem i masses vegades intangible, que és impartir justícia entre els homes i dones. Hem volgut conscientment ajudar Catalunya fent aplicació pràctica de que una bona oposició fa un bon govern. Però avui diem «prou. Ho diem en nom de tots els funcionaris i funcionàries de presons, que estan patint, dia sí i dia també, agressions als centres penitenciaris de Catalunya; agressions cada dia més violentes i irracionals, agressions que pateixen en compliment de les seves funcions, donant molt més del que el seu càrrec implica i que ho fan per responsabilitat i per un altre terme que crec que per mi defineix millor que cap altre els nostres funcionaris i funcionàries: compromís. Li sembla normal que les agressions hagin augmentat un cent cinc per cent en els últims cinc anys, quan la població d'interns ha baixat de 10.500 a 7.500? I tot –quina casualitat també– després de l'aprovació d'aquella circular 2/2021. Li contesto jo mateix: no, no és assumible, és insuportable. I la paciència de tots nosaltres s'ha acabat. No vull tornar a sentir testimonis de companys i companyes explicant-me que un intern o interna els ha mossegat el coll, els ha arrencat un dit, colpejat amb una placa de ferro o ha intentat abusar-ne sexualment en un lavabo. No vull tornar a sentir com el personal sanitari de les presons és agredit per fer, simplement, la seva feina. Prou. No vull tornar a sentir que es posa en dubte el respecte dels drets humans a les presons catalanes i sentir-ho per part de pseudoentitats ultrasubvencionades que diuen defensar els drets humans a les presons catalanes, i tot això amb una col·laboració còmplice de l'antic síndic de greuges. Diem «prou a que no es doti de les eines, formació, personal, infraestructures, respecte institucional necessari als funcionaris i funcionàries de presons per fer, simplement, la seva tasca. Perquè, sap què, consellera? Que vostès saben que els funcionaris i funcionàries de presons no poden fer ni deu minuts de vaga. Ells i elles no tenen aquest luxe, ja que els serveis mínims d'una presó són gairebé serveis màxims. Perquè ells no poden deixar el seu lloc de treball massivament per defensar els seus drets, perquè saben el que això suposaria per als seus propis companys i companyes a les presons. I li torno a recordar aquest principi que li deia abans: compromís. Ahir va dir, a preguntes parlamentàries, que estan fent una diagnosi dels motius. Si vol, li puc explicar jo els motius: onze anys de manca total i absoluta d'inversió en presons. Sap quina va ser l'època en què més es va invertir? Governs socialistes. I vostè és nova al càrrec –i ho sabem–, però el seu partit porta governant Catalunya un cert temps, aquests últims onze anys. Dic jo que alguna autocrítica haurien de fer. La política no sempre és una tabula rasa on es comença de zero, si bé aquest Govern d'Esquerra i Junts sempre parlin com si acabessin d'arribar. I amb un procés mental digne del Doctor Jekyll i Mister Hyde parlen en tercera persona dels anteriors governs, com si no anés amb vostès. Ahir es van manifestar tots els sindicats de presons –tots, tots. No hi ha fissures, esquerdes o voluntats ideològiques o polítiques. No busqui res més enllà. Ahir només hi havia homes i dones cansats, farts de ser agredits i que no els escoltin. Ahir, consellera, només hi havia servidors públics demanant dos coses: respecte i eines per poder fer la seva feina amb totes les garanties. El nostre grup ha visitat gairebé la totalitat dels centres penitenciaris de Catalunya. Coneixem la realitat i no..., ni caiem en la crítica fàcil ni tampoc en l'eufòria inconscient. No pensi que venim aquí a queixar-nos i a no fer-li propostes. Parlar i parlar sense cap tipus de contingut ja fa massa temps que ho vivim en aquest Parlament per molts grups de l'oposició, però també, per desgràcia, del Govern. La moció consegüent a aquesta interpel·lació donarà, de manera exhaustiva, mesures per acabar amb aquesta indigna situació dels nostres funcionaris i funcionàries de presons: rejovenir la plantilla mitjançant la prejubilació; mòduls especials per a interns de gran perillositat, separats del DERT; aplicar exhaustivament, sense generar impunitat, el règim de sancions als interns que manquin al respecte als funcionaris i funcionàries de presons, per no alimentar aquesta espiral de la impunitat; participació activa dels comandaments intermedis i del personal base amb acreditada experiència en els departaments de règim tancat en el disseny de les polítiques i mesures que els hi afectin –ja n'hi ha prou, de que sempre sigui des d'un despatx on es prenguin decisions, oblidant i apartant del procés decisori aquells que hi treballen cada dia i estan al peu del canó–; augmentar la plantilla fent la convocatòria d'oposicions, i promoció interna del grup B –des de fa anys que no s'ha complert l'acord del 2006-2009 de cent cinquanta places del grup B amb caràcter urgent. A més a més, un augment ineludible i immediat del personal a través d'obrir la borsa d'interins, que actualment ja es troba esgotada. I, consellera, si us plau, formació, formació real del personal interí abans de la seva incorporació; instal·lacions pròpies per donar formació penitenciària; actualització de les GAP; cobertura ràpida i àgil de les incapacitats temporals o reforma del protocol per a la prevenció d'agressions –perquè, a més de tractar els procediments d'actuació, el que volem és que sigui, sobretot, amb caràcter preventiu–; un servei especialitzat per a interns amb patologies psiquiàtriques. La salut mental és una pandèmia, una pandèmia silenciosa de la nostra societat, i les presons ho estan patint també clarament i potser amb una mica més de preocupació. No hi ha els mitjans ni personal necessaris a les nostres presons per tal de poder treballar en aquesta reinserció d'aquest tipus d'intern, i el que es genera són situacions de perill per als interns i per als propis funcionaris. Aquestes són algunes de les mesures i moltes altres que tindrem l'oportunitat d'explicar a la moció consegüent. Miri, consellera, avui té dos opcions. Una és la fàcil, però a la vegada l'equivocada. L'altra és la difícil, però l'encertada. La fàcil serà sortir a aquest faristol i fer una rèplica on digui que tot està bé, que no té cap culpa ni responsabilitat i eludir, cap tipus d'exercici d'autocrítica. La difícil és, com sempre, ser responsable, reconèixer que no s'està actuant bé, que es pot fer molt més i que han escoltat els sindicats i el col·lectiu d'homes i dones que treballen cada dia a les nostres presons. Com gairebé tot a la vida, consellera, el camí fàcil no sol tenir un bon final. Agafi avui el camí difícil i arribarà lluny. Si agafa aquest camí, no pateixi que ens tindrà al seu costat per superar tots els obstacles que soc conscient que hi pot haver per arribar a aquesta fita que li proposem. Que el seu èxit sigui l'èxit de tots els funcionaris i funcionàries de presons i s'acabi aquesta espiral de violència i agressions a les nostres presons. Consellera, l'encoratjo a que ho faci. Ens tindrà al costat, com sempre, perquè les nostres presons ja no poden esperar més.
Seguidament, té la paraula la consellera de Justícia, senyora Lourdes Ciuró.
Molt bon dia, diputats i diputades. Presidenta, gràcies. Miri, haig de començar la interpel·lació, lògicament, primer agraint-li a vostè, senyor Viñuales, que hagi portat el tema aquí al Ple, perquè ja sap que m'agrada cada oportunitat que ens doneu per poder parlar de presons. Les presons, no em cansaré mai de dir que són les grans oblidades del sistema; són tradicionalment les grans oblidades de la responsabilitat política més obertament així dita perquè interessa, doncs. Inclús ahir parlaven, no?, de què es podria fer amb els 1.400 milions d'estalvis de pressupostos, i deien «escoles, deien «hospitals, deien... Ningú va parlar de millores de centres penitenciaris. Per tant, la meva obligació és posar sobre la taula les necessitats del sistema penitenciari. I, a més a més, li puc dir que això ho hem fet des del minut zero, ni tan sols des del minut u. Perquè quan vam arribar a assumir aquesta responsabilitat que tinc l'honor d'ostentar a dia d'avui, vam ser ràpidament conscients de quina era la realitat de les presons. I com vostè, abans que vostè, lògicament, perquè és la nostra obligació, les vam visitar totes i vam parlar amb tothom. Ens vam fer una idea molt clara de quin era el problema, i fa dotze mesos i ja hem entomat un munt de reptes. És a dir, hem estat, estem i estarem al costat dels servidors públics, al servei de tota la comunitat penitenciària, perquè el seu èxit és l'èxit de la reinserció, que és el motiu últim que ens mou. I el millor de tot sap que és? Que els funcionaris de presons ho saben i en són conscients. Diàleg, xerrades, comunicacions i acords. I això no ho dic jo per dir aquí al faristol; ho dic, perquè des de l'equip de la Secretaria de Mesures Penals i la representació sindical de les presons hem aconseguit moltes fites plegats. Perquè si no ho fem plegats, no ens en sortirem. I aquestes fites que hem aconseguit són, per exemple, posar en ordre la circular, que sense oblidar l'objectiu de contenció zero i d'escrupolós respecte als drets humans, com així ens va recordar el Comitè de Prevenció de la Tortura que vam visitar a París no fa gaires setmanes, ara dona claredat, dona concisió i dona precisió a la feina que han de fer els servidors públics en casos d'aldarulls greus a les presons i quan tot falla. Acord per a les prejubilacions, que vostè m'ho ha demanat. I li recordo que vostès a Madrid van votar en contra d'això. Espero que ara puguem treballar conjuntament. Em va dir en el seu moment que vostè, doncs, m'ajudaria a reivindicar aquest fet amb els seus representants i homòlegs a Madrid. Jo espero que puguem anar plegats allà a reclamar-ho. Per tant, compto que sens dubte tindré el seu ajut; no jo, sinó el sistema penitenciari. Hem fet un acord amb Salut; un acord amb Salut important, revisat i que, a més a més, té en compte els problemes de salut mental, amb una dotació econòmica especial, extra, per poder fer front als reptes. Que vostè té tota la raó: la salut mental és una pandèmia. Ho és fora, ho és el carrer, conseqüència de la covid, i ho és també a dintre del sistema penitenciari. No és el sistema penitenciari res que no sigui la nostra societat; per tant, tan plural i tan conflictiva com pot ser la nostra societat. I també un acord acabat de fer en el PRP, el famós complement salarial. Però, a més a més, un acord amb què, gràcies a la negociació, hem aconseguit tenir més efectius de funcionaris quan més cal a les hores de pati. Per tant, aquí també s'han implicat els servidors públics, perquè sempre estan al costat de donar el millor servei. Formació. Vostè diu formació; jo li aclariria: formació operativa, perquè de formats n'estan. Formació operativa és el que fan. I vostè em demanava: «Escolti, més formació per a les persones que van a treballar als patis de les presons. Ho estem fent. Ja no es va de l'atri al pati, com fins ara. Ara es passen uns dies de formació. I, de fet, estem formant ja cent cinquanta professionals, dels quals trenta-quatre ja estan als patis de les nostres presons, per poder donar respostes més efectives i més immediates quan hi ha algun problema, sigui un incendi, sigui un problema de salut, sigui un problema simplement de conflicte entre persones, perquè per això tenim les guies d'actuació penitenciària, les GAP, que vostè deia, les quals estem actualitzant constantment. Per tant, senyor Viñuales, cada dia de cada dia des de la secretaria s'està treballant en la millora del nostre sistema penitenciari. Vull donar les gràcies als professionals de la Secretaria de Mesures Penals, als servidors públics que treballen al departament, perquè no escatimen hores per poder donar resposta als reptes. Hem estat al costat dels servidors públics després d'aquestes horroroses agressions; agressions que no tenen cap justificació, agressions que condemnem i agressions que treballem cada dia perquè no es tornin a repetir. Perquè no volem agressions als nostres centres penitenciaris. Ja l'hi vaig dir ahir: considerem el sistema penitenciari de Catalunya una estructura d'estat i volem que sigui modèlica. A diferència de l'Estat espanyol que penja d'Interior, nosaltres des de sempre hem volgut entomar la responsabilitat amb una clara vocació reinseridora. Per això penja de Justícia. Per tant, és la nostra obligació com a responsabilitat de primera magnitud seguir aprofundint en el sistema en benefici de la reinserció. Moltes són les coses pendents de fer, perquè, òbviament, no ajuda tenir uns equipaments als quals, com vostè bé diu –i li dono la raó, perquè jo també ho he repetit moltíssimes vegades–, els hi manca inversió i els hi manca manteniment, és veritat. Ja l'hi comentava ahir, no?: hem incrementat els recursos més de 3 milions d'euros per poder dotar de material ignífug –en aquest cas, llençols..., perdó, matalassos i coixins–, perquè no hi hagi problemes a les cel·les com a conseqüència de la virulència que es dona en alguns presos que són extremadament perillosos a dins de les cel·les, perquè tenen un estat d'alteració important. I li recordo, com vostè segur que sap, que una de les agressions es va produir perquè es va arrencar una reixa de ventilació i amb aquella reixa es va manipular i es va donar un cop a un funcionari. Això ja no pot tornar a passar, perquè estem fent cel·les segures per evitar que precisament es pugui malmetre el contingut d'aquestes i que es girin en contra del propi intern i també dels servidors públics. Això ja ho estem fent. Ja tenim aquest tipus de cel·les i que hi estem treballant. A més a més d'un equip multidisciplinari que el que farà serà analitzar la patologia de la persona, donar respostes personalitzades, on hi hagin mesures qualitatives, no quantitatives, que siguin les que informin les progressions o les regressions de grau; no perquè faci tres dies ni perquè faci un dia i mig, es pugui o no es pugui progressar o regressar. Es farà un vestit a mida de cada persona segons les seves realitats. O unitats intermèdies per a perfils d'alta complexitat violenta. Estem parlant d'interns que necessiten un major control, una major supervisió, en grups més reduïts i amb un major nombre de professionals. En això estem treballant també. Sobretot, protocols als DERT, als departaments especials de règim tancat; protocols per tenir, doncs, actuacions de seguretat en aquells interns de risc. I estem preparant també, com li deia, aquelles cel·les protegides, que tindrem a tots els centres. Per tant, l'esforç és constant i notable. Dissenyarem un espai, o estem, de fet, dissenyant un espai de seguretat per garantir que les entrevistes amb els professionals dels centres es realitzin amb la màxima seguretat dins dels departaments especials de règim tancat. I això és el que estem treballant. I una cosa que no hem esmentat, i molt important, que avui tenim sobre la taula, bàsica: el redimensionament de la plantilla. D'això no me n'ha parlat, i jo n'hi vull parlar; això ho tenim sobre la taula. Hem de saber quants professionals exactament necessitem a cada centre penitenciari i per fer quina funció; valorar quines són les baixes estructurals que tenim en el departament, del servei penitenciari, i com podem fer que es redueixin les baixes i que puguem tenir més dotació de professionals a les nostres presons. I això ho estem fent; això en col·laboració amb funció pública. I ja l'hi avanço: el proper repte és que el proper trimestre hi hauran les reunions enfocades a donar suport o donar resposta a un nou repte, que és aquest del redimensionament de la plantilla, igual que s'ha donat resposta als quatre reptes anteriors que li he esmentat. Per tant, crec que ningú em pot acusar de ni atendre ni estar passius ni no estar amatents i amb un constant diàleg amb els sindicats de presons. Els agraeixo la feina que fan manifestant-se, perquè..., sap per què? Això també ens ajuda a visibilitzar i que avui estem aquí parlant d'aquesta qüestió. Tots els temes que passen a presons necessiten un esforç de visibilització –si ha de ser via manifestacions, doncs que ho sigui. Ahir, de fet, m'hi vaig reunir una bona estona amb ells després del Ple. Per tant, en aquesta consellera trobaran sempre la mà estesa al diàleg, en tot el departament, perquè si no fem les reformes junts no ens en sortirem. I ells saben una cosa molt important: que estem al mateix «barco; servidors públics i departament estem al mateix «barco, perquè l'objectiu que ens mou a tots és la rehabilitació, la reinserció i donar sortida a les persones preses. No sé si han vist que tenim una dotació especial de presos que està treballant en tasques de desforestació. Estem formant aquestes persones perquè tinguin una formació operativa, per poder tenir un ofici quan acabin de complir la seva pena, que en aquest cas es tracta de la gestió dels boscos. I, a més a més, si el programa és un èxit és perquè la persona que hi ha al capdavant, en Quim, és una persona que està completament implicada a implementar aquest programa, a fer la seva formació, i que aquestes persones siguin, doncs, aptes per fer una feina un cop acabi la seva vida penitenciària. Aquest és el nostre objectiu: seguir fent molts més programes de reinserció. Però si no tenim els servidors públics al costat no ens en sortirem. L'hi reitero: gràcies per la interpel·lació.
En el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Rubén Viñuales.
Gràcies, presidenta. Seré breu. M'ha agradat, consellera –m'ha agradat. Ha escollit, com si fos Matrix, la pastilleta que ens porta a la realitat dura, però que és l'únic camí per intentar trobar solucions. L'hi agraeixo –l'hi agraeixo–, sincerament, el to que ha volgut implementar al seu discurs, perquè és l'únic camí –és l'únic camí–, no n'hi ha un altre. I, miri, de les presons –té vostè raó–, no en parla ningú. Hi ha una pràctica molt habitual, per desgràcia, dels advocats penalistes que, quan ja has fet tot el que podies fer pel client i ja entra a la presó, te n'oblides, perquè ja no pots fer res més. Tampoc hi ha especialistes en règim penitenciari –advocats, etcètera–, i és una tendència. Si li passa al propi advocat que ha portat la defensa d'una persona, què no li pot passar a l'Administració? Jo avui li ofereixo un pacte. El senyor Giró és el que té els quartos, no?, em sembla. Podem parlar, si vol, de com hem de plantejar una reclamació seriosa de per què s'ha d'invertir en justícia. És un tema tan important i tan desconegut com la pau social –la pau social. Escolti, jo avui li ofereixo un pacte. Li agraeixo el to; estic convençut que els funcionaris i funcionàries de presons li agraeixen el to. I, sobretot, el que li hem d'agrair és que això sigui una realitat, perquè serà un benefici no només per a nosaltres, sinó per a tota la nostra societat catalana.
I, seguidament, té la paraula la consellera en el torn de rèplica.
Bé; moltes gràcies, senyor Viñuales. Li recullo entusiastament aquest acord, aquest pacte. Podem treballar conjuntament en una proposta coherent, una proposta que pugui donar resposta econòmica a aquestes necessitats, que sigui realista, que no fem volar coloms, perquè llavors no podríem, crearíem falses expectatives, no? En tot cas, estic convençuda de que aquest treball amb aquesta aliança donarà bons fruits. Estic segura que el conseller Giró, doncs, veurà aquesta realitat; de fet, està veient que aquesta qüestió de les presons interessa, que importa. I jo no puc més que agrair-li de nou la intervenció i col·laborar plegats, vostè, tots els grups de la cambra que ho vulguin i, evidentment, també amb els sindicats, amb els servidors públics, per tenir el millor dels sistemes penitenciaris possibles. Moltes gràcies.
Passem al setzè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques digitals, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques digitals]] [[302-00177/13]] I té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Òscar Ordeig.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, per presentar la moció de polítiques digitals subsegüent a la interpel·lació que vam fer al vicepresident. Bé, hem presentat una moció amb quinze punts; en podíem fer més, però jo crec que aquí l'objectiu era fer una reflexió sobre què ha passat els darrers anys i, sobretot, veure no tant..., fer una proposta de mà estesa per veure en quins elements ens podem posar d'acord. Perquè crec que com a país tenim una sort i tenim un problema, per resumir-ho. Tenim una sort, que és que ningú discuteix la importància de la digitalització, la importància de la infraestructura tecnològica al món i al nostre país, per tal d'assegurar un progrés econòmic i social. El gran canvi dels últims cent anys, o d'aquest segle o del..., diguem-ne com vulguem; el gran canvi, doncs, és aquesta revolució tecnològica digital que està present a la vida de tots plegats i a la vida, evidentment..., i a l'economia. Però tenim un problema, i és que és difícil fer arribar aquesta xarxa, aquesta infraestructura tecnològica, d'una manera justa, independentment dels diners o de la família, de la renda social, o independentment del territori on es visqui –jo crec que aquest és el secret. Com també és important fer debats a l'alçada, eh?, ocupar debats al Parlament per tal de parlar d'aquesta revolució digital tan important. Nosaltres vam dir que tenim preocupació pel grau baix d'execució de la Xarxa Oberta de Catalunya en pobles petits i zones més aïllades, que això és vital, de vital importància. Com també dèiem: «És molt important per crear ocupació, per fixar població, per crear riquesa, per augmentar la productivitat, la importància de comptar amb la fibra. Però, per contra, aquells llocs on, per desgràcia, no està arribant aquesta fibra o aquesta cobertura 5G, veiem com això pot condemnar precisament aquesta..., fixar població al territori o aquesta creació de riquesa. De les quinze propostes que hem presentat, demanem des d'actualitzar l'agenda digital, que, com saben, el 2020 ja va perdre la seva vigència..., doncs intentar fer aquesta reflexió i actualitzar-la amb les moltes coses que han passat els darrers anys, com també veure com portem la fibra òptica i la cobertura 5G arreu del territori, dels negocis, dels càmpings, de les pistes d'esquí, dels pobles petits, i veure, en aquells pobles petits que no serà possible portar la fibra òptica perquè no té sentit, veure aviam quines tecnologies utilitzem per garantir també internet, com s'ha fet, per exemple, en la prova pilot que ja vam dir a la Vall d'Aran i que també proposem aquí per donar cobertura a zones aïllades a través de satèl·lit. Com hem dit, calen també unes explicacions i una reflexió de futur de què fem amb aquests contractes corporatius que caduquen properament. Cent quaranta milions d'euros amb els contractes de gestió de les torres, de la connectivitat de les nostres..., de les seus de la Generalitat i, per tant, molts diners de què cal fer una revisió per veure com els aprofitem també per garantir aquesta connectivitat. Cal també veure què és el que està passant amb els convenis amb les diputacions. El vicepresident –que el saludo, vicepresident, bon dia–..., que vam dir que estem contents de com van aquests convenis. Aquesta és la línia de col·laboració amb les diferents administracions públiques, però no ens pot passar el que ja dèiem. La Diputació de Lleida, per posar-ne un exemple que conec molt bé, porta tres anys amb 30 milions d'euros pressupostats; executat, zero. Deu, deu i deu; zero, zero, zero. Llavors, el conveni que fa amb la Generalitat és paper mullat. Per molt que vostès passin pel costat d'Espot, si llavors la Diputació no fa la seva feina, doncs, llavors, no passa. També crec que és molt important, vicepresident, diputades, diputats, que tinguem una base de dades, un mapa de cobertures. Està bé que tirem de les bases de dades del ministeri, però creiem que la Generalitat hauria de tenir també una base de dades acurada per tal de saber exactament on hi ha incidències, quin tipus de cobertures. Perquè a vegades hi ha cobertures, però que són deficients, o a vegades hi ha cobertures, però no hi ha competència efectiva perquè un no pot ni triar operadors. Per tant, aquí és el que hem d'anar afilerant i el que hem d'anar resolent. Com també jo crec que seria important..., quan els alcaldes, negocis particulars, autònoms, ens truquen per dir «escolta, aquí tinc problemes de cobertura, de connexió amb l'empresa, doncs, jo crec que també hauríem de tenir un canal obert en aquesta línia. En definitiva, diputades, diputats, un agraïment als grups de Junts i Esquerra per les esmenes presentades. I a les negociacions hem acceptat..., de les sis esmenes n'hem acceptat cinc, n'hem transaccionat una. Crec que van en la línia d'intentar aportar –aportar. Miracles no en farem, però sí que és veritat que el progrés econòmic i social del conjunt del territori, de la societat i dels sectors econòmics del país vindrà, en gran mesura, condicionat per si som capaços de fer arribar la fibra i la cobertura a polígons industrials i arreu del territori. Moltes gràcies, diputades, diputats.
Moltes gràcies. En el torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Salvador Vergés.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputades, diputats, el Grup Socialistes ens presenta una moció sobre el desplegament de la infraestructura digital, i Junts per Catalunya –i el vicepresident n'és, sens dubte, el màxim exponent– fa molts anys que tenim claríssim la importància de digitalitzar els diferents nivells de la societat. I el primer pas és la connectivitat. I tenim ja en aquest moment 344 municipis connectats, això són 6,9 milions d'habitants, el vuitanta-vuit per cent de la població. Són 4.200 quilòmetres de línia soterrada i pràcticament 98 milions d'euros d'inversió. De fet, l'índex DESI, el Digital Economy and Society Index, ens situa entre els quatre, cinc països amb millor connectivitat d'Europa. I això cal acompanyar-ho de mesures de formació contra la bretxa digital. I això ho estem fent aquests dies amb el vicepresident i amb el seu equip, reunint-nos, doncs, amb interlocutors del món rural i el món agrari. Vostè, senyor Ordeig, en la moció original ens demanen..., ens demanaven fer arribar la fibra òptica a tots els municipis el 2023. Vostès, els dels populismes que quan es veuen atrapats eliminen les tarifes, però no pas les avaries dels nostres trens. Doncs nosaltres no. Nosaltres som els de tractar els ciutadans com a adults i d'explicar-los què és el que realment podem fer amb els recursos minvats per l'espoli espanyol que patim. I després fer-ho, complir. I, en aquest sentit, el cronograma del departament és molt clar, està fet amb realisme, amb responsabilitat, i el que diu és, primer, connectar amb fibra òptica totes les capitals de comarca. Això està fet, excepte al Pont de Suert, que és culpa seva i després m'hi referiré. I en aquesta legislatura arribar a tots aquells municipis que, com a mínim, tinguin un nucli habitat de més de cinquanta habitants. I, a partir d'aquí, connectar qualsevol nucli habitat i qualsevol masia, per petit que sigui, per remot que sigui, i amb la tecnologia que puguem desplegar; si fa falta, via antena –i, de fet, ja se n'estan connectant moltíssims quan ens venen de pas–, o bé via proves amb satèl·lit, eh? Mirin, tenim un país amb cent mil quilòmetres de camins rurals públics, i la gran majoria porten a algun lloc on viu algú. I, en canvi, l'AP-7, al seu pas per Catalunya, mesura només 350 quilòmetres. Jo crec que és una dada comparativa molt explicativa del país que tenim i que pretenem, doncs, connectar i digitalitzar. I evidentment, ho haurem de fer, doncs, i ho estem fent, amb un sistema, amb un model publicoprivat que està funcionant, i està funcionant molt bé. I en la mateixa línia, vostès demanen garantir l'internet de nova generació i la cobertura 5G. De nou, nosaltres diem promoure, no diem garantir, perquè no enganyarem a ningú, o sigui, no tenim ni competències ni tenim recursos mentre seguim formant part de l'Estat espanyol. Realment crec que són molt cínics en aquest sentit, i sé que se m'ofenen quan els hi dic que són el PSOE oriental. En fi, per arribar a tenir cobertura 5G a tot el país, tinguem en compte que cal fer arribar la fibra a qualsevol de les antenes corresponents. I, per altra banda, allà on vostès ens podrien donar un cop de mà, i parlo de les comarques de l'Alta Ribagorça, l'Alt Urgell i la Cerdanya, on necessitem autorització de l'Estado per poder actuar en les carreteres mal anomenades «nacionals –nacional 230, nacional 260 –, vostès s'amaguen. Jo vull pensar que no estan jugant amb esperar que s'acostin més les eleccions municipals i, llavors, sí, desencallar-ho i poder-se penjar la medalleta. En contraposició, la col·laboració amb les diputacions està funcionant eficaçment per poder estendre la fibra. Vostè ho deia, en el cas de Lleida hi ha hagut certs problemes tècnics, però que s'estan afrontant a base, doncs, de que la Generalitat avanci i executi els treballs, i després ja ho compensarem. En definitiva, fetes les transaccions, votarem a favor dels catorze punts de la moció final, entre els quals s'inclou, com també bé ho deia vostè, un canal per poder consultar les faltes de cobertura, un informe semestral a la Comissió de Polítiques Digitals, o bé fomentar la col·laboració científica entre els grups de recerca, entre les universitats i les empreses. I, ja per acabar, i encara que la moció, doncs, no ho esmenti, vull fer èmfasi en que aquest any arribarà a Catalunya el primer cable submarí, una autèntica estructura d'estat que ens permetrà connectar-nos de manera directa amb la resta del món. I això és un pas més en la creació i en la construcció de la nostra república digital catalana. I, sí, ja ho sé, en l'era analògica era molt més senzill tenir-nos controladets. Oi que sí? Doncs vagin-se preparant. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Engelbert Montalà.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, vicepresident, quan va esclatar la pandèmia, vèiem com les nostres vides es digitalitzaven encara molt més ràpid del que ja estava passant, en tots els àmbits i en tots els canals, i era l'eina essencial per poder relacionar-se socialment, laboralment. En aquell moment, vam poder apreciar bàsicament la importància de tenir un país digitalitzat en tots i cadascun dels seus àmbits. Ara bé, no confonguem digitalització amb transformació digital. Si bé és cert que en els darrers tres anys hem vist la seva importància, també és cert que necessitem seguir repensant i promovent noves tecnologies per garantir tots els serveis a tota la població. Tothom té dret a bones infraestructures tecnològiques i a una bona xarxa. I és just que sigui així. Intento explicar-me. No estem parlant només de tenir un bon accés a internet. No ho banalitzem. Estem parlant d'hospitals amb les millors eines per garantir la millor salut. Estem parlant d'una educació adaptada al segle XXI que no deixi cap alumne enrere. Estem parlant dels millors serveis socials aplicats amb la major eficiència i eficàcia. Estem parlant d'empreses podent desplegar tot el seu potencial i generant llocs de treball de qualitat a les generacions més ben formades de les últimes dècades. Estem parlant d'avançar en la lluita del canvi climàtic i transformar tot el sistema de producció perquè sigui, en definitiva, molt més ecològic. Estem parlant de poder transformar de forma ràpida, eficient i inequívoca tots els serveis públics del país i incrementar la qualitat de vida en tot el seu territori. Parlem, en definitiva, de l'accés a les tecnologies com un dret per a tothom. Perquè, senyors, la transformació tecnològica ha d'esdevenir sinònim d'equilibri territorial, no de bretxa digital, perquè, si no, estaríem parlant d'injustícia territorial, social i laboral. Hem de ser capaços de tenir un país on sigui igual de fàcil emprendre a Mollerussa que a l'Hospitalet de Llobregat. I aprofito. Per seguir tenint exemples d'èxit, intentin..., deixin-me que escombri cap a casa. L'any 2017, una empresa d'apps de Mollerussa, Reskyt, rebia el premi a la millor agència de creació d'apps d'Espanya. El rebia per segon any consecutiu. Per tant, de talent, de voluntat, en tenim a tot el territori. Només hem de seguir potenciant, transformant, millorant la base, per provocar que segueixin sortint exemples d'èxit a tot el territori. Seguim, doncs, treballant al terreny dels acords en aquest àmbit per tal de recollir els fruits d'un país generador de riquesa, equitat i innovació perquè tot el territori disposi de les millors eines digitals i perquè, en definitiva, recollim el millor dels fruits. Si ho fem així, estic segur que veurem resultats molt més aviat del que ens pensem. I tot això ho fem amb la humil voluntat d'acabar tenint una república que disposi bàsicament de cinc pilars fonamentals: infraestructures digitals per millorar l'eficiència dels serveis i competitivitat; transferència tecnològica al servei de l'empresa, l'emprenedoria i la innovació social; les TIC, com a eina transversal de transformació social, econòmica i col·laborativa a l'abast de tothom. País, ciutats i pobles, en definitiva, intel·ligents. Volem una república que continuï sent referent al món en el desenvolupament de la innovació, tant tecnològica com social, que permeti augmentar l'empoderament de la ciutadania i la seva qualitat de vida i millori la competitivitat de les nostres empreses, sobretot afavorint la qualitat dels serveis i l'eficiència de l'Administració pública, un model que situï el ciutadà al centre de la innovació. Perquè tenim talent, tenim la capacitat i tenim els coneixements. Ara només falta que dotem a tot el territori de les eines necessàries. Agrair, en aquest cas, la bona predisposició del grup del Partit Socialistes en acceptar les nostres esmenes i instar-lo a treballar conjuntament per intentar desplegar el màxim possible les eines que necessitem per fer arribar a tot el territori, al final, la innovació de les polítiques digitals. Moltes gràcies.
Doncs després de la defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Alberto Tarradas.
Bé; bon dia, senyora presidenta. Vicepresident, diputats... Creo que todos estamos de acuerdo en la importancia creciente que tiene la necesidad de acceder a internet en nuestras vidas. Por ello, una moción que fundamentalmente habla de la mejora del acceso a internet para los ciudadanos y empresas ha de contar necesariamente con el apoyo del Grupo Parlamentario de VOX. De las quince propuestas, hay unas que nos gustan más; otras, pues, que no pasan de ser una mera expresión de deseo, sin contenido práctico concreto; otras, que nos gustan menos; pero, en general, he de decir que vamos a apoyar estas propuestas. Aun así, queremos hacer hincapié en tres aspectos. En primer lugar, aspirar a conseguir que la totalidad de los ciudadanos de Cataluña tengan la posibilidad de acceder al mundo digital con una buena calidad de servicio, independientemente del lugar donde vivan. Pocas inversiones, de hecho, nos parece que sean más útiles que esta. Creemos que es fundamental, y así lo venimos defendiendo siempre que podemos, que los ciudadanos catalanes que viven en las zonas rurales tengan las mismas posibilidades que aquellos que viven en las zonas urbanas. Y en este momento el acceso al mundo digital es imprescindible para realizar gestiones ordinarias de la vida privada de los ciudadanos, así como aquellas gestiones relacionadas con el mundo empresarial. Hay que hacer un gran esfuerzo para apoyar con inversiones productivas, ya sean públicas o privadas, a las personas y empresas que han decidido vivir o realizar su actividad profesional o empresarial en las zonas rurales, especialmente en aquellas zonas montañosas que son también de más difícil acceso. Nos alegramos de que el Gobierno de la Generalidad de Cataluña no se aplique a sí mismo lo que exige todos los días al Estado: que las inversiones se territorialicen y se hagan en proporción a su PIB o a los impuestos que pagan los ciudadanos de cada zona o territorio. Si se aplicasen a sí mismos esa absurda teoría, los medios digitales no llegarían a amplias zonas de Cataluña. En segundo lugar, dirigir las inversiones a la economía productiva. Estamos hartos de anunciar todos los días como la Generalitat de Cataluña despilfarra a manos llenas el dinero de todos los catalanes: chiringuitos que no tienen ninguna utilidad o que realizan las mismas funciones que ya viene realizando el Estado; difusión de sus ideas separatistas intentando mantener vivo el cadáver del procés; millones dedicados a los medios de comunicación, públicos o privados, a publicidad separatista. En lugar de malgastar el dinero, se debe comprometer a que todos aquellos profesionales o empresas que producen riqueza tengan el mismo acceso al mundo digital. Especialmente importante es el caso de los polígonos industriales que se encuentran en situaciones deficientes. Y, en tercer lugar, la petición al Gobierno de la Generalitat para que entregue al Parlament la información sobre la evolución de diversos aspectos relacionados con el despliegue digital. Creemos que es necesario que se haga pública esta información para que los ciudadanos puedan evaluar el resultado de sus políticas. Por nuestra parte, simplemente, reiterar una vez más la importancia de desplegar las infraestructuras necesarias para que todos los ciudadanos, profesionales y empresas de Cataluña, independientemente del lugar donde vivan o ejerzan su actividad, puedan disponer de un acceso a las comunicaciones digitales y un buen servicio a internet. Muchas gracias.
En nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Montserrat Vinyets.
Bon dia, diputats, diputades. Per mostrar el posicionament de la CUP amb relació a aquesta proposta de resolució presentada pel Partit dels Socialistes. Pel que fa al primer punt, constatar la importància que tenen les infraestructures digitals, no?, i que el que cal és que aquest procés de transformació digital, doncs, arribi a la nostra societat i a l'economia i a totes les comarques i pobles. Compartim aquest plantejament, d'entrada. Pel que fa al segon punt, d'elaborar i aprovar la nova agenda digital del 2025 per tal de revisar i actualitzar l'estratègia de transformació digital de la societat i l'economia, hem de dir que nosaltres entenem que a l'agenda digital cal fer més èmfasi en els àmbits de l'ensenyament, en els àmbits de l'escletxa digital. El que cal també és establir un marc normatiu que protegeixi els drets de la gent gran, no?, que la gent pugui decidir si vol ser tractat digitalment o presencialment, en funció de les habilitats de cada persona. I, també, cal fer més èmfasi, en aquesta agenda digital, sobre el tema del govern obert i posar-hi la visió de gènere. Pel que fa al punt de la revisió dels terminis de la planificació per tal de fer arribar la fibra òptica abans de final d'aquesta legislatura a tots els municipis de Catalunya que com a mínim tinguin un nucli habitat de més de cinquanta habitants, a nosaltres ens sembla que és un punt, un objectiu molt ambiciós, però si veuen que es pot assolir, doncs, molt bé. El que sí que és veritat, que veiem molt imprescindible que es garanteixi que aquesta xarxa desplegada sigui mancomunada i neutral –que no en diuen res, vostès, en aquest punt–, per evitar els monopolis en la infraestructura i que sigui més sostenible per evitar duplicitats. És aquesta paradoxa, no?, que es parla de xarxa com un element de creuament, de molta gent interrelacionada, però, alhora, a la pràctica, moltes vegades tot això es converteix en monopolis. Pel que fa a revisar i millorar l'estratègia de desplegament de la fibra òptica de la Xarxa Oberta de Catalunya, hi estem d'acord, sempre que es facin els punts en els termes que hem dit anteriorment. A la promoció de l'arribada d'internet de nova generació i l'obertura 5G, aquí tampoc no hi tenim massa a dir. Només dir que el concepte NGA és una definició, no és una nova tecnologia. Pel que fa a estudiar la possibilitat d'estendre a tot Catalunya la prova pilot que han iniciat el Consell General de l'Aran i l'operador Hispasat per fer arribar internet per satèl·lit a zones aïllades, hem de recordar que Hispasat és presidida per Jordi Hereu, exalcalde socialista, i a nosaltres..., portem un any de la Comissió de Territori i de Polítiques Digitals, i creiem que hem perdut l'oportunitat, no?, que en el marc d'aquesta comissió s'hagi discutit una mica més en temes de polítiques digitals. Perquè, per exemple, a nosaltres ens costa molt pronunciar-nos sobre això que vostès porten a votació, perquè desconeixem quina és aquesta prova pilot i fins on ha anat aquesta prova pilot. I per nosaltres és una pena que prèviament no s'hagi fet un treball a la Comissió de Territori abans de portar aquest punt a votació del Ple. Pel que fa als altres punts de la moció, doncs, els compartim, no?, és revisar i actualitzar els convenis entre la Generalitat i les diputacions provincials per assegurar el compliment i el desplegament de la xarxa de fibra òptica –hi estem d'acord–; impulsar una base de dades actualitzada i detallada de la cobertura de fibra òptica –en això també estaríem d'acord–; presentar a la Comissió de Polítiques Territorials cada sis mesos un informe –sempre que sigui donar compte a la Comissió de Polítiques Digitals i Territori també hi estem d'acord. També, vostès demanen crear un canal i un procediment per resoldre queixes, problemes i dubtes sobre la falta de cobertura de la fibra òptica i de telefonia mòbil. També hi estem d'acord. En qualsevol cas, a nosaltres ens agradaria que no només es tractessin les persones com a mers consumidors, no?, que és, una mica, la idea que reflecteix aquest punt. Les persones no només tenim la condició de consumidor, sinó que també tenim la condició de subjectes actius en la participació i en la configuració de les polítiques. Per tant, no només hem de servir per fer queixes, sinó també per participar de forma directa i efectiva precisament en la configuració d'aquestes polítiques digitals. I, en general, doncs, ens sembla una moció que en compartim certs punts. I sí que és veritat que té molt d'èmfasi en afavorir aquesta competència efectiva dels operadors privats, que per nosaltres no és cap prioritat. Gràcies.
En nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, és ara el torn del diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats, diputades, vicepresident. Bé, el Partit Socialistes ens presenta una moció sobre polítiques digitals, una moció que és extensa, que és concreta i que focalitza en un tema clau, que és l'accés i la distribució de fibra òptica i cobertura mòbil 5G. Volem, en primer lloc, doncs, agrair al diputat Ordeig la moció, perquè entenem que és rellevant, que és pertinent i que, a més a més, concreta amb propostes que permeten avançar en aquesta línia i, per tant, ho agraïm. Internet no és una nova eina per fer el mateix que fèiem. Internet en realitat no és un martell per fer les coses que ja fèiem d'una forma diferent, sinó que internet és un nou paradigma que canvia les nostres formes de relacionar-nos, canvia els nostres processos, canvia els processos productius, canvia també els processos polítics, perquè sobretot el que ens permet internet és actuar sense intermediaris i, per tant, aquells intermediaris que abans eren necessaris, des de les agències de viatge, però també els partits polítics, es transformen. I, per tant, des de viatjar fins a la participació política es produeix des d'unes altres fórmules a través d'internet. Internet, a més, no és neutre, no és neutre des del punt de vista dels continguts, no és neutre políticament; internet és el que regulàvem ahir de les VTC, però internet també és la Viquipèdia, que ha tingut la capacitat d'acabar amb una institució tan important com l'Enciclopèdia Britànica. I l'accés a internet tampoc és neutre. Dic tot això, perquè al final, si entenem internet no com una cosa més, sinó com un bé comú, com un bé públic, com un servei que és bàsic, com l'aigua, com l'energia, com l'habitatge o com l'alimentació, hem de ser capaços de garantir l'accés a internet a tot arreu, a totes les persones, a tot el territori, des d'aquesta perspectiva. Perquè, si no, el que estem generant són unes enormes desigualtats d'oportunitat a nivell territorial, i entenem que això és justament el que hem d'evitar. Des d'aquest punt de vista, el que se'ns planteja en aquesta moció, entenem nosaltres, doncs, són tota una sèrie de mesures per garantir l'accés a internet al conjunt del territori, en un moment que nosaltres entenem que és un moment d'oportunitat; és a dir, en una situació postpandèmica en què hem canviat també les nostres formes de moure'ns, de treballar, és el moment clau, justament, per garantir que puguis viure allà on vulguis del territori, perquè també, entre altres coses, el que ens permet canviar el teletreball i l'ús d'internet són les relacions espai-temps i que, per tant, ara puguem viure en determinades zones del territori, desenvolupant determinades tasques laborals, sense l'obligació d'haver-nos de moure i d'haver d'invertir temps en això. Perquè internet també ens canvia o és una oportunitat per canviar els usos del temps. I aquí hi ha una altra línia de treball sobre les polítiques del temps i les polítiques de com utilitzem internet i la dimensió digital en tot això. En aquesta moció, com deia, se'ns plantegen una sèrie de propostes que nosaltres compartim plenament, tot i que algunes és veritat que les trobem mancades d'aquesta visió política, al final, de com garantim l'accés a internet per a tothom, com fomentem determinats models d'ús d'internet i de plataformes digitals i no d'altres –per tant, no és una qüestió neutra, això–, com garantim que no estigui en mans de determinats operadors privats que uns territoris puguin tenir o no puguin tenir cobertura de telefonia mòbil o de 5G. Però, en qualsevol cas, entenem que les propostes que aquí se'ns fan són rellevants i són significatives, adaptades també a les realitats territorials i, per tant, també plantejant diferents fórmules tecnològiques, no només des de la fibra òptica, que té l'element físic d'haver d'arribar fins a diferents punts del territori, sinó allà on calgui explorar i desenvolupar noves tecnologies i l'ús de satèl·lits per poder arribar a tots els punts del país; també per una qüestió, òbviament, de desenvolupament econòmic. I després volia ressaltar també, ja per acabar, alguns elements d'aquesta moció que entenem que són rellevants, com és la proposta de creació d'una base de dades actualitzada i detallada de cobertura de fibra òptica i 5G a tots els nuclis de població del país. Hem de saber a on arriba i a on no arriba internet, telefonia mòbil, 5G, quins operadors, quins no. Per tant, hem de tenir un mapa clar de quina és la situació de tot el país per poder-la transformar i per poder-la millorar. També ens sembla interessant el canal i el procediment per resoldre queixes, problemes o dubtes sobre falta de cobertura arreu del país. I també –i acabo–, tot el que té a veure amb el desenvolupament de la recerca també a casa nostra, per poder desenvolupar noves tecnologies i per garantir que al final aquest accés a internet, que és un bé comú, doncs, estigui garantit a tot arreu del país i per a totes les persones. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Presidenta, diputats, diputades, vicepresident, primer, agrair al PSC que ens porti aquesta moció sobre el desplegament o, de fet, sobre les polítiques digitals, que crec que és un tema que no s'ha tocat molt i que, a més, conec molt de prop. M'he dedicat, durant quinze anys, precisament, com a cartògraf i com a geògraf, en una empresa de telecomunicacions, a treballar en el desplegament de la xarxa de fibra òptica de Catalunya. Per tant, conec molt bé, almenys, la situació en la que es troba, o que s'ha trobat, i la seva evolució. Per tant, crec que bona part del que vaig escoltar en la interpel·lació, almenys per part de les preguntes que feia el Grup Socialistes, són certes algunes de les afirmacions del vicepresident; són certes, però he de dir i he de començar dient que la cobertura i l'accés a la fibra òptica a Catalunya encara és precària –és precària. I ho és especialment en alguns territoris. Al final, el desplegament que s'ha fet i que el vicepresident parlava de que era radial perquè era troncal, perquè seguia una sèrie de vies, no... Aquesta estratègia no l'ha inventat el vicepresident, perquè és una estratègia que van implementar els grans operadors a Catalunya. Bàsicament, perquè tenim una comunitat autònoma que és radial, perquè tenim al centre d'aquesta una àrea metropolitana, que és on accedeix comercialment, o on accedeixen o accedien comercialment els grans operadors. Quan parlem d'equilibri territorial, moltes vegades es parla d'infraestructures de tot tipus. Es parla d'infraestructures viàries, ferroviàries, es parla també de serveis al territori, però bona part d'aquests serveis no funcionaran o no funcionen sense una connexió, sense connexió directa a la xarxa. I aquestes infraestructures digitals són, des del nostre punt de vista, essencials perquè funcionem i perquè puguem tenir un objectiu de desenvolupament adequat a Catalunya. I aquí juga, crec que una part important com a operador, almenys de complement als operadors, la Xarxa Oberta de Catalunya, que creiem que no, de moment no està fent el seu treball. No l'està fent, perquè per a nosaltres el que hauria de fer aquesta iniciativa de Xarxa Oberta seria complementar el que no fan els operadors, grans operadors que hi ha a Catalunya, que és cobrir les àrees fosques de cobertura o d'accés a la fibra òptica a moltes parts del territori. A això sumem també el que passa amb la cobertura 4G i 5G al territori, on la cobertura no arriba al seixanta per cent –això és cert– i que necessita, o almenys per a nosaltres, una millora, sobretot, de la seva qualitat i d'un tema que tampoc s'ha parlat i que també apareix o trobem al DESI, separat de l'informe que fa la Comissió Europea, que són els preus. Aquí no s'ha parlat de preus, però tenim –i això sí que és cert– que Espanya és un dels països amb els preus de serveis més alts de tot Europa. I, evidentment, això suposa que a Catalunya també aquests preus són molt alts. Per tant, podem tenir accessos més o menys de certa qualitat al territori, però amb uns preus que no són, de fet, competitius amb la resta de països de la Unió Europea. Per tant, crec que també hem de tenir en compte aquesta realitat que ens exposa. Perquè, al final, el DESI el que ens diu bàsicament és que Espanya, per exemple, es troba en la mitjana europea quant a fibra òptica, però pot millorar quant al que es tracta de cobertura 4G i 5G. En definitiva, nosaltres, perquè al final d'aquest tema podríem estar molt més de temps parlant-ne, compartim bona part del que ens ha presentat el PSC. Compartim els objectius de desplegament amb dates concretes; compartim la necessitat de replantejar estratègies a seguir per al desplegament, com he dit, de la Xarxa Oberta de Catalunya, perquè centri el seu treball en els objectius de treballar al territori on no arriben els operadors; compartim la necessitat d'enriquir la col·laboració de les administracions i el món privat de diferents àmbits, des d'operadors a centres de recerca, universitats i també tot el que té a veure amb la recerca i la innovació, i creiem –creiem, per acabar– que tenim una oportunitat històrica, que és invertir en infraestructures digitals per acompanyar els fons Next Generation. Tampoc se n'ha parlat aquí, però crec que són importants. Hem d'acompanyar-los amb propostes i plantejaments adequats, perquè, per a nosaltres, prioritzar en polítiques digitals és generar oportunitats per als catalans i apropar-nos tots cada cop més. Gràcies, presidenta, diputats, diputades.
Moltes gràcies. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Òscar Ordeig.
Molt ràpid, presidenta, perquè ja –vicepresident, diputades, diputats...– m'he pronunciat abans. Bé, un agraïment per totes les reflexions de diputades, diputats. Ara em venia al cap..., ho he apuntat aquí mentre parlava la diputada Vinyets: gràcies per les coincidències i gràcies per les discrepàncies, perquè, a més a més, ha enumerat jo crec que pràcticament tots els punts de la moció. Un al final s'alegra de que es parli d'allò que es presenta, no?, fins i tot d'allò que no es veu clar. És curiosa, la sorpresa. A la resta de grups també, evidentment, un agraïment. Jo no esgotaré ni... Bé, sí que l'esgotaré, perquè són dos minuts, però... Diputat Vergés –allà està–, jo és que m'he quedat de pasta de moniato. Jo dic..., acollonit directament, eh? Diu, hòstia, «populisme barat, cinisme, per llavors dir-nos que ens votaran a favor de gairebé tots els punts. Dic: «Aviam, una cosa i l'altra jo crec que no pot ser. O és cinisme i populisme o ens voten a favor i, per tant, coincidim, no? No sé si és que això és un tema que han d'acabar d'aclarir, a quina banda estan, si de fer un debat seriós o de fer aquestes estridències. En tot cas, jo li he vingut aquí..., ho he intentat, hem intentat fer un debat seriós, rigorós i amb dades i constructiu; jo crec que a la interpel·lació i a la moció. I vostè ve aquí amb politiqueria barata, que és un dels grans mals de la nostra societat i dels nostres moments, amb menyspreus i amb «desprecis. Vostè deu saber si això és part d'una estratègia –entenc que sí– i, per tant, de fer tot això per justificar algunes coses o per desviar l'atenció d'unes altres. En tot cas, el nostre oferiment era el dia de la interpel·lació i és en aquesta moció de fer un debat constructiu. El país, Catalunya, els catalans i les catalanes el que necessiten és gent que sigui prou moderada, prou centrada i que pugui fer discursos i debats que representin la majoria dels catalans. Jo crec que vostè ha de pensar si el que vostè avui ha dit aquí va en aquesta línia o precisament va en la contrària, de ser cada dia més radicalitzat i menystenint els companys o les discrepàncies o les diferències d'opinió que hi ha en aquest hemicicle. Gràcies.
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció tindrà lloc aquest migdia, un cop substanciem el punt número 20 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estratègia de futur per a la vegueria de l'Alt Pirineu i Aran]] [[302-00179/13]] Passem el número 17, que és la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estratègia de futur per a la vegueria de l'Alt Pirineu i l'Aran. L'ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem, i per exposar-la té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Bé, el nostre grup parlamentari porta una altra moció en la que ens volem focalitzar en un concepte que hem anat introduint al llarg del temps, que és el de l'equitat territorial; és a dir, que, visquis on visquis del país, has de poder tenir accés no només als mateixos nivells de serveis, sinó també els mateixos nivells de renda. Ho focalitzem, en aquest cas, en un territori específic, que és la vegueria de l'Alt Pirineu i l'Aran. Òbviament, en el marc també, doncs, dels debats que hem tingut en la realitat política dels últims mesos, vinculats també a la proposta de jocs olímpics d'hivern. La moció té quatre grans blocs. En el primer ens centrem en els nous esdeveniments o en el que coneixem de nou amb relació a aquest projecte, que és el de jocs olímpics d'hivern, que és clarament..., el que sabem és que la candidatura del 2030 ja ha fracassat. I, per tant, el que demanem a la cambra és que no continuem, que el Govern no continuï ancorat en els grans projectes com aquest i que, per tant, renunciï a una candidatura per a l'any 2034 o els propers. Perquè jo ja no sé quantes evidències més necessiten vostès de que l'emergència climàtica és real, de que aquí a fora tenim quaranta graus, de que se'ns està cremant el país i que l'any 2034 no tindrem neu. Per tant, mirin ja la realitat que tenim aquí a fora d'aquest hemicicle, siguin realistes i plantegin estratègies reals de desenvolupament territorial i econòmic per a una vegueria com l'Alt Pirineu i l'Aran. També els demanem, en aquest primer bloc, que ens facilitin tota la informació de quant ens ha costat aquest projecte de jocs olímpics d'hivern fracassat. Dit això, la moció té tres blocs més, en els quals el que intentem és aportar propostes, debatre, i dono les gràcies a tots els diputats i als grups que han presentat esmenes i amb què hem pogut transaccionar i acordar molts d'aquests punts. El que deia, doncs, que plantegem propostes concretes de desenvolupament per a aquesta vegueria de l'Alt Pirineu i l'Aran. El primer dels blocs propositius té a veure amb la governança territorial de l'Alt Pirineu i l'Aran. I aquí el que creiem és que cal desplegar ja, d'una vegada per totes, el conjunt dels serveis territorials de la Generalitat en aquesta vegueria, perquè no entenem per què aquells que es van començar a desplegar es van retirar i com és que hi ha parts del país que tenen un desplegament molt gran del Govern i aquesta..., perquè al final, també, sempre són els mateixos territoris els que acaben sent perjudicats i pels quals s'acaba apostant menys. També, des del punt de vista del finançament, creiem que cal revisar el finançament del Consell General de l'Aran, revertir les retallades que es van produir l'any 2012 i tenir, doncs, suficients recursos per a la realitat territorial que reconeixem com a diferenciada, amb una relació de bilateralitat, que és la de l'Aran. Un segon bloc, deia, doncs, en el qual ens centrem en una de les problemàtiques més evidents d'aquest territori, com en molts altres, però que és la de l'accés a l'habitatge i que, per tant, plantegem una sèrie de propostes orientades a garantir un accés a l'habitatge en uns territoris que han estat turistificats i que viuen la problemàtica de les segones i les terceres residències, que en limiten l'accés perquè fan augmentar el preu de l'habitatge, que avui ja és clarament inaccessible; també des d'una perspectiva de rehabilitació, d'eficiència energètica, de fer un cens d'habitatges buits, de limitar també i regular els usos turístics de l'habitatge en aquestes comarques. Un tercer bloc propositiu en el qual parlem de la connectivitat, tant física com digital. I aquí una aposta clara, una reivindicació clara per la línia de tren de la Pobla de Segur, la línia Lleida - Balaguer - Tremp - la Pobla, on creiem que cal revisar els horaris; és una evidència que cal ajustar els horaris a les necessitats de la població, que la gent de la Pobla pugui arribar a Lleida a una hora que sigui raonable per anar al metge, per estudiar; que el tren de la Pobla connecti amb els altres serveis ferroviaris de Lleida cap a Barcelona, que ara mateix és difícil. Per tant, un ajustament d'horaris, que això no val diners. Però també creiem que calen les inversions necessàries per poder augmentar la freqüència d'aquesta línia i també prioritzar allò que ja vam acordar amb el Govern en els pressupostos d'enguany i que volem que es comenci a desenvolupar en els propers anys de forma executiva, que és el tren del Pirineu, la connexió Andorra - la Seu - Alp. Per tant, creiem que aquesta és una prioritat d'infraestructura que cal posar sobre la taula de forma clara. I, per últim, un darrer bloc, en el qual parlem de totes les qüestions de desenvolupament econòmic del territori de l'Alt Pirineu i l'Aran, amb una aposta clara per la diversificació, amb una aposta clara també per la diversificació en el propi sector turístic. No només..., no fer dependre només el turisme de la neu, sinó de moltes altres activitats de muntanya que es poden dur a terme en aquests territoris. I també, doncs, per a tot el que és la industrialització d'aquest territori i l'aposta o l'aprofitament del potencial que tenim en aquest territori, també des del punt de vista del sector primari. En definitiva, tota una sèrie de propostes que esperem poder debatre, que siguin útils per poder avançar en noves formes de desenvolupament territorial a l'Alt Pirineu i l'Aran. Gràcies.
En el torn de defensa de les esmenes presentades, té en primer lloc la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Sílvia Romero.
Gràcies, presidenta. El futur del Pirineu. Tenim davant una moció d'En Comú Podem que ens parla, a priori, del futur del Pirineu. Sempre és positiu plantejar la problemàtica específica i internament diversa del Pirineu. Sempre és positiu posar sobre la taula el desenvolupament de polítiques de muntanya i parlar de quin ha de ser el paper de les administracions públiques en aquest territori. Ara bé, el que no ens sembla pertinent és que les mesures que es proposen per al Pirineu estiguin encapçalades per l'exigència de l'aturada de la candidatura dels jocs olímpics d'hivern i per la renúncia a presentar candidatures futures. Com diríem col·loquialment, se'ls veu el llautó. Creiem que no fan un plantejament rigorós de les polítiques de muntanya, altra vegada utilitzen les necessitats del Pirineu com a excusa. Ja ho van fer al febrer amb la moció 76. Van fer exactament el mateix. I ja els vam demanar que desvinculessin els jocs olímpics d'hivern de la problemàtica del Pirineu. Els jocs olímpics d'hivern són una oportunitat il·lusionant per al Pirineu. Ho continuen sent. I són una oportunitat de participació activa dels territoris pirinencs. Ho continuen sent. Malgrat això, la moció presenta algunes propostes amb diferents nivells de concreció. Perquè si parlem del futur del Pirineu, nosaltres hem trobat a faltar que la moció abordi aspectes importants als quals s'ha referit el diputat Parés en aquesta intervenció i que no hi són: no hi ha propostes ni cap esment de reforç dels serveis públics; no hi ha propostes ni cap esment de polítiques de compensació i discriminació positiva. Si ens cenyim a les propostes que fan, els hem de dir que hi trobem a faltar molta concreció. Quan parlen de governança, per exemple, que proposen reobrir les delegacions de la Generalitat i millorar el finançament de l'Aran, els hem esmenat en el sentit que l'Aran el que necessita és que se li transfereixin les dotacions econòmiques necessàries per poder desenvolupar les seves competències i les seves funcions. No preveuen, per exemple, en matèria de governança, que cal fomentar la cooperació i l'entesa entre les administracions que ja hi ha al territori, doncs, per millorar la pròpia governança. I no preveuen tampoc esforços en infraestructura administrativa i un millor finançament per als municipis de muntanya, petits en població, però molt grans en extensió. Quan parlen de mobilitat, per exemple, no fan cap esment a la xarxa viària –cap–, a carreteres i a camins. De les esmenes que hem presentat des del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, agraïm la voluntat d'entesa del diputat Parés i també dels altres grups esmenants. I volem destacar les que fan referència a habitatge. Quan parlen de desplegar un pla específic d'habitatge social a l'Alt Pirineu i Aran, el nostre grup creu que caldria fomentar l'ús social de l'habitatge, també limitant-ne els usos turístics, especialment en les zones més tensionades. Aquesta és una demanda de molts alcaldes. També promoure en general la rehabilitació d'habitatges, no només centrada en l'eficiència energètica, tot i que, evidentment, incloent-la. I pel que fa al desenvolupament econòmic, ens hem centrat en el sector primari. És recurrent manifestar que l'economia del Pirineu s'ha de diversificar, s'ha de «complexitzar, s'ha de fer més complexa. És evident, el sector primari i el sector turístic haurien d'establir majors vincles i entrellaçar millor aquests sectors. Però sobretot el que fa falta és facilitar l'accés als recursos del territori, facilitar l'accés a la terra, recuperar sectors en desús, compatibilitzar usos agraris i ambientals en espais naturals –pensin que el cinquanta per cent del territori de l'Alt Pirineu es troba sota figures de protecció ambiental–, lluitar contra l'abandonament de terres, especialment accentuat en aquesta zona, recuperant usos ramaders, compensant els ramaders pels danys causats per la fauna salvatge. És fonamental, doncs, facilitar l'accés a les fonts del desenvolupament que existeixen a muntanya i fer-ho de manera acurada i des de la proximitat, respectant i actuant sobre les característiques pròpies. El diputat Gallego ha encetat una tradició poètica en aquest faristol. Doncs a bodes em convida. En paraules de Verdaguer, el vers final de Canigó: «No esbrancaran l'altívol Pirineu. Treballem en propostes rigoroses per embrancar, per sumar branques, per conservar aquest arbre immens i fort que és el Pirineu. Moltes gràcies.
En nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula, a continuació, la diputada senyora Dolors Sabater.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, quan els governs no actuen a favor de la vida, la vida que s'organitza i lluita els passa per sobre. Això és el que ha passat amb el projecte dels Pirineus, un projecte que s'ha venut com la solució a tots els problemes estructurals que pateix el Pirineu, i ara es pretén, com si no hagués passat re, passar pàgina i iniciar un procés participatiu per a un suposat pla estratègic del Pirineu. I cal dir-ho clar: no hi havia projecte de futur per a aquestes comarques. No hi és. La campanya de mobilitzacions en contra dels jocs olímpics passava per tres eixos argumentals: el model socioeconòmic, l'emergència climàtica i la manca de transparència. Per això, ha estat molt encertat que la moció comenci justament deixant clar que es renuncia al disbarat dels jocs i que es reclami el rendiment de comptes. Nosaltres ja ho hem preguntat a la consellera, fa mesos, quants diners s'havien gastat en l'espot publicitari i en tota la campanya per als jocs, amb tots els conceptes relacionats amb la candidatura. No hi ha manera de que ens responguin. Per això votarem a favor d'aquests dos punts. I agraïm la facilitat per a la transacció, amb esmenes presentades que els fan anar una mica més enllà. Abans de seguir amb la resta de punts, que ja aviso i avanço que no hi haurà temps, voldria fer una consideració general sobre la moció en conjunt i sobre com han acabat de retallats alguns punts que s'han negociat amb el Govern per assegurar que s'aproven. El Govern s'entesta en titllar la nostra candidatura, i vostès en general en aquest Parlament, com la «candidatura del no, quan en realitat és ben clar que som la del sí: el sí a la vida, al seu sosteniment, als drets de la majoria més maltractada per un sistema que només afavoreix les elits. Sí a un altre model de país; a un altre model de país que posi en primer terme la gent dels Pirineus, que posi fi al parc temàtic de l'oci metropolità i consolidi estructures que puguin fixar la gent al territori. «La terra, per sembrar, com diu l'Alidé Sans, i no només per sembrar, sinó també per desenvolupar-se econòmicament en molts projectes, amb habitatge assequible, amb treball i sous dignes, amb serveis i oportunitats per a les joves. I, com que som els del sí al Pirineu, ens exaspera –i deixeu-m'ho dir d'aquesta manera– com algunes propostes que ja venien presentades a la moció i que inclús quedaven ben millorades amb les esmenes acaben empetitides, acaben en res quan es negocien amb el Govern perquè les voti, com si la situació als Pirineus no fos d'una autèntica emergència, com si no calgués activar mesures de forma intensiva. Només algunes dades molt rellevants: la renda anual mitjana del Pirineu és la més baixa del Principat, arribant a ser gairebé la meitat –8.260 euros, les dones; 8.467, els homes. I és una relació indirectament proporcional si la comparem amb les places hoteleres, per cada mil habitants, disponibles al Pirineu, que multipliquen per set la mitjana de Catalunya, que no, per exemple, al Pallars Sobirà, que multipliquen per vint-i-u. O amb el PIB. L'Alt Pirineu i l'Aran és la vegueria que té una major dependència del sector turístic –22,5 per cent del PIB–, arribant algunes comarques a quadruplicar la mitjana del Principat: el de Ribagorça, un trenta-sis per cent; la Val d'Aran, un trenta-quatre per cent, i el Pallars Sobirà, un trenta-tres per cent del PIB. Com poden seguir defensant que invertir en turisme és una oportunitat econòmica per a la gent del Pirineu? Si amb aquesta inversió que ja tenim ara..., i, fixin-se, amb les darreres inversions productives d'aquest Govern, dels darrers pressupostos, la Generalitat ha invertit un noranta per cent en turisme –de les quals un cent per cent són per a les pistes d'esquí–, un quatre per cent en agricultura i un sis per cent en telecomunicacions. I els salaris de la gent del Pirineu són la meitat, en la mitjana, que les del Principat. És una demostració clara de que aquesta opció no és vàlida. Hi han propostes, a més –i crec que és una burla per a la gent del Pirineu–, que són idèntiques a les que vam aprovar a la moció de fa un any. Això significa que no s'ha desenvolupat absolutament res, i, per tant, ni tan sols propostes de territorialització –i acabo, presidenta– que fan amb els serveis territorials no frenaran els problemes del dia a dia del Pirineu. El que cal són polítiques reals, planificar economia de petita i mitjana escala, fer inversions i prendre's seriosament el Pirineu, el Pirineu viu. Moltes gràcies.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és ara el torn del diputat senyor Jordi Fàbrega.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats, diputades, deixin-me, primer de tot, donar la benvinguda al director general de Polítiques de Muntanya, el senyor Fierro, que avui ens acompanya i que està treballant de valent i està treballant molt bé per donar resposta a totes aquestes problemàtiques que es plantegen en aquesta moció. Aquesta moció és un desideràtum de propostes per al Pirineu, però hem trobat a faltar que busquin precisament el consens amb el Pirineu, i nosaltres volem escoltar la gent del Pirineu. Dit això, vull agrair la bona voluntat del diputat Parés per comentar tots aquestos punts i per mirar de millorar o de fer possibles les propostes amb les esmenes i amb les transaccions pactades, que han estat moltes, eh? Ara, en el que no ens posarem d'acord –és evident– és amb els jocs olímpics. Presenten de nou un intent per tancar la porta a aquesta oportunitat per al Pirineu. I avui aquest Parlament, si no m'equivoco, tornarà a donar suport als jocs olímpics Pirineu-Barcelona. De fet, els tres diputats pirinencs que avui parlarem –ja ho ha fet la diputada Romero– defensarem els jocs olímpics, i així ho manifestarem. Els jocs olímpics poden ser l'accelerador o el catalitzador de les reformes i millores a tots els àmbits que el Pirineu necessita. Estem sobradament preparats per realitzar-los sense cap nova infraestructura esportiva, i, per exemple, poden accelerar la construcció d'habitatge que necessitem per al nostre jovent, i amb els jocs olímpics segurament tindríem més recursos per fer-ho abans. Però, sobretot, deixin decidir-ho als pirinencs i pirinenques. Som nosaltres qui més ens estimem el Pirineu, els més interessats en preservar-lo, en millorar-lo, en tenir els millors serveis públics de qualitat i en tenir les millors oportunitats per a la nostra gent. Deixin-nos treballar un projecte des del territori, explicar-ho al Pirineu amb transparència i votar-ho. Al Pirineu sabem que fa molt més soroll un arbre quan cau que no pas cent quan creixen. Per molt que el senyor Lambán i els seus companys de partit hagin dinamitat el projecte actual, per molts autocars que facin pujar per dir-nos el que hem de fer, el que s'ha de fer al Pirineu cal que ho decidim al Pirineu. Deixin de tutelar-nos des de la metròpoli; encara que no s'ho creguin, hi ha vida intel·ligent a les zones rurals. Des de Junts per Catalunya [[alguns aplaudiments]] tot el suport a uns jocs olímpics d'hivern cent per cent catalans. I si hi ha una escletxa per fer-ho el 2030, doncs som-hi. Respecte al desplegament del Govern, és un dels objectius del Pirineu, però fent-ho amb coherència. I és el que s'està fent, començant per les conselleries que té més sentit fer-ho i en tota la vegueria. Aquest 2022 tindrem Salut i Educació a Tremp; Drets Socials, a Sort; Polítiques Digitals i Territori i Acció Climàtica, a la Seu d'Urgell. I el 2023, Economia i Empresa, a Puigcerdà, i Cultura, a Pont de Suert. Totes les comarques tenen representació i treballarem en xarxa. Aquest és el camí. Respecte a Aran, Junts per Catalunya defen e defenerà tostemps er autogovèrn d'Aran et es relacions bilateraus entre eth Conselh Generau d'Aran e eth Govèrn dera Generalitat de Catalonha e ei en aguestes relacions a on cau decidir quin ei eth finançament qu'Aran a de besonh. En aguest sens anaua era nòsta esmenda. Arregraïm era transaccion pactada. [[Alguns aplaudiments.]] La moció ens parla, també, d'habitatge, de connexions viàries i digitals i de model econòmic, temes vitals per al Pirineu, i hem presentat esmenes per fer-ho viable. Sobre habitatge, drets socials, destinar 5 milions d'euros en ajudes a la rehabilitació d'habitatges buits a municipis rurals per lluitar contra el despoblament, com va presentar la consellera Cervera justament a Tuixent. I no només estem parlant d'habitatge social, sinó d'habitatge assequible i d'habitatge per a tothom, que és el que ens fa falta. En mobilitat, hem transaccionat per treballar per ajustar els horaris de la línia ferroviària de la Pobla de Segur. Però reconeguin que Ferrocarrils està fent la feina i està ressuscitant una línia de tren imprescindible per al Pirineu que Renfe havia abandonat. El transport a la demanda està instaurat en col·laboració amb els consells comarcals, i estem d'acord en que cal potenciar-ho. S'ha licitat aquest estudi de factibilitat del tren tramvia Alp - la Seu d'Urgell - Andorra. El primer pas d'un projecte que pot ser molt transformador. S'han creat dues àrees 5G al Pirineu i el Govern farà arribar la fibra a tots els municipis de més de cinquanta habitants, i amb els nanosatèl·lits o altres tecnologies farà arribar internet a tot el Pirineu. Però, òbviament, trobem a faltar alguna referència, per exemple, a la nacional 230 o a la nacional 260, l'eix Pirinenc. Si tant es preocupen pel Pirineu, governant a Madrid, treballin per dignificar l'artèria viària del Pirineu. Ara mateix és un drama que no ens permet progressar. I que cal diversificar els serveis econòmics del Pirineu és una evidència, i per això s'està treballant en un projecte global del Pirineu aprofitant les noves tecnologies. Hem arribat a acords en molts punts, però no podem votar a favor d'un punt que parla de centrals hidroelèctriques en frau de llei. Però hi insisteixo –i amb això acabo–, el més important: el que es fa al Pirineu cal que ho decidim al Pirineu. El Govern engegarà un procés participatiu en el marc de l'agenda estratègica del Pirineu aquesta tardor. Ja s'ha aprovat la memòria prèvia de la llei de muntanya, que té obert un procés participatiu popular. Molta gent del Pirineu ja hi hem participat, però animo a tots els pirinencs i pirinenques a fer-ho. Cal escoltar la nostra veu per decidir el nostre futur. I crec que la tradició poètica..., no sé si la va començar el diputat Gallego, jo crec que la presidenta probablement sigui qui tingui més interès o més força en això, però –acabo presidenta–, doncs jo també, manllevant les paraules del poeta de Peramola, Josep Espunyes, recent Creu de Sant Jordi, que en el poema Cançó de temps d'estiu ens diu: «De cada contrada, / si me'n cal lliçó, / pagès serà el mestre, / pagès o pastor. Moltes gràcies; fòrça gràcies.
I, finalment, en aquest torn de defensa de les esmenes presentades, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Antoni Flores.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats, diputades, al Pirineu i a l'Aran vivim des de fa anys davant de molts reptes. Tenim un repte demogràfic: ens cal atraure, mantenir i fer créixer la població. Per això ens cal millorar els serveis bàsics. Tenim repte ecològic, repte de connectivitat, de transport, del món digital, d'energia. Repte per implantar una gestió forestal sostenible. Reptes de participació i de governança des del territori. I, sobretot, al meu entendre, un aspecte clau és garantir serveis econòmics amb projectes econòmics sostenibles que garanteixin llocs de treball durant tot l'any en un marc de respecte al patrimoni natural i cultural. Respecte als primers punts de la moció que debatem avui, ens trobem un altre cop amb un tema ja tractat diverses vegades en aquest Parlament: la candidatura dels jocs olímpics d'hivern. Més enllà del que cadascú pugui pensar, i entenent que el que per a molts és una oportunitat alguns ho poden veure com un risc, crec que hi ha tres coses molt clares: que la veu i la voluntat de la gent del Pirineu i Aran s'ha d'escoltar, que qualsevol d'aquestos processos té i ha de tenir la màxima transparència, i, amb jocs o sense, el Pirineu ha de plantejar i desenvolupar la seva estratègia de futur. I perquè el Pirineu i Aran puguin tenir aquest futur que plantegem, calen, d'entrada, mecanismes de governança. Com ja s'ha dit, vuit departaments consensuats amb el territori entre el 2022 i el 2023 hi desplegaran els seus serveis territorials, i amb la moció ens comprometem a establir un calendari per a la resta. Per tant, és just posar en valor aquesta aposta de la governança territorial i el compromís amb el Pirineu del Govern està sent clar. Respecte al Consell General d'Aran, totalment d'acord amb que pugui tenir el finançament necessari. Aquest finançament la Generalitat ja el té vigent, segons la llei vigent, i respectant els acords assolits en les reunions bilaterals que fan; acords que, a més, són revisables en funció de noves necessitats que vagin sortint. En aquest cas, crec que tampoc es pot posar en dubte el compromís per garantir el funcionament del Consell. La moció continua amb una prioritat, una prioritat a qualsevol racó del país: l'habitatge. Evidentment, un àmbit que necessita solucions diferents en funció de les realitats de cada municipi; solucions que no tots coincidim en com aplicar-les. Estem d'acord amb que una de les eines clau és la rehabilitació, la reforma per a una millora energètica, la promoció de comunitats energètiques i tot allò que fixi població, en especial la població jove. Estem convençuts que el pla territorial sectorial d'habitatge tindrà en compte l'especificitat de cada zona per promoure les polítiques que convé a cada lloc. Altres aspectes claus que la moció vol prioritzar són la mobilitat i la connectivitat digital. Totalment a favor i, a més, fer-ho potenciant mobilitat sostenible, millorant connexions ferroviàries. El transport públic és una de les eines que tenim per mitigar els efectes del canvi climàtic. Per tant, l'aposta pel transport públic ha de ser a tot arreu. En definitiva, sempre a favor del Pirineu i Aran, de parlar-ne aquí i de que, es faci el que es faci, sigui amb la participació de la gent que hi vivim i amb la finalitat que tothom pugui desenvolupar el seu projecte de vida en igualtat de condicions, visqui on visqui. A la tardor, com ja s'ha dit, es treballarà l'agenda estratègica del Pirineu mitjançant un procés participatiu que ha de definir el model econòmic de les comarques del Pirineu. Però a hores d'ara tenim una eina potent per avançar en la millora de condicions del territori, una eina elaborada amb molta participació del territori: l'agenda rural. Treballem per aplicar aquestes propostes, però sobretot fem-ho amb realisme, amb solucions que es puguin aplicar aviat, perquè és urgent i perquè és l'única manera de garantir-nos un futur per al nostre territori. Vull agrair també la facilitat del diputat Parés per negociar les esmenes en mocions. Bàsicament, amb la major part de la moció hi estem d'acord, els dos punts primers. Però a la resta, o hi estarem a favor o en algun potser ens abstenim. Gràcies.
Després del torn de defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de VOX, la diputada senyora María Elisa García.
Gracias, señora presidente. Señores de Podemos, presentan ustedes una moción plagada de contradicciones, poco rigurosa y con su ya clásico tinte comunista que solamente huele a ruina y pobreza para el Alto Pirineo y Aran; una moción que habla de turismofobia –sello de la casa–, de destrucción del entramado comercial y del intervencionismo estatal. En su interpelación, señaló que su objetivo era hacer políticas efectivas que cambien la vida de la gente. Y lo intentan, desde luego que lo intentan, pero a peor. Hablan de conectividad para mejorar las posibilidades de desarrollo económico de estas zonas históricamente abandonadas por el Govern mientras dinamitan la posibilidad de unos juegos olímpicos de invierno que atraerían inversión y, con ello, puestos de trabajo y riqueza. Un evento de estas características fortalecería la posición de la región y de España en el mundo, y especialmente en los mercados de turismo europeos. Vista la incapacidad de este Gobierno para generar empleo, la opción de atraer turismo internacional me parece de lo más acertado. Pero ustedes ya nos dejaron claro, el pasado Pleno, que prefieren las limosnas vitalicias a modo de paguitas a la creación de puestos de trabajo. Habla también usted de economía verde y de la urgencia climática que asola el mundo y que especialmente se ensaña con el Alto Pirineo y Arán. Vaticinó, previa consulta a su bola de cristal, que en el 2030 sería la hecatombe. Pero, por otra parte, pretenden sembrar toda la zona con antenas de telefonía móvil, sin importar las consecuencias paisajísticas y sobre la fauna autóctona. Hablan de vivienda social, y en eso estamos de acuerdo. Es el cómo en lo que disentimos, no a costa de combatir las segundas residencias, es decir, el turismo nacional. Y hablan de estatalizar las hidroeléctricas, cuando tras meses de bombas de humo por parte del Gobierno de España, del que ustedes forman parte, ya saben todos los españoles que el sesenta por ciento de la factura son impuestos que se embolsa el ejecutivo para pagar chiringuitos y regar sus redes clientelares. En términos médicos, es una iniciativa bipolar. Y en política es francamente peligroso este término, porque lo que demuestra es que ustedes no tienen un proyecto para Cataluña, más allá de destruirla con su constante apoyo a los separatistas y de llenarse los bolsillos a costa de empobrecer a las familias trabajadoras, como queda patente en esta propuesta. No, no se hacen así, las cosas. En una Cataluña empobrecida y gris, secundaria a las políticas separatistas y progresistas que lleva años sufriendo, donde a diario la realidad de miles de catalanes desesperados choca con la banalización que el Govern hace de sus problemas, no podemos permitirnos apostar por iniciativas que espanten oportunidades de crecimiento y desarrollo, y que respondan al ideario comunistoide de alfombra roja. Y esta es una de estas propuestas. Los vecinos del Alto Pirineo y Arán están abandonados. No quieren sus delirios ideológicos, quieren vivir mejor, tener mejor accesibilidad, mejor conectividad, mejores servicios básicos y que las administraciones más cercanas tengan lo necesario para garantizar su bienestar y prosperidad. Y ahí siempre estará VOX. Les instamos a que pongan en valor la capacidad que tiene el Pirineo para generar trabajo; la capacidad de desarrollo e inversión a través de la carta de presentación que podrían ser los juegos olímpicos que ustedes pretenden evaporar; la capacidad de regeneración del mundo rural sin necesidad de arremeter contra la industria turística, y, por supuesto, también la necesidad de servicios no cubiertos e infraestructuras relegadas que tiene esta región, fruto de la dejadez y total incapacidad de gestión de los años de coalición separatistas de izquierda, y cuya disyuntiva no es otra que mirar al futuro de la mano de una alternativa social y patriótica que no vuelva a abandonarlos, alimentando la brecha de las diferencias regionales. Muchas gracias.
En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula ara el diputat senyor Joan García.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats, diputades... Senyor Parés, vostè ens porta avui aquí un debat o la contradicció del debat territorial, en aquest cas, i ha parlat d'equitat. Jo el que he vist –i vull que em permeti que ho faci– és que ha volgut portar el model Colau als Pirineus, una espècie de conjuntures estranyes basades, evidentment, i envoltant, evidentment, sempre la seva voluntat, doncs, de que no es puguin fer els jocs olímpics o que no es pugui treballar per una inversió com els jocs olímpics d'hivern al Pirineu. Crec que alguns diputats que viuen allà al Pirineu ho han dit clarament. El territori vol propostes catalitzadores de desenvolupament i de progrés d'aquest, i l'equitat territorial és això també. Perquè, és clar, l'equitat territorial –i vostè, com a geògraf, ho sap– es basa en un territori que no és igual, que és diferent. Hem d'adaptar les propostes al territori i intentar que aquestes siguin o puguin generar aquest progrés que nosaltres en aquesta moció no veiem. Parlen de governança, per exemple, parlant d'alguns punts que tenen en aquesta moció. Però per nosaltres aquí hi ha una contradicció, una de les que també tenen en altres punts. Per nosaltres no és mai, o almenys nosaltres mai hem cregut en aquesta vegueria de l'Alt Pirineu i l'Aran, perquè l'Aran i l'Alt Pirineu són realitats prou diferents, tot i que poden tenir a vegades en comunió algunes realitats en comú, però són prou diferents com perquè tinguin accions i fórmules i propostes en conjunt. Per tant, no creiem en una governança conjunta de l'Alt Pirineu i l'Aran, creiem que l'Aran ha de tenir la seva pròpia governança i també –i això sí que l'hi votarem a favor– el seu finançament just i adequat i la seva capacitat administrativa pròpia, que creiem que és la correcta i és el que volen realment els aranesos. Sobre la connectivitat. Parlen de connectivitat en general, no parlen de mobilitat, i es deixen, tal com s'ha dit aquí, bona part de la realitat o de les necessitats que tenen els habitants de l'Aran, que no és el transport públic en general, sinó que és una millora de la xarxa viària –perquè crec que algú ho havia de dir en aquest moment–, la xarxa viària del Pirineu. I crec que és necessari que es porti en una moció que parla de mobilitat i que parla de muntanya, doncs, la xarxa viària que hi ha actualment i que no està mantinguda adequadament. Evidentment que, a més, hem de posar i hem d'apostar per una xarxa ferroviària si és adequada i correcta, però no podrà donar servei al cent per cent del territori i dels habitants del Pirineu. Crec que això és lògic i coherent. Per això els dic que porten un model colauista al Pirineu i crec que no és adequat. Sobre els temes i l'accés a les infraestructures digitals, ja n'hem parlat abans en el punt anterior i crec que és adequat, sí. Volem que algunes de les iniciatives que té la Generalitat, doncs, puguin fer arribar aquesta connexió a tots els municipis com més aviat millor, però anem amb un retard important, també, evidentment, al Pirineu. Parlen d'habitatge. Tornem a veure aquesta realitat colauista al Pirineu; o sigui, les segones residències ara mateix s'han de criminalitzar, s'han de criminalitzar els apartaments i els habitatges turístics, i al final ningú pregunta al Pirineu i als habitants del Pirineu si realment aquestes inversions són les que realment poden fixar..., perquè també parlàvem de fixar la població al Pirineu; és que s'han de fixar amb iniciatives adequades. Si l'únic que proposem al Pirineu i als seus habitants són obstacles per créixer, no podrem fixar a ningú, evidentment, al Pirineu. Per tant, a favor de la diversificació. Evidentment, és molt bonic parlar de diversificació de l'activitat econòmica al Pirineu, tothom vol la diversificació, però hem de ser realistes: la indústria turística actualment és la que ha sabut millor aprofitar el desenvolupament dels recursos pirinencs. I això ho saben també aquells que viuen al Pirineu. És evident que és així. Hem de diversificar-la, sí; segurament no hem de dependre només d'una activitat a l'hivern. Però crec que en això sí que podem treballar, en això estem d'acord, i segurament, doncs, precisament en aquest punt on parlen de diversificació de les activitats turístiques votarem a favor. Falten tota una sèrie de punts, els hi he comentat. Nosaltres creiem que aquest model que vostès defensen no és el model que necessita la gent del Pirineu, però és evident que sí que necessitem treballar més enllà d'un procés participatiu, com ha proposat el Govern aquesta tardor. Crec que hem de fer polítiques reals i que s'implementin i donin respostes adequades. Gràcies, presidenta, diputats, diputades.
Doncs, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé; gràcies, presidenta. Agrair, en primer lloc, a tots els diputats i diputades amb què hem pogut negociar esmenes, la predisposició. Unes esmenes que entenc, doncs, que milloren el text de la moció substantivament i que també ens permeten arribar a consensos, arribar a acords i a compromisos; compromisos que per nosaltres són importants, com per exemple el que fa referència al tren del Pirineu. Per tant, és un pas endavant per anar transformant la realitat d'aquest territori. Ens deien alguns dels diputats que han intervingut que els jocs olímpics d'hivern continuen sent una oportunitat. Nosaltres creiem que és una evidència que els jocs olímpics d'hivern han fracassat, i la pregunta que fèiem amb aquesta moció és: i ara què? I, per tant, quina és l'alternativa de desenvolupament territorial per al Pirineu ara que els jocs olímpics han fracassat. Discutíem amb això el model. Creiem que el model de desenvolupament del Pirineu no pot ser a través de grans projectes com aquest i ha de ser un model adaptat justament al territori. I per això parlem d'accés a l'habitatge, que és un dels principals problemes del Pirineu; per això parlem de les dificultats que tenen els joves per viure al Pirineu; per això parlem o creiem que un dels problemes és la precarietat laboral, el monocultiu turístic o la manca de connectivitat, que són coses que tractem en aquesta moció. Efectivament, no ho tractem tot; també, perquè aquesta és una moció complementària a la 76/14, que ja vam aprovar. I dir-los també que si algú ha demanat que sigui des del Pirineu on es decideixin aquests grans projectes, hem estat nosaltres i la CUP, que som els que hem demanat que hi hagués una consulta. Per tant, al final, si algú, no des de la metròpoli, perquè els parlo des d'altres contrades com és la Catalunya central..., som els que hem demanat, doncs, que es pugui fer participativament. I acabo. No acabaré amb una poesia, però sí amb alguna referència literària. Dir-los que ha estat un plaer, com sempre ho és, debatre amb els diputats i diputades del territori, del Pirineu en aquest cas –amb la senyora Romero, amb el senyor Fàbrega, amb el senyor Flores–, vostès, no?, doncs, que saben i coneixen la realitat del seu territori, però un territori que nosaltres entenem que és clau per al conjunt del país, per al nostre país, per a aquest país de tots. I com diu l'escriptora i diputada Jenn Díaz, i com ha escrit, «els possessius ho canvien tot. [[Rialles.]] Gràcies.
Bé, doncs acabat el debat d'aquesta poètica moció, passem al següent punt de l'ordre del dia, i els faig avinent que la votació tindrà lloc aquest migdia, després que substanciem el punt número 20 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els col·lapses de l'autopista AP-7]] [[302-00180/13]] Passem al divuitè punt, que és la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els col·lapses de l'AP-7, que ha presentat el Grup Parlamentari de Ciutadans, i té la paraula per exposar-la el diputat senyor Joan García.
Doncs bé; gràcies, presidenta. I gràcies, diputats, diputades. El col·lapse de l'AP-7 és una realitat que vivim, que vivim els catalans des del setembre passat. Hem estat parlant de diferents realitats relacionades sobretot amb el món rural i també amb l'Alt Pirineu, i ara és una realitat que trobem molt a la regió metropolitana, pràcticament cada dia. Crec que hem de constatar aquesta realitat i aquesta diagnosi és totalment adequada. Per nosaltres, aquesta situació suposa una pèrdua d'oportunitats personals, una pèrdua d'oportunitats, moltes vegades, doncs, conjuntes en la nostra societat, en un moment en què les distàncies es mesuren en temps més que en quilòmetres. Per a molts catalans és un drama, la realitat, i no només els caps de setmana, sinó, tal com he dit abans, diàriament, perquè aquesta és una realitat i un problema diari, amb característiques diferents els caps de setmana, però que en molts casos han de tenir solucions concretes i adaptades. És també un problema de seguretat, perquè la sinistralitat ha crescut per sobre del creixement del trànsit abans de l'obertura de peatges. És un problema que es podia preveure, perquè sabem prou bé des de finals dels anys noranta que la concessió acabaria el 2021. Per nosaltres, a més, és un problema que requereix una autèntica resposta coordinada dins del mateix Govern, on desgraciadament no passa, i d'aquest Govern amb el Govern d'Espanya. I és un problema que necessita una visió temporal diferenciada entre el curt i mitjà termini, amb accions concretes no només a la xarxa viària, sinó també a la xarxa ferroviària. Coordinació; coordinació que no hi ha. Mirin, no hem trobat, a cap de les informacions que ens arriben de les bilaterals on va el vicepresident, o almenys ens n'informa el vicepresident a vegades, cap petició o cap de les reivindicacions que avui portem en aquesta moció i que moltes vegades es podrien demanar al Govern d'Espanya. No es tracten aquests problemes; no es tracten aquests problemes reals. Tenim reunions, com la setmana vinent, per parlar i comentar i posar en valor el diàleg, però els problemes reals, les reivindicacions reals que s'han de fer al Govern d'Espanya, no es porten en aquestes reunions. I en tenen la capacitat, i ho poden fer. De fet, inclús als pressupostos generals de l'Estat, moltes de les reivindicacions que portem avui aquí les podien haver negociat o les podien haver posat com a condicions, doncs, alguns dels partits que formen part del Govern, en algun dels anys on s'ha donat suport a aquests pressupostos. Però, és clar, és que tampoc ho fan. I jo crec que moltes vegades, quan ens arriben les propostes del mateix Estat, del mateix Govern central en aquest cas, doncs, com la ronda nord entre Terrassa i Sabadell o altres propostes, com l'ampliació del quart carril –que ho hem sabut o ho hem conegut aquesta setmana– en alguns trams, per millorar la mobilitat precisament a l'AP-7, què ens trobem? Doncs amb un partit, que és Esquerra Republicana de Catalunya, que diu que no, que no a construir, a fer res que pugui suposar una millora de la mobilitat. I, és clar, parlem de cohesió, parlem de coordinació, però els primers que s'han de posar d'acord són vostès en el mateix Govern. Què creiem que és necessari per reduir el col·lapse a l'AP-7? Algunes mesures que ja han posat en funcionament, com grues estratègiques, limitació de la velocitat o de trànsit de camions, són adequades, però insuficients. A curt termini necessitem actuar sobre vies com la C-32, aixecar barreres en moments concrets, generar una alternativa a bona part del trànsit sud de l'AP-7. I això ho portem, ho volem portar avui a votació, i enllaçar-ho amb algunes de les antigues campanyes que alguns de vostès coneixen molt, allò de «Prou peatges i «No vull pagar de fa uns anys, perquè crec que avui podem reivindicar nosaltres això precisament també a Catalunya. Ens agrada poder recordar aquestes coses: «Prou peatges, «Prou C-32, «No vull pagar, d'acord? També parlem d'altres iniciatives que creiem que són necessàries, com les ferroviàries, millorar el transport públic, acabar el projecte de mobilitat, que no està acabat i que, de fet, continua sent encara un problema. I altres propostes com la línia 9, que no acabaran, o sembla que no acabaran mai. Ja no és que no l'acabin, és que ens està costant moltíssims més diners dels pressupostats a l'inici. I algunes de les propostes que sempre s'utilitzen, com la via orbital, la via ferroviària orbital, que portem, de fet, des del 2006 –al pla d'infraestructures de transports 2006-2026 ja estava dissenyada– i on no s'ha avançat mai. Se'n parla molt com la gran solució viària, però no hi han propostes concretes. En definitiva, no podem deixar a la improvisació la resposta al problema del col·lapse de l'AP-7. Cal una resposta coordinada, efectiva, que implementi solucions a curt termini i que contempli solucions que superin el bloqueig, que creiem que és constant, d'un govern que, com hem vist, ens acaba portant moltes vegades al col·lapse. Gràcies, presidenta, vicepresident, diputats i diputades.
Té la paraula ara, per defensar les esmenes presentades, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Antonio Gallego.
Sí; muchas gracias, señora presidenta. Efectivamente, la AP-7 es la arteria más importante de la región y se colapsa de manera continua. Circular por esta autopista es gratuito desde septiembre del año 21 y esto ha contribuido claramente a que aumente su uso casi en un cincuenta por ciento. Provoca frecuentes atascos kilométricos y ha producido un notable aumento de accidentes, triplicándose el número de muertes. Es evidente que tenemos un problema de siniestralidad, un problema de movilidad. Por eso, desde el Grupo Parlamentario de VOX llevamos semanas pidiendo abordar esta situación con soluciones concretas, urgentes y realistas. En primer lugar, pues, estamos de acuerdo con lo que se ha dicho aquí: urge que el Gobierno de España invierta más en la mejora y en la ampliación de la red viaria catalana. Toca ampliar carriles en las zonas de mayor concentración de la AP-7; toca agilizar la conectividad, la permeabilidad y la accesibilidad de las autopistas con otras vías del territorio y facilitar los enlaces entre ellas. Y, como derivada de lo dicho, es obvio que volvemos a pedir a la extrema izquierda de esta cámara que aparque sus apocalípticos discursos climáticos, que incluso los han llevado a decir aquí que no quieren inversiones viarias porque potencian el uso del vehículo privado. A nosotros esto nos parece francamente una animalada. La semana pasada..., no, perdón, el mes pasado, Esquerra pedía aquí por escrito «la no priorització d'infraestructures viàries de mobilitat obsoletes, inapropiades en un context d'emergència climàtica i de col·lapse dels combustibles fòssils. Esta semana hemos vuelto a escuchar lo mismo. Es decir, el principal partido del Gobierno de Cataluña no quiere que se mejoren, que se amplíen las carreteras catalanas, en un contexto en el que miles y miles de catalanes se quedan profundamente atrapados en las autopistas como si fueran ratoneras. Francamente, esto no lo puede entender absolutamente nadie. En segundo lugar –y antes lo he dicho–, es verdad, la competencia en términos de inversión es del Gobierno de España, pero también es verdad que es la Generalitat quien gestiona el tráfico y puede tomar medidas para atenuar las colas y reducir esa siniestralidad de la que hablaba antes. La pregunta que nos tenemos que hacer hoy aquí es: ¿han actuado con diligencia? La respuesta, obviamente, es no. Han improvisado soluciones a algo que sabíamos que ocurriría desde hace mucho. Desde hace mucho sabíamos que las concesiones finalizaban. Desde hace mucho sabíamos que más pronto que tarde se iban a liberalizar los peajes, y que eso iba a producir un incremento bastante notable de la circulación. ¿Se tomaron medidas en su momento? No. Hemos tenido que esperar a ver cómo miles y miles de catalanes, como decía antes, se quedan atrapados en las carreteras, fundamentalmente los fines de semana, fundamentalmente en las costas, en la Brava y en la Dorada, pero también en el día a día, cuando van a trabajar en muchos puntos de Cataluña quedan absolutamente atrapados. Ustedes han improvisado..., el Gobierno de la Generalitat ha improvisado ocurrencias de dudosa efectividad, como plantearse la limitación de velocidad máxima en las carreteras, en la autopista, tal y como les ha afeado el RACC, que el propio RACC les ha dicho que es una medida que no sirve para nada. Improvisan en la puesta en marcha de los escasos carriles adicionales circunstanciales que hemos podido ver estos días, escasos e improvisados. Improvisan en la limitación de circulación de camiones, ha sido un auténtico caos. Improvisan con ese servicio de grúas que se pone, pero no se sabe dónde está –no sé si han servido o si no han servido. Improvisan en su intento de incrementar el número de agentes de tráfico. Nadie sabe cuántos se han puesto, nadie lo sabe, nadie sabe dónde están. Bueno, hablas con Mossos..., no lo saben. Si alguien del Govern me lo puede aclarar, yo se lo agradecería, ¿no? Y lo más feo es que se siguen negando a liberalizar el peaje de la C-32 en horas punta. «–La “pela” es la “pela”. –Ya, pero está la carretera colapsadísima, podríamos abrir la barrera, aunque sea un par de horitas, para que fluya el tráfico... –No, no, a cobrar, a cobrar. Yo creo que eso lo tienen que revisar y lo tienen que reflexionar. Ya sé que ustedes, pues, le echan la culpa de todo a Madrid. Es, ustedes, a lo que acostumbran, pero nosotros desde luego les queremos decir una cosa que ustedes ya saben: que ustedes tienen mucho margen de mejora, que se pueden hacer mucho mejor las cosas; que no hace falta improvisar todo este tipo de políticas, que se pueden mejorar también las infraestructuras en el margen de sus competencias presupuestarias, ¿no?, en el margen de..., en cuestiones de transporte público, en gestión de tráfico. Y nada más. Y decirles que VOX no va a permanecer impasible mientras miles y miles de catalanes están absolutamente atrapados en las carreteras catalanas como consecuencia de su nefasta gestión. Gracias.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té ara la paraula la diputada senyora Irene Negre.
Moltes gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats i diputades... Ciutadans presenta una moció que engloba diferents temes territorials que entraré a analitzar un a un per poder fixar la posició del Grup de Junts. En primer lloc, ens proposen el retorn de l'obra pública a Catalunya per millorar la mobilitat intermodal de les persones. Volem inversions en mobilitat. Per això mateix reclamem a l'Estat espanyol que compleixi amb el pagament a la Generalitat de Catalunya dels imports pendents relatius a la disposició addicional tercera de l'Estatut de Catalunya, per tal de poder decidir quines infraestructures de mobilitat són necessàries per al país. Inversions en la mobilitat intermodal de les persones i de les mercaderies, totalment necessàries per posicionar Catalunya com un node logístic a la xarxa internacional de producció i distribució de béns de tota mena. Suposo que aquest és un dels motius pels quals l'Estat espanyol no paga el que deu: una Catalunya més rica i més pròspera els preocupa, després de la demostració democràtica dels nostres anhels de llibertat el dia 1 d'octubre del 2017, que els privarien d'espoliar-nos els 18 milions d'euros anuals, aproximadament. Sofrim un greuge constant de l'Estat espanyol amb Catalunya: 35,8 per cent d'execució de les inversions en infraestructures envers el 185 per cent d'execució a Madrid; 12.400 milions d'euros de dèficit històric d'inversió des del 2009 de l'Estat – xarxa de rodalies, Corredor Mediterrani o altres obres pendents d'execució. Pel que fa al pla integral de seguretat, fer palès que s'està implementant per abordar els col·lapses a l'AP-7 i es continuarà treballant dintre de les competències en matèria de trànsit. Cal, però, intensificar la vigilància dels cossos policials a l'AP-7. La cirereta del pastís ve quan des del grup proposant ens demanen que aixequem les barreres de la C-32, una autopista de titularitat de la Generalitat, per pal·liar els greus efectes que està provocant l'AP-7, una autopista de titularitat de l'Estat, perquè aquest ni s'ha preocupat de fer les inversions necessàries per millorar-la, ni de preveure els problemes que generaria la gratuïtat d'aquesta, ni d'adoptar les mesures i l'execució d'obres necessàries que es podrien haver fet de forma anticipada. Jo els pregunto al Grup de Ciutadans per què no han acceptat l'esmena que proposàvem els grups de Junts i d'Esquerra, on dèiem que el Govern de l'Estat aportés els recursos econòmics necessaris per afrontar les despeses que es generen fruit d'aquest aixecament de barreres. L'Estat ha rescatat vies d'alta capacitat que tenien un model similar al de la C-32 a Madrid –les seves autopistes radials. Què passa, que a Catalunya només servim per pagar? Doncs els catalans i les catalanes necessitem la mateixa resposta per part d'un estat que es diu que és de tots. Paguem, i no poc, però es veu que paguem per rescatar Madrid. I, ara, què volen? Ni parlar-ne. Ja n'hi ha prou d'ofegar la Generalitat per tots els fronts. Ja n'hi ha prou. Per aquesta raó, i com a compensació del greuge d'infrafinançament de l'Administració de la Generalitat de Catalunya i els molts anys dels ciutadans de Catalunya suportant el pagament dels peatges..., rau la necessitat de rescatar la concessió del peatge de la C-32 encara vigent a Catalunya. Soc usuària de l'AP-7. Faig uns cent cinquanta quilòmetres per arribar a Barcelona i faig cent cinquanta quilòmetres més per arribar a casa meva quasi tots els dies; tres-cents quilòmetres, la majoria per l'AP-7. Sé del que parlo quan dic que és una vergonya, el que està fent l'Estat, eximint-se de tota responsabilitat amb la complicitat d'alguns grups parlamentaris d'aquesta cambra. Cal que actuïn, i que ho facin ja. Han de donar resposta als problemes que ens han generat per la seva inoperància. Al punt 5 han acceptat l'esmena que els proposàvem d'instar les administracions competents a executar els plans de construcció d'aparcaments d'enllaç entre el vehicle privat i el transport públic, tant ferroviari com d'autobús. S'incentiva que la gent viatgem en transport públic. D'aquesta manera, evitem col·lapses, i, a més, és un transport sostenible. Hi estic d'acord, però els habitants de les Terres de l'Ebre no ho tenim ni fàcil ni ràpid. El trajecte és de dos hores i mitja en tren, d'acord amb el que marca Renfe, però en realitat arribem a Barcelona en tres hores. Moltes vegades, fruit d'incidències, amb una mica de sort arribem..., cinc hores, hi estem cinc hores, dalt del tren, per arribar al nostre destí. Reclamem una vegada més que l'Euromed s'aturi a l'Aldea i puguem tenir un servei ferroviari digne. Reclamem inversions en infraestructures, en trens, en catenàries, en estacions, en vies. I, si no ho volen fer, no passa res: que ens traspassin les competències i els recursos econòmics per fer la gestió integral del sistema ferroviari català. Nosaltres estem disposats i capacitats per a fer la gestió. Pel que fa a la línia 9 del metro de Barcelona, la Generalitat ja en va reactivar la construcció del tram central el passat mes de juny. En aquest moment les obres ja s'han reprès. Moltes gràcies.
I, finalment, té la paraula el diputat senyor Ferran Estruch, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tothom, diputades i diputats. Senyor García, compartim la preocupació per la situació del col·lapse que pateix l'AP-7. I la prova n'és que hem presentat bastantes esmenes, i lamento que només n'haguem pogut transaccionar una. Ho lamento sincerament. Entrant en la moció, la situació que es viu en els diferents trams de l'AP-7 –el col·lapse que vivim, l'augment de la sinistralitat– ens preocupa, i ens preocupa molt, al Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Una dada: l'aixecament dels peatges de l'AP-7 ha provocat un increment del voltant del quaranta per cent del trànsit de turismes i de vehicles pesants en gairebé tota la via. Aquest increment ens preocupa, perquè ha provocat aquestes situacions de col·lapse que avui tractem, l'augment d'accidents. I, evidentment, això ens ha de fer reflexionar a tots, i ens porta a plantejar-nos com cal gestionar aquest trànsit en aquesta infraestructura. I, justament davant d'aquesta realitat –que parlava vostè de propostes–, també dir-li que la seva moció, que el títol és sobre el col·lapse de l'AP-7..., però només hi ha dos punts de l'AP-7 –de set. El que li deia, nosaltres hem presentat propostes. I aquesta mateixa setmana el nostre grup parlamentari presentàvem una proposta de resolució per millorar la gestió del trànsit de l'AP-7 amb una bateria de mecanismes que pretenen reduir la congestió en aquesta via. A més, des de la conselleria d'Interior s'està actuant. Dir-li que, per exemple –que em sembla que era el diputat de VOX, que ho deia–, dels vuit-cents mossos que s'hi incorporaran, una part important aniran al trànsit del nostre país. Com deia, una proposta de resolució amb mesures concretes. Com, per exemple, incorporar mecanismes com la instal·lació d'instruments de velocitat variable, reforçar el carril reversible, la col·locació estratègica d'un conjunt de grues per facilitar la retirada de vehicles o la regulació de la circulació de camions en dies de màxima afluència. A més, també proposem, com li he dit, en aquesta proposta de resolució, augmentar la dotació dels mossos en aquesta via. Per altra banda, en aquesta moció, senyor García, trobem a faltar el que per nosaltres és un problema, un debat de fons que també s'ha comentat, que és com gestionem les vies d'alta capacitat. Com pot ser que, després de tants anys, sabent que les concessions s'acabarien, tenint clar que no es volien renovar –tenint clar ara que no es volien renovar–, sabent també que Europa ens obliga a establir un sistema sostenible i d'ús –que qui contamina paga–, per l'ús de les vies d'alta capacitat, no s'hagi fet res? Com pot ser? Anem tard, molt tard, a l'Estat i també a Catalunya. I ara n'estem veient part de les conseqüències. Des d'aquí tornem a fer una crida a resoldre aquest tema clau, a posar una proposta damunt la taula i a fer-ho ràpid, en la línia que ens marca Europa i que ja s'ha implementat en altres països. La moció contempla altres elements que considerem importants i que no hi estem en contra, ja l'hi he dit, però que no hi han acceptat les nostres esmenes i creiem que no s'ajusten a la realitat. Demanen un pla integral per abordar els col·lapses. Aquest pla hi és; si cal, millorem-lo, senyor García. Demanen valorar la possibilitat d'aixecar barreres de la C-32. Hi estem d'acord, però..., qui paga? Tant costa, acceptar-nos...? No li demanàvem que acceptés ni el traspàs ni tots els diners. Només li demanàvem que l'aixecament de barreres degut al col·lapse de l'AP-7, titularitat de l'Estat –que això no ho diuen–, doncs, es compensi amb aportació de recursos a la Generalitat de Catalunya. Tant costa, acceptar això? Sincerament, no ho entenc. I, per acabar, en la moció exigeixen al Govern, al Govern de Catalunya – vicepresident, disculpi, que no l'he saludat–..., como titular de las competencias de cercanías des del 2010, entre d'altres coses, a la moció, vostès, eh?..., la construcció de la línia orbital del Vallès. A veure, o tenen un desconeixement profund del suposat traspàs que es va fer el 2010 de rodalies –que no ho crec, hi porten bastants anys– o es riuen de tots nosaltres i, el que és més greu, dels ciutadans i ciutadanes del nostre país. Saben perfectament que la Generalitat, amb el traspàs del 2010, només gestiona freqüències, horaris i informació als usuaris; res més. Volen construir l'orbital ferroviària del Vallès o fer més del que es fa a les infraestructures com l'AP-7? Perfecte, totalment d'acord. El Grup Parlamentari d'Esquerra fa molts anys que hi treballa. Posin-se al costat del Govern, de la majoria d'aquesta cambra, i exigeixin més recursos a l'Estat. I posin-se al costat del Govern i d'aquesta cambra en la reivindicació del traspàs integral de rodalies, un traspàs de veritat, amb vies, trens i recursos. Sabem que no ho faran. Nosaltres volem gestionar-ho tot, assumir totes les responsabilitats i deixar de culpar Espanya, de veritat, de la nefasta gestió de les infraestructures. Moltes gràcies.
Doncs, seguidament, i per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Jordi Terrades.
Gràcies, presidenta. És evident, deixin de culpar a Espanya de tota la... [[Remor de veus.]] Mirin, al conjunt de la xarxa viària de Catalunya, el nombre d'accidents i d'aquests amb resultats de mortalitat ha baixat respecte a l'any 2019, excepte a l'AP-7, on els accidents han augmentat, i han augmentat exponencialment. Som conscients de que és una via de llarg recorregut que no només assumeix el trànsit de Catalunya, sinó que és una via de trànsit, de pas, sobretot de l'eix mediterrani, no? El flux de vehicles, tant al tram nord com al tram sud, des de la retirada dels peatges, s'ha disparat fins a un quaranta per cent més de vehicles –fins i tot, en alguns trams, en algun percentatge superior. També han augmentat, eh?, en alguna de les vies, aquests col·lapses, i aquesta intensitat de trànsit també la notem en alguna altra via que no era o que no és propietat de l'Estat, que en aquest cas era propietat i és propietat del Govern de la Generalitat de Catalunya, com, per exemple, la C-32 nord, que en determinats moments també va a uns ritmes de congestió similars als de l'AP-7. És veritat. Cal millorar aquesta infraestructura des de dos punts de vista, des de la visió del Grup Parlamentari Socialistes: amb inversió en infraestructura i amb inversió també en la gestió dinàmica d'aquesta infraestructura viària. S'ha anunciat..., i no només s'han anunciat, sinó que s'han començat les licitacions per millorar l'AP-7 en les seves connexions amb altres infraestructures viàries estructurants del país i de dotar de més carrils també, en els trams més problemàtics, l'AP-7. Jo espero, eh?..., el meu grup parlamentari espera que, davant d'aquests anuncis i les licitacions que ja s'han iniciat d'aquesta ampliació de carrils a l'autopista AP-7, els grups que conformen el Govern aquesta vegada vagin units, eh?, perquè tinc la impressió de que podem tornar a tenir una nova discrepància de visions respecte al que cal fer. Nosaltres creiem que cal invertir també en aquestes infraestructures, ampliant carrils en alguns trams, perquè l'AP-7, que és una via, ho repeteixo, de llarg recorregut, també en alguns trams del nostre territori assumeix paper de via més local o comarcal o territorial. I, per tant, aquí hi conflueixen molts trànsits, els de llarg recorregut i els que no ho són tant. I el que hem estat veient: acaba col·lapsant també, per aquests graus de congestió, vies més locals o comarcals, provocant problemes concrets. O sigui, els hi podria parlar de la ronda del Vallès, de la ronda nord del Vallès –ho vaig fer ara fa quinze dies, no els hi tornaré a repetir, però...–, els hi podria parlar d'una altra que sí que conec i que ha provocat i que està provocant una altra vegada augment de trànsit, que es deriva de l'AP-7, de l'alliberament de peatges, que és la ronda sud i nord de Granollers. Els camions que havien desaparegut o pràcticament desaparegut en el moment de l'alliberació de peatges ara tornen a passar per aquesta via, perquè en aquests trenta quilòmetres que algú s'oposa a que s'hi ampliïn carrils..., resulta que més de 2.400 vehicles pesants tornen a passar per aquesta via. I el Govern de la Generalitat incompleix una resolució del Ple del Parlament que indicava que el Govern, en el període de sis mesos –i ja ha passat, aquest termini–, hi havia de posar controls per tal de que els vehicles pesants no passessin per aquesta via, que és una via molt ciutadana, molt local, en aquesta ciutat. No hi ha posat ni els radars de velocitat ni el control de lectors de matrícules. Per tant, inversió per part del Govern d'Espanya, sí, i inversió també per part del Govern de Catalunya, que és la titular en la gestió del trànsit, també. En què? Doncs en inversions, per tal, com els hi deia a l'inici..., d'una gestió dinàmica del trànsit. I, finalment, en aquests dotze segons que em queden de la meva intervenció, demanar al Govern de la Generalitat de Catalunya, als partits que en formen part, que aquesta vegada no tornin a ser un motiu de discrepància les inversions ja anunciades i licitades per part del Govern d'Espanya, perquè, en aquest cas, senyor Estruch, el Govern d'Espanya no serà un problema.
En nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Montserrat Vinyets.
Bon dia. Diputats, diputades, amb relació a aquesta moció presentada pel Partit Socialistes, nosaltres hem de dir... [[Veus de fons.]] Ai –perdó–, sí, Ciutadans. [[L'oradora riu.]] És una moció que es titula «sobre els col·lapses a l'AP-7. És una moció que entenem que té certes ambigüitats. I, amb relació concretament a l'autopista de l'AP-7, s'interpel·la directament el Govern perquè faci un pla per abordar els col·lapses i el presenti al Parlament. A nosaltres no ens queda clar que aquest sigui el millor escenari per fer això, i creiem que potser el millor hagués sigut, a la Comissió de Territori, aclarir quines mesures concretes caldria prendre en termes de seguretat dels usuaris. Nosaltres veiem que aquesta és una decisió bastant tècnica i que, en qualsevol cas, sembla que des de la conselleria d'Interior, a través del personal adscrit al Servei Català de Trànsit, doncs, ja s'està fent la feina i aquest pla ja s'ha fet. En qualsevol cas, és una bona notícia, que vostès hagin posat sobre la taula aquesta moció. I primer nosaltres celebràvem que vostès no parlessin de l'ampliació de l'AP-7, tot i que és veritat que aquesta alegria ha sigut molt efímera, ens ha durat molt poc, perquè ara mateix vostès en el faristol, doncs, han dit que estaven a favor de l'ampliació. No ens ha sorprès, des de l'òptica liberal que vostès mantenen, que, per tant, el que fa el liberalisme és posar la catifa vermella a tot lo que són les grans transnacionals, el transport de mercaderies, etcètera. Vegem quina és la posició dels altres grups parlamentaris. El Partit Socialistes, doncs..., ja ens ha dit el diputat senyor Terrades que s'han començat les licitacions per a l'ampliació de l'AP-7. Efectivament, s'està licitant el projecte del quart carril entre Martorell i Vilafranca, amb un cost estimat de 140 milions per uns vint-i-tres quilòmetres. I també s'estan licitant els estudis per al tram Sant Celoni - Montornès, d'uns vint-i-dos quilòmetres, amb un cost de 115 milions d'euros. Per tant, socialistes a favor de l'ampliació. El Partit Popular és evident que hi està d'acord. Ahir ens il·lustrava, el seu diputat, que la llibertat en aquest país consisteix en el dret a agafar un cotxe –abans era prendre's una canya, ara és agafar un cotxe sense limitacions. Per tant, també estan a favor de l'ampliació de la infraestructura. Bé. Doncs nosaltres, evidentment, no estem... Bé, sembla que la conselleria de Territori també..., no tenim clara quina és la seva posició amb relació a l'ampliació. Esperem que en els propers dies tinguem clara la posició d'Esquerra Republicana. La posició del Departament de Territori no la tenim clara. Sí que és veritat que van dir, si no ens ha semblat entendre-ho malament, que això contribuiria a reduir les emissions de CO2 causades per les congestions. És a dir, que amb l'ampliació no hi haurien tantes congestions, i, per tant, es reduiria el CO2. Ens sembla un argument molt fluix, vicepresident. Jo crec que ja l'haurien de descartar, aquest argument, i focalitzar-se més en reclamar el Corredor Mediterrani, que sempre ens deixen per..., bé, com una cosa a llarg termini. Però si vostès entren en el joc d'acceptar aquest quart carril, entren en el joc de l'agenda del reencuentro. I, com sempre, lo mateix, les velles receptes de sempre. A nosaltres el que està passant a l'AP-7 ens sembla una bona metàfora del que està passant...: no és tant que hagi col·lapsat l'AP-7, sinó que el que ha col·lapsat avui són el neoliberalisme i la globalització. No és possible un capitalisme respectuós amb el medi ambient, perquè el capitalisme parteix de la falsa premissa que el creixement és infinit, i això no és possible. Els recursos són finits, el creixement perpetu és una cosa inassumible. I, per tant, ja cal apostar per una paraula que a molts de vostès els hi produeix urticària, però que és molt senzilla, i es diu «decreixement, i val més que el fem de forma voluntària que no de forma abrupta. Estem immersos en una crisi ecològica, econòmica i social, i aquest quart carril de l'AP-7 no ens en traurà. No estan fent re per donar resposta a la situació de no retorn en la que ens trobem. I no entra en el sentit comú apostar per una ampliació de l'AP-7, perquè no és una mesura que disminueixi el vehicle privat. I, per tant, és una decisió que no està pensada per a la gent, sinó que està pensada per afavorir el capitalisme. El capitalisme necessita infraestructures per donar sortida a la seva necessitat constant d'expansió. Això sí, sempre subvencionada amb l'obra pública, tal com diu la moció –que aquí sí que apel·la a l'obra pública, la moció. Ho diem perquè són els primers que sortiran a predicar la necessitat d'ampliar l'AP-7 a càrrec dels pressupostos públics; aquests que ho demanen són els mateixos que després reclamen la baixada d'impostos i la retirada de l'Estat en qualsevol tipus d'actuació. Per tant, no cal un quart carril, sinó que el que cal és començar a decréixer. Moltes gràcies.
I, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé; gràcies, presidenta. Ciutadans ens proposa una moció que fa referència a un problema que és real i que crec que és el primer que hem de constatar tots i totes, no?, que és el col·lapse de l'autopista AP-7. Un col·lapse en què segurament podem estar molt d'acord amb la diagnosi, diguéssim: una falta de planificació de l'aixecament de peatges. Crec que aquesta és una de les evidències, tant per a les vies de competència estatal com per a les vies de competència catalana on s'han aixecat aquests peatges, que han provocat uns efectes perversos que segurament no s'havien previst o no s'havien previst bé. I els efectes han estat l'increment claríssim de l'ús del vehicle privat, amb el que això comporta d'increment d'emissions, també d'increment de sinistralitat i també d'increment d'ús del temps a dins del cotxe per part dels ciutadans i ciutadanes, que, al final, acaben passant més temps destinat a traslladar-se d'un lloc a l'altre. Això, pel que fa a la diagnosi. El que no compartim segurament és el plantejament de solucions que tant des de Ciutadans com des de diferents grups que han intervingut posen sobre la taula. Vostès ens diuen que la solució són més carrils, és la B-40, no? Per cert, més carrils també vol dir més cotxes; per tant, en realitat el que estem fent... Quan ampliem carrils, s'ha demostrat que el que fem és incrementar també el nombre d'usuaris d'aquestes vies. Nosaltres creiem que les solucions han d'anar per una altra banda. La primera solució que surt a la moció i que la votarem és l'orbital ferroviària. Nosaltres creiem que l'alternativa ha d'anar pel tren. També per al transport de mercaderies, perquè gran part del trànsit que circula per l'AP-7 avui en dia és de mercaderies, són vehicles pesants. I, per tant, és essencial tenir el Corredor Mediterrani. També per algunes mesures que s'han proposat des d'altres grups parlamentaris que tenen a veure amb la gestió del trànsit i la vinyeta, perquè al final hem planificat..., hem aixecat els peatges sense preveure alternatives, i això té dues grans conseqüències. La primera, una situació d'injustícia territorial. És a dir, és veritat que hi havia una injustícia territorial quan a Catalunya teníem peatges i a la resta de l'Estat no, però ara també hi ha una injustícia territorial flagrant quan la gent del Bages o la gent del Garraf han de pagar peatges i la resta del país, doncs, s'han alliberat de peatges. Per tant, hi ha una injustícia territorial entre vies en les que paguem peatges i vies en les que no. Però, després, hi ha una injustícia social, que és el finançament del manteniment d'aquestes vies, perquè estem pagant amb pressupostos de la Generalitat o amb pressupostos de l'Estat el manteniment d'unes infraestructures viàries que no les utilitza tothom, perquè el cinquanta per cent de la població no té cotxe. Aleshores, entre tots paguem que els que tenen cotxe puguin utilitzar aquestes vies, i, en canvi, no?, doncs, fem pagar per utilitzar el servei ferroviari. Per tant, això és una contradicció que crec que hem de posar sobre la taula. I, quan abordem el debat de la vinyeta –que anem molt tard a abordar-lo–, això s'ha de tenir en compte, perquè s'ha de pagar per ús, però també hem d'aconseguir que aquest pagament per ús de la infraestructura viària reverteixi també o tingui un efecte sobre el comportament dels usuaris. I això crec que és important, perquè, al final, doncs, és veritat que els peatges també tenien un efecte sobre el comportament dels usuaris i les usuàries d'aquestes vies. Per tant, amb la vinyeta no només hem de garantir que financem el manteniment d'aquestes vies per a aquells que les utilitzen, sinó que també hauríem d'aconseguir, doncs, que hi hagués un traspàs d'ús des del mode de transport privat i viari cap a modes de transport col·lectiu i ferroviari. Per tant, crec que aquest és un dels objectius que també hem de perseguir, com deia, per una qüestió de justícia social. I acabo. No votarem a favor dels dos primers punts de la moció; sí de tota la resta de punts que fan propostes que sí que podem compartir –les que tenen a veure amb intermodalitat, les que tenen a veure amb ferrocarrils, etcètera. Per tant, aquestes les compartim, però no els primers dos punts, per una qüestió de plantejament. Primera, perquè vostès posen molt l'accent en la intermodalitat, que compartim, però creiem que no tenen la mateixa visió que nosaltres, òbviament, de quines han de ser les solucions de mobilitat, que no només passen per la intermodalitat i, com vostès diuen, doncs, per l'ampliació de carrils i per invertir en transport viari, sinó que nosaltres creiem que passen pel transport col·lectiu i pel tren. I és una qüestió de prioritats, perquè si al final tu poses recursos a ampliar l'AP-7 i a fer la B-40, són recursos que no destinats a l'orbital ferroviària o al Corredor Mediterrani. Per tant, les prioritats les tenim molt diferents. I la segona: vostès ens parlen, al segon punt, de tenir una interlocució fluida i lleial de la Generalitat de Catalunya amb les altres administracions territorials –per tant, amb l'Estat. Clar, nosaltres els diem que sí, d'acord, però la lleialtat ha de ser bidireccional, i, per tant, si hem de debatre el model territorial i el model de mobilitat, debatem-ho tot. I el que no pot ser és que se'ns arribi aquí i se'ns digui: «S'ha d'ampliar l'AP-7 o «Ja hem licitat l'ampliació de carrils..., «S'ha d'ampliar l'aeroport, ja hem licitat l'ampliació de carrils de l'AP-7. Per tant, clar, l'Estat pot venir aquí i dir-nos i imposar-nos què fem amb l'aeroport i què fem amb l'AP-7, però nosaltres hem de ser lleials a l'hora de planificar les infraestructures. Si demanem lleialtat, que sigui amb una condició de bilateralitat. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Nosotros daremos apoyo a la moción en su integridad. Efectivamente, como señalaba la portavoz de la CUP ayer en la sesión de control, nosotros hacíamos referencia a dos de las medidas de las que se ha debatido: la liberalización de la C-32 en determinados momentos, sin el medio plazo total, que creemos que es imprescindible –la autopista más cara de Europa–, y nosotros apoyamos también la ampliación de carriles en dos tramos, insisto, que servirían para descongestionar ese tráfico. Pero también decíamos ayer –y de ahí que demos apoyo a la totalidad de la moción– que nosotros no despreciábamos algunas de las medidas que defiende, por ejemplo, o ha defendido aquí el portavoz de Esquerra Republicana, que consideramos que pueden servir para tráficos de densidad moderada y que pueden descongestionar también, pero que son insuficientes cuando estamos hablando de tráficos tan tan densos como los que se viven actualmente. Del mismo modo que tampoco creemos que sean baladíes las medidas que propone la moción de defensa del transporte público. Es que todo es complementario, pero creemos que, sin unas, las otras son absolutamente insuficientes. Sí que me gustaría hacer referencia –no a todo, porque podríamos estar aquí una hora hablando–..., en fin, a lo que ha comentado la portavoz de la CUP sobre las posiciones del Partido Popular. Sí que me gustaría hablar de la cuestión del decrecimiento. Lo digo porque hablar así, con cierta frivolidad, del decrecimiento, como si fuera una cosa «guay..., tiene sus consecuencias, el decrecimiento. Les voy a dar un dato: la economía venezolana ha decrecido entre el período 2013-2021 un setenta y cinco por ciento. Eso tiene consecuencias sociales, pero sociales gravísimas: hambrunas..., es decir, auténticas barbaridades. Eso de decir que la economía tiene que decrecer me parece una auténtica frivolidad. De hecho, las autoridades venezolanas presumen ahora de que 2022 podría ser el primer año en los últimos quince que la economía venezolana creciera, sobre todo, pues, por la cuestión petrolífera, evidentemente. Pero es que las autoridades venezolanas han acabado entendiendo que es mejor crecer que decrecer; que, si creces, hay posibilidades de que la gente viva mejor, y que, si decreces, lo que es..., es enviar a la miseria a la gente, sobre todo si es un decrecimiento sostenido como el que proponen ustedes. Gracias.
Bé. Doncs, acabat el debat, també els faig avinent que la votació d'aquesta moció... [[Veus de fons.]] Ai, disculpin. [[Veus de fons.]] Sí, és veritat. Senyor García, per pronunciar-se sobre les esmenes, torna a tenir la paraula.
Gràcies, presidenta. Sobre les esmenes, per anar ràpid, hem acceptat l'esmena 5. Crec que millorava el text; per tant, cap problema. La resta..., posaré dos exemples de per què no les hem acceptat. La que proposava el Govern, Esquerra més Junts, ens deia, per exemple: «El traspàs de tota la xarxa de carreteres d'interès general de l'Estat a Catalunya..., i, quan anàvem a una altra que ens ha presentat VOX: «Devolver al Gobierno de España todas las competencias en materia de transporte ferroviario. Vostès demanen el traspàs de les carreteres de l'Estat aquí i VOX demana el traspàs de tota la infraestructura ferroviària a l'Estat. Doncs ni un ni l'altre, nosaltres això no ho podem acceptar. L'Estat no ens deixa, o... Bé. Línia 9: pressupostat, 2.000 milions inicialment; acabarà costant 16.000 milions. Per això volen gestionar les infraestructures? Per tenir aquest sobrecost? Crec que no és adequat. Sobre la C-32, hem intentat, amb la senyora Negre, sobretot, negociar una transaccional. Ha sigut impossible. Perquè nosaltres creiem que la C-32 s'ha de poder obrir de moment ocasionalment quan hi hagin problemes d'emergència. I no té res a veure, en aquest cas, amb que la titularitat sigui –la de l'AP-7– la que pot generar aquests problemes de titularitat estatal, perquè el problema no el genera només l'AP-7, el genera la mobilitat general a Catalunya. Per tant, el que hem de fer, en aquest cas, és gestionar millor, com he dit abans, i pagar aquest rescat. Per tant, nosaltres defensem allò de «no vull pagar, «no més peatges, que deien vostès; doncs nosaltres ara ho defensem, també. Alguns altres comentaris. És evident que totes les infraestructures..., s'ha parlat aquí, doncs, que per què no només hi havien dues mesures sobre l'AP-7, perquè al final la mobilitat està interconnectada, i crec que això és evident. I sobretot, m'ha fet bastanta il·lusió escoltar el senyor Parés parlant de lleialtat, quan vostès estan governant a Espanya, o sigui, al Govern d'Espanya hi són, vostès. Llavors, no sé si es tenen lleialtat a vostès mateixos, perquè a vegades em perdo una mica, en aquest tipus de relacions que tenen amb el PSC o amb el PSOE, en aquest cas. Però estan governant. Per tant, siguin lleials amb vostès mateixos, i aquestes inversions que fan aquí i que crec que estan ben fetes, com les de l'AP-7, doncs, defensin-les amb una mica de força i creguin-se que estan governant a Espanya, perquè és important per a tots els catalans. Gràcies, diputats i diputades i presidenta.
Gràcies. Doncs ara sí, acabat el debat, la votació d'aquesta moció tindrà lloc aquest migdia, un cop acabat el punt número 20 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la creació d'un fons de transició nuclear just amb els territoris propers a Ascó i a Vandellòs]] [[302-00178/13]] Passem al dinovè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la creació d'un fons de transició nuclear just amb els territoris propers a Ascó i a Vandellòs, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. I té la paraula la diputada Silvia Paneque, per exposar-la.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, conseller..., no, conseller, no –pensava que...–, se n'ha anat. Es tracta, aquesta, d'una moció que té pocs punts, molt centrada en una qüestió, tal com vaig encarar també la interpel·lació amb el conseller Torrent, que finalment no demana que sigui escoltada la veu o l'opinió del Partit dels Socialistes de Catalunya, sinó que el que fa és traslladar una demanda territorial que a nosaltres ens ha semblat justa, raonable, i, com els deia, que es concreta fonamentalment en tres punts: un primer, que es destini a les comarques de l'Ebre i del Camp de Tarragona el cinquanta per cent, com a mínim, dels recursos de l'impost de les centrals nuclears; segon, que s'aprovi el reglament del Fons de Transició Nuclear, i tercer, un impuls de reactivació econòmica per a les comarques de l'Ebre i del Camp de Tarragona. Vull donar les gràcies –i vull començar per aquí– als grups parlamentaris, que han entès que això no anava de demandes demagògiques fora de mida o que tenien un segell polític, sinó que es tracta d'una demanda transversal, raonable, racional i justa, i, com els deia, que prové del propi territori. I, per tant, vull agrair a la majoria de grups parlamentaris aquesta voluntat sincera de negociar esmenes transaccionals, opinions en favor del territori, sense més valoracions més de caire..., de segell polític, i, en especial, a En Comú Podem i al Grup de la CUP, doncs, per aquesta negociació, que ens ha permès, jo crec, enriquir i ampliar aquesta moció. Volia traslladar també la meva més sincera incomprensió sobre quins criteris guien el Govern –i lamentablement no hi ha cap conseller, però...–, quins són els criteris que guien aquest Govern sobre aquesta qüestió. Per què només el vint per cent dels ingressos relacionats amb les activitats de producció, emmagatzematge i transformació d'energia elèctrica d'origen nuclear s'han de destinar a aquestes zones properes a les centrals nuclears d'Ascó i Vandellòs? Per què? Quin criteri els guia, a l'hora de marcar aquest vint i no, com proposem, el cinquanta o més enllà del cinquanta, si han suportat el cent per cent de les externalitzacions negatives d'aquestes centrals nuclears? Per què? Per què només el vint? I més en una qüestió que vostès hi tenen total i absoluta decisió. Aquí no hi ha ningú que els guiï ni els marqui. Vostès poden decidir quin percentatge, i han decidit –no entenem per què– un vint. Per què només el vint, si han patit el cent per cent de les conseqüències o problemàtiques de viure al costat d'aquestes centrals nuclears? Per què, si són els territoris més propers? Per què el vuitanta per cent d'aquest impost ha d'anar o s'ha d'esfumar en una altra part del territori? Per què? Per què no un mínim d'un cinquanta per cent a les Terres de l'Ebre i Camp de Tarragona perquè tinguin una oportunitat de transformació verda? Per què no aquest cinquanta per cent, o mínim cinquanta per cent, d'aquest fons d'impost nuclear per donar oportunitats a aquests territoris? Per què no? Per què no aquest mínim d'un cinquanta per cent, si la transició energètica d'aquests territoris i el capital acumulat de coneixement fan que precisament puguin ser punta de llança en la transformació verda que necessita Catalunya? Per què no aquest mínim del cinquanta per cent en territoris que han estat exemplars amb el compromís col·lectiu de Catalunya en el seu creixement i oportunitats, generant energia al llarg de tots aquests anys? Per què no volen atendre una demanda justa de rebre com a mínim aquest cinquanta per cent d'aquest fons? I per què no volen donar aquest compromís, aquest Govern de la Generalitat..., per revertir en aquests municipis que durant tants anys han aguantat, com deia, aquestes externalitats negatives? Vostès s'omplen la boca de dir que volen escoltar la veu del territori –fa uns minuts ho feien amb el Pirineu, fa només uns minuts–, i el territori ha parlat clar. En l'exposició pública han respost: «La taxa de distribució territorial que regeix el fons hauria de representar el cinquanta per cent de l'impost. Per tant, la veu del territori està clara. I haig de lamentar que el conseller va donar a entendre en la seva interpel·lació que hi havia resolucions dels consells comarcals del Baix Camp i de Ribera d'Ebre en sentit contrari, i no és veritat, no és cert: aquestes resolucions no existeixen. Per tant, la veu del territori està claríssima. I, finalment, i en resposta també a alguna qüestió que ha sortit en les converses i en la interpel·lació sobre el nul compromís o recursos que el Govern espanyol –des de fa molts anys, a més a més, no de governs socialistes, eh?, de diferents colors– té amb el territori..., després els en donaré dades més concretes, però, respecte a residus nuclears, els hi haig de dir que des de l'any 2015 –per tant, des de fa set anys– el Miteco, a través d'Enresa, està proporcionant per a restauració, desmantellament i restauració mediambiental de l'ordre d'1 milió d'euros a cada ajuntament pròxim a aquests reactors nuclears. Per tant, el compromís del Govern espanyol és claríssim en aquest tema. Moltes gràcies.
Té la paraula, en primer lloc, per defensar les esmenes presentades, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, la diputada senyora Laia Estrada.
Bé; gràcies, presidenta. Nosaltres començarem la nostra intervenció recordant el posicionament que hem tingut la CUP i el conjunt de l'esquerra independentista sempre amb relació a les nuclears. Vull dir, recordem que sempre ens hem posicionat en contra d'aquesta energia pels perills que comporta tant per al conjunt de les persones com pel seu impacte en el medi ambient. I, de fet, recordem que aquestes centrals..., o concretament la central d'Ascó, eh?, recordem com es va implantar al territori: primer van mentir a la població dient que hi posarien una fàbrica de xocolata –no sé si ho saben–, i després, quan ja se li van veure les orelles al llop i es va destapar el pastís, el que van fer va ser imposar aquesta central a cop de maletí i, a més a més, amb protecció policial. Nosaltres, a més a més, ens hem posicionat sistemàticament en contra d'allargar la vida de les centrals nuclears. Recordem-ho: el darrer pacte de l'Estat amb les elèctriques per allargar la vida de les nuclears va ser el 2019, amb Pedro Sánchez al capdavant del Govern espanyol, i, per tant, no podem debatre aquesta moció sense recordar la temeritat que comporta haver allargat, haver aprovat sistemàticament l'allargament de la vida de les centrals nuclears. A més a més, hem de també començar aquesta intervenció recordant lamentablement que fa poc el Parlament Europeu va acordar el despropòsit de considerar l'energia nuclear com a verda contra tota lògica, contra tot sentit comú i contra tot raonament científic. I, dit tot això, i centrant-nos en la moció que avui ens presenta el PSC, evidentment, hi votarem a favor, perquè vostès –i els hi hem d'agrair– ens han acceptat les nostres esmenes i han accedit a transaccionar la primera. Nosaltres en el primer dels punts el que demanàvem és, doncs, que aquests recursos ascendissin al noranta per cent de l'impost, del que representa l'impost, perquè entenem que, si surten d'aquesta activitat i si surten d'aquest territori..., per què no, pràcticament la totalitat d'aquests diners, retornar-los al territori? Dèiem el noranta per cent perquè normalment aquest deu per cent podia tenir sentit que se'l quedés qui gestiona la recaptació d'aquest impost, eh?, però la resta enteníem que sí que havia d'anar a tot el territori. I, a més a més, el que demanàvem és que es prioritzessin els projectes mediambientals de tipus, doncs..., com, per exemple, la conservació d'espais naturals, la gestió forestal, la recuperació d'espais agraris per a la prevenció d'incendis... Perquè aquest impost realment el que ens diu és que es recapta per l'impacte sobre el medi ambient, i, per tant, les activitats a les que s'han de destinar aquests recursos que es recaptin entenem que majoritàriament o prioritàriament han d'estar relacionades precisament amb la cura del medi ambient. I, per últim, l'esmena que havíem proposat i que també ha estat acceptada és que el pla de reactivació econòmica que proposen des del PSC, doncs, s'elabori conjuntament amb tots els agents del territori. Tot això s'ha acceptat, i, per tant, nosaltres hi estem conformes. També ens semblen positives les esmenes que s'hi han afegit provinents del grup dels comuns. Pensem que milloren el text i estan encarades a garantir el futur econòmic al territori. I, en aquest sentit, volem recordar, doncs, que hi ha molta demagògia al voltant del tancament de les centrals. Es diu que la gent perdrà la feina, que la gent marxarà del territori. No és cert, amb el tancament i amb el desmantellament de les centrals es generarà ocupació, i, per tant, és interessant remarcar la necessitat que sigui la gent del territori qui es destini a fer aquestes tasques. Però, tanmateix, volem deixar clar que ens semblen pertinents les esmenes que presentaven des dels grups que conformen el Govern. Per què? Perquè pensem que no és excloent. Fins i tot nosaltres, que demanàvem destinar el noranta per cent, fins al noranta per cent dels recursos d'aquest impost..., pensem que sí, que l'Estat també hauria de destinar diners al territori, evidentment. Per què no? I, de fet, ens sembla que que el PSC no exigeixi als seus el mateix que exigeix als altres dona peu a que se'ls qualifiqui, amb la seva postura, d'hipòcrites i fins i tot d'oportunistes. Perquè el territori s'ho mereix, no? Perquè les centrals estan al territori, perquè qui es veu perjudicat amb aquestes centrals és el territori. Per tant, per què no exigeixen a l'Estat el mateix que exigeixen al Govern? Per últim, i molt ràpid, volem deixar clar que és hora de cuidar el territori, que és hora de compensar el territori que s'ha vist exposat al perill que comporta conviure amb centrals nuclears, i que sistemàticament s'oculta informació. I recordem que el passat mes de maig, un cop més, la central d'Ascó va ocultar deliberadament informació sobre un vessament. I ja és hora que les administracions facin front a les pràctiques opaques de totes aquestes grans indústries en comptes d'emparar-les, perquè la gent del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre n'estem fartes, de ser l'abocador dels Països Catalans.
En nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té ara la paraula el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades... Mirin, que el sud de Catalunya ha estat històricament menystingut és una evidència, ara i abans. Només cal que recordem les poques inversions i infraestructures que s'hi han fet, i que, a més a més, en lloc de discriminar positivament estes comarques, se fa justament tot el contrari, que és normalment invertir-hi per sota de la mitjana de Catalunya. I també és una evidència que al sud de Catalunya s'han concentrat totes aquelles infraestructures que moltes vegades –massa– la resta del país no vol. I alguns exemples ho evidencien. Per exemple, a la Terra Alta, amb el 0,16 per cent de la població de Catalunya, s'hi està produint el vint-i-cinc per cent de l'energia eòlica de tot el país, mentre que hi ha moltes comarques de Catalunya que no volen tindre un simple parc eòlic. O també podem parlar de tots els intents de transvasaments i també l'actual mal anomenat «minitransvasament. Però si alguna cosa evidencia que s'ha volgut convertir el sud de Catalunya en el pati del darrere, en l'abocador del nostre país, segurament és la instal·lació o l'existència de les centrals nuclears d'Ascó i de Vandellòs. Una situació que, certament, ve de l'època del franquisme i del desenvolupisme, però que també, certament, encara avui dia tenim, i això afecta molts municipis d'estes comarques –de fet, tots els de la Ribera d'Ebre i una bona part dels del Baix Camp, del Baix Ebre, del Priorat i de la Terra Alta–, amb les conseqüències econòmiques i socials que se'n deriven. Ara bé, també és cert que el tancament de les nuclears esperem que estigui més a prop que lluny, més enllà del que també s'ha comentat, no?, que està passant en aquests moments a nivell europeu arran de la crisi energètica. I, per tant, des del nostre grup parlamentari, com sempre hem defensat, apostem pel tancament d'estes centrals nuclears. I també, evidentment, s'ha de treballar per fer un fons de transició que permeti a estes comarques poder tirar endavant igualment una vegada s'acabin tancant estes nuclears. Per tant, evidentment que donem suport a aquest impost sobre el Fons de Transició Nuclear, però també considerem que és totalment insuficient que només es destini el vint per cent d'este impost als territoris afectats. I, per tant, donarem suport a la moció..., perquè sí, considerem que com a mínim hauria de ser el cinquanta per cent, el que anés destinat a les comarques afectades, perquè al final les comarques que tenen este impacte ambiental en són les perjudicades, no?, durant dècades, per tindre estes nuclears, i, una vegada que s'acaben desmantellant, no se pot entendre com només un vint per cent d'este impost anirà a estes comarques i el vuitanta per cent restant no se sap exactament a què es destinarà o, en tot cas, anirà fora d'aquests territoris. També, evidentment, donem suport al fet que s'aprovi al més ràpidament possible aquest reglament de transició amb relació als fons europeus. També, evidentment, un pla de reactivació econòmica per a aquestes comarques, que també va en la línia d'una moció que el nostre grup va presentar fa pocs mesos. I sí que des del nostre grup parlamentari hem volgut fer dos aportacions, dos esmenes, que van en la línia, en primer lloc, de que es creïn convenis i acords de transició justa en la línia dels objectius 2030, i, per tant, que es puga donar continuïtat a l'activitat econòmica de la zona fent que este tancament siga realment un compromís per a les empreses titulars de les plantes amb el futur econòmic tant del Camp de Tarragona com de Terres de l'Ebre. I, en segon lloc, l'altra esmena que també hem volgut presentar és que precisament aquest desmantellament es faci també amb la contractació i amb l'ocupació a partir d'empreses i persones dels propis territoris afectats, perquè considerem que també és imprescindible, en aquest sentit. Per tant, i en definitiva, esperem que esta moció avui se puga aprovar. Esperem que no es torne a menysprear el sud de Catalunya i que una oportunitat com és este impost nuclear siga realment com a mínim del cinquanta per cent per a les comarques afectades, perquè, hi insistim, és el territori que ha patit, que patix este impacte ambiental, i, per tant, no se l'hauria de tornar a discriminar fent que només el vint per cent, no?, d'aquest impost siga el que acabi repercutint al territori. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Antonio Gallego.
Sí; gracias, señora presidenta. Me gustaría iniciar esta breve intervención poniendo en contexto el momento en el que estamos y el momento en el que se registra esta moción, ¿no? Como todos ustedes saben, la electricidad, el butano, la gasolina y el gas, a precio de oro; la pobreza energética, de la que ya casi nadie habla, disparada –disparada–; la competitividad de miles de empresas, en caída libre; un gobierno separatista que ha estado años sin apostar por las renovables –llevamos tres años sin poner en marcha ni un solo molino en Cataluña–; ministros recomendando que nos duchemos menos, que apaguemos el aire acondicionado o que juguemos con los toldos para protegernos del calor. Un gobierno de España demoliendo a toda prisa centrales térmicas, destrozando nuestras relaciones comerciales gasísticas con Argelia y comprando a Rusia más gas que nunca. Unos políticos que les suben los impuestos a las empresas proveedoras de energía, que acaban repercutiéndolo en la factura y en el precio del producto. Y, en el horizonte, no muy lejano, cortes de suministro energético propios de países bananeros; cortes que, incluso la propia ministra, creo que es, de Podemos, nos invita a reflexionar, y que, en fin, deja en claro que pueden ser una posibilidad, ¿verdad? ¿Y cómo responden ustedes a todo esto? Y le digo..., «todos..., ¿quiénes? Bueno, pues el conjunto de separatistas, el PSC, Podemos, etcétera. Pues ustedes siguen con su matraca climática que les explicó la niña Greta, continúan dilapidando cientos de millones en propaganda infantil contra el apocalíptico cambio climático mientras China se ríe a carcajadas, se niegan a permitir la explotación de gas o petróleo, siguen prohibiendo el fracking –que sí usan nuestros proveedores americanos de gas–, gestionan como párvulos la energía eléctrica, mantienen una salvaje burocracia para instalar grandes parques fotovoltaicos y mantienen su irresponsable cruzada contra la energía nuclear. Y de eso va esta moción. Socialistas, comunistas y todo el batiburrillo separatista que aquí está, lejos de rectificar, como está haciendo toda Europa –toda Europa–, desde Bruselas a Alemania, la Agencia Internacional de la Energía..., ustedes siguen con su chapa ecológica. Reflexionen. Se están equivocando profundamente y están jugando con el pan de comer de muchísimas familias en Cataluña. Ustedes siguen a lo suyo, siguen con sus cantinelas cuando todo el mundo está rectificando. Es absolutamente esperpéntica, su política energética. A ustedes les da igual que el Parlamento Europeo diga que esto es una energía verde, limpia y competitiva. Les da igual que cientos de empresas estén perdiendo competitividad y perdiendo, por lo tanto, posibilidad de ser competitivas en mercados económicos internacionales. En definitiva, su política es un espantajo cargado de prejuicios, prepotencia y falta de humildad. Rectifiquen. No pasa nada. Gobernar es rectificar. Alarguen la vida de las nucleares, que aportan el cincuenta y dos por ciento de la energía –el cincuenta y dos– que hoy consumimos –el cincuenta y dos. Ahórrense paguitas y subvenciones para evitar la destrucción económica de esas comarcas a las que van a abocar al paro y a la miseria con estas políticas. Eliminen los impuestos a las nucleares, cuestión que, por cierto, nuestro grupo político, VOX, ha llevado al Tribunal Constitucional. Asuman, como les recordaba el otro día el Observatori catalán de la Energía, que no vamos a cumplir los objetivos de la agenda 2030. Aterricen, dejen de pegarnos la brasa con temas que ustedes mismos saben que no van a cumplir. Trabajen para minimizar la dependencia energética de Cataluña, que el año pasado ha subido hasta el 84,6 por ciento, según también el mismo observatorio, ¿eh? En definitiva, yo creo que no podemos apoyar nada de esta moción, porque sería dar por buena su política de cierre de nucleares y su política de jugar con el pan de mucha gente. Vienen malos tiempos –vienen malos tiempos. Antes de Navidad ustedes van a rectificar su política. Ustedes van a apoyar la térmica. Ustedes van a apoyar la nuclear cuando vean como miles de catalanes, miles de empresas catalanas, tienen que cerrar, tienen que no utilizar el gas, la electricidad por los cortes, por el raciocinio y el racionamiento de suministro eléctrico. Hagan política seria. Dejen ya de jugar a ser voceros de la niña Greta. Gracias.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té ara la paraula el diputat senyor Quim Calatayud.
Senyora presidenta, diputats, diputades, bon dia. Aquest Parlament va aprovar l'any 21 una llei pionera per afrontar amb garanties per al Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre la transició energètica, que, com vostès saben, implicarà, entre altres coses, el progressiu tancament de les centrals nuclears d'Ascó i Vandellòs teòricament –i és molt teoritzar– el 2030. Aquesta llei preveu nodrir un fons per finançar actuacions de desenvolupament socioeconòmic i de transició energètica a les zones afectades per aquesta transformació. Estem parlant de noranta-nou municipis, cinc consells comarcals –Baix Camp, Priorat, Conca de Barberà, Ribera d'Ebre i Terra Alta. Per fer-ho, la llei –que, hi insisteixo, és pionera– proposa destinar-hi el vint per cent dels ingressos relacionats amb les activitats de producció, emmagatzematge i transformació de l'energia elèctrica d'origen nuclear, i això significa una dotació prevista de 24 milions d'euros anuals –24 milions d'euros anuals. La moció que debatem ens proposa passar d'aquest vint a un cinquanta per cent, sense que fins al moment hi hagi hagut cap circumstància que ens aconselli o ens indiqui que cal variar el percentatge inicialment previst. Vostès, quan encara no s'ha fet cap ús d'aquest vint per cent inicial, ens proposen saltar al cinquanta. I per què no al trenta-cinc o al setanta-dos? Posats a fer piruetes i salts mortals, fem la proporcionalitat equitativa de les administracions per a aquests territoris. Des del nostre punt de vista, allò que cal fer és instar el Govern de l'Estat que aprovi una llei similar a l'aprovada a Catalunya, i que, per tant, complementi adequadament els 24 milions d'euros a què ens referim. Segons comentava el conseller Torrent no fa massa, l'Estat recapta al voltant de 300 milions a l'any d'aquest tipus d'impostos. Això és el que cal fer. D'altra banda, i pel que fa al desenvolupament del reglament del Fons de Transició Nuclear que ens proposen tenir enllestit dins d'aquest tercer trimestre del 2022... Per tant, segurament ja saben que s'hi està treballant i que no compartim aquesta pressa sobtada: interessos dels alcaldes de la primera corona, interessos dels alcaldes de la segona corona, interessos dels presidents dels consells comarcals, interessos dels altres actors... Crec que és necessari que tothom sàpiga quin paper ha de jugar. Els hi dic perquè jo vaig ser present anys enrere en aquestes primeres reunions, que, per cert, gestionava Economia i ara ho fa Empresa. MIDIT, que integren dos municipis del Baix Camp –Vandellós i Pratdip– i un de la Ribera d'Ebre –Tivissa. I per què els hi parlo de MIDIT? Doncs perquè la prioritat del nostre grup, més que córrer per desenvolupar un reglament, és la d'aconseguir que organismes com el que acabo d'esmentar s'impliquin i articulin el que ha de ser aquest reglament, prioritzant al màxim el consens amb els agents del territori: la Cambra de Comerç de Reus, altres organitzacions com Pimec, Idece, la Rovira i Virgili i altres elements del territori, començant sobretot pels ajuntaments i els consells comarcals, que són els que, a partir del consens, han de dibuixar aquest reglament, que, a més, i sobretot, requerirà el lideratge de la Generalitat. No ens podem adormir, però no ens hem de precipitar. I la paraula, i més en aquelles terres, és consens –consens. I, per últim, amb relació al tercer punt de la moció: per a què volem aquest consens? Se vol, doncs, per activar un pla de reactivació econòmica de les comarques de l'Ebre i del Camp de Tarragona afectades pel futur tancament de les nuclears d'Ascó i Vandellòs. I, aquest pla, què ha de treballar? Si m'ho permeten, els ho diré, i suposo que no descobriré cap secret: transició energètica –transició energètica–, reindustrialització, sector agroalimentari, noves tecnologies, desenvolupament rural, sostenibilitat i economia circular. I, sobretot, no voler ser més viu que el veí, que aquí hi haurà molts veïns; seran molts i molts milions, que donen per a molt i molt durant molts i molts anys. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Molt bon dia a tothom. Bé, la moció que avui se debat, tot i que no ho diu explícitament, va de transició justa, un procés que estem vivint molts de territoris d'Europa, i segurament també del món, on s'estan, en estos moments, com a conseqüència de la transició energètica, veient afectats el seu futur i la seua economia. Faig diferents aproximacions al respecte. En primer lloc, què està fent Europa? La Comissió Europea fa uns quants anys va crear un mecanisme que es diu «per a la transició justa que destina i posa a disposició dels diferents estats fins a 100.000 milions d'euros entre el 2021 i el 2027, destinats a aquelles zones que s'hi tanquen mines de carbó, que s'hi tanquen centrals tèrmiques, que s'hi tanquen centrals nuclears; 100.000 milions d'euros a disposició dels estats. En segon lloc, què fa Espanya? El Govern espanyol està vehiculant estos fons a través del Ministeri per a la Transició Ecològica. Desplega uns convenis de transició justa. Avui ne té setze en tràmit, que afecten set comunitats autònomes. I si entreu a l'Instituto, a la web de l'Instituto para la Transición Justa..., destinen 550 milions d'euros el 2021 a mecanismes de transició justa –òbviament, zero a Catalunya. D'estos convenis, dos contemplen Garoña i Zorita. Garoña va tancar el 2012; Zorita va tancar el 2006. Avui en dia han signat protocols. Ni a Garoña ni a Sorita, que fa deu i quinze anys que es van tancar, s'han signat en estos moments encara els convenis. Més coses que fa l'Estat espanyol: recórrer al Tribunal Constitucional l'impost nuclear, el fons nuclear que aprovem aquí el 2015 i que aprovem aquí el 17. Com s'ha dit, recapta 300 milions d'euros d'impostos ordinaris, 468 impostos vinculats als residus cada any. Què fem a Catalunya? Tenim tres plantes, tres centrals nuclears, que tancaran entre el 2030 i el 2035 –entre vuit i tretze anys, en funció de cada reactor. En este Parlament vam aprovar el 2015 –ho vam intentar per primera vegada–..., intentar destinar-hi 6 milions d'euros. Ho vam tornar a intentar el 2017, i finalment ho aconseguim el 2021: destinar-hi 24 milions d'euros; fins al seu tancament, aproximadament uns 300 milions d'euros. Què està fent en estos moments el Departament d'Empresa? Redactar el reglament, consensuant-lo amb lo territori. Hem fet dos reunions: una a Tarragona, una altra a Ascó, parlant-ne, discutint-ho amb els alcaldes, amb les presidències dels consells comarcals, amb els teixits associatius. Plantejar aquí un reglament que, en definitiva, té una tramitació similar a la d'un decret, que necessita sis mesos, que d'aquí un mes estigui aprovat, evidentment, està molt lluny de la realitat. Catalunya hi invertirà estos 300 milions d'euros, i són uns 300 milions d'euros que aprofitarem per a impulsar este territori. Què fan els socialistes? Allà on governen, a Madrid, després de deu, quinze anys de tancar les centrals nuclears, encara estan pendents de signar els convenis. Set centrals nuclears de l'Estat espanyol en estos moments encara en vigor –set centrals a l'Estat espanyol–; cap conveni de transició justa. Al País Valencià, a Extremadura, on tenen la presidència, tancaran les centrals nuclears el 2027? Res de res. El 2018 li vam demanar al PSOE que retirés el contenciós que va presentar el PP davant del Tribunal Constitucional. No van voler retirar el contenciós davant del Tribunal Constitucional, i, com a conseqüència, el TC va tombar aquest projecte que avui estem discutint. Està bé, en política, que allò que fas quan estàs governant s'assembli una miqueta –una miqueta– a allò que fas quan estàs a l'oposició. Què diu el territori? Els hi recomanaria que llegissin l'article que divendres passat al Diari de Tarragona publica el territori, les cinc presidències dels cinc consells comarcals afectats. I diuen: «Catalunya som el primer territori de l'Estat que assumim la responsabilitat sobre les futures generacions postnuclears, i ens en sentim orgullosos. Les presidències dels consells comarcals del Baix Ebre, de la Ribera d'Ebre, del Priorat, de la Terra Alta i del Baix Camp –que són els que ho signen– «reclamem a l'Estat espanyol que signi el conveni de la transició justa, i que, si no ho fa, com a mínim destini la mateixa quantitat que hi posa la Generalitat per impulsar el fons nuclear per fer la transició en estos territoris afectats. No podem anar, deu anys o quinze anys després..., com estan fent vostès a Zorita i a Garoña. Intentem, com estem fent a Catalunya, a la catalana, avançar-nos deu anys: 300 milions aportats per la Generalitat, que són una gran oportunitat, i les presidències dels consells comarcals volen fer una crida a l'optimisme per aconseguir construir un futur de dignitat per a estos territoris. I, sobre el percentatge a destinar, els emplaço a que en un futur debat dels pressupostos del 2023 ne puguem parlar. Moltes gràcies.
Doncs, després de la defensa de les esmenes presentades, té a continuació la paraula, per fixar la seva posició, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, aquesta moció del PSC parla, encara que no ho sembli, d'energia, d'energia nuclear, però a l'estil PSC. Des del Grup Parlamentari de Ciutadans vam presentar el mes de juny, ara fa poc més d'un mes, una moció sobre el mix energètic, en que parlàvem d'energia nuclear, amb una visió, els hi he de dir, força diferent a la que té el PSC. Aquesta moció, la del PSC, parla també de qüestions d'interès econòmic. La moció planteja que es destinin el cinquanta per cent dels recursos de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient relacionades amb les activitats de producció, emmagatzematge i transformació d'energia elèctrica d'origen nuclear a les comarques de l'Ebre i del Camp de Tarragona, que diu la moció que són les més afectades per l'energia nuclear. Els impostos no són finalistes, no són tampoc taxes. Però aquests territoris, els seus ciutadans, necessiten molt més que invertir-hi el cinquanta per cent proposat. Aquest és el plantejament inicial del PSC, un partit que a hores d'ara no governa la Generalitat, potser perquè el seu líder actual no ha volgut presentar-se a la investidura per ser president de la Generalitat en aquesta tretzena legislatura, oi?, però un partit que governa al conjunt d'Espanya, juntament amb el seu partit matriu, el PSOE de Pedro Sánchez, i Unidas Podemos, els qui representen en aquest Parlament, doncs, el Grup Parlamentari d'En Comú Podem, en un context de dèficit energètic, de dependència energètica de l'exterior, en que la incapacitat diplomàtica del PSOE de Sánchez ens ha col·locat en una situació més que delicada, després de crear un conflicte greu amb Algèria, que era el principal proveïdor de gas natural d'Espanya. La fórmula que defensen els socialistes és desmantellar les centrals nuclears, i sembla fins i tot que com més aviat, millor, per mirar de fer caixa, alhora, tant com es pugui. Els recordo que parlem del voltant del cinquanta per cent de l'energia elèctrica consumida a Catalunya. Ja he dit que la visió que té el Partit dels Socialistes respecte de l'energia nuclear és molt diferent a la que tenim des del Grup Parlamentari de Ciutadans. Però no em poden negar això: que, avui dia, al voltant del cinquanta per cent de l'energia elèctrica produïda a Catalunya ve de les centrals nuclears. Creiem que en la situació actual i la que ens ve a sobre, per obra i desgràcia del senyor Pedro Sánchez, respecte de la dependència energètica, del dèficit de l'actual mix energètic espanyol, el que hauria d'estar proposant el PSC és mantenir l'activitat de les centrals nuclears a Catalunya, les de Vandellòs i Ascó, com a mínim fins al 2045. Aquesta seria la millor proposta, la que ens hauria d'haver portat un partit que vol tenir responsabilitats de govern a Catalunya i que les té al Govern d'Espanya. El Partit Socialistes les té totes al Govern d'Espanya, perquè l'actual Govern d'Espanya és fruit de la voluntat personal del secretari general del Partit Socialista, del senyor Pedro Sánchez, que ha fet el que ha volgut, encara que hagi fet molt sovint tot el contrari del que havia dit que faria. Proposa també, aquesta moció, que el Govern de la Generalitat aprovi abans d'acabar l'any el reglament del Fons de Transició Nuclear. Des del Grup Parlamentari de Ciutadans creiem que la confiança del PSC respecte de l'aplicació efectiva d'aquest Fons de Transició Nuclear s'assembla molt poc a la que tenim nosaltres. Nosaltres no en tenim gens ni mica, de confiança, en aquest Govern de la Generalitat i en el seu esbombat pla de transició nuclear, però el PSC sembla que està molt més interessat en buscar la fórmula per ficar-hi cullerada. Potser per això volen que es compti amb tots els agents del territori per a la seva gestió i governança. Però pensin que, pel que fa a les comarques del sud i específicament a les dues comarques en que hi ha les centrals nuclears –Baix Camp i Ribera d'Ebre–, el Govern de la Generalitat va normalment a la seva. A l'hora de tirar pel dret, ni tan sols fan cas dels seus alcaldes i regidors, així que, diguin el que diguin, aquest pla quedarà curt i seguirà sobretot l'interès del propi Govern de la Generalitat, encara que sigui d'esquenes al que vostès anomenen el «territori, però que són els ciutadans que hi viuen i hi treballen. Per tant, aprovin el que aprovin finalment, molt ens temem que serà paper mullat, com moltes de les resolucions i mocions aprovades en aquest Parlament. Així tenim les comarques del sud de Tarragona com les tenim. Potser va per aquí el punt tercer de la moció, quan parla de greuge històric i demana un pla de reactivació econòmica amb calendari i inversions concretes, quelcom que jo mateix, des de que soc diputat en aquest Parlament, des de la desena legislatura, fa gairebé deu anys, he demanat reiteradament, com també ho han fet les cambres de comerç de Tortosa, Reus i Tarragona. Parole, parole, però molt pocs fets, i així estem. Amb la manca de compromís d'aquest Govern, així estem els tarragonins i, més concretament, a les Terres de l'Ebre. Gràcies, presidenta.
I, finalment, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Mixt, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Nosaltres donarem suport als punts números 1 i 3, que són aquells que demanen, doncs, més inversió a les Terres de l'Ebre, així com el cinquanta per cent dels recursos que es deriven de les instal·lacions de les centrals nuclears. I, evidentment, no podem donar suport a la resta de la moció, que parla de desmantellament o d'una transició cap a un lloc on, sincerament, jo crec que no arribarem mai. De fet, estic absolutament convençut que l'any 2040 no és que a Espanya no hi hauran menys centrals nuclears, sinó que segurament en tindrem més. Entre altres coses, no només pel fet que la Unió Europea hagi declarat energia verda l'energia nuclear, sinó perquè és evident –i la crisi energètica actual així ho demostra– que l'estratègia energètica basada en liquidar l'energia nuclear d'Espanya és una estratègia suïcida –suïcida–, que ens fa absolutament..., o ens deixa en una absoluta indefensió des d'aquest punt de vista. I, a més, és suïcida –i això ho he explicat moltes vegades aquí– sobretot quan hem de tenir present que França –ho he repetit moltes vegades– té cinquanta-vuit centrals nuclears –d'aquí pocs anys seran setanta-dues. Compartim els riscos, perquè al cel no hi han fronteres, i, en canvi, els beneficis només se'ls emporten ells, que tenen suficiència energètica, cosa que nosaltres no tenim. Aquest és el camí, és l'únic camí. I crec que el pas que dona la Unió Europea així ho ratifica, i per a països com Espanya serà molt important de cara al futur. Gràcies.
Moltes gràcies. Doncs, finalment, té la paraula la diputada senyora Silvia Paneque per pronunciar-se sobre les esmenes.
[[Pausa.]] Un, dos, tres..., ara. Sí, deia: «Moltes gràcies, presidenta. Intentaré donar resposta al senyor Alonso, que ha fet aquí una diatriba sobre estratègia política. Li dic amb humilitat, no sé si estan vostès en disposició de donar masses lliçons sobre estratègia política. I li diré que els impostos ambientals sí que són finalistes. A VOX, utilizando su lenguaje, que yo no lo utilizaría, pero emulándole..., a mí sus poses y sus chapas no me impresionan. Hoy no estábamos debatiendo si «nuclear, sí, «nuclear, no. Estábamos debatiendo si revertíamos los recursos a les terres del sud de Catalunya, y hoy ustedes han votado que no y votarán que no a esta cuestión. Esto es lo que estábamos discutiendo y esto es lo que hoy ustedes van a votar. [[Alguns aplaudiments.]] Por cierto, a su admirado Bruce Springsteen lo llaman «el trovador contra el cambio climático; escúchele un poquito más, a ver si así... [[Rialles i alguns aplaudiments.]] Senyor Calatayud... –no hi és. M'ha fet una miqueta de trampa, perquè vostè, clar, agafa els números... –ah, perdó–, agafa els números, no?, que recapta l'Estat en termes de gestió de residus, però clar, hi ha un cost, també, de gestionar els residus. Però jo els hi repeteixo, a vostè i al senyor Salvadó, quan parlen dels números de l'Estat... Mirin, en residus nuclears, hi ha fonamentalment tres línies. Una, vinculada a Interior per a municipis de radi de trenta quilòmetres. Aquí, quinze municipis de Catalunya dels quaranta-vuit adjudicats; onze anys –onze anys, ja– donant recursos a aquests municipis. Sobre residus i explotació a municipis en un radi de deu quilòmetres, 2 milions d'euros anuals per cada àrea d'influència. Sobre desmantellament i restauració ambiental, des del 2015 –set anys–, 1 milió d'euros a cada ajuntament. Per tant, vostès diuen: «Què fa Catalunya? No, què fa Catalunya, no; què fa aquest Govern, senyor Salvadó. Què fan vostès? Vostès neguen recursos a unes comarques ja deficitàries i pobres i que han estat solidàries amb tot Catalunya. Això és lo que avui votaran vostès. Això és lo que avui defensa aquest Govern de Catalunya, davant la nostra incomprensió total i absoluta. El Govern d'Espanya porta molts anys apostant per aquesta transició justa. Moltes gràcies.
Doncs, acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció tindrà lloc un cop acabem el proper punt de l'ordre del dia, el vintè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la protecció del medi litoral. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la protecció del medi litoral]] [[302-00184/13]] L'ha presentat la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. I té la paraula, per presentar-la, el diputat senyor Dani Cornellà.
Gràcies, presidenta. Bé, com ja vam fer a la interpel·lació el darrer dia..., la costa catalana avui en dia encara està patint, doncs, els setanta anys d'un urbanisme depredador, desenvolupista, lligat a un model econòmic caduc, extractivista i negacionista. I en plena emergència climàtica aquest Parlament no pot permetre de cap de les maneres que tot continuï igual. Tot el que no preservem avui demà serà destruït en nom d'un fals progrés. No valen ja excuses. Cal canviar les lleis per protegir tots els paratges que queden al litoral que encara no estan malmesos. Cal restaurar aquells espais alterats i retornar-los al seu estat original. No poden passar els interessos econòmics privats per sobre de l'interès general, que en aquests moments no és altre que lluitar contra l'emergència climàtica, lluitar per millorar la qualitat de vida de la ciutadania i dels qui venen darrere nostre. Ara toca dir «prou; prou als vells i nous projectes urbanístics. Ara toca arrencar asfalt i totxo per tornar al seu estat natural el litoral català. Com diu l'advocat Eduard de Ribot, a qui beneficia seguir malmetent i destruint el paisatge i els boscos de la costa? A qui beneficia seguir construint de manera constant i infinita als municipis costaners, com, per exemple, Begur? A qui beneficia seguir autoritzant xalets als penya-segats o destruint els boscos? Sabem, tenim claríssim que això beneficia uns pocs, els de sempre, els que porten setanta anys destruint el nostre territori. I a qui beneficia la llei o les reformes que avui nosaltres els hi proposem amb aquesta moció? A tothom, a la gent que hi viu, al poble de Catalunya. I això és el que volem i el que proposem en aquesta moció. Demanem que es creï al més aviat possible el Conservatori del Litoral, el qual ja arriba amb un any de retard, segons llei; garantir un pla de protecció i ordenació del litoral que incorpori elements per a la preservació i la recuperació de la integritat dels ecosistemes costaners per desrigiditzar, restaurar i conservar el litoral. També proposem suspendre els plans directors, els nous plans directors urbanístics, com, per exemple, el de les Tres Xemeneies, davant del risc d'erosió i inundació, preservant sempre els dos-cents primers metres des de la ribera del mar. Incloure els plans directors urbanístics –el que demanen les entitats ecologistes– amb l'objectiu de protegir més el litoral i els ecosistemes costaners d'alt valor ambiental i paisatgístic és el que hauria de fer aquest Parlament. Per això proposem incloure en aquests plans urbanístics tots els plans que han estat executats de manera parcial, sobretot els que tenen afectacions en algun espai d'interès natural o tinguin zones humides o es trobin parcialment protegits per la llei de costes. També incloure tots els plans urbanístics on es detecti presència d'espècies protegides, informar de per què alguns plans urbanístics queden exclosos de la revisió, ampliar els criteris i la informació relativa a la connectivitat ecològica i protegir-los encara més. I, com que per ara no en tenim les competències, també afegim en aquesta moció instar el Govern de l'Estat que faci efectiva la protecció mínima del trenta per cent de la superfície marina del mar Mediterrani a Catalunya, i, sobretot, que creï el parc nacional dels sistemes de canons de la Costa Brava, perquè és una de les zones més productives i amb major biodiversitat de tot el Mediterrani, un parc necessari per mitigar els efectes del canvi climàtic. A més, aquest tros de mar que nosaltres demanem que es protegeixi en aquests moments consta de deu espais marins protegits, deu espais separats, però alhora tots protegits. I el que necessitem, en aquest parc natural que proposem, és crear aquesta connectivitat funcional perquè aquests deu espais protegits, doncs, funcionin com un de sol i es protegeixi aquesta biodiversitat que també Europa ens demana, com a prioritari, que sigui protegida. A més, un d'aquests espais és una àrea de veda de pesca, pactada amb el propi sector dels pescadors, i protegida, perquè és un hàbitat, i que assegura la preservació de moltes espècies que estan amenaçades en el nostre estimat Mediterrani. Per tot això els presentem aquestes propostes, i esperem, doncs, el seu vot favorable.
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Antonio Ramón López.
Gracias, presidenta. Diputados, los señores de la CUP nos presentan hoy una moción cuyo objetivo es la protección del medio litoral. Sin embargo, el relato que nos exponen en sus medidas en su mayoría es intervencionista, contraproducente para el interés público, con muchos planes, estrategias y nuevos chiringuitos, pero con pocas acciones concretas que no impliquen más gasto público y más regulaciones. Nosotros sabemos que a las políticas públicas hay que evaluarlas por sus resultados y no por sus intenciones. Ustedes se hacen eco constante de supuestas buenas intenciones, pero se empeñan en poner encima de la mesa muchas soluciones que, por su falta de eficacia y su carácter dañino para la sociedad, ya pasaron a mejor vida hace mucho. Veamos. Nos proponen que se celebre cada año un pleno monográfico sobre el cambio climático. Señores de la CUP, menos charlas y debates estériles sobre su ideología climática y más acciones concretas para asegurar nuestra soberanía energética y neutralidad de emisiones; acciones concretas como el apoyo a la energía nuclear, tal y como venimos diciendo nosotros desde el primer día que entramos en este Parlamento y tal y como ya han recomendado desde la Comisión y el Parlamento Europeo. En este sentido, aprovecho para recordarles que hemos recurrido en el Tribunal Constitucional el impuesto de la Generalitat que castiga a las nucleares poniendo en peligro miles de puestos de trabajo y encareciendo el día a día de las familias y empresas de Cataluña. Esta es la diferencia entre la política útil y la política basada en el delirio, la ideología y la sinrazón. Nos plantean crear un nuevo chiringuito, el Conservatori del Litoral, que, por supuesto, recaude parte de su partida presupuestaria a través de la tasa turística. Con una crisis a la vuelta de la esquina, no se les ocurre otra cosa que freírnos a impuestos y crear más agencias de colocación para la casta progresista y comunista de esta región, es decir, para ustedes. Nos plantean crear un mapa de buenos y malos municipios en base a su presión turística y su planificación municipal. ¿Para qué? Para seguir el señalamiento de aquellas localidades que se alejen de sus dogmas y para obligarles a que acepten una normativa que no tendrá en cuenta el sustento material de las familias de la zona y que simplemente servirá para traer más miseria a las comunidades locales del litoral de Cataluña. Además, siguen pidiendo planes y estrategias que lo único que hacen es retrasar la ejecución de posibles medidas urgentes. Señores de la CUP, ¿quieren de verdad preocuparse por el entorno del litoral? Dejen de imponer ideología y escuchen soluciones locales que tengan en cuenta las necesidades materiales de trabajadores y empresas de la zona. ¿Quién se va a preocupar más por el litoral: las familias locales del litoral, que todos los días abren la persiana de su negocio, o los supuestos expertos que tenemos en este Parlamento? Ayuden al mercado para que permita a los agentes económicos internalizar responsabilidades y costes, de tal manera que reduzcan su daño a la costa catalana. Lo hemos repetido muchas veces, pero..., gastar más no implica gastar mejor, y el intervencionismo normalmente lo único que hace es agravar el problema que intenta solucionar. En conclusión, se trata de una moción con alguna medida aceptable, pero con muchos brindis al sol, mucha ideología, mucho despilfarro y pocas soluciones reales para problemas reales. Muchas gracias.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula, a continuació, la diputada senyora Cristina Casol.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputades, diputats, bon dia a tothom. Com fins ara hem dit, el nostre litoral avui es troba en una situació límit, perquè Catalunya és el resultat d'unes dinàmiques d'urbanització, d'un procés molt intens que hem dut a terme els darrers anys i que han situat majoritàriament la concentració del poblament en la façana mediterrània del nostre país. Aquest és un fet constatable per tots nosaltres, i molt més encara quan parlem de percentatges, ja que dels setanta municipis que hi ha a Catalunya amb façana al mar..., aquestos representen un cinc per cent de la superfície que concentra ni més ni menys que un quaranta per cent de la nostra població. Reforço aquest concepte amb un exemple molt visual de com és la imatge nocturna per satèl·lit de la costa catalana, que ens mostra la intensitat de la lluminositat nocturna dibuixant una franja molt neta i molt clara que representa on es concentra l'activitat humana en el nostre país. Aquest fenomen és conegut com a «litoralització, i és el resultat de diversos factors com són la metropolització i l'increment de l'activitat turística i de l'oci. Amb aquesta visió a la retina –els percentatges i la magnitud–, els vull començar aquesta intervenció a la inversa, i vull començar amb una conclusió, i és que la situació del nostre litoral avui és dramàtica, sobretot per tal com avança en la seva degradació. I aquest és un llegat molt devastador per a generacions futures i ens apunta com a responsables en un passat de malmetre i agredir el nostre litoral. I ens aboca a una única sortida: l'única sortida és tirar enrere, revertir; revertir és la nostra responsabilitat, avui, per al litoral de Catalunya. I és per aquesta raó que, per reduir els riscos i mitigar els efectes de l'anomenada «litoralització, per a un futur és molt important regular, regular i ordenar els usos del sòl, sobretot en la franja litoral. I fer-ho sense perdre de vista que fins ara ens calia esquivar un complex marc jurídic i competencial en el litoral català. Perquè és la Constitución española qui atribuïx al Estado la titularitat del domini, i només deixa a Catalunya la regulació urbanística del sòl. I ara, d'una forma molt propositiva i per anar endavant, us proposo les accions que, com a responsables d'aquest litoral, hem de dur a terme. Destaco, en primer lloc, com hem dit abans, la importància de protegir el règim del sòl per preservar del procés de transformació urbanística els espais costaners afectats sobretot per riscos naturals i antròpics. Òbviament, en segon lloc, també remarco la importància d'avançar en una gestió absolutament integradora del litoral. L'estiu del 2020 el Parlament va aprovar la llei de protecció i ordenació del litoral. Aquesta llei és el nostre camí, perquè conté les disposicions que ens permetran superar la fragmentació sectorial i competencial, i alhora preveu elaborar el pla de protecció i gestió del litoral català com a pla director urbanístic, que avui tenim en procés de redacció. Hem de garantir que aquest pla de protecció i ordenació del litoral incorpori elements de preservació i recuperació de la integritat dels ecosistemes costaners, així com mesures per fer front a l'adaptació i, sobretot, per fer front al canvi climàtic. Us destaco accions estratègiques en conjunt, i que són les següents: llistar inventaris de recursos naturals i normes que incideixin al litoral; també realitzar plans d'usos; adquirir sòl, comprar terrenys; realitzar accions concertades entre diverses administracions; establir normes específiques; implicar la ciutadania, i disposar d'un finançament real i específic. Per tot això, el pla ha de prioritzar l'agenda de recerca i coneixement del control del litoral; ha de modelitzar escenaris i avaluar en un catàleg les solucions per a totes i cadascuna de les diverses casuístiques. Perquè aquest és un planejament específicament destinat a la gestió del domini públic marítim terrestre i que, alhora, preveu instruments com el finançament i la creació del Conservatori del Litoral català per a aquesta legislatura. Com he dit al principi, tenim molta feina, moltíssima feina a fer, per aturar els efectes ben visibles en el nostre litoral, i treballar d'una forma integrada i fer el que no agrada fer a ningú, perquè hem de regular, hem de frenar, hem de revertir, hem d'enderrocar, hem d'indemnitzar. Per tot això, hem d'avançar cap a una gestió integrada del litoral en el marc d'una política territorial guiada per la sostenibilitat i l'equitat, i entendre que aquesta és, per sobre de tot, una qüestió política. Moltes gràcies.
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el diputat senyor Eugeni Villalbí.
Presidenta, vicepresident, diputades, diputats... Bé, aquí, una vocera de la niña, de Greta, els hi parlarà cinc minuts [[remor de veus]] , que és el que em deixen. És una moció llarga –ve d'abans, vicepresident, d'una intervenció de la gent de VOX–..., bé, una moció llarga sobre el litoral, i crec que és densa, llarga, complexa. I, per tant, vull començar agraint la feina de la diputada Cristina Casol i del diputat Dani Cornellà en la voluntat d'entesa i d'arribar a acords, que ens portarà, segurament, a votar gairebé a favor la totalitat de la moció, excepte un punt i un apartat. La moció es basa en les conclusions de l'estudi del CADS «Un litoral al límit i el context d'emergència climàtica, i, per tant, ens porta a votar a favor del primer punt, que el que planteja és fer un ple monogràfic sobre el canvi climàtic, com no pot ser d'una altra manera, i hi votarem a favor. La resta de la moció crec que bàsicament s'estructura sobre tres eixos. El primer és crear, impulsar i dotar de finançament una eina imprescindible per salvaguardar i recuperar la part del litoral més degradada, més amenaçada, urbanitzada i artificialitzada, i, per tant, recuperar-la a través de la compra pública de sòl, que és el Conservatori del Litoral, una eina ja prevista en la Llei 8/2020, i que el que fem és, en ple procés de participació, garantir que estarà creada l'any vinent i que estarà dotada als pressupostos del 2023. Però no només això, sinó que obrim la porta a estudiar que en un futur algunes activitats que es desenvolupen principalment i de manera intensiva al litoral i a la costa catalana, com és l'activitat turística, que té una activitat econòmica positiva per al país, però que també té, fruit del seu caràcter intensiu, un alt impacte i unes externalitats negatives cap al medi natural..., que a partir d'aquesta activitat també hi pugui, amb el cànon turístic..., una via de finançament cap al Conservatori del Litoral. El segon eix seria sobre les eines de planificació. I aquí hem fet un esforç de síntesi en les transaccions important, perquè, en lloc de crear noves eines de planificació..., tenint en compte totes les vigents, el que hem treballat és garantir que aquelles eines de planificació que estem treballant incloguin els elements de preservació, de recuperació de la integritat dels ecosistemes costaners per a la desrigidització, restauració i conservació, així com mesures d'adaptació necessàries per fer front al canvi climàtic. Aquí estem d'acord en la major part dels temes, i és el punt on segurament votarem en contra, perquè també estàvem d'acord que els PDUs que afecten els dos-cents metres a tocar de la línia litoral incloguessin aquestes qüestions, però vostès han volgut mantenir-ho per incloure-hi segurament el PDU de les Tres Xemeneies, que creiem que és estratègic per al país. I, en aquest sentit, no els podem acompanyar, però els garantim que, per a la resta, hi continuarem treballant, perquè hi estem d'acord. I, finalment, el tercer eix, que el que planteja és requerir que l'Estat, en el fons, faci el mateix: que l'Estat, en les seues eines de planificació, en el plan estratégico, incorpori els mateixos criteris de restauració i recuperació de la costa i del litoral a que ens estem autoobligant en l'ordenació i en la planificació a nivell català. També li demanem que en les polítiques de recuperació fruit de la regressió del litoral es deixin d'utilitzar sistemes molt agressius, com el dragatge dels fons marins, o que es comenci ja a posar fil a l'agulla en aquells projectes que siguin la solució a l'afectació a les infraestructures que, fruit de l'increment del nivell del mar, doncs, es veuran afectades, com l'R1. Deia a l'inici que aquesta moció es basa en l'informe «Un litoral al límit, del CADS, un informe que vam tenir l'oportunitat d'escoltar d'una manera profunda a la Comissió d'Acció Climàtica, amb la compareixença no d'especialistes o del Parlament, sinó de biòlegs, de doctors en biologia, com la Puri Canals i el Carles Ibáñez, en una compareixença a la CAC a proposta d'Esquerra Republicana i que va comptar amb el suport d'altres grups, i que, bàsicament, feia la següent radiografia de la costa: és un litoral que està sobreurbanitzat –el cinquanta-nou per cent de la costa està urbanitzada, i, si en traiem el cap de Creus i el delta del Llobregat, estem parlant del vuitanta-u per cent–, amb una alta densitat de població –setanta municipis, amb un 6,7 per cent de la superfície, representen el quaranta-tres per cent de la població–, i que, més enllà de viure les conseqüències d'aquesta densitat demogràfica, de la instal·lació d'infraestructures, de la intensitat d'ús i d'urbanització, que ja de per si degraden el litoral –recordem que el seixanta-nou per cent de les platges estan en una situació de regressió una mitjana d'1,6 metres l'any i que en el cas d'algunes platges del litoral metropolità tenen de mitjana uns set metres l'any–..., doncs, a més a més de tot això, s'hi sumen els efectes del canvi climàtic, fruit també d'una acció humana, que és l'augment del nivell del mar –s'han constatat deu centímetres d'augment en els darrers trenta anys a l'Estartit– o els efectes cada cop més durs i severs dels temporals que afecten greument les infraestructures i els serveis. Per tant, i per acabar...., m'agradaria fer-ho citant una frase dels compareixents a la Comissió d'Acció Climàtica que jo crec que resumeix molt bé el que vivim al litoral català. Ells van dir: «El que viurà el litoral català és un tsunami a càmera lenta. I, per tant, crec que això ens hauria de fer reflexionar, analitzar i entendre [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] què hem fet malament –acabo, presidenta–, desfer camí que hem fet i, sobretot, entendre com hem de fer correctament el camí que hem de fer de cara a un futur. Moltes gràcies.
A continuació, després del torn de la defensa de les esmenes presentades, per fixar la seva posició té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Jordi Terrades.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputades, diputats... Com bé s'ha explicat des d'aquest faristol, tenim una llei del litoral que orienta i defineix línies de gestió i insisteix en la necessitat de la gestió integrada de la nostra zona costanera. Crec que a ningú se li pot escapar en la seva anàlisi que una part important de l'activitat econòmica del país la tenim en la primera franja, els cinc-cents metres de costa endins, no?, i això té un efecte important en termes de PIB i d'ocupació. Ja veiem la importància del valor econòmic que representa aquesta franja, i, per tant, les fortes tensions a les que s'ha vist i a les que encara es veu sotmesa: excessiu consum de sòl per dedicar-lo, en bona part, a habitatge de segona residència; un parc excessivament dimensionat que no pot ser absorbit pel mercat i que, a més a més, té un efecte pervers, perquè tensa els preus de l'habitatge a l'alça, que impedeix que moltes persones puguin accedir, en aquest cas, a un habitatge, no?, a un habitatge digne. Ara, des del nostre punt de vista, no es tracta només d'identificar els problemes com fa la llei del litoral, o com també hem escoltat en bona part dels discursos que hem escoltat fins ara, no? El que ens cal és normativitzar actuacions –i aquest creiem nosaltres que és el camí– a través d'una nova llei de territori. Necessitem una nova llei de territori a Catalunya, i no anar construint pedaços sobre la llei actual en cada llei de mesures fiscals i financeres d'acompanyament dels pressupostos. Crec que el país es mereix un debat obert, franc, entre tots els grups parlamentaris, entre totes les institucions del país, per abordar una nova llei del territori que orienti els propers deu, quinze, vint anys d'aquest país. Per tant, i des d'aquesta visió, nosaltres estem d'acord en que cal, des de l'orientació que ens fixa la llei del litoral aprovada ara fa un parell d'anys en aquest Parlament, encarar de manera decidida, de manera clara, una nova llei de territori que normativitzi algunes de les qüestions que avui s'han plantejat des d'aquest faristol. Nosaltres estem també totalment d'acord en fer un debat anual sobre les mesures de mitigació i adaptació al canvi climàtic. De fet, és el que ens diu la llei de canvi climàtic catalana aprovada el 2017; estem al 2022 i encara no s'ha produït mai un debat d'aquestes característiques. Ara, aquest debat –els hi recordo a totes les diputades i a tots els diputats– ha d'anar precedit dels informes preceptius de la comissió d'experts del canvi climàtic. I, saben què passa? Que des del nostre grup parlamentari tenim la sensació –potser és una sensació subjectiva, eh?– de que l'anterior conseller de Territori i Medi Ambient, o el seu equip, no es creia excessivament el Comitè d'Experts sobre Canvi climàtic, i que l'actual conselleria d'Acció Climàtica tampoc se'l creu. Per què? Doncs perquè el Comitè d'Experts sobre Canvi Climàtic, tal com fixa la llei, és un comitè independent. És un comitè independent, i, per tant, no sé si és que molesta que faci informes preceptius i que posi en mans de tots els grups parlamentaris aquestes qüestions abans de que es plantegin en un debat obert en el Parlament de Catalunya. Ara, totalment d'acord, creiem que aquests debats s'han de produir, tal com fixa la llei de canvi climàtic catalana. I, respecte a algunes de les qüestions que no li donarem suport, el tema de l'R1 i de la nacional II, no?, que pot ser un exemple d'alguns dels problemes d'adaptabilitat que té una part del territori de Catalunya respecte als efectes del canvi climàtic. El Govern d'Espanya ja ha encarregat els estudis de vulnerabilitat d'aquestes infraestructures i d'altres, i probablement el que ens hem de plantejar és com apliquem mesures d'adaptabilitat en aquestes infraestructures que puguin fer front en el futur als efectes del canvi climàtic.
Seguidament, té la paraula, el nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, el diputat Lucas Ferro.
Moltes gràcies. A vegades hi ha intervencions que un pensa si... Que malament s'ha de portar l'edat per vindre al Parlament a titllar una activista pel clima de «niña Greta. És a dir, maduri, vostè. Jo crec que l'activisme climàtic en aquest país [[alguns aplaudiments]] i en molts països del món és bastant més madur que les seves intervencions en aquest Parlament. I, per tant, escolti els nens, els de primària, que la majoria d'ells són més madurs i tenen més informació que vostè, i es preparen les seves intervencions millor que vostè. [[Remor de veus.]] Crec que és evident que el litoral és un dels ecosistemes més fràgils per la situació que estem vivint, i que, per tant, el canvi climàtic hi afectarà especialment. Tindrem temporals com el Gloria més recurrents en el nostre país, tindrem regressió de la línia de costa i inundació de zones costaneres. Perdrem platges en aquest país, també perquè arribarà un moment que ja no podrem seguir traient sorra per repoblar les nostres platges, i les acabarem perdent. I hi haurà canvis en els corrents marítims i hi haurà canvis en l'erosió de les platges que faran que tot el nostre ecosistema litoral sigui vulnerable. El tercer informe sobre el canvi climàtic ho explica molt clar: el setanta per cent –tres quartes parts, pràcticament– de la costa catalana és vulnerable o molt vulnerable als efectes del canvi climàtic. I, en els efectes que ja coneixem tots –de pujada del nivell del mar, d'escalfament de la costa–, hi tenim els efectes derivats de la pressió urbanística. Ho ha dit abans una diputada que m'ha precedit: la costa del nostre país, el litoral del nostre país és un sis, un set per cent de tot el territori de Catalunya, i hi viu gairebé la meitat del país, per no parlar, evidentment, de que és una zona d'alta activitat econòmica, d'alta activitat turística. I, per tant, tenim, en un petit territori del nostre país que té una gran pressió climàtica i ecològica ja sobre la taula, a més, una gran pressió urbana i econòmica. Entre altres coses, tenim més d'un centenar de milers d'habitatges planificats a la línia de costes; tenim infraestructures, com ha comentat abans el company Terrades, en zones vulnerables com l'R1, per no parlar de l'ampliació de l'aeroport, i tenim punts d'especial vulnerabilitat, com són el delta de l'Ebre, per no parlar del delta del Llobregat, que ha retrocedit un quilòmetre en el darrer segle. I tenim un problema: el seixanta per cent de la nostra costa està urbanitzat en els cent primers metres, que són els més vulnerables per la regressió de platges. De fet, l'informe del canvi climàtic deia que només un vint per cent de les platges tenen espai per retrocedir; les altres quedaran encapsulades entre un mar que augmenta el seu nivell i es va menjant la platja i la zona ja urbanitzada, i això evidencia que necessitem intervenir-hi. Necessitem intervenir-hi per preservar ecològicament el litoral català, que és font també d'activitat econòmica, i necessitem intervenir-hi per preservar la zona costanera, que és tan important per al nostre país. I tenim instruments. Tenim la llei del canvi climàtic, però, sobretot, tenim la necessitat de desplegar-la en allò que ja contempla, i en allò que contempla la llei de protecció del litoral. En primer lloc –i compartim plenament aquesta moció–, en l'Observatori del Litoral, una eina que per nosaltres ha de ser fonamental per diagnosticar, per planificar i per elaborar polítiques públiques de protecció del litoral, com ho són els plans de protecció i ordenació del litoral, com ho són les estratègies d'adaptació al canvi climàtic, que ens han de permetre abaixar la tensió que viu avui el litoral català de totes les pressions que rep. I, evidentment, cal intervenir-hi per disminuir la pressió urbanística del litoral de Catalunya, i no hi ha cap més opció, perquè aquesta excessiva pressió urbanística accentua la degradació del nostre litoral, i, després, perquè tindrem un problema urbanístic en un futur no gaire llunyà sobre allò que ja hem construït en el litoral..., i pensar com ho preservem i pensar com preservem les ciutats de costa. I, per tant, com a mínim avui hi hem de posar fre i hem d'establir una moratòria al litoral de Catalunya en els dos-cents primers metres, com estableix la moció, per, com a mínim, no fer el problema més gros, perquè no trigarem gaires anys a tenir aquest problema sobre la taula. Moltes gràcies.
En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Vicepresident, presidenta, diputats, diputades... La CUP ens porta, evidentment, avui una proposta de protecció del litoral que, d'alguna forma, si veiéssim el que hem estat debatent aquest matí, podríem inclús arribar, doncs, a una sèrie de connexions. Avui hem parlat de territori, i la primera reflexió que hauríem de fer és, precisament, que necessitem –això sí que és cert– un debat conjunt territorial sobre els diferents aspectes que hem de canviar i hem d'ordenar, o que hauríem d'haver ordenat, a Catalunya. I això per mi és bàsic i és evident, però a nosaltres –i això crec que no sorprendrà ningú– no ens trobaran en aquest... –permetin-me l'expressió–, aquest neoluddisme de la CUP, aquesta, diguéssim, voluntat de decréixer, de revertir... S'han utilitzat molts eufemismes. A mi m'agrada molt aquest concepte del neoluddisme, aquell moviment que cremava màquines en plena Revolució Industrial perquè deixava sense treball molts..., clar, molta gent, molts obrers. Que al final es va descobrir que no era tal, que no passava així, sinó que aquesta era la forma de progressar, no? Aquest neoluddisme ens porta moltes vegades a diferents preguntes. Vostè ens parlava..., el senyor Cornellà parlava de «destruir, no? –ho ha comentat–, i a mi la seva sinceritat em sembla totalment, doncs, respectable; d'alguna forma, canviar el model econòmic per fer aquesta suposada transició, però a mi el que mai em queda clar és..., queden molt clares les mesures que vostè proposa per destruir, per deixar de créixer o inclús per decréixer, però què fem amb el sector turístic?, què fem amb la indústria turística?, què fem amb els treballadors del nostre conjunt de ciutats i pobles del litoral que es dediquen, precisament, a aquest servei? Quan un es mira l'informe a que s'ha fet referència abans, quan es parla directament, doncs, d'un sector vulnerable davant el canvi climàtic..., aquest informe ho diu, també reconeix que l'onze per cent –és més depèn de quines xifres i quins anys agafin– del producte interior brut de Catalunya és turisme. I és evident que no es proposa res per fer aquesta transició per a aquest sector, perquè no podrà assolir-se aquest canvi d'un dia per l'altre. I els únics arguments que jo veig a l'informe són que és vulnerable, el sector, perquè hi han problemes i es generen problemes amb les platges. És evident que sí, però fa molts anys que hi han problemes, diguéssim, de decreixement i de decreixement de les platges. De fet, podríem dir que fa molt més que dècades que aquesta realitat dinàmica de moviment del litoral ha passat i que l'acció humana ha influenciat el medi natural. Dir això és dir simplement que l'evolució de l'home ha sigut aquesta, i que la seva relació amb el medi és aquesta. I també diu que hi hauran canvis de temperatures i que la tropicalització del nostre medi farà o provocarà que no sigui competitiu, el sector, i, per tant, com que no és competitiu, hem de decréixer, perquè ja no farà falta ningú per donar servei. O sigui, bàsicament és una estratègia tremendista i que no ens porta a donar una resposta directa a què farem amb la riquesa que genera l'onze per cent de la nostra activitat a Catalunya. No hi ha una resposta per a això. Sobre la resta, crec que, al final... Nosaltres, que sí, evidentment, que creiem que hi està havent un canvi evident en el clima, sabem que s'han de mesurar..., i nosaltres votarem a favor o almenys no votarem en contra d'algunes mesures que van en la línia de la protecció i ordenació del litoral. Això sí, però no podem entrar en totes aquelles que el que fan o el que defensen és que lo millor per créixer, lo millor per avançar, és cremar màquines; lo millor per avançar i canviar la nostra societat és el neoluddisme o el luddisme. A nosaltres en això, doncs, no ens hi trobaran. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Quan es parla del litoral a Catalunya, entre el «campi qui pugui de la dècada dels anys seixanta i el que proposen avui vostès des de la CUP hi ha un saludable punt intermedi. Efectivament, només cal fer un passeig per algunes zones del cap Salou o a determinats municipis de la Costa Brava per comprovar que, efectivament, a Catalunya, i no només a Catalunya, es van fer autèntiques bestieses durant masses dècades. Ara bé, el que proposa avui la CUP en la seva immensa majoria de la moció és la pràctica impossibilitat de fer res a la costa, que són coses completament diferents. La primera qüestió que hi voldria posar èmfasi és que aquest tipus de discursos, quan es plantegen des de l'àmbit polític, acaben sempre amb una enorme hipocresia, no? Jo recordo, quan estava a l'Ajuntament de Tarragona, que els dos regidors d'Iniciativa per Catalunya, de l'antiga Iniciativa per Catalunya, estaven radicalment en contra de construir a la costa, però després tots dos –tots dos– vivien –oh, sorpresa!– a primera línia de mar. Però no cal anar tan lluny, a la meva etapa de regidor. Avui, la famosa urbanització Sa Riera de Begur –Sa Riera de Begur–..., aquesta no la va fer Franco, la van impulsar Junts per Catalunya i Esquerra Republicana –oh, casualitat!, també. Fins i tot alguns dels seus membres es van comprar un apartamentet allà. Ho dic perquè és una pràctica molt nostrada a la burgesia nacionalista catalana: l'endemà de comprar-se un apartament a la costa volen prohibir construir a la costa, no fos cas que algun, en fi, botifler es vulgui instal·lar al seu costat, no? En definitiva, a banda de ser un discurs radicalment hipòcrita, és fals, també. I m'explico. A Catalunya, en el litoral no tenim una manca de regulació –hi insisteixo, assumint que durant dècades es van fer autèntiques bestieses–; de fet, hem tingut en algunes etapes excés de regulació, hiperregulació, que feia materialment impossible fer algunes coses. La coincidència històrica, en el seu moment, de la Xarxa Natura 2000, del pla director del sistema costaner, més la pròpia legislació del Ministeri de Costes o de Medi Ambient, en funció dels casos, més..., sumat al que vostès volen fer, fa pràcticament impossible ja no només una qüestió urbanística, sinó desenvolupar qualsevol tipus de negoci, com han denunciat moltes vegades professionals del turisme. I la segona qüestió que és falsa: a Catalunya no tenim manca d'observatoris, tenim excés d'observatoris. Necessitem diners per a altres tipus de polítiques. Fer ara un conservatori del litoral, ho sento molt, però no crec que sigui una prioritat pressupostària per a Catalunya. En definitiva, votarem en contra de tota aquesta part de la moció. I en els punts 9 i 10, que tenen diversos subapartats..., en el 9 ens abstindrem, i en el 10, en la seva pràctica totalitat, també, bàsicament perquè els trobem massa intervencionistes, però, com a mínim, es planteja el seu redactat sense aquest tipus de prejudicis ideològics que denunciem. Gràcies.
Moltes gràcies. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Dani Cornellà.
Bé, gràcies. Primer de tot, faré una esmena in voce de caràcter tècnic. En el punt 1, que la proposta seria acordar la necessitat de celebrar cada any un ple monogràfic d'acord amb l'article 155... –ai–, 156 del Reglament del Parlament... [[Remor de veus i alguns aplaudiments.]] He mirat cap a vostès, eh? Perdonin. [[L'orador riu.]] Sobre el canvi climàtic, sí? [[Veus de fons.]] Perfecte. No, és per temes tècnics legals. [[Remor de veus.]] D'acord. El 155 no, eh? [[Rialles.]] I, bé, en referència al que han dit, doncs, una molt bona negociació i entesa amb la Cristina Casol, de Junts, i amb l'Eugeni Villalbí, d'Esquerra Republicana. Vull dir que ens hem entès i la majoria de les qüestions han quedat transaccionades o s'han acceptat les esmenes, perquè anaven en la línia del que nosaltres proposàvem. Sí que és veritat que el punt del PDU de les Tres Xemeneies..., és evident que l'hem volgut mantenir, perquè nosaltres és un projecte que no podem acceptar per l'especulació que hi ha al darrere i perquè una part d'aquests terrenys són inundables. I és una realitat que hem de dir, i nosaltres hem de continuar defensant que cal aturar aquest PDU de les Tres Xemeneies. També, doncs, donar evidentment les gràcies al CADS i el seu informe «El litoral al límit, perquè, evidentment, ens ha servit i ens serveix com a referent per treballar tot el tema del litoral; i a les entitats ecologistes d'arreu del territori, que són les que realment fan aquesta feina no només de defensa, sinó propositiva en defensa de tot el litoral, de tota la costa, i són les que ens avisen constantment d'aquests perills. [[Remor de veus.]] Per exemple, aquí tenim SOS Costa Brava...
Un moment, diputat. Silenci, si us plau. Demanem silenci perquè l'orador que parla en l'últim torn pugui fer-ho en condicions, si us plau. Gràcies.
Doncs SOS Costa Brava ens diu: «Aquí teniu les cinquanta espècies i paratges de la Costa Brava en perill, i és una autèntica aberració, però això es repeteix al llarg de tota la costa catalana i dels Països Catalans. Moltes gràcies.
Molt bé. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques digitals (continuació)]] [[302-00177/13]] Doncs, acabat el debat, procedirem, tot seguit, a la votació de les mocions que s'han substanciat aquest matí, que són els punts 16 a 20 de l'ordre del dia. Els textos de les mocions que sotmetem a votació incorporen les esmenes, les esmenes transaccionals admeses a tràmit, i ara, com s'acaba d'afirmar, una esmena de caràcter tècnic formulada in voce al Ple, per l'article 156 –això sí, no el 155. [[La presidenta riu.]] Comencem votant la moció subsegüent a la interpel·lació sobre les polítiques digitals. Votem, en primer lloc, els punts 1, 2, 6, 8 i 14. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 122 vots a favor i 8 abstencions. Votem ara el punt número 9. Comença la votació. El punt número 9 ha quedat aprovat, amb 117 vots a favor i 13 abstencions. Votem ara la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció han quedat aprovats, per 130 vots a favor. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estratègia de futur per a la vegueria de l'Alt Pirineu i Aran (continuació)]] [[302-00179/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estratègia de futur per a la vegueria de l'Alt Pirineu i Aran. Votem el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 17 vots a favor i 113 vots en contra. Votem el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 57 vots a favor, 10 vots en contra i 63 abstencions. Votem ara el punt número 3.a. Comença la votació. El punt 3.a ha quedat aprovat, amb 115 vots a favor i 15 vots en contra. Votem ara el punt 3.b. Comença la votació. El punt 3.b ha quedat aprovat, amb 120 vots a favor i 10 abstencions. Votem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha quedat aprovat, amb 49 vots a favor, 15 vots en contra i 66 abstencions. Votem el punt 5.a. Comença la votació. El punt 5.a ha quedat aprovat, amb 130 vots a favor. Votem ara el punt 5.b. Comença la votació. El punt 5.b ha quedat aprovat, amb 122 vots a favor i 8 abstencions. Votem els punts 5.c i 5.d. Comença la votació. Els punts 5.c i 5.d han quedat aprovats, amb 120 vots a favor i 10 abstencions. Votem ara l'encapçalament del punt 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 107 vots a favor, 10 vots en contra i 13 abstencions. Votem els punts 6.a. i 6.d. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 130 vots a favor. Votem el punt 6.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 47 vots a favor, 15 vots en contra i 68 abstencions. Votem el punt 6.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 125 vots a favor i 5 abstencions. Votem el punt 6.e. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 120 vots a favor i 10 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els col·lapses de l'autopista AP-7 (continuació)]] [[302-00180/13]] Votem ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els col·lapses de l'AP-7. Comencem votant els punts número 1 i 2. Comença la votació. Aquests punts no han quedat aprovats, amb 51 vots a favor, 71 vots en contra i 8 abstencions. Votem el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 122 vots a favor i 8 abstencions. Votem els punts 6.a i 6.b. Comença la votació. Aquests punts no han quedat aprovats, amb 58 vots a favor, 62 vots en contra i 10 abstencions. Passem a votar els punts 6.c i 6.d. Comença la votació. Aquests punts no han quedat aprovats, amb 49 vots a favor, 63 vots en contra i 18 abstencions. Votem el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 67 vots a favor i 63 vots en contra. I, finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció no han quedat aprovats, amb 59 vots a favor, 63 vots en contra i 8 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la creació d'un fons de transició nuclear just amb els territoris propers a Ascó i a Vandellòs (continuació)]] [[302-00178/13]] Votem ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la creació d'un fons de transició nuclear just amb els territoris d'Ascó i Vandellòs. Votem el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 57 vots a favor, 73 vots en contra. Votem el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 54 vots a favor i 76 vots en contra. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 57 vots a favor, 10 vots en contra i 63 abstencions. I votem ara els punts 3 bis i 3 ter. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 112 vots a favor, 13 vots en contra i 5 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la protecció del medi litoral (continuació)]] [[302-00184/13]] Votem, finalment, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la protecció del medi litoral. Votem, en primer lloc, els punts 4 i 5. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 112 vots a favor, 13 vots en contra i 5 abstencions. Votem el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 16 vots a favor i 114 vots en contra. Votem ara el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 117 vots a favor, 10 vots en contra i 3 abstencions. Votem els punts 9.a, 9.b i 9.f. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 79 vots a favor, 15 vots en contra i 36 abstencions. Votem el punt 9.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 112 vots a favor, 15 vots en contra i 3 abstencions. Votem els punts 9.d i 9.e. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 79 vots a favor, 48 vots en contra i 3 abstencions. Votem ara el punt 10.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 79 vots a favor i 51 vots en contra. Votem ara el punt 10.b. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 16 vots a favor, 105 vots en contra i 9 abstencions. Votem ara el punt 10.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 79 vots a favor, 10 vots en contra i 41 abstencions. Votem el punt 10.d. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 112 vots a favor, 10 vots en contra i 8 abstencions. Votem el punt 10.e. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 79 vots a favor, 43 vots en contra i 8 abstencions. I, finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció han quedat aprovats, amb 111 vots a favor, 18 en contra i una persona que no vota. Suspenem la sessió fins a dos quarts i mig de quatre. Gràcies.
Comencem el vint-i-unè punt de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació política internacional i el dret a l'autodeterminació]] [[302-00181/13]] La moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació política internacional i el dret a l'autodeterminació. L'ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i té la paraula per fer-ne l'exposició el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats... Fa un parell de setmanes, quinze dies, quan començava la interpel·lació que us vaig fer, recordava aquella frase que va dir Nicola Sturgeon per justificar per què havien tornat a triar una data per fer un nou referèndum. I ella deia: «Vaig ser triada fa un any com a primera ministra escocesa perquè una majoria del Parlament escocès segueix apostant per la independència, i per això proposo una nova data. Evidentment, es referia a les tossudes majories successives al Parlament escocès que fan possible aquesta nova data: el 19 d'octubre de 2023. La pregunta és: si Escòcia fa això havent perdut el referèndum del 14, què no hauria de fer Catalunya, que va guanyar? La diferència entre Catalunya i Escòcia, de fet, és la diferència entre Espanya i el Regne Unit, i la diferència té un nom, que és la repressió. Què ha canviat en el discurs i en el lideratge independentistes escocesos durant tot aquest temps? Poc o res. El que ens diferencia és la repressió. I no és cap retret; és una qüestió concreta, és un fet. Allò que va fer possible el referèndum del 17 ho ha esmicolat la repressió. Els lideratges polítics que anàvem junts ara anem dividits. L'independentisme al Parlament, que era determinat i coordinat, ara està certament dividit; fins i tot l'última vegada que vam votar sobre un referèndum, un hi va votar a favor, l'altre hi va votar en contra i l'altre es va abstenir. Les entitats de referència estaven ben coordinades; ara els costa. I la societat civil, que hi és, perquè no ha desertat ningú, està decebuda, un pèl cansada. Per tant, si la diferència és la repressió, també estem emetent el missatge que la repressió funciona, i no ens podem permetre aquest missatge, perquè ens aboca a fer impossible la independència. I, paradoxalment, estem d'acord, hem acordat que només hi ha un futur, i és un futur d'independència. I aquesta moció subsegüent té un objectiu principal, que, de fet, és l'únic que ens ocupa, que és posicionar el Parlament de Catalunya al costat del Parlament escocès i donar suport també al Govern escocès, que ha proposat aquesta nova data per decidir el seu futur. Però també volem prendre nota de la lliçó: si estem convençuts que el nostre futur passa per la construcció d'un país proper i de progrés, per un país feliç, si tenim majories, i les tenim, no tenim cap dret a posposar o a bandejar la independència; no tenim cap dret a perdre ni un bri d'energia en lluites petites i inútils, partidistes. L'exemple escocès és el de la recerca de consensos a partir d'aquells que saben on van, independentment d'on vinguin. Però no només, l'exemple escocès també és l'exemple de la determinació europeista, sense fissures. Segur que no consideren el projecte europeu un projecte perfecte, però hi aposten al cent per cent. És també la determinació per participar sense dubtes en el debat i en la geopolítica mundials. No tenen cap dubte en posicionar-se en relació amb la guerra d'Ucraïna amb apostes gens simbòliques i absolutament concretes. Han dedicat fins i tot partides substancioses a la defensa d'Ucraïna. I també és cert, finalment, que continuen a la recerca d'una confrontació intel·ligent, en la que jugaran, amb tota seguretat, amb la proposta per fer un referèndum acordat una altra vegada i, si cal, una aposta per una convocatòria plebiscitària. Per tot això, des de Junts per Catalunya us proposem de donar des d'aquest Parlament tot el suport a la via escocesa cap a la independència. I, sobre les esmenes que ens heu presentat, donar les gràcies a la diputada Serret, perquè ens hem entès molt bé, ha estat molt fàcil posar-nos d'acord en el que proposàveu, perquè en certa manera també dibuixa i és mirall del que defensem les respectives formacions polítiques en aquesta qüestió. I a Ciutadans, no hem pogut acceptar, evidentment, la vostra esmena perquè..., ara intentareu justificar-ho, però ens semblava que, més que una esmena, el que era era una nova moció que hauríem de sotmetre a votació quan vulgueu i la proposeu. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. Doncs, seguidament, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gràcies, presidenta. Senyores, senyors diputats... Senyor Dalmases, ja hi tornem a ser amb una nova moció sobre l'autodeterminació, sobre la repressió, sobre els temes que embarguen la política catalana des de fa molts anys, si més no des de fa una dècada. Avui hem parlat d'autodeterminació, de judicialitzar, en definitiva, amb els termes amb què els partits separatistes sempre fan el seu discurs polític. És veritat que, en aquest sentit, jo he d'admetre que, per honestedat, diguem-ne, hi ha esgotament de materials a tot arreu; entre el món separatista o independentista –que cadascú n'hi digui com vulgui–, també entre el món constitucionalista –no ens enganyéssim. Aquí hi ha un bucle, un bucle melancòlic, en el qual Catalunya està sumida des de fa molts anys, i és evident que vostès continuaran amb la seva matraca i nosaltres continuarem donant la nostra resposta amb els arguments que creiem més oportuns. És veritat que no puc evitar, quan tenim una nova moció d'aquestes característiques, recordar la cèlebre frase del president de la Primera República Espanyola, el català Estanislau Figueras, que tots coneixeu, que em permetré reproduir sens perjudici que la presidenta em pugui cridar a l'ordre per dir paraules procaces, però recordo la frase del «senyories, o senyors, els seré franc: estic fins als collons de tots nosaltres. Segurament, jo estic més fins als collons de tots vostès que de la resta, però, en tot cas, tinc clar que el discurs és excessivament repetitiu, extremadament repetitiu. Per això, senyor Dalmases, quan vostè surt aquí a fer un discurs per parlar d'autodeterminació, per parlar de repressió, etcètera, jo no puc evitar pensar en la polèmica que l'envolta, a vostè, aquests dies i envolta la presidenta del Parlament; no puc evitar recordar el que ha hagut de patir la subdirectora del programa FAQS, de TV3, amb un intent de coaccionar, amb un intent d'evitar o de perjudicar la llibertat, la llibertat de premsa, la llibertat informativa –si volen, per no escapar-me del terme de la moció: l'autodeterminació informativa–, l'autodeterminació informativa d'un programa de TV3, que, quan fa una entrevista que resulta incòmoda a la presidenta d'aquesta cambra, la presidenta d'aquesta cambra té al seu costat un lloctinent que esbronca la subdirectora del programa, una periodista, per fer la seva feina. En democràcia, això és absolutament inadmissible. És intolerable, el que ha passat aquests dies, un episodi luctuós realment lamentable, intolerable en una democràcia sana, com el que vostè ha protagonitzat. I l'hi dic mirant-lo als ulls, senyor Dalmases, i amb tot el respecte personal que li tinc, però amb tota la condemna per la seva actitud, pròpia d'organitzacions mafioses. L'hi dic amb tota honestedat. [[Alguns aplaudiments.]] Vull, a més, demostrar la meva solidaritat amb la senyora Mònica Hernàndez, la subdirectora del FAQS, de TV3. Vull també mostrar la meva solidaritat amb Jordi Llovet, professor de literatura, un catedràtic de literatura, un dels pocs genis que tenim a la nostra comunitat, un autèntic fenomen des del punt de vista intel·lectual, una persona per la qual sento el més absolut respecte i que ha patit aquests dies també l'actitud pròpia de «matons, en termes literals –ho dic en castellà també: de matones–, pròpia de pràctiques mafioses, quan ha rebut la trucada de la presidenta del Parlament. I també fins i tot la germana del senyor Llovet ha hagut de patir la trucada de la presidenta del Parlament, molt enfadada, amenaçant-lo que, si no retirava un post en el qual explicava una part de la trajectòria política –o en aquest cas acadèmica– de la senyora Borràs, tindria problemes amb la justícia, el portarien davant de la justícia, al senyor Llovet, pobre d'ell, que no ha trencat un plat en sa vida i que és un home realment extraordinari. Jo, la veritat, veient aquestes pràctiques, lamento la situació de la nostra comunitat, lamento que això es pugui haver esdevingut aquests dies a Catalunya. Vull mostrar la meva solidaritat amb ell. I recordar, hi insisteixo, que això és absolutament impropi d'una democràcia madura, d'una democràcia sana i d'una comunitat autònoma que es vulgui mínimament respectuosa amb el pluralisme polític. El que ha passat aquests dies no pot tornar a passar. El senyor Llovet, la senyora Hernàndez tenen tot el respecte, tot l'escalf del conjunt dels ciutadans de Catalunya, sigui quina sigui la seva posició quant a la qüestió de la separació de Catalunya de la resta d'Espanya. Jo avui he provat de parlar amb el senyor Llovet –no he tingut tanta sort, perquè tampoc no tinc el telèfon de la germana. I el que sí que he fet és manifestar a una persona amb qui he pogut parlar tot el meu suport al senyor Llovet. I des d'aquí li dic, hi insisteixo, que la Catalunya de bé està del seu costat. Parlem de coses... I, per cert –senyora presidenta, acabo–, es queixen molt de la judicialització de la política. Avui llegia un article de Ramón de España, que els recomano, que no parla avui del manicomi català, encara que en podria parlar, però parla d'una cosa interessant: diu que la senyora Borràs ha intentat judicialitzar el senyor Llovet, cosa que em sembla absolutament inadmissible, i des d'aquí vull condemnar-ho amb tota la contundència. Gràcies, senyores, senyors diputats.
Senyor Martín Blanco, no l'he aturat en l'ús de la paraula, com estaria facultada per fer en virtut de l'article 88, que a aquestes alçades de la legislatura potser vostè ja hauria de conèixer, perquè vostè aprofita la seva condició de diputat i la meva condició de presidenta, que m'impedeix donar-me a mi mateixa la paraula per al·lusions, perquè jo estic obligada a moderar els debats. [[Veus de fons.]] Per tant, li he permès que dediqués íntegrament els cinc minuts [[veus de fons]] de la seva moció a parlar de qüestions en les quals vostè mateix ha vulnerat la presumpció d'innocència, el dret a privacitat de les persones i ha fet condemnes de fets que ni tan sols coneix. Ha proferit una sèrie d'afirmacions que són inacceptables. No li he pres l'ús de la paraula, però li demano, si us plau, que vostè, quan intervingui, ho faci en el marc del Reglament del Parlament de Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments i veus de fons.]] Té la paraula en aquest moment per defensar les esmenes presentades la diputada senyora Meritxell Serret.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... La moció que avui ens ha proposat Junts per Catalunya ens dona l'oportunitat de donar suport, certament, al procés democràtic que està promovent Escòcia per organitzar un referèndum acordat i reconegut. Però sobretot és una oportunitat per acostar-nos-hi, conèixer-lo millor, analitzar-lo, fer-ne seguiment i veure'l com un exercici de reforç de la cultura democràtica. I també ens dona l'oportunitat de portar de nou el debat i la reflexió en aquesta cambra, on s'ha volgut criminalitzar i perseguir per tal d'evitar-lo. I també és una oportunitat de reflexionar sobre la sobirania popular, més enllà de la de l'Estat, i sobre la cultura democràtica, aquella que entén el col·lectiu, el conjunt de la ciutadania catalana, en el nostre cas, com a protagonista del seu futur, amb plena capacitat d'expressar-se, de negociar les millors condicions per al seu benestar i, per tant, de prendre decisions i ser respectada. I necessitem fer aquest debat i arrelar aquestes conviccions democràtiques en la nostra societat i pactant també en aquesta cambra, perquè és la base de la cohesió social, de la capacitat de construir futur, i perquè ha estat històricament el punt de trobada que ha representat i representa la immensa majoria de Catalunya, el que en dèiem «el dret a decidir i que el mateix 2012 el senyor Miquel Iceta responia en unes entrevistes dient: «Els referèndums sobre la independència s'han de poder fer i, de fet, a les democràcies avançades s'han de poder fer. Com? Per la via de l'acord. És el cas que hem vist al Quebec, que ho ha fet dues vegades, i el cas que probablement veurem el 2014 a Escòcia. I deia també: «L'ampli consens sobre el dret a decidir existent a Catalunya arriba fins i tot al PSC. Si no s'ha exercit de forma acordada, ha estat per la negativa de l'Estat espanyol a dialogar per portar-lo a terme. El cas d'Escòcia i el Regne Unit és un referent de com, amb el reforç de la cultura democràtica, es pot afrontar un procés d'autodeterminació, com també ho ha estat el Quebec i el Canadà. Certament, processos d'autodeterminació..., cadascun és diferent, pel seu cas, per la seva història, pel seu context. Però, en el marc de les democràcies liberals i sobretot en el marc de la Unió Europea, la demanda legítima de celebrar un referèndum d'autodeterminació d'una majoria de la ciutadania, quan és àmplia i persistent, ha de trobar resposta en el marc dels principis democràtics i de la garantia dels drets humans. El Govern escocès no renuncia ni renunciarà a esgotar totes les vies per celebrar un referèndum acordat i respectat per l'Estat britànic i amb tot el reconeixement internacional. I crec que aquí paga la pena fer una reflexió sobre les tradicions democràtiques a l'Estat britànic. No és que l'Estat britànic tingui una cultura democràtica superior, però ha après dels seus errors; per exemple, amb els acords del Divendres Sant a Irlanda del Nord, un canvi d'un conflicte duríssim que precisament es produeix d'un procés de negociació i aproximació. Així doncs, de la mateixa manera, Esquerra Republicana no renunciarem a l'exercici del dret a decidir de la ciutadania de Catalunya, recuperant plenament la seva sobirania i el reconeixement i respecte. I no renunciarem mai a fer-ho en el marc dels principis democràtics i amb plena garantia del respecte als drets i les llibertats de tots els ciutadans i ciutadanes de Catalunya. I alhora continuarem exigint i forçant l'Estat espanyol que faci com el britànic i aprengui dels seus errors. Mai és tard per canviar una recepta equivocada. Mai va en contra del benestar de cap societat ser més democràtic i garantir més i millor els drets i les llibertats. Per això Esquerra Republicana no deixarem de treballar per denunciar i fer explícita la repressió, per combatre-la i acabar amb la causa general que ha volgut criminalitzar i reprimir l'independentisme i que, en el fons, el que pretén és atacar i anul·lar a través de la por la cultura democràtica de la immensa majoria de la ciutadania catalana. No se n'han sortit ni se'n sortiran, perquè aquesta convicció democràtica és més forta. I, quan demanem amnistia, és per fer evident i insistir que la democràcia ha de prevaldre per sobre de la repressió i per també assegurar l'exercici de l'autodeterminació amb tot el reconeixement i el respecte. En definitiva, malgrat tots els obstacles, Esquerra Republicana no renunciarem a la política; no renunciarem a guanyar democràticament, majoritàriament i persistentment a les urnes, i no renunciarem a la negociació amb l'Estat per exigir-li que la sobirania i el dret a decidir de la ciutadania catalana siguin respectats plenament. El cas d'Escòcia, amb totes les distàncies i diferències, demostra que és possible i que és l'opció pròpia d'una democràcia madura i plena. Ara el que cal és saber si l'Estat espanyol..., què vol ser? Que decideixi què vol ser. Catalunya fa temps que ho tenim clar i ho demostrem. Gràcies.
Després de la defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades... La darrera enquesta de l'Institut de Ciències Polítiques i Socials de Catalunya, la relativa al 2021, situava en un vuit per cent de les persones enquestades les que creien que el procés a Catalunya acabaria, culminaria amb la secessió de Catalunya respecte a la resta d'Espanya. La darrera enquesta del Centre d'Estudis d'Opinió situava en un cinc per cent de les persones enquestades les que consideraven probable, en major o menor grau, que en el termini de tres anys el procés culminés amb la secessió de Catalunya respecte a la resta d'Espanya. És veritat que, si l'horitzó s'allunyava fins als deu anys, augmentava lleugerament el nombre d'optimistes i es situava al voltant del disset per cent. En aquest context, la proposta que avui ens portava Junts es podia llegir com un intent d'insuflar ànims en un cos social certament existent, però que, diguem-ne, té els ànims bastant decaiguts –a la vista està. No sé, en aquest sentit, si la intervenció que li hem sentit al senyor Dalmases és gaire reeixida; en el sentit no hi ha del to, sinó de que constata la divisió del moviment independentista, la divisió respecte a la qüestió del referèndum en una votació a l'inici de la legislatura i una sèrie de divisions en les que no m'estendré perquè se'm farien curts els minuts que em queden. El cert és que l'altra intenció que se li podia endevinar a la moció és la de fer aquest greuge comparatiu entre la tradició democràtica del Regne Unit i una suposada manca de tradició democràtica d'Espanya. Bé, jo crec que la senyora Serret m'ha estalviat una part de la intervenció, en el sentit de moderar l'entusiasme respecte a les virtuts democràtiques del Regne Unit, que és una democràcia homologable a la de qualsevol del seu entorn. Però que, si concedim que neix la democràcia britànica amb la Carta de drets del 1689, ha donat des d'aleshores notables exemples, diguem-ne, de mala gestió, fins i tot de la diversitat interna. De fet, des de l'Acta d'unió entre Anglaterra i Escòcia del 1707 no hi ha hagut parlament escocès, ni administració ni govern escocès fins a les lleis de devolució del 1998, per posar un exemple, eh?, d'aquesta qüestió. I això que en la tradició constitucional britànica, que és una constitució no codificada –sí que té parts escrites, òbviament, però no és codificada–, es parla de les nacions constitutives. I això no és obstacle perquè el Regne Unit sigui considerat a tots els efectes –i ho és– un estat unitari, que dona una autonomia, diguem-ne, limitada a Gal·les, a Irlanda del Nord i a Escòcia. Tant és així que una llei del Parlament de Westminster pot retirar qualsevol competència i, és més, pot anul·lar completament l'autonomia, com s'ha constatat en quatre ocasions des del 98 en el cas d'Irlanda del Nord. Per tant, a què ve aquesta moció ara, quan Sturgeon no només ha demanat ara un segon referèndum; el va demanar al març del 2017. Va rebre com a resposta del Govern britànic d'aleshores que no. El va tornar a demanar el 2019. Va rebre com a resposta que no per part del Govern britànic. I el torna a demanar ara el 2022, i són previsibles les respostes del Govern britànic actual, o del que pugui sorgir d'unes eleccions. Per què dic que és previsible? Perquè tant els tories, el Partit Conservador, com els laboristes, com els liberaldemòcrates, s'han mostrat radicalment en contra de l'organització d'un segon referèndum d'independència. Serà menys democràtic el Regne Unit i les seves virtuts democràtiques seran menors ara que diu que no, que quan va arribar a un acord per celebrar el referèndum del 2014? Bé, semblaria no massa honesta una asseveració d'aquestes característiques, no? El que sí que és clar és que Sturgeon ha dit que si no obté el permís del Govern britànic anirà a buscar una autorització, d'alguna forma, davant del Tribunal Suprem britànic o que reclamarà una majoria major a les eleccions que s'han de celebrar el 2026 a Escòcia, al Parlament escocès. El que Sturgeon i el nacionalisme escocès sempre han fet és fugir de qualsevol comparació amb les vies que va triar l'independentisme català en el procés. Se n'ha separat tant com li ha estat possible, ha dit manifestament, ha dit explícitament que no organitzaria mai una consulta il·legal. No se li ha acudit en cap moment usar la majoria que té al Parlament de Holyrood per proclamar la derogació de la constitució no codificada del Regne Unit, o per proclamar unes lleis de transició, o per fer una declaració d'independència. Per tant, a l'hora d'establir aquests termes de comparació, diguem-ho tot.
És ara el torn del diputat senyor Alberto Tarradas, en nom del Grup Parlamentari VOX.
Moltes gràcies, presidenta. I bona tarda, senyors diputats. Habrán notado por pasadas intervenciones mías que me gusta recurrir al refranero español, ser acervo de conocimientos, de sabiduría popular, que tantas veces resulta acertada. Pues bien, al leer la moción que nos presenta Junts, no he podido evitar acordarme de ese dicho popular que tan sabiamente afirmaba «cuando un separatista coge una linde, la linde se acaba y el separatista sigue. Pues bien, la moción que hoy nos presenta Junts es la de ese tipo, ¿no?, que, después de terminarse la linde, siguió andando y andando hacia ninguna parte. Una vez más, vienen a esta cámara con propuestas que ya no solo no ayudan en nada a mejorar la vida de los catalanes, sino que carecen de sentido, y muchas decisiones que se pretenden tomar en esta cámara, pues, al final no van a servir para nada. Pero, por si no les había quedado claro ya, el desafío separatista que plantean contra el conjunto de España no es equiparable ni comparable con la situación de Escocia y del Reino Unido. Pero el separatismo se empeña en sustentar sus pretensiones rupturistas ilegales con procesos y conflictos que atraviesan otros países. Hemos visto como querían comparar Cataluña y España con Turquía y con el Kurdistán. Hemos visto como querían comparar miserablemente Cataluña y España con la invasión rusa de Ucrania, o con el apartheid sudafricano. O incluso Joan Tardà llegó a compararse a sí mismo con Gandhi; Oriol Junqueras, con Nelson Mandela. En fin, señores diputados, ni Tardà es el Gandhi catalán ni Oriol Junqueras es Nelson Mandela, ni la relación entre Cataluña y España es comparable con la relación entre Escocia y el Reino Unido. En primer lugar, no existe tal cosa como el derecho a decidir, que se ha comentado antes. Las únicas regiones sujetas al derecho de autodeterminación, según las Naciones Unidas, son aquellas que han sufrido un proceso de colonización. Y, desde luego, Cataluña jamás ha sido conquistada por España, simplemente porque Cataluña siempre ha sido una parte, orgullosa, además, de España. Por otro lado, Escocia sí que fue un territorio independiente. En segundo lugar, la legislación española y británica, pues, tampoco tienen nada que ver. El Reino Unido no se rige por una constitución, como tenemos en España, sino por una serie de documentos que comenzaron con la Carta magna y que poco a poco fueron añadiéndose otras convenciones, otros acuerdos. Todo ello bajo la soberanía del Parlamento británico, que es quien tiene la última palabra en decidir si se celebra o no se celebra dicho referéndum. En España, señores diputados, esto, gracias a Dios, no es así, ya que cualquier texto normativo se fundamenta en la idea de que la unidad de España es indisoluble y es innegociable. Y desde VOX seremos siempre garantes de esa unidad. Pues nosotros, igual que miles de catalanes, tenemos asentado en nuestra conciencia la idea de que España es mucho más que una constitución. De hecho, es anterior y es el fundamento de esta constitución. Señores separatistas, no pueden comparar ustedes Cataluña con Escocia, y eso lo saben perfectamente. Aun así, vienen con tan poca vergüenza de someter un texto como este a votación en este Parlamento, sin tener en cuenta las necesidades reales que tienen los catalanes. En plena emergencia económica, emergencia social, ustedes, desde el Parlament, vienen a hablarnos de referéndums y de independencias. Desde luego, qué falta de sensibilidad demuestran. ¿Acaso no son conscientes de que tres de cada diez catalanes viven al borde de la exclusión social? ¿Acaso no saben que 1.300.000 catalanes viven en infraviviendas o en situación de hacinamiento, según un informe de Foessa? ¿Acaso no saben que 462.000 niños catalanes sufren riesgo de pobreza extrema? ¿O no les importa que sesenta mil catalanes vivan en albergues o directamente pasen las noches en la calle? Esto, señores, no se soluciona con referendos; esto se soluciona con voluntad política, acabando con sus chiringuitos y su despilfarro ideológico y poniendo a los catalanes en el centro. Así que dejen de mirarse el ombligo, dejen de hacernos perder el tiempo con mociones como esta, porque, aunque ustedes no lo vean, en la calle hay gente que está sufriendo y que necesita de la dedicación plena y exclusiva de esta cámara. Señores separatistas, la linde se ha acabado; o ponen a los ciudadanos primero o dejen paso a aquellos que sí lo tenemos claro: los españoles, primero. Muchas gracias.
En nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, presidenta. Bé, aviat farà un any que, en el debat de política general, el nostre grup parlamentari va presentar a debat i votació una proposta de resolució que precisament proposava la celebració d'un nou referèndum, pactat o no amb l'Estat espanyol, abans del 2025. El Govern –Junts per Catalunya i Esquerra– la van tombar, i ara ens venen cantant les excel·lències de la proposta d'Escòcia per celebrar un segon referèndum. Evidentment, la coherència i la congruència no formen gaire part de l'estratègia política del Govern, ni d'Esquerra ni de Junts darrerament, és evident. Malgrat això –malgrat això–, i entrant ja en el text de la moció que ens proposen, votarem que sí al primer punt. Nosaltres sí. Nosaltres sí que amb tota legitimitat i autoritat moral i política podem reconèixer i valorar positivament la decisió i la determinació del Govern escocès de celebrar un nou referèndum. I, per tant, nosaltres, amb coherència i amb congruència, sí que votarem «sí al punt primer. Pel que fa als punts segon i tercer, nosaltres ens abstindrem. Perquè, mirin, aquesta idealització de la democràcia europea i aquesta idealització de la democràcia al Regne Unit, nosaltres no les hi comprem. Aquestes excel·lències de la democràcia britànica... Escolti'm, que l'hi preguntin a Julian Assange, que l'hi preguntin a Irlanda del Nord. Escolti'm, que l'hi preguntin a les víctimes sistemàtiques de la política exterior i militar britànica. I, escolti'm, que l'hi preguntin a les víctimes de la política colonial britànica, encara –encara– molt recent, en el segle passat. Per tant, nosaltres, aquestes excel·lències que vostès volen cantar contínuament pel que fa a la democràcia europea, i en aquest cas la britànica, ni les compartim ni les podem avalar. I, mirin, a més, els hi diem que ens sembla negatiu, des del punt de vista de la cultura política, que es generen en l'independentisme d'aquest país. Perquè, sincerament, cal assumir que Europa ens mira molt poc –que Europa ens mira molt poc. Europa es mira a si mateixa, mira els interessos dels estats nacionals, mira els interessos del capital, mira els interessos de l'OTAN. En aquests moments, Europa mira com reproduir, consolidar i estabilitzar l'statu quo dels estats i el capital europeu. I cal assumir que, davant la perspectiva de la nova crisi, i en un context bel·licista, de militarització i de major agressivitat del capitalisme europeu, òbviament Europa no farà altra cosa que vetllar pel seu statu quo. I vostès saben tan bé com nosaltres que la política internacional és pragmàtica. Per tant, Europa només ens mirarà el dia que nosaltres exercim i consumem efectivament l'exercici de l'autodeterminació. Només aconseguirem una atenció internacional el dia que nosaltres, per la via dels fets consumats, efectivament, exercim l'autodeterminació i autotutelem els nostres drets enfront l'statu quo espanyol i enfront l'statu quo europeu. I bé, per acabar ja, en aquest minut escàs que em queda, efectivament, nosaltres considerem que el referèndum escocès és una oportunitat, és un repte i és una responsabilitat per al moviment independentista català. Perquè, certament, posarà sobre la taula novament, actualitzarà novament sobre la taula, sobre el debat internacional, el fet de l'exercici de l'autodeterminació i dels drets col·lectius de les nacions sense estat. I, efectivament, pot suposar un nou emplaçament internacional a l'Estat perquè reconegui que aquest conflicte democràtic, aquest conflicte polític, només es resoldrà votant, que només es pot resoldre votant. Però, d'altra banda, també, sens dubte, serà un repte i una responsabilitat per al moviment independentista, per tal que posi sobre la taula l'exercici de l'autodeterminació del nostre país, perquè s'activi i perquè es mobilitzi de nou, per tal d'aconseguir el trencament i la ruptura democràtica amb l'Estat espanyol, pas previ imprescindible per tal de poder entrar en qualsevol escenari que sigui veritablement de resolució democràtica del conflicte, votant. Però certament –certament– aquest referèndum d'Escòcia també és un repte i és un emplaçament i és una impugnació a la política del Govern de la Generalitat, d'Esquerra i de Junts, que han portat l'independentisme a un atzucac, mitjançant una taula de diàleg inútil i que no porta enlloc, o mitjançant una concertació amb l'Estat espanyol mitjançant l'Agenda para el Reencuentro. I, per tant, nosaltres sí; nosaltres, lluny d'estabilitzar, com fan vostès, la situació institucional amb els socialistes i els comuns, aquí i a l'Estat, assumim la responsabilitat de ser l'alternativa, de ser l'alternativa que defensa l'alliberament nacional i social d'aquest país, i de ser l'alternativa que construeix la unitat popular per activar el moviment independentista cap a la ruptura amb l'Estat.
En nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té, a continuació, la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... M'hauran de permetre..., i estic segura que el diputat Dalmases em permetrà que ho faci, perquè és que, clar, per preparar aquesta moció he rescatat la transcripció de la interpel·lació de llavors, que se'n recorda, que vam tenir un petit rifirrafe sobre el que havia dit o el que no havia dit. I no ho volia dir, però és que és massa temptador. Llavors, llegeixo textualment, d'acord? «Espanya novament va fer-hi el ridícul i es va quedar amb majoria. La majoria dels europarlamentaris espanyols hi van votar en contra. I en els sospitosos habituals, que eren el PP, Ciutadans, socialistes i VOX, també hi van ser els comuns, inexplicablement; també hi van ser els comuns, en contra de Kosovo. Vull dir, ho va dir. I està bé, es va equivocar i no passa re, però crec que valia la pena tornar-ho a dir. Aprofitant el text també, la transcripció de la interpel·lació, començaria a parlar de la moció. Llavors, senzillament, perquè quedi clar que votarem a favor del primer punt. Nosaltres hem defensat sempre el dret a decidir, el dret a un referèndum com a solució política al conflicte que viu la relació entre Catalunya i l'Estat espanyol. Per tant, cap problema. Hi votarem a favor. Però crec que és important contextualitzar una mica el referèndum d'Escòcia. De fet, ja s'ha anat dient. Clar, segurament no diré re que soni a nou. És cert que ara mateix el Govern del Regne Unit no sembla tan predisposat com fa uns anys a permetre la celebració d'aquest nou referèndum, malgrat que ja es va perdre llavors. I, tot i així, ara ja no s'hi mostra tan predisposat. I també és cert que el Govern d'Escòcia ha dit públicament diverses vegades –i ja s'ha dit– que renuncien a qualsevol tipus de via unilateral o de confrontació, que aposten per un mecanisme novament de diàleg amb el Govern del Regne Unit i que, si no ho aconsegueixen, aquest acord no els hi permeten, optaran per la via judicial. És a dir, han deixat com molt clar que re de confrontació i que res de declaracions unilaterals. Ho dic també als companys de la CUP. Perquè està molt bé que tinguin el referèndum d'Escòcia com a model, però és un referèndum acordat, dialogat i amb vinculació, vinculant. Per tant, no és tampoc ben bé el que estan plantejant els companys de la CUP en la seva proposta de resolució. Només coincidiria, en aquest cas, la data en la qual ho volen fer. Per tant, pel que aposta el Govern d'Escòcia és per un referèndum acordat, dialogat. Així que nosaltres estem d'acord que creiem que Espanya pot aprendre i perdre aquesta por –el Govern de l'Estat– a fer consultes, a fer referèndums, a que la gent pugui decidir. Crec que això Espanya ho ha d'aprendre, en aquest cas, en aquest tema, del Govern del Regne Unit. Però també creiem que el Govern de Catalunya també pot aprendre una miqueta del Govern d'Escòcia. Vull dir, que això hauria de ser també una relació d'anada i tornada. Potser aquí que n'aprenguem tots, perquè jo no tinc massa clar que el Govern d'Escòcia renunciés a l'oportunitat que suposaria una taula del diàleg. No me'ls veig dient: «No, nosaltres no hi anem, a aquesta taula del diàleg, que no serveix de res. Fem el referèndum per la nostra via sense pactar-ho. No el veig gaire, eh?, en aquest punt, el Govern d'Escòcia. Per tant, donarem suport als punts que parlen de reconèixer el dret a fer aquest referèndum i que l'Estat espanyol hauria de permetre que això es pugui fer també aquí. Tenim els mateixos dubtes que s'han expressat ja sobre quin és el concepte de credencials democràtiques per Junts per Catalunya. Una mica de dubtes en tenim. I si repassem la intervenció que va fer la consellera durant la interpel·lació dels països de què va parlar per posar com a exemple de l'esperança en Orient, oi?, van ser Israel –que ha quedat manifestament clar que no compartim les credencials democràtiques que la consellera i el Govern de Junts per Catalunya hi veuen, a Israel–, Emirats, Bahrain, Sudan, Marroc, Egipte... Jo, com a credencials democràtiques d'aquests país, tampoc ho acabo de veure gaire, eh? No crec que hi coincidim gaire. Però és que parlem de les del Regne Unit, que ja se n'ha parlat també, eh? Però jo aniré a l'informe del 2021 d'Amnistia Internacional sobre el Regne Unit, a veure les credencials democràtiques del Regne Unit, quins problemes tenen. Per començar, jo diria que el nom, eh?: «regne, «unit, monarquia. Semblava que el tema de monarquia i democràcia no ho acabàvem de veure clar. Regne Unit, monarquia. És una monarquia on, a més a més, la monarquia té molta més ingerència en la vida política que aquí. Per aquí comencem. Altres coses que diu Amnistia Internacional. El Govern va prometre una cerca sobre la seva gestió de la pandèmia de covid-19 i va retallar significativament una prestació social que rebien 6 milions de persones. Es violaven sistemàticament els drets de les persones refugiades immigrants. Un nou projecte de llei sobre la funció policial posava en greu perill el dret de reunió pacífica i el dret a no sofrir discriminació. Va suscitar preocupació un projecte de llei sobre revisió judicial i la revisió de la llei dels drets humans. Segueix sense haver-hi garantit l'accés a l'avortament a Irlanda del Nord. I persisteix la falta de rendició de comptes per violacions de drets humans comeses a Irlanda del Nord. I, efectivament –i ja s'ha dit–, el paper que ha jugat el Regne Unit en l'extradició d'Assange, molt de credencial democràtica no sé jo si posaria en un currículum, també els hi dic. I tampoc votarem a favor del punt que fa que el Parlament constati el futur, en el qual constata que el Regne Unit no reprimirà i no intervindrà, perquè creiem que per constatar el futur necessitaríem una bola de vidre, que ara mateix en aquest Parlament potser no tenim. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Bien, si en el pasado el pujolismo repartía carnés de catalanidad, pues hoy sus hijos reparten credenciales de demócrata. Yo esta moción sobre las credenciales democráticas del Reino Unido y de España y de los referéndums separatistas me parece que es como un déjà vu y es un refrito de los años 2014, del 15, del 16, del 17 y de lo que te rondaré, morena, porque es que ustedes continuamente están presentando este tipo de mociones aquí en el Parlamento. Y yo, mire, les tengo que dar una mala noticia esta tarde. Los nacionalistas escoceses pasan absolutamente de ustedes; no solamente porque ustedes son unos pelmazos, que también, sino porque es que ellos no quieren saber nada de su modelo procesista. Ustedes, a lo largo de este tiempo, han demostrado que no están muy puestos en el tema del constitucionalismo. Pero es que yo creo que cualquier iniciado en la materia sabe que comparar el modelo británico con el modelo europeo continental no tiene ningún tipo de sentido. Miren, en el Reino Unido la soberanía recae, reside en el Parlamento; un parlamento que lo puede absolutamente todo, como es, por ejemplo, incluso convocar un referéndum separatista. Pero en España la soberanía recae, reside en el pueblo. Y, si ustedes quieren hacer un referéndum separatista, pues van a tener que convencer a la mayoría del pueblo para que modifique la Constitución. Mientras eso no ocurra, igual que pasa en Alemania, en Francia, en Italia o en Estados Unidos, el referéndum separatista no está permitido. Y repito: Alemania, Francia, Italia o Estados Unidos, que ustedes siempre hacen muchos aspavientos, pero es que está así, la cosa. Pero, claro, ustedes esto, aunque yo se lo esté diciendo aquí, ya lo saben antes. Lo que pasa, que ustedes no han venido aquí a aceptar la realidad. Ustedes vienen aquí a fer bullir l'olla del processisme. Ustedes vienen aquí a agitar sentimientos y bajas pasiones, porque así ustedes pueden seguir en sus cargos sin tener que responder y sin tener que tener ningún tipo de responsabilidad en su gestión. Y lo único que sí, yo la verdad es que les reconozco la valentía. Porque hay que ser muy atrevido, pero que muy atrevido, para repartir credenciales de demócratas viniendo de Junts per Catalunya, ese partido que, por ejemplo, se reúne con el entorno de Putin para destruir una democracia europea; un partido con diputados que impulsaron aquí, en este Parlamento, la ley de transitoriedad jurídica, que lo que pretendía era acabar con la democracia en Cataluña. Y ustedes es que tienen un concepto muy equivocado de lo que significa la democracia. En Junts per Catalunya, por ejemplo, entienden la democracia como parece que la señora Borràs entiende la gestión del dinero público o como parece que el señor De Dalmases entiende también la libertad de prensa. Es decir, aquí o se hace lo que ustedes quieren o, si no, arrasan con todo. Pero, miren, saltarse las leyes o regalar el dinero público o intentar amedrentar a periodistas no nos parece lo más democrático del mundo, sinceramente. Hoy, con esta moción, parece que toca mirarse en Escocia, pero yo insisto en que es que en Escocia no quieren saber absolutamente nada de ustedes. Pero cada día el ejemplo es uno. Un día el señor Artur Mas dice que somos la Dinamarca del sur. Otro día viene Torra y promete la vía eslovena. Un día ustedes están con Israel; otro día están con Palestina. Les gusta muchísimo Venezuela, pero, sin embargo, la señora comunista de la CUP, la señora Gabriel, se fuga a la capitalista Suiza. Un día proponen una primavera árabe a la catalana. Otro día incluso ustedes llegan a compararse con Papúa Nueva Guinea. En fin, lo suyo es... Vamos, parece que les guste absolutamente todo y quieran serlo todo menos Cataluña. Miren, yo lamento decirles que el mundo no les mira, que el nacionalismo escocés no quiere saber nada de ustedes y que los catalanes sí que estamos ya en otra fase, que estamos deseando ya superar todo lo que traen liado en los últimos años y que ustedes siguen sin abandonar. Nosotros, por supuesto, vamos a votar que no a este refrito procesista. Pero, bueno, ustedes, si quieren, pueden seguir atrapados en su bucle y en su rueda de hámster. Nosotros, desde luego, lo que vamos a hacer es trabajar con seriedad, con responsabilidad, haciendo política útil en este Parlamento, para dejar atrás esta etapa nefasta en la que, insisto, no han conseguido ningún apoyo internacional y donde el resto del mundo les mira, pero para mal. Gracias.
Doncs, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, torna a tenir la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, presidenta. Consellera... Presidenta, precisament, no sé si em podria donar uns segons més, perquè he estat al·ludit per qüestions que no venien a qüestió amb la... No sé si apel·lant a l'article 87, però en tot cas... [[Remor de veus.]] En tot cas...
Li concediré un minut més, sí.
En tot cas... [[Remor de veus.]] En tot cas, fa tres dies que visc un circ que està, cada vegada més, evolucionant cap a un linxament que em sembla difícil de justificar. En ares de la transparència i per evitar les difamacions que he sentit en aquest faristol, jo m'he compromès amb el meu partit per tal que hi hagi un expedient informatiu que pugui aclarir la situació que hi hagi. Per no generar distorsions en aquest Parlament, m'he ofert també al meu partit a no ser portaveu de la comissió de la «corpo, tot i que no m'amagaré pas, perquè no tinc res de què amagar-me i sí que hi continuaré participant. I, per tant, lamento profundament –profundament–..., perquè al final tots acabarem sortint d'aquest Parlament un dia o altre i ens quedarà només la nostra reputació. Si alguna passió he tingut a la meva vida és per la premsa, per la llibertat de premsa, pel periodisme i pel bon periodisme. És de les poques coses que he defensat en tots els espais on he treballat. I no he negat, ni ho negaré –i, per tant, crec que aquest no és l'espai que toca–, que, efectivament, jo vaig tenir una discussió encesa amb una persona de qui estimo i valoro el periodisme que fa des de fa més de deu anys que ens coneixem, ens tractem i col·laborem; que precisament per això vaig dir que s'havia tractat d'una discussió que havia estat en termes estrictament de perspectiva periodística, i precisament per això –i precisament per això–, per no confondre el que significava que hi hagués aquest coneixement antic o no, vaig demanar disculpes a tothom que s'hagués pogut sentir ofès. I, per tant, lamento moltíssim que, sense que jo m'hagi pogut expressar en cap espai on pertoqui i de la forma com pertoqui, hagi de patir aquestes difamacions sense que a mi ni tan sols se m'hagi deixat ni explicar i sense que ni tan sols hagi pogut oferir, en els espais on toca, què és el que va ocórrer i on em situa tota aquesta qüestió. Ho lamento moltíssim. I ho lamento, diputades i diputats, perquè sé que no tocava ara aquí, però necessitava dir-ho i necessitava explicar-ho. Sobre la via escocesa, m'ha agradat molt que ens hi trobéssim, que ens hi trobéssim la CUP, que ens hi trobéssim Esquerra, que ens hi trobéssim els comuns, perquè en el fons ens està interpel·lant. Nosaltres el que explicàvem és que senzillament és una bona manera, és un bon referent. Quan abans ho acordaven amb l'Estat el posaven com a exemple; ara que ells senzillament creuen en el seu Parlament, també pot ser un exemple. Gràcies. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció tindrà lloc aquesta tarda, un cop substanciat el punt número 23 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la repressió en l'independentisme i en els estàndards democràtics de l'Estat espanyol]] [[302-00182/13]] Passem al punt 22 de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la repressió en l'independentisme i en els estàndards democràtics de l'Estat espanyol. L'ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, i té la paraula per exposar-la la diputada senyora Marta Vilalta.
Moltes gràcies. Bona tarda, diputats i diputades. En el passat Ple, fèiem una interpel·lació per constatar la repressió i la persecució política existents envers el moviment independentista. Una repressió que es fa absolutament evident i que agafa forma de causa general en el marc de l'octubre català del 2017 i que, davant de l'exercici d'autodeterminació, de civisme, d'apoderament ciutadà i de democràcia que fa el poble de Catalunya, l'Estat només hi va saber respondre amb violència, amb autoritarisme i amb repressió. I des de llavors hem tingut casos de presos i preses polítiques, d'exili polític, hi ha causes obertes a trenta-nou jutjats i en total hi ha fins a 4.200 persones represaliades –xifra última d'Òmnium Cultural– en el mapa de la repressió, unes persones que estan represaliades per haver defensat el dret a l'autodeterminació del poble de Catalunya. Aquí avui hi hem de sumar l'anunci de la repetició del judici de la Sindicatura Electoral de l'U d'Octubre, malgrat una sentència inicial absolutòria i que, entre d'altres persones, afecta la consellera Verge, a qui volem mostrar tot el nostre suport. Aquest és un fet inaudit, un fet que, a més a més, és molt sospitós i que per a res és garant de justícia, sinó que mostra, novament, aquesta voluntat persecutòria. I això és insostenible. Diem –i ho direm les vegades que faci falta– que aquesta situació és insostenible. Un estat que es vulgui considerar democràtic, que es vulgui considerar de dret, no pot sostenir-se sobre aquests peus de fang repressius, sobre aquestes clavegueres ni sobre aquesta voluntat de criminalització. I, de fet, aquesta és la situació que impacta en la qualitat també democràtica de l'Estat. I això no ho diem nosaltres, no ho diu el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, sinó que ho denuncien també organitzacions i institucions a nivell internacional encarregades de la salvaguarda dels drets humans, com poden ser Amnistia Internacional, Human Rights Watch, Nacions Unides, el Consell d'Europa o el Tribunal de Justícia de la Unió Europea. En la proposta que nosaltres presentem, constatem que l'Estat ha estat incapaç de donar aquesta resposta a la voluntat de la ciutadania de decidir el futur col·lectiu, i és això el que genera el conflicte polític, d'aquí surt el conflicte polític, de la incapacitat de l'Estat de donar resposta a la voluntat sostinguda i reiterada d'una majoria àmplia de la ciutadania de Catalunya de voler decidir el nostre futur col·lectiu com a poble. Per això nosaltres proposem una via per resoldre aquest conflicte polític: transitar per la via del diàleg, la negociació, la cerca de l'acord, i per resoldre aquest conflicte, sí, amb garanties i que ha de poder ser entre iguals. I per això, després d'una llarga crisi en aquest procés de negociació per manca dels incompliments..., doncs per manca dels compliments, de fet, per incompliments dels compromisos o pel cas de l'espionatge del «Catalangate, calia aquest punt d'inflexió per tornar a recomençar en aquesta via. Això s'ha produït. S'ha parlat en aquestes últimes setmanes entre la consellera, el ministre, entre els presidents de Catalunya i de l'Estat, d'on surt, d'aquestes converses, un acord marc per a la negociació i que haurà de propiciar la setmana vinent la nova reunió de la mesa de negociació entre governs. El camí es fa caminant. I d'aquest acord en surt una idea bàsica fonamental, que la moció reitera, que és el reconeixement de la plena legitimitat de les diverses ideologies i dels diversos projectes polítics. I això és importantíssim, reconèixer la plena legitimitat del projecte que defensem, perquè és la manera d'evitar aquesta judicialització. I també una altra idea que recull la proposta de moció i que surt en aquest acord marc de negociació: la necessitat de desjudicialitzar, perquè per reprendre la política, que és la via que defensem, hem de desfer la judicialització i s'ha d'aturar aquesta criminalització i s'ha d'assegurar aquest marc de respecte als drets fonamentals. I per això defensem la via negociada amb condicions i garanties, i ho fem mostrant el nostre compromís amb l'instrument que hem articulat: una taula de negociació entre governs –per cert, el primer punt del pla de govern en aquesta legislatura. I sí, a diferència de l'Estat, nosaltres..., a diferència de l'Estat, que no té cap proposta, nosaltres sí que tenim una proposta que volem defensar, que és la que representa els grans consensos en aquest país, que és l'autodeterminació, votar el nostre futur en un referèndum, i amnistia, que és la millor solució per acabar amb la situació de repressió. I, en aquest sentit, també en aquesta moció el que fem és presentar i proposar la tramitació de la llei d'amnistia des d'aquest Parlament de Catalunya, atès que ens hem trobat les portes tancades al Congrés dels Diputats. I encara una altra proposta: la necessitat d'apostar per articular una estratègia antirepressiva el màxim de consensuada possible, que, evidentment, no comporti cap renúncia als nostres objectius. Sabem que la solidaritat antirepressiva és la millor eina i també, evidentment, el que volem aconseguir és poder defensar els nostres objectius i que no aconsegueixi, la repressió, doncs, fer-nos aturar. Acabo, presidenta, recordant que els demòcrates tenim l'obligació de construir aquesta solució democràtica i d'acabar amb la repressió, i de fer-ho deixant malfiances, deixant sospites. El repte és enorme, però som aquí per ser útils, per construir solucions que no vindran soles ni cauran del cel. Hi som per picar pedra, no per picar ferro fred, sinó per obrir les esquerdes i construir els camins de les solucions i de la llibertat i dels drets, per construir aquesta terra d'oportunitats i aquesta terra lliure per a tothom. Moltes gràcies.
Té la paraula per defensar les esmenes presentades, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Señoras y señores diputados... Bien, hablaba antes de lo reiterativo del debate público en Cataluña. Y ciertamente, bueno, pasamos de una moción donde hablábamos de autodeterminación, desjudicialización y otros tantos mantras, para hablar, en este caso, de represión. Ciertamente, resulta todo bastante cansino y, ciertamente, creo que también cabe decir una verdad, constatar una verdad como un templo. La verdad es que muchas de las cosas que ustedes plantean aquí, por no decir la inmensa mayoría... El otro día decía el presidente Aragonès, se quejaba de que el presidente de mi grupo parlamentario, el señor Carlos Carrizosa, hablase del mundial de fútbol de 2030, como si un mundial de fútbol no fuera un evento que, mal que bien, trae para un territorio, para un país, para una comunidad, un enorme movimiento económico y, por tanto, una cuestión de primerísima magnitud para los intereses económicos y sociales de un determinado territorio. Pero, bueno, quiso desacreditar la intervención del presidente de mi grupo, el señor Aragonès, en esos términos. Y yo, sinceramente, estar hablando sistemáticamente, desde hace diez años, sobre un inexistente derecho a la autodeterminación, sobre una supuesta represión, de verdad, me parece todo una inmensa trola. Perdónenme que se lo diga con esta claridad. Hablaba ahora la señora Vilalta del mapa de la represión. Creo que ha dicho que lo..., es un dibujito que hace Òmnium Cultural. Yo me preguntaría una cosa: ¿en ese mapa de la represión está la señora Borràs? ¿Aparece la señora Borràs también en el mapa de la represión como reprimida, imputada por delitos como la prevaricación o la falsedad de documentos? Porque, claro, yo creo que cualquier ciudadano de Cataluña que esté un poco informado y haya visto las noticias sobre los emails de la señora Borràs con un presunto narcotraficante sabrá o convendrá conmigo en que no se la puede considerar reprimida de nada absolutamente. Una investigación, ya que hablábamos de represión... Entiendo que me estoy ciñendo al tema, ¿eh?, porque veníamos a hablar de represión y, por tanto, yo me refiero estrictamente a estos términos. No creo que nadie pueda sostener, en su sano juicio, que una persona imputada, a punto de la apertura de juicio oral, por delitos tan graves como el de prevaricación y falsedad documental, se pueda autoarrogar la condición de represaliada o reprimida. Pero probablemente la señora Borràs también esté en el terrible mapa de la represión pergeñado por Òmnium Cultural. A mí, sinceramente, me parece todo una tomadura de pelo tan inmensa que dan ganas hasta de no dar respuesta a semejantes disparates. Pero, bueno, estamos en esto y lógicamente hay que dar la batalla de las ideas, hay que dar la batalla, en la medida de lo posible, contra un relato y contra una hegemonía cultural que es omnímoda. Y, por tanto, nosotros, desde el Grupo Parlamentario de Ciudadanos y desde nuestro partido, no dejaremos nunca de dar esa batalla. Pero, insisto, me parece que están llegando ustedes a momentos, a situaciones verdaderamente caricaturescas cuando hablan, insisto, de ese número tan inmenso de reprimidos o de represaliados. Vaya, me parece todo muy poco consistente. En todo caso, la moción que nos presenta hoy aquí Esquerra Republicana sigue con los mantras de siempre, que si el Estado español criminaliza ideas políticas... Tenemos aquí a partidos políticos nacionalistas que gobiernan Cataluña. Yo soy el opresor, yo soy el que represalia, soy el represor, y aquí está la oprimida, la señora Borràs. ¿De verdad ustedes no creen que esto es una metáfora gráfica evidente de lo ridícula que resulta la situación? Ella me puede decir lo que quiera cuando yo me estoy yendo a mi escaño, y yo no puedo contestar, lógicamente. Y lo acepto, ¿eh? Oigan, estas son las reglas del juego parlamentario, lo acepto. Pero ¿de verdad alguien en su sano juicio puede creer que la relación entre la señora Borràs y yo es la relación entre un opresor –yo– y una pobre oprimida –la señora Borràs? [[Alguns aplaudiments.]] De verdad, es que yo quiero llamar la atención sobre lo disparatado, lo surrealista, lo grotesco que resulta todo esto. Y me gustaría sinceramente –lo que decía ayer de la función pedagógica de la política–, pues, que el debate público en Cataluña fuese mucho más abierto. Estas conversaciones que muchos catalanes tenemos con nuestros compañeros, amigos, familiares independentistas, sí, en las cenas... Cenamos catalanes que no somos nacionalistas, catalanes que son nacionalistas, catalanes que somos constitucionalistas, catalanes que son independentistas o separatistas y catalanes mediopensionistas. Y en esas cenas yo creo que es sano que nos digamos las cosas como son. Y esta metáfora que les he puesto ahora, cuando yo me veo aquí, lógicamente, sometido a la autoridad de una presidenta, de una autoridad democrática, sometido a su autoridad, me cuesta creerme que yo sea un represor; sinceramente, me cuesta creer que yo sea quien reprime a la señora Borràs y que la pobre señora Borràs se sienta oprimida por la autoridad de un estado opresor. Oigan, despierten, señores nacionalistas: esto es una auténtica tomadura de pelo, una pedazo de trola, que los señores de los partidos nacionalistas viven muy cómodamente de ella y les engañan de forma sistemática. Es un mensaje que, modestamente, desde el Grupo Parlamentario de Ciudadanos queremos hacer llegar a la ciudadanía de Cataluña. Gracias, señoras y señores diputados.
En nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té, a continuació, la paraula el diputat senyor David Cid.
Sí; gràcies, presidenta. Bé, des d'En Comú Podem, jo crec que la nostra posició és coneguda: hem estat, estem i estarem en contra de la repressió de l'independentisme i de la judicialització. De fet, ho recordàvem aquests dies també, parlant amb el Jaume Asens, que es va presentar el 2019 a les eleccions amb un lema que era clar: «Llibertat, diàleg i solucions. I nosaltres, a pesar del que algunes vegades alguns grups de la cambra diuen o parlen, no?, dels de Podemos –perquè nosaltres, quan convé, som En Comú Podem i, quan convé, ens diuen de Podemos–, hem defensat sempre el mateix a Catalunya, però hem defensat sempre el mateix també a Sevilla, a Madrid, a Valladolid i als diferents punts de l'Estat, sabent que això moltes vegades podia tindre costos electorals, però que ho fèiem per conviccions democràtiques. I també perquè, tot i que a vegades alguns grups de la cambra també se n'obliden, nosaltres també hem patit les cloacas de l'Estat, i també nosaltres hem patit el lawfare, eh? Per tant, també des de les conviccions democràtiques, no? I, per tant, nosaltres tenim una posició molt clara. Nosaltres no serem en cap cas cap obstacle ni bloquejarem cap posició política o, al final, també cap via que permeti acabar amb la repressió, amb la judicialització i, per tant, també resoldre situacions que nosaltres creiem que s'han de resoldre: la del president Puigdemont, la del senyor Jové, la del senyor Salvadó, la de la senyora Serret o altres, no?, la senyora Rovira o el senyor Comín, però, en tot cas, sí, de la senyora Serret, perquè compartim també forces moments a la Junta de Portaveus. I, per tant, tampoc una llei d'amnistia. Ara, també els hi dic: nosaltres no compartim que, sí o sí, la solució política únicament i exclusivament hagi de ser l'autodeterminació i la llei d'amnistia. Entre altres coses, la senyora Serret parlava directament dels acords de Divendres Sant, i els acords de Divendres Sant no eren el programa de màxims, en aquell moment, de l'IRA, per exemple. Per tant, fruit de la negociació i d'aquest diàleg, poden haver-hi acords que no exclusivament siguin al programa polític d'Esquerra Republicana o de qualsevol força independentista. I en aquest sentit anaven les quatre esmenes, que agrair-li també a la diputada Vilalta que algunes, no?, les hem pogut parlar –ara també en parlaré. La primera és que nosaltres sí que creiem –i per això ho situàvem– que és el moment que la taula de diàleg comenci a prendre acords i comenci a avançar. I, per tant, creiem que en aquesta futura taula del diàleg que hem de tindre, esperem, la setmana que ve, o, en tot cas, en la que hi pugui haver abans de final d'any, comencem a tindre acords concrets. I nosaltres també creiem que calen acords concrets per acabar amb la repressió i amb la judicialització del conflicte polític entre Catalunya i Espanya. I nosaltres creiem, i crèiem –i per això també ho volíem situar en el punt de la moció–, que cal situar la reforma del delicte de sedició, cal posar-ho en marxa. I, a més a més, em sorprèn que no ho hem pogut introduir, perquè és evident que podem parlar de la llei d'amnistia, però que cal parlar-ne. En el balanç crec que cal parlar dels indults, perquè també es fa en aquest cas, diguéssim, una anàlisi de la situació, i és el que deia abans, és a dir, jo crec que es va prendre una decisió que, bé, evidentment, nosaltres vam defensar que era la decisió que s'havia de prendre, ens vam presentar a les eleccions demanant aquests indults, que no ho resolen tot, però que també, evidentment, és una decisió que té i ha tingut costos electorals. I per això nosaltres creiem que ara cal avançar amb la reforma del delicte de sedició per adaptar el Codi penal espanyol al context europeu. I, a més a més, perquè creiem que tots i totes sabem que és realment quan es podrà acabar o es podran començar a resoldre moltes de les situacions que no tenim resoltes, no? Una tercera esmena, que nosaltres creiem que és important i que també sí que s'ha acceptat, que és donar suport a l'acord o al marc de diàleg acordat entre el Govern català i el Govern espanyol el 8 de juliol a Barcelona –en la reunió i després ratificat pels presidents–, entre la senyora Vilagrà i el senyor Bolaños. També crec que és important que ho faci el Parlament, perquè tenim la sensació que mig Govern vol que el seu president fracassi. I, per tant, crec que és important que com a mínim compti amb el suport del Parlament de Catalunya en aquest acord, no? I, després, jo crec que també és important, i nosaltres ho volíem introduir en aquest context..., que és un compromís ferm de la lluita d'aquest Parlament contra la corrupció, perquè crec que és un error confondre repressió i judicialització amb presumpta corrupció. I, mirin, jo amb això soc clar –ho he dit en roda de premsa i ho diré aquí. És a dir, comparar la presidenta Forcadell amb la presidenta Borràs pot tindre la intenció d'ajudar la presidenta Borràs, però no ajuda l'independentisme, no ajuda a acabar amb la repressió i no ajuda a acabar amb la judicialització de la política. Per nosaltres, aquesta comparació –sincerament els hi dic– és simplement indecent. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Josep Rius.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... Abans de defensar la posició de Junts en relació amb aquesta moció subsegüent, volem agrair la predisposició d'Esquerra Republicana i també de la CUP per transaccionar la majoria dels punts d'aquesta moció, si bé es tracta certament d'un text que per Junts per Catalunya –i a ningú ha de sorprendre– no acaba de ser complet, en el sentit que planteja l'eina de la taula de diàleg com el mètode, diguem-ne, per avançar, únic, cap a la resolució del conflicte. Si el que es pretén en aquesta moció és beneir l'actual taula de diàleg, saben que no poden comptar amb nosaltres, ni pels continguts, ni pel calendari, ni per les garanties, ni pels resultats, ni pels vetos, ni pel context d'espionatge massiu contra l'independentisme que el Regne d'Espanya es nega a investigar. L'impacte de la repressió en l'independentisme i els baixos estàndards democràtics de l'Estat espanyol són una evidència. I, en aquest sentit, la posició de Junts respecte a la manca de voluntat de l'Estat espanyol per a resoldre el conflicte polític realment és pública i notòria. Nosaltres vam signar, ara fa més d'un any, un acord que combinava la transició de la taula de diàleg amb la preparació d'un nou embat democràtic, amb un objectiu clar: culminar el mandat de l'U d'Octubre, és a dir, assolir la independència de Catalunya. Aquesta moció, per tant, per Junts per Catalunya, és incompleta. És evident que estem d'acord i que treballarem conjuntament pel fi de la repressió, però estem més convençuts encara que el mètode per assolir-ho ha de tenir dos denominadors irrenunciables: l'autodeterminació i l'amnistia. Ambdós denominadors, pensem, han de formar part d'un procés de negociació amb l'Estat, sempre fruit d'una estratègia unitària de tot l'independentisme. La proposta de Junts, recollida en l'acord de govern que vam subscriure, era la de la confrontació o l'embat democràtic amb l'Estat, sense tancar en cap cas la possibilitat del diàleg, però amb garanties i amb la voluntat real de negociar per part de l'Estat; un embat democràtic unitari i coordinat per tot l'independentisme. I, què ens trobem ara? Ho va descriure de manera molt eloqüent el senyor Carod-Rovira –s'hi ha fet referència– en un article a El Punt Avui aquesta setmana: es dialoga amb els amics en un marc de comoditat i confiança, però només es negocia amb els enemics o adversaris amb prou elements de força damunt la taula. I, quina força tenim ara? La taula de diàleg avui és, al nostre entendre, un instrument que perjudica la resolució del conflicte entre Catalunya i Espanya; envia un senyal erroni tant a l'interior com a l'exterior, desmobilitzant el propi moviment, d'una banda, i, de l'altra, assenyalant internacionalment que el conflicte català es troba en vies de resolució. I res més lluny: no hi ha una solució política i democràtica ni ha aturat la repressió. Abans-d'ahir en teníem –i hi feia referència la diputada Vilalta també– l'enèsim exemple amb la repetició del judici contra els síndics de l'U d'Octubre. La repressió no s'atura i la repressió exercida per l'Estat no és la pedra al camí per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i Espanya. És una pedra a la sabata de l'Estat espanyol, és la seva debilitat, és la seva gran vergonya, i és una posició de força també per negociar a Madrid el dret a l'autodeterminació. Entenem, no obstant, que aquesta moció parli de desjudicialització. Però, plantejada d'aquesta manera, pensem que no acaba de tenir del tot sentit. L'amnistia sense l'autodeterminació no té sentit. No vam fer l'U d'Octubre per ser amnistiats, sinó per ser independents. I molt menys el vam fer per negociar només una desjudicialització basada en una reducció de penes, perquè no vam cometre cap delicte. Vam fer un acte de reafirmació, l'acte de reafirmació nacional més important i esperançador dels últims tres segles per a moltes persones, i aquest és un patrimoni col·lectiu de milions de persones que hi van participar. No pertany a ningú en concret. Per això cal reforçar l'estratègia del cinquanta-dos per cent, no la d'un partit ni un altre en concret. Si només ens fixem en el marc antirepressiu, obviant l'objectiu de l'autodeterminació, ens debilitarem. És una falsa sortida. Cinc anys després de l'acte de sobirania realitzat per una majoria de la ciutadania de Catalunya, s'ha de produir un punt d'inflexió; després de cinc anys en què, malgrat la repressió, s'ha donat una oportunitat sincera al diàleg, és hora de reprendre el fil de l'U d'Octubre i de la culminació de la independència. La fórmula la coneixem, la vam fer l'octubre del 17: unitat dels partits, força mobilitzadora i raó democràtica d'estar lluitant per la llibertat. Unitat, força i raó. I és precisament perquè volem contribuir a aquesta unitat que donarem suport a la majoria de punts d'aquesta moció. Moltes gràcies.
A continuació, és el torn del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar; té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats i diputades. Avui el BCE ha anunciat una pujada de tipus d'interès del 0,5. No és una bona notícia; ahir en parlàvem amb el conseller Giró. Comencen setmanes i mesos difícils. I estic segura que, si parléssim d'alguns problemes d'aquests que afecten el dia a dia dels ciutadans, seríem capaços de posar-nos d'acord. Estic segura que en molts casos, en molts temes, ens podríem posar d'acord. I ho dic perquè la voluntat del Grup Socialistes és sempre –i ho saben– de construir i d'intentar avançar i d'intentar unir, sumar per fer una Catalunya millor. Miri, nosaltres reconeixem que hi ha un conflicte entre Catalunya i Espanya, ho hem dit sempre –el primer per poder solucionar un problema és reconèixer-lo–, però volem dir també que hi ha un problema entre catalans, i alguns grups d'aquesta cambra no ho volen reconèixer. Ni l'un ni l'altre, no? Hi ha alguns grups que no reconeixen el conflicte entre Catalunya i Espanya, i n'hi ha alguns que no reconeixen el conflicte entre catalans. I, sincerament, hi és, perquè no tots els catalans pensem igual sobre cap a on ha d'anar Catalunya. I, si miro el darrer CEO que es va publicar el 22 de març –fa molt pocs mesos–, en aquest CEO el cinquanta-tres per cent dels catalans deien que no volien la independència i només un trenta-vuit per cent deia que sí que la volien. [[Veus de fons.]] Si només em fixo en aquest CEO... I estic sent respectuosa, he sigut respectuosa amb tothom; també ho demanaria a qui està parlant en aquests moments. Jo llegeixo el CEO. En fi, que em sembla que, a més, el president i el director l'han posat, no precisament el meu grup parlamentari; doncs diu això. Per tant, ho dic amb tot el respecte, senyora Vilalta, que sap que li tinc i molt, quan diu vostè: «És una proposta de grans consensos. No sé exactament, aquests grans consensos..., perquè nosaltres estem convençuts que no, majoritàriament, tots els catalans estan en aquesta línia. Sí que és veritat que el vuitanta per cent dels catalans voldrien una solució a aquest conflicte acordada. I, per tant, potser el que hauríem de fer entre tots, que és el que nosaltres proposem, és seure, dialogar i acordar. Aquesta seria la gran proposta que s'hauria de fer i no a vegades és la que escoltem en aquesta cambra, no? Diàleg per sortir del conflicte, perquè és veritat que no hi ha cap altra sortida que aquesta, però també a Catalunya, hi insisteixo. En veritat..., hem posat en marxa, es va posar en marxa la taula entre governs. S'ha posat en marxa la taula de diàleg, però nosaltres també voldríem una taula a Catalunya. Creiem que seria molt positiu que tots els partits poguéssim seure i dialogar i cercar aquests punts en comú sobre les dificultats econòmiques que tindrem els propers mesos, sobre infraestructures, sobre la sanitat i també sobre el futur de Catalunya, que segur que tots no veiem igual, però segur també –i crec que estaria bé que ens respectéssim– que no podem dir –ni jo, diguem-ne, que no soc independentista, ni els que ho són– que tothom ho veu com un mateix, perquè crec que això no ho podem dir, i hem de ser honestos amb la realitat. I, per tant, doncs, el que podríem fer és intentar seure i dialogar. Ho va fer el president Torra, que va convocar aquesta taula de partits, i crec que seria un bon moment ara que sembla que tots reconeixem que el diàleg..., o molts, o la majoria. Potser aquí sí que ens trobaríem amb grans consensos, que creiem que el diàleg és l'única sortida per resoldre el conflicte. Doncs, si és així, crec que ens tocaria insistir i reforçar aquest diàleg entre els governs, eh? I nosaltres des de la nostra posició empenyem perquè sigui així, però també a Catalunya, hi insistim. Volia dir-los també que nosaltres també mantenim aquesta actitud constructiva per tot. Hem fet esmenes; ho sap la senyora Vilalta. I li vull agrair..., sempre té un bon to, també molt constructiu, molt col·laboratiu, per intentar generar consensos. És difícil, senyora Vilalta, posar d'acord la CUP i el PSC; ja ho entenc. I vostè ha acceptat més esmenes de la CUP i de Junts, diguéssim, que del PSC, però li vull agrair també l'esforç que ha fet, perquè n'ha acceptat una de nostra, no? És difícil fer equilibris i, per tant, vostè ho ha intentat, i segurament se n'ha sortit millor del que potser ho hagués fet jo. Però és veritat que és complicat fer equilibris quan n'hi ha alguns que no volen dialogar i volen imposar, no? I, en canvi, quan nosaltres creiem que la millor manera de cercar els punts en comú és parlar. I nosaltres també diem una cosa: respectar i construir davant d'excessos dialèctics que a vegades poden fer mal. Però, bé, creiem sincerament que hem vingut aquí a sumar i a resoldre i no pas a confrontar i, per tant, tampoc ho faré des d'aquest faristol. Donarem suport a alguns punts, molt pocs, alguns que ens han acceptat. També a una de les esmenes dels comuns, que reforça aquesta aposta pel diàleg que estan fent, crec, el Govern d'Espanya i el Govern de Catalunya, o almenys una part. Ens agradaria que fos tot, eh? Senyors de Junts per Catalunya, crec que haurien de seure vostès també en aquesta taula que vindrà properament. Però, en tot cas, el suport a aquelles que podem, i a la resta, evidentment, com que no compartim aquesta visió, que creiem que és una mica esbiaixada, doncs, no li podrem donar suport. Moltes gràcies.
I, finalment, en el torn de defensa de les esmenes, té la paraula la diputada senyora Dolors Sabater, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, consellera... Mirin, els parlaré amb sinceritat. Quan nosaltres vam llegir la moció, la seva moció, vam pensar que l'única cosa que buscaven era un marc de validació a la trobada de la consellera Vilagrà amb el senyor Bolaños, un marc de validació des d'aquest Parlament cap a les renúncies a la taula de diàleg. I és evident que aquí a nosaltres no ens hi trobaran. Per nosaltres, aquesta taula de diàleg és un instrument al servei de l'estabilitat i governabilitat a Espanya i a Catalunya. I sí, és veritat que la moció inclou perspectiva i accents propis d'Esquerra Republicana, que ens interpel·len al conjunt de l'independentisme, perquè situen l'absència d'una resposta democràtica per part de l'Estat, la legitimitat de tots els projectes polítics democràtics sobre Catalunya i necessitat d'acord entre diverses opcions, constatació de la repressió, necessitat de la desjudicialització, la llei d'amnistia, l'estratègia antirepressiva compartida, diàleg i negociació amb el dret a decidir com a objectiu –«el dret a decidir, una paraula que crec que ja està molt superada, no? Però, sincerament, hi ha alguns punts de la seva moció que espanten. El 5, especialment, on equiparen al mateix nivell represaliats i repressors, on legitimen tots els projectes polítics, inclosos els que persegueixen amb violència i repressió la gent d'aquest país exercint el dret de vot de forma pacífica. I, com es pot equiparar? Nosaltres pensem que no es pot posar de cap manera al mateix nivell. Davant d'aquesta moció, nosaltres teníem dues opcions i hem optat per la constructiva, la de fer esmenes i intentar que sigui possible posar-nos d'acord en alguns punts essencials, en un tema tan vital en el nostre país com és l'amnistia i l'autodeterminació, com és seguir avançant cap a la independència. I cal dir, no?, que cal agrair que hem pogut, en aquestes esmenes presentades..., en algunes hem aconseguit, doncs, poder votar aquest text a favor. I volem agrair la feina feta amb la diputada Vilalta i també amb el diputat Rius quan hem negociat conjuntament algunes millores. Però, més enllà de cada punt i del sentit de vot, crec que és imprescindible que ens fem algunes preguntes sobre aquest marc de les seves propostes. Podem considerar democràtic un projecte polític que no contempli el dret d'autodeterminació? Nosaltres pensem que no. Podem acceptar un marc que té com a horitzó principal la desjudicialització i la desescalada repressiva, però sense un horitzó que inclogui l'autodeterminació i l'amnistia? Nosaltres no ho podem acceptar. Podem avalar un marc de desactivació del conflicte, de naturalització de la repressió i la imposició continuada de l'Estat? Greu error, que va totalment en el sentit contrari per aconseguir que el conflicte es resolgui. I una última pregunta: podem assumir un diàleg entre forces polítiques que no tingui com a objectiu l'exercici de l'autodeterminació? Nosaltres, no. No podem ignorar la principal demanda d'aquest país i normalitzar aquesta situació d'excepcionalitat democràtica. Hi ha molts punts que, transaccionats, els podrem votar a favor –ja ho he dit–, però aquesta moció té una música de fons molt nítida, una música de fons que no ens agrada gens: la desactivació del conflicte i la priorització de la col·laboració amb l'Estat, assumint de facto l'Agenda para el Reencuentro. Per acabar, volem apuntar el que és obvi, però que no podem oblidar. L'avenç cap a la independència no el construirem amb mocions, ni amb mocions llençol, amb mocions que aglutinen moltes coses –nosaltres n'hi diem «mocions Frankenstein–, com aquesta, no?, en el marc d'un estat antidemocràtic que no seurà a la taula per parlar de qüestions de fons. El que cal és una agenda social de defensa de la sobirania popular per millorar les condicions de vida de la gent treballadora i posar a l'horitzó la ruptura i l'autodeterminació. I sí, senyor Cid, quina és, si no, la solució, si no es reconeix el dret d'autodeterminació i aplicar l'amnistia? [[Veus de fons.]] Vostè... Doncs no n'hi ha d'altra. Senyora Romero, en un referèndum d'autodeterminació, és el poble el que decideix, i les dues opcions tenen el dret a expressar-se. El que vostès volen és un consens en el que aquesta autonomia, que tampoc... Ja acabo, presidenta. Aquest marc autonòmic, aquest marc de pertànyer a l'Estat, que no genera consens, vostès volen que s'imposi a la majoria, i només és amb un referèndum d'autodeterminació que hi ha democràcia perquè ho decideixi el poble. Moltes gràcies.
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, la diputada senyora Mónica Lora.
Bé; bona tarda. Gràcies. Bé, desmantellem breument les iniciatives separatistes que ens presenten en aquesta moció des del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Però sí que volia fer un petit incís a la diputada del Partit Socialistes, la senyora Romero, preguntant que dialogar i acordar què –dialogar i acordar el què. Mirin, senyors del Partit Socialistes, prenguin-ne nota –prenguin-ne nota– i passin els apunts al senyor Sánchez, i també a vostès mateixos, de com s'ha d'actuar amb qui no respecta l'ordre constitucional, amb qui comet desordres públics i amb qui utilitza els diners de tots els catalans per cometre actes il·lícits. Perquè enfront d'això només hi ha una resposta, que és la justícia. [[Alguns aplaudiments.]] I analitzem breument les propostes que ens presenten en el seu conjunt. Primer, en la moció constaten que, després de cinc anys del referèndum il·legal de l'1 d'octubre del 2017, el Govern d'Espanya ha estat incapaç de donar una resposta política. Doncs, bé, això és fals, perquè els indults del Partit Socialista als colpistes van ser una resposta política. De fet, va ser un acte de traïció i de rendició de les institucions de tots cap a uns quants, sense tenir en compte, en aquest cas, tampoc l'oposició als indults per part del Tribunal Suprem, per part de l'Advocacia de l'Estat i de la Fiscalia del Tribunal Suprem. I no es queda enrere el Partit Popular, que no tenia una estratègia per afrontar ni la situació passada ni la present. I, ja que parlen de l'1 d'octubre del 2017, per què no parlen, per exemple, des d'Esquerra Republicana i des de Junts, de les conseqüències d'aquest U d'Octubre? Per què no en parlen, d'aquestes conseqüències? Empreses en fallida, negocis tancats, moltes famílies sense feina, fins i tot famílies enfrontades per l'odi i per la confrontació. [[Rialles.]] Sí, riguin –riguin–, però moltes famílies estaven confrontades per l'odi que vostès mateixos van traspassar a la societat catalana. I, en saben el motiu? Perquè molts catalans sí que en sabem el motiu. El motiu va ser per provocar una gran cortina de fum, per tapar la corrupció dels líders separatistes i per distreure els catalans de les grans retallades socials que s'estaven vivint. Perquè no és casualitat que el procés separatista coincidís amb l'època més dura de les retallades socials que es van patir a Catalunya. I aquest és el gran projecte d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya, aquest és el gran projecte de ruïna per als catalans. En segon terme, vostès es presenten com a víctimes del que vostès, de manera fal·laç, anomenen «repressió política, que diuen que pateixen pels múltiples processos judicials oberts contra el procés i els seus tentacles. No enganyin més els catalans, perquè no es persegueixen idees, ni tan sols es persegueixen sentiments; es persegueixen fets delictius i, per tant, es persegueixen delinqüents. Perquè vostès porten dècades que falten a les seves responsabilitats polítiques de respecte i de compliment de la llei. I és que, de fet, vostès han estat molt de temps aquí que feien i desfeien com vostès volien. I, de fet, vostès es creien impunes enfront la llei, i van acabar presos gràcies a l'acció judicial de VOX, i ho farem les vegades que faci falta. [[Alguns aplaudiments.]] I, en aquest sentit, ho recalco: les idees es combaten amb idees, i els delictes es combaten amb justícia, que, precisament, aquesta està per perseguir la sedició, la rebel·lió, els desordres públics i la corrupció provocada per malversació de fons públics. I vostès no estan legitimats per parlar de repressió, perquè no han patit mai repressió. [[Veus de fons.]] Aquí l'única repressió que hi ha a Catalunya és la repressió que pateixen els catalans que dissenteixen, precisament, dels seus postulats separatistes. Aquests catalans sí que sabem el que és la repressió. I, per últim, i per acabar, considero que els hauria de caure la cara de vergonya de presentar propostes com aquesta. [[Remor de veus.]] I demano una mica de respecte –demano una mica de respecte–, perquè estic intervenint. Si us plau, presidenta.
Silenci, si us plau.
Jo soc conscient que no estan acostumats a que els diguin les coses tal com són, però ara tenen aquí onze diputats de VOX que ho fan, i els hauria de caure la cara de vergonya de presentar propostes com aquestes, quan tenim persones que no saben si demà seguiran en el seu lloc de feina, quan tenim famílies que estan lluitant per la seva pròpia supervivència, i que vostès ens vinguin aquí amb una temàtica que tant mal ha fet a l'economia i a les famílies a Catalunya. Vergonya. Gràcies.
Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Marta Vilalta. [[Veus de fons.]] Té la paraula la senyora Lorena Roldán, en nom del Grup Mixt.
Sí; gracias. Yo sé que a veces no les gusta escucharme, pero no les queda otro remedio. Pero, bueno, ya estamos acabando, es la penúltima moción ya de este periodo de sesiones. Y la verdad es que esta moción presenta muchísimas paradojas y sigue un poco la estela de la moción que nos presentaba anteriormente Junts per Catalunya. Resulta que Esquerra Republicana, que son los socios prioritarios del Gobierno de Pedro Sánchez, nos presenta una moción en la que prácticamente vienen a decir que su socio preside un estado dictatorial, incluso. Es que yo no entiendo como ustedes pueden ser socios directos y socios preferentes del señor Sánchez, cuando ustedes vienen aquí a decirnos que es un estado maligno, que les persigue y que les oprime. Sinceramente, la verdad es que la contradicción es evidente, y vuelvo a decir que presenta muchísimas paradojas, esta moción. Ustedes, por ejemplo, en esta moción –y lo han repetido, además, a lo largo de estos días, a cuenta de la famosa reunión con Pedro Sánchez en la Moncloa–, exigen superar la judicialización. Ustedes lo llaman «la desjudicialización. O sea, ustedes lo que quieren es suprimir la separación de poderes, quieren que el legislativo o, directamente, el ejecutivo dé instrucciones a los jueces de lo que tienen que hacer, de lo que tienen que hacer con sus causas precisamente. Y el suyo es un pensamiento profundamente antidemocrático –se lo decían antes–; ustedes quieren acabar con la separación de poderes, que es la base de las democracias modernas. Y no es algo nuevo –se lo decía también antes–, ya lo vimos en el 2017, con su famosa ley de transitoriedad jurídica, que lo que pretendía es que el señor Puigdemont eligiera a los jueces a dedo en esa república bananera que ustedes quisieron imponer. Ustedes en ese momento, en el 2017, lo que pretendieron fue subvertir el orden constitucional. Ustedes en aquel momento quisieron matar a Montesquieu, y hoy quieren volver a matarlo. Y es cierto que en Sánchez han encontrado ustedes al aliado perfecto, pero creo que nos deberían ahorrar a todos las lecciones de democracia, porque insisto en que esa manera suya de actuar es profundamente antidemocrática. Y, miren, yo hoy les voy a dar un consejo, les vamos a explicar un secreto, una manera infalible para evitar la judicialización, que es simple y llanamente no cometer delitos. Es un consejo jurídico que les doy hoy gratis. Ustedes, si no quieren verse inmersos en un proceso judicial, si no quieren acabar ante un tribunal, pues, es tan sencillo como no cometer delitos: no fraccionen contratos, no fragmenten sociedades de manera ilegal, no pisoteen la legalidad, no malversen el dinero de todos los catalanes despilfarrándolo en cuestiones que, insisto, son ilegales, y entonces ustedes no se verán involucrados en procesos judiciales. Y no, por mucho que ustedes lo repitan, el separatismo no está perseguido por su ideología. Y ahí, por ejemplo, tienen a los miembros de la CUP, que son más independentistas que nadie, pero que también parece que son más listos. Entonces, ellos tienen muy claro que, si no quieren verse ante un tribunal, no hay que cometer delitos. Y ya está – y ya está–, tan sencillo como eso. Se ha hablado también en esta moción de esa famosa mesa que se traen ustedes entre manos con Pedro Sánchez. Claro, si aún fueran a hablar ahí de los problemas reales de los catalanes, que es que lo estamos pasando muy mal, con una inflación que está por las nubes, con la inseguridad de las ocupaciones desbocada, con todos los problemas que tenemos en infraestructuras, pues, bueno, tira que te va con esa mesa. Pero no, ustedes van a esa mesa a hablar de los problemas de los políticos; de políticos que no dejan de generar problemas a la sociedad catalana; de políticos que se creen por encima de las leyes, por encima del bien y del mal; de políticos que exigen impunidad para poder delinquir con tranquilidad; de políticos que exigen impunidad para decirnos que lo van a volver a hacer. Ahora, eso sí, esta vez con garantías de éxito; ahí sí que han aprendido ustedes. Y yo me puedo imaginar la respuesta que les dio Sánchez. Seguramente no les dijo que lo que tenían que hacer era cumplir las leyes y las sentencias; Sánchez no les dijo que ustedes lo que tenían que ser era demócratas, y que acataran ya las leyes de una vez por todas, que son leyes que, además, nos hemos dado entre todos, y no hay más que ver las enmiendas que ha presentado el Partido Socialistas. Hablan también ustedes aquí –se ha repetido desde esta tribuna durante toda la tarde– de la represión. Pero ¿qué represión? –pero ¿qué represión? Si es que cobran sueldazos, si es que hay gente en este Gobierno que cobra más que el propio presidente Sánchez. ¿Qué represión es esa? Represión, diciendo a bombo y platillo, por ejemplo, el conseller de Educación, que no piensa cumplir una sentencia, y lo repite también el presidente del Gobierno. Pero ¿qué represión es esa? Tienen ustedes un concepto de la represión que, vamos, es que es amplísimo. La señora Borràs, que habla de guerra sucia del Estado, de persecución, pero mientras, por otro lado, se saca una plaza de funcionaria del Estado español, de ese Estado español tan malo. Por favor, pero ¿ustedes a quién le quieren tomar el pelo? Es que es de una desfachatez sublime, es que me parece que es inmoral. Aquí no ha habido ninguna persecución ideológica ni de ningún tipo, aquí lo que ha habido es una investigación de los Mossos d'Esquadra, que resulta que pillaron al señor Isaías Herrero, que está condenado por narcotráfico y por falsificación de monedas, hablando por teléfono –porque se lo habían pinchado–, diciendo que iba a tener un marrón –lo dice de manera literal– si a la señora Borràs la quitan de la Institució de les Lletres Catalanes, y que él tenía sus «trapis con la Borràs. Eso es lo que ha pasado aquí. Entonces, cuando a uno lo pillan con estos temas, pues, sí, evidentemente se tiene que enfrentar a un proceso judicial. De verdad...
Senyora Roldán, hauria d'anar acabant.
Acabo, presidenta, porque es que me parece todo una tomadura de pelo. Yo creo que ustedes nos toman por tontos, pero ya les digo que no. Y, por supuesto, vamos a votar en contra de esta moción. Muchas gracias.
I, finalment, ara sí, té la paraula la diputada senyora Marta Vilalta, per pronunciar-se sobre les esmenes.
Bé; moltes gràcies. Abans que res, vull agrair la presentació de les esmenes a pràcticament tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra. Hem intentat incorporar les reflexions i els matisos, les aportacions que certament milloraven el text inicial. Excepte l'esmena de Ciutadans, que evidentment era una esmena a la totalitat, com han pogut escoltar, la resta, doncs, pràcticament es poden reconèixer en tot el text definitiu. I, de fet, voldríem intentar rebatre algunes de les afirmacions que s'han fet des del faristol. Al senyor Martín Blanco, el que sí que és cansat és haver-nos de defensar simplement per allò que pensem, per allò que defensem, per defensar les nostres idees polítiques. I això és el que passa, que nosaltres, quan defensem votar un referèndum, ho fem defensant els drets de tothom, pensin el que pensin i que puguin votar el que vulguin, mentre que vostès, quan surten aquí i comencen a fer els seus discursos, el que fan és criminalitzar i deshumanitzar, com ara sentíem la senyora Roldán. I això sí que és molt trist. També la senyora Romero, que parlava de diàleg, de debatre, de negociar..., aquí segur que ens hi podem trobar, però també els convidem a proposar, perquè encara ara no sabem quina és la proposta de l'Estat espanyol amb relació a la resolució del conflicte polític i, per tant, els convidem a fer-ho. I també, i en al·lusions al mateix CEO que vostès, doncs, recordaven, la realitat és tossuda, i dos de cada tres catalans volen poder decidir el futur col·lectiu a través d'un referèndum acordat, a través d'un mecanisme acordat. Per tant, som-hi. També voldria fer alguna última reflexió. Acabo ja, per cert. Senyor Rius, no es tracta de beneir res ni ningú; es tracta de fer feina, de remar per construir solucions. Constatem que no hi ha una alternativa possible; si algú la té, que la proposi, però constatem que no n'hi ha cap altra que la via que proposem i que intentem treballar nosaltres. Però és que, a més, estem convençuts que és la via que ens portarà, doncs, a aconseguir i assumir els reptes col·lectius que volem per al nostre poble. I en la mateixa direcció, doncs, a la senyora de la CUP, la senyora Sabater, de rendició res. Ens sap greu que la CUP estigui en aquesta posició tan hostil. Nosaltres piquem pedra, fem, intentem construir solucions i fem política. Per cert, si hi ha alguna cosa que s'ha de desmantellar és el feixisme. Moltes gràcies.
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es farà aquesta tarda, un cop substanciat el punt 23 de l'ordre del dia, que és el que ara mateix abordem. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques per a frenar l'ocupació il·legal d'habitatges]] [[302-00183/13]] La moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques per frenar l'ocupació il·legal d'habitatges. L'ha presentat el Grup Parlamentari VOX, i té la paraula per exposar-la el diputat senyor Sergio Macián.
Gracias, presidenta. VOX ha presentado por segunda vez en lo que llevamos de legislatura una interpelación para combatir el fenómeno de la ocupación ilegal y su moción consiguiente, porque en Cataluña el problema es un problema que se ha desbocado por completo, gracias a sus políticas irresponsables, que atenta contra la propiedad privada, que provoca graves problemas de seguridad y convivencia, y que genera una gran alarma social. Y sí, crea una gran alarma social. En la moción que presenté el año pasado, la señora Candela, del PSC, me dijo que VOX era alarmista, que nos dedicábamos, nosotros, a provocar alarma. Y allí le hice una pregunta al conseller Elena sobre el problema de la ocupación ilegal y el miedo que tiene la gente a que le ocupen su casa en verano. Yo reconozco que el PSC es único en decir una cosa y la contraria en función de la proximidad de las elecciones. Pero esto la gente ya lo sabe sobradamente, y nosotros, si no, se lo recordaremos todos los días. En Cataluña, el problema es especialmente grave para aquellos catalanes de los barrios más desfavorecidos, a los que ustedes han abandonado a su suerte, condenándoles a sufrir el fenómeno de la ocupación ilegal en sus carnes o a convivir cada día con una realidad que es un delito y que se tienen, por tanto, que aguantar. O lo que ya es el colmo: exponiéndoles a ser detenidos si quieren recuperar su casa, como ha pasado a un hombre de ochenta y cuatro años y a su hijo de cincuenta y tres en Calella el pasado 13 de julio, detenidos por querer recuperar su casa, ocupada hasta en tres ocasiones. En Cataluña, se protege a los ocupas y se detiene y juzga a los legítimos propietarios de una vivienda. Ya está bien de poner la alfombra roja a los ocupas y de condenar a Cataluña, año tras año, a ser la región de España líder en ocupación ilegal. Hay que tomar medidas de forma urgente e inmediata y, desde luego, la solución no es que la Generalitat nos envíe –con todo el respeto se lo digo– a la consellera de Derechos Sociales a este debate para afrontar estos delitos de ocupación ilegal de viviendas y para combatir a las mafias de la ocupación ilegal. Nosotros tenemos claro que, frente a los ocupas, tolerancia cero. Y por ello proponemos una serie de medidas para combatir la ocupación. En primer lugar, fijar un protocolo claro y por escrito que dé seguridad a los Mossos d'Esquadra para expulsar a los ocupas de una forma inmediata, aceptando como medio de prueba del inicio de la ocupación ya sea la llamada de un vecino alertando de la entrada o bien el aviso del sistema de alarma. Dos, crear un servicio de asistencia y asesoramiento a los afectados por la ocupación ilegal. Una sola llamada para una actuación exprés de las Fuerzas y Cuerpos de Seguridad y que lleve al desalojo inmediato de los ocupas. Tres, elaborar un plan específico de protección de las comunidades de vecinos. No se puede permitir que un ocupa amenace a una familia con hijos, a personas mayores, a ancianos en la comunidad o que de alguna otra manera ponga en riesgo a la comunidad de propietarios. Pedimos, en este caso, un protocolo específico en estos casos para restaurar de inmediato el orden público en la comunidad de vecinos con intervención policial. Cero amenazas a los vecinos por parte de los ocupas. Cuatro, erradicar las mafias de la ocupación ilegal, que ofrecen pisos para ser ocupados, y cerrar las páginas web y los dominios de internet que promueven la ocupación y, además, publicitan esos pisos. Cinco, blindaje específico de las viviendas sociales destinadas a las personas vulnerables. Seis, elaborar un plan específico para evitar el fraude de los empadronamientos masivos. ¿Saben que Convergència i Unió, el partido de la señora Cervera, denunció en su día en el Congreso que en un piso de la avenida Meridiana llegaron a estar censados más de diecisiete mil inmigrantes irregulares? Pongan fin a los empadronamientos masivos ficticios de inmigrantes irregulares para que consigan el arraigo y regularicen fraudulentamente su situación en España. La ocupación ilegal no puede ser un instrumento para promover la inmigración ilegal. Siete, compensar económicamente a los propietarios que tienen sus viviendas ocupadas. Hay muchas familias y pensionistas que tenían una segunda vivienda alquilada para complementar su pensión o ayudar, por ejemplo, a un hijo en paro y que ahora tienen un ocupa. No solo no reciben la renta del alquiler, sino que tienen que seguir pagando el IBI, los gastos de comunidad, la luz, el agua y el gas a los ocupas, bajo amenaza incluso de que les denuncien por extorsión. La Generalitat tiene dos formas sencillas y rápidas de hacerlo, a través de las ayudas activadas por el Decreto 401 del 21 y creando un fondo autonómico complementario para ayudar a estas personas. Y ocho, finalmente, la Generalitat tiene que instar al Gobierno de España a aprobar una reforma de las leyes necesarias para combatir la ocupación, que son el Código penal, la ley de enjuiciamiento criminal, la ley de enjuiciamiento civil y la ley de propiedad horizontal. Miren, ayer reconocía el conseller Elena que «calen modificacions legislatives. VOX ya lo ha hecho. Hemos cumplido, presentando en el Congreso, el pasado 22 de junio, una extensa proposición de ley orgánica para combatir la ocupación ilegal y proponiendo todas las reformas legislativas necesarias. Dejen de estar del lado de los delincuentes y protejan a los catalanes corrientes. Frente al ocupa, desalojo inmediato. Muchas gracias.
Atès que no s'han presentat esmenes, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Eva Candela.
Gràcies, presidenta. Señor Macián, qué cambio de altura, ¿eh? He tenido que bajar esto bastante. Bona tarda a tothom. Ja arribem al darrer punt d'aquest Ple, darrer Ple del curs, i voldria, des d'aquest faristol, desitjar unes bones vacances i uns bons dies de merescut descans a tothom: als treballadors del Parlament, als mitjans de comunicació que ens han seguit i a tots els diputats i diputades. Bé, l'ocupació dels habitatges és un fenomen divers i, des del nostre punt de vista, és imprescindible abordar transversalment aquesta problemàtica per treballar per les famílies vulnerables, per acabar amb la mala convivència en comunitats de propietaris i barris de les nostres ciutats i pobles. I cal lluitar seriosament contra les màfies que hi ha al darrere de certes ocupacions, que s'estan aprofitant de les necessitats de moltes famílies vulnerables. Cal abordar la situació en què viuen famílies que ocupen aquests habitatges, on no es compleixen unes condicions d'habitabilitat, on els subministraments connectats estan en precàries condicions. I, veureu, des del nostre grup parlamentari, pensem que és una bona eina, fer un pla integral d'abordatge de les ocupacions. Aquestes paraules que estic dient avui no les he preparat per a la meva intervenció d'aquesta tarda. Són exactament les paraules que vaig tenir en el Ple del dia 23 de febrer, quan es debatia la Proposició de llei 1/2022. I aquestes paraules corresponien a la defensa del nostre grup parlamentari a una esmena que es va presentar a l'esmentada proposició de llei: que el Govern aprovés, en el termini de sis mesos, un pla integral d'abordatge de les ocupacions. Aquesta esmena no va ser aprovada; hi van votar en contra tots els grups parlamentaris; el Grup de VOX, també. I avui el Grup de VOX ens presenta una moció amb un reguitzell d'acords sota el títol «Interpel·lació al Govern sobre les polítiques per frenar l'ocupació il·legal d'habitatges. Bé, fa quatre mesos no estaven d'acord amb aquesta proposta nostra. Ja els hi avanço que nosaltres avui votarem en contra de la seva. Però voldria acabar no dirigint-me només al Grup de VOX, sinó dirigint-me a la resta de grups que van ser proposants de la llei i que tampoc van donar suport a aquesta esmena. I em torno a remetre a les paraules d'aquell Ple. Quin és el motiu per considerar que no és una eina útil, un pla integral d'abordatge de les ocupacions? Algú de vostès em pot rebatre que a les nostres ciutats i pobles no tenim aquí un problema? Escolten vostès els seus alcaldes i alcaldesses? I, davant d'un problema, i molt gran, la nostra obligació no és mirar-lo de cara, entomar-lo i buscar-hi solucions? Pensen deixar que certs grups de dreta i ultradreta s'apoderin d'un discurs populista de la por, un discurs que criminalitza les famílies vulnerables, perquè no som capaços de plantar cara a aquesta situació? Discurs que –no s'enganyin– acaba calant com una pluja fina. I aquests discursos es combaten amb fets, no només amb paraules. Aquestes van ser les meves paraules i continuo mantenint-les. I continuo interpel·lant els grups parlamentaris que donen suport al Govern. Reflexionarem, serem valents i entomarem aquesta situació transversalment i de cara? Mireu, menys excuses i més autoexigència. Tenim una responsabilitat; som els representants escollits per la ciutadania per prendre decisions, i és la nostra obligació fer-ho. Moltes gràcies.
En nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé; bona tarda. Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats, diputades. «Alarma, «alarma, «alarma, «alarma, «alarma, «alarma i fins a quinze vegades «alarma. Crec que és una de les vegades que he sentit la tècnica més matussera d'emplaçament de producte en aquesta sala. Per això comencem de nou demanant a la Mesa que es regulin d'una vegada a l'hemicicle els espais publicitaris d'empreses privades de seguretat i d'alarmes. Perquè ja fa dues setmanes vam veure com un grup en feia propaganda; ahir vam veure com el PSC també en feia propaganda, i avui veiem com l'extrema dreta en segueix fent propaganda. Per tant, regulin ja la publicitat, que sembla que s'estan fent d'or, alguns, a costa d'aquest negoci que mou milers i milers de milions d'euros. I és una llàstima perquè en aquesta qüestió el PSC, malauradament, malgrat anomenar-se «d'esquerres, també ha comprat el mantra i també ha comprat el marc de l'extrema dreta. I ho ha fet com ho ha fet amb altres temes, com, per exemple, amb les polítiques migratòries assassines, que van portar a la mort de desenes de persones fa pocs dies a Melilla. I el seu partit, que està al Govern, n'és responsable també. Espòiler: surt malament. L'original sempre acaba guanyant la còpia i, si no, pregunta'ls-hi als de Ciutadans. Dit això, respecte a les màfies, ja que no parem d'anomenar-les, ja que tenim tantes ganes de parlar-ne, parlem de les veritables màfies de l'habitatge. Les veritables màfies de l'habitatge són les que es desenvolupen gràcies a la inacció absoluta dels poders públics. I són els bancs, són els fons voltors i són els grans tenidors, que especulen, que deixen la gent al carrer i que destrossen barris i pobles. Aquestes són les màfies. I la inacció absoluta contra elles i, per tant, la impunitat absoluta amb la que actuen són el que provoca tota aquesta resta de fenòmens de després, que és que la gent es quedi sense casa, que és que la gent s'hagi de buscar la vida, que és que la gent hagi d'ocupar per sobreviure: 2.410 desnonaments entre gener i març de 2022, un cada cinquanta-cinc minuts –un cada cinquanta-cinc minuts. És una vergonya. I el Govern de Catalunya, mentrestant, es salta les seves pròpies lleis, i se les salta permetent que aquestes màfies, les de debò, segueixin atemptant contra els catalans i contra les catalanes. I es salta la llei que vam aprovar el 3 de març aquí, que diu que no es pot desnonar cap família vulnerable en propietat d'un fons voltor, en propietat d'un gran tenidor, sense oferir-li un lloguer social, i s'està desnonant aquestes famílies. I se la salta quan el 3 de març, que es va aprovar aquesta llei, tenia trenta dies per posar en marxa el registre de grans tenidors. A dia d'avui, aquest registre encara no s'ha posat en marxa. I, ho repeteixo, nou mil desnonaments el 2021, 2.410 el 2022, en el que portem, un cada cinquanta-cinc minuts. I el Govern no ha posat ni encara en marxa un registre que fa tres mesos en què havia de tenir tots els fons voltors i totes les grans propietats en marxa. Dit això, senyors i senyores de VOX, ens han fet arribar uns quants missatges per a vostès. Per exemple, de part de Prosegur, de part de Securitas Direct, de part de Movistar: «Gràcies per estar al nostre costat, gràcies per fomentar la por. Ens estem fent d'or. De part del Santander, de part del BBVA, de part de CaixaBank: «Gràcies per estar defensant que seguim robant els veïns i veïnes. L'any passat vam aconseguir beneficis rècords: 20.000 milions d'euros. De Blackstone, de Cerberus, de la resta de fons voltors: «Gràcies, moltes gràcies, senyors i senyores de VOX, hem aconseguit acumular 25.000 pisos a Catalunya. A Barcelona, el lloguer, des del 2013, s'ha doblat, moltes gràcies. I de l'IBEX 35: «Gràcies per seguir amagant amb el seu populisme que ens estem fent d'or robant la gent. Hem tingut beneficis rècords de 60.000 milions d'euros. I podria seguir; també en tenim de Desokupa, també en tenim dels ultres neonazis, i en tenim molts altres. Però, en tot cas, voldria acabar amb un missatge col·lectiu que també ens han fet arribar. Aquest missatge és de part de les quinze mil famílies que van ser desnonades arreu dels Països Catalans durant el 2021; és de part d'aquestes persones que són desnonades cada cinquanta-cinc minuts durant el 2022 a Catalunya; és de part de les més de 300.000 persones treballadores que, tot i treballar, viuen en la pobresa absoluta, i és de part, en definitiva, dels milers i milers de catalans i catalanes que es veuen expulsats dels seus barris, de les seves viles, i que no poden arribar a final de mes. Deixin de defensar els interessos dels de sempre, deixin de criminalitzar i perseguir la pobresa, deixin de fomentar el racisme, el masclisme i la persecució política. I, com que sabem que no ho deixaran de fer, el missatge final de totes elles, el missatge final que també els hi traslladem nosaltres és que els hi passarem pel damunt.
En nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Realment és difícil fer aquesta intervenció, perquè una té com molt poc a dir o massa a dir. Per tant, difícil concretar-ho. Bàsicament, jo crec que es pot resumir en dues paraules, que una mica representen el que VOX crec que representa en aquesta cambra, no?, que és: barbaritats, perquè és un seguit de barbaritats sense cap mena de sentit, i inutilitat, perquè re del que fan serveix per a res a ningú d'aquests catalans i catalanes que vostès diuen defensar i parlar dels problemes reals dels catalans. Vostès no serveixen per a re. En aquest Parlament re del que fan serveix per a re per millorar la vida d'aquesta gent. Però és que han posat disbarats tals com que, només amb una trucada d'un veí, els Mossos ja hagin d'entrar en una casa i fer-ne fora la gent que hi viu. Jo tinc un veí que li agraden les festes amb música màquina a les nits. Em sembla que faré una trucada als Mossos a veure si el desnonen per ocupa. Perquè això és una vulneració de drets i del dret a la privacitat tan gran que és que realment és no saber del que estan parlant, perquè l'únic que busquen és el títol efectista. I, efectivament, jo sí que veig, com deia el diputat de la CUP, que aquesta frase podria encapçalar un anunci de Securitas Direct: «Contracta'ns. Gràcies a nosaltres els Mossos els faran fora sense ni haver de passar per un jutge ni garantir drets. O sigui, potser serien més útils i farien més feina com a publicistes, i, a més a més, ja quedaria com més clara, aquesta relació que vostès tenen amb totes aquestes empreses. Vostès no parlen dels problemes reals de la gent. Vostès parlen dels problemes, que són molt petits perquè gairebé no els hi fan ni pessigolles, dels grans tenidors i del fons voltors i dels bancs. Perquè també saben –i si mirem les dades del mateix Consell General del Poder Judicial– que la majoria de desnonaments són per delicte d'usurpació, no d'ocupació d'habitatge, que són delictes diferents. Ho saben també, no?, que quan hi ha l'ocupació d'un habitatge buit és usurpació i quan és el d'un habitatge on viu algú és un altre delicte, que comporta l'actuació immediata dels Mossos amb una trucada, en aquest cas sí, de la persona que hi viu i que hi van i fan fora a qui hi hagi entrat, perquè és allanamiento de morada, i ho saben. Això sí que és així, i és així. Si hi vius, és un delicte diferent i es pot intervenir. Per tant, en això només cal veure també les recomanacions que va fer el Consell d'Advocats en aquest sentit, el Grup de Drets Humans del Consell d'Advocats. O sigui, que hi han coses que veiem a Ana Rosa i que veiem a la Susanna Griso i que sentim als anuncis de Securitas Direct i que no passen –no passen. De totes les mesures, no n'hi ha cap que vagi encaminada a garantir el dret a l'habitatge de les famílies vulnerables, que també els n'informo: no són només immigrants sense papers, hi ha molta família espanyola amb papers que tampoc té accés a l'habitatge i que també ocupen, perquè se'ls hi acaba un contracte i els hi apugen quatre-cents euros de cop el lloguer i no ho poden pagar ni anar-se'n a cap altre. O perquè resulta que s'aplica l'augment de l'IPC i els hi volen apujar de cop i volta un deu per cent. Amb això es va aprovar una mesura, que era la limitació de l'augment de l'IPC al dos per cent. Què va votar VOX? En contra, perquè «no, esto no, eh? O sigui, que els propietaris, siguin els bancs, siguin els fons voltors, puguin seguir cobrant i fent que la gent hagi de marxar de casa seva o que no la pugui pagar, això no els hi preocupa. Realment, crec que el que fan aquí és tan inútil que a vegades fins i tot pensar en com respondre'ls-hi és perdre el temps. Gràcies.
En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té, a continuació, la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellera, senyores i senyors diputats... Bien, estamos hoy ante una nueva moción de VOX, en este caso sobre las políticas para frenar la ocupación ilegal de viviendas. Desde el Grupo Parlamentario de Ciutadans hemos presentado multitud de propuestas de resolución en la Comisión de Interior y varias mociones debatidas en pleno que –se lo tengo que reconocer–, en lo esencial, han seguido un camino parecido al que seguirá hoy esta moción de VOX. En algunas de esas propuestas se han aprobado algunos de los puntos, pero en lo mollar, en lo esencial, en lo que de verdad afecta a los propietarios que ven ocupada o usurpada su propiedad por la acción de ocupas más o menos organizados, he de reconocer que nuestras propuestas han chocado con el muro del populismo que han levantado tanto los separatistas que conforman el Gobierno de la Generalitat como los que poco o nada hacen para enfrentarse al separatismo y suelen bailarle el agua al desgobierno de Esquerra Republicana y de Junts. Después de esta moción, después de que se vote y caiga en la papelera parlamentaria, el problema de la ocupación, de la usurpación de viviendas, el hecho incontestable de que en la comunidad autónoma de Cataluña siguen campando a sus anchas con el beneplácito de varios grupos de este Parlamento –lo estamos viendo– y sin que el Gobierno autonómico busque fórmulas eficaces para evitarlo seguirá siendo uno de los principales problemas de seguridad frente al que la ciudadanía está desamparada. Cataluña está a la cabeza en delitos de ocupación y usurpación de viviendas y, pese a que algunos grupos en este Parlamento –entre ellos, desde siempre el Grupo Parlamentario de Ciutadans–, hayamos presentado multitud de iniciativas para darle la vuelta a esta situación, que es ya insoportable en algunas ciudades, barriadas y urbanizaciones catalanas, los grupos que apoyan al Gobierno o que consideran la ocupación un problema menor, siempre que no les afecte en sus propias carnes, siguen dando largas a la ciudadanía y no mueven un dedo para paliar este grave problema de seguridad y de convivencia. Estamos hablando de delitos de los que algunos grupos pretenden que ni siquiera se hable bajo el mantra de la presunta estigmatización de los vecinos que sufren directamente las consecuencias de la permisividad institucional tanto de las administraciones locales y autonómicas como de la Administración general del Estado. Lo he dicho en numerosas ocasiones y hoy lo voy a repetir desde este atril: lo que de verdad estigmatiza a los vecinos, a nuestros conciudadanos, en determinadas poblaciones, barrios o urbanizaciones es padecer, día sí y día también, la acción impune de los ocupas, que utilizan la coacción y la violencia, que delinquen de forma reiterada para imponer su voluntad y su presencia a los vecinos que los padecen. Eso, y no otra cosa, es estigmatizar: condenar a los vecinos a no poder vivir en paz y libertad en su propia casa. Pero ya les he dicho que esta es una batalla perdida en este Parlamento. El populismo reaccionario impregna los grupos parlamentarios que se niegan a enfrentar esta cuestión, la de la ocupación creciente e injustificada, cuando no dedican recursos públicos a facilitar a los ocupas sus acciones delictivas, como se ha hecho en más de una ocasión por parte del equipo de gobierno del Ayuntamiento de Barcelona, ese en el que conviven Podemos y el PSC, un ayuntamiento que cede espacios a la ocupación, que no se enfrenta a los incívicos que hacen la vida imposible a ciudadanos que no pueden disfrutar en paz y libertad de su propia morada, de su propia vivienda, de su domicilio, y que incluso subvenciona acciones formativas para que las ocupaciones ilegales, las usurpaciones de viviendas y locales sean efectivas. No vamos a tirar la toalla. Seguiremos explicando a nuestros conciudadanos cuál es el talante del Gobierno y de los partidos que lo apoyan, así como de la oposición colaborativa que ejercen Podemos y el PSC. Esta problemática exige cambios legislativos y la colaboración y coordinación de todas las administraciones públicas –la local, la autonómica y la general del Estado–, siendo leales, todas ellas, con el conjunto de la ciudadanía. Desde Ciudadanos seguiremos trabajando en todos los ámbitos para acabar con este problema. Como servidores públicos, estamos obligados a acabar con la impunidad de la ocupación y con el calvario que padecen miles de ciudadanos que han visto ocupada, que han visto usurpada su propiedad –con frecuencia destrozada por los ocupas– y devaluada su vivienda porque en la finca en la que habitan se han instalado, por las bravas, verdaderos delincuentes que han hecho de la ocupación un modus vivendi, una forma de vivir por la cara. Ciudadanos seguiremos dando la batalla hasta conseguirlo. Hay que desterrar el populismo reaccionario de las instituciones, pese a que pretenda vestirse de progresismo impostado, y hay que hacerlo tanto aquí como en Madrid. Gràcies.
En nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Bueno, nosotros vamos a votar a favor de los puntos de esta moción; muchos de ellos, además, los compartimos. Hemos presentado también iniciativas en ese sentido, hemos puesto también algunos de estos mecanismos en marcha en otras comunidades autónomas, como, por ejemplo, ese soporte telefónico, una propuesta que hizo Ayuso en la Comunidad de Madrid y que ya está en marcha y que funciona. También desde el Partido Popular, a nivel municipal aquí en Cataluña, hemos propuesto la creación de oficinas antiocupación para que, sobre todo en esas primeras veinticuatro horas, que son fundamentales, las familias que tengan que, lamentablemente, soportar una ocupación por parte de las mafias puedan saber dónde encontrar información y dónde pedir ayuda. Por tanto, insisto en que nosotros compartimos no solamente las propuestas, sino también la visión de esta problemática que está afectando especialmente a Cataluña. Decía la señora Candela que está calando el discurso del miedo. Mire, no, señora Candela, lo que están calando son los datos, porque la realidad es tozuda y se acaba imponiendo, y resulta que Cataluña concentra el cuarenta por ciento de las ocupaciones que tienen lugar en toda España –en toda España–; el cuarenta por ciento, que estamos hablando prácticamente de la mitad de las ocupaciones. La realidad es tozuda, y tanto es así que ustedes hoy aquí ya han tenido que reconocer algo que meses atrás no querían hacer, y es que este es un problema que está afectando y azotando a Cataluña. Ayer, incluso, dedicaron una de las preguntas en la sesión de control a este fenómeno. Realmente, lo que está calando aquí es la doctrina de la CUP, que está calando en los partidos nacionalistas –y aquí también les incluyo a ustedes–, y que es una doctrina tremendamente hipócrita. Porque ustedes hacen leyes y legislan para proteger y amparar a los delincuentes, para proteger y amparar a esas mafias de la ocupación, en lugar de proteger a las víctimas y a las familias. Y, si no es así, dejen ustedes de promover leyes y de promover decretos que lo que hacen es favorecer la ocupación. Y ustedes, que están en el Gobierno de España, tienen una herramienta fantástica, que es la oportunidad de poder recurrir ante el Tribunal Constitucional normativas que, por ejemplo, han salido de este Parlamento y que protegen a los delincuentes y, sin embargo, no lo hacen. ¿Saben quién lo ha hecho? El Partido Popular. El Partido Popular ha recurrido esos decretos que están saliendo de este Parlamento con su apoyo y que, insisto, desprotegen y dejan indefensas a las familias. Decía la señora Segovia que esto no es un problema real de los catalanes, que esto no afecta a las familias, que esto son problemas de las grandes propiedades. Mire, yo quiero recordarle, por ejemplo, el caso de Pilar, esa enfermera de Vic que fue a trabajar a un hospital de Reus a curar enfermos durante la pandemia, y mientras tanto, mientras hacía ese servicio social, un ocupa entró en su casa, se dio de alta de la fibra óptica y con ese papel se empadronó. Esos son los problemas reales de la gente; esos son los problemas de los catalanes. Hace unos días, un padre y un hijo en Calella, que fueron detenidos por hacer fuera a estos delincuentes. Insisto, es una doctrina muy muy hipócrita. Recordemos también al alcalde de Caldes de Malavella, hacha en mano, cuando unos delincuentes, también, o unos ocupas entraron en su propiedad. En lugar de tener que ver imágenes como los hachazos, lo que podríamos hacer sería hacer normativas que protejan a las familias. El señor Pellicer, que también se ha puesto las manos a la cabeza con esta moción y que siempre es contrario –no está en su escaño, pero alguien se lo contará– a la actuación de la policía y que esto no se puede permitir..., yo quiero recordar cómo el señor Carles Riera, de la CUP, en una entrevista, cuando le preguntaron qué haría si alguien entrara en su casa a la fuerza, dijo que llamar a los Mossos d'Esquadra. Evidentemente –evidentemente–, llamar a los Mossos d'Esquadra. Y por eso es necesario modificar el protocolo y modificar las leyes, para que los Mossos d'Esquadra puedan actuar. E insisto que son muy hipócritas y muy perjudiciales, esos discursos –se lo dije el otro día también al señor Elena– buenistas, esa política naíf de que los delincuentes aquí son los buenos, de que hay que ayudarles. No, perdone, hay que proteger a las familias, hay que proteger a los vulnerables. Y por supuesto que, si hay catalanes y familias que necesitan una vivienda pública, que han ocupado porque no tienen otro remedio, porque las políticas de vivienda pública de la Generalitat dejan mucho que desear, pues, habrá que ponerle también remedio, pero no podemos confundir una cosa con la otra. Y esto se ha convertido en un paraíso para las mafias, que vienen a delinquir, que vienen a ocupar y que traen, además, otros negocios consigo. Así que, desde luego, lo que hay que hacer es reforzar las leyes, dar más herramientas a las comunidades de propietarios, dar más herramientas a los cuerpos policiales para que puedan desalojar en esas primeras horas, y –lo vuelvo a decir– no negar la realidad. Así que bienvenido el Partido Socialistas. Y cuando quieran, ya les digo, pueden ustedes impugnar ante el Tribunal Constitucional esos decretos que amparan a las mafias de ocupas y suspender esa normativa que no beneficia en nada a esa situación tan grave que estamos viviendo en Cataluña. Muchas gracias.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té ara la paraula la diputada senyora Glòria Freixa.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, diputats... Bé, començo avançant ja avui que, òbviament, votarem en contra de tot això i tot el que proposi la ultradreta en aquest Parlament. I, ja que ens donen uns minuts, doncs, aprofitarem per dir quines són les polítiques sobre l'ocupació il·legal de Junts per Catalunya, que, a més, ens és molt fàcil, perquè venim d'un congrés, aquest cap de setmana, on hem centrat les nostres bases, i el noranta-nou per cent dels nostres afiliats ho han aprovat. I, per tant, només dir-los que Junts per Catalunya es manifesta obertament en contra de les ocupacions il·legals. Però és que, a més a més, el que s'ha aprovat aquest cap de setmana és combatre les màfies d'ocupació delinqüencial d'habitatges impulsant les reformes legislatives que siguin pertinents per acabar amb aquestes pràctiques. I és que no alimentarem més el relat que la llei se la prengui cadascú pel seu compte. No ens hem inventat, nosaltres, les normes de convivència i, per tant, no donarem més joc a cap política de cap partit que barregi naps amb cols. Aquí hi ha dos drets que han de conviure: el dret a un habitatge digne i el dret a la propietat. Vostès, la ultradreta, busquen molt ràpid aquest titular, però ho hem dit d'aquest faristol moltíssimes vegades: cal resoldre el problema de tantes i tantes famílies a Catalunya que pateixen aquesta situació de vulnerabilitat i aquesta manca d'habitatge, però la resposta no és ni l'ocupació ni obligar la propietat privada a fer polítiques que hauria de fer l'Administració pública. Hem escoltat els experts moltes vegades en moltes ponències i ho han explicat: Barcelona, Catalunya no és Berlín. Berlín té dos propietaris que tenen gairebé el quaranta per cent del seu mercat de «vivenda, mentre que a Catalunya és el micropropietari; és com està feta la nostra societat, Catalunya està plena de petits propietaris. I des de Junts per Catalunya fem propostes, que crec que vostès no les fan; vostès venen, parlen, però propostes no en fan. Nosaltres, a Madrid, vam impulsar –i va decaure, perquè va decaure la legislatura– la llei Ciuró, que el que proposava era una proposta que venia del Col·legi d'Advocats de Barcelona per modificar la LEC i també el Codi civil per establir un procediment que garantís l'ús pacífic de les «vivendes als propietaris particulars –no parlem ni de bancs ni de fons voltors. O aquí al Parlament de Catalunya, que, quan s'ha fet la llei del lloguer social obligatori –mal entesa per alguns partits de les esquerres d'aquí, la llei antidesnonaments, que no era aquest, el títol de la llei–, s'ha fet una llei on Junts per Catalunya –i volgudament aquests grups d'esquerra no ho han volgut puntualitzar– va fer unes esmenes que ja ho deien: garantim l'ús pacífic de la «vivenda a aquell llogater que no ha pogut pagar aquell lloguer o a aquella persona que no ha pogut pagar la seva hipoteca, però a través de la Generalitat de Catalunya, i no obligant el privat a fer aquestes polítiques. I això ho vam aprovar aquest mes de febrer. Jo crec que tot això, totes aquestes polítiques..., aquestes formacions –com ara mateix deia la CUP i també els comuns– que parlen sempre dels propietaris com els grans depredadors podrien haver vingut aquest dilluns a Calella, com hi vam anar Junts per Catalunya, a visitar aquesta família, aquestes famílies que conviuen en aquests apartaments, en els apartaments Codina de Calella, i que es van trobar que..., ells ens explicaven que durant tota la vida havien estalviat per tenir aquests apartaments, que, a més a més, eren persones que tenien unes professions normals i corrents, com tanta gent de la ciutadania, que no eren multipropietaris, i que resulta que l'ús pacífic d'aquesta «vivenda no el tenien garantit. I que quan entren aquest senyor de vuitanta anys i el seu fill es troben que hi ha uns ocupes a dins de casa seva. Les normes hi són per conviure; tots sabem que un semàfor vermell vol dir no passar. I, per tant, totes les famílies de l'apartament Codina creien que tenir aquell pis en propietat els hi garantia un ús pacífic d'aquesta propietat. La pressió social ha fet que la jutgessa hagi anat molt més ràpid del que és habitual i hagi desallotjat aquests ocupes i no s'hagin hagut d'esperar durant sis mesos. Bé, això no treu que des de Junts per Catalunya no només defensem el dret a la propietat que tenen les persones, sinó també un dret a un habitatge digne. I ho hem dit moltes vegades en aquest faristol, totes les polítiques que hem aplicat: més de seixanta mil ajuts en lloguers, s'han evitat més desnonaments que mai, 3.425 habitatges adquirits a través de l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, 3.820 gestionats de les entitats financeres a través de l'Agència de l'Habitatge de Catalunya i el programa Reallotgem. I, per cert, als senyors de la CUP, des d'aquest dimarts el registre de grans tenidors està en funcionament; per tant, està tramitat. Per tant, quan parlin, parlin amb propietat. Als diputats..., tota aquesta bancada, quan vagin a Madrid el que han de fer vostès és demanar que la Sareb, els pisos de la Sareb es posin a disposició de Catalunya perquè tots els ajuntaments i totes les ciutats d'aquest país puguin fer polítiques d'ajudes socials a totes les persones que ho necessiten. Més de sis mil «vivendes que no ens posen a disposició. Irlanda les va posar a disposició; aquí es van donar uns diners als bancs, que no han tornat mai en forma d'ajuts socials a la ciutadania. Per tant, el Govern espanyol n'hauria d'aprendre. Senyors de VOX, el que és una real ocupació d'habitatges és el que fa el Govern espanyol amb els pisos de la Sareb, que no posen a disposició dels ciutadans de Catalunya. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Pau Morales.
Bé; sembla que ens hem anat embolicant una mica. A veure si ho podem clarificar amb l'última intervenció. El primer punt de la moció diu: «Combatir decididamente el fenómeno de la ocupación ilegal de viviendas en Cataluña, garantizando la propiedad privada. Aquesta és la prioritat de l'extrema dreta. És com allò de disparar primer i preguntar després: no importa la causa, no importa per què aquells habitatges estan buits; el que importa és garantir sobretot un fals ordre, una falsa llei, que exclou cada cop sectors més majoritaris de la nostra societat. I, acte seguit, el que proposen és que la llei sigui una mica la de la selva: única prova, el testimoni d'un veí, sense haver de passar per un jutge. Precisament, als que tant els hi agraden els jutges quan els hi van a favor, ara el tema és que sigui la llei del més fort i tornar a la política dels xèrifs en els pobles. Per tant, populisme. Els següents punts continuen –un telèfon específic...– en funció, doncs, de les prioritats i del marc polític que volen generar. Mireu, el que ocasiona problemes a les comunitats és un bloc de pisos buit al centre de Manresa, al centre de Sant Celoni, al centre o a les urbanitzacions de tants i tants altres municipis que han quedat buits a l'espera de que a uns fons voltors amb capital d'Estats Units o de qualsevol altre país del món els surti el compte de resultats a favor per vendre'l a molt més del que han gastat. Aquests són els que causen els problemes. I la manera d'ofegar les màfies, la manera d'acabar amb aquesta xacra és precisament que no hi hagi cases buides que no es destinen al que s'haurien de destinar, que és a l'habitatge, a garantir el dret a l'habitatge de les famílies. Com ha dit la meva companya abans, s'està fent la feina, s'estan desplegant les lleis per fer aflorar tots els parcs d'habitatges buits. I es podria fer molt més, es podria fer molt més si hi haguessin més recursos; es podria fer molt més si hi hagués una prioritat per part de tots els agents de cooperar per garantir aquest dret a l'habitatge; es podria fer molt més si l'Estat espanyol es dediqués a legislar sobre allò que sí que és competència seva, perquè aquí barregen legislacions estatals amb autonòmiques. Escolta, que l'Estat legisli el que és competència seva i, sobretot, que transfereixi els parcs d'habitatges, que, de fet, ja són nostres, són de tota la ciutadania, de la Sareb, que estan pagats amb el rescat bancari i que han de servir per a la gent, no per comercialitzar-los, que tenim aquí una mica de soroll. [[Alguns aplaudiments.]] Han de servir per a la gent i per a la gent que ho necessita, i no els hem de tornar a pagar una altra vegada amb els diners dels ajuntaments, que també són de tots. Una altra cosa que també pot ofegar les màfies és garantir el dret d'empadronament a tota la ciutadania, perquè quan acaben pagant màfies per empadronar-se i per fer frau és quan hi ha ajuntaments que per una política populista es neguen a empadronar els seus veïns i veïnes. I això és el que no podem permetre. Mireu, vosaltres no voleu defensar les classes populars; vosaltres el que voleu és fer-los por i confonent, com ha dit la companya dels comuns, el que és l'ocupació d'habitatge habitual –dos-centes i poc més condemnes a tot l'Estat el 2019– envers el que és l'ocupació d'habitatge buit, la usurpació, on aquí sí que hi ha moltes més condemnes. Però encara és hora de que tots els que es posen a la boca la prioritat de l'ocupació il·legal vinguin aquí i facin propostes legislatives que permetin protegir la gent que té el seu habitatge habitual i que, en canvi, no danyin la gent, doncs, que ara mateix el que fa és buscar-se un sostre perquè no té cap altra opció. I això és el problema amb el que hem d'acabar. Nosaltres defensarem que aflori el parc públic amb les polítiques que hem fet fins ara. Defensarem, evidentment, cada família. I per això la legislació catalana té un concepte que faríeu bé de recordar o que faríem bé de recordar tot el Parlament, que és la funció social de l'habitatge, que vol dir que la propietat no només implica drets, sinó també deures. I un dels deures és que un habitatge s'ha de destinar a això, a viure, a que hi hagi famílies que l'ocupin i hi visquin amb plena tranquil·litat. Moltes gràcies.
Acabat el debat, els faig avinent que procedirem, tot seguit, a la votació de les mocions que hem substanciat aquesta tarda en els punts 21 a 23 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació política internacional i el dret a l'autodeterminació (continuació)]] [[302-00181/13]] Començarem votant la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de la política internacional i el dret a l'autodeterminació. Votem els punts 1 i 4. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 78 vots a favor i 49 vots en contra. Votem ara els punts 2 i 3. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 62 vots a favor, 49 vots en contra i 16 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la repressió en l'independentisme i en els estàndards democràtics de l'Estat espanyol (continuació)]] [[302-00182/13]] Votem ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la repressió en l'independentisme i els estàndards democràtics de l'Estat espanyol. Votarem, en primer lloc, els punts 1, 6 ter i 7. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 70 vots a favor, 49 vots en contra i 8 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 78 vots a favor, 17 vots en contra i 32 abstencions. Votem els punts 3, 3 bis, 4 i 8. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 78 vots a favor i 49 vots en contra. Votem el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 70 vots a favor, 25 vots en contra i 32 abstencions. Votem el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 70 vots a favor, 49 vots en contra i 8 abstencions. Votem el punt 6 bis. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 72 vots a favor i 55 vots en contra. I votem, finalment, el punt número 9. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 72 vots a favor i 55 vots en contra. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques per a frenar l'ocupació il·legal d'habitatges (continuació)]] [[302-00183/13]] Finalment passem a votar... Sí, senyor Joan Garriga, per què em demana la paraula?
Sí, per demanar la lectura del punt número 1.
D'acord. Doncs ara votarem aquesta moció subsegüent a la interpel·lació al Govern per frenar l'ocupació il·legal d'habitatges. I havíem de votar tots els punts, perquè no hi havia peticions de vot separat, amb la lectura que li demano al secretari primer que faci del punt número 1.
«Combatir decididamente el fenómeno de la ocupación ilegal de viviendas en Cataluña, garantizando la propiedad privada, la convivencia y la seguridad de todos los catalanes.
Comença la votació. Aquesta moció no ha quedat aprovada amb 17 vots a favor i 110 vots en contra. Suspenem la sessió. Moltes gràcies... L'aixequem. Moltes gràcies. [[Rialles.]]