Herr talman! Jörgen Warborn har frågat mig om jag kommer att återkomma till riksdagen med en proposition om framtidens filmpolitik. Den nuvarande filmavtalsmodellen har inneburit en bristande politisk förankring av filmpolitiken i riksdagen. Detta har genom åren kritiserats av de flesta oppositionspartier oavsett politisk färg. Det är också ett av skälen till att jag och regeringen har valt att säga upp filmavtalet. Det är min absoluta övertygelse att filmpolitiken kommer att tjäna på att den blir föremål för riksdagsbehandling. Regeringen avser därför att återkomma till riksdagen om den övergripande inriktningen och styrningen av filmpolitiken. För närvarande övervägs på vilket sätt detta ska ske. När riksdagen tidigare har fått ta ställning till filmpolitiken, senast 2012, har det varit i form av propositioner. Anledningen är att det då funnits behov av att ändra i skattelagstiftningen eftersom filmavtalets parter har haft rätt till avdrag för bidrag till Filminstitutet. Från och med 2017 är filmavtalet uppsagt, och staten avser att ta ett helhetsansvar för den nationella filmpolitiken. Eftersom författningsförslagen gällande finansieringen hanteras i budgetpropositionen och ytterligare författningsförslag kopplade till filmpoliti ken saknas kan en ny filmpolitik behandlas av riksdagen utan att den behöver ta ställning till lagförslag i en proposition. Ett alternativ kan vara en skrivelse från regeringen. Oavsett form kommer riksdagen att få möjlighet att behandla den kommande filmpolitikens inriktning och styrning. Omställningen av filmpolitiken är ett genomgripande arbete. Jag vill i detta sammanhang åter framhålla att ett av skälen till omställningen är att öka den demokratiska förankringen av statens insatser inom filmområdet. Riksdagens kommande behandling av filmpolitikens inriktning och styrning är en viktig del av detta arbete.
Herr talman! Jag tackar kultur- och demokratiministern. Anledningen till att jag har ställt interpellationen är att det har kommit att bli väldigt rörigt när det gäller regeringens filmpolitik och hanteringen av denna. Mina kollegor i kulturutskottet hanterar naturligtvis de frågor som berör det kulturella. Jag sitter i näringsutskottet och tänker utifrån ett näringspolitiskt perspektiv. Filmen har en del utmaningar just nu. Jag tänker kanske främst på intrången i de immateriella rättigheterna. Det ska vi debattera lite senare här i dag. Givet att det finns utmaningar är det ännu viktigare att hanteringen från regeringens sida inte spär på dessa utmaningar. Det är precis det vi ser nu, och det skapar dåliga förutsättningar för näringen och för alla oss som gillar svensk film. Efter det att regeringen sa upp filmavtalet sa man att det skulle komma en proposition i slutet av detta år. Därefter har kultur- och demokratiministern sagt att det inte skulle bli någon proposition, utan i stället en skrivelse. Det kan hända att någon som följer debatten via webben eller på annat sätt inte känner till skillnaden mellan proposition och skrivelse. För att göra det enkelt kan man säga att en proposition är ett förslag som regeringen kommer med och som ska behandlas, beredas och debatteras här i riksdagens kammare medan en skrivelse är just en skrivelse där regeringen säger till riksdagen: Så här kommer det att bli. Det är alltså stor skillnad i debatt och stor skillnad i hur det bereds. Först skulle det alltså bli en proposition. Sedan skulle det bli en skrivelse. Sedan har jag ställt en skriftlig fråga, och då har ministern sagt att man nu överväger i vilken form det ska bli. Det är en väldig hattighet i processen, och det skapar en osäkerhet. En osäkerhet är naturligtvis inte bra, allra minst för filmindustrin. Dessutom är det kultur- och demokratiministern som ska svara för detta. Jag trycker lite extra på demokratiministern just i detta. En demokratiminister borde vilja ge tydliga och transparenta besked. En demokratiminister borde vilja se en riktig hantering här i riksdagen. En demokratiminister borde inte vilja se riksdagen som ett rundningsmärke. En demokratiminister borde vilja ha en proposition. Det är glädjande att ministern har sagt , senast i en frågestund den 15 oktober, att hon önskar just en proposition. Hon sa: ”Jag hoppas verkligen att det blir en proposition.” Då är det enkelt, för det är precis det vi moderater vill ha. Det enda som krävs nu är ledarskap från ministerns sida. Hon är chef på departementet. Hon kan avgöra i vilken form frågan ska hanteras i riksdagen. Hon har sagt att hon vill ha en politisk debatt om filmpolitiken. Då blir mina frågor: Blir det en proposition? När kommer den? Om det inte blir en proposition – vem är det då som kör över kultur- och demokratiministern ?
God morgon, herr talman! Jag vill börja med att instämma i Jörgen Warborns inlägg. Formerna är viktiga, men innehållet är ännu viktigare. Kulturministern inledde debatten med att säga att det var bristande politisk förankring. Men varför fortsätta med denna bristande politiska förankring? Det var ju kultur- och demokratiministern som började med den bristande politiska förankringen när hon i maj skrev en debattartikel och sa upp filmavtalet och förvånade hela branschen och hela det politiska etablissemanget. Hon ställde till en förfärlig röra på detta viktiga område. Filmen är en viktig kulturutövning och ett viktigt kulturarv. Vi har en viktig framtid med filmen. Men kulturministern verkar inte ta detta på allvar att döma av hennes uttryck i ansiktet. Inriktning och styrning är oerhört viktigt när det gäller detta. Det är dyra projekt att framställa filmer, och det är viktigt att man har långa tidsperspektiv. De som jobbar med film i dag vet inte vad som ska hända efter 2017 eftersom den departementspromemoria som kulturutskottet tvingade ur departementet efter DN-artikeln inte innehåller någon filmpolitik. Den innehåller en skattehöjning. Är det det enda Miljöpartiet har tänkt sig – att höja skatten och att brandskatta filmen och filmälskarna? Eller vad är det som är meningen? I dag kommer filmpolitiken upp i intervaller, eftersom filmavtalet förnyas kontinuerligt. Nu ska kultur- och demokratiministern förstatliga filmpolitiken utan tanke på riksdagens inflytande. Det är meningen att det ska bli en regeringspolitik. Man kan tro att regeringen är en majoritetsregering. Jag tror inte att regeringen förstår att de inte har majoritet i Sveriges riksdag. Det är oerhört viktigt att vi får inte bara dialog utan öppenhet. Så är det i en demokrati. Där är det öppenhet som gäller, att man lyssnar på och tar till sig varandras uppfattningar. Det ska inte vara dekret och ensidiga beslut. Det ska bli spännande att se hur kultur- och demokratiministern och regeringen i sin helhet tänker utforma den nya filmpolitiken. I departementsskrivelsen saknas som sagt oerhört mycket. Till exempel har vi i dagens läge Svenska Filminstitutet som fördelar och sköter filmavtalet. Nu finns det inget filmavtal längre. Vad ska då hända med Svenska Filminstitutet? Det står knappt en rad om det. Ska det ingå i Kulturrådet, eller ska något annat hända med det? När det gäller finansieringen vet vi att det kommer att bli en skattehöjning, som kommer att drabba filmälskarna. Men vi vet inte hur finansieringen ska se ut som helhet. Det finns många frågetecken. Jag är glad över att Jörgen Warborn har tagit upp frågan så att vi äntligen får debattera den i riksdagen. Jag ser fram emot den fortsatta debatten.
Herr talman! Tack, riksdagsledamöterna, för debattinläggen! För mig som kultur- och demokratiminister är det centralt att alla diskussioner riktas mot riksdagen och förankras i riksdagen. Det är en av de främsta anledningarna till att vi sa upp filmavtalet. Enligt det gamla filmavtalet, som nu är uppsagt, var det några få aktörer som styrde svensk film. Detta otroligt viktiga kulturella uttryck styrdes av några få aktörer. Det har de andra aktörerna i branschen protesterat mot och påtalat i många år. Men ingenting har gjorts. Det är en stor glädje för mig att vara den ministern i den regeringen som äntligen får säga upp det gamla filmavtalet för att göra något nytt. Det väsentliga är att den övergripande inriktningen för och styrningen av filmpolitiken blir föremål för riksdagens behandling. Riksdagsledamot Warborn försökte beskriva skillnaden mellan proposition och skrivelse. Jag är glad att jag har min examen i statsvetenskap i svensk politik och förvaltning. Jag vill nämligen tydliggöra och smått rätta den beskrivning som gavs. Av riksdagsordningen framgår det att för både skrivelse och proposition gäller beredningstvång och behandlingstvång. För båda typerna, både en skrivelse och en proposition, gäller att ärendet ska hänvisas till utskott för beredning och att utskottet ska avge ett betänkande över ärendet till kammaren. Riksdagsledamot Warborn behöver alltså inte känna oro för att riksdagen ska lämnas utan inflytande. Detta är centralt. Jag är övertygad om att den här debatten och diskussionen kommer att vara viktig. Det säger jag som kultur- och demokratiminister i en regering. Men om jag i en oviss framtid eventuellt är i opposition efter nästa riksdagsval vill jag också kunna debattera den svenska filmpolitiken. Därför är riksdagens behandling viktig för mig och för regeringen. Vad gäller den oro och den diskussion som har funnits sedan regeringen sa upp filmavtalet är det så med all förändring att när man förändrar något som många tyvärr har vant sig vid, framför allt när man förändrar något där några få aktörer har haft mycket makt, blir det stökigt. Så har det alltid varit, och så kommer det alltid att vara. Jag såg fram emot den diskussion som vi är mitt uppe i nu. Jag ser också fram emot att vara den som leder oss ur den diskussionen. Jag kommer att bevisa att det blir mycket mer pengar till svensk film. Det har vi redan sett. Diskussioner pågår bland annat med TV4, och SVT har meddelat sina medel till svensk film. Jag ser också fram emot att fler aktörer kommer att ha inflytande över svensk film om några år.
Herr talman! Jag vill tacka kultur- och demokratiministern för diskussionen. I det här inlägget skulle jag vilja diskutera filmbranschens förutsättningar. Till att börja med reagerade jag på att kultur- och demokratiministern avslutade med att säga att det kommer att bli mycket mer pengar till svensk film. Det är inte riktigt den bilden jag har fått efter att ha pratat med företrädare för branschen. Det är en diskussion som jag tror kultur- och demokratiministern redan har tagit och som hon säkert kommer att få ta ännu mer av efter det inlägget. Regeringen sa själv upp filmavtalet. Det slutar gälla den 31 december 2016. Nu går tiden. Klockan tickar på. Inget verkar bli tydligare från regeringens sida. Deadline skjuts snarare på framtiden. Först skulle en proposition komma i slutet av året. Vad jag har hört kommer skrivelsen att komma i februari, om det nu är en skrivelse, vilket tydligen övervägs. Det får ministern gärna kommentera. Det blir förseningar. Och det börjar bli ont om tid för att överväga i vilken form det ska ske. Tiden fram till att avtalet inte gäller längre går snabbt nu. Det innebär problem för filmindustrin. De har ganska långa processer. Det är en spännande och komplicerad process att ta fram en film. Många yrkeskompetenser bidrar. Det är manusförfattare, regissörer, ljussättare, kostymörer, skriptor och biografpersonal. Avtal ska skrivas. Immaterialrättsliga frågor ska lösas. Och finansieringen ska hanteras. Det är en jättekomplex process. Så länge det inte finns några besked från regeringen betyder det att man inte vet i vilken miljö man ska kreera filmen. Det finns alltid osäkerhet när ett nytt filmprojekt ska dras i gång. Men just nu skapar regeringen extra mycket osäkerhet. Det riskerar att leda till att vi inte får särskilt mycket svensk film. Det är jag orolig för. Därför är tydliga och bra besked från regeringen välkomna. Ett första steg skulle kunna vara att regeringen säger: Nu backar vi. Nu gör vi om, och nu gör vi rätt. Vi förlänger filmavtalet, åtminstone under den tid som vi ska komma fram till vilket alternativet är. Då skapas lugn och ro under ännu en period. Då kan filmindustrin fortsätta med sina projekt. Då kommer vi att ha tid att förhandla. Då kan vi sätta oss ned, flera olika parter, och diskutera hur framtiden ska se ut. Men just nu går tiden alldeles för fort. Det skulle jag gärna vilja höra ministerns kommentar till. Jag har inte fått svar ännu på om det blir en proposition eller inte. Det kanske jag inte får i den här debatten heller. Jag vill ändå fråga vilka överväganden ministern gör när hon funderar på om det ska bli en skrivelse eller en proposition. Jag sa i mitt inlägg att jag förenklade lite hur en process ser ut och hur en skrivelse blir till. Ministern har tydliggjort det på ett förtjänstfullt sätt. Men det gör det extra spännande att ministern vill ha en debatt i kammaren. Hon vill att politiken ska debatteras här i kammaren. Hon vill ha en proposition. Varför kan hon då inte säga att det kommer att bli en?
Herr talman! Som ni märker ger kultur- och demokratiministern inte särskilt många svar. Hon talar mer om vilka examina i statsvetenskap hon har. Att tala är en sak; att handla är en annan. Att arbeta med det demokratiska grundarbetet i riksdagen innebär att man kommer överens och att det blir en majoritet i Sveriges riksdag. Där har kultur- och demokratiministern verkligen inte gjort några större insatser när det gäller den här frågan. Och det är oerhört allvarligt. I stället för att svara på frågorna säger kultur- och demokratiministern att man ska göra någonting nytt. Ja, men berätta då för oss vad det nya är! Vad är det mer än att kultur- och demokratiministern och regeringen vill höja skatterna och förstöra den samverkan som finns? Vad ska man göra åt de filmkulturella delarna? Hur ska man förbättra möjligheterna för barn och unga att kritiskt granska bild och film? Vi har inte hört om ett enda förslag. Men berätta det för oss, så kan vi bli överens! Hur går med det med samverkan mellan parterna? Det är oerhört viktigt att de bitarna kommer på plats innan propositionen läggs fram, när det nu blir. Och ge gärna svar till Jörgen Warborn på hans fråga om det blir det en proposition eller en skrivelse! När det gäller mer pengar till film är det en sak att staten lägger ned mindre pengar medan SVT, TV4 och andra utomstående lägger ned mer pengar, men det kan inte kultur- och demokratiministern dra växlar på. Det tycker jag är förfärligt. Med vilken intervall ska vi diskutera filmpolitik? Tidigare har vi diskuterat filmpolitik åtminstone vart sjätte år och ofta med kortare mellanrum. Kan kultur- och demokratiministern svara på det?
Herr talman! Tack för inläggen! Något som jag förväntar mig att Moderaterna vet mycket om, eftersom de har visat det genom historien, är hur man skapar ett gott klimat för företagande, hur man öppnar upp, hur man stimulerar kreativitet, innovationer och entreprenörskap. Det är något som riksdagsledamöterna ofta diskuterar, inte minst från ett näringspolitiskt perspektiv. Ett av målen med förändringen av filmpolitiken handlar just om detta, att få in fler innovativa aktörer som ska skapa det nya. Som riksdagsledamot Magnusson tog upp ska man också arbeta för att skapa förutsättningar för att människor vågar satsa och investera, där unga producenter går samman, bildar bolag och gör mer film. Det är detta som vi nu skapar förutsättningar för, och det kommer att visa sig om 5, 10 eller 15 år att det här var en bra förändring för den svenska filmbranschen och för de många näringar som verkar inom den. Det avgörande valet mellan proposition och skrivelse är om regeringen vill föreslå förändringar i lag. Förslaget till en ny filmpolitik skickades ut på remiss. Vi på departementet har fått in ett antal korta, breda eller omfattande svar som vi just nu behandlar. Det är en pågående process. Utfallet av denna process kommer att avgöra om det blir en proposition eller en skrivelse. Jag tänker aldrig stå i kammaren i Sveriges riksdag och lova saker som jag inte kan hålla. Det vore ett stort misstag av mig. Därför är det viktigt att jag nu betonar att det är en pågående process. Vi får se om den kommer att innebära några lagförslag. Då blir det en proposition, men sannolikt blir det inte så och då kan det bli en skrivelse. Oavsett vilken form det blir är det viktiga för mig och regeringen att filmpolitikens inriktning blir ett ämne för diskussion här i kammaren. Det är otroligt viktigt, inte minst ur ett demokratiperspektiv.
Herr talman! Tack, statsrådet, för de vänliga orden om Moderaternas politik på näringslivsområdet. Den här debatten har visat på några saker. Till att börja med är filmpolitiken oskickligt hanterad av regeringen. Regeringen har börjat i fel ände. Avtalet är uppsagt utan att man har analyserat konsekvenserna av det, utan att se vilka alternativ som finns i stället och utan att veta hur processen ska hanteras framöver. Men tiden går. Deadline förskjuts på framtiden. Regeringen överväger nu hur processen ska gå till i fortsättningen. Det är tydligt att det finns grus i maskineriet från regeringens sida. Moderaterna vill i stället se ett förlängt filmavtal under tiden som en ny filmpolitik noga utreds. För oss är det viktigt att 50 år av erfarenhet av samverkan tas till vara, även om det slutligen inte sker i form av ett nytt filmavtal. Regeringens hantering av filmpolitiken väcker många frågor inför framtiden. Filmbranschen i stort har uttryckt såväl oro som kritik. Vi från Moderaterna förutsätter att det blir en proposition. Annars får mina kollegor i kulturutskottet se över vilka verktyg som de har för att regeringen inte ska runda riksdagen. Svensk film är fantastisk på många olika sätt. Det är en viktig del av de kreativa näringarna. Filmen har ett stort värde för jobben, för exporten och för bilden av Sverige utomlands. Eftersom svensk film är så viktig är det angeläget att den inte slarvas bort av ett oskickligt hanterande från regeringen.
Herr talman! Tack, riksdagsledamot Warborn ! Vi visste absolut att den här processen skulle blir stökig. Jag hade aldrig förväntat mig något annat, och det är viktigt att den är stökig. Många röster ska höras så att man får debattera och brottas med frågorna. Det är inte konstigt när man byter ut ett system som har tillämpats under lång tid och som inte har fungerat under många år. Jag kan inte riktigt förstå påståendet att filmbranschen vill ha ett fortsatt avtal. Då har man inte läst remissvaren. En majoritet av remissinstanserna vill inte ha något filmavtal. De vill ha en förändring, den förändring som vi nu håller på att arbeta med. Självklart finns det en stor oro därför att man inte vet vad som komma skall, men man vill inte ha det som det är. Det är det som regeringen har lyssnat till , och det är därför som vi nu agerar. Vi tänker inte låta något fortgå bara för att vi är rädda för lite stök, bråk och knök längs vägen, utan vi vågar tro på den idé och vision som vi har om filmpolitiken, om kulturpolitiken och om det här landet. Avslutningsvis vill jag åter framhålla att ett av skälen till omställningen av den svenska filmpolitiken är att öka den demokratiska förankringen, och den utgår härifrån kammaren. Det är viktigt att filmpolitiken blir ett ämne för den kulturdebatt som jag hoppas ska bli mer levande här i landet, för vi behöver den. Riksdagens kommande behandling av filmpolitikens inriktning och styrning är en central del av det arbetet. Eftersom förslag till finansiering av filmpolitiken finns i budgetpropositionen kan riksdagen behandla det förslaget utan att behöva ta ställning till lagförslag i en proposition.
Herr talman! Helena Bouveng har frågat finansministern hur hon ser på beskattningen av människors kulturutövning, om bara vissa former av kultur ska beskattas samt i så fall vilken kultur som ska vara skattefinansierad och vilken kultur som ska beskattas hårdare. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill först säga något om den föreslagna momshöjningen för biobiljetter. När den nuvarande låga momssatsen på biobiljetter infördes motiverades den av att biograferna redan betalade en biografavgift om 10 procent. Denna biografavgift var en del i filmavtalet mellan staten och vissa aktörer i filmbranschen och kommer att försvinna när filmavtalet upphör. Då faller också motivet för den lägre momssatsen. Momsen höjs därmed till samma nivå som för andra distributionsformer för film , till exempel dvd-marknaden och olika digitala visningstjänster såsom streamning och betal-tv. Regeringens utgångspunkt är också att lika produkter ska beskattas på samma sätt. Momshöjningen betyder att skatteintäkterna varaktigt bedöms öka med 240 miljoner kronor per år. Utan denna höjning skulle det inte vara möjligt att finansiera ett filmstöd på motsvarande nivå som i dag. Jag är inte beredd att genomföra besparingar i filmstödet. Förslaget att införa fri entré på vissa statliga museer handlar om att så många som möjligt ska få uppleva att museerna är till för dem. Lika tillgång till det gemensamma kulturarvet ser jag som en demokratisk rättighet och entréavgifterna är ett hinder för att fler ska få uppleva statliga museer. Vi har i Sverige olika momssatser på kulturområdet. Till exempel är inträdesavgifter till museer som finansieras av det allmänna momsfria medan försäljning av dvd-filmer beskattas med 25 procents moms. Naturligtvis är film och biografer liksom museer kultur. Det är inte momssatserna som avgör vad som är kultur. Jag kommer att fortsätta verka för både en livskraftig svensk filmproduktion och att fler kan besöka statliga museer.
Herr talman! Jag tackar kulturminister Alice Bah Kuhnke för svaret och framför allt för att hon är i kammaren och rycker in för finansminister Magdalena Andersson. Interpellationen handlar om skattesystemets utformning, men jag är säker på att även kulturministern räknar på effekterna av regeringens skattehöjningar inom kulturområdet och vilka negativa konsekvenser de kan få. Regeringen föreslår i sin budgetproposition efter en överenskommelse med Vänsterpartiet att från och med 2016 öka anslaget till de statliga museimyndigheterna med 80 miljoner kronor för att slopa människors kostnad för entrébiljett till vissa statliga museer utvalda av regeringen med kulturminister Alice Bah Kuhnke i spetsen. Både ministerns och mina egna besök på dessa statliga museer bekostas därmed av skattebetalarna. Dessa statliga museer är till övervägande del placerade i Stockholm. Jag tror inte att Vetlanda museum är inbegripet i denna avgiftsbefrielse. Herr talman! Samtidigt väljer regeringen att mer än tredubbla beskattningen av en entrébiljett till en svensk biograf inom de närmaste åren. Det är en momshöjning från 6 procent till 25 procent. Bio är ett brett nöje i Sverige. Under 2014 gick svenskarna på bio 1,7 gånger i snitt. Även om Svenska Filminstitutet har redovisat att genomsnittsbesökaren blivit äldre är detta ett vanligt familjenöje. Det är bara att titta på de mest sedda filmerna 2014. Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann toppar, men sedan kommer Bamse och tjuvstaden , Sune i fjällen , Sune på bilsemester och Lasse-Majas detektivbyrå . Ett biobesök är en rolig happening med barnen och en lärorik och spännande kulturupplevelse, precis som att gå på Naturhistoriska riksmuseet eller något av de andra 18 museerna i Sveriges storstäder. Men genom att näst intill fyrdubbla momsen på ett biobesök och samtidigt ta bort entréavgiften på ett museibesök görs valet enkelt för barnfamiljer med snäv hushållsbudget. Valet gäller dessutom enbart barnfamiljerna i storstaden. För barnfamiljerna i Vetlanda, eller för den delen Bor, blir det kanske inte någon kulturupplevelse alls. I sitt svar säger kulturministern att hon värnar människors demokratiska rättigheter. Det gör jag också. Men hur blir demokratin större om man med skatter styr vilken kultur som är bra eller inte bra? Är inte bio lika fint som Naturhistoriska riksmuseet? Tycker kulturministern att det är föräldrarna som är mest lämpade att avgöra vilka kulturupplevelser deras barn mår bra av, eller ser sig kulturministern som mamma till alla barn vad gäller kulturupplevelser?
Herr talman! Nu börjar vi komma till pudelns kärna. Kultur- och demokratiministern sa förut att regeringen har idéer för den framtida filmpolitiken. Nu har vi kommit fram till vad dessa idéer innehåller, nämligen en skattehöjning. Det enda vi vet med säkerhet är att en skattehöjning ska vara lösningen i den nya filmpolitiken. Som min kollega Helena Bouveng så förtjänstfullt uttryckte är det här huvudlöst. Det finns så många andra alternativ som man fullkomligt struntar i. Men det är väl ganska naturligt för ett socialistiskt miljöparti att skattehöjningar är det viktigaste. Det har kultur- och demokratiministern visat. Hon talar i sitt svar om den 10-procentiga biografavgift som biograferna betalar. Den gäller inte bara svenska filmer. Även den nya Bondfilmen Spectre , som drar in massor med besökare, bidrar till finansieringen av svensk film. Det här är bara dumt och dyrt – här är det minsann staten som ska bestämma vad som ska göras! Det är så typiskt socialistiskt! Men det är rätt skönt att detta klargörs från kultur- och demokratiministern. Jag känner andra miljöpartister som inte är riktigt lika socialistiska, men det kan vi lämna därhän, herr talman. Kultur- och demokratiministern säger att momshöjningen på 240 miljoner ska gå till svensk film. Men det gör den inte. Svensk film får inte del av all den ökade skattebelastningen, utan man undviker att ge hela den peng detta ska inbegripa till svensk film. Och om det är så som Helena Bouveng misstänker, att det blir färre som går på bio, då kommer det ju att komma in mindre skattepengar. Vad tänker kultur- och demokratiministern göra – eller rättare sagt, vad tänker finansministern göra? Dra ned stödet till svensk film? Vänta och se! Det är bara att hålla i hatten! Kultur- och demokratiministern säger att hon inte är beredd att genomföra besparingar i filmstödet. Men det sker inte heller någon ökning. Kultur- och demokratiministern skrev i sin debattartikel i maj att svensk film skulle få ökat stöd. Men med bästa syn är det med nöd och näppe precis lika mycket från statens sida, inte mer. Man kan inte räkna in andra givares pengar. Varför inte i stället titta på andra möjligheter att få in finansiering, till exempel skatteavdrag eller andra alternativ som andra länder använt sig av? Nej, i det här socialistiska träsket ska det bara vara skattehöjningar! Jag tycker att det är förfärligt, herr talman, att skattehöjningar är det enda receptet för en väldigt viktig bransch och en väldigt viktig kulturyttring. Det ska bli spännande att höra kulturministerns svar. Vi hoppas att vi får några svar i det här inlägget till skillnad från i de andra.
Herr talman! Jag tackar debattörerna för inläggen. Det finns mycket att svara på. Jag ska börja med vad jag har sagt och vad jag har lovat i en debattartikel och om och om igen i interpellationssvar och intervjuer. Jag har sagt att det ska bli mer pengar till svensk film och att det ska bli ökat inflytande över den svenska filmens utveckling. De två sakerna har jag upprepat, och de två sakerna har redan börjat falla ut. De kommer att falla ut i sin helhet när vi lägger fram vår skrivelse eller proposition för behandling i riksdagen. Men min främsta prioritering som kulturminister är att skapa de bästa förutsättningarna för svensk kultur, så att den tillgängliggörs för fler och människor kan ta del av den. Det visar vi i den budget som vi nu lagt fram, där vi ökar finansieringen av den svenska kulturen med hela 359 miljoner kronor. Det är en smått historisk ökning. Det var väldigt länge sedan man ökade kulturbudgeten med så stora medel. Våra satsningar kommer att göras för hela landet. Vi satsar 100 miljoner kronor på kulturskolan. Möjligheten att öva på att spela piano eller gitarr, programmera dataspel eller stå på en scen ska inte vara avhängig av om man har rika föräldrar, utan alla barn ska ha de bästa möjligheterna att ta del av kulturskolan. Vi satsar på biblioteken, museerna, kultur i skolan med mera. Lika tillgång till det gemensamma kulturarvet är en demokratisk rättighet. Det är också därför vi gör fri entré-reformen. Det är förvisso så att de flesta statliga museer som är myndigheter finns i våra storstäder. Hur som helst ska de nu öppna sina dörrar och skatter för fler. Människor och familjer ska inte hindras av en kostnadströskel från att glida in på ett museum, utan det ska bli enklare. Erfarenheten från fri entré-reformen 2005–2006 var att antalet besökare ökade även på museer med entréavgift och på museer runt om i landet. Jag hoppas på samma positiva effekt även denna gång. Jag har redan nu samtal med regioner och kommuner om kulturpolitik och hoppas att det kan få en positiv spridning. Förhoppningsvis kan fler museer haka på runt om i landet. En av regeringens viktigaste satsningar är det ökade ansvaret för filmpolitiken. Filmpolitiken har under lång tid styrts av filmavtalet. När den lägre momssatsen på biobiljetter infördes motiverades det av, som jag tidigare sa, att det fanns en biografavgift på 10 procent. Den biografavgiften går nu bort i och med att filmavtalet uppgör. Det finns inte längre någon överenskommelse om biografavgift. Då faller också motivet till den lägre momssatsen. Regeringens utgångspunkt är att lika produkter ska beskattas på likartat sätt. Det är precis det som nu sker. Biograferna kommer att beskattas på samma sätt som andra visningsfönster. Vi tar steg mot en mer enhetlig styrning. Filmbranschen är en bransch i kris. Därför behövs förändring. Det går inte längre att sitta och vänta på att branschen ska gå under, som har skett under många år. Vi behöver göra något nu.
Herr talman! Normalskatteuttaget för moms i Sverige är som bekant 25 procent. Generellt i skattesystemet beskattar vi saker som vi önskar se mer av såsom konserter, cirkus, teater, opera, balett, trollerishower, revyer, operett- och musikalföreställningar med en lägre skattesats, det vill säga med 6 procent. Det vi vill se lite mindre av beskattar vi högre. Alkohol och tobak är alldeles lysande exempel. Skatter är i mångt och mycket ett verktyg för att styra människors beteende. Sverige blir nu det enda land i Europa som med detta förslag räknar bort biograferna från kultursektorn när det gäller att ha en annan momssats för kultur. I en del länder, som exempelvis Danmark, har man lika momssats. Men länder som Österrike, Finland, Tyskland och Holland, för att bara nämna några, har en betydligt lägre moms på kultur där biobesöket också inbegrips. Kulturministern säger vidare i sitt svar att hon vill likställa momsen på samma nivå som för dvd-filmer och andra visningstjänster. Men hallå: Har vi en kulturminister som inte anser att det är en sak att titta på streamad film hemma i tv-soffan och en helt annan upplevelse att med popcornskorgen och 3D-glasögonen i handen gå in i en biosalong och dela upplevelsen tillsammans med många andra? Detsamma borde i så fall gälla teater och musikaler. Varför ska momsen vara 6 procent på musikaler och 25 procent på biobesöken? Mig veterligen finns både Alice i Underlandet och Mamma Mia att köpa på dvd. Eller är det så att kulturministern har planer på att höja momsuttaget även där? Bio är redan i dag ett förhållandevis dyrt nöje för en alldeles vanlig barnfamilj. Att biografägarna skulle ta hela momshöjningen tror jag knappast. Det skulle innebära en minskad förtjänst på runt 28 procent, enligt en utredning. Distributörernas marginaler är redan i dag negativa. Kvar står en höjning av biljettpriset. Det är den Bamseälskande barnfamiljen som får betala notan. Med en sådan kraftig höjning av priset på biobiljetten lär besöken bli färre och inte fler, eller hur, Cecilia Magnusson? Herr talman! Jag undrar därför: Vill inte kulturministern att våra barnfamiljer ska kunna göra fler biobesök i stället för färre? Oroar det inte kulturministern att färre antal biobesök leder till lägre lönsamhet för producenter, vilket leder till att enbart kommersiellt säkra filmer finns på biotablån? Ska inte alla barnfamiljer ha råd att glida in på en bio och inte bara på statliga museer i storstaden?
Herr talman! Som herr talmannen hör får vi inte några svar här. Men vi är inte de som ger upp. Vi fortsätter att fråga kulturministern. Jag tänker i mitt korta inlägg kommentera några frågor. Jag börjar med förslaget om fri entré som regeringen nu tänker lägga fram för Sveriges riksdag. I dag har vi lika många besökare med entré på de statliga museerna som någonsin var när man hade tvånget med fri entré förra gången. Varför kan inte kulturministern titta på den analys som Myndigheten för kulturanalys gjorde? Den sa att reformen med fri entré inte hade någon betydelse för ökade besökssiffror. Vilka är det i dag som går på statliga museer? Jo, det är äldre damer från Östermalm och turister som besöker Sverige. Varför i hela fridens namn kan inte de få vara med och finansiera? I dag är det frivilligt för museerna att ha fri entré. Varför ska ni tvinga dem att ha detta? Det är väl bättre med kvalitet än kvantitet. Att kvalitet går före kvantitet trodde jag var en väldigt bra avvägning, men så är det tydligen inte. När det gäller biomomsen är jag jätteglad att kultur- och demokratiministern nu tar sig an fler frågor än kulturfrågorna. Vi har vid diskussioner frågat: Hur går det med de andra delarna, finansiering, utbildning och piracyfrågorna ? Men det har kulturministern hela tiden skjutit ifrån sig. Det skulle vara jättebra om vi fick svar också på de frågorna.
Herr talman! Jag tackar debattörerna i interpellationsdebatten för inläggen. Jag vill först kommentera det som sas om att ta del av fakta och siffror och att ha rätt underlag. Jag tror att riksdagsledamot Magnusson får läsa Mykas rapport som kom för några år sedan lite ytterligare. De säger inte det som riksdagsledamoten säger. De säger att de med det underlag de har inte kan göra en sådan bedömning. Det är en väldigt stor skillnad. Den svenska filmbranschen är i kris. Svensk film behöver bättre förutsättningar för att kunna göra den högkvalitativa film som svensk film har potential att leva upp till. Därför behövs förändring. Det kommer dagliga rapporter om vilken kamp det är för filmbranschen. Jag har samtal veckovis med aktörer i branschen som inte överlever i den och som finansierar den film de producerar genom att jobba extra i butiker och inom hemtjänsten. Det är en hård kamp för att få till det som vi vet att den svenska biopubliken vill ha och som man vill ta sin familj med att se på med kanske popcorn i famnen . Jag oroas över det, och jag oroas över att vi inte har skapat de bästa förutsättningarna. Det är inte ett gott klimat för företagande i den svenska filmbranschen. Därför, riksdagsledamot Magnusson, behövs många initiativ. Tro mig: Det pågår diskussioner mellan många olika statsråd om vad vi ska göra mer för att stimulera branschen. Vi kommer säkert att slå er med häpnad så småningom, hoppas jag. Jag vill också kommentera momshöjningen. Den 25-procentiga momsen blir ett faktum därför att vi behöver finansiering. Det är därför att vi inte vill sänka den svenska filmbranschen. Vi tror att när vi nu tar ett statligt ansvar för den svenska filmpolitiken kommer det att bli bättre än det som har varit. Det kommer att skapa förutsättningar och öppna för mer företagande, innovationer och entreprenörskap. Vi ser redan nu att SVT har skjutit till mer pengar än vad det gjort tidigare, och det pågår förhandlingar med TV4. Det kommer sannolikt att bli en hel del mer pengar till den svenska filmbranschen. Jag övertygad om att vi om ett antal år kommer att kunna summera att det ledde till detta.
Herr talman! Alice Bah Kuhnke säger i sitt svar: Naturligtvis är film och biografer, liksom museer, kultur. Hon säger vidare att det inte är momssatserna som avgör vad som är kultur. Det är skönt att höra att vår kulturminister säger så, för det skulle inte ens Wikipedia göra. Men med momsverktyget pekar hon med hela handen på vilka kulturupplevelser hon anser att Sveriges barnfamiljer ska få. Det hon vill se mindre av beskattar hon högt, och det hon vill se mer av beskattar hon lägre. Kulturministern säger också i sitt svar att hon ska verka för en livskraftig svensk filmproduktion och talar om ett ökat stöd till filmen. Jag, liksom Cecilia Magnusson, kan inte se att det finns en enda krona mer till svensk film, bara dyrare biobiljetter. Ni föreslår att man ska ta in 240 miljoner kronor i ökad beskattning och kompensera de riktigt små biograferna med 25 miljoner kronor. Inte ens Vetlandabiografen – det är en ort med 24 668 invånare – kommer i åtnjutande av detta. Och de biografer som faktiskt är välbesökta på orter utan statliga museer – de är många gånger den enda formen av kulturscen, förutom den lokala revyn en gång per år – blir av med sina bidrag och står kvar med stora momsinbetalningar för varje biljett och lägre biljettintäkter. Handen på hjärtat, Alice Bah Kuhnke ! Har kulturministern verkligen tänkt rätt nu? 80 miljoner av skattepengarna går till kaffe latte-drickande kulturnjutare i Stockholm samtidigt som barnfamiljernas största kulturnöje ute i landet straffbeskattas med 240 miljoner kronor. Är inte filmerna om Bamse, Sune och Lasse-Majas Detektivbyrå värda att ses av fler barn, inte färre?
Herr talman! Riksdagsledamot Bouveng! Det gamla filmavtalet, som inte har fungerat på många år och som majoriteten av remissinstanserna inte längre vill ha, har som mest inbringat 429 miljoner kronor. Staten går nu in med 435 miljoner kronor. Förutom att vi gör detta har vi öppnat för andra aktörer att komma med sina pengar. Det kommer att bli rejält mer pengar till svensk film. Det kommer att ge oss som är besökare en massa bra film att ta del av, men det kommer också att skapa företagande. Entreprenörer och innovatörer kommer att kunna göra verklighet av sina idéer. Jag är väldigt stolt över den här förändringen, och jag ser fram emot att se hur det faller ut. Den föreslagna momshöjningen för biobiljetter är avgörande för att omställningen ska kunna ske och för att den förändring som vi nu har gått in i ska kunna bli verklighet. Utan en höjning är det inte möjligt att finansiera ett filmstöd på motsvarande nivå som i dag, vilket var grunden. Sedan kommer det andra aktörer med ytterligare medel. Momshöjningen innebär också, som framgått, att beskattningen av biografföreställningar likställs med andra distributionsformer. Jag vill skapa bästa möjliga förutsättningar för att det fortsatt ska produceras svensk film. Jag vill också skapa bästa möjliga förutsättningarna för att människor ska kunna ta del av alla de skatter, våra gemensamma skatter, som finns på våra statliga museer och myndigheter. Det ska inte vara ett hinder att man inte har tillräckligt med pengar i fickan för att kunna glida in på Moderna och ta del av allt det fantastiska som finns där.
Herr talman! Jörgen Warborn har frågat justitie- och migrationsministern vilka konkreta förslag för att stärka upphovsrätten som regeringen kommer att presentera vid det planerade rundabordssamtalet med berörda personer inom upphovsrättsområdet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som kultur- och demokratiminister som ska svara på interpellationen. Jag har sagt det förut. Upphovsrätten är viktig. Vi behöver samarbeta för att stärka förutsättningarna för de kulturella och kreativa näringarna, främja lagliga alternativ och försvåra för dem som tjänar pengar på att illegalt sprida film, musik eller böcker. I detta arbete är företrädare för de branscher som direkt eller indirekt påverkas av intrången en viktig resurs. Vi behöver dra nytta av varandras kunskaper, nätverk och erfarenheter för att kunna uppnå bästa möjliga resultat. Därför har jag och regeringen valt just rundabordssamtalet som format för ett inledande möte. Att nu presentera konkreta förslag på åtgärder vore att föregripa samtalet på ett sätt som inte gagnar den vidare processen.
Herr talman! Tack, statsrådet, för svaret på frågan! Det handlar om upphovsrätt, men egentligen fortsätter vi i någon mening att diskutera film. Det stora problemet i fråga om upphovsrätten just nu finns ju när det gäller film. Det finns naturligtvis inom alla kreativa näringar, men min upplevelse är att det just nu är värst på filmområdet. Bakgrunden är att piracy är ett stort och växande problem i Sverige. Mediavision presenterade i våras en undersökning. Den visar att ca 30 procent av Sveriges befolkning konsumerar film eller tv-serier via illegala sajter varje månad. Det är 30 procent, en tredjedel av svenskarna. Det är 2,3 miljoner människor som konsumerar illegalt varje månad. Dessa ser varje månad på fyra till fem filmer. Det blir en total konsumtion av 100–130 miljoner filmer från olagliga källor varje år. Om regeringen delar min åsikt att det är ett problem måste vi göra någonting åt det. Det är glädjande att det går att göra någonting åt det. Man kan titta på de andra nordiska länderna. Vi är i särklass sämst. Brottsligheten i Sverige är i särklass högst. Det finns ett antal olika metoder. I de andra nordiska länderna har man tagit flera olika steg och faktiskt kommit åt problemet, inte fullständigt men på ett mycket bättre sätt än vad vi har gjort här i Sverige. Några av metoderna står branschen själv för. Men när det gäller andra krävs det att staten är med – det krävs lagstiftning. Det finns några metoder som man kan fundera över i Sverige. Ska internetleverantörer efter ett domstolsbeslut kunna blockera sajter där det här materialet finns? Det är ett förslag. Man kan tänka sig höjda straffskalor för upphovsrättsbrott, kanske främst riktat mot dem som gör detta i organiserad form. Man kan också tänka sig att helt enkelt tydliggöra i lagstiftningen att det är olagligt att streama – där finns det en otydlighet i dag. Är regeringen beredd att titta på några av förslagen? Det är en inledande fråga. Den glada nyheten är att om vi gör rätt saker kommer det att vara väldigt bra för svensk film. Enligt den här undersökningen skulle en av tre illegala visningar kunna konverteras till en betald visning om materialet inte finns tillgängligt på internet. Totalt sett skulle det betyda 800 miljoner kronor i legala intäkter till svensk film och till filmindustrin i stort. Om jag förstår saken rätt var det ett rundabordssamtal i går, där man skulle diskutera det här. I grund och botten tycker jag att det är bra att regeringen har tagit ett initiativ och att man pratar med branschen. Men jag tror också att det är viktigt att regeringen – det är det som ligger i min fråga – kommer med något konkret till bordet. Som sagt: Staten och politiken kan göra några saker, och branschen kan göra andra saker. I den diskussion som vi har här i dag skulle det vara önskvärt om vi fokuserade just på vad staten och regeringen kan göra. Vad branschen kan göra kan vi diskutera vid ett annat tillfälle.
Herr talman! Det här är en fråga som är oerhört viktig. Jag blev ledsen när jag såg kulturministerns svar. Det är inte en enda konkret möjlighet i fråga om vad man kan göra för att stävja brottsligheten och den rovdrift som pågår framför allt på svensk film men också andra delar. Upphovsrätten är precis som äganderätten oerhört väsentlig i ett demokratiskt samhälle, kultur- och demokratiministern. Det måste vi värna, och då kan man inte bara prata, utan man måste handla. Vi moderater har lagt fram en rad förslag för att förbättra och skydda upphovsrätten. Jörgen Warborn angav ett antal av dessa, till exempel en starkare lagstiftning kring upphovsrätten och högre straffsatser för dem som begår brott mot upphovsrätten så att polisen får möjlighet att utreda. Det måste bli ett prioriterat brott som kan gå till åtal. Ett annat förslag är att sajter ska kunna blockeras efter domstolsbeslut. Detta är oerhört viktigt. Det handlar också om att ställa krav på distributörerna så att de gör det de ska göra och att uppmuntra bättre tjänster. Inget av detta fanns i kultur- och demokratiministerns svar på den fråga som Jörgen Warborn ställde. Ska vi ha en bättre filmpolitik i det här landet är det oerhört väsentligt att vi skyddar upphovsmännen och deras verk och inte bara låter laissez-faire råda. Vi kan inte låta det vara som det är och hoppas att det kanske går bra. Kulturministern har stått här nu på förmiddagen och slagit sig för bröstet över 435 miljoner kronor. Det är väldigt mycket pengar. Men det dubbla går ut i piracy , så om man vill ha en förbättrad filmpolitik och förbättrade förutsättningar och ett bättre företagsklimat, som kulturministern stod här och sa, då måste vi stoppa denna piracy och se till att upphovsrätten värnas också av regeringen.
Herr talman! Tack för inläggen! Det är väl ingen ordningsfråga, men riksdagsledamot Magnusson vevar på, och jag vill påminna om vad frågan var som Jörgen Warborn ställde från början. Frågan var vilka förslag som kommer att presenteras vid det planerade rundabordssamtalet med berörda personer inom upphovsrättsområdet. Det är den fråga som jag framför allt utgår från i mitt svar. Det var ett samtal vi bjöd in till, ett samtal med en häftig samling aktörer som inte har suttit runt samma bord. Det är intressant med tanke på att det har funnits en annan regering i åtta år som kanske också kunde ha lyckats få de här aktörerna runt bordet. Något som blev väldigt tydligt när man satt med dessa olika aktörer från väldigt många olika delar av samhället, alltifrån Rättighetsalliansen till Musiksverige till Telenor, Google, Comhem , Telia Sonera, Klarna och så vidare, var att det förvisso fanns en gemensam syn på att det är viktigt att ha en stark upphovsrättslagstiftning som fungerar. Men det fanns också en delad syn på till exempel blockering. Jag tror att det viktigaste jag kan göra som kultur- och demokratiminister är att få alla till bordet så att vi kan föra ett samtal och kanske lyckas med att sätta upp ett gemensamt mål. I rundabordssamtalet, som ju pågick i går, var jag väldigt tydlig med att mitt mål med mötet, och om det blir en fortsättning, är att jag vill veta att alla som deltar tror att vi kan hitta gemensamheter att arbeta för. Det återstår att se. En fortsättning på det här mötet kommer att följa under nästa vecka. Sedan kommer jag att kunna återkomma till riksdagsledamöterna om vad vi ska arbeta emot och vilka mål vi sätter upp för detta. När det gäller konkreta lagstiftningsåtgärder vill jag hänvisa dem till justitieministern. Rundabordssamtalet handlade om vad vi kan göra vid sidan om lagstiftningen, vilket är väldigt mycket. Båda riksdagsledamöterna lyfte ju fram vad som faktiskt sker i våra grannländer och runt om i Europa. Det finns en lång lista med aktiviteter som förhoppningsvis kan få ned de kommersiella illegala aktiviteterna som pågår som är förödande för branschen. Jag känner till alla de siffror som har lyfts fram här, och det är skrämmande hur mycket pengar som inte går till kreatörerna, skådespelarna och producenterna men som behövs i branschen, hos aktörerna, för att de ska kunna göra mer inom framför allt filmen, även om detta också berör andra områden där det sker illegala aktiviteter. Det samtal vi hade i går var ett bra samtal, och jag tror att jag kan lyckas behålla alla dessa aktörer runt bordet. Det kommer inte att vara enkelt, för det finns olika intressen, men jag hörde också ett starkt gemensamt intresse av att allas affärer och allas intressen kan stärkas av att vi hittar gemensamma mål och arbetar utifrån dem.
Herr talman! Det är bra att dessa samtal har kommit igång, men det förvånar mig väldigt mycket att regeringen inte verkar ha någonting att komma med till bordet. Ministern säger i svaret att det skadar processen. Jag förstår inte varför. Om regeringen har några idéer, varför kan man då inte säga vilka idéer man har så att vi kan diskutera dem? Vi har kommit med några förslag som gäller den politiska nivån. Som jag tolkar mötet i går lägger ministern och regeringen över hela ansvaret på branschen, där branschen själv ska diskutera lösningar. Jag tycker att många av de lösningarna är bra, och jag tror att det kommer att krävas en massa lösningar från branschens sida, men jag tycker inte att man kan lämna politiken utanför ekvationen. Det krävs insatser även från politiken. Frågan som jag ursprungligen ställde till justitieministern har hamnat på kultur- och demokratiministerns bord, och jag antar att skälet till det är att det är just statsrådet som har ansvaret för rundabordssamtalen. Men ansvaret för de immaterialrättsliga frågorna ligger på justitieministern, och jag har ställt flera frågor till honom om hur man kan stärka och värna upphovsrätten. Jag får dock inte speciellt tydliga svar. Det är lite undanglidanden och lite passivitet. Jag är glad om statsrådet kunde sätta lite kraft och tryck bakom detta och inte bara skjuta frågan över till andra sidan utan också se vad vi kan göra i politiken. Samtal är bra. Kaffe och bullar är säkert jättebra. Men det vi pratar om torde vara Sveriges i särklass vanligaste brott, och då krävs det lite andra bullar. Då tror jag att det krävs lite lagstiftning. Jag har kommit med några förslag till lagstiftning, och jag skulle återigen vilja höra ministern kommentera dessa förslag. Vad tror ministern om att införa brottsrubriceringen grovt upphovsrättsbrott? Det skulle ge polis och åklagare andra resurser. Det skulle också vara en jättetydlig signal från samhället om vad som är rätt och vad som är fel. Det är inte rätt att ladda ned eller streama illegalt. Det är konstigt med streamning . Det är ju olagligt för dig och mig att ladda ned en film. Men det är väldigt otydligt när det gäller streamning . Troligtvis är det till och med lagligt att streama en film. Detta borde man rätta till i lagstiftningen. Det är också en tydlig signal om vad som är rätt och fel. Vad tycker staten i den frågan? Jag skulle vilja höra en kommentar från statsrådet även om detta. Sedan har vi det här med att blockera sajter. Jag tror, som även statsrådet säger, att det finns en diskussion om det. Jag tror inte att internetleverantörerna är riktigt glada över att behöva agera poliser. Det är det jag hör från dem, och det tycker jag heller inte att de ska behöva göra. Det ska vara en rättssäker process där det är en domstol som säger till internetleverantören att de måste stänga ned en sajt. Det är helt orimligt att vi har sajter med 100 procent, 99 procent eller 98 procent olagligt material, och så låter vi det ske utan att ha några förslag på vad vi ska göra åt det. Här vill jag se regeringen agera, och jag skulle vilja ha kommentarer på de tre förslagen. Slutligen talar statsrådet i termer av mål. Det vore också väldigt intressant att höra mer om. Vad tror statsrådet att vi kan minska denna piracy med under nästa år och under 2017 och 2018? Det skulle jag gärna vilja ha en kommentar om.
Herr talman! Denna fråga engagerar mig mycket, men det är tråkigt att kultur- och demokratiministern ser det som att jag vevar på. Det är en angelägen grundläggande fråga om vi ska ha en blomstrande filmbransch i det här landet där upphovsmännen kan leva på sina verk. Det är inte att veva på. Jag är angelägen om att vi kommer till rätta med den brottslighet som innebär ett rov på miljontals kronor varje dag från hela branschen. Det är konstigt att kultur- och demokratiministern inte delar min oro för denna växande piracy ju mer fiber och nät byggs ut över hela landet. Jag hoppas att regeringen står kvar vid den bredbandsstrategi som alliansregeringen lade fram på riksdagens bord under förra mandatperioden. Lagstiftning är en grundläggande plattform för förutsättningarna att bedriva filmproduktion i landet. Det är därför jag ställer frågan till kultur- och demokratiministern och inte justitieministern. Hela regeringen måste vara medveten om vad som behövs för att stävja brottsligheten. Nu sätter sig intressenterna runt ett bord. Jag blir lite förvånad när kultur- och demokratiministern säger att det var första gången dessa intressenter träffades. Tidigare har det låtit som att kultur- och demokratiministern har träffat alla på området, men nu lät det annorlunda. Jag vill gärna få några svar i statsrådets sista inlägg.
Herr talman! Jag är övertygad om att vi alla är medvetna om och förstår hur den illegala nedladdningen och de illegala aktiviteterna dränerar branschen. Det är oerhört allvarligt. Just därför behöver någonting göras, och just därför hade vi samtalet i går. Det var faktiskt så att det fanns aktörer runt bordet i går som inte hade inbjudits av någon tidigare regering för samtal i dessa frågor. Det är aktörer som vi har identifierat som viktiga i den process vi just nu befinner oss i. Så är det. Riksdagsledamöterna känner också till att när vi befinner oss i en process ska jag inte stå här och förekomma den processen. Jag ska inte med bestämdhet säga saker som jag har idéer om utan att jag också känner att jag har med mig de aktörer som jag vill och behöver ha med mig in i arbetet om vi ska kunna göra en förändring. Lagstiftning i all ära, men vad är en lagstiftning som ingen följer? Inte minst inom upphovsrättsområdet finns en god lagstiftning, men den följs inte. Det är viktigt att vi tittar på alla andra åtgärder som våra grannländer och andra länder i Europa vidtar och har vidtagit och som vi fortfarande kan lära mycket av, kanske till och med förfina och förbättra. Jag är också lite förvånad över att ropet efter lagstiftning blir det starkaste argumentet. Varför inte göra det som vi nu inleder arbetet med, det vill säga se vilka frivilliga initiativ som faktiskt finns? Det kom fram att det sker flera frivilliga initiativ runt bordet i går, som flera av aktörerna inte kände till var på gång eller hade skett i andra länder där de har bedrivit näringsverksamhet. Det finns en hel del att göra, och det är därför jag är hoppfull inför de kommande mötena. Jag tror inte alls på passivitet. Det är en passivitet i frågorna som vi har sett under många år. Det är därför vi gör detta arbete nu. Att inleda samtal med branschen är en av de saker vi kan göra, vidare att försöka hitta vägar bredvid lagstiftningen. Det pågår också rättsprocesser där vi väntar på dom, så får vi se vart de kan leda oss. Sedan har vi EU och kommissionen att förhålla oss till. Det gäller de direktiv som de ger och de processer som pågår där och som vi vet självklart kommer att påverka vårt land. Jag är övertygad om att samtal är viktiga. Visst behövs andra bullar, men de andra bullarna behöver inte vara lagstiftningsbullar , utan det kan vara helt andra kakor, till exempel sju sorters småländska kakor, som vi kan sätta på bordet. Kanske de kan bidra till att vi kan sätta upp tydliga mål om hur vi ska stoppa olagligheterna som förstör för branschen.
Herr talman! Lite av vad som framgår av dessa inlägg oroar mig. Jag upplever att statsrådet gömmer sig bakom EU, domstolsprocesser och frivilliga insatser. Det finns de som säger att anledningen till att det inte händer någonting konkret från regeringens sida är att Miljöpartiet har en annorlunda syn på upphovsrätten. Miljöpartiet anser att det ska vara lagligt att ladda ned upphovsrättsskyddat material för privat bruk. Det är det inte i dag. Miljöpartiet vill skifta politiken i fel riktning utifrån det vi talar om i dag. Med anledning av detta vill jag ge ministern en möjlighet att ta tydlig ställning för upphovsrätten. Det vore bra om ministern uttrycker att regeringen har tänkt att inte bara värna upphovsrätten utan även stärka den. Den är oerhört viktig för den svenska kreativa näringen. Jag skulle också vilja ge ministern ytterligare en möjlighet att svara på frågan om vilka konkreta lagförslag som regeringen tänker lägga fram. Jag har gjort det enkelt för regeringen. Jag har presenterat ett antal förslag i dag. Det vore bra att förhålla sig till dem till att börja med. Men jag är öppen för alla möjliga andra förslag också. Som jag tolkar statsrådets inlägg utesluter regeringen lagförslag, det vill säga att det är bara frivilliga insatser som ska lösa detta stora problem. Är det så? Det vore intressant att höra. Det är olyckligt om vi redan från början utesluter lagstiftningsmöjligheterna. Slutligen vill jag ge ministern möjlighet att också sätta ett mål för hur mycket denna piracy kommer att minska de närmaste åren. Ministern uttryckte själv i ett inlägg att hon har ett mål. Går det att kvantifiera? Hur mycket har denna piracy minskat nästa år, 2017 och 2018?
Herr talman! Jag tackar riksdagsledamot Warborn . Piracy ska minska. Det är mitt mål. Men det målet ska jag arbeta fram med de aktörer som satt runt mitt runda bord i går. Därför får jag återkomma till specifikt h ur det målet blir. Jag vill inte föregå det goda samtal jag lade grunden för i går, utan jag vill komma tillbaka och förhoppningsvis imponera med ett tydligt mål. För Miljöpartiet är det viktigt att aktörer inom de kreativa och kulturella näringarna får betalt för sitt arbete. Det är en förutsättning för en i ett internationellt perspektiv framgångsrik svensk bransch. Det är bland annat därför upphovsrätten är oerhört viktig för mig. Det är också viktigt för mig att inte bryta mot lagar. Därför är det också viktigt med lagstiftning som faktiskt upprätthålls. Då måste vi titta på alla de andra faktorer som påverkar, till exempel värderingar eller kunskap om vad som faktiskt är olagligt och lagligt. Det finns studier som visar att det råder bristande kunskap i stora grupper, som inte ens vet om att de begår olagligheter. Ett övergripande mål för mig som kultur- och demokratiminister är att göra kulturen tillgänglig för fler. Där fyller upphovsrätten en oerhört viktig funktion. Det möte som vi hade i går var ett första samtal. Jag hoppas på fler interpellationer där jag får återkomma med hur vi som satt runt bordet, varav flera för första gången, kan säkerställa att vi bedriver ett långsiktigt och målmedvetet tydligt arbete för att minska mängden olagligheter och denna piracy .