U ime Kluba Hrvatskih laburista tražim stanku od 15 minuta opet zbog stanja u Diokiju u međuvremenu se stanje pogoršalo, dvojci radnika je pozlilo. Ali tražimo isto tako da se pojavi netko od predstavnika Vlade da kaže što je trenutno moguće napraviti, kakva je situacija, ljudi imaju to pravo znati, nije riječ samo o ovoj četvorici koji su se upustili u štrajk glađu nego je riječ i o navodno 450 mislim da je riječ o 450 radnika Diokija plus njihove obitelji i mislim da to nije stvar koju bi trebali samo tako preko toga prijeći.
Hvala. Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo i Klub HDSSB-a traži stanku od 15 minuta zbog istog ovog razloga.
I Klub SDP-a i Klub HNS-a, stanka od 15 minuta, vidimo se u 10 sati. Hvala. Kolegice i kolege nastavljamo s radom. Nakon traženja stanke za održavanje sjednica klubova Hrvatskih laburista, HDSSB-a, SDP-a i HNS-a najprije dam riječ gospodinu zastupniku Mladenu Novaku u ime kluba Hrvatskih laburista. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, kolege zastupnici. Tražili smo stanku i tražili smo da se netko pojavi iz Vlade zbog stanja u DIOKI-u koje je u međuvremenu postalo još gore pogotovo za ovu četvoricu ljudi koji su se odlučili na taj potez očajnika da štrajkom glađu pokušaju izboriti za svih 450 radnika i njihove obitelji da im se isplati plaća koja nije isplaćena ako se ne varam 6 mjeseci. Mislim da moramo zauzeti neki stav, da moramo imati kvalitetnu informaciju. Ova Vlada nije Vlada samo onih koji nikakvih problema. Birali su nas svi između ostalog i radnici DIOKI-a i mislim ako ništa drugo barem imaju pravo znati neki odgovor što će Vlada poduzeti, ali ne sutra, ne prekosutra, ne u nekoj budućnosti nego što će poduzeti sada jer ljudi sada nemaju što jesti, nemaju što dati svojoj djeci. Mislim da je to dovoljan razlog da se barem neko ispred Vlade očituje o tome da kaže. Ja znam da je riječ o privatnoj firmi i da je privatni kapital, ali ovo je Vlada koju su birali svi građani i svi građani imaju pravo očekivati da Vlada nešto poduzme. I vezano na to podsjećam na članak 187. Poslovnika koji govori o roku za odgovor članova Vlade, pa podsjećam da 18. siječnja sam postavio pitanje prvom potpredsjedniku Vlade što će sada biti dva mjeseca o stanju u Sisku u gradu koji praktički umire, što će se poduzeti po pitanju metalurgije i metalske industrije i do danas nismo dobili taj odgovor. Pa vas molim da i po tom pitanju se nešto poduzme da i ti radnici ili bivši radnici imaju pravo znati što mogu očekivati. Hvala vam lijepo.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Jučer u isto vrijeme s ove govornice samo upozoravao o istom problemu. Nažalost nije našlo odjeka pa evo danas je rezultiralo da kažem uzimanjem stanke u ime klubova ovih koji su prijavljeni a u svezi stanja u DIOKI-u odnosno štrajka glađu i žeđu djelatnika na Platformi u DIOKI-u na visini od 40, 50 metara. No te činjenice nisu samo obične činjenice, a vidimo da postoji jedna nagluhost i jedna nesenzibiliziranost onih koji bi u neku ruku mogli utjecati. Točno je kako je rekao kolega da se radi o privatnoj o većinski privatnoj tvrtki ili privatnoj tvrtki. Međutim postoje niz tvrtki koje su proteklih mjeseci u kojima je došlo do potresa sličnih razloga, a u kojima je država bila većinski vlasnik. Sada da ne spominjem KIO Orahovica, Dalmacijavino, Željezaru Sisak, Herbo Sisak, Tekstilna industrija u Sinju i Imotskom čini mi se tako je, Đakovštinu od prije godinu, dvije dana i niz drugih tvrtki i radnika koji ostaju bez posla, bez kruha pa je i po božjim i po ljudskim zakonima u situaciji kada dvojicu radnika odvoze zbog teškog zdravstvenog stanja sa te platforme da ovdje kao ljudi prije svega kao ljudi reagiramo. Znamo svi da kada već govorimo o DIOKI-u bilo nekakvih nagađanja pa i priznanja da je konkretno vlasnik DIOKI-a kupio jednog BMW-a blindiranog svom prijatelju i to u visini od nekih 4,5 milijuna kuna. Sada se postavlja pitanje isplate 6 plaća. Ovdje smo donijeli zakon temeljem prije svega djelovanja i prije svega zalaganja određenih klubova iz Kukuriku koalicije da je neisplata plaća kazneno djelo. Pa gdje smo sada? Zašto sada kada smo donijeli takve zakone i uredbe da je neisplata plaća kazneno djelo, a ovim radnicima o kojima je kolega prije mene govorio, ima ih 450 je 6 mjeseci nije im isplaćena plaća. Gdje je sada ta izvršna vlast koja putem i zakonskih odredbi može djelovati? Na kraju krajeva uvijek postoji rješenje, da ne citiram iz Petrice Kerempuha uvijek postoji rješenje i postoje mogućnosti kojim se može opet i zakonskim putem i odredbama i pogodbom udovoljiti i po ljudskim i po božjim zakonima da se postigne pravda i pravednost, ali se opet jasno iz sredstava onog koji je vlasnik tvrtke namiri i država i tekuće rezerve eventualno, može bitno i sve ono što se može napraviti iz toga. Na kraju krajeva DIOKI ima svoju vrijednost, ima svoj temeljni kapital i to je firma koja ima perspektivu i u Hrvatskoj državi i hrvatskom društvu. Zbog toga teško je izreći kakve bi to mjere mi ovdje, kakav bi zaključak mogli donijeti u svezi toga, ali postoji i institucija po kojoj Hrvatski sabor može donijeti zaključak, a zaključak bi mogao biti da se izvršna vlast, dakle Vlada Republike Hrvatske i svi odgovorni u što kraćem roku dakle u roku koji je još uvijek rok koji bi mogao spasiti živote onih koji su na platformi, a ne samo njih nego i onih 450 koji nemaju svojoj djeci dati kruha da se to riješi. Ako postoji dobra volja i dobra vjera. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Imate ispravak netočnog navoda od svog kolege iz kluba. Gospodin zastupnik Zoran Vinković, izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče. Kolega Grubišić je rekao kada je spomenuo slučaj Đakovština da je to bilo prije godinu, dvije dana. To je bilo neposredno pred ove izbora kada je bivša Vlada Republike Hrvatske isplatila dakle otpremnine radnicima i tada sam predlagao da se ubuduće u proračunu evo za ovakve slučajeve kao što je i DIOKI Vlada mora imati određene fondove iz kojih će namiriti radnike. Donijeli smo i ove zakone o stečajnom postupku i ne vidim mogućnost da ponovno ti radnici budu u tom stečajnom postupku isplaćeni jer očigledno stanje u toj tvrtki je vrlo složeno. Pa evo predlažem da ovaj Sabor donese ovakav zaključak da se Vlada u najkraćem mogućem roku očituje o stanju u DIOKI-ju i da nađe rješenje kako pomoći tim ljudima. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dakle svakako se radi o teškome problemu ali nažalost nije to usamljeni problem. Znamo što se događalo, što se događa, što se dogodilo sa KIO Orahovica, stečajem MTČ-a u Međimurju, … [[Ne razumije se.]] i tamo su izgubljene tisuće radnih mjesta. Znamo kakva je situacija u Sisku i tu je zastupnik Novak sasvim u pravu. Znamo što nam se može dogoditi sa brodogradilištima, što se događa sa Adriachemom, a naravno DIOKI je samo jedna od tih tužnih priča hrvatskoga gospodarstva sa milijardu i 600 milijuna dugova, od kojih je nažalost država zapravo vrlo mali vjerovnik i nema neposredne financijske mogućnosti da preko tog instrumenta učini nešto krupnije. Ovih su dana održani niz sastanaka u raznim ministarstvima. Vlada u ovoj fazi može ponajprije u nultom pokušaju ponuditi dobre usluge medijacije, pokušaje dogovora sa vjerovnicima da bi se pokrenula proizvodnja. Ono što je Vlada odnosno Vladina tijela, Vladine tvrtke učinile to je olakšanje situacije sa dugovima HEP-u jer oba ta postrojenja i postrojenje u Zagrebu i postrojenje na Krku su zapravo ekološki vrlo opasni i to je naravno minimalno što Vlada može učiniti. Da li će Vlada iznaći u tim svojim naporima i druge mehanizme nadamo se da hoće. Klub zastupnika HNS-a svakako podržava sve napore Vlade i razumije naravno inicijative zastupnika da se učini sve što je moguće, a naravno da u ovoj teškoj situaciji koja se događa sa DIOKI-jem da bi bilo dobro i podržavamo i mogućnost da se netko iz Vlade obrati Hrvatskom saboru i pojasni detaljnije nego što mi zastupnici možemo koje mjere Vlada poduzima da bi u okviru ovih svojih nadležnosti pa eventualno izvan toga pomogne da se iz ove situacije iziđe. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Igor Dragovan. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Sigurno da je svima nama ovdje u ovoj sabornici, nama u SDP-u briga za radnike vrlo važna i ono što želim reći ovdje vrlo jasno da do rješavanja problema neće doći politikantstvom. Činjenica je da smo naslijedili odnosno da su u toj firmi o kojoj danas govorimo naslijeđeni dugovi koji su sa 31. prosincem 2011. iznosili gotovo milijardu i 600 milijuna kuna i činjenica je da tamo postoje veliki problemi. Ali isto tako Vlada Republike Hrvatske bez obzira što se radi o privatnoj tvrtki, a napominjem radi se o privatnoj tvrtki, poduzima maksimalno sve da pokuša u svojoj moći što su njene zakonske ingerencije da osigura mogućnost pokretanja proizvodnje. Mislim da je bitno reći ovdje da praktički od 23.siječnja kada je sindikat informirao Ministarstvo rada o problemima koji se nalaze u DIOKI-ju kreće koordinacija koju vodi Vlada Republike Hrvatske i resorna ministarstva oko razgovora sa sindikatima, oko razgovora sa stožerom za obranu DIOKI-ja, oko razgovora sa radnicima i oko dogovora da vjerovnici sjednu za isti stol i pokušaju iznaći rješenje kako bi se pokrenula proizvodnja u DIOKI-ju. Dovoljno je reći da je u protekla dva mjeseca održano 10-tak sastanaka isključivo i jedino na temu rješavanja problema u DIOKI-ju i rješavanja problema radnika koji su tamo zaposleni. Sigurno da 450 ljudi koji 6 mjeseci nisu dobili svoju plaću su u izuzetno teškoj situaciji i za to svi mi skupa imamo razumijevanja. Ali isto tako u ovom trenutku neke stvari se ne mogu napraviti ako ne postoji zakonska mogućnost da se naprave, osim one u kojoj Vlada sudjeluje praktički svakodnevno u pronalaženju rješenja da vjerovnici sjednu za stol. Do sada su održana dva sastanka, nažalost jedan od 12.3. nije uspio i ono što bi vrlo bitno bilo ovdje reći je da je 6. veljače na razgovoru predstavnika sva tri ministarstva i rada i gospodarstva dogovoreno da će se dogovor među vjerovnicima nastojati postići do 31. ožujka. Činjenica je isto tako da je Vlada informirana o kolektivnom ugovoru koji radnici DIOKI-ja imaju potpisanog, koji im garantira na određeni način isplatu plaća, ali ono što moramo svi mi skupa voditi računa da bez obzira na to što uistinu ljudi teško žive i 6 mjeseci nisu plaću dobili, oni koji su za to odgovorni i koji su doveli u tu situaciju, ljudi koji na određeni način su vlasnici DIOKI-ja moraju iznaći rješenje između ostaloga da se ti novci pronađu i da se tim ljudima isplate zaostale plaće. Na kraju još jedanput samo kratko. Od 23. siječnja pa do 12. ožujka održano je 10 sastanaka u koordinaciji znači resornih ministarstava, sindikata i DIOKI-a i DINA-e, predstavnika vjerovnika u kojima se intenzivno pokušavaju iznaći rješenja. I mislim da politiziranje oko ove teme sigurno neće riješiti problem radnika DIOKI-a nego zajedničko uključivanje da se ti problemi riješe. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Tušak je digao pločicu povreda Poslovnika. Izvolite. Ispravak netočnog navoda? Izvolite. E pa sad ne možete raditi sve te stvari, telefonirati. A dobro, dat ću vam riječ. Znači, imate ispravak netočnog navoda? Digli ste drugu pločicu, ali u redu. Još se ne snalazite kao novi zastupnik.
Poštovani predsjedniče, ispričavam se što sam na brzinu jer upravo mobitel mi je zazvonio pa onda nisam se snašao u toj situaciji. Ispravak netočnog navoda. Ovdje je kazano da se politizira. Ja moram reći da se ne politizira sa DIOKI-em jer se radi o 450 sudbina ljudi, radnika koji nemaju što jesti. To nije politiziranje. Ti ljudi su u bezizlaznoj situaciji. 4 radnika od njih su se odlučila da štrajkaju glađu. Ja vas zato molim, da kada su u pitanju ljudske sudbine da se tako ne govori da je to politiziranje. Tražimo ovdje da se riješi to pitanje da ljudi mogu normalno živjeti. Hvala.
Hvala. Imamo još dva ispravka netočnog navoda. Prvi gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Također bih ispravio kolegu Dragovana. Ne radi se ovdje niti o politikanstvu, niti o politiziranju. Mnogi su govorili da je borba za prava radnika Đakovštine politikanstvo i politiziranje i to nije nikakvo politikanstvo niti politiziranje, nego jednostavno tražimo da se pronađe adekvatno rješenje kako pomoći tim ljudima. To je jedina namjera nas. I ovdje mislim da se ne trebamo dijeliti na poziciju i opoziciju, nego treba jednostavno naći način i modus kako pomoći i kratkoročno, ali isto tako i dugoročno svim tim zaposlenicima. I ne samo u DIOKI-u nego u svim tvrtkama koji se nalaze u takvim poteškoćama. To je posao Vlade, ali i posao ovog Sabora i nas zastupnika.
Hvala. I ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Zastrašujuća je mirnoća kojom je gospodin Dragovan rekao da su ti radnici u teškoj poziciji. Ti radnici nisu u teškoj poziciji. Oni su gladni. Oni su gladni šest mjeseci. To su ljudi koji žive ovdje u gradu, nemaju kokice doma, nemaju pajceke doma i nemaju vrt doma. Oni su bukvalno gladni. I naša dužnost je ovdje ne politizirati nego kriknut na sav glas i reći 500 građana, 500 familija, 2000 građana je gladno. Pa šta radimo ovdje?
Hvala. Gospođa zastupnica Jadranka Kosor, potpredsjednica. Izvolite vi ste, mislim u ime kluba.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja molim stanku u ime kluba HDZ-a 15 minuta. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dakle i opet vi.
I mi tražimo stanku od 15 minuta.
Dakle, Klub zastupnika Hrvatski laburisti.
I HDSSB.
A na koju temu?
Na istu temu.
E ne možete na ovu istu. Vi ne možete na ovu istu jer ste to već imali. Ne možete po Poslovniku. Stanka 15 minuta klub HDZ-a. Kolegice i kolege nastavljamo. U ime kluba HDZ-a gospođa, ne vi? … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodin zastupnik Đuro Popijač, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane i uvažene kolegice i kolege zastupnici. Dakle evo nalazimo se i danas u jednoj situaciji da Hrvatski sabor mora zapravo raspravljati o sudbini jedne industrijske kompanije iz razloga naravno što očigledno Vlada ne pronalazi načina niti mogućnosti da se aktivno i da se konstruktivno uključi u rješavanje ovog teškog problema. Mi, ja osobno dakle bio sam i Hrvatska vlada u proteklom razdoblju naravno suočeni sa sličnim situacijama često puta i često puta sa ove lijeve strane naravno bilo je izuzetno teško slušati sve kritike i napade unatoč tome što smo u masu slučajeva zaista i uspješno i kvalitetno riješili slične probleme. DIOKI je jedna od ključnih industrijskih sustava, naravno i u prošlosti, ali i u nedavnoj prošlosti. Jedan od ključnih izvoznika petrokemijskih proizvoda. I zaista je danas izuzetno važno da čujemo u suštini što Vlada planira i kakve mjere i kakve aktivnosti misli poduzeti da sačuva ovu važnu industrijsku kompaniju. Bez obzira dakle na vlasništvo. Da samo spomenem ovi problemi bili su sličnog karaktera i u protekloj godini, ali i u samom DIOKI-ju. Nismo se suočavali ni sa štrajkovima, a i ni sa ovakvim drastičnim potezima jednog dijela radnika štrajka glađu već danima sjede gore na 50 metara. Podsjećam da smo i mi imali sličnu situaciju u Željezari Split, ali se nismo odmicali od tog problema. I štrajk glađu i u jednom momentu vrlo kritičnu situaciju da su se ljudi popeli na tvornički dimnjak. Ali i ja i još evo prisutni kolege smo istog časa bili tamo i zajedno sa sindikatima, sa predstavnicima radnika konačno i razriješili taj problem. I ja vjerujem da će uskoro novi vlasnik Željezare Split pokrenuti ponovno proizvodnju. Što se tiče DIOKI-ja dakle u čitavoj prošloj godini suočeni sa problemom da zaista postojeći vlasnik nije više bio u mogućnosti kvalitetno preko svog menadžmenta voditi ovu kompaniju morali smo se uključiti u rješavanje problema i uključivali smo se. Dakle, unatoč visokim dugovanjima prema HEP-u, prema INA-i, mi smo u dogovoru sa te dvije kompanije uspijevali osigurati tu neophodnu energetsku komponentu da DIOKI ne prestane sa radom. I praktično do kraja našeg mandata zapravo je DIOKI i proizvodio bez obzira naravno što i dalje vlasnik nije pristajao na ponuđene modele i rješenja koje smo i tada imali u paketu, dakle promjena vlasništva, ulazak i HEP-a i INA-e i glavnih vjerovnika, a to su bile banke, u vlasništvo i na taj način i trajno razriješili problem. Ali svakodnevno, ja osobno i Vlada, bili smo uključeni sa ciljem da se ne ugasi proizvodnja, da radnici dobivaju plaće i to se i dogodilo. Tri ili četiri mjeseca zapravo ne vidimo da Vlada poduzima ništa i ne vidimo naravno na koji način će se inače Vlada uključivati i u ovaj problem, a vjerojatno i u niz sljedećih jer sve ono što je dosad viđeno vodi tome da peru ruke od ovakvih gorućih gospodarskih problema. Stoga naravno želimo čuti na ovom mjestu što će se poduzeti, kakav će se dogovor i da li će se postići i na koji način se misli sačuvati ovaj prevažan gospodarski subjekt. To očekujemo, to je nužno jer investicije koje su pokrenute na Krku, dakle 30 milijuna eura čeka još uvijek da se realizira do kraja veliki industrijski kompleks koji bi mogao nastaviti naravno vrlo uspješno dosadašnje aktivnosti i povećati i proizvodnju i kapacitete i zato je zaista nužno da se Vlada uključi, da se resorni ministar uključi i da se taj problem i postojećeg vlasnika razriješi, problem velikih dugovanja i problem samog nastavka proizvodnje i nastavka naravno kvalitetne sudbine samih zaposlenika. Hvala lijepa.
Hvala. Imate gospodin Popijač 6 ispravaka netočnih navoda. Gospodin zastupnik Milorad Pupovac, izvolite. Pardon, Milorad Batinić. Ispričavam se.
Hvala gospodine predsjedniče. Naime zastupnik gospodin Popijač je izrekao netočan navod, pokušat ću citirati "da Vlada ne pronalazi načine rješavanja problema" što nije točno. Trebao je pozornije pratiti medije i unatrag mjesec dana i u dva mjeseca i vidi se da Vlada pronalazi način. Isto tako ono što zadnje je bilo čak i preko radija svi znamo o kakvoj se strukturi vlasništva radi. I to gospodin Popijač najbolje zna da to nije jednostavno. I isto tako još jedan navod ako dozvoljavate u ovom vremenskom periodu. Znači unatrag 3 do 4 mjeseca pa mislim da bi gospodin Popijač ipak toliko trebao biti pažljiv u izlaganju da zna kada je formirana Vlada i kada je počeo problem DIOKI-ja jer i on misli na ono što je još za one Vlade bilo.
Hvala. Gospodin zastupnik Boro Grubišić ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. ma čini se da su ovdje teze zamijenjene i zbog toga moj ispravak. Naime, radi se o tome da se govori i priča kako je Vlada, prošla Vlada učinila sve da ne dođe do ovakve situacije kakva je trenutno u Diokiju sa dugom ili milijardu i 600 milijuna kuna, što iznosi više od 1% Hrvatskog državnog proračuna. Je li taj dug nastao dogovorno, naime, u pitanju su javna poduzeća i HEP i u INA-i imamo 40 i koliko posto udjela Hrvatska država. Prema tome, zapravo ova vatra je gorila, vatra je tinjala a sada trebamo vatrogasne mjere, dakle ono što zapravo se nije rješavalo pravovremeno ono što je trebalo biti riješeno. Otkuda je nastao dug od milijardu i 600 da nitko nije reagirao iz bivše Vlade.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
...netočnog navoda da sadašnja Vlada ne čini ništa kako bi se razriješio problem u Diokiju, netočno je jer od samog konstituiranja dakle već od siječnja je vlada uključena u rješavanje problema u Diokiju, međutim, ona je samo jedan od manjih vjerovnika, ukupna dugovanja popela su se gotovo na milijardu i 600 milijuna kuna. Investicija koja je ogromna i nije završena i to je jedan od problema kako završiti investiciju i staviti ju u funkciju. A što se tiče da je bivša Vlada osiguravala proizvodnju također nije točno jer da je riješila problem proizvodnje ona bi se i danas mogla odvijati. Dakle, kao jedan od vjerovnika država zapravo mora zajedno sa svim vjerovnicima Diokija tražiti rješenje za ovu tvrtku.
Hvala. Gospodin zastupnik Zoran Vinković također ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem. Gospodin zastupnik Popijač je zamijenio teze, ja tvrdim da bivša Vlada nije napravila ništa kako bi riješila problem ne samo Diokija nego i problem gospodarstva jer danas ne bi imali 350 tisuća nezaposlenih i u Diokiju ne bi bio enormni dug. Možda je učinila ona Vlada sa kapetanom s "Malo vitra" pa je pomogla razvoj BMW industrije kupujući upravo iz ovakve tvrtke i dobivajući novce u crnim torbama za kupovinu. S druge strane ovo je apel sadašnjoj Hrvatskoj vladi da se ne ponaša isto kao i prošla vlada nego da shvati ozbiljnost situacije da učini hitno nešto kako bi se to stanje popravilo. I to je naš zahtjev koji ćemo tražiti da Hrvatski sabor to izglasa, obzirom da ti ljudi ne samo ti ljudi u Diokiju nego i u svim tvrtkama koji se nalaze u sličnoj situaciji ne mogu čekati dogovore i rješavanja koja će trajati godinu dana.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Branko Vukšić, ispravak netočnog navoda.
Ono što se događa u Diokiju je samo posljedica rada bivše Vlade i ljudi koji su sjedili u bivšoj Vladi sada peru ruke kao Poncije Pilat i prebacuju odgovornost na ovu Vladu. Osnovne zamjerke ovoj Vladi su kao što je rekao kolega prije, ne čini ono što bi trebala činiti, ponaša se u nekom pogledu isto kao što se ponašala bivša Vlada, a to da radi trebamo ovdje čuti u Saboru a ne čitati iz novina. Dakle, mi kao saborski zastupnici koje je izabrao narod, netko nam se iz Vlade trebao obratiti i treba nam reći što se poduzima u tom pitanju i drugim pitanjima. Isto tako je netočan navod da se riješilo pitanje željezare Split, da se reagiralo odmah, sjetite se onih radnika koji su danima zvali premijerku Kosor koja se nije udostojala doći u Split i razgovarati sa radnicama.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Petar Baranović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ispravak netočnog navoda gospodina Popijača koji je citiram, rekao: "Vlada pere ruke od Diokija". Vlada ne pere ruke od Diokija nego je Vlada razapeta u bezbroj slučajeva, krša, koji ste ostavili za sobom gospodo i koji su isključivo vaša politička baština.
Hvala lijepa. Sada sam ja na kraju kao predsjedavatelj još od sjednice jučer dužan reći nekoliko rečenica. Između ostalog kada je jučer gospodin zastupnik Mladen Novak u ime Kluba Hrvatskih laburista tražio stanku za Klub na ovu temu na kojoj smo danas na početku sjednice raspravljali, je tražio da na sjednicu dođe premijer ili kako je rekao netko iz Vlade. Ja ću sada podsjetiti, a na kraju ću reći zašto podsjećam na te odredbe Ustava. Dakle, članak 71. govori da Hrvatski sabor je predstavničko tijelo građana i nositelj zakonodavne vlasti. Članak 81. govori o tome da Hrvatski sabor nadzire rad Vlade u skladu s Ustavom i zakonom. Članak 108. Vlada obavlja izvršnu vlast u skladu s Ustavom i zakonom. I članak 115. Vlada je odgovorna Hrvatskom saboru. Zastupnici po članku 86. postavljaju zastupnička pitanja, na koja trebaju slažem se, dobiti odgovor na vrijeme. Interpelaciju, i mogu otvoriti pitanje povjerenje Vladi odnosno određenom članu Vlade ministru. To su pravila. U našoj parlamentarnoj praksi je od tih pravila bilo izuzetaka, ali ja sam kao predsjednik Hrvatskog sabora primijetio otprilike prije mjesec dana kada je bilo problema i na našim cestama, znamo oko čega, jedan je Klub zastupnika tražio stanku za Klub i rekao je zbog čega traži stanku za Klub i tražio je predstavnika Vlade, ja sam ga brzo osigurao i došao je ovdje gospodin Ostojić u ime Vlade, ali je kao ministar unutarnjih poslova. Sjednica Kluba je završila, onda je rečeno ne, mi tražimo premijera. Ja sam to smatrao da je to zloupotreba i sada to smatram. I na kraju što se tiče ovog pitanja Vlada se itekako bavi pitanjem i stanjem u Diokiju, kao i rješavanjem drugih problema koji su se proteklih godina nagomilali u gospodarstvu u realnom sektoru. Gospodin zastupnik Grubišić spominjem vas, molim vas ne u lošem kontekstu. Vi ste pitali gdje je ta izvršna vlast da putem zakonskih ovlaštenja djeluje. Pa ona i djeluje putem zakonskih ovlaštenja. Obavljeno je desetak sastanaka samo od strane Ministarstva rada od 23. siječnja do jučer. Ministarstvo financija je bilo uključeno i Ministarstvo gospodarstva. Mediji redovito izvještavaju što se događa sa stanjem u DIOKI-u i ja mislim da Vlada treba raditi svoj posao, da ju ne ometamo u tom radu a uvijek odgovora i ovome Hrvatskom saboru za svoj rad ali dajmo joj priliku da radi svoj posao. Izvolite povreda Poslovnika samo vas upozoravam da se pozovete na odgovarajući članak Poslovnika. Gospođa zastupnica Kosor potpredsjednica Sabora.
Pa gospodine predsjedniče članak 209., svi oni koji govore o načinu vođenja sjednice. Ja smatram da ste povrijedili Poslovnik kada ste zahtjeve zastupnika i zastupnica za raspravom o ovom teškom problemu zapravo nazvali ometanjem rada Vlade. Zastupnici ne mogu ometati rad Vlade to ste rekli gospodine predsjedniče zato što je posao zastupnika i zastupnica govoriti o problemima, govoriti što nam padne na pamet naprosto što je to tako u sustavu parlamentarne demokracije, a i sami ste rekli da Vlada odgovara Hrvatskome saboru. Bilo bi jako loše ako bi se naš rad ovdje razumio i tumačio kao ometanje rada Vlade. Mi rad Vlade nadziremo bez obzira bili u opoziciji ili bili zastupnici na vlasti. Hvala vam lijepa.
Vi ste sada opet upotrijebili jedan institut, a to je ispravak netočnog navoda na koje niste imali pravo po Poslovniku, ja sam vam dao da govorite. Tu uopće nije bila povreda Poslovnika. Ispravak netočnog navoda se ne može primijeniti u odnosu na mene, a ja sam bio dužan odgovor vama još od jučer. Hvala lijepa. Nastavljamo s radom. Dakle, Izvješće Nacionalnog vijeća za šport u razdoblju od 18. lipnja 2010. godine do 31. prosinca 2011. godine. Izvješće je podnijelo Nacionalno vijeće za sport sukladno članku 4. Zakona o sportu. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu je prove Odbor za obitelj, mladež i sport. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog, pitam gospođu Daniru Bilić koju pozdravljam kao predsjednicu Nacionalnog vijeća za sport? Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Na klupe ste dobili detaljno Izvješće Nacionalnog vijeća za šport u razdoblju od 18.lipnja 2010. godine do konca 2011. godine. Kako je Nacionalno vijeće za sport oformljeno, ustanovljeno sredinom 2010. godine podnijeli smo vam izvješće za razdoblje godinu i pol dana kako bi uhvatili ritam i kako bi ubuduće podnosili izvješće za jednu kalendarsku godinu kako je to zakonom i propisano. Ja vam ne bih prepričavala detaljno izvješće već bih ukoliko dopustite istaknula nekoliko stvari za koje smatram da su izuzetno važne, a isto tako pokušala približiti ulogu i cilj djelovanja Nacionalnog vijeća za sport. Osnivanje i ustroj Nacionalnog vijeća za sport predviđeno je prvi puta u hrvatskoj povijesti Zakonom o sportu iz 2006. godine. Nacionalnog vijeća za sport zamišljeno je kao najviše stručno tijelo za područje sporta koje ima dvojaku ulogu, da utvrđuje prioritete i smjernice razvoja nacionalne politike sporta i da bude svojevrsni most između državne politike dakle vladinog sektora i sportskih organizacija kao nevladinih udruga. Obadva područja djelovanja Nacionalnog vijeća za sport su doista od izuzetne važnosti za budući razvoj sporta u RH. Nacionalnog vijeća za sport također osnovano je po uzoru na većinu zapadnoeuropskih zemalja i razvijenijih zemalja u svijetu u kojima postoje slična tijela sa sličnim zadaćama. Djelovanje Nacionalnog vijeća za sport s ovako definiranim ciljevima i zadaćama također je u skladu i s preporukama Europske komisije i nekoliko drugih europskih dokumenata koji reguliraju pitanja vezana za politiku djelovanja u području sporta kao što su Bijela knjiga o sportu iz 2007. godine, kao što je Deklaracija iz Nice iz 2000. godine i dokument Europskog vijeća pod nazivom Europski model sporta iz 1999. godine. S obzirom da ne postoji tradicija djelovanja tijela kao što je Nacionalnog vijeća za sport u RH kao niti u bivšoj državi Nacionalnog vijeća za sport nailazilo je ali još uvijek nailazi na brojne prepreke i nerazumijevanje u svom radu. S jedne strane šira sportska zajednica nas doživljava kao političko tijelo koje je imenovano od Hrvatskoga sabora koje odgovara za svoj rad Hrvatskom saboru, a koje je imenovano da bi kontroliralo sport a samim time i činilo nekakvu ugrozu za autonomiju sporta. S druge strane državna politika nas doživljava kao prijetnju jer smatra kako ulazimo u neke segmente njihovih djelovanja. Nacionalnog vijeće nije niti jedno niti drugo. Niti smo prijetnja autonomiji sporta niti to želimo niti to možemo djelovati na autonomiju sportskih udruga, niti smo tijelo koje državi oduzima mogućnost djelovanja na području sporta jer uloga državne politike je stvaranje uvjeta za razvoj sporta u smislu zakonskog i podzakonskog reguliranja mogućnosti djelovanja u tom području. Kao što i znate kao što ste i vidjeli zakonske odredbe koje reguliraju djelovanje Nacionalnog vijeća za sport kažu da nacionalno vijeće daje mišljenje, utvrđuje prioritete, utvrđuje smjernice, potiče rasprave o važnim pitanjima za sport, dakle nije operativno tijelo već tijelo koje savjetuje, potiče, daje mišljenje, prijedloge i zaključke. Naša zadaća je popuniti prazninu koja već 20 godina postoji u hrvatskom sportu. Naime, od osnutka Hrvatske pa do danas niti sportska zajednica niti državna politika nisu donijeli jedan strateški dokument koji bi na cjelovit način regulirao pitanje i problematiku sporta. Država se uvijek zaustavljala na donošenju Zakona o sportu smatrajući time da regulira politiku razvoja sporta, a dok se sportska zajednica skoncentrirala na kratkoročne probleme rješavanja kratkoročnih problema bez mogućnosti potreba donošenja dugoročnih smjernica u pojedinim dijelovima u područjima sporta. U Nacionalnom vijeću za sport svjesni smo tih problema, svjesni smo i želimo sudjelovati u njihovom rješavanju. I upravo iz tog razloga odmah po osnivanju Nacionalnog vijeća za sport krenuli smo u analizu stanja hrvatskoga sporta. Možda je nezgodno s ovoga mjesta reći ali zaista u ovom trenutku nitko u sustavu hrvatskoga sporta niti državna politika ne raspolaže sa cjelovitim i preciznim podacima, primjerice koliko športskih objekata u Republici Hrvatskoj imamo, koliko otvorenih, koliko športskih građevina, koliko igrališta. A da ne govorim o njihovom stanju, o njihovoj opremljenosti, iskorištenosti, isplativosti i načinima upravljanja. Činjenica je također da trenutačno nemamo nikakvo zajedničko stajalište o standardima i normativima pri planiranju, građenju i opremanju sportskih objekata. Nitko ne zna niti približno na nacionalnoj razini koliko se ljudi zaista bavi sportom, koliko djece, koliko odraslih, koliki je broj mladih sportaša, koliko je točno sportskih klubova. Primjerice ako pogledate podatke Državnog zavoda za statistiku i podatke koje imamo iz sportskih zajednica vidjet ćete da se one bitno, bitno razlikuju, da su te razlike doista ogromne. I na kraju, nitko ne zna koliko to sve skupa košta, koliko novaca godišnje se ulaže u šport. Ono što možemo pratiti jeste koliko se novaca iz proračuna centralne i lokalne države ulaže u sport, mada bi drugo pitanje bilo ta kontrola namjenske potrošnje proračunskih sredstava. Također ne znamo koliko sredstava ulazi od sredstava sponzora, donatora i koliko sredstava dolazi od strane građana odnosno kućanstava. Za neke od ovih pitanja ne postoje niti procjene, a tamo gdje postoje procjene one nisu utemeljene na konkretnim ili čvrstim pokazateljima. I to su u principu dame i gospodo ključni problemi sporta u Republici Hrvatskoj. I kad je Nacionalno vijeće za sport prije otprilike godinu i pol dana shvatilo da je nemoguće doći do tih pokazatelja jer njih naprosto nema pokrenuli smo možda i najvažniju stvar za budućnost hrvatskoga sporta, a to je izrada većeg broja studija i analiza koji bi trebali dati odgovore na ključne probleme u sportu, na neke koje sam navela i neke koje i nisam navela. Naime kako ćemo voditi sport, kako ćemo utvrditi prioritetne, strateške ciljeve i metode i načine njihove realizacije ako doista ne znamo u kakvom stanju se sport danas nalazi ili samo mislimo da znamo. U državnom proračunu za 2010. godinu bila su predviđena minimalna sredstva za rad Nacionalnog vijeća za sport koja su pokrivala tehničko funkcioniranje vijeća. Stoga smo dakle u 2010. do konca pripremali se za 2011. godinu s našim prijedlozima, tražili sredstva, dobili nešto manje od 2 milijuna kuna iz državnog proračuna za 2011. godinu i odmah smo dakle prije svega donijeli Program izrade analitičkih i strateških studija i dokumenata za mandatno razdoblje od 4 godine, zatim oformili timove i napravili možda, prije svega bih htjela istaknuti dvije važne studije. Prva od njih je studija pod nazivom "Temeljna načela i smjernice razvoja sporta u Republici Hrvatskoj". Taj dokument smo donijeli svjesni činjenice da ne postoji nacionalni program za razvoj sporta i naprosto upravo ta studija predstavlja podlogu rada Nacionalnog vijeća za sport, temeljni dokument iz kojega će proizlaziti i sve naše buduće aktivnosti. Dokument je napravila ekspertna skupina u roku od 5 mjeseci i jednoglasno je usvojena od strane Nacionalnog vijeća za sport, ali pri tome bih dodala da je i veći broj članova Nacionalnog vijeća za sport sudjelovao u njezinoj realizaciji. Ovaj dokument daje prikaz stanja hrvatskog sporta, ali temeljem postojećih pokazatelja, daje usporedbu sa sustavom sporta u zemljama EU i svijeta, donosi smjernice budućeg djelovanja, ali istovremeno otkriva i mnoge slabosti sustava sporta, kao i probleme s kojima je danas sport suočen. Prije svega, ukazuje na nedostatak egzaktnih i cjelovitih podataka koji bi omogućili jasnu analizu stanja područja sporta u svim njegovim segmentima. Nadalje, u području sportskog zakonodavstva uočeno je da Zakonom o sportu iz 2006. godine je predviđeno donošenje 14 podzakonskih akata u rokovima od mjesec dana do godinu dana od stupanja zakona na snagu. Do danas ih je doneseno svega 7, 7 nije. Zato danas govoriti o tome je li aktualni Zakon o sportu dobar ili nije gotovo je nemoguće jer se značajnim dijelom uopće zakon i ne provodi. Slične uglavnom nepovoljne pokazatelje imamo i u drugim područjima sporta kao što su financiranje sporta, sportski objekti, treneri i ostali stručni kadrovi, zdravstvena zaštita sportaša itd. Navedena studija se nalazi na CD-u koji je sastavni dio ovog izvješća za koji sam evo jučer na odboru čula da nažalost zastupnici svi nisu dobili CD, međutim mi smo poslali jedan materijal uz koji je bio CD s pretpostavkom da će se naravno, kao što je i materijal bio kopiran svim zastupnicima da će to isto biti učinjeno i sa CD-om, nažalost to nije učinjeno. Ja se nadam da do danas jeste, ako nije barem su dobili svi članovi Odbora za obitelj, mladež i sport jučer, nadam se da se to dobili. Na temelju Programa izrade analitičkih i strateških studija i dokumenata za mandatno razdoblje od 4 godine koje sam i prije spomenula, na temelju njega i na temelju predviđenih sredstava u Državnom proračunu za 2011. godinu Nacionalno vijeće za sport predvidjelo je i predložilo izradu još 4 studije u 2011. godini i to Financiranje sporta u Republici Hrvatskoj, Analiza stanja i mogućnosti razvoja sportske infrastrukture u Republici Hrvatskoj, Treneri i stručni poslovi u hrvatskom sportu i Ustroj sporta i sportskog zakonodavstva u Republici Hrvatskoj. Nažalost radi smanjenja, značajnog smanjena sredstava u lipnju 2011. godine za gotovo 800 tisuća kuna krenula se onda u izradu samo dviju projektnih studija i to Financiranje sporta u Republici Hrvatskoj i Treneri i stručni poslovi u hrvatskom sportu. Nadalje, radi problema dakle s javnim natječajem zbog uložene žalbe u 2011. godini napravljena je samo studija Treneri i stručni poslovi u hrvatskom sportu, dok studija Financiranje sporta u Republici Hrvatskoj upravo kreće s izradom i trebala bi biti gotova do jeseni ove godine. Studija Treneri i stručni poslovi u hrvatskom sportu je završena i usvojena u prosincu 2011. godine jednoglasno. To je prva studija uopće tog tipa u Republici Hrvatskoj i izrazito važna jer pokazuje konkretnije realno stanje, pokazuje niz loših rješenja u pogledu stručnog rada sa sportašima, pokazuje kako u hrvatskom sportu radi cijeli niz sukladno Zakonu o sportu nekvalificiranih trenera i drugih stručnih osoba, ali konkretno ukazuje i na problematičan radno-pravni status trenera u Republici Hrvatskoj i isto tako objektivne probleme u sustavu obrazovanja trenera na nacionalnoj razini. Studija doista predstavlja odličan temelj za daljnje strateško djelovanje na tom području za izradu i strateških ciljeva vezano za konkretno područje, ali i za izradu jednog od pravilnika koji također je predviđen zakonom, nije donesen, a to je Pravilnik o potrebnoj stručnoj spremi i osposobljenosti trenera na nacionalnoj razini. Osim toga u proteklom razdoblju Nacionalno vijeće za šport je sukladno Zakonu o propisanim obvezama donijelo i dokument, prijedlog smjernica za izradu pravilnika kategoriziranih športaša, te isti poslao svim nadležnim tijelima na postupanje koji trebaju dakle postupati po tim smjernicama, a to su Hrvatski olimpijski odbor, Hrvatski para olimpijski odbor i Hrvatski športski savez gluhih. Nadalje, Nacionalno vijeće za sport raspravljalo je i o spajanju Hrvatske agencije za borbu protiv dopinga u športu s Hrvatskim zavodom za toksikologiju, te je upoznalo Vladu Republike Hrvatske nadležno ministarstvo i Hrvatski sabor sa svojim stajalištem po tom pitanju. Projektu Hrvatskog olimpijskog odbora i Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta pod nazivom dual karijera, odnosno kategorizirani športaši u sustavu obrazovanja, Nacionalno vijeće za šport dalo je pozitivno mišljenje, jednu snažnu podršku i ne samo podršku već smo donijeli i zaključak s kojim smo predložili niz konkretnih prijedloga koje smo uputili svim nadležnim tijelima iz područja športa, iz područja obrazovanja u Republici Hrvatskoj kako bi doista potaknuli realizaciju tog projekta koji ima za cilj doista sportašima danas omogućiti da izgrade dvostruku karijeru. Dakle, da prate svoju obrazovnu i športsku karijeru paralelno. Nadalje, uvidom u izmjene i dopune državnog pedagoškog standarda osnovnoškolskog sustava odgoja i obrazovanja Nacionalno vijeće za sport utvrdilo je kako su brisane odredbe članka 40. koje govore o obvezi svake škole o provođenju poduke plivanja za sve učenike tijekom osnovno školskog obrazovanja. Dali smo svoje mišljenje nadležnim tijelima gdje doista ne vidimo razloga za brisanje poduke plivanja iz državno-pedagoškog standarda, a to nije ni u skladu sa nastavnim planom i programom za osnovne škole. Nacionalno vijeće za šport nadalje razmatralo je i dalo potporu inicijativi Hrvatskog kluba olimpijaca da se u izmjenama i dopunama Zakona o športu doista na kvalitetan način riješi pitanje statusa vrhunskih športaša u Republici Hrvatskoj. Također smo razmatrali i dali potporu još jednom projektu Hrvatskog kluba olimpijaca pod nazivom uključivanje športaša u promociju Republike Hrvatske i u tom smislu uputili, dakle pismo podrške nadležnim tijelima. Nacionalnom vijeću za šport je dostavljeno na mišljenje i prijedlog o izmjenama i dopunama Zakona o športu s konačnim prijedlogom zakona. Nacionalno vijeće za šport nije dalo potporu navedenom prijedlogu i u tom smislu je uputilo dopis nadležnom ministarstvu, Vladi Republike Hrvatske i Hrvatskom saboru. Nadalje, komunicirali smo i s pravobraniteljicom za djecu, Hrvatskim klubom olimpijaca, Agencijom za odgoj i obrazovanje, Ministarstvom znanosti, obrazovanja i sporta, Vladom Republike Hrvatske po više drugih pitanja i također dobili smo niz različitih dopisa, upita koje čak i nisu bile u našoj ingerenciji ali na sve smo ažurno odgovarali. Dakle, sukladno našim ovlastima koje proizlaze iz Zakona o športu. Ono što bih svakako htjela naglasiti a to je da je Nacionalno vijeće za šport doista radilo isključivo sukladno svojim obvezama koje proizlaze iz Zakona o športu, da smo postupali gotovo po svim točkama osim po onoj jednoj koja se odnosi na davanje mišljenja na programe obrazovanja odraslih u području športa. Ali to nismo naprosto zbog toga što niti jedan program nismo dobili na mišljenje, da smo sve ono što smo radili, što je vama sigurno interesantnije i važnije, ali i ono što vam je manje interesantno i važno. Ali sve smo pokušali staviti na ovaj CD kao popratni materijal kako bi bili maksimalno transparentni i kako bi vi stekli dojam kako u principu i pojedine pravne i fizičke osobe doživljavaju Nacionalno vijeće i na koji način nam se obraćaju. Na kraju dopustite mi još napomenuti u kakvim uvjetima radi Nacionalno vijeće za šport. Naime, Zakonom o športu kao što ste vidjeli predviđeno je da ministarstvo nadležno za područje športa obavlja administrativne poslove za Nacionalno vijeće za šport ali ne i stručne. U praksi vam to izgleda da imamo podršku od dvije osobe od kojih bih napomenula jedna trenutno volontira. Dakle, nije niti zaposlenik ministarstva zaduženog za područje športa. I svjesni činjenice da Uprava za šport unutar ministarstva nema dovoljan broj stručnih ljudi niti za svoje svakodnevne poslove. U dva navrata zatražili smo da dobijemo barem dvoje ili troje, dvije ili tri osobe koje će biti stalna i kontinuirana podrška radu Nacionalnog vijeća za sport u administrativnom i u stručnom smislu. Na žalost odgovor nismo dobili. Pa evo, u svakom slučaju apeliram na sve zastupnike doista da se kroz neke buduće izmjene i dopune Zakona o športu da se u tom dijelu onda vodi računa. Međutim, u tim otežanim uvjetima rada, Nacionalno vijeće za šport je u svojih prvih godinu i pol dana djelovanja uspjelo napraviti snažne iskorake pri definiranju i kreiranju nacionalne politike djelovanja i strateškog planiranja razvoja športa u našoj zemlji. Ja vam se svima zahvaljujem na pažnji i naravno stojim na raspolaganju za sva vaša pitanja. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Izvjestitelji radnih tijela da li možda želi netko? Da. Izvolite. Gospođa zastupnica Tatjana Šimac Bonačić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice Nacionalnog vijeća, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Pa evo, Odbor za obitelj, mladež i sport je na svojoj drugoj sjednici raspravilo Izvješće Nacionalnog vijeća za sport i to kao matično radno tijelo. I nakon uvodnog dijela kad je predstavnica predlagatelja izvijestila o radu, kada je posebno istaknula na svu problematiku u sportu inače i kroz djelovanje Nacionalnog vijeća posebno je istaknula upravo nedostatak ovih egzaktnih podataka vezanih za stanje u sportu, odnosno za stanje, broj klubova, broj sportaša, stanje infrastrukture koji bi zapravo elementi koji bi isto tako trebali utjecati na kvalitetu, smjernice i program za razvoj sporta u Republici Hrvatskoj. Isto tako nam je prikazala, upoznala nas je sa stanjem izrade studija i zapravo analize koji će zapravo dati upravo cjelokupni prikaz stanja i problema u sportu. Nakon toga je na našem odboru uslijedila je diskusija kada su se zapravo otvarala brojna pitanja, odnosno brojni problemi u sportu koji smo se svi složili da postoje i da se vrlo malo vodilo računa u proteklom razdoblju o sportu upravo zbog toga su se i ovakvi problemi nagomilavali. Očekivanja su isto tako jako velika. Jako velika su izražena očekivanja svih članova odbora s jedne strane zbog problema koji su se nagomilavali, a s druge strane zbog definicije Nacionalnog vijeća, odnosno njihove uloge kao najvišeg stručnog tijela koje se brine o razvoju i kvaliteti sporta. Podržali smo naravno bazu podataka koja će se napraviti sa svim sastavnicama u području sporta kada će se znati koliko sportaša, koliko klubova, koliko objekata, kako nam stoji sportska infrastruktura. Postavlja se pitanje o rješavanju neusklađenosti rada i djelovanja svih subjekata i institucija u sportu da treba zapravo uvesti više strukture, odnosno veću suradnju između svih tih institucija. Govorilo se o izgubljenom vremenu. Postavilo se pitanje zašto se Nacionalno vijeće nije imenovalo 2006. godine kada je propisano Zakonom o športu. Da li je to zato što smo negdje vidjeli da to postoji ili je trebalo zapravo odmah oformiti to vijeće. Prema tome sigurno je to izgubljeno vrijeme što pokazuje još jedanput o velikoj nebrizi o sportu. Bile su primjedbe i na financijsko izvješće koje je loše, koje je nepregledno. Čak toliko loše da je bio i krivo zbrojen jedan iznos. Prema tome iskazivanje financija trebalo bi biti po jednoj špranci, jednom obrascu kao sva druga izvješća koja se daju. Međutim, nadamo se da će ipak stručna obrada podataka koji su u tijeku da će ipak poslužiti kao temelj izrade i prioriteta i smjernica razvoja sporta, kao jedna strateška podloga, a isto tako da će pomoći i novom Zakonu o sportu, odnosno da će se prvi put zakon temeljiti na stvarnoj bazi podataka koja na sramotu dosadašnjeg odnosa prema sportu u Hrvatskoj nije postojala. Uz sve ove konstruktivne primjedbe u raspravi koju smo imali na odboru jednoglasno smo prihvatili izvješće, ali i dalje uz velika očekivanja. Očekivanja koja naravno proizlaze iz same definicije Nacionalnog vijeća za sport, a sa druge strane zbog detektiranih problema koji su se svaki dan nagomilavali i koji se nagomilavaju. Očekujemo još i proaktivnu politiku prema sportu naravno u cilju što veće kvalitete sporta u RH. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Najprije po klubovima. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Dan Špicer. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Evo dozvolite mi u ime kluba SDP-a osvrt i mišljenje na ovo Izvješće Nacionalnog vijeća za sport. Naime, često se kaže da je jedino bitnije od rada Izvješće o radu. No nekada ni samo Izvješće o radu ne može prikriti nerad ma koliko ono bilo dugačko i iscrpno. Čitajući ovo izvješće stječe se dojam da se vijeće uglavnom bavilo onime što mu nije posao, a uglavnom se nije bavilo onime što mu je posao. Jer kako drukčije objasniti dokument u kojem se gotovo pola teksta na neki način objašnjava za što sve vijeće nije nadležno dok se u ostatku teksta isto to vijeće žali kako se njihova mišljenja uglavnom ne uvažavaju. Ok, postoji doduše i dio izvješća u kojemu se prikazuje početni radni zanos vijeća u kojemu obećavaju izradu čak 14 projektnih studija iako su u konačnici naručili samo 2, a dobili 1. Nažalost, ne postoji niti jedan dio izvješća koji govori o tome što je vijeće činilo primjerice po pitanju kontinuiranog kršenja Zakona o sportu. Da li je vijeće davalo prijedloge za izmjene istog tog zakona za koji se godinama pokazivalo da je manjkav? Kako je vijeće reagiralo na nepostojanje brojnih pravilnika i akata čije donošenje Zakon o sportu predviđa, a nitko ih godinama nije donosio? Da li je vijeće ukazivalo na nepostojanje nacionalnog programa sporta, strategije i razvoja hrvatskog sporta kao temeljnih dokumenata nužnih za utvrđivanje ciljeva i zadaća razvoja sporta u Hrvatskoj koji su trebali biti doneseni godinama prije i provođeni još godinama kasnije? Ništa od toga u ovom izvješću ne piše. Ali ne zato što je izvješće nepotpuno nego zato što se vijeće vjerojatno uopće time nije niti bavilo niti je smatralo potrebnim da ikoga pita zašto se osnovni zakoni, programi i akti koji reguliraju pitanje sporta, sportskih aktivnosti, izgradnje objekata i sportaša općenito krše, ne poštuju, ne primjenjuju ili uopće zapravo ne postoje? No, mislim da ćemo se svi složiti oko toga da je izvješće kao takvo tu najmanji problem. Ono više ili manje točno samo opisuje što se u određenom periodu vremena događalo, što se radilo ili što se naprosto nije radilo. Nije u potpunosti niti može biti sva krivica na vijeću, niti ono može biti odgovorno za sve propuste i nedostatke u sustavu sporta. Točno je da je vijeće imalo zakonodavnu zadaću i zakonodavni okvir, ali i ovlasti i instrumente da kao najviše stručno, napominjem stručno tijelo za sport, a ne političko, brine o razvoju i kvaliteti sporta u RH. Točno je i da bi za svoj dosadašnji rad jedva zaslužili prolaznu ocjenu. Ali isto tako je točno da su za potpuno nezadovoljavajuće stanje u hrvatskom sportu krivi i odgovorni i mnogi drugi, i pojedinci i institucije. I da je problem uistinu puno dublji, a odgovornost puno, puno šira. Ali počnimo redom čisto kako bi malo bolje shvatili problematiku vezanu uz aktualno stanje sporta u Hrvatskoj. Kao prvo, temeljem Zakona o sportu koji je na snazi od srpnja 2006. godine Vlada Republike Hrvatske trebala je u roku 6 mjeseci podnijeti Hrvatskom saboru prijedlog kandidata upravo za ovo Nacionalno vijeće za sport. Kao što znamo vijeće je osnovano tek u lipnju 2010. godine. Dakle 3,5 godine nakon zakonskog roka. Zakonom o sportu definiran je Nacionalni program sporta kao dokument kojim se utvrđuju ciljevi i zadaće razvoja sporta, aktivnosti potrebne za provedbu tih ciljeva i zadaća, nositelji razvoja i mjere kontrole njegove provedbe. inače on se donosi na period od 8 godina, a rok za podnošenje prijedloga programa istekao je, napominjem istekao, u travnju 2007. godine. Izrada programa nikada nije niti započela, a vijeće nije niti postavilo pitanje odgovornosti, a trebalo je. Isto vrijedi i za Strategiju razvoja hrvatskog sporta koja je trebala poslužiti upravo kao predložak, najvažniji predložak za izradu programa. Nikada nije započeto, Vijeće o tome šuti. Cijeli niz pravilnika, akata čije je donošenje bilo predviđeno Zakonom o sportu još davne 2006. trebali su biti doneseni 2007. nikada nije niti ušlo u proceduru niti u bilo kakvu fazu izrade. Primjerice, Pravilnik o registru sportskih udruga, načela i osnovni elementi, sustava sportskih natjecanja, pravilnik o mreži sportskih objekata, ovo je jako bitno kojim su se trebali odrediti planovi izgradnje, obnove, održavanja i upravljanja sportskim građevinama. Ništa od toga ne postoji, Vijeće o tome šuti. Ne postoji niti Zakon o sportskoj inspekciji predviđen zakonom o sportu iako je trebao biti donesen odavno. Nepostojanjem upravo tog zakona nema niti inspekcijskog nadzora nad stručnim niti financijskim radom u sportu, nad radom sportskih saveza i udruga. Nitko dame i gospodo ne kontrolira nikoga i nitko ne odgovara nikome n iza što. Umjesto školovanih trenera imamo stotine i stotine neškolovanih i nekvalificiranih osoba koje se prodaju pod trenere i rade s našom i vašom djecom, bez ikakve odgovornosti bez ikakvog znanja o primjerice, sportskoj medicini, anatomiji, metodologiji rada i slično. I nikome ništa. A da vas pitam kada smo već kod ovoga, da li biste vi vašem djetetu dali da se u školu vozi autobusom a da znate da taj autobus vozi vozač koji nema položen vozački ispit, niti jedan sat vozačkog iskustva za istim autobusom? Vjerojatno ne bi. Pa zašto onda vijeće nije potaknulo donošenje Zakona o sportskoj inspekciji, nije li to zadaća upravo ovoga Vijeća, ja mislim da jeste. Dakle, iako Zakon o sportu predviđa obaveznu pretvorbu sportskih klubova iz udruga građana u sportska dioničarska društva tu zadaću je do sada izvršio samo NK Hajduk. A Mamić i ostali uglednici i njemu slične moralne vertikale i dalje se skrivaju iza svojih udruga građana, obrćući pri tome milijune na transferima, šepureći se poput da tako kažem napaljenih paunova dok nas uz obavezno spominjanje familije podsjeća na svekoliko bogatstvo Hrvatskog jezika. Sramota. A upravo zbog takvih samoproglašenih sportskih mecena i onih koji su ih sve ove godine glasno ili manje glasno podržavali u jednom potpuno atrofiranom sustavu s poremećenim vrijednostima i bez imalo ideja i vizija danas nam je sport na najnižoj razini. Stadioni su nam prazni, lige se raspadaju, korupcija, nepotizam, bezvlašće, uopće se više ni ne pokušavaju sakriti. Sport sve više postaje ekskluziva predodređena za nekolicinu povlaštenih. Osim deklarativne ne postoji nikakva konkretna podrška rekreacijskom i amaterskom sportu. Sve se prebacuje na leđa roditelja koji skupo plaćaju i najosnovniju rekreaciju svoje djece. S jedne strane troši se milijarde na elitu a sića na milijune ostalih. Sportskih tereni i centri za sportsku rekreaciju koji bi trebali prvenstveno služiti u društvene svrhe daju se u koncesiju privatnim tvrtkama i udruženjima sa osnovnim ciljem ostvarivanja njihovog profita, a upravo na bavljenje sportom koje je osnovno pravo jedno od temeljnih ljudskih prava i to pravo sve više i više ostaje samo na papiru. S druge strane ne postoje dugoročni planovi niti strategije izgradnje sportskih objekata. Ako se nešto gradi, gradi se ad hoc i to obično megalomanski. Sportski objekti umjesto da se grade za građane, grade se nerijetko s ciljem osvajanja arhitektonskih nagrada, bez obzira na njihovu funkcionalnost ili počesto nefunkcionalnost. I dan danas neke mega građevine i dvorane nakon što su odradile svoju početnu funkciju za određena natjecanja, danas uglavnom odlaze u stečaj i zjape prazne. Za šest terena potrošili smo oko 4 milijarde kuna, primjera radi, za te smo novce isto tako mogli izgraditi nekih 200 rekreacijskih bazena ili isto toliko sportskih centara. No, netko je odlučio da bude ovako, zašto? Zato što nema niti strategije niti plana niti vizije. Kako to rade naši susjedi, reći ću vam dva primjera. Mađari. Mađari su donijeli 10-godišnji plan i program u kojem su rekli ok, mi ćemo u 10 godina sagraditi za građane 100 rekreacijskih bazena koji građani neće plaćati, nedavno su završili zadnji, 100. Austrijanci u sve nove škole obvezuju izgradnju škola sa bazenom, dakle ne može se izgraditi nova škola ukoliko u njoj nije predviđen i izgrađen bazen i isto tako uvode bazene u sve stare škole. Ukoliko u dvorani nije moguće da se uspostavi školskoj sportskoj dvorani nije moguće da se sagradi bazen dvorana se ruši i gradi se nova. Zašto? Valjda zato jer su napravili nekakve analize, nekakve studije, nekakve strategije koje su pokazale da su plivanje i sport u vodi jako dobri. Najzdraviji za školsku djecu. Nisu se sigurno jedne noći sjetili i kao mi popikali 6 dvorana, podijelili si nagrade i onda se poslije čudom čudili što te dvorane nema tko financirati i što većinu njih nitko ne posjećuje. NO dobro, toliko o dosadašnjem stanju u sportu. Pred nama je jedna, nadam se, nova era u kojem nova Vlada, i Ministarstvo u kratkom vremenu uistinu moraju riješiti cijeli niz nagomilanih problema, ali ova vlast to shvaća kao izazov, ne samo izazov nego i kao priliku. Priliku da uistinu vrati sport sportašima i građanima, profesionalcima, amaterima, da vrati poštenje i fer play. Sa jednom novom filozofijom, sa ljudima koji o sportu zaista znaju, koji sport uistinu žele dobro, mislim da svi zajedno u tome moramo i možemo uspjeti. A što se tiče nacionalnog vijeća, pred njima su dvije mogućnosti. Prva, da kao i dobrim dijelom do sada na neki način pobjegnu od odgovornosti i problema u takvoj situaciji mislim da nam Vijeće uopće ne treba. I druga, … pa nadalje postaju puno proaktivniji, da koriste svoje znanje, svoje sportsko iskustvo, budimo iskreni u vijeću postoje vrhunski stručnjaci i vrhunski sportaši, ali da koriste date im ovlasti, da daju aktivan doprinos u donošenju strategije programa, novog zakona o sportu, Zakona o sportskoj inspekciji i svih onih zakona, akata, pravilnika koji sve ove godine nisu a trebali su biti doneseni. Želimo da Vijeće bude partner, pokretač, inicijator, po potrebi i kritičar ali da uistinu bude najviše stručno tijelo za sport. Stoga, Klub SDP-a predlaže Saboru da prihvati Izvješće o radu vijeća ali i da pred vijeće kao zadaću postavi navedene obveze, neka to bude poticaj Vijeću za budući aktivniji i uspješniji rad. A ukoliko Vijeće neće naći mogućnost da obavlja svoju dužnost mi ćemo im pomoći u njihovom razrješenju i skinuti im taj teret sa leđa. Ima isto tako u Hrvatskoj dovoljno stručnih i pametnih ljudi koji o sportu znaju puno i koji žele i mogu pomoći sportu pa čak i pro bono. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo zastupnika gospodina Stjepana MIlinkovića ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega je izrekao netočan navod da je sport postalo pravo za povlaštene i za elitu, netočno dragi kolega. U mojoj sredini je sport pravo za sve dakle naše mještane koji mogu se baviti sportom i mi smo za to osigurali uvjete. Postoje brojni primjeri u drugim sredinama. Vi naravno govorite sa pozicije Zagreba, pa imali ste priliku u Zagrebu te stvari neke riješiti, napraviti i učiniti. Ali dao Bog da ostvarite sve ovo što ste rekli jer ja barem tri sportske dvorane imam u mojoj županiji koje ću vam vrlo jasno reći da ćemo ih mi kandidirati da se ostvare i da svi budu jednakopravni da se mogu baviti sa sportom kako se bave u mojoj sredini. Hvala.
Hvala. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Boris Blažeković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice Nacionalnog vijeća za sport, kolegice i kolege. O samom izvješću Nacionalnog vijeća za sport govorila je predsjednica, dohvatila je većinu segmenata na tome hvala. A o samom pismenom dijelu tog izvješća taksativno se navodi što je vijeće obavljalo godinu i pol dana od 18.lipnja 2010. do 31.prosinca 2011.godine. Vijeće je osnovano saborskom odlukom temeljem poglavlja 3.članka 3. Zakona o sportu. Ovdje bih zbog javnosti sada ipak naveo s čim se sve vijeće bavi i koje su njegove ingerencije. Nacionalnog vijeća za sport najviše je stručno tijelo koje se brine za razvoj i kvalitetu sporta u RH. Nacionalnog vijeća za sport raspravlja o pitanjima značajnim za sport te predlaže i potiče donošenje mjera za unapređenje spota, daje mišljenje Vladi RH o nacrtu prijedloga nacionalnog programa sporta, utvrđuje prioritetne projekte, elaborate i studije za njihovo financiranje u sustavu javnih potreba u sportu, utvrđuje smjernice za izradu propisa o kategorizaciji sportaša, daje mišljenje o programima osposobljavanja za stručni rad u sportu i utvrđuje uvjete koje moraju ispuniti ustanove za osposobljavanje kadrova u sportu, utvrđuje smjernice za izradu propisa koje se odnose na izgradnju i kategorizaciju sportskih građevina na razini države, daje mišljenje i preporuke na nacrte prijedloga propisa koje se odnose na sport, daje mišljenje o nacrtu prijedloga mreže sportskih građevina i obavlja druge poslove utvrđene ovim zakonom i drugim propisima. To su ingerencije Nacionalnog vijeća za sport. U članku 4. Zakona o sportu reguliraju se način i ustrojstva samog Vijeća sa sport. Izvješće je o samom radu vrlo koncizno i govori konkretno o svojim konkretnim aktivnostima godinu i pol svog djelovanja na 3,5 stranice. No, postoji jedan puno po meni sadržajniji problem u sportu, a to je neprovođenje onog što je Hrvatski sabor donio u svim zakonima i Zakonu o sportu i podzakonskim aktima. A jedna od stvari jest nacionalni program sporta. Zakon je donesen kao je što kolega prije rekao 2006., a do dana današnjeg nemamo jedan od glavnih akata koji regulira sport, a to je nacionalni program sporta. Isto tako zbog javnosti pročitat ću jer je važno što je to nacionalni program sporta. "Nacionalni program sporta je dokument kojim se utvrđuju ciljevi i zadaće razvoja sporta, aktivnosti potrebe za provedbu tih ciljeva i zadaća, te određuju nositelje razvoja i mjera kontrole njegove provedbe. Nacionalni program sporta donosi Hrvatski sabor na prijedlog Vlade RH za razdoblje od 8 godina. Nacionalni program sporta mora sadržavati programe stvaranja uvjeta za bavljenje sportom u odgojno-obrazovnom sustavu, programe stvaranja uvjeta za postizanje vrhunskih rezultata hrvatskih sportaša na međunarodnim natjecanjima, programe stvaranja uvjeta za rekreativno bavljenje sportom radi zaštite i poboljšanja zdravlja građana RH. Nacionalnim programom sporta utvrđuju se obveze državnih tijela i tijela jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave grada Zagreba, Hrvatskog olimpijskog odbora, Hrvatskog paraolimpijskog odbora, Hrvatskog sportskog saveza gluhih, Nacionalnih sportskih saveza i sportskih zajednica u provedbi utvrđenih zadaća. Na temelju nacionalnog programa sporta Nacionalnog vijeća za sport donosi godišnji program provedbe. Ponovit ću na temelju nacionalnog programa sporta Nacionalnog vijeća za sport donosi godišnji program provedbe. Za svaku zadaću godišnjeg programa provedbe nacionalnog programa sporta utvrđuju se nositelji, pripreme i provedbe, rokovi i izvori financiranja i procjena učinaka. Sredstva za provedbu nacionalnog programa sporta osiguravaju se u državnom proračunu u razdjelu ministarstva nadležnog za poslove sporta. Tijela iz stavka 4.dostavlja ministarstvu izvješća itd. Izvršenje dijela nacionalnog programa sporta koji se provodi u jedinicama lokalne, područne (regionalne) samouprave i gradu Zagrebu sufinancira se iz proračuna tih jedinica". Sve ovo što sam naveo ništa toga nema, jer nema nacionalnog programa. I sa pozicija i cijeli taj članak 2. Zakona o sportu u svim stavkama govori o nasušnosti izrade nacionalnog programa za sport i nevjerojatno je da se u 6 godina od donošenja Zakona o sportu nije donio nacionalni program za sport. Iz navedenog se vidi da je Nacionalnog vijeća za sport bio u mogućnosti u cijelosti izvršiti svoje zadatke jer nije donesen taj isti nacionalni program sporta. Važnost sporta za svaku državu je enormna. Svi dokumenti, sve studije, svi projekti, Zakon o sportu, svi podzakonski akti govore usmjereni su i pozitivni su u nastoju razvoja unapređenja sporta. Sport je ogromno područje ljudskog djelovanja i sport je puno, puno više od nogometa. Od predškolskog, osnovnog i srednjoškolskog, preko sveučilišnog, individualnog, rekreativnog, klupskog, vrhunskog, profesionalnog ogromna količina u pravilu mladih ljudi bavi se sportom a treba nastojati da ih se bavi što više. Svi bi se trebali baviti sportom ili rekreacijom. Postoji sve razvijenija industrija sporta ali postoji ogromna industrija za sport. Skoro sve ljudske djelatnosti uključene su u sport, obrazovanje, znanost, gospodarstvo, kultura, zabava, istraživanja ljudskog organizma, znanstvena otkrića u prehrani ili recimo elasticitet tenisica, utjecaja umjetnih vlakana na brzinu plivanja. Razvila se i razvija se posebnost sofisticiranija proizvodnja raznovrsne sportske opreme. Osnovane su i osnivaju se posebno grane medicine, određene povrede dobivaju imena po određenim sportovima. Postoje načini da se ulaganjem u neku sportsku aktivnost utječe na neku drugu recimo privrednu aktivnost. Mi u HNS-u imamo prijedlog da se u svim 6. i 7. razredima osnovnih škola na Jadranu jedrenje uvede kao obavezan predmet. Realizacija takvog programa između ostalog bilo bi direktno ulaganje u nautički turizam. Postoje jasno i brojni stručnjaci, treneri svih vrsta koji praktički sudjeluju i pomažu sportašima pri postizanju njihovih rezultata. Sport je jedna neobično složena i opsežna ljudska djelatnost, no sport je aktivnost u kojoj ogromna količina ljudi sudjeluju s potpuno različitih pozicija. Jedni se natječu, a drugi ih promatraju i uživaju u natjecanjima i plaćaju za to. Sportaši uključuju ogromnu količinu fizičke energije, napora, rada i emocija, navijači ispoljavaju ogromnu količinu emocija. I jedni i drugi to rade s puno ljubavi i strasti i aktivnom i pasivnom igračkom, odnosno navijačkom sudjelovanju u sportu uključen je taj neopisivi osjećaj natjecateljski duh. Tu strast za natjecanjem i za postizanjem što boljih rezultata brojni sportaši prenose na još brojnije gledatelje koji s ne manje užitka i strasti prate te sportske rezultate i osjećaju se sudionicima pa i vlasnicima, suvlasnicima postignutih rezultata, a sve se to prenosi na mlade generacije koje se ugledaju u svoje sportske idole i nastoje dostići njihove rezultate. Koliko je sport važan i koristan za fizički i psihološki razvoj mladih i prevenciju devijantnih ponašanja uopće ne treba ni govoriti. O važnosti sporta na međunarodnoj afirmaciji države isto tako ne treba puno govoriti. Iskoristit ću ovu priliku da svim vrhunskim sportašima koji su nam priredili toliko radosnih trenutaka u ime HNS-a, svoje ime, vjerujem i brojnih građana zahvalim. HNS ovom prilikom želi istaknuti da kao liberali smatramo da je potpuno neprimjereno petljanje politike u praktički sport. I dalje, HNS smatra da koncentracija svih zainteresiranih i nadležnih za razvoj sporta mora biti usmjerena prvenstveno na sportaše i na sportske rezultate. Sve ostalo popratne su djelatnosti i sadržaji koji bi morali biti i dalje u službi razvoja sporta i sportaša. HNS smatra da je većina rješenja u Zakonu o športu dobra. Dobro je poglavlje 13. Zakona o športu-Nadzor gdje se u samo dva članka vrlo eksplicitno, jasno govori o nadzoru nad zakonitošću rada inspekcijskim nadzorom. Zakon obuhvaća skoro sve segmente, ja mislim čak sve segmente sportskog organiziranja, udruživanja sportskih natjecanja, ali problem je u primjeni tog zakona. Uz određene dorade zakon bi mogao biti još učinkovitiji i mi očekujemo određene dorade Zakona o športu. I dalje napominjem čini mi se da je, odnosno nama se čini u HNS-u da je problem u primjeni Zakona o športu. Još jednom napominjem da je neophodno u što kraćem roku donijeti nacionalni program športa. HNS smatra da bi se Nacionalnom vijeću za sport u budućnosti morala znatno povećati financijska sredstva kako bi vijeće moglo biti što propulzivnije i djelotvornije, a u skladu sa svojim zakonom, određenim djelatnostima te zadaćama. Klub Hrvatske narodne stranke-Liberalnih demokrata glasati će za prihvaćanje Izvješća o radu Nacionalnog vijeća za sport. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospođa Danira Bilić u ime predlagatelja Nacionalnog vijeća za sport. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo javila sam se kratko, samo možda da ne bi išle u krivom smjeru rasprave koje slijede. Prije nego što kažem konkretno što mislim dozvolite da se osvrnem na onu tehničku grešku u financijskom izvješću što je lijepo kazala gospođa Tatjana Šimac-Bonačić i u pravu ste, mi smo to, uvažena zastupnica Ana Krmpotić je primijetila, dakle napravili smo tu tehničku grešku u onom financijskom dijelu izvješća koji se odnosi na ono što smo mi planirali i mi ćemo to ispraviti. Međutim, to bitno sadržaj u konačnici ne mijenja jer ono što je izvršeno to stoji dakle, ti su podaci točno napisani. Ali hvala vam na toj primjedbi. Ono što svakako bih htjela ponoviti za ovom govornicom, da se mora voditi računa o tome što su ovlasti Nacionalnog vijeća za sport. Naime, mi već kad smo krenuli u izradu određenih studija mi smo već dobili određene primjedbe gdje nas se prozvalo da mi radimo nacionalni program sporta što nije u našoj ingerenciji. Dakle i to je isto činjenica, nije u našoj ingerenciji nego u ingerenciji ministarstva i Vlade. Tako barem u zakonu piše, ako se to ne promijeni. Dakle nacionalno vijeće ne izrađuje nacionalni program sporta, izrađuje ga ministarstvo i Vlada, a onda nacionalno vijeće daje na to mišljenje i daje operativne planove na godišnjoj razini. I drugim riječima, Nacionalno vijeće za sport kad je prije godinu i pol dana počelo sa svojim radom moglo je igrati alibi igru i reći nema nacionalnog programa, nema mreže, nema drugih podzakonskih akata, pa mi u principu nemamo što drugo raditi nego čekati kad nam netko nešto pošalje na mišljenje i davat ćemo svoje mišljenje. Ali bar smo preuzeli proaktivnu ulogu, utvrdili smo stanje i informirali smo o tome javnost jer svaki put imate izvješće za javnost na internetskim stranicama ministarstva pod linkom Nacionalno vijeće za sport. Dakle nismo šutjeli, informirali smo javnost ali svjesni toga što nema mi smo doista uzeli jednu proaktivnu ulogu i krenuli smo u osmišljavanje koncepta i upravo dakle taj naš program analiza i studija, dakle isto tako ove studije koje smo počeli izrađivati i koje smo predlagali pa one upravo i idu u tom smislu da budu, one jesu u našoj ingerenciji a idu u smislu da budu podloga za ono što nemamo, a to je nacionalni program. Nemamo pravilnik o potrebnoj stručnoj spremi i osposobljenosti trenera. Mi smo napravili studiju Treneri i stručni poslovi koja je sad izvrsna podloga za to. Dakle sad više nema razloga zašto se ne bi donio taj podzakonski akt. Međutim, još ću jednom ponoviti, Nacionalno vijeće za sport daje prijedloge ali oni ne moraju biti uvaženi. I vidjeli ste u izvješću, nešto je prihvaćeno, nešto nije prihvaćeno. Tako će isto biti u ovom mandatnom razdoblju. Mi smo dali svoj prijedlog plana programa i nije uvaženo onako kako smo ga mi dali. Mi smo dobili 400 tisuća kuna sredstava Nacionalno vijeće, ali nam je rečeno da će iz drugih sredstava koja idu pod stavkama ministarstva da će se ipak raditi te projektne studije koje su potrebne. Pa one su potrebne prije svega izvršnoj vlasti da bi napravila kvalitetni nacionalni program. Ja ću vas podsjetiti, već se pokušalo u nekoliko navrata napraviti strategija razvoja sporta u Republici Hrvatskoj, pa evo i 2000. godine predsjednik Mesić je formirao jednu radnu skupinu i napravili su. Međutim upravo zbog nedostatka u tom dokumentu kvantificiranih i kvalitativnih podataka ona nikad nije zaživjela. Da li ćemo ponovno napraviti istu grešku? Tri puta se mijenjao Zakon o sportu otkad je donesen prvi put, u 14 godina. Nikada se nije napravila analiza učinka mjera kroz taj zakon nego se uvijek išlo u izradu novih zakona. Spominjala se mreža sportskih objekata. Doista, mreža sportskih objekata nema, ona je nužna. To je materijalna osnova za bavljenje sportom. Dakle, ona osnovna pretpostavka da se uopće uključimo što veći broj djece i mladih što je glavni prioritet uopće trebao bi biti barem svake strategije one razvoja sporta. Međutim, većina kolega ovdje, većina zastupnika u Hrvatskom saboru ne zna, ali u Gradskoj skupštini zna da smo pokušali, barem u Gradskoj skupštini donijeti mrežu na gradskoj razini, ako nije se napravilo na državnoj razini. Pa zašto grad Zagreb ne bi bio prvi? Međutim, na žalost nije prošlo. To je nešto što je pretpostavka zašto je izuzetno važna mreža sportskih objekata da se donese čim prije. Jer je to rezervacija prostora u prostornim planovima, a prostorni planovi su u ingerenciji županija i u ingerenciji grada Zagreba. I kada govorimo, govorilo se dakle na koji način su se sve kršili propisi u sportu itd. itd. Ono što treba znati i biti jasno da područje sporta u Republici Hrvatskoj regulirano ne samo Zakonom o sportu, nego i nizom drugih zakona. Prije svega Zakonom o udrugama, pa i Zakonom o proračunu koji se odnosi na područje sporta kao i na ostala područja, ali i Zakonom o lokalnoj samoupravi i nizom propisa i akata koji se donose na lokalnim samoupravama. Prema tome, kad govorimo o kontroli namjenske potrošnje financijskih sredstava u sportu, kad govorimo o nekakvim drugim stvarima, dakle ne proizlazi sve greška iz Zakona o sportu nego i zbog toga što se na žalost mnogi propisi, mnogi akti koji reguliraju područje sporta ne primjenjuju. I osobno sam više nego uvjerena da bi prvi pravi iskorak u daljnjem funkcioniranju sporta na nacionalnoj razini napravili kad bi počeli poštivati postojeće zakonske propise, okvire, pravilnike i kriterije koji negdje postoje, pa makar ti kriteriji bili i fleksibilni ali nek' se počnu poštivati. To bi bio prvi snažniji iskorak. A drugi, da analizom učinaka toga što se poštiva da onda možemo znati na koji način ćemo dalje … [[Govornica se ne razumije.]] način unaprijediti. I dakle, Nacionalno vijeće, ponovit ću to ponovno, nije izašlo iz svojih okvira. Isključivo smo se bavili onim što je naša zakonska obaveza. I štoviše, kad smo shvatili što nije učinjeno proaktivno smo djelovali i stvaramo podlogu, odnosno predlažemo. Ali naravno ponovit ću još jednom mi nemamo operativne mogućnosti, nemamo operativne ovlasti i uvijek ćemo ovisiti o tome da li će onima kojima nešto upućujemo, predlažemo, sugeriramo prihvatiti ili neće prihvatiti. Evo hvala lijepa.
Hvala i vama. Gospođo predsjednice, na vaše izlaganje imamo zahtjev za ispravkom netočnog navoda. Poštovani zastupnik Ivica Mandić. Izvolite.
Evo uvaženi gospodine zamjeniče predsjednika, uvažena predsjednice. Ja bih samo se kod onoga vašeg izlaganja što smatram da je netočno, po pitanju izrade određenih zakonskih prijedloga, po pitanju izmjena vaša uloga i nije, Nacionalnog vijeća za sport jer vas je imenovao Sabor da budete veza između Sabora i izvršne vlasti. Znači, ali ono što ja kao zastupnik zamjeram da morate imati tu puno aktivniju ulogu i da morate izvijestiti ono tijelo koje vas je izabralo gdje su određene nejasnoće, gdje su određene ne dinamika dobra. Znači, proaktivno, da utječemo i Sabor i preko Nacionalnog vijeća za sport da se dokumenti što prije izrade oni koji su najbitniji. A opet ste vi tu bitni da nam kažete koji je to prioritet uvažavajući vašu stručnost, upravo tako. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeći za raspravu prijavio se klub Hrvatske stranke umirovljenika, poštovani zastupnik Željko Šemper. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, gospođo predsjednice Nacionalnog vijeća, kolegice i kolege. Nacionalno vijeće za sport najviše je stručno tijelo koje se brine za razvoj i kvalitetu sporta u Republici Hrvatskoj, a u skladu sa zakonom i definiranim zadaćama. Među ostalim, Vijeće utvrđuje smjernice za izradu propisa o kategorizaciji sportaša, a samim time i o naknadama vrhunskih sportaša. Svakako da treba poštivati dosadašnje velike uspjehe hrvatskih sportaša na međunarodnim natjecanjima koji su u promidžbi Hrvatske države posebno devedesetih godina prošlog stoljeća napravili više nego sva naša veleposlanstva u svijetu. Dovoljno je bilo bilo gdje u svijetu pitati za Hrvatsku, a odgovor se uvijek znao Šuker ili Ivanišević. Na temelju usvojenog programa Nacionalno vijeće je između ostalog predložilo vrlo važnu izradu projekta studije financiranja športa u Republici Hrvatskoj, jer to je najznačajniji segment da šport u Hrvatskoj bude na visokoj razini. U informaciji Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa stoji pravo kategoriziranih športaša na sportske stipendije koje isplaćuju Hrvatski olimpijski odbor, županijske i gradske zajednice te sportski klubovi. Hrvatski olimpijski odbor izdaje i rješenja o kategorizaciji vrhunskih sportaša i visini naknade za one koji su postali vlasnici zlatnih, srebrnih i brončanih medalja. I to nije upitno, to nije problem. Danas želim ukazati na veliki problem realizacije tih rješenja Hrvatskog olimpijskog odbora i isplata određene naknade osvajačima medalje. Uglavnom ta obveza ispada na teret gradskih športskih zajednica ili klubova kojima nedostaju sredstva za takvu isplatu. I to nije dobro, jer isplata naknada ovisi iz kojeg grada dolazi članica ili član reprezentacije, dolazi li iz Zagreba, Splita, Rijeke ili možda iz male Koprivnice, o tome ovisi hoće li dobiti cijelu, određenu naknadu, pola naknade ili ne dobije ništa. Imao sam čast dvadesetak godina biti član i glasnogovornik jednog malog kluba ali velikih vrhunskih rezultata višestrukog prvaka države, jedne godine viceprvaka Europe i treće u svijetu. U klubu je bila i najbolja igračica u tom sportu koje uz niz pojedinačnih i ekipnih svjetskih medalja postala i svjetska prvakinja uz svjetski rekord. Iako rješenjem Hrvatskog olimpijskog odbora postala sportašica prve kategorije zbog tanke gradske ili klupske blagajne nikad nije mogla dobit istu naknadu koju su dobile reprezentativne kolegice iz bogatih sportskih zajednica Zagreba, Splita, Rijeke, svejedno koje. Nacionalno vijeće dostavilo je mišljenje kako bi trajne novčane naknade trebali ostvariti svi osvajači medalja na Olimpijskim igrama, Paraolimpijskim igrama i Olimpijskim igrama gluhih, a kojima bi se riješio status vrhunskih sportaša u Republici Hrvatskoj. Postavlja se pitanje što je s osvajačima svjetskih medalja u športovima koji nisu svrstani u olimpijske športove? Zar su vrhunski rezultati i te svjetske medalje manje vrijedne od medalja u olimpijskim sportovima? I u njih je također ugrađen veliki trud, proliveno puno znoja iako se radi o malim sportovima kao što je primjerice kuglanje. Zbog svega ovoga mišljenja smo da u športu ne smije biti nepravdi jer to sigurno nije motiv za vrhunske rezultate. Ne smije biti razlika radi li se o popularnom ili manje popularnom sportu te da li je medalja osvojena u olimpijskoj ili disciplini koje nema na Olimpijskim igrama. Što se tiče naknada vrhunskih sportaša bilo bi dobro da takve isplate idu iz jednog zajedničkog fonda osvajača medalja na razini države, a ne na teret pojedinog kluba ili grada. Najbitnije je u tome da se jednako vrednuju vrhunski rezultati zavisno o sjaju osvojene medalje. Nadamo se da će predviđene, mislim sada već pete izmjene i dopune Zakona o športu, riješiti veliki problem od načina financiranja do baze podataka koje nema, o broju klubova, broju sportaša pa do broja i stanja naših sportskih objekata. Hrvatska stranka umirovljenika će podržati ovo Izvješće Nacionalnog vijeća za šport koje bi trebalo dosad uočene probleme rješavati u predviđenim smjernicama i novoj Strategiji hrvatskog športa. Mišljenja smo da Nacionalno vijeće u tome treba odigrati glavnu ulogu s obzirom da u njemu sjede stručni ljudi, odnosno bivši poznati sportaši osvajači svjetskih i olimpijskih medalja. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeći za raspravu u ime kluba HDSSB-a poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena predsjednice Danira, kolegice i kolege zastupnici. Ovo izvješće koje je podastrto danas Izvješće Nacionalnog vijeća za šport kako se ono službeno i zove i rasprava koja je ovdje provedena kao i govor uvažene predsjednice zapravo svjedoči pomalo i o jednoj rekao bih, osjeća se jedna pomalo iako je ovo tema koja bi danas trebala biti nekako lagana za Hrvatski sabor, ali jedna gorčina u svezi cjelokupnog stanja u hrvatskom športu. Jasno da za to apsolutno nije krivac Nacionalno vijeće za šport negoli puno drugih čimbenika koje je gospođa predsjednica Nacionalnog vijeća i nabrojila ovdje. Dakle, i od lokalnih zajednica i ministarstva i svih ostalih. Pa prije svega samo ministarstvo u svom nazivu, evo nismo se dogovorili je li sport ili šport jel', Nacionalno vijeće je za šport, a Ministarstvo je naziva znanosti, obrazovanja i sporta. Pa kad već tu imamo prijepor onda je jasno da imamo puno prijepora i na drugim mjestima pa i o oko ovoga izvješća i oko Nacionalnog vijeća za šport. Naime, u tom izvješću jednog rekao bih više savjetodavnog tijela, tijela koje ima, vijeće koje ima jednu savjetodavnu ulogu, prečesto su spominjani upravo ti oblici djelovanja Nacionalnog vijeća. Pa kaže, dakle iz navedenog programa u 2010. godini predviđena je izrada studija. Dakle, predviđena. Onda nadalje, Nacionalno vijeće za šport smatra potrebnim izraditi niz projektnih studija. Pa onda isto tako vijeće je mišljenja kako bi izrada produženih projektnih studija predstavljala prvi korak prema izradi cjelovite studije pod nazivom Strategija razvoja športa u RH. Nacionalno vijeće za šport kaže može osnovati radno tijelo. Može osnovati, i osnovalo je 2 jel tako? Na kraju je na stranici 6. dakle piše da su smjernice pravilnika kategoriziranih športaša usvojene na 10. sjednici Nacionalnog vijeća. Dakle, smjernice, opet samo smjernice. Jasno da Nacionalno vijeće za šport nije izvršno tijelo, nema pravnu osobnost u tom smislu i da treba Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta sada provesti takve smjernice. E problematika ili problematike u množini u hrvatskom športu su zaista velike. I sam sam bio predsjednik ženskog košarkaškog kluba "Brod", pošto je gospođa Nakić bila košarkašica ona poznaje taj ženski košarkaški klub "Brod" koji je u jednom trenutku dospio, bio je Prva B liga, i u jednom trenutku smo došli u situaciju, došao je klub u situaciju da igra zadnje kolo sa posljednjim sa tablice i jasno na domaćem terenu pobjeda je bila više nego izvjesna iako je uvijek u športu lopta okrugla pa i u košarci, osim u ragbiju jel. Dakle, trenerica, tadašnja trenerica ženskog košarkaškog kluba "Brod" je meni kao predsjedniku rekla da one moraju izgubiti zadnju utakmicu. Dakle, moraju izgubiti kako ne bi prešle u viši rang takmičenja jer nema novaca za viši rang takmičenja. Dakle, moraju izgubiti da bi bile druge na tablici kako bi ostale u istom rangu takmičenja. Gledajte situaciju u kojoj sam se ja eto kao predsjednik našao, osim što sam bio godinu dana predsjednik a zapravo bi bilo bolje da me se nazove ne predsjednikom nego prosjakom jer sam upravo tu funkciju vršio, moljakao raznorazne tvrtke što privatne, što gradske, što državne da se kupe tenisice određenim košarkašicama koje su se istrošile, potrošile, poderale i nije bitno, pa do dresova, pa do plaćanja autobusa za putovanje u Pulu, Varaždin ili gdje su već išle da im omogućim da uz minimalna sredstva ili pak besplatno otputuju na športski susret sa drugim ekipama iz te Prve B lige. Nakon godinu dana što sam shvatio da nisam predsjednik negoli prosjak dao sam mu ostavku, bez obrazloženja jasno. E, kada će se stanje u našem sportu promijeniti, kada ćemo dobiti onu potrebnu, da kažem ne samo izvrsnost kojom se ponosimo i kojom nas obdaruje da ne nabraja od netko reče od Ivaniševića, Blanke Vlašić i svih ostalih sportaša koji su pronijeli Hrvatsko ime na sportskoj sceni pa čak u Indoneziji kada sam bio znaju za Sukera, je li, oni ne izgovaraju Šuker. Tako da već jedanput i broj tih izvrsnih sportaša onih koji spadaju u kategoriju izvrsnih. Da Hrvatska na svjetskoj sportskoj sceni bude još značajnije prisutna. Sportsko vijeće je podastrlo i financijsko izvješće a u tom financijskom izvješću koje je na posljednjoj stranici broj 19. to mi je sretni broj piše da je potrošeno ukupno za godinu i pol dana otprilike rada nacionalnog vijeća 854 tisuće kuna. Od toga u 2010. godini dakle u onoj polovici godine kada je formirano Nacionalno vijeće za sport 132 tisuće i u 2011. 722 tisuće. U ono što je konkretno u svezi tih novaca koje teško je reći da u današnje vrijeme ove krize visoki iznos ili ne, to je dosta relativan pojam u ne bih ulazio u raspravu o visini tih sredstava, ali je pod brojem 4. u toj tablici napisano da se izradila studija treneri i stručni poslovi u Hrvatskome sportu. Dakle, to je jedina konkretna ali ono što je zapravo učinjeno i što je nacionalno vijeće za sport proveo iz svojih planova koji su ovdje pobrojani je izrada studije, treneri i stručni poslovi u Hrvatskome sportu koja je koštala 295 tisuća i 200 kuna. Na žalost, kažem na žalost, ono što nije provedeno a išlo je na javni natječaj, jedna druga studija koja mi se čini da bi bila neću reći korisnija, nego važnija za Hrvatski sport ta studija još uvijek nije došla na u ili je pak u fazi natječaja za izradu, jer došlo je do žalba, do tih komplikacija koje su vezane valjda uz javnu nabavu itd. S obzirom da vidimo da Ministarstvo i novi ministar ima dosta ambicija osim znanosti i obrazovanja i u sportu, dakle, nadamo se da će se ubrzati i ove mišljenja, ubrzati će se predviđanja izrade studija, ubrzat će se provođenje smjernica koje je Nacionalno vijeće za sport zacrtalo u ovom svome izvješću. Dakle, s obzirom da nekog posebnog prigovora nemam, a s obzirom na poznato stanje u sportu a za kojega ne krivim isključivo Nacionalno vijeće za sport, Klub HDSSB-a će ipak ostati po ovom Izvješću suzdržan. Eto, hvala lijepo.
Hvala i vama. Sljedeći Klub je Klub Hrvatske demokratske zajednice i poštovana zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice, kolegice i kolege. U svom Izvješću vijeće između ostalim navodi kako poštujući dosadašnje velike uspjehe hrvatskih sportaša na međunarodnim natjecanjima, te veliku ulogu sporta u hrvatskom društvu, smatra nužnim sastaviti objektivne, precizne i cjelovite pokazatelje o trenutačnom stanju hrvatskog sporta. Zacijelo potrebno je izraditi niz projektnih studija kojima bi se omogućilo jasnije određene trenutnog stanja u sustavu sporta. Te bi studije bile prvi korak za cjelovitu strategiju razvoja sporta u Republici Hrvatskoj čija se izrada planira do 2013. godine. U vijeću smatraju kako bi ta studija i zakonodavcu poslužila kao temelj za izradu nacionalnog programa sporta, koji bi utvrdio ciljeve i zadaće razvoja sporta, aktivnosti potrebne za provedbu tih ciljeva, te nositelja razvoja i mjere kontrole njihove provedbe. Velika važnost i utjecaj sportskih aktivnosti na svakidašnji život čine sport nedvojbeno društvenim ali i ekonomskim fenomenom koji je osim što fizičkom aktivnošću pogoduje zdravlju održava vrijednosti poput timskog duha, solidarnosti i tolerancije te tako osnažuje društvenu koheziju i ljudski kapital. Nešto od ovog navedenog mislim da bi mi preuzeti zastupnici u Hrvatskom saboru pa bi možda na konkretni ili bolji način možda mogli i surađivati. Sport se naravno temelji na načelu dragovoljnosti i mora biti kao što se već ovdje danas čulo jednako dostupan svima, bez obzira na dob, rasu, spol, spolnu orijentaciju, vjeru, nacionalnost. Zakonom o športu definirani su dijelovi suvremenog sporta, sustav sporta, osobe u sustavu sporta, sportske djelatnosti, pa zato nemojmo brkati ono što radi ili o čemu govori Zakon o sportu, a trebamo razlikovati ono čime se bavi Nacionalno vijeće za sport odnosno ingerencije Nacionalnog vijeća za sport od drugih institucija koje su se danas pozivale možda krivo u ingerencije Nacionalnog vijeća za sport koje moraju postupati po svim uočenim nepravilnostima koje su bilo financijske koje se najčešće spominju ili neke druge prirode. S obzirom na zakonsku obvezu Nacionalno vijeće za sport počelo je po našem mišljenju ispunjavati obveze i zadaće i učinilo snažan iskorak u promišljanju i planiranju dugoročnog razvoja sporta u Republici Hrvatskoj. Jednako tako smatramo kako bi Vijeće a koje većinom čine vrhunski sportaši snažnije trebalo biti involvirano na onim nižim ili najnižim razinama gdje se sport često uglavnom zbog financijskih razloga stavlja na margine proračunskih subjekata, a samim time smanjuje onu dragocjenu bazu iz koje bi se trebali stvarati vrhunski sportaši. Upravo je sport podsjećam bio najbolji ili prvi promotor Hrvatske od njezine samostalnosti i po rezultatima koje su sportaši jedne ovako priznajmo male zemlje osvajali, činili nas ponosnima ili poznatima diljem svijeta. Sjetit ću se samo Dražena Petrovića, kolega je ovdje spominjao Šukera, spomenut ću Goran Ivaniševića koji su u ratnim godinama svojim uspjesima u svijetu sporta gradili mostove i vodili na svoj način sportsku borbu za Hrvatsku. Danas kada su naše financijske mogućnosti naravno ako ih usporedimo s onima devedesetih godina ipak mnogo veće sportu treba pružiti prigodu da zadrži svoj status promotora Hrvatske. U tom smislu klub HDZ-a prihvat će izvješće Nacionalnog vijeća za sport očekujući daljnje poteze i napore i pri uvođenju reda u financijskom, obrazovnom i kadrovskom smislu u skladu sa zakonskim mogućnostima donoseći mjere za unapređenje sporta. Jednako tako smatramo da treba napokon odlučiti koji su sportovi od nacionalne važnosti dakle sukladno rezultatima, tradiciji, ugledu u svijetu ali jednako tako smatramo i ključnim problemom kategorizaciju sportaša, sustav financiranja koji je uglavnom utemeljen na improvizacijama, snalaženju pojedinaca i privatnim vezama što treba što prije promijeniti i poboljšati posebice kada govorimo o nacionalnim selekcijama. Problema ima ali vjerujem da ih Nacionalnog vijeća za sport u okviru zakonskih obveza može ispunjavati, a jednako tako da mi kao zastupnici možemo svojim sugestijama i djelovanjem to i poboljšati. Dakle ne govoriti samo o financijskim problemima koje najčešće tište klubove već govoriti o svim onim aspektima sporta koji su bitni za njegovo funkcioniranje. Klub HDZ-a prihvat će ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jedan zahtjev za ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena kolegica je rekla da danas financijske mogućnosti za razvoj sporta daleko veće nego što je to bilo u devedesetim, osamdesetim ili 2000. Ja tvrdim da su one daleko manje. To … svaku jedinicu lokalne samouprave i vidjeti da su jedino gradovi, općine, županije te koje prate sport, da više ne možete ni svijećom naći koji su spremni, čast izuzecima, ali to je izuzetak koji potvrđuje ovo pravilo da vrlo teško možete pronaći nekoga tko će biti donator u sportu. Jedini način na koji će ovaj sport u Hrvatskoj ići naprijed da se iz sporta otjera organizirani kriminal, kladionice i sve ono mutno što je vezano za hrvatski sport.
Hvala lijepa. Iscrpili smo liste klubova koji su željeli govoriti o ovoj temi. Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Prvi za riječ javio se poštovani zastupnik Saša Đujić. Izvolite poštovani zastupniče.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospođo Bilić, kolegice i kolege. Položaj sporta u Hrvatskoj danas je u iznimno lošoj situaciji. U hrvatskom sportu nailazimo na niz problema, a najveći su već mnogo puta danas ovdje spomenuti i to su netransparentno i nekontrolirano financiranje, položaj sportaša, stanje sportske infrastrukture i opreme, uvjeti u kojima sportaši rade i slično. Kada su kolektivni sportovi u pitanju u Hrvatskoj nažalost funkcioniraju jedino i isključivo reprezentacije. Hrvatski sport je godinama zanemarivan, problemi su uglavnom gurani pod tepih i očito nije bilo volje a ni interesa da se Zakon o sportu provodi, da se problemi rješavaju, da se poboljša položaj sportaša, da se nadzire i kontrolira financiranje a to je onda dovelo do otvaranja prostora za korupciju, lov u mutnom i stvaranju jedne ružne slike o sportu i sportašima i očito je to stanje nekome i odgovaralo. Nevjerojatno zvuči činjenica da mi danas u Hrvatskoj u 21.stoljeću nemamo broj državnih službenika, popis državne imovine, popis stanovnika, sređene katastarske knjige, a kada je u pitanju sport onda da nemamo broj sportaša, broj klubova po pojedinim granama, broj sportskih objekata, njihovo stanje i ono najvažnije kolika sredstva odlaze na financiranje sporta. Kada je u pitanju rad Nacionalnog vijeća za sport kao najvećeg stručnog tijela očekivao sam u njihovom izvještaju lociranje i isticanje konkretnih problema u sportu ali i prijedloge rješenja tih problema i zakonske inicijative i mjere koje bi te probleme rješavali. Nacionalno vijeće za sport kao najveće stručno tijelo koje bi trebalo okupljati najveće stručnjake u tom području trebalo bi biti upoznato sa svim problemima, inicirati rješenja i raditi stalni pritisak na ministarstvo i vladu da se te stvari i rješavaju. Nacionalno vijeće za sport može osnivati i radna tijela u koja može uključivati ostale stručnjake ali umjesto toga vijeće je svoj rad usmjerilo k izradi studija i imenovalo radna tijela za izradu studija koje po tom naručuju. Te studije koštaju a natječaje za njihovu izradu provodi ministarstvo pa se onda postavlja pitanje, da li nam vijeće uopće treba budući da studije može naručivati ministarstvo i bez vijeća. Nemam ništa protiv da se daju naknade stručnim ljudima da se plate za svoj rad da se nagrade ljudi koji rade na studijima i projektima ali neka to rade unutar vijeća kao članovi radnog tijela jer tu mogućnost zakonski imaju. Ukoliko je vijeće imalo određenih problema u radu do sada i nije bilo u mogućnosti aktivnije raditi na isticanju problema i nuđenju rješenja istih onda je trebalo ukazati na eventualne probleme, prepreke u radu ili na to da nemaju kvalitetniju podršku i zainteresiranost u ministarstvu. Mislim da ste to trebali malo agresivnije isticati u proteklom razdoblju. Nadam se da će se vijeće u svom daljnjem radu okrenuti k aktivnijem i odlučnijem predlaganju i poticanju donošenja mjera za unapređenje sporta i poboljšanju situacije u sportu, a ne samo izradama studija, tim više što su nova vlada i resorni ministar najavili raščišćavanje stanja u sportu, izmjene Zakona o sportu, poboljšanje položaja sportaša, transparentnost financiranja, ali i veću brigu za sport u cijelosti. Hrvatska ima vrhunske sportaše u gotovo svim sportovima sa vrhunskim i iznimnim rezultatima na koje smo svi ponosni. Zbog toga je na svima nama da stvorimo uvjete i da možemo reći da smo ponosni na cjelokupni hrvatski sport i na stanje sporta u cjelini. Naši sportaši to zaslužuju. Podržat ću ovaj izvještaj uz napomenu opet da očekujemo aktivniji rad vijeća do sada i ne sumnjam da ćete imati podršku. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Jedna obavijest, da je u skladu sa člankom 207. stavak 2. Poslovnika Hrvatskog sabora isteklo vrijeme u 12,25 za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Idemo naprijed sa raspravom. Poštovana zastupnica Gordana Sobol ima 10 minuta.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo Nakić. Pa ustvari ovako, ja ću na početku ustvari izrazit žaljenje što smo stvarno mi kao zastupnici dobili u ruke najprije to samo izvješće koje samo po sebi stvarno nema prevelike osnove za raspravu. Ono što je po meni puno bitnije i puno više toga piše je u onim popratnim dokumentima koji ustvari nisu nam dostavljeni CD-om, ali su objavljeni na web stranici Sabora. Pa bih se ja ustvari u svom izlaganju osvrnula na problematiku žena u sportu, ali koristeći i neke podatke koji su objavljeni i u ovom vašem materijalu koji ima naziv kao radni materijal "Temeljna načela i smjernice razvoja sporta u Republici Hrvatskoj". Ja ga osobno doživljavam kao jednu dobru podlogu, jedan doprinos rasvjetljavanju, samo dio doprinosa rasvjetljavanju situacije, sagledavanju situacije, analize situacije kakvu danas imamo u sportu bez obzira radi li se o vrhunskom sportu ili se radi o amaterskom sportu. I očekujem da to bude na neki način možda i osnovno polazište za ono što će se sutra zvati nacionalni program razvoja hrvatskog sporta. Ono što pozdravljam u ovom materijalu je s jedne strane posebno poglavlje koje govori o ženama u sportu. Naime, problematika žena u sportu je problematika o kojoj se gotovo pa uopće ne govori ili se tu i tamo sporadično govori ako dođe do nekakvog "skandala" ili slično. Pogotovo se o problematici žena u sportu u našim medijima gotovo ništa ne govori, a ako se govori govori se sa senzacionalističkim notama i tu naročito mislim na našu javnu televiziju na programe u kojima se što se tiče žena u sportu gotovo pa nema nekih posebnih programa. Zašto sam rekla da ću govorit o ženama u sportu? S jedne strane činjenica je porazna da se u Hrvatskoj premali broj ljudi bavi sportom ili muškaraca ili žena. Tek otprilike nekakvih 10% ukupne populacije muškaraca u Hrvatskoj se bavi sportom, a kada je u pitanju ženska populacija onda je taj postotak mizernih 2,3%. Dakle 2,3% od ukupne ženske populacije u Hrvatskoj bavi se nekom organiziranom sportskom aktivnošću. Kad gledamo po podacima koje ste dali u tom materijalu 2009. godine od ukupnog broja sportaša odnosno osoba koje su se bavile sportom samo 18,8% tog broja čini ženska populacija, a ono što je još poražavajuće da u odnosu na podatke iz 2006. godine to iznosi pad od otprilike nešto više od 1%. Dakle umjesto da u godinama koje idu, slijedeći određene preporuke koje postoje na različitim razina izvan Hrvatske i u kojima u krajnjoj liniji na konferencijama sudjeluju i predstavnici naših organizacija, dakle taj pad evidentan je pad sudjelovanja žena u sportskim aktivnostima. Kad govorimo o upravljačkim pozicijama danas negdje ispod 9% žena se nalazi na raznoraznim upravljačkim pozicijama u različitim savezima lokalnim, regionalnim, državnim itd. Dakle jedna mizerna brojka. Ono što također sam zapazila, pogledala sam i ovu studiju koja je napravljena, koja govori o trenerima i stručnim poslovima u hrvatskom sportu. To je jedna dakle od studija koje ste dali izraditi. Samo 6% ukupnog broja trenerica jesu žene, ali ono što je još poraznije da od tih 6% više od 70% njih ima nedostatnu kvalifikacijsku strukturu. I to nam govori o problematici kako i na koji način u hrvatskom društvu pristupamo ovom problemu. Ali ovo ću iskoristiti da istaknem jedan zgodan podatak ili dva zgodna podatka iz tog materijala. Prvo, smatram da je nedopustivo da u toj studiji gdje se tražila anketa, dakle anketnim listićima se od nacionalnih saveza tražilo da dostave podatke samo 44 hrvatska nacionalna saveza pojedina su dostavila podatke, a 38 njih se uopće nije uključilo u to. I to govori na neki način o odnosu dakle naših nacionalnih saveza pa ja bih rekla i u poziciju vašeg, u odnosu na nacionalno vijeće pa to ide ka potrebi da se nacionalno vijeće kao takvo više istakne kroz svoje djelovanje, javne istupe itd. jer ima mogućnosti i prema Zakonu o sportu, ali valjda ćemo sa nekakvim novim zakonom o sportu taj dio još dodatno definirati. A tu ću spomenuti kad govorimo o podacima, Hrvatski nogometni savez je dostavio podatke o trenerima, međutim nije prikazao koliko ima ženskih trenerica uz opasku da im sustav evidencije ne dopušta sortiranje prema spolu, pa onda oni procjenjuju da ima svega nekoliko promila trenerica u nogometu. Mislim da je to apsolutno nedopustivo, ali nažalost mogu tu dati opasku da što se tiče Hrvatskog nogometnog saveza izgleda da je i očekivano. No ono što također me malo ubolo u oči, kad govorimo upravo o tom dijelu materijala, a to je u nekakvim preporukama i ciljevima koje te studije na neki način pokušavaju zadati sebi ili svima nama da smo malo neambiciozni, u smislu da recimo se predvidjelo da se broj ženskih trenera poveća sa 6% na 10% u idućih 10 godina. Mislim da na taj način nećemo nikad ustvari sami sebe, da tako kažem, potaknuti i dostići one brojke koje bi bile normalne. I završit ću sa time, vi ste dali naravno određene preporuke u ovom dijelu materijala koji se odnosi na žene i sport, naveli ste ciljeve koji se žele postići. Međutim ja sam pregledavajući te ciljeve, preporuke iz tog dijela materijala u odnosu na druge dijelove materijala uočila recimo da kada je u pitanju potreba za prepoznavanjem novih, drugačijih način ili da tako kažem pojedinih mjera kojima će se doprinijet posebno financiranje, bavljenje žena sportom. U onom dijelu materijala koji govori o financiranju i što bi trebalo učiniti ta mjera nije inkorporirana. Dakle, ne bih htjela da se i sa ovim materijalom desi da jedan dio koji ste vi napravili u poglavlju recimo žene u sportu, da te smjernice ne budu inkorporirane u ove ostale dijelove. Jer ako ne budu inkorporirane ostat će samo kao jedno poglavlje. I mislim da u temeljnim načelima koje se odnose, dakle na samom početku kad se govori o sportu govori se o tradiciji. Ali nekako mi fali, nedostaje da mi u Hrvatskoj bi trebali razbijati neke tradicije ne samo u tome da se na adekvatan način valoriziraju sportovi koji su po našem poimanju tradicionalno vežu uz jedan ili drugi spol, nego i da to znači razbijanje tradicija, da eto ženama i nije u nekakvoj njihovoj, u nekakvoj njihovoj percepciji da se i one moraju baviti sportom. I nedostaje mi pogotovo u ovom prvom dijelu gdje se govori o toj tradiciji sporta nije cilj samo podizanje kvalitete sporta na svim razinama. Cilj je i što masovnije uključivanje, tu mi negdje u tim počecima tih temeljnih načela fali dakle što masovnije uključivanje svih u sportske aktivnosti. Tu sad mislim i na muškarce i na žene. Na kraju, postoji komisija koja se zove Komisija za skrb o ženama u sportu pri Hrvatskom olimpijskom odboru. Mi smo neki dan na jednom okruglom stolu o tome razgovarali i sa predsjednicom Komisije gospođom Gruden-Paliković i molili smo je da se to ne zove Komisija za skrb o ženama u sportu. Nek' se zove Komisija za žene u sportu, Komisija za bavljenje ženama u sportu, jer skrb malo podsjeća na skrb o starijima, nemoćnima, potrebitima itd., a mislim dok tako budemo gledali na žene u sportu bojim se da određenih pomaka neće biti. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo jednu repliku. Poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice Sobol, cijeneći ovo što ste rekli o uključivanju žena u sport ja bih vam replicirala i rekla da sam možda više zabrinuta što se sve manje djece uključe u sportske aktivnosti i to ne svojom krivnjom. Dakle, ženama na izbor, na mogućnost, na ono što im njihove obveze dozvoljavaju. Međutim zabrinjava i činjenica što ona baza koja bi trebala činiti, dakle vraćam se na ono od one baze započinje sve, od tamo se rađaju vrhunski sportaši, pa ću se tako referirati i na ovo što piše u Izvješću Nacionalnog vijeća za sport. Primjerice nedopustivo da tete u vrtićima koje apsolutno nisu kvalificirane za adekvatnu obuku djece provode tu obuku, bave se športskim aktivnostima i još uz sve to, posebno naplaćuju. Naravno da mi ne možemo o tome raspravljati, odnosno i možemo ali da je to u razini gradova, općina ili županija i da je to u njihovoj nadležnosti i da to treba preispitati i smatramo da je to zabrinjavajuće. Dakle, što više djece uključiti u sportske aktivnosti, omogućiti im to, ne nestručnim kadrovima koji se bave djecom, da obrazovanim kadrovima za što postoje pretpostavke. I reći ću što se novca tiče, najviše što se kreše kada se ide kresat proračun ili prvo što se smanjuje su kultura i sport. I nemojmo se lagati to svi znamo gdje će se prvo zarezati sportu i kulturi. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Slažem se sa vama, dakle da bi jedan od većih naših područja interesa trebalo biti kako i što na veći broj, što učiniti da se što veći broj djece uključuje u sportske aktivnosti. Ja kad sam govorila o ženama u sportu tad nisam mislila samo na žene koje imaju 18, 20, 25 ili 30 godina već sam mislila na svu žensku populaciju. A iz statističkih podataka oni koji su dostupni takvi kakvi jesu se u stvari pokazuje da u mlađoj dobi puno manji broj djevojčica u odnosu na dječake se bavi sportom, a posebno se gube u pubertetskoj dobi. I tu kao društvo ne činimo dovoljno. To je jasno. Što se tiče financijskih sredstava. Jasno je meni da se financijska sredstva koja se odvajaju apsolutno nisu dovoljna i da ova priča sa nacionalne razine neće imati nikakvih rezultata ako ne bude inkorporirana i spuštena do najmanjih lokalnih razina. Ali smatram da je tu vrlo bitna i uloga države i nadležnog ministarstva pa i kompletne Vlade. Jer ja ću samo podsjetiti da u zadnjih nekoliko godina su se ulupali milijuni kuna na gradnju velebnih dvorana, stotine i stine milijuna kuna, eura, čega god hoćete u velebne dvorane, a da se u isto vrijeme, se možda mogao taj novac odvojiti i usmjeriti prema nekim manjim sportskim objektima igralištima i slično. Smatram da je tu najveću ulogu održalo upravo stav tadašnje Vlade Republike Hrvatske.
Hvala lijepa. Sljedeća za deset minuta poštovana zastupnica Sonja König. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana predsjednice Nacionalnog vijeća za sport, predstavniče ministarstava, kolegice i kolege. Prilikom predstavljanja Zakona o sportu, odnosno postavljanja na noge Nacionalnog vijeća za sport tadašnji resorni ministar gospodin Dragan Primorac još 2006. Godine predstavio ga je kao citiram tijelo koje predlaže mjere za unapređenje sporta, utvrđuje prioritete i projekte ali isto tako i raspravlja o najvećim pitanjima koja su od važnosti za hrvatski sport o kojima niti jedno drugo tijelo bez obzira koliko ono briljantno ili dobro bilo ne može cjelovito gledati kao Vijeće. Na žalost gospodina Primorca i sve građane moram obavijestiti da Nacionalno vijeće za sport taj svoj posao nije dovoljno dobro odradilo. Sportu u Hrvatskoj se još uvijek ne pristupa dovoljno sustavno. Kada govorimo o legislativi u sportu, o donošenju podzakonskih akata, kad govorimo o izradi strategija i Nacionalnog programa, osnivanju Nacionalnog vijeća za sport, o imenovanju članova tog Vijeća, o njihovom izvješću izrazit ću se sportskim jezikom ne igramo dobro. Zašto? Neki su to već moji kolege prethodnici napomenuli, ali mislim da nije loše ponoviti. Zato što smo propustili donijeti dakle podzakonske akte Zakona o sportu, nismo donijeli Nacionalni program sporta, a kamoli strategiju razvoja sporta u našoj zemlji. Nisu napravljene ozbiljne analize postojećih zakonskih rješenja i njihovih učinaka u praksi, a sa osnivanjem, tj. Imenovanjem Nacionalnog vijeća kasnilo se godinama. Dakle, kada govorimo o radu Nacionalnog vijeća za sport, odnosno o njegovom izvješću koje to tijelo podnosi Hrvatskom saboru dobronamjerno ću reći još jednom ne možemo biti baš posve zadovoljni onime što u izvješću možemo pročitati. Jer opisani način i dinamika rada ovog stručnog tijela nije u skladu sa aktualnim problemima u sportu. Projektne studije i strategije koje se izrađuju 4, 5, 6 godina u suvremenim uvjetima razvoja športa zasigurno je zastarjela, a novac utrošen u takve strategije nažalost uzaludno potrošen. Potrebno je dakle dinamizirati rad ovog stručnog tijela i učiniti ga efikasnijim i neposrednijim u odnosu na aktualne probleme u sportu. U svom dokumentu, dakle temeljna načela i smjernice razvoja športa u RH koji je izradila radna skupina Nacionalnog vijeća za sport navodi se kako je potrebno izraditi dakle niz studija i analiza pojedinih sustava hrvatskog športa, kako je potrebno definirati strateške ciljeve budućeg djelovanja u području športa, kako je potrebno izraditi jasan, konkretan i provediv Nacionalni program razvoja športa. Ali, sve je to točno i sve je u redu, sve ste dobro napisali, sa svim se slažemo, ali u tim zadacima u kojim ste vi imali ključan faktor, zapravo u rješenjima ste imali ključan faktor, niste bili proaktivni, niste bili dovoljno po mom mišljenju dinamični u svom radu. Jer vijeće usvojilo na primjer program izrade analitičkih i strateških dokumenata i studija za valjda to razdoblje od 4 godine, smatrate potrebnim izraditi dakle 14 tih projektnih studija da ih sad sve ne nabrajam, ali u godinu i pol koliko otprilike vijeće postoji izrađene su samo 2 studije što znači da su nam ako nastavimo ovim tempom potrebno još 6 godina da vidimo sve te studije. Dakle, da izradimo Nacionalni program sporta. Dakle ovim tempom negdje za zapravo možda čak i 7, 8 godina. Do tada će naravno strategije izrađene prošle godine već toliko zastarjeti da će njihova upotrebljivost biti vrlo, vrlo upitna. Nije nam prihvatljiva ni pretežita selektivna usmjerenost Nacionalnog vijeća za sport na potrebe vrhunskog sporta bez koncentracije na osiguranje bolje pristupačnosti sporta svim građanima RH pa bih voljela da su u članstvu vijeća imenovane i osobe koje su se istakle i u amaterskom sportu. To ćemo nadam se učiniti u sljedećem razdoblju, u sljedećem mandatu. Jer suština rada za sport je kako učiniti da sport tj. sportski sustav bude bolji, odnosno da rezultat naših profesionalnih sportaša bude još bolji, a isto tako da se ispuni ona funkcija zbog koje sport i postoji, a to je da se ljudi s njime bave i da budu zdravi. Od hrvatskog se sporta na svim razinama očekuje da čitavom društvu bude pokretač, da bude poticatelj prema zdravim načinima života, a pri tome moramo pomoći svi. A posebno taj tempo morate zadavati vi kao naravno stručno najviše tijelo. Dakle, morate biti proaktivni ponavljam jer to vam je zapravo i zadaća. I molim one koji pišu ili potpisuju ovakva izvješća da ne vrijeđaju čitatelja tih izvješća jer nas vjerujem nenamjernim greškama prisiljavaju da sumnjamo u ista. Jer primjerice na početku izvješća tvrde da je određenu strategiju izradio Kineziološki fakultet u Zagrebu, a na kraju izvješća da je tu istu strategiju izradilo 3-člano povjerenstvo za vrednovanje koju je imenovao ministar. Pa se recimo u dijelu financijskog izvješća primjerice navode putni troškovi, odnosno troškovi sjednica u Splitu, Rijeci i Osijeku, a u kratkim izvješćima s održanih 16 sjednica tj. njihovim svojevrsnim izvodima iz zapisnika navodi se da su sve sjednice izuzev dvije održane u Zagrebu. Sport dakle igra značajnu obrazovnu i odgojnu ulogu u životima djece i mladih. Sudjelovanje u ekipi, osjećaj zajedništva, solidarnost, promoviranje načela poput poštene igre i poštovanja svih pomaže u izgradnji boljeg društva. Neupitan je i utjecaj medija u promociji sporta. Oni utječu na mijenjanje i percepciju stavova, pokreću na akcije i potiču promjene. Mediji stoga snose i veliku odgovornost jer odabirom sadržaja i načina na koji prezentiraju sportaše i sportašice promovira određeni sport, utječe na stavove javnosti. Ne ulazeći u uređivačku politiku nekih sportskih redakcija reći ću ipak da je nedopustivo da se sportski uspjesi hrvatskih sportaša na europskim i svjetskim razinama prikazuju tek nakon izvještaja s neke trećerazredne nogometne utakmice. Ne činimo dakle dovoljno da promijenimo situaciju u kojoj djeca sjede pred televizorom ili cijele dane igraju kompjuterske igrice, ne činimo dakle puno da promijenimo situaciju u kojoj naša nacija prednjači u pretilosti u Europi, a znamo da se prekomjerna težina i njezine posljedice mogu spriječiti samo zdravim prehrambenim navikama i sportom. Rasprave o sportu, o problemima u sportu zapravo nisu česte, a kada i jesu svode se na korupciju i upotrijebit ću blagu riječ nesportske ispade pojedinaca. Stoga me veseli, i nas u klubu HNS-a, što će se uskoro pokrenuti i široka strukturirana javna rasprava o ulozi i razvoju športa ili sporta u RH, a da će se na našim klupama uskoro naći i prijedlog izmjena i dopuna Zakona o športu ili sportu kako hoćete čijim će se donošenjem sigurna sam uvesti i više reda u naš sport. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo prijavljenu jednu repliku. Poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Meni je drago kolegice što ste spomenuli upravo ovu odgojnu dimenziju sporta jer zapravo smisao sporta nisu proizvodnja sportaša, odnosno medalja to je posljedica nego je zapravo smisao sporta uglavnom uključivanje što više mladih u sportske aktivnosti, a na taj način djelujemo odgojno pa ćemo i poslije imati uključivanje i starijih, odnosno jednu zdravstvenu dimenziju sporta koju ste spomenuli. Isto tako bih rekla da je dosada upravo tu ministarstvo bilo jedna najslabija karika, odnosno u sportu ministarstvo je bila najslabija karika jer kad pogledate svi sportaši koji jesu postigli velike uspjehe oni su to postigli ili uključivanjem kroz nekakve športske klubove ili pak u vrijeme kad su išli u školama. Znači mišljenja sam da upravo ministarstvo treba raditi na tome, na tom masovnom uključivanju, a to može biti zapravo i kroz tjelesnu aktivnost, kroz raznorazne druge dimenzije sporta, kroz recimo da na taj način škole budu regrutni centri gdje će se zapravo i na koji će se način uključivati što više djece u sport. Da ne govorimo ovaj drugi dio razvoja sporta, to su gradski sportski savezi, ali sada o tome nećemo razgovarati. Prema tome držim da je upravo ta jedna odgojna funkcija sporta vrlo bitna i da upravo ministarstvo treba kroz škole kao regrutne centre raditi na tome. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeći za raspravu od 10 minuta poštovani zastupnik Veljko Kajtazi. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana predsjednice Nacionalnog vijeća, poštovani kolege i kolegice. Već dugi niz godina bavim se sportom kao karate trener i sportaš stoga me posebno zanima rad Nacionalnog vijeća za sport. To Vijeće predlaže izradu nekoliko studija, što smatram bitnim zadatkom budući da bi one postale temelje za izradu Strategije za razvoj sporta u Republici Hrvatskoj. Koje je neophodan za daljnje unapređivanje sporta u Hrvatskoj i na kojoj se već i radi. Nacionalno vijeće za sport u izvješću navodi i kako podupire cilj Hrvatskog olimpijskog odbora koji se tiče promicanja Hrvatskog sporta u cjelini kao i temeljnih olimpijskih načela i vrednota. Ja bih se osvrnuo na rad Hrvatskog karate saveza koji nije spomenut u ovom Izvješću. No, član je spomenutog Hrvatskog olimpijskog odbora i nacionalni je sportski savez, te je stoga bitan za hrvatski sport. Navest ću sljedeće primjere: Kao prvo, veliki je problem pitanje mandata predsjednika i članova Upravnog odbora, današnji predsjednik Hrvatskog karate saveza na toj je poziciji već od 1995. kao i tajnik punih 17 godina. Zanimljivo je da su ovako statutarno rješenje prema kojem je neograničen broj mandata koji predsjednik može obnašati odobrili su sami organi uprave. Neophodno je ograničiti broj mandata predsjednika na maksimalno 8 godina. Ovako neograničavanje dovodi do privatizacije Saveza i nepotizma. Cijela obitelj su zaposleni u karate savezu. Tako je sin predsjednik Saveza, zaposlen kao organizator sudaca, njegova kći kao trenerica, dok mu je supruga glavni opskrbljivač sportske opreme za karate klubove. Problematična su i financijska izvješća karate saveza, koja se usvajaju bez rasprave. Proračun Hrvatske karate saveza je 2,5 milijuna kuna, a u financijskom izvješću je stavka od 350 tisuća kuna. Stavljena je u kategoriji ostali troškovi. U drugim organizacijama kada nešto stoji u toj kategoriji onda to zahtijeva detaljno obrazloženje pogotovo kada je riječ o ovako velikom iznosu. Kada je riječ o netransparentnosti u trošenju financija spomenuti ću i seniorsko prvenstvo u Zagrebu koje je održano 2009. godine u organizaciji Hrvatskog karate saveza. Analizu organizacije prvenstva nikada nije objavljen, niti je objavljen završni račun, a pod upitnikom su ugovori o sponzorstvu. To je dostavljeno Državnom odvjetništvu ali o tome za sada nemamo nikakvih povratnih informacija prema saznanjima koje sam dobio od nekih klubova. Također članovi Hrvatskog karate saveza prisiljeni su statutom saveza na stalni sukob interesa, tako ni jedna osoba ne može biti sudac ako nije član Hrvatskog karate saveza. A po statutu to znači da mora biti i član nekog kluba. Zato u pravilu su svi suci Hrvatskog karate saveza imaju svoje klubove koje se natječu na državnim prvenstvima i sude svojim natjecateljima. Osim toga Savjet se javno hvali s medaljama natjecatelja koji su bili na Europskim i svjetskim natjecanjima. Iako nemaju veze sa tim uspjehom jer im osiguravaju samo put i smještaj. I to ne uvijek. Ponekad im se novac refundira samo ako su osvojili medalju, to znači da natjecatelj putuje na prvenstvo kao privatna osoba, a u slučaju da osvoji medalju onda je to uspjeh Hrvatskog karate saveza. Dakle, neki od glavnih problema u Hrvatskom karate savezu vezani su uz netransparentno trošenje novaca i prisvajanje funkcija. Pitanje je koliko zaista predsjednik Hrvatskog karate saveza zarađuje i na koji način. Kako se koriste službena vozila, nabava sportske opreme i slično. Ne radi se samo o tome da pojedinac ima koristi od ovakvog stanja, nego je upitno i poštivanje jednog od načela Olimpijskog odbora, a to je dobro upravljanje sportom, očito da postoji … etničkih pozicija koje su sadržane u konceptima duha i sporta i fair playa. U slučaju sučeljavanja sa interesima pojedina, njihovi ciljevi nisu usmjereni na razvoj pojedine grane sporta,nego na sticanje osobne koristi. Duh sporta obuhvaća na prvom mjestu poštenje i poštovanje općih pravila i pitam se gdje je to nastalo u slučaju vodstva Hrvatskog karate saveza. Vodstvo Hrvatskog karate saveza je upitno i ovakva situacija održava se više od 15 godina. Vrijeme je za status quo za promjene. Radi svega navedenog bilo bi dobro da Nacionalno vijeće za sport na čelu sa predsjednicom Danirom Bilić raspravi o ovom pitanju. Osim toga pozivam Ministarstvo obrazovanja i športa kao i Hrvatski olimpijski odbor da bi trebali reagirati budući da je savez njihov član. Sve to bilo bi u skladu i sa planom ministra Jovanovića da uvede red u hrvatski sport. Moram naglasiti da sam imao nekoliko mailova koji su imali i imaju primjedbu na Hrvatski karate savez. Hvala.
Hvala i vama kolega. Sljedeći za raspravu od 10 minuta prijavio se poštovani zastupnik Igor Češek. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, predsjednice Nacionalnog vijeća za šport. Sasvim je sigurno da u Republici Hrvatskoj sam sport ima i dugogodišnju tradiciju i veliku ulogu jer svjesni smo koliko se ljudi u Hrvatskoj bavi sportom ili profesionalno ili rekreativno i najzanimljivije bi bilo kada bi napravili usporedbu koliko građana gleda ligu prvaka na TV-u a koliko prijenos sjednice Hrvatskog sabora. Sami ste rekli na početku svog izlaganja da 20 godina na žalost nije donešena javna strategija razvoja sporta. Eto napokon od 14. srpnja 2010. godine djeluje Nacionalno vijeće za sport. Nacionalno vijeće za sport je najviše stručno tijelo koje se brine za razvoj i kvalitetu športa u Republici Hrvatsko koje ima za ulogu napraviti jasnu strategiju razvoja sporta u Republici Hrvatskoj. Samim programom definiranog, čitam iz vašeg izvještaja, 14 … studija, sport u suvremenom hrvatskom društvu, objekti i oprema, školski šport i šport na visokim učilištima, vrhunski šport, športska rekreacija, šport osoba s invaliditetom, šport u vojsci i policiji, treneri, ostaju stručni kadrovi, … sporta i športsko zakonodavstvo u Republici Hrvatskoj, financiranje športa, međudržavna i međunarodna suradnja u sportu, znanstveno istraživački rad u športu. Zdravstvena zaštita sportaša i žene u sportu. Vijeće je, dalje čitam, vijeće je mišljenja kako bi izrada pojedinih studija predstavljala prvi korak prema izradi cjelovite studije pod nazivom strategija razvoja športa u Republici Hrvatskoj a čija je izrada predviđena 2013. godine. S obzirom da ovih 14 točaka je u vašem djelovanje od 18 mjeseci napravljano samo jedna studija i to treneri i stručni poslovi u hrvatskom sportu. Čisto sumnjam da ćete vi uspjeti tu strategiju napraviti do 2013.godine. Kao što sam već napomenuo izuzetno mi je drago što je Nacionalnog vijeća za sport što je osnovano, ali bih vas upozorio da bi trebali malo ubrzati sa radom jer problematika samog sporta u RH nije beznačajna. Sjetimo se samo moram ga spomenuti jer sam strašno bio potresen pričom mladog sportaša Franje Opačaka koji je beskućnik, a 7 godina je državni prvak u Taekwondou dobitnik zlatne medalje i titule svjetskog prvaka u Teakwondou uistinu žalosno. Sami gradovi i općine bi isto trebali posvetiti puno više pažnje sportu naravno kada bi im država omogućila određena financijska sredstva. Pojedini gradovi su prepoznali značaj sporta. Pa evo ja dolazim iz Slatine imam primjer gdje smo mi odnosno gradonačelnik i aktualna vlast napravili veleban stadion za NK Slatinu koja igra u 3.ligi sjever. Stadion vrijedan 8 milijuna kuna izgrađen na gospodarskom području, a ja moram reći koliko smo mi u Slatini pravi sportaši kada imamo 3600 nezaposlenih i 2800 zaposlenih a mi radimo stadion, pa evo to je jedan dokaz da koliko Hrvati više vole sport od rada. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo jednu repliku. Poštovani zastupnik Zoran Vinković.
Zahvaljujem. Doista kolega je u pravu kada je rekao da nepostojanje strategije predstavlja jedan od najvećih faktora koji utječe na stanje u hrvatskom sportu i uspjesi svih pojedinaca, reprezentacija. Ja bih volio da to bude i u košarci ali smrću Dražena Petrovića očigledno je to počelo stagnirati. I vrijeme je da se i u tim sportovima vrati da tko kažem na one staze uspjeha i slave. Neću spominjati sada niti jednog pojedinca ali posebno se želim ovdje osvrnuti i upravo ova strategija a to imaju sve zemlje praktično u okruženju, jer prije svega je bolje izvršiti prevenciju nego onda skupo liječiti određene društvene anomalije, ali upravo ta strategija mora riješiti pitanje sportske komunalne infrastrukture. To nisu stadioni u gospodarskim zonama, sportski centri osnova za bavljenje svih vrsta sportova. Ja ću samo reći jedan primjer koji je vezan da sam i bivšem ministarstvu nekoliko puta slao zahtjev obzirom da u Đakovu djeluje Atletski klub da je grad Đakovo priredio cjelokupnu komunalnu infrastrukturu za odobravanje za postavljanje tartan staze, nikada nije bio pozitivan odgovor. A nadam se da ovo novo ministarstvo mora upravo pomoći i ovom nacionalnom vijeću izradu jedne takve strategije. Najpogubnije bi bilo ako bi se ministarstvo uključilo [[Upadica: Vrijeme, poštovani zastupniče.]] Završavam, u rješavanje kadrovskih rješenja u određenim granama sportova, bio to Hrvatski nogometni savez ili bio Karate savez, jer to posao ministarstva nije.
Hvala lijepa. Poklonimo 10 minuta pozornosti za raspravu poštovanog zastupnika Šime Đurđevića.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Cijenjene kolegice i kolege. Ja ću moje izvješće maksimalno skratiti. Mislim da su kolegice i kolege u pojedinačnoj raspravi dosta toga rekli ali bih htio skrenuti pozornost da smo se više bazirali na stanje u hrvatskom sportu nego na izvješće Nacionalnog vijeća za sport. Pa to je ne kritiziram ali je razumljivo ali jedno s drugim je povezano. Moje mišljenje da si moramo odrediti što želimo, želimo li zdravu naciju ili želimo ulagati u sportaše i od njih tražiti vrhunski sportski rezultat. To je već na kraju krajeva ispada biznis. Ja mislim da je ovo prvo bolje da se naša djeca bave sportom jer kažu da je sportska kultura dio opće kulture jedne osobe, jednoga naroda jedne nacije. I stoga po meni je bitno da krenemo od vrtića i od osnovne škole ali s tim da tu i takovu dječicu vode stručni ljudi. Ako zakon o osnovnoj i srednjoj školi kaže da profesori u osnovnoj i srednjoj školi mora biti osoba VSS, završen taj i taj studij onda moramo u tu stručnost i vjerovati. Moje mišljenje da bi trebali nastavu tjelesne i zdravstvene kulture i u osnovnoj školi poglavito u predmetnoj nastavi i u srednjoj školi sa 2 sata pomaći na 3 sata i težiti tomu da svako dijete poznaje jedan od svjetskih jezika, da je informatički pismeno i težiti da se bavi jednim od sportova poglavito sportom bazičnim sportom, a to je atletika, sportska gimnastika, plivanje. Za plivanje uvjet je za plivanje da se bave djeca u kontinentalnom dijelu malo ćemo počekati jer je izgradnja bazena skupa, ali zašto ne usmjeriti djecu kao ova dva bazična sporta jer iz toga sve proizlazi. Nadalje, sportski školski klubovi i klubovi bez obzira o kojoj grani sporta se radi u školi je zadaća profesora, nastavnika tjelesno zdravstvene kulture da prepozna dijete da provodi program i na kraju krajeva kada dijete krene prema srednjoj školi da ljudi iz srednjoškolskih sportskih klubova, a poglavito iz kluba iz grada i županije prepoznaju tu djecu i nastave dograđivati tamo gdje su profesori tjelesne i zdravstvene kulture to zamijetili istestirali sposobnosti djeteta i kaže u mojoj školi ima takove i takove dječak, ima takova i takova djevojčica, jer sam ih istestirao primijenio te i te testove i smatram da su oni napredni i da se od njih u perspektivi može nešto očekivati. I dakako završavam uvijek na onom kategorizacija sportaša, a ja bi se posebno bazirao na kategorizaciju mladih sportaša. Iz te kategorizacije Hrvatskog olimpijskog odbora proizlazi da općina ako živi se u određenoj općini, gradu, županiji i Gradu Zagrebu imaju određene financijske obveze prema tom nadarenom sportašu, a ne samo Hrvatski olimpijski odbor. I dakako očekujem od vijeća, od ovog rekao bih stručnog vijeća za šport u kojem sjede eminentni stručnjaci koje svi poznajemo kao što je gospođa Bilić, Anzulović, Poljak, Kožulj, proslavljeni Ratko Rudić, prof.dr. Valentin Barišić sa Kineziološkog fakulteta i prof.dr. Dragan Milanović sa Kineziološkog fakultet, Zoran Primorac, Zlatko Mateša, predsjednik HOO-a, Vrdoljak, Goluža, Kovačić, istaknuti sportski djelatnici kao što je Slavek Pogorelec, mi ga zovemo Slavek, i da oni mogu odgovoriti zahtjevu kako bi Hrvatska u perspektivi, a ja očekujem u 2013. imala tu daleko traženu studiju o sportu. Hvala lijepa.
Hvala i vama kolega. Na vaše izlaganje imamo prijavljene dvije replike. Prva je poštovanog zastupnika Zorana Vinkovića. Izvolite.
Uvaženi kolega je nabrajao sad članove odbora, mislim da to toliko i nije bitno, čast svima koji su u tom odboru, međutim pitanje cjelokupne problematike sporta neće se riješiti samo imenovanjem Nacionalnog vijeća, imenovanjem odbora ili ne znam čega nego očigledno kroz jednu cjelokupnu strategiju, ali isto tako i posebno kroz zakon i o sportu, ali posebno o financiranju sporta se može doći do rješavanja one osnove koja je baza upravo i u školama, upravo lokalnim sredinama, od najmanjih sredina pa sve do Zagreba, od Paučja tamo blizu Đakova pa do Maksimir ili do Poljuda. I cjelokupni sport ne može se i samo financiranje i rješavanje komunalne infrastrukture ne može se prebaciti samo na lokalnu i regionalnu samoupravu nego upravo je država ta koja kroz svoju strategiju, ali i kroz zakon koji je neophodno donijeti, a time i spriječiti sve ove vrste kriminalnih radnji u sportu o kojem je ovdje isto također bilo riječ, može se riješiti problematika sporta i funkcioniranja sporta kako bi imali više i Petrovića i Ivaniševića i Kostelića i nogometa i košarke i taekwondoa i karatea, plivanja i svih ostalih sportova. Međutim, ne možete srušit svjetski rekord ako nemate zatvoreni bazen, a to mnoge jedinice lokalne samouprave koje nisu bile politički podobne nisu mogle napraviti jer jednostavno ovim zakonima i umanjenjem poreza na dohodak nisu mogle i nisu imale mogućnosti financirati.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Bore Grubišića. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani kolega Đurđević, ja sam suglasan s velikim dijelom vašega izlaganja, gotovo sa svime što ste rekli. Ali kada ste to govorili onda sam ovdje pročitao i izjavu same predsjednice na Odboru za obitelj, mladež i sport koja je tada rekla i istaknula nedostatak egzaktnih podataka vezanih za sport od broja klubova, broja sportaša, načina financiranja, broja i stanja sportskih objekata i drugo. Dakle to je problematika koja je trajna i koja postoji, koju treba rješavati.
Hvala lijepa. Nema odgovora ne repliku i ne treba. Završno, predsjednica Nacionalnog vijeća za sport poštovana Danira Bilić.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovane zastupnici i zastupnici. Prije svega zahvaljujem svim zastupnicama i zastupnicima koji su sudjelovali u raspravi na vašim prijedlozima, sugestijama, na vašim kritikama. Ja sam pozorno slušala i pokušat ću ukratko odgovoriti, referirati na ono što smatram da bi bilo bitno i zbog vas i zbog šire javnosti. Evo ako dopustite počet ću od uvažene zastupnice Sanje Konig koja je kazala da dinamika rada Nacionalnog vijeća za sport nije u skladu s aktualnim problemima i u pravu ste, nije. Ali dinamika rada Nacionalnog vijeća za sport je itekako u skladu s obavezama koje proizlaze iz Zakona o sportu, dakle obvezama i ingerencijama Nacionalnog vijeća za sport. Dakle ne samo vi nego i još nekoliko zastupnika se pitalo zašto Nacionalno vijeće nije napravilo neke stvari koje uopće nisu u ingerenciji Nacionalnog vijeća za sport pa ja to koristim ovu prigodu sada ponoviti ponovno. Dakle Nacionalno vijeće želi i jedino može funkcionirati u skladu sa svojim ingerencijama koje su nam propisane Zakonom o sportu. A upravo i vi ovdje saborski zastupnici kod sljedećih izmjena i dopuna Zakona o sportu ako smatrate primjerice da bi Nacionalno vijeće za sport trebalo izraditi nacionalni program razvoja sporta onda to možete ugraditi u zakon. Ako to nije ugrađeno u zakon onda to naprosto Nacionalno vijeće za sport ne može raditi. Ali mi smo svjesni problema i vidjeli ste dakle i kroz ovu studiju "Temeljna načela i smjernice razvoja sporta" precizno smo ukazali na mnoge probleme, sugerirali načine kako bi se rješavalo i u konačnici dali jedan koncept, jednu viziju kojim putem bi trebalo. Ali mi smo svjesni da mi nemamo tu ovlast da mi doista i provodimo, mi čak nemamo ni pravnu osobnost, dakle mi ne možemo niti provoditi i svjesni smo da će koliko će se realizirati od onoga što Nacionalno vijeće predlaže ovisi o nadležnom ministarstvu, Vladi i u konačnici upravo ovdje od vas Hrvatskog sabora. I dopustite mi podsjetiti, dakle pošto je većina zastupnika koja je raspravljala izrazila velike nade i želje što će to sve Nacionalno vijeće napraviti u ovoj godini i u godinama koje dolaze onda dopustite mi podsjetiti da ste upravo vi u ovom mandatu, ovaj saziv Sabora izglasao Nacionalnom vijeću za sport 400 tisuća kuna. Dakle osim studije za financiranje sporta doista Nacionalnog vijeće tu nema prostora za snažnije sugeriranje za druge studije. Mi jesmo vama za informaciju, na našoj prošloj sjednici koja je bila u siječnju ove godine, mi smo uputili jedan dopis, jedan prijedlog, svjesni dakle kad smo radili izmjene i dopune našeg Financijskog plana za ovu godinu sukladno proračunu, mi smo uputili dopis nadležnom ministarstvu u kojem smo kazali da predlažemo da se ide u izradu određenih studija koje smatramo da su prioritetne i koje bi bile kvalitetna podloga za izradu nacionalnog programa, ali smo isto tako donijeli zaključak s kojim potičemo nadležno ministarstvo da čim prije pokrene potrebne aktivnosti za izradu samog nacionalnog programa. U onom dijelu kad ste spomenuli da možda dovodimo u zabludu vas zastupnike kad čitate izvješće jer vidite da negdje piše da ministarstvo imenuje a prije toga piše da Nacionalno vijeće imenuje i predlaže. Pa to je upravo, dakle odraz načina na koji funkcionira Nacionalno vijeće za sport. Dakle, mi predlažemo ministarstvu, a ministarstvo ako usvoji naš prijedlog onda ono je to koje imenuje i radna tijela. Dakle, mi ne možemo čak ni sami staviti u funkciju radna tijela ako to ministarstvo formalno zbog toga što mi nemamo ni tu pravnu osobnost u tom dijelu, formalno ministarstvo onda ne učini. I dakle, to se isto odnosi na onaj dio rasprava koji se odnosio da upravo je ključ u rukama Nacionalnog vijeća za šport, je ključ samo da predlažemo. Ako smatrate da bi trebali i nešto više onda to doista imate i vi priliku isto sugerirati u izmjenama i dopunama Zakona o sportu. Dopustite dalje, uvažena zastupnica gospođa Gordana Sobol je jako lijepu raspravu imala i vezano za žene u sportu. To je isto jedno područje koje mene posebno interesira. I upravo ono što ste vidjeli, podatke koje ste izvukli to su podaci kojima trenutno raspolažemo ili najmanje za koje je nama poznato da možemo doći do njih. Ali vidite kolika je važnost imanja određenih kvantificiranih pokazatelja i u tom smislu da se osvijesti ta problematika u društvu. I da se u konačnici kad se otkrije uzrok da vidimo na koji su to najbolje i najkvalitetnije mjere kojima bi se moglo poboljšati to stanje. Prvo evo upravo ste detektirali jedan od problema koje je i Nacionalno vijeće detektiralo, a to je, taj sustav evidencije, dakle ta metodika prikupljanja podataka koja naravno i kod Državnog zavoda za statistiku se treba mijenjati. Ali i ne samo kod njih nego i unutar ministarstva se treba doista malo više poraditi na tom informacijskom sustavu koji će netko je od zastupnika jako lijepo to rekao bilo bi itekako vrijedno i dobro i to je Nacionalno vijeće o sportu o tome također govorilo da se doista kroz škole, jer škole najlakše, one dosežu svu djecu našu. Dakle, da se rade nekakve standardizirana mjerenja u određenim uzrastima itd. i da se skupi jedna baza podataka koja bi zlata vrijedila za sve kasnije i trenere a i u konačnici za samu djecu kako bi se ona usmjeravala u sportove kojima doista onda i pripadaju. Nadalje, jedan zastupnik evo sad se ne sjećam tko točno, ali spominjao je problematiku doista samo jednog Nacionalnog sportskog saveza. Mislim da je slična problematika jer bi se mogla pronaći i u mnogim drugim nacionalnim sportskim savezima. Ali sad ponavljam tu onu priču, tu dakle vezano za sve one zakone koji reguliraju problematiku, područje sporta vezano za autonomiju sporta koja postoji, ali i vezano isto za ove demokratske procedure biranja članova tijela u sportskim organizacijama, ali isto tako i zakon o udrugama koji treba kontrolirati da li su procedure sve skupa ispoštivane. I isto tako da li je poštivan statut itd. Tu se vraćamo ponovno na onaj problem nedostatka kontrole provedbe već postojećih propisa i zakona koji bi u konačnici stavljanjem u funkciju, dakle te kontrole odnosno poštivanja postojećih zakona i propisa bio već jedan ogroman i snažan iskorak naprijed u ovom dijelu [[Upadica predsjednik: Dobro.]] Evo doista mislim, dopustite mi još samo vezano za tete u vrtiću, spominjane su tete u vrtiću. Dakle, tete u vrtiću u onom dopisu jednom koji smo vam dali na uvid, dakle također koji smo dobili se stranka referirala da tete u vrtiću nemaju pravo raditi u vrtićima, odnosno nemaju pravo voditi sportske grupe. Međutim, postoji u obrazovnom sustavu Republike Hrvatske, dakle postoji uređen taj dio kako se tete mogu obučiti i dobiti određenu kvalifikaciju koja je trenutno važeća po hrvatskim zakonima. Prema tome, tete mogu naravno ako su prošle tu određenu, zakonom predviđenu obuku. I na kraju dopustite mi svima još jednom, dakle doista zahvaliti na raspravi. Zahvaljujem se što ste i prepoznali ne samo vrijednost vrhunskih sportaša i vrhunskih sportskih rezultata u promociji države što je nedvojbeno već što ste prepoznali sport kao moćno i poticajno odgojno i obrazovno sredstvo u društvu što ste vidjeli da smo mi stavili upravo sport, odnosno njegovu odgojnu i obrazovnu dimenziju kao jednu također od osnovnih načela dakle u našem dokumentu temeljna načela i smjernice razvoja sporta. I doista u tom smislu vidjeli ste da Nacionalno vijeće za šport doista potiče da se u tom smislu sport puno, puno više stavi u funkciju ne samo na državnoj nego i na lokalnim razinama. Još jednom se svima zahvaljujem na sudjelovanju u raspravi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O izvješću ćemo se također danas izjasniti. I prelazimo na izjašnjavanje o Izvješću Nacionalnog vijeća za sport u razdoblju od 18. lipnja 2010. godine do 31. prosinca 2011. godine. Rasprava je zaključena. Sukladno Prijedlogu Odbora za obitelj, mladež i šport kao matičnog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće nacionalnog vijeća za sport u razdoblju od 18. lipnja 2010. godine do 31. prosinca 2011. godine. Molim uključimo se i glasujmo. Utvrđujem da je zaključak prihvaćen većinom glasova, sa 100 glasova za, nitko protiv i 7 suzdržanih.