Hvala gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Pred vama se kao dio paketa Prijedloga Zakona u sustavu javne nabave nalazi u prvom čitanju nacrt Prijedloga Zakona o javno-privatnom partnerstvu, nakon njega slijede Izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi, a jučer ste mislim imali prigode u plenarnoj sjednici raspraviti i Zakon o koncesijama. Tri zakona vrlo neodvojiva materija jedna od druge. Načela, postupci i pravna zaštita identični za sva tri zakona. Drugi zakon po redu koji danas raspravljate je nacrt prijedloga Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Ovaj zakon označen je kao P.Z.E. usklađivanje sa pravnom stečevinom. Međutim, pravne stečevine u onom klasičnom smislu na kojem smo navikli da se prijedlozi zakona javljaju u Saboru, dakle smjernice odnosno uredbe u ovom slučaju kada javno-privatno partnerstvo nema. Što je javno-privatno partnerstvo slijedom pravne stečevine? Ili javni ugovor o nabavi, konkretno uvijek radova ili kombinacija radova i usluga ili s druge strane radi se o koncesijskom modelu, odnosno koncesijskom obliku javno-privatnog partnerstva. U trećim segmentima na raspolaganju privatnom i javnom partnerstvu su društva posebne namjene kao oblik trgovačkog društva u kojeg dva partnera ulažu svoje investicije radi ostvarivanje i zajedničke dobiti, odnosno koristi. Što smo htjeli konkretno Zakonom o javno-privatnom partnerstvu? S jedne strane povući načela slijedom Zakona o javnoj nabavi i naglasiti da se privatni partner ne nalazi na, usuđujem se reći na opskurnim mjestima, s jedne strane, već se nalazi putem javnog natječaja, putem svima dostupnog objavljenog javnog natječaja na temelju konkretne dokumentacije, temeljem i prethodno procijenjenih rizika, odnosno fiskalnih učinaka tog projekta koji se može protegnuti na sljedećih 20 godina. A s druge strane želimo pojasniti hodogram, proceduru, objasniti korake što privatno potencijalnom privatnom partneru, što naručitelju javnom partneru tko on bio, centralna država ili jedinica lokalne samouprave, kada se odluči, odnosno kada se pojavi potreba da svoje investicije realizira upravo kroz neki od modela javno-privatnog partnerstva. Model javno-privatnog partnerstva slijedom ovom zakona bit će detaljnije razrađeni i u formi stipulacija posebnih prava i obveza koje su karakteristične, specifične za svake od tri modela, a unutar njih za svaki ugovorni odnos u koji dva partnera stupaju, podzakonskim posebnim aktima. Ono što smo pored definiranja hodograma, kome se investitor s jedne strane, a kome se javni partner s druge strane javlja i izriče svoju potrebu, odnosno svoju zainteresiranost za investicijom bila je zapravo namjera ovog zakona. Tako primjerice ukratko prije samog natječajnog postupka, želimo da budućoj Agenciji za javno-privatno partnerstvo koja će biti prepoznata kao stručna i provedbena agencija i koja će biti svojevrsni, neću reći one stop shop, ali definitivno jedina adresa u tehničkom i stručnom smislu te riječi kroz koju će prolaziti i javni naručitelj, odnosno javni partner kao i privatni partner, želimo da se Agenciji za javno-privatno partnerstvo s jedne strane ili iskaže potreba za investicijom, jer proračunski obveznik u tom trenutku ima interes, ali ima i manjak sredstava na raspolaganju ili s druge strane da se Agenciji za javno-privatno partnerstvo pred vratima ukaže privatni investitor koji je sa naravno adekvatnom financijskom konstrukcijom zainteresiran za ulaganje, za ulaženje ugovornih odnosa javnim partnerom baš po modelu javno-privatnog partnerstva. Što će buduća agencija raditi? Buduća agencija će tražiti očitovanje Ministarstva gospodarstva glede usklađenosti prijedloga projekta sa investicijskim strategijama koje isto tako se u ovom trenutku za javno-privatno partnerstvo pripremaju u Vladi Republike Hrvatske, ali traži u početnom stadiju i mišljenje Ministarstva financija što se tiče fiskalne ocjene samog projekta. Ovisno o tome što je predmet projekta, agencija za javno-privatno partnerstvo tažit će i mišljenje, odnosno očitovanje Resornog ministarstva. Tako ako se primjerice radi o modelu javno-privatnog partnerstva za izgradnju turističkog kapaciteta mišljenje će se naravno tražiti od Ministarstva turizma. Ako se s druge strane radi o sportskoj dvorani, tražit će se mišljenje nadležnog Ministarstva za znanost, obrazovanje i šport. Naravno Resorna ministarstva moraju dati svoje očitovanje vezano za odnos usklađenosti prijedlog projekta sa strateškim ciljevima sektora za koji su zaduženi. Ako su svi preduvjeti ispunjeni, Agencija za javno-privatno partnerstvo napravit će dvije stvari. Utvrdit će da li se uopće projekt može nazvati javno-privatnim partnerstvom i na taj način presjeći ćemo i negativnu praksu da do sada imamo i pozitivne prakse JPP-a u Hrvatskoj ali imamo i pokazatelja da se razni projekti koji zapravo nisu javno privatno partnerstvo pod pečatom JPP-a a koristeći činjenicu da on nije toliko prisutan u Hrvatskoj pa se možda ne znaju postaviti prava pitanja da se pod lupom JPP-a zapravo vode najobičniji investicijski projekti ili zajednička ulaganja a time dugoročno zadužuje proračunski obveznik i stanovnici na području konkretno jedinica lokalne samouprave a da zapravo se o JPP-u i o nekim krajnjim benefitima za proračunskog obveznika ne može ustvari niti govoriti. Ako se s jedne strane ocijeni da se radi o projektu javno privatnog partnerstva, s druge strane se predloži najbolji za taj projekt model javno privatnog partnerstva buduća Agencija za javno privatno partnerstvo na svojevrstan način će udariti pečat tom projektu i time on počinje svoj život kao projekt javno privatnog partnerstva. Javno tijelo, zainteresirano tijelo za investiciju kroz neke od oblika JPP-a započet će tada i u suradnji sa Agencijom za JPP izrađivati natječajnu dokumentaciju. Natječajna dokumentacija koja će biti osnova za javni natječaj na kojem će se tražiti privatni partner ponovno u drugoj fazi odlazi na ocjenu Ministarstva financija vis a vis proračunskih rizika i vis a vis rizika procijenjenih prava i obveza budućih partnera jer ona početna referenca s početka ove priče i s početka ovog hodograma u konačnici nakon svih procjena, nakon evaluacije, nakon pripreme natječajne dokumentacije vrijednosti se mogu promijeniti. Prema tome, ono početno mišljenje Ministarstva financija u vrijednosnom iznosu može odstupati kao i u iznosu rizika može odstupati vis a vis promjena koje su se dogodile nekoliko mjeseci kasnije kada je projekt dobio vrlo konkretne konture. Ako su svi nalazi pozitivni, ako Ministarstvo financija ocijeni da za proračunskog obveznika je rizik sukladan poslovnom budućem ugovornom odnosu u koji ulazi sukladno i tržišnim trendovima Agencija za javno privatno partnerstvo odobrit će početak postupka javne nabave što se tiče navedenog projekta prema određenom modelu javno privatnog partnerstva. Ponavljam, ili će se raditi o klasičnom javnom ugovoru ili će se možda raditi možda o nekom od koncesijskih modela JPP-a ili će se ići na osnivanje društva posebne namjene kažem vezano za specifičnost poslovnog odnosa u koje ulaze dva buduća partnera. Do sada smo na snazi u posljednjih nekoliko godina imali samo smjernice o javno privatnom partnerstvu, smjernice smo napravili prije nekoliko godina po uzoru na tada Slovačku konkretno koja je kao i mi krenula prvo sa smjernicama dozvoljavajući tržištu i da prepozna što je JPP i da se razvije a i mi sami tada prije nekoliko godina htjeli smo testirati ali i skupiti dodatna znanja o samom pojmu javno privatnog partnerstva i definiranju uzajamnih prava i obveza. Vrijeme je nakon i niza JPP projekta koji su u međuvremenu pokrenuti, vrijeme je pokazalo da je itekako došao trenutak malo čvršćeg normiranja pojma javno privatnog partnerstva koji nije novi pravni pojam. On kao pravni pojam zapravo ne postoji jer je on kapa za postojeće i već prepoznatljive ugovore ili obveznog odnosno trgovačkog prava. Međutim, potaknuti i s jedne strane pozitivnim cvjetanjem JPP-a u Hrvatskoj ali i s druge strane nekim vrlo negativnim pojavama i prezaduživanjima i ulascima u projekte koji zapravo nisu JPP projekti a i stečenim znanjem, akumuliranim znanjem u posljednje dvije, tri godine ocijenili smo da je došao pravi trenutak da ovo područje normiramo posebnim zakonom. Danas smo u prvom čitanju ovdje sa Prijedlogom zakona o javno privatnom partnerstvu koji je i oko kojeg je provedena rasprava i sa privatnim sektorom, sa poduzetnicima. On je s obzirom da se radi o prvom čitanju na neki način i živi dokument. Mi i dalje do drugog čitanja provodimo konzultacije, provodimo konzultacije sa državama članicama koje imaju slične zakone na snazi, provodimo i dalje konzultacije sa Europskom komisijom, želimo postići maksimalnu sinhroniziranost sa Zakonom o javnoj nabavi kao i Zakonom o koncesijama. Ali ono što svakako nećemo nastojati, nećemo nastojati prenormirati ovaj zakon. Dapače, želimo ga osloboditi od opterećujućih normi i možda se za neko vrijeme vratiti ovdje u sabornicu i sa izmjenama i dopunama ali isključivo osluškujući praksu koja će se temeljem ovog zakona i podzakonskih akata razviti. Evo, zahvaljujem na pažnji. Zahvaljujem isto tako i raspravama koje su vođene na pojedinim odborima u cilju unapređenja postojećeg teksta u prvom čitanju. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospodin Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Gospođa državna tajnica koja se već afirmirala u ovome Hrvatskome saboru svojom primjedbom nezavisnom zastupniku Lesaru da nije imao trudničkoga iskustva u svome uvodnom izlaganju je istaknula između ostaloga da će se ovim zakonom prekinuti praksa traženja partnera u javno privatnom partnerstvu na tzv. opskurnim mjestima. Obzirom da je opće poznata stvar kakvi se sve poslovi i koje se sve radnje dogovaraju na opskurnim mjestima, dakle na mjestima u tami i pretpostavljam javnosti to je jedna an general, dakle generalna ocjena koja kriminalizira dosadašnje postupke i projekte javne nabave, pardon javno privatnog partnerstva. Čini mi se da je to nepravedno jer ako bi to bila istina onda ispada da sve ono što je rađeno u suradnji s državnim institucijama uključujući i prema smjernicama koje je usvojila Vlada na preporuku Sabora odnosno uredbe koje je donijela Vlada ispada da je do sada bila kriminalna radnja. Hvala lijepo.
Ovo je bilo ispravljanje mišljenja državne tajnice. Otvaram raspravu. Da li izvjestitelj odbora ima možda? Molim vas ima li netko od predstavnika odbora koji žele uzeti riječ? Nema. Otvaram raspravu. I prvi je u ime Kluba HDZ-a gospodin Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Ovim zakonom zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje se sa zakonodavstvom Europske unije ali se i na kvalitetan način rješava model javno-privatnog partnerstva u Republici Hrvatskoj koji do sada nije bio izravno zakonski reguliran. U realizaciji javno-privatnog partnerstva koje se u Hrvatskoj pojavljuje sredinom 90-tih godina primjenjivali su se različiti sektorski zakoni te kao jedini cjeloviti dokument koji usmjerava javnog i privatnog partnera smjernice za primjenu ugovorenih oblika javno-privatnog partnerstva koje je nakon provedene rasprave u Hrvatskom saboru objavila Vlada Republike Hrvatske. Smjernice reguliraju realizaciju samo jednog oblika javno-privatnog partnerstva, privatnu financijsku inicijativu a s obzirom da postoje drugi modeli javno-privatnog partnerstva bilo je neophodno zakonski regulirati ovo područje radi jednostavnije i učinkovitije realizacije projekata javno-privatnog partnerstva. S obzirom da se u javno-privatnom partnerstvu uglavnom realiziraju veliki infrastrukturni i drugi projekti poput škola, bolnica, objekata komunalne infrastrukture, prometne infrastrukture gdje često ne postoji izravna ekonomska opravdanost ili profitabilnost ali koji rasterećuju državni proračun i proračune jedinica lokalne i regionalne samouprave, postoji izražen javni interes za dinamizaciju i što uspješniju realizaciju procesa javno-privatnog partnerstva koja nije moguća bez jasno i precizno definiranih zakonskih okvira. Prijedlog zakona precizno regulira odnose između javnog i privatnog partnera, potrebnu proceduru u realizaciju javno-privatnog partnerstva te što je svakako posebno značajno transparentnost u cijelom procesu s obzirom da se zainteresirani privatni partner za realizaciju projekta javno-privatnog partnerstva bira sukladno propisima kojima se uređuje područje javne nabave. Ono što je dobro je što zakon propisuje obvezno osnivanje agencije za javno-privatno partnerstvo kao središnjeg dijela za što kvalitetniju implementaciju javno-privatnog partnerstva. Agencija će biti zadužena za nadzor nad primjenom ovog zakona, predlagati poboljšanje u modelu javno-privatnog partnerstva te organizirati izobrazbu i usavršavanje sudionika u pripremi i provedbi projekata javno-privatnog partnerstva. Usvajanjem ovog zakona koji se usvaja paralelno sa Zakonom o koncesijama i Zakonom o javnoj nabavi stvaraju se neophodne pravne pretpostavke za što uspješniju realizaciju modela javno-privatnog partnerstva i za transparentnost cijelog postupka. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba HNS-a gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođe i gospodo predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Mi danas raspravljamo o Zakonu o javno-privatnom partnerstvu, zakonu koji je dio usklađivanja našeg zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije za 2008. godinu. I raspravljamo o zakonu koji sa druga dva značajna zakona o kojima raspravljamo na ovoj plenarnoj sjednici a to su Zakon o koncesijama i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, zajedno s njima čini svojevrsnu cjelinu. Međusobno su usko povezani, međusobno se usklađuju i što je u svakom slučaju dobro doduše rijetko, ali u, mi u Hrvatskoj narodnoj stranci pozdravljamo da ide u prvo čitanje bez obzira na naziv europski jer smatramo da temeljem ovih zakona stvara se prostor za kvalitetnije iskorištenje mnogih potencijala i mogućnost jednog znatnijeg pozitivnog iskorištavanja znatnog pozitivnog učinka u izgradnji prije svega objekata javnih potreba po modelu javno-privatnog partnerstva. Javno-privatnim partnerstvom realiziraju se u pravilu infrastrukturni i svi ostali projekti kojima se osigurava javna potreba iz nadležnosti javne vlasti a to su: škole, bolnice, sportski objekti, dječji vrtići i slično. Primjena tog modela nije komercijalno motivirana ali takvi su objekti potrebni jer predstavljaju javnu potrebu za osiguranje javnih funkcija svake uređene države. Primjena modela javno-privatnog partnerstva je kod nas počela sredinom devedesetih godina i bila je regulirana kroz Zakon o prostornom uređenju, Zakon o koncesijama i Zakon o komunalnom gospodarstvu. Jedino što danas u ovom trenutku imamo u tom segmentu su smjernice za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva koje smo usvojili u ovom Saboru 2006. godine. Smjernice za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva omogućile su i omogućavaju mogućnosti različitog tumačenja nažalost mogućnosti različitog tumačenja često puta u dnevno-političke potrebe, a ovih dana smo svjesni, prisutni i čujemo na primjeru Varaždinske županije prije svega samo zato jer prostor ili se ne razumije ili se neće razumiti ili nešto što je jednoznačno temeljne smjernica se tumači ili proizvoljno izvlače zaključci a budući da u ovoj državi za svoje riječi nažalost za svoje riječi i postupke još uvijek nitko ne odgovara pa su onda i takve anomalije moguće i zato je dobro da danas razgovaramo o zakonu kojim će se regulirati javno-privatno partnerstvo a da bi nešto što je inače normalno u svijetu jer ja trebam podsjetiti ovaj Sabor da njemački Zakon o javno-privatnom partnerstvu ima svega 6 članaka zajedno sa prijelaznim i završnim odredbama a naš ima 38, a bojim se da će i to biti premalo. Izgradnja po modelu javno-privatnog partnerstva daje cijeli niz prednosti koje su već navedene koje sam spomenuo u navedenim smjernicama, a sada i Zakonom o javno-privatnom partnerstvu, a koje su od izuzetnog značaja za svaku odgovornu državu i nije slučajno da gotovo sve europske zemlje te prednosti koristi. Mi u Varaždinskoj županiji uvidjeli smo potencijal javno-privatnog partnerstva i projekti koji se financiraju po tom modelu su isključivo, ponavljam isključivo škole i sportske dvorane i u ovom trenutku radi se 44 objekta ili bolje rečeno u ovom trenutku, a nedavno smo u ovom Saboru razgovarali o smjernicama o osnovnom i srednjoškolskom obrazovanju. U ovom trenutku jedino Varaždinska županija ima stvorene uvjete za jednosmjensku nastavu. Jedino Varaždinska županija ima za sve škole iznad 200 učenika osigurane i sportske dvorane, a poznato je da jedino Varaždinska županija već tri godine u potpunosti financira zajedno sa općinama i gradovima, u potpunosti financira prijevoz djece u srednju školu i to za sva četiri razreda ponavlja već tri godine. To je bilo opredjeljenje Varaždinske županije prije tri godine. Rekli smo u tom pravcu idemo i potencijale koje imamo u tom pravcu ćemo ih usmjeriti. Posebno treba naglasiti da značaj javno-privatnog partnerstva za Republiku Hrvatsku prelazi uobičajene prednosti koje su vidljive u drugim europskim zemljama i to zbog strateške odluke ove, današnje Vlade o smanjenju deficita. Naime, zanemaruje se činjenica da nije ključno pitanje da li deficit da ili ne, jer je to samo jedan od instrumenata financijske politike, jedan od alata financijske politike već je ključno koristi li se deficit za potrošnju ili kao pokretač razvoja. Najbolji pozitivan primjer i to kao pokretač razvoja bila je izgradnja auto-cesta u mandatu koalicijske Vlade. Sadašnja se Vlada već petu godinu postavlja defanzivno ne uvidjevši kako zemlja čija je razina industrijske poljoprivredne proizvodnje nedovoljna, tek nešto iznad polovice one iz devedesete godine, a istovremeno propušta optimalno koristiti svoje razvojne potencijale, te direktno ugrožava svoju budućnost bez obzira na formalnu i financijsku stabilizaciju. Zato je ovaj model ključan za razvoj zemlje u sadašnjem trenutku. Model koji pokreće ključne čimbenike razvoja, obrazovanje, infrastrukturu, zdravstvo, a istovremeno pokreće i gospodarstvo. Posebno treba naglasiti da ne opterećuje državu niti u smislu opterećenja proračuna, niti kao rizik. I potpuno je jasno da kompleksnost ovakvog modela zahtjeva visoku sposobnost javne uprave, dugotrajnu i ozbiljnu pripremu kroz sve faze projekta po svim onim elementima koji čine projekat. A ključno je u čitavoj toj priči ključna je sposobnost i znanje odgovornih ljudi u javnoj upravi da razumiju kontekst u kojem se ovaj model primjenjuje, jer se on u mnogome razlikuje od konteksta u svim ostalim, u ostalim europskim zemljama. S tim u vezi, ovim se zakonom se detaljno uređuje ovo područje i to uz već spomenute aktivnosti na realizaciji projekta. Predlaže se osnivanje agencije za javno-privatno partnerstvo i njene nadležnosti u postupku, oblici javno-privatnog partnerstva i slično. Iako ovaj prijedlog zakona ima status europskog mudra je odluka da se o tako važnom zakonu za gospodarski razvoj zemlje ne žuri pod svaku cijenu, jer će rasprava u dva čitanja nadamo se dati prostora kvalitetnim primjedbama, a vjerujem i uvjeren sam da će se i te kvalitetne primjere ugraditi u konačnu verziju zakona. Konkretne primjedbe. Jedna od konkretnih primjedba odnosi se na donošenje provedbenih propisa temeljem ovog zakona. Naime, u članku 18. stavak 2. navodi se da agencija donosi pravilnik o ustroju i vođenju registra, te će agencija odrediti ovlaštenike pristupa registru i opseg prava pristupa podacima u registru stavak 3., a istovremeno u članku 31. stavak 2. navodi se da će Vlada najkasnije u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona donijeti između ostalog Pravilnik o ustroju i vođenju registra, ugovora i javno-privatnog partnerstva iz članka 18. stavak 2. Moje je pitanje, tko sad radi što? Agencija ili Vlada? Mislim da bi bilo logično da agencija predlaže da to u zakonu piše, a da ga Vlada donese. Također, posebno naglašavam problem rokova, a koji su definirani člankom 12., 13. i 14., a odnose se na predlaganje i odobravanje projekata javno-privatnog partnerstva koji su definitivno predugački 90, 30, 60 dana i ispada da je cijeli taj postupak nepotrebno izbirokratiziran i takvim rješenjima slikovito rečeno ubit će se smisao javno-privatnog partnerstva jer će se taj pripremni dio razvući na minimum godinu dana. Mislim da bi agencija bi trebala imati funkciju stručnog tijela, a ne bi smjela postati usporeni birokratski mehanizam. Nadalje, u smjernicama kada smo donosili smjernice o javno-privatnom partnerstvu govorili smo, doduše to nije problem ovog zakona, ali problem i dalje ostaje, a to je problem uređenja dvostrukog oporezivanja koji se javlja kod plaćanja najma a za čije rješenje je nadležno Ministarstvo financija. Da li će Ministarstvo financija kad govorimo o javno-privatnom partnerstvu, modelima javno-privatnog partnerstva taj problem razriješiti. I drugo, kod preuzimanja građevina od strane javnog partnera otvara se pitanje plaćanja poreza na promet nekretnina ili zemljišta koje opet treba regulirati sa Poreznom upravom. I završno, potrebno je razmotriti mogućnost osnivanja dugoročnih fondova za potporu javnom partneru u financiranju projekata javno-privatnog partnerstva. Mislim da je to izuzetno bitno posebno vodeći računa o potencijalima naših jedinica lokalne i regionalne uprave, da ne spominjem visoku centralizaciju i sve ono ostalo što smo ovih dana imali, što je bila i primjedba o čemu smo govorili u mnogim zakonskim prijedlozima, a gdje je problem opet isti. Naše općine, naši gradovi, naše županije nemaju potencijala u svojim prihodima, a pogotovo kad im se desi nešto što se desilo Varaždinskoj županiji kad smo krenuli, osmislili model javno-privatnog partnerstva, upoznali Vladu Republike Hrvatske konkretno premijera Sanadera i resornog ministra budući da smo išli u školstvo, u školske objekte ministra Primorca, koji su prihvatili čitav projekat čak i u prvim razgovorima potvrdili učešće Vlade sa 20% u svim objektima. Međutim, kad je došlo do realizacije toga 20% je nestalo. U smjernicama smo donijeli da je mogućnost zaduživanja 35% na prihod jedinica lokalne regionalne uprave. Smjernice su donesene na jesen 2006., u 2. mjesecu 2007. Vlada svojom uredbom, potencijal koji je u smjernicama naveden na jedan način smanjuje na izvorne prihode i normalno da se onda otvara prostor za stvari koje se eksploatiraj i koje se govore. Međutim, suština čitave priče je da javno privatno partnerstvo ide na potpuno novi sustav kojega treba ipak razumjeti. Zato podržavamo uopće postupak da se zakonski regulira taj problem, to je jedno. A drugo, u svakom slučaju mi u HNS-u podržati ćemo ovo prvo čitanje, Zakon o javnom privatnom partnerstvu i željno vjerovati da će Vlada u kratkom vremenu uvažavajući a nadam se da će i biti danas iznesene primjedbe ili prijedloge na ovaj tekst u prvom čitanju i da ćemo uskoro dobiti konačnu verziju Zakona o javnom privatnom partnerstvu, na Sabor. Jer u svakom slučaju za svaku odgovornu državu mogućnost izgradnje objekata javne potrebe po modelu javnog privatnog partnerstva je potrebno i nužno. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je Klub IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjena gospodo državni tajnici, uvažena gospodo zastupnici. Kada je nekolicina nas govorila da javno privatno partnerstvo bez zakona će se pretvoriti u jednu veliku obmanu i da će dugoročno donijeti više štete nego koristi mi koji smo bili na tim pozicijama bili smo u pravilu ismijavani. Sada se eto vidimo zakonom pokušava riješiti ta materija i doista treba to riješiti zakonom. Istina je da na odboru smo imali to prilike čuti da ta materija je zakonom regulirana u svega 6 ili 8 europskih zemalja. Znači mnoge europske zemlje nemaju zakon, ali imaju nadzor. Mi ćemo imati zakon, ali i dalje će vjerojatno sve ostati bez nadzora. Ako se negdje do sada lovilo u mutnom, onda je to bilo u tom javno privatnom partnerstvu. I toga smo svi svjesni i zato nam treba ovaj zakon i zato treba zakon podržati. Doduše vidjeli smo da se onim smjernicama ili čak prije smjernica dalo malo fore za gradnju dvorana. Kada se shvatilo da se time izbjegava jedno regularno zaduživanje e onda se sada počelo pribjegavati normativnom rješavanju te materije. I to je sigurno u redu. Zašto? Jer smjernice koje smo imali do sada one naprosto nisu bile obvezujuće, nikoga se zbog nepoštivanja istog nije moglo pod navodnicima "privesti pravdi". Ne može konačno jedna materija koja u konačnici može biti teška 2, 3, 5 možda za 2, 3 godine i 10 milijardi kuna biti bez nadzora i neregulirana. Zašto? Zbog toga jer se javno privatnim partnerstvom u pravilu, htio to netko priznati ili ne podilazilo unaprijed usuđujem se reći poznatom graditelju. Neću sada spominjati gradove, neću sada spominjati objekte, ali to je zasigurno tako. Na primjer na strani 1. ovoga Prijedloga zakona o javno privatnom partnerstvu, doslovce se kaže, citiram: "U Republici Hrvatskoj primjena modela javno privatnog partnerstva započinje sredinom '90.-ih prošlog stoljeća primjenom koncesijskog modela javno privatnog partnerstva u to vrijeme se uglavnom gradila cestovna i komunalna i komunalna infrastruktura itd., itd..", gotov citat. Koja se cestovna infrastruktura gradila javno privatnim partnerstvom? Javno privatnim partnerstvom sredinom '90.-ih gradila se samo jedna cesta u Hrvatskoj i to je bio istarski y. To je najskuplja cesta u Hrvatskoj. Preko toga mi bi čak danas i prošli, ajde za nama je to ne znam koliko 10-ak godina, 15-ak skoro, ali ono što je daleko gore, ono što je ostalo sa tom cestom na tim dionicama mi danas u Istri plaćamo i najskuplju mostarinu i najskuplju tunelarinu. Za 5200 metara kroz tunel Učku plaćamo 28 kuna, za 160 km, što autoceste, polu autoceste koja sigurno ima 10 km tunela, 10 km ovih mostova od Zagreba do Rijeke ili obrnuto, plaća se 56 kuna. Za 1,4 km mosta preko Mirne u Istri plaćamo 14 kuna, a kada idemo na Krk ili kada se ide na Krk, otočani ali čini mi se i stanovnici Primorsko-goranske županije oslobođeni su plaćanja te mostarine. I onda si čovjek stvarno postavlja pitanje zašto se to dešava na istarskim prostorima i dokle će se jedna takva praksa tolerirati. Nadam se da će Vlada uskoro zasjedati u Istri ili i u Istri, prilikom onih njenih putovanja i da će se uvjeriti naprosto u ovo što govorim. Članak 2. možemo reći da je zapravo bit ovoga zakona, javno privatno partnerstvo u … [[Govornik se ne razumije.]] u smislu ovoga zakona je dugoročni oblik suradnje između javnog i privatnog partnera pri čemu privatni partner u svrhu provedbe projekta preuzima rizik gradnje, rizik dostupnosti i ili rizik potražnje, te jednu ili više zadaća kao što su financiranje, projektiranje, građenje, održavanje, restrukturiranje itd., itd.. Ja još jedanput ću ponoviti tvrdim, da se tim javno privatnim partnerstvom u 90% slučajeva pogodovalo poznatom graditelju. Da ne spominjem primjere, ja mislim da i sami ste toga svjesni. I to je bila najveća mana ovih smjernica a možda će to biti i u ovom trenutku najveća mana ovoga zakona. Jasno je, nema puno njih, puno gradova, puno županija itd., novaca za ove neke projekte koje smo slušali a bit je izbjegavanja, znači tog javno privatnog partnerstva, zašto se ljudi odlučuju na njega, bit je znači izbjegavanje one suglasnosti o zaduženju kojega izdaje nadležni ministar financija. Lokalna samouprava mislila je da time vara državu, država je mislila da javno privatnim partnerstvom vara Bruxelles vis a vis toga deficita a istina je da smo jednom nereguliranom materijom javno privatnog partnerstva varali sami sebe. Još jedanput ću reći da sigurno jedan od najkontraverznijih projekata tog javno privatnog partnerstva iz sredine '90.-ih koji se gradio u Hrvatskoj, veže se uz istarski y. To je istina, to svi znamo, ali pošto su te firme koje i danas grade te objekte, one koji financiraju ove i one, onda je jasno da se sve to i tolerira. Članak 11. je zapravo bit ovoga zakona, on doslovce glasi da javno tijelo koje određeni projekt želi realizirati kao projekt javno-privatnog partnerstva dužno je agenciji dostaviti projektni prijedlog i popratnu dokumentaciju propisanu uredbom iz članka 10. Dva, agencije ocjenjuju sadržaj projektnog prijedloga, stavak tri, ministarstvo nadležno za gospodarenje dužno je agenciji na njeno tražene dostaviti mišljenje o usklađenosti projektnog prijedloga s politikom razvoja javn-privatnog partnerstvo koje donosi Vlada Republike Hrvatske, pod četiri, ministarstvo nadležno za financije dužno je agenciji za njeno traženje dostaviti mišljenje o sukladnosti projektnog prijedloga s proračunskim projekcijama, fiskalnim planovima i rizicima kao i o financijskoj i fiskalnoj održivosti projektnog prijedloga. Nadležno resorno ministarstvo, stavak 5. a po potrebi i druga ministarstva i tijela državne uprave dužna su u svrhu ocjene projektnog prijedloga dostaviti agenciji na njeno traženo mišljenje o sukladnosti projektnog prijedloga s razmjernim strategijama i planovima, odnosno zakonskim propisima itd., itd. Sad vidimo da je Vlada zapravo odlučila da ju se više ne vara, da joj se jednostavno se sapuna dasku na kojoj sjedi. Sada će ona izdavati te suglasnosti, razne uredbe i tome slično, ali se postavlja jedno drugo pitanje. Kome će te suglasnosti Vlada izdavati? Ja tvrdim da će to biti njenim ili svojima po onoj narodnoj da tko će kome, nego svoj svome. Članak 10. govori da "Vlada Republike Hrvatske na prijedlog agencije donosi uredbu o metodologiji ocjene i kriterijima odabira projekata javno-privatnog partnerstva kojim se utvrđuje postupak ocjene i kriteriji odabira projekta javno-privatnog partnerstva kao i popis dokumentacije koji se dostavlja uz projektni prijedlog", gotov citat. Znači, još jedanput, Zakon o javno-privatnom partnerstvu nije sporan, taj zakon je nužan. Sporna može biti samo politička volja koja će proizlaziti iz ovog zakona. Tvrdim da u Hrvatskoj ni nisu tako loši zakoni, loše je ono što slijedi primjenom tih zakona, a to je jedna loša praksa, točnije ono podilaženje nekom interesu temeljem nekog zakona. Sada se ovdje uvodi i članak 23. i neka agencije za javno-privatno partnerstvo. Mi tu dajemo ogromnu moć birokratima, agenciju, jasno formira Vlada. Kome će te agencija služiti? Ja tvrdim da će ona služiti vladajućima. Vlada i koalicija, da ja sada ne nabrajam sve te stranke koje je formiraju. Kako će to funkcionirati? Pa funkcionirati će to, gospodo otprilike ovako kao što funkcionira raspodjela proračuna ili kao što smo imali to prilike jučer vidjeti prilikom rebalansa proračuna za 2008. godinu, 90% tog proračunskog novca ide tamo za kapitalne investicije jasno gdje su te stranke koje tvore vladajuću većinu na vlasti. Znači, ova vrst zaduživanja na neki način biti će rezervirana, usuđujem se reći za stranke na vlasti. Za kraj, zakon je bez obzira što ima možda 4 ili 5 puta više odredbi nego onaj kojega je moj prethodnik spomenuo u Njemačkoj, još uvijek štur, treba ga doraditi, treba izbjeći tu jednu proizvoljnost i nadasve arbitrarnost. To sigurno ne može biti dobro, a sigurno je jedno kao što smo vrlo brzo, ma neću reći odustali od smjernica, ali ih stavljamo ovim zakonom ad acta. Od ovog zakona pretpostavljam, nećemo tako skoro odustati, ali se ta jedna proizvoljnost pojedinog birokrata ili ministra financija treba obuzdati. Zakon koji je danas ovdje pred nama može na neki način biti vrst pritiska na lokalnu samoupravu i u konačnici još jedan elemenat podjele između vlasti i opozicije. Opozicija će sigurno i temeljem ovog zakona prozivati nadležna ministarstva da sredstva usmjeravaju prema onim sredinama, ili daje suglasnost onim sredinama koje tvore vladajući. Ja mislim da bi upravo to trebalo izbjeći, bez obzira što mislim da je zakon nužan, bez obzira što mislim da zakon dolazi u zadnji čas. Znači, u njega bi trebalo ugraditi neke odredbe da svatko unaprijed zna da li će moći i pod kojim uvjetima iskoristiti taj model, pod navodnicima "financiranja" kroz javno-privatno partnerstvo. Što vam vrijedi da zadovoljavate, recimo sve kriterije, da ste likvidni, da ste solventni, da imate možda najbolji projekt za svoje građane, a da vam s druge strane vlast koja je, ili ekipa koja je na vlasti ne da suglasnost i onda onemogućuje u jednom takvom sadržaju koji je od, reći ću općeg dobra za sredinu koju zastupate. S druge strane, snaga koju će ovim zakonom recimo dobiti Ministarstvo financija, a da ne govorimo o Zakonu o proračunu koji je za nama, o kojemu ćemo tek glasati, biti će naprosto ogromna. Ja znam da se preko raznih holdinga, pa i javno-privatnog partnerstva počelo naprosto dešavati svašta, tome je trebalo jedno reći dosta, stati na kraj, ali ne na način kako mi to radimo, jačanjem uloge nadležnog ministarstva i tu ja zapravo vidim i najveći problem. Imamo ovaj zakon o proračunu, taj zakon je opasan. Zašto? Jer neće dopuštati zaduživanje komunalnim poduzećima pa nema za cilj da razara komunalna poduzeća, ali to se u konačnici može dogoditi. Pa jasno je i to da će kao i suglasnosti kroz formu javno-privatnog partnerstva i taj zakon o proračunu formu zaduživanja omogućavati isključivo onim grupacijama koje tvore vladajuću koaliciju. Za kraj mislim i to ću reći da se u ovoj zemlji sprema jedno, ili dolazi ovoj zemlji jedno teško razdoblje, mi smo sada pred petnaestak ili dvadesetak dana uveli PDV na uvoz, da se PDV na uvoz plaća u roku od 8 dana zajedno sa carinom, mi time razaramo prije svega malo gospodarstvo, inflacija razara standard građana, vanjski dug je premašio 36 milijardi eura, znači razaramo time državu, Zakon o proračunu razoriti će komunalne sustave i onda si postavlja čovjek kamo to vodi. Sve u svemu za kraj. Ja ne bježim od činjenice da javno priznam da je ovaj zakon hvale vrijedan. Mi smo se evo kada su bile one smjernice ispred kluba IDS-a zalagali da se ta materija riješi upravo zakonom. Treba uvesti red, ali ministar ili nadležno Ministarstvo financija postaje filter svake investicije u Hrvatskoj bilo da je riječ o lokanoj samoupravi, općini, gradu, županiji ili komunalnom poduzeću i to zasigurno nije dobro. Izgleda ili on na neki način mogu reći postaje uz premijera najmoćniji čovjek u ovoj državi i utoliko ja bih molio da do drugog čitanja naprosto se izađe sa jasnim kriterijima tko, kad u kom slučaju će moći konkurirati i ući u taj neki uži izbor da iskoristi vlastite kapacitete i sredstva po javno-privatnom partnerstvu.
Hvala. Vodite računa o vremenu kada govorite i upaljenim svjetlima, jer se to ponavlja kod nekih zastupnika. Na redu je u ime Kluba zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovana državna tajnice. Klub SDP-a podupire razvoj javno-privatnog partnerstva u Republici Hrvatskoj. Uostalom klub SDP-a, odnosno SDP-ovci su i u dijelu toga inicirali da se regulira javno privatno partnerstvo. Imaju primjere najbolje prakse javno-privatnog partnerstva u Hrvatskoj i mi bismo doista željeli da se otkloni ova dilema koja je primjerice vladala i jučer ili disonanca koja je vladala jučer i prekjučer kada smo raspravljali o Zakonu o proračunu, kada se s jedne strane govorilo o potrebi sveopće kontrole, a kao negativnosti u tome se spominjalo da evo javno-privatno partnerstvo je nešto zamućeno, nešto sumnjivo, nešto netransparentno, nešto što se koristi da bi se izbjegli propisi, zakoni i sve ostalo. Dakle prije svega mislim da bi trebali educirati se i postići jedan oblik konsenzusa oko toga što javno-privatno partnerstvo je. Mi smo imali situaciju 2006. godine kada je onako preko noći se dogodio onaj sastanak u Vladi i kada je premijer Ivo Sanader o javno-privatnom partnerstvu govorio kao o hrvatskom New Dilu. Tada smo svi bili poletni u tome, tada smo svi se zalagali za to, preko noći se praktično pristupilo izradi i pisanju smjernica. Sve političke stranke, relevantne političke stranke i pojedinci bili su uključeni u pisanje tih smjernica i to je prvi i jedini dokument praktično koji je u dva mandata ove Vlade bio pisan na način da su svi oni koji imaju nešto tu reći ili znaju nešto, bili pozvani dati svoj doprinos. Zbog toga i je prijedlog smjernica bio kvalitetan. On je na žalost malo derogiran sa nekim člancima između te grupe koja je to pisala, Vlade i ovog Sabora, ali dakle imali smo jedan dobar tekst. Na žalost između tih smjernica i današnjeg dana ponovno se dogodilo nerazumijevanje i ponovno se dogodila ponegdje zlouporaba, ali nitko nije spreman pogledati u svoje dvorište nego uvijek gleda u tuđe dvorište. Pa će tako primjerice vladajuća većina u ovoj dvorani sada upirati prst na Varaždinsku županiju, ali istovremeno zaboravljajući da u toj Varaždinskoj županiji u gradu Varaždinu se radi isto dvorana po javno-privatnom partnerstvu koja je primjerice tri puta skuplja od iste dvorane koja se radi tradicionalnim modelom u gradu Osijeku. Dakle u gradu Osijeku se radi dvorana za 170 milijuna kuna izravno iz državnog proračuna, a u gradu Varaždinu se ista takva dvorana po kapacitetu, radi za a450 milijuna kuna po modelu javno-privatnog partnerstva. Nitko nije spreman pogledati u svoje dvorište kada se tiče arene Zagreb koja je praktički preko noći se ugovorila i koja košta 210 milijuna eura. 210 milijuna eura košta arena Zagreb. Kad bi to razlomili na godišnje anuitetu, odnosno na plaćanje zakupnine mi smo umjesto arene Zagreb mogli sagraditi negdje između 50 i 60 osnovnih škola sa 20 razrednih odjeljenja za jednosmjensku nastavu. Ja ne želim ovdje upasti u situaciju da netko me optuži da sam protiv sporta. Ja sam za sport i jesam za to da se stvaraju uvjeti za igranje vrhunskog sporta, ali isto tako moramo se odlučiti što su i kakvi su nam prioriteti. E sada da se vratim na ovaj zakon. Prije svega ovaj zakon, kaže se da je P.Z.E. odnosno da je usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. Mi smo čuli da svega 8 zemalja u Europi imaju izrađene zakone. Ostale zemlje ili su to riješile u Zakonu o javnoj nabavi ili u Zakonu o koncesijama ili imaju smjernice. Mi ćemo biti prva zemlja u Europi koja će imati i smjernice i zakon, a ono što me posebno brine, da ćemo imati i uredbe. I ja sugeriram, budući da je ovo prvo čitanje, predlagatelju, da se dogovorimo i da za drugo čitanje imamo jasan stav. Hoćemo li imati smjernice, hoćemo li imati zakon ili ćemo rješavati priču sa smjernicama i uredbama. Jer ako imamo smjernice onda su one generalne i opće. Naše smjernice nisu generalne i opće, one u svojem sadržaju imaju i vrlo konkretnih odredbi. Ako imamo zakon onda se zakonom treba regulirati sve, ili većina stvari. Mi ovdje imamo situaciju da se ovim zakonom ostavlja prostor da Vlada svojim uredbama regulira previše toga. S jedne strane imamo u zakonu vrlo striktno definirane neke stvari koje i postupke kako treba raditi, a onda s druge strane kažemo da će o nekim drugim stvarima Vlada odnositi cijeli niz novih uredbi. Problem sa uredbama je dvostruki. Prvo one nisu podložne javnoj raspravi pa niti raspravi ovdje u Saboru. Drugo, one se nikada do sada nisu donijele u zakonskim rokovima i mi smo i smjernicama rekli da ćemo, da će biti donesene uredbe u roku 30 ili 60 dana. Mjeseci su prolazili dok nisu bile donesene uredbe od strane Vlade i mi danas imamo smjernice i uredbe. Dakle mi danas funkcioniramo na principu smjernica i uredbi. Mi danas imamo agenciju, ona nije samostalna, ona je agencija unutar agencije za promicanje stranih ulaganja. Ovim zakonom se to definira da će se to napraviti ta disolucija i u tom dijelu je ovaj zakon recimo korektan što se tiče ovoga definiranja uloge i položaja agencije i posebno rješavanja statusa zaposlenih u toj agenciji. Možda bi bilo bolje da se i zove Zakon o Agenciji za javno-privatno partnerstvo, a da javno-privatno partnerstvo bude definirano dakle ili da dopunimo onda smjernice pa da bude jače, snažnije definirano u smjernicama o javno-privatnom partnerstvu. Ili pak s druge strane, ako dakle definiramo priču zakonom onda primjerice se ugledajmo na poljski Zakon o javno-privatnom partnerstvu koji definira puno više toga uključujući što definira odnose na brojne druge zakone. Pa će onda u tom Zakonu o javno-privatnom partnerstvu u Poljskoj biti primjerice riješeno i ovo pitanje, ova dilema o kojoj je ovdje bilo danas rečeno, a to je pitanje dvostrukog oporezivanja odnosno plaćanja PDV-a na kamate na kredit koji je digao privatni partner. Ili primjerice plaćanje PDV-a na komunalne poreze i sve druge vrste poreza koji su uključeni u cijenu zakupnine jer je tamo rečeno dakle da se u tom zakonu iz Poljske da se odredbe Zakona o PDV-u ne primjenjuju na takav način na ugovore sklopljene po javno-privatnom partnerstvu. Dakle, koncepcijski mislim da bi trebalo doraditi ovaj zakon i reći da je to, ako je Zakon o javno-privatnom partnerstvu onda nam doista ne trebaju smjernice osim kao vid dekoracije. A ako je zakon o agenciji onda treba to jasnije izdefinirati i u svakom slučaju otkloniti ovu mogućnost da Vlada svojim uredbama poslije toga radi ovo što je radila nakon smjernica, a to je dakle da imate hrpetinu papira koje morate napraviti. E sad, koncepcijski gledano na javno-privatno partnerstvo mi moramo uspoređivati tu priču sa tradicionalnim modelom. Dakle, Europsko vijeće je 2003. godine donijelo Europsku inicijativu za rast gdje je potaklo i promiče dakle javno-privatno partnerstvo kako bi se razvila infrastruktura koja je potrebna da osnaži potencijalni rast i razvoj Europske unije. Dakle, Europska unija je rekla da dugoročni ugovori između Vladinih institucija i nevladinih partnera su pretpostavka da se osnaži potencijalni rast u Europskoj uniji. Da bi to bilo tako morate onda regulirati određeno područje, ali ga morate učiniti mogućim u realnom vremenu. Gledajući ovaj zakon, ali ne samo ovaj zakon jer državna tajnica je rekla da neće trebati nikakvih dodatnih suglasnosti. Nažalost, naš Zakon o proračunu koji je u raspravi je propisao da morate tražiti suglasnost Ministarstva financija. Naš Zakon o izvršavanju državnog proračuna isto tako regulira javno-privatno partnerstvo. Dakle, prema ovome prijedlogu zakona i zakone koji se odnose javno-privatno partnerstvo vi morate tražiti tri suglasnosti od agencije, agencija može tražiti tri ili četiri suglasnosti od ministarstava, jedinica lokalne samouprave itd. i još plus toga morate najmanje tražiti suglasnost od Ministarstva financija. To je dakle minimalno četiri i plus još agencija može tražiti određene suglasnosti. Ako tome dodate normalni tijek nabave javno-privatnog partnerstva, a ono u svijetu traje između 12 i 18 mjeseci. Ne računajući dakle ove administrativne prepreke vama minimalno treba dvije godine da dođete do toga da započnete sa projektom javno-privatnog partnerstva i treba vam minimalno godinu dana da taj projekt okončate. Dakle to je gotovo nemoguće napraviti u jednom mandatu. E sad, ako je nama cilj potaknuti javno-privatno partnerstvo onda bi ono trebalo biti takvo da stimuliramo javne partnere da se odlučuju na javno-privatno partnerstvo u odnosu na tradicionalni model svagdje tamo gdje je to isplativo ili je to bolje. Moje osobno iskustvo pokazuje primjerice da je javno-privatno partnerstvo puno bolje za građane i javni novac, za izgradnju škola nego tradicionalni model. E sad, što vi morate imati kad gradite školu po tradicionalnom modelu? Nemate novaca, pa dižete kredit. Morate provesti javni natječaj za kredit na što ne morate dobiti nikakvu suglasnost. Kad provedete javni natječaj i odaberete banku koja će vam dati kredit, onda samo tražite suglasnost Ministarstva financija. Dobijete tu suglasnost i više vas nitko ne pita što ćete vi s tim novcem raditi, niti morate davat na suglasnost projekt ili natječaj za izgradnju škole. Niti morate davati ugovor za izgradnju škole bilo kome na suglasnost, Ministarstvu financija, agenciji, ne znam kome. Niti vas itko više pita što se sa tom školom zbiva. Vi samo morate dakle dobiti suglasnost na kredit i morate izvještavati Ministarstvo financija o stanju kredita. Ako istu tu školu gradite po javno-privatnom partnerstvu, vi morate imati dakle najmanje tri suglasnosti od agencije plus još suglasnost od Ministarstva financija plus još suglasnost od Ministarstva obrazovanja, prosvjete i športa, nije bitno sad, radi se o školi. Dakle, u situaciji kad ste suočeni s potrebom izgradnje škole vi ćete naravno ako imate kreditni kapacitet ili kapacitet zaduživanja pristupiti tradicionalnom modelu. Tradicionalni model nije dobar za školu zato jer samo gradi školu. Model javno-privatnog partnerstva je dobar za javni novac i građane zato jer ne gradite školu, nego ugovarate uslugu te škole na rok od 25 godine, što znači da škola u 3. ili 5. godini neće biti derutna, nego će ta škola biti u istim uvjetima prvog dana obrazovanja unutra i zadnjeg dana, na kraju 25. godine će biti isti uvjeti u toj školi. I javno-privatnim partnerstvom dobivate fer vrijednost za javni novac. Javno-privatno partnerstvo, naravno ja govorim o onome tko provodi model dobro, tko nema potrebu zloupotrijebit ga jer svaki model se može zloupotrijebit, dakle onaj tko želi pošteno raditi javno-privatno partnerstvo je barem za kuna na kunu jeftinije ili bolje u odnosu na tradicionalni model. Ono je različito zato jer vi sagledavate situaciju na 25 godina, a ne samo ono što prosječni hrvatski političar razmišlja o kamenu temeljcu i vrpci za otvaranje objekta. Vi sagledavate situaciju na 25 godina. To je nešto sasvim drugo. Vi snosite svoju odgovornost i za nešto što neće biti u vašem mandatu, kada više nećete biti na poziciji u kojoj ste bili kad ste ugovarali to javno-privatno partnerstvo. Dakle, to je nešto što svakako treba poticati, to je nešto što bi trebalo i što već je kod nas nije regulirano, treba regulirati, a mi evo sugerirano da se dogovorimo da li ćemo to činiti smjernicama i uredbama ili zakonom. Mislimo da je, da ćemo na ovakav način preregulirati javno-privatno partnerstvo, a istovremeno nećemo odgovoriti na sva ona otvorena pitanja koja ovdje imamo. I ono što bi molili isto tako predlagatelja za drugo čitanje, da nam dostavi analizu dosadašnjih javno-privatnih partnerstva, dakle barem ovih od 2006. do danas, a to znači ovih nekoliko škola, ovih nekoliko dvorana …
Privedite kraju raspravu.
Evo zaključujem. I naša je obaveza ne da sotoniziramo javno-privatno partnerstvo, nego da ga ovdje u saborskoj dvorani racionalno obrazlažemo i da doista od toga napravimo ono što je premijer Sanader rekao Hrvatski new deal, a ne nešto čega ćemo se sramiti.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Mršiću, ja vas moram ispraviti. Rekli ste da sportska dvorana u kojoj će se igrati Svjetsko rukometno prvenstvo u Varažddinu košta 400 milijuna. to nije točno. Sportska dvorana u Varaždinu koja ima 20 tisuća kvadrata, zajedno sa najmom, koštat će 823 milijuna. 50% financira država, a 50% grad. Istovremeno ili po kvadratu 9 tisuća 130 kuna. Istovremeno Varaždinska županija napravila 20 tisuća kvadrata škola i sportskih dvorana koje koštaju zajedno sa održavanjem 363 tisuće kuna ili po kvadratu 6 tisuća 200. Prema tome, netočno je da je Varaždinska športska dvorana košta 400, ona košta zajedno sa održavanjem 823. Dogovor između gradonačelnika Čehoka i premijera Sanadera financira 50% jedna i 50% drugi.
Zahvaljujem. U ime kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Dakle, ja vjerujem da ću podijeliti mišljenje sa većinom svojih kolega i kolegica da je ovaj predloženi zakon, odnosno prijedlog Zakona o javno-privatnom partnerstvu malo zakasnio. Kako neko kaže, hvale vrijedan, tu mislim na namjeru, ali je malo zakasnio, jer nikako se ne mogu oteti dojmu da je ovo ubrzanje sa prijedlogom zakona motivirano ako hoćete rukometnim dvoranama u Hrvatskoj. To je bio jedan model. Ja se ne mogu oteti dojmu, vidim da naravno ne mogu se svi složiti sa mnom, ali izrečeno je ovdje da bi bilo jako lijepo, potrebno, pa čak ako hoćete i nužno uz ovaj prijedlog zakona dostaviti podatke i informaciju zastupnicima ali i hrvatskoj javnosti, koji su rezultati dosadašnjih poslova javno-privatnog partnerstva. Što je to u dijelu javno-privatnog partnerstva što su odradile jedinice lokalne i područne samouprave do sada? Gdje su to oni opskurni poslovi o kojima i državna tajnica spominje? U kojem dijelu su bili nekakvi tajnoviti razgovori, dogovori? Gdje su bili nedostaci? Zbog čega i gdje je to zabilježena negativna praksa, naravno i da vidimo i pozitivne primjere o kojima isto ovdje bilo riječi i nesumnjivo je da je javno-privatno partnerstvo model javno-privatnog partnerstva dobar, ali naravno ovisi o tome kako ga se provodi. Ako imate dobre namjere, ako se štiti javni interes, tada će se naravno paziti na koji način će se model javno-privatnog partnerstava na svakom projektu provoditi, pratiti i u konačnici taj projekt nakon 25, odnosno 40 godina, ovisno o ugovoru preuzeti. Kada govorimo o ovom prijedlogu zakona, moram kazati da me se on doima i previše i nepotrebno centralizira. Mi opet dajemo preveliku ulogu središnjoj državnoj vlasti. Dajemo preveliko značenje i mogućnost odluke i odlučivanja, upravo presudnim ministarstvima, Vladi Republike Hrvatske, odnosno agenciji. Ja si postavljam pitanje zašto? Zbog čega u jednom projektu na lokalnoj razini, naravno uzimajući u obzir onaj nadzor Ministarstva financija postojeće zakone koji to dodiruju da vezano za nemogućnost većeg zaduživanje, nego što je to drugim zakonima propisano, ali zbog čega nadležno ministarstvo i agencija za projekt jedinice lokalne samouprave koja je od javne potrebe i koji izvršna vlast u toj jedinci donese i smatra da je potreban, da je od javnog interesa, pa zbog čega mora prolaziti toliku proceduru, ovdje u Zagrebu u središnjoj državnoj vlasti. Kroz agenciju, kroz nadležna ministarstva, kroz Vladu Republke Hrvatske. Nastranu što je to jedan veliki birokratski zahvat, što se gubi puno vremena, ali opet dolazimo u poziciju, zapravo da za gradove i općine u Republici Hrvatskoj, konačnu riječ daje kako se ono u narodno kaže, tata. Ako vam ministarstvo što sadrži ovaj prijedlog zakona da negativno mišljenje bilo koje ministarstvo od koje agencija zatraži za određeni projekt, agencija neće dati rješenje i odobrenje za provedbu projekta javno-privatnog partnerstva. Pa dopustit ćete da je tu otvorena velika mogućnost da se upravo ovi projekti odobravaju po političkoj liniji. Dakle, ona vlast ili ona koalicija koja je na vlasti odobrit će projekte tamo gdje misli da će to politički biti dobro. Da li možete jamčiti da to neće biti tako kao što je to recimo kod državnog proračuna, gdje se financije, a to je očito usmjeravaju tamo gdje je volja većine, što je zapravo regularno i demokratski, voljom većine usmjeravaju se financijska sredstva u one krajeve Republike Hrvatske za one projekte gdje vladajući smatraju da su oni potrebni. Isto će tako biti i kod provedbe ovog zakona. I ja mislim da nema nijednog jedinog razloga osim možda kod izuzetno velikih i značajnih i financijskih ili pod nekakve značajne komunalne infrastrukture ili infrastrukture od značenja za cijelu Hrvatsku da možda u takvim projektima ide ova procedura gdje ključnu odluku zapravo donosi i Vlada i resorna ministarstva. Za ove projekte, projekte dvorana, projekte škola, projekte zdravstvenih ustanova, primjerice domova zdravlja. Ja ne vidim nikakav razlog za na primjer jedan dom zdravlja u koji jedinica područne samouprave ulazi u investiciju sa privatnim partnerom da se traži ovakva suglasnost na ovim razinama agencija ministarstva, Vlada Republike Hrvatske ukoliko je to interes. Dogovor da, ali ne da ta forma na ovakav jedan način bude kruto centralizirana. Do sada smo se u Hrvatskoj u projektima javno-privatnog partnerstva rukovodili smjernicama tamo negdje s kraja 2006. godine. Evo sad vjerojatno ćemo se rukovoditi zakonom i u svakom slučaju potrebno je ja vjerujem smjernice staviti izvan snage. Čuli ste kako je prošlo javno privatno partnerstvo neka mišljenja za rukometne dvorane. Neka mi oproste oni kojima je to možda dosadno ali ja mislim da ovo pitanje ni dan danas nije do kraja riješeno a nije riješeno zato što sam uvjeren da kod rukometnih dvorana u Republici Hrvatskoj koje se rade po modelu javno privatnog partnerstva a kako neki vole se pozivati na smjernice u javno privatnom partnerstvu da se radi o upravo onim opskurnim poslovima gospođo državna tajnice o kojima ste govorili, da su to ogromne investicije od nekoliko milijardi kuna i da je upravo na tom modelu javno privatnog partnerstva kojima se gradi nekoliko dvorana u Republici Hrvatskoj i za koji Republika Hrvatska naravno kao i gradovi gdje se te dvorane grade plaća velike sume, da je upravo tu uludo utrošen, bačen veliki novac nepotrebno i mene malo čudi da unatoč prozivkama, unatoč pozivima upravo na ove slučajeve javno privatnog partnerstva nisu odreagirale nadležne institucije, ako hoćete niti policija, niti odvjetništvo državno, niti USKOK. Pogledajte vi jednu sramotnu činjenicu. Ja ću je ponoviti ovdje. Zanima me da li će sad netko odreagirati. Evo, spominje se rukometna dvorana u Varaždinu 800, nevažno. Čak je nevažno da li se radi o 2, 3, 4 milijuna. Pa to je preko 800 milijuna kuna. Zar to nikoga nije zainteresiralo, one koji se bave korupcijom odnosno koji se bave antikorupcijskim programima, provedbom antikorupcijskog programa. Pa kako jedna takva dvorana može tolike novce koštati? Pa kako može koštati tolike novce 843 milijuna kuna dvorana, nastavno športska dvorana u Osijeku. Znate gdje je odlučeno o tome, gdje je danas suglasnost? Zaključkom Vlade Republike Hrvatske je dana suglasnost da se ide u pravcu potpisivanja ugovora za nastavno športsku dvoranu Gradski vrt u visini od 843 milijuna kuna po javno privatnom partnerstvu. Znate što se u Osijeku dogodilo? U Osijeku se dogodilo samo nakon nekoliko mjeseci, da resorno ministarstvo odnosno Ministarstvo znanosti nakon jasno što smo ukazali na ovu nebulozu. Sjetite se, u medijima to je zvan Đapićev model za 843 milijuna kuna. Samo nekoliko mjeseci kasnije potpisan je ugovor o izgradnji i opremanju ove dvorane jer se nije imalo kuda, činjenice su govorile same po sebi. Ugovor je potpisan ne na 170 milijuna, 165 milijuna kuna sa PDV-om. Dakle, s jedne strane smo imali to javno privatno partnerstvo 843 milijuna kuna a samo nekoliko mjeseci kasnije ta dvorana i opremanje dvorane košta 165 milijuna kuna. Naravno, ja moram napomenuti da tu nije uračunato održavanje dvorane istina ali dopustite mi razliku između 843 i onih 165 pa to je negdje oko 700, nešto malo manje od 700 milijuna kuna. Pa nećete me uvjeravati ili uvjeriti da treba utrošiti 700 milijuna kuna za dvadesetčetverogodišnje održavanje nastavno športske dvorane Gradski vrt. Pa to je nemoguće. A nemojte me niti uvjeravati jer ću vam ja kazati da je u nacrtu ugovora za tu dvoranu po javno privatnom partnerstvu održavanje bilo negdje na razini 5 milijuna kuna godišnje. Da ne govorimo o priči i to me malo zasmetalo u ovom prijedlogu zakona. Čitav ovaj posao, ja ne ću ulaziti u ostale modele javno privatnog partnerstva u Hrvatskoj na rukometnim dvoranama, ali čitav ovaj posao u Osijeku je vođen tajno, potpisivani su tajni ugovori, vijećnici Gradskog vijeća i ja kao tadašnji dogradonačelnik nisam mogao vidjeti primjerak ugovora a upravo ovdje čini mi se da je to članak 7. i zakon ostavlja mogućnost da se negdje u sivilu neke stvari zadrže tajnima. Mislim da je to potpuno nepotrebno. Da, to je članak 7. i da ukoliko se radi o nekim poslovima ti poslovi moraju biti savršeno transparentni, jasni. Nema nikakvog razloga da bilo koji podatak iz ugovornog odnosa neovisno da li se radi po principu statusnom ili financijskom principu odnosno modelu ovog javno privatnog partnerstva, ali nema ni jedan jedini razlog da bilo koji podatak iz nekakvog ugovora koji je dakle utemeljen na ovim zakonskim odrednicama bude tajan. Ja ne sumnjam da kako se ono kaže bolje išta nego ništa. Ovo ništa kažem da mislim da je ovaj zakon ide u smjeru prevelike centralizacije i da je nepotreban, ali da treba regulirati pravnu materiju koja se tiče javno-privatnog partnerstva, a treba. Mi ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu, naravno očekujući da iznesene primjedbe i prijedloge i ministarstvo, odnosno Vlada Republike Hrvatske usvoji. Ali ponavljam, javno-privatno partnerstvo kao model je izuzetno dobar. Tu se mogu napraviti veliki kapitalne investicije i objekti, ali naravno u svemu tome kao cilj treba biti zaštita javnog interesa. Ukoliko oni koji idu javno-privatno partnerstvo ne polaze od toga od zaštite javnog interesa i raditi u svrhu javnog interesa, tada će se i dalje događati da jedan projekt koji vrijedi 10 milijuna, da kroz javno-privatno partnerstvo se naplati 200, 300 ili ne znam ni ja koliko kuna.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, moram ispraviti uvaženog kolegu Šišljagića, a time i uvaženog kolegu Mršića kad govore o Varaždinu i Varaždinskoj cijeni. Dakle, vrlo jasno …
Oprostite, što je ispravak? Morate ispraviti.
Ispravak je cijena koja se spominje i uspoređuje Varaždinska dvorana i Osječka dvorana. To su dvije stvari koje se grade po različitim modelima.
Ali što je netočno?
Netočna je cijena koja je ovdje spomenuta.
Pa recite koja je to cijena.
Rekao sam, ovdje se spominje nekakvih 840 milijuna kuna. Zaboravlja se model javno-privatnog partnerstva. Gradska sportska dvorana u gradu Varaždinu košta 177 milijuna kuna i slijedećih 25 godina grad Varaždin nema nikakvih obaveza niti oko zaposlenih djelatnika, niti oko energenata, niti oko bilo kakvih ispravaka, popravaka na dvorani. Prema tome, nemojte uspoređivati ako govorimo o modelu javno-privatnog partnerstva i uspoređivati model koji se gradi po jednom drugom modelu.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika u vezi čega?
U vezi ovog pokušaja ispravke netočnog navoda. Prije svega, prekršen je Poslovnik jer ne može, može moj.
Oprostite, koji članak? Šta je povrijeđeno?
209. sukladno članku 210., jedanaest, dvanaest.
Ma nemojmo! Hajde, hvala lijepa.
Gospodine potpredsjedniče, ja vas molim … [[Govornik isključen, ne čuje se.]]
Zahvaljujem. To činite i vi i drugi na žalost i ovdje. Izvolite. Hvala lijepa. Idemo dalje [[Upadica: Hvala i vama, gospodine potpredsjedniče. I vi kršite Poslovnik.]] Zahvaljujem. Ne. Idemo na pojedinačnu raspravu i riječ ima uvaženi zastupnik Dragutin Lesar, ali prije toga da obavijestim da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 12 sati i 35 minuta. Izvolite uvaženi zastupniče Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Prvo što se samog predloženog zakona tiče dvije čudne stvari koje su se tu ovdje pojavile, jer prije dvije godine Vlada je tvrdila da za provedbu modela javno-privatnog partnerstva ne treba zakon. Sada tvrdi da ga treba. U opisu stanja i obrazloženja zakona nisu navedeni slučajevi koji su izazvali, koji bi bili kao dokaz zbog čega se sada smatra da trebamo Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Da li su to afere koje su drmale Hrvatsku i još uvijek drmaju vezane na izgradnju određenih objekata, a prvenstveno športskih ili je to nešto drugo. I druga ocjena ovog zakona, da rokovi i procedura koje on predviđa neće povećati interes privatnog kapitala za ulazak u taj projekat, jer je doista model izbirokratiziran i rokovi užano dugi sa velikim brojem subjekata koji o tome odlučuju, procjenjuju, daju mišljenja, suglasnost i dozvole, tako da očito od ideje do realizacije će proći najmanje 15 mjeseci da bi se nešto moglo početi graditi. Ali ono što mene interesira je slijedeće. U ovom Saboru svih ovih dana, pa i u hrvatskoj javnosti hit tema je rasprave o zaduženosti, zaduženosti države, lokalne i regionalne samouprave, banaka, građana i veliki broj kolega u Saboru i kolegica kuka i plaši narod da je Hrvatska zadužena, maltene da smo u bankrotu. Onda je Vlada predložila Zakon o proračunu, novi Zakon o proračunu koji će citiram iz tog obrazloženja “napraviti reda, uvesti disciplinu i evidenciju zaduženosti“ pa čak i u ovom obrazloženju ovog zakona se spominje da je jedan od motiv toga da država dobije uvid u to koliko za koje namjene i zašto se netko dole ispod nje zadužio. E sad ja ne razumijem kakva je razlika u obavezi neke županije ili grada ili nekog drugog – države, da li ima obaveze po kreditu ili municipalnim obveznicama ili po javno-privatnom partnerstvu. Ako u slijedećih 10, 20 ili 40 godina ima ugovorenu obavezu prema nekom. Da li obaveza od 10 milijuna, dakle na primjer 10 milijuna godišnje jedne županije po javno-privatnom partnerstvu je manja u smislu opterećenja proračuna, nego da je tih 10 milijuna kuna obveza po kreditu. Kakve su to različite posljedice po smislu stanja proračuna i ukupnih obaveza po jednom ili drugoj osnovi. Obaveza vraćanja novca je obaveza vraćanja novaca bez obzira kome i kako je do te obaveze došlo i ako sve zakone koje smo do sada donosili pravdamo sprječavanjem i željom centralne vlasti da nadzire, kontrolira, evidentira zaduženja koja nastaju s tog naslova. Kada je u pitanju proračun, krediti i ovi standardni oblici stvaranja obaveza, onda doista mi nije jasno zašto bi sad ovo bilo lakše vraćati samo zato što ne bude pisala rata 55 kredita, nego obaveza po ugovoru o javno-privatnom partnerstvu, a iznosi isto. Hajmo simulirati da s obzirom da je stanje u hrvatskim zatvorima katastrofalno, nedostaju kapaciteti, država nema novaca, da Vlada odluči po modelu javno-privatnog partnerstva gradit zatvore. Privatnik izradi zatvor, a Vlada se obaveže da će svake godine i popuniti kapacitete koji su ugovoreni i da, ugovoriti i cijenu po komadu jednom, je li, i da je to interes i privatnog kapitala, da ulazi u javni sektor zajedno sa središnjom državom, država rješava problem kapaciteta, privatni kapital … [[Govornik se ne razumije.]] ili zadovoljava svoj interes jer će sljedećih 40 godina imati garantiranu popunu kapaciteta, samo ne znam što ako kriminal padne, što ćemo onda s popunom kapaciteta [[Upadica: U starački dom!]] a onda u staračke domove.
Bez dobacivanja, molim lijepo, izvolite.
Ali meni ne smeta dobacivanje gospodine potpredsjedniče.
Po Poslovniku nije predviđeno, uvaženi zastupnik je.
Sram vas bilo kolega … [[Govornik se ne razumije.]] zašto mi dobacujete!
Ne možete, ne možete uvaženi zastupniče!
Šalim se, dobro. Dakle, oprostite, danas ste nešto naoštreni ali dobro. Dakle, to ne razumijem, ili pak se samo radi o tome da u onim propisima o proračunima i financijama koje su posljedica poreznih prihoda smo stvorili, ne samo mi u Hrvatskoj, nego očito i u Europi, neka čvrsta, kruta pravila koja tobože svi poštujemo i sada smo pronašli mišju rupu kako krenuti i stvarati nove dugoročne obaveze a da ne spadaju u kategoriju preuzetih, prezaduženja. Ni onih 20%, ni onih 4%, niti 25%, nego eto jedan drugi model zaduživanja ili stvaranja obaveza kao oni sada nisu problem. Pa ako 40 godina obaveze ulaska u program jeste prihvatljiv kroz javno privatno partnerstvo, a štetan je u interesu Hrvatske države u obliku kredita ili recimo unicipalnih obveznica, onda ispada da će ove obaveze po javnom privatnom partnerstvu vraćati netko drugi a ne porezni obveznici a jednu i drugu će oni platiti. Ili pak se ovdje radi o pretežito privatnom interesu da ulazi u investicije od javnog interesa i na taj način zapravo na sebe preuzima funkciju i primarnu ulogu države, na nacionalnom nivou, regionalnom i lokalnom. A onda ako je to tako moguća korupcija i sprega koja se tu javlja, niti jedan USKOK, ni poskok, ni Nacionalno vijeće na čelu sa kolegom Jovanovićem, neće moći tu ništa napraviti. I zbog toga niti sam tim modelom oduševljen, niti ga pozdravljam, jer doista ne razumijem što on to drugačije u Hrvatskoj donosi, ekspanziji investicija, angažiranju privatnog kapitala, ali ono što mene posebice interesira taj javni interes. Ne vjerujem u javni interes, vjerujem u privatni interes koji se ovim zakonom proglašava javnim i ništa više. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Sada mu možete replicirati a ne za vrijeme rasprave.
E, onda sam mu dobacivao, nisam replicirao.
A to se baš ne smije.
Ja se ispričavam. Dakle, ovdje je kolega Lesar postavio pitanje u čemu je razlika između klasičnog zaduživanja i javnog privatnog partnerstva. Ima nekoliko vrlo važnih razlika, prije svega, dakle, kada gradite tradicionalnim modelom vi morate dignuti kredit prije nego što ste i prvu lopatu zapiknuli za školu. Vaša obaveza vraćanja kredita nastaje trenutkom potpisa ugovora o kreditu a ne trenutkom početka korištenja škole ili objekta koja se gradi iz tog kredita. Za razliku od toga, po javnom privatnom partnerstvu plaćate samo stvarno isporučenu uslugu. Što znači da vaša obveza vraćanja ili plaćanja te usluge nastaje u trenutku kada možete koristiti objekt koji ste ugovorili po javnom privatnom partnerstvu. Vi dignete kredit i počnete graditi objekt, poduzeće koje gradi objekt ode u stečaj, vi imate obavezu vraćanja kredita a nemate objekt. Po javno privatnom partnerstvu vi ugovorite javno privatno partnerstvo, poduzeće koje gradi objekt ode u stečaj, vi nemate školu ili objekt ali nemate niti obavezu plaćanja bilo čega. Nadalje, kada gradite objekt onda ste sagradili objekt i ne znate što će se zbivati u 10-toj godini jer zakon vam kaže da imate garanciju na dvije godine na sve i 10 godina na konstruktivne elemente, još minutu molim vas, i konstruktivne elemente. Po javno privatnom partnerstvu, kvaliteta usluge je svih 25 godina ista, ako je manja, vi plaćate manje, vi plaćate postotak od usluge koju ste ugovorili. Ako jedan dan prokišnjava razred vi nećete platiti najam za taj razred. Ako ste digli kredit vi ćete platiti taj razred kao da je napravljen po propisima i još morati platiti popravak krova na tom razredu. Dakle, razlika je ogromna.
Zahvaljujem, zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Dakle, ako sam dobro kolegu Mršića razumio objektivu ocjenu uspješnosti modela moći ćemo znati za 25 godina. Prihvaćam. Dakle, onda ćemo moći razgovarati jesam li u pravu ja ili vi i dali ste doista dosta ekstezivno tumačenje i EPP-a ili pak privatne partnere koje imate su imbecili jer ako su prihvatili takve uvjete, ne znam odakle im toliko količina novaca i kako su do njega došli da prihvaćaju takve uvjete jer ne znam koji je onda njihov interes. Ali kada su i krediti u pitanju, znate onda možete ugovoriti i početak korištenja kredita a posebice početak otplate kredita koje ne mora biti niti danom aktiviranjem, niti 30 dana nakon aktiviranja, tako da otplata kredita može i započeti danom kada je objekat završen. … [[Upadica se ne čuje]]
Bez dobacivanja!
Pitanje kamata i ugovaranje kamata stvar je pregovaračkih sposobnosti, tako je.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. Uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege. Prijedlogom zakona o javnom privatnom partnerstvu jasno usklađuje se naše zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. Inače, ono kao poznanica počinje negdje '90.-ih godina da bi se nakon 2000 godine počeo primjenjivati koncesijski model, ali isto tako model privatno financijske inicijative. Taj model, dakle, Zakon o javnom privatnom partnerstvu jasno ulaganja svesti će se u okvire sustava javne nabave. On zapravo predviđa provedbu javnog natječaja i odabir privatnog partnera. Dosadašnja praksa provođenja smjernica koje su bile neobvezujeće regulirati će se kroz sustav nadzora središnje države. Naime Agencija za javno privatno partnerstvo koja nastaje izdvajanjem sadašnjeg sektora za javno privatno partnerstvo i za agencije za promicanje izvoza i ulaganja, ona će zapravo nadzirati opravdanost odabira modela javnog privatnog partnerstva odnosno za projekt koji se kao takav odredi odnosno koji se odabere. Naravno da će i Ministarstvo financija imati svoju ulogu i davat će mišljenja o financijskom dijelu projekta. To znači također da će se provesti stroža kontrola, a to je dobro. Uvođenjem javno-privatnog partnerstva u sustav javne nabave znači ujedno i težnju da ovaj model financiranja javnih projekata se neće pretvoriti u neku posebnu i ne pretvori u neku posebnu pravnu kategoriju što javno-privatno partnerstvo zapravo i nije jer se pojavljuje ili kao javni ugovor što pokriva Zakon o javnoj nabavi ili kao koncesija što će se pokriti ovim novim Zakonom o koncesijama. Mislim do sada je koliko je poznato 8 zemalja Europske unije reguliralo model javno-privatnog partnerstva koji znamo da je nastao u Velikoj Britaniji prije manje od nekih 20 godina, a ostalima je ostavljeno da to reguliraju u okviru svojeg nacionalnog zakonodavstva. Zato ne znam zašto toliko skepse da mi kao kasnimo ili ne kasnimo. Mislim, moguće je i da kasnimo jel' ali mislim da ne. Ono što je bitno svakako je da evo mi ćemo vjerojatno odmah nakon ove točke raspravljati drugu točku koja je, to su dopune Zakona o javnoj nabavi i jasno je da te izmjene i dopune idu kao posljedica jednih širokih konzultacija s gospodarstvom i one će donijeti jednu jednostavniju proceduru i manje zakonski propisanih uvjeta za naručitelje što je također vrlo, vrlo, vrlo bitno je li. Pa i za nas u jedinicama lokalne samouprave kad ovaj zakon dakle koji ćemo poslije raspraviti stupi na snagu bit će vrlo bitno da će u lokalnoj, jedinicama lokalne samouprave biti zaposlenik koji će morati naći certifikat za vođenje postupka. Dakle to je otprilike isto nešto što će biti dobro i što će omogućiti određene i novine. Ono što bi bilo također bitno za istaknuti to je da učinke koje možemo očekivati od donošenja ovoga zakona su vrlo znakoviti. Kao prvo primjenom ovog modela jasno da će se pokušati omogućiti jedan maksimalni gospodarski razvitak odnosno efekti koji su potrebiti upravo radi toga što će se ovdje dugoročno ugovarati odnosi između javnog i privatnog, između javnog i privatnog partnera. Također ono što je izuzetno dakle pozitivno i ostvarit će određeni i znakoviti iskorak i pomak to je da svi projekti iz ovog područja javnih potreba koji će biti u jurisdikciji javne vlasti morat će se planirati u okviru same djelatnosti a isto tako oni će kao takvi planiranje realizacije morati svoditi u okvire proračunskih mogućnosti. Bitna će biti regulacija odabira privatnog partnera prema Zakonu o javnoj nabavi, jasno i Zakonu o koncesijama. A mislim podržavam i ovo što je rečeno vezano za edukaciju. Mislim da je to isto vrlo bitna, bitna kategorija. Ovim zakonom inače stvorit će se isto tako i preduvjeti za otvaranje novih tržišta, daljnji rast, razvoj hrvatskog gospodarstva, njegove konkurentnosti i slično. A treba kazati da je isto tako Hrvatska u međunarodnom okruženju već nekoliko godina zemlja koja je prepoznato upravo po ostvarivanju značajnih rezultata u razvitku ovog modela, a to će jasno omogućiti i to da će angažmanom Hrvatske kao zemlje partnera u pružanju pomoći našim susjedima se moći ostvariti i pozitivni učinci. Uz sve ostale pozitivne učinke koje će proizvesti ovaj zakon prvenstveno je li stvaranja preduvjeta za jedan pak vrlo značajan i rast i razvoj gospodarstva, učinjen je isto tako značajan iskorak u ocjeni koja će uslijediti, je li, Europske komisije nakon ovog dakle u okviru poglavlja 5. o kojem se zapravo raspravlja. Zbog svih ovih navedenih razloga mi iz Kluba Hrvatske demokratske zajednice podržat ćemo ovaj zakon jer smatramo da je on kao takav učinkovit i znakovit i donosi i znakovite promjene. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade. Na početku da, da kažem da ja kao i prethodni diskutanti ne smatram da je javno-privatno partnerstvo odnosno i zakon koji se donosi i taj cijeli postupak da je tu nešto upitno. Naravno to je jedan alat koji nije poznat samo u Hrvatskoj nego i u cijeloj Europi i svijetu gdje se omogućava javnim partnerima da se povežu sa privatnim partnerima i da na neki način realiziraju projekte koje bi mogli, koje inače ne bi mogli napraviti. Prednosti su prije svega generiranje novih izvora dohotka, nove infrastrukture, novih usluga za javne partnere, poticanje industrijskog razvoja kojeg je posljedica i porast … [[Govornik se ne razumije.]] prihoda. Bolje usmjeravanje na kraju krajeva i bolje usmjeravanje javnih sredstava. Ono što bi svako javno-privatno partnerstvo trebalo osigurati i zbog čega i javni partneri koriste taj institut je brža izgradnja infrastrukture, brža provedba, manji ukupni troškovi cjelokupnog projekta, bolja lokacija rizika samog projekta, kvalitetnija usluga, stvaranje dodatnih prihoda i učinkovitije upravljanje projektima odnosno sadržajem javno-privatnog partnerstva. Ono šta ja mogu istaći kao generalni, generalnu zamjerku ovom zakonu i situaciji koja je danas u Hrvatskoj je da imamo veliku količinu propisa koji se odnose na javno-privatno partnerstvo uz kao što je spomenuto smjernice koje smo donijeli 2006. godine, sad donosimo zakon. I još neki zakoni se vežu uz javno-privatno partnerstvo. To je Zakon o proračunu, Zakon o izvršenju proračuna. Znači umjesto što lakšeg i efikasnijeg postupka postoji previše po meni propisa koji reguliraju, koji reguliraju tu problematiku. Ono šta, što imamo kao primjere u Europi, netko je to već istaknuo samo 8 zemalja je donijelo do sada, do sada zakon. Zato se ne možemo pozvati na to da se ustvari usklađujemo sa europskom praksom jer europska praksa je ako se već na nju pozivamo ta da je komisija znači Europska komisija u siječnju 2003. godine donesla smjernice za uspješna javna privatna partnerstva. Tako da na razini Europske komisije postoje smjernice koje smo na neki način i mi kvalitetno donijelo 2006. godine gdje je mnogo toga što se danas i u zakonu pojavljuje već definirano. Ono šta, gdje europske zemlje koje nemaju zakone rješavaju ovu problematiku radi se, radi se o zakonima o javnoj nabavi i zakonima o koncesijama. U biti Zakon o javno-privatnom partnerstvu i ta i taj cijeli, cijela priča koja se veže uz javno-privatno partnerstvo se može svesti na javnu nabavu i na koncesije. To je samo jedan mali, malo duži period i projekti koji su specifični ali u načelu vidimo i u zakonu da se zakon poziva i prije načela odabira ponuda i sklapanja projekata na Zakon o javnoj nabavi. Na kraju, kada gledamo ovaj zakon stječe se dojam da formiranjem ove agencije se daju dosta velike ovlasti, znači netko je već to spomenuo tko će voditi agenciju, imati će mogućnost odobravanja projekata i na neki način određivanja gdje će se određeni projekti javno-privatnog partnerstva moći održavati i tu naravno uvijek postoji mogućnost da se i mimo nekih ekonomskih kriterija ili razvojnih kriterija nekome ide na ruku a drugome da se razvoj onemogućava. Kada govorimo o javno-privatnom partnerstvu i onome što se dešava u Hrvatskoj, ja bih spomenuo nekoliko primjera, možda neke pozitivne, neke manje pozitivne koji su se desili. Evo, prije svega ima jedan primjer, a to je sada izgradnja određenih sportskih objekata gdje, recimo u gradu Splitu za dvoranu na Lori koja će vrijediti 150 milijuna eura, mora podsjetiti da i grad Split ima jednu veliku dvoranu koja nije iskorištena u svojoj funkciji, grad Split će plaćati 2,5 milijuna kuna bez PDV-a kroz 30 godina mjesečno bez PDV-a kroz 30 godina, znači sa PDV-om 3 milijuna i 200 tisuća kuna i to je samo polovica iznosa. Da grad nije imao sufinanciranje države to bi iznosilo 6,5 milijuna kuna. Ali i uz ovih 3 i 200 tisuća kuna, znači na razini godine negdje 40-ak milijuna kuna, grad Split je već iskoristio limit koji mu Zakon o proračunu u smislu javno-privatnih partnerstva omogućuje, znači 25% proračuna iskoristio je otprilike već nekih otprilike 6, 7% što znači u narednih 30 godina je već četvrtina tog limita iskorištena. Tako da treba kada govorimo o javno-privatnom partnerstvu dobro odvagati da li je taj projekt koji želimo financirati ubiti potreban i da li je možda bilo isplativije izgraditi u gradu Splitu umjesto jedne takve dvorane možda nekih 10 novih škola ili manjih dvorana gdje bi se mladi mogli baviti amaterskim sportom. S druge strane, naravno da postoje i primjeri, kao što sam rekao gdje se lokalnim ili javnim partnerima omogućava stjecanje dodatnih prihoda, tu su primjeri određenih autocesta gdje su partneri, privatni partneri izgradili ceste i na neki način naplatom cestarina isplatili tu investiciju i nakon određenog perioda ta investicija ostaje javnom partneru. Kada gledamo na kraju krajeva ovaj zakon koji vjerujem da ćemo podržati u Saboru, po meni bi bilo dobro da se ne ostavlja još jedan veliki prostor, da Vlada kroz uredbu o djelokrugu rada agencije definira neke stvari koje su po meni prebitne i koje bi bilo dobro da smo ih definirali u zakonu gdje dajemo na mogućnost Vladi da definira stvari koje nisu podložne, kao što je to netko rekao javnoj raspravi, nego odlukom odnosno uredbom koja ima zakonsku snagu mogu definirati neke stvari vezane uz javno-privatno partnerstvo. Na kraju, cijela priča oko javno-privatnog partnerstva treba dobiti podršku jer neke projekte sigurno ne bi mogli financirati i ne bi bili isplativi i ne bi ih bilo moguće planirati u određenom kraćem roku da nema ovog instrumenta. Možda kao ideja i Vladi, odnosno kao poticaj za određene reforme u određenim sektorima, javno-privatno partnerstvo bi se moglo puno više koristiti, recimo u zdravstvu gdje se do sada malo ili uopće ne koristi, koristi se najviše u smislu "out sourcing-a" određenih usluga u bolnicama ili ono što smo u zadnjih nekoliko mjeseci bili svjedoci katastrofalne situacije u zatvorima, netko je spomenuo već tu opciju, ali mislim da se javno-privatno partnerstvo, i to je praksa dosta u zemljama Europe u tom segmentu može koristiti. Tu bi se sigurno došlo do jedne, na kraju krajeva kvalitetnije situacije i u zdravstvu i u ovom dijelu pravosuđa ako bi se koristio više ovaj model. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi kolega u svojoj raspravi ste spomenuli previše propisa na koje će se ovaj zakon, i na koje se odnosi i koje povezuje, to je činjenica. No, međutim ja ću na kraju ponuditi jedno rješenje, ja ne kažem da možda tih previše propisa neće biti efikasno, možda i bude, no činjenica je da je ovaj zakon usko u vezi sa Zakonom o javnoj nabavi i Zakonom o koncesijama. Isto tako je činjenica da on ne može bez Zakona o izvršenju proračuna i Zakona o proračunu. Isto tako je činjenica da kad donesemo ovaj zakon, a već imamo smjernice o javno-privatnom partnerstvu, imati ćemo i Zakon o javno-privatnom partnerstvu, imati ćemo i smjernice o javno-privatnom partnerstvu i isto tako zakon predviđa uvođenje uredbi Vlade Republike Hrvatske, znači koje dodatno uređuju neka pitanja. Isto tako, jedinice lokalne samouprave, znači javni subjekti koji će na temelju tog zakona ići u javno-privatno partnerstvo će morati dobivati barem 4, 5 različitih suglasnosti od agencije, od ministarstava i isto tako agencije će tražiti različite suglasnosti od pojedinih ministarstava na temelju dvije ili tri strategije, to je politika razvoja javno-privatnog partnerstva koja ne postoji još, to je nacionalna razvojna strategija koja još ne postoji i na temelju nacionalne strategije regionalnog razvoja koja isto tako još ne postoji. E sad, kad to gledamo ovako na hrpu, stvarno izgleda ko' šuma propisa i ako ta šuma propisa na neki način ne bude na kraju efikasna, mi uvijek imamo rješenje jer možemo odmah čim izglasamo tu šumu propisa i šumu zakona pisati HITRORez-u da ukine određene propise. Evo, hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo kolega Bernardiću, ovo ste dobro spomenuli, zbilja je previše tih i propisa i zakona, a i na neki način dozvola.
Uštekajte se, uštekajte se!
Evo, uštekao sam se.
Hvala lijepa.
Evo, da kažem ispočetka, znači slažem se sa kolegom Bernardićem da je previše propisa, zakona koji reguliraju ovo područje i da će mislim, a nadam se da nisam u pravu da će ovakav zakon i destimulirati određene jedinice i javni sektor da se koristi ovim modelom, a nazvao bih možda, ovo nije HITRORez, nego "spororez", otprilike znači ovakav način modela javno-privatnog partnerstva.
Zahvaljujem. A mi idemo dalje i uvaženi zastupnik Tomislav Vrdoljak. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice, predstavnici ministarstva, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona javno-privatnom partnerstvu. Za realizaciju većih kapitalnih projekata poput izgradnje škola, bolnica, vrtića, domova, športskih dvorana, kulturnih ustanova, komunalne infrastrukture potrebna su velika sredstva osobito kada to promatramo na razini županija, gradova i općina. Osigurati sva ta sredstva zaduživanjem i direktnim investicijama lokalnih jedinica ili središnje države, nije realno jer bi razina zaduživanja znatno premašivala mogućnosti za otplatu kredita. Upravo zbog svega navedenog, a u želji da se zadovolje potrebe stanovništva, države su počele ulaziti u takve kapitalne projekte po modelu javno-privatnog partnerstva. Taj trend se pojavio i kod nas i prisutan je više godina. Cilj je države i lokalnih jedinica moći krenuti u više različitih kapitalnih projekata kako bi se zadovoljile različite potrebe društva, a s manjim angažiranjem sredstava. Javno-privatno partnerstvo omogućuje da se krene s više različitih projekata, jer privatni partner pokriva veći dio investicija na početku. On radi projektnu dokumentaciju, gradi, financira, održava i upravlja građevinom, a od javnog partnera, države, županije i grada, općine proračunskog korisnika dobiva mjesečnu naknadu. Ovaj odnos plaćanja naknade može biti izrazito dugoročan i po prijedlogu zakona je predviđeno čak do 40 godina. Karakteristično je dakle da se projekti u početku financiraju prvenstveno iz drugog izvora, iz privatnog sektora, a i dalje javni partner definira ciljeve koji su od javnog interesa, kvalitetu usluga i politiku cijena te je na njemu odgovornost za poštivanje navedenih ciljeva. Pošto se po ovom modelu gospodarske aktivnosti vrlo često radi o velikim i skupim infrastrukturnim projektima, nameće se potreba propisivanja jasnijeg i transparentnijeg odabira privatnog partnera i konzultanata na strani javnog partnera. Stoga se zakonom propisuje da se odabir javnog partnera i konzultanata provodi sukladno propisima kojima se uređuje područje javne nabave. S druge strane ugovorni odnosi za projekte javnog privatnog partnerstva komplicirani su, a javni partner je obavezan prije donošenja odluke o provedbi projekta pripremiti analizu projekta radi određivanja učinkovitosti i rizika u svezi s njegovom provedbom. Ako se ovo dobro ne napravi i ne potpiše kvalitetan ugovor, javni partner se može naći u poziciji gubitka značajnih sredstava U posljednjih desetak godina, a posebno nakon 2005. godine, izgradnja velikih infrastrukturnih projekata po modelu javno-privatnog partnerstva je sve više zastupljena u okviru sve intenzivnije gospodarske aktivnosti u Republici Hrvatskoj. Na povećanu dinamiku primjene ovoga modela, u velikoj mjeri su utjecale propisana ograničenja za kreditnu zaduženost proračunskih korisnika. Zato je važno s jednoga mjesta regulirati, educirati i pratiti lokalne jedinice i tijela središnje države u poslovima vezanim uz javno privatno partnerstvo što se prijedlogom zakona o javno-privatnom partnerstvu upravo i čini. 2006. godine su bile donesene smjernice za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva koje su u praksi dosta pomogle, ali nisu bile obvezujuće. Zakonom se ovo kompleksno područje uređuje. Uvodi se i agencija kao središnje tijelo koje će ne samo kontrolirati nego i educirati i pomagati pri sklapanju projekata javno-privatnog partnerstva što je za našu praksu u kojoj nemamo puno iskustva s tim projektima od velikog značaja. Na kraju pozdravljam stoga donošenje ovoga zakona kojeg ću osobno podržati i uvjeren sam da će Vlada što prije donijeti provedbene propise predviđene zakonom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Pa evidentno je da institut javno-privatnog partnerstva u hrvatskom društvu u gospodarstvu postoji puno duže, čak postoje dvije godine i smjernice Vlade Republike Hrvatske, odnosno Sabora koje uređuju pitanje javno-privatnog partnerstva. Zašto sada zakon? Pa moguće je ovako analizom površnom doći do zaključka da institut javno-privatnog partnerstva nije korišten u općem interesu, a onda je Vlada i Sabor 2006. godine pokušala zaštititi taj opći interes kroz institut javno-privatnog partnerstva kroz donošenje smjernica. Međutim i smjernice su izigrane u hrvatskom društvu kako to i biva pa sada Vlada donosi, predlaže da se donese zakon i to sve ne bi bilo nelogično, dakle takav cilj i postupak bi bio logičan za Vlade, kada se ne bi otkrila namjera iza zakona. Šta se uređuje ovim zakonom? Izgradnja. Samo izgradnja kroz institut javno-privatnog partnerstva. A ne uređuje se smisao javno-privatnog partnerstva. Dakle tamo gdje Vlada, država, lokalna samouprava ne može zadovoljiti potrebe iz proračunskog novca traži rješenje kroz institut javno-privatnog partnerstva. Dakle ne može se u svim djelatnostima raditi javno-privatno partnerstvo i to treba definirati, upravo to treba definirati zakonom jer mora se kroz zakon štititi javni opći interes. Dakle ne možemo u svim djelatnostima. Zatim moramo utvrditi koji su standardi u tim djelatnostima kojima se može koristiti javno privatno partnerstvo od općeg interesa i o tim standardima mora voditi brigu javna strana u tom institutu. Dakle država klasična ne postoji, dakle nije samo briga o javnoj sigurnosti, o obrani, o vanjskim poslovima i financijskim prihodima nego da zadovolji i ostale djelatnosti, školstvo, zdravstvo, ekozaštitu, održivi razvoj, komunalne usluge, dakle to bismo trebali propisati u kojim djelatnostima se može koristiti institut javno-privatnog partnerstva. To nismo učinili. Ostavili smo da se radi po nahođenju jer to Vladi odgovara. To Vladi odgovara. Zašto joj odgovara? Zato što je u zakonu predvidjela da će ona odlučivati što je dobro, a što nije dobro. Zato Vlada predlaže da se osnuje agencija, agencija sa određenim brojem ljudi. Sa ovlastima koje su više nego kontrolne, agencija je moćna da utvrdi, ocijeni i odobri projekt svaki, to je u stavku 2. podstavak a), dakle Vlada će centralizirati korištenje instituta javno-privatnog partnerstva i na taj način će kontrolirati razvoj područja u Republici Hrvatskoj bez utvrđenih standarda i kriterija. A dosadašnje iskustvo nam pokazuje da Vlada ima neke različite kriterije prema područjima gdje je na vlasti određena stranka ili sama stranka koja je na vlasti u državi pa čak i mijenja lokalnu vlast mimo, da tako kažem, izbornih rezultata. Takav odnos prema javno-privatnom partnerstvu diskreditira sam institut javno-privatnog partnerstva jer ne doprinosi boljem standardu građana u onim djelatnostima za koje se mora brinuti država ili lokalna samouprava. Da je to tako, svatko od vas ili od nas zastupnika može lako utvrditi prolazeći kroz hrvatske krajeve pa će vidjeti da je komunalni standard ili standard djelatnosti o kojima se brine država ili lokalna samouprava drastično različit na štetu pojedinih krajeva. Tako će Slavonci reći da je Slavonija zapuštena na raznim područjima, oblastima, onima o kojima se brine država, a ja ću reći svoje iskustvo prolazeći kroz Banovinu i kroz Liku, da u Hrvatskoj postoje krajevi koji još uvijek nemaju priključak električne struje na svojoj kući. A to je da tako kažem u 21. stoljeću temeljna briga države da omogući priključak struje svakom domaćinstvu. Još gore, vidio sam područja u Hrvatskoj gdje nemaju pitku vodu na nekoliko kilometara od svoje kuće ili nemaju ni pristupnu cestu izgrađenu. A mi koristimo javno-privatno partnerstvo da se u Zagrebu ili u Varaždinu ili u Splitu ili u Rijeci gdje je zadaća i mogućnost proračuna iznad standarda ostalih krajeva, a nismo se usmjerili da to što možemo koristiti kao javno-privatno partnerstvo podignemo ili izjednačimo razvoj svih krajeva Republike Hrvatske, a to je zadaća naša. I to je smisao javno-privatnog partnerstva, dakle da se utvrdi djelatnost u kojima se to može postići, za koju je odgovorna država ili lokalna samouprava, da se utvrde standardi koji se moraju izjednačiti, dakle izbalansirati u cijeloj Republici Hrvatskoj i na taj način prije dođe do razvoja ravnomjernog u cijeloj Republici Hrvatskoj što je interes svih građana Republike Hrvatske. I još nešto, zakon baš zbog ovog što ja govorim izbjegao je da to utvrdi jer se u toj situaciji ne bi mogao konvalidirati, osnažiti ugovor o prodaji Sunčanog Hvara kao tip javno-privatnog partnerstva. To je komercijalna djelatnost, nema nikakvog interesa da se u toj komercijalnoj djelatnosti podiže ne znam ni ja koja razina kad tu postoji privatni interes poduzetnika da sami ulažu, kupe, podignu zvjezdice svakom hotelu. Još nešto, taj Sunčani Hvar je klasična zloupotreba javno-privatnog partnerstva jer je i ovdje rečeno da je kroz taj institut prodana tvrtka. Dakle, da se vratim na početak. Zašto je Vlada predložila donošenje zakona i to manjkavog o principima koji vrijede u Europskoj uniji i zemljama Europske unije kao standard? Zato da može kontrolirati institut javno-privatnog partnerstva iz jednog centra i na taj način kontrolirati razvoj svih krajeva Republike Hrvatske i kontrolirati lokalnu samoupravu. Ako bismo se priklonili već postojećim modelima koji postoje u europskim državama, onda nema nikakvog razloga da se formira posebna agencija kad već postoje državne uprava ili ministarstva ili upravne organizacije ili agencije. Naravno da je elastičnost državne uprave potrebna kad se radi međunarodni projekt iz područja djelatnosti gdje je država zainteresirana, kao što bi bilo recimo da želimo izgraditi infrastrukturu željeznice. Postoji međunarodni konzorcij, tu država osniva svoju agenciju samo za tu djelatnost i za taj javno-privatni model. Nismo iskoristili, to je daljnja praksa koja pokazuje da mi kad se pozivamo na Europsku uniju i usklađivanje, to smatramo kao formu, a ne kao suštinu i ne kao sadržaj. Pa ja bih volio da se ovdje jedan put raščisti je li pozivanje na Europsku uniju stvar prepisivanja, dogovaranja ili usklađivanja. Što su naši interesi u nekom području, što su interesi Europske unije? Oni nisu uvijek identični i međusobno mogu egzistirati bez obzira što su različiti pa i u javno-privatnom partnerstvu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda najprije. Uvaženi zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Netočno je da nije trebalo ući u sustav javno-privatnog partnerstva na Hvaru, jer država na taj način brani svoj interes. To je potpuno netočno. Druga netočnost koju ste rekli da se rezultati izbora mijenjaju odnosno da se mijenja vlast mimo rezultata izbora. Vlasti se mijenjaju temeljem rezultata izbora kolega Leko. Temeljem rezultata koji su postignuti na izboru. I tako se vlast mijenja u ovom slučaju o kojem vi govorite. … /Upadica se ne čuje.
Zahvaljujem. Bez dobacivanja uvaženi zastupniče Mršić, sada ćete dobit riječ da govorite repliku, ali nemojte dobacivati iz klupe. Hvala lijepa. Izvolite. Replika.
Pa ne mogu kolegi Matušiću … [[Govornik se ne razumije.]]
Ne. Njemu ne.
Vi ste kolega Leko upozorili na nedostatak ovog zakona, a to je da on de facto normira ono što u suštini imamo normirano već u smjernicama ili uredbama, a da ne čini ono što je, što bi možda bilo za očekivati. Dakle, što je recimo problem jedan od najvećih problema trenutno u primjeni javno-privatnog partnerstva? To što mi nemamo standarde održavanja javnih objekata. Dakle, kada idete u javno-privatno partnerstvo vi ugovarate izgradnju i održavanje objekta na 25 godina. Dakle, primjerice jedne škole, ugovoriti izgradnju recimo da možemo, da imamo kapacitete i sposobnosti. Međutim, bilo bi logično i normalno da se Vlada i ministarstvo obavežu da će u roku od 60 dana definirati minimalni standard održavanja školskog objekta. Dakle, kada se on kreči, kada se bruse parketi, kada se mijenja namještaj itd., što bi onda javnom partneru bilo lakše ugovoriti te standarde. Danas nažalost mi i kada govorimo o sportskim dvoranama, ovima koje se grade za projekt Svjetskog prvenstva isto tako imamo potpuno različite modele ugovaranja, opsega održavanja i funkcioniranja tih objekata. I to bi bilo logično da Vlada izađe dakle sa svojom, ne uredbama, nego svojom obavezom da izradi standarde održavanja javnih objekata u koncesijskom periodu.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Kolega nisam tako precizirao, ali sam u svojoj raspravi naveo da je smisao utvrditi standard javnih poslova, javnih usluga, zatim popis usluga u kojima se može raditi javno-privatno partnerstvo, prije toga napraviti analizu cijelog hrvatskog područja kako živi pojedini krajevi, koji standard imaju u tim djelatnostima, pa zavisno od toga omogućiti javno-privatno partnerstvo. Hvala.
Zahvaljujem. Time zaključujem prijepodnevno zasjedanje uvaženog Doma i nastavljamo u 15,00 sati. Prvi će biti uvaženi zastupnik Davor Bernardić, pa je onda uvaženi zastupnik Zlatko Horvat. Zahvaljujem. Vidimo se u 15,00 sati. Hvala lijepa.
Dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Prijedlogu zakona o javno privatnom partnerstvu. Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Evo, osobita mi je čast što mogu govoriti u ovako prepunoj dvorani i drago mi je zapravo što prije tri godine 2005. godine kad je SDP i predlagao da se zakonski regulira javno privatno partnerstvo, kad su SDP-ovi gradonačelnici prvi puta izašli s tim prijedlogom tada je premijer na neki način izašao sa strategijom i smjernicama javno privatnog partnerstva tj. Vlada argumentirajući da je to hrvatski new deal i zapravo nakon tri godine mi konačno iza smjernica donosimo taj jedan zakon. U svakom slučaju, drago mi je što ste nas poslušali pa makar i sa tri godine zakašnjenja. I definitivno, mi ćemo podržati ovaj zakon. No međutim, to nije ono što bih ja, o čemu ću danas pričati. To je tek dio iz segmenta onoga što mislim reći. Javno privatno partnerstvo, dakle poanta cijele priče je da netko želi oročiti svoj novac, iz tog novca i stvoriti nekakvu dobit, u banci to može dobiti za određenu kamatu no u javno privatnom partnerstvu ta kamata može biti i nešto veća. To ne mora nužno biti jeftinije niti bolje za javne subjekte niti za jedinice lokalne samouprave, ni za poduzeća, ni za državu. Ukoliko država ima efikasniji model, ukoliko ima novaca, ukoliko ima načina kako financirati projekte i ukoliko ima viziju. No, ukoliko nema novaca i ukoliko neke jedinice nemaju viziju onda je javno privatno partnerstvo jedan od boljih modela. I to smo čuli iz izlaganja kolege Mršića da je zapravo dobra stvar koja se dobiva javno privatnim partnerstvom što vi de facto svih dvadeset i pet godina trajanja projekta u koji ulazite imate osigurane uvjete kakve imate na početku. Dakle, vi ste više ne morate brinuti za održavanje kao kad na primjer školu, bolnicu, garažu radi država odnosno jedinica lokalne samouprave jer na taj način neka sredstva koja se ispuštaju sa državne razine za normalno funkcioniranje škola, vrtića, obrazovnih institucija bivaju nedostatna za sve ono što kasnije treba. Dakle, bivaju nedostatna za uređenje učionica, bivaju nedostatna za održavanje tih prostora i zato je u tom segmentu taj model bolji. No međutim, ja moram isto tako ovdje napomenuti i jedan uspješan model primjer javno javnog partnerstva. Javno javno partnerstvo vam je primjer između grada Zagreba i trgovačkog društva u vlasništvu grada Zagreba zagrebačkog Holdinga u kojem je javno poduzeće u partnerstvu sa gradom koji je isto tako javni subjekt financira gradske projekte i na neki način to je partnerstvo koje je dugoročno jeftinije za građane. I to je dobro. No međutim, činjenica je da sve lokalne jedinice nisu u mogućnosti pribjeći tome odnosno nemaju dovoljno jaka poduzeća i odnosno nemaju dovoljno jaki zapravo suport da bi zapravo sve te stvari mogli provesti i realizirati. Ja ću tu upozoriti na nekoliko nelogičnosti u tretmanu tih javnih poduzeća. Prva je, mi smo jučer tj. u raspravama neki dan raspravljali o Prijedlogu zakona o proračunu koji je jedan sveobuhvatan zakon i kojim će se sada limitirati zaduženja trgovačkih društava u javnom sektoru, znači do 20% ukupne prihodovne mase i to će de facto biti zakon. To ta poduzeća stavlja u neravnopravan položaj. A sad ću vam reći drugi argument jedne takve neravnopravne priče. Sukladno europskim smjernicama što ja poštujem trgovačka društva koja su i u vlasništvu države ako se natječu za bilo koju djelatnost na teritoriju Republike Hrvatske moraju pribjeći istim pravilima Zakona o javnoj nabavi kao i sva ostala poduzeća. I sad vi vidite imate jedan slučaj gdje na primjer Republika Hrvatska od svoje tvrtke, tvrtke u njezinom vlasništvu Apisa IT koji se bavi korištenjem i proizvodnjom IT tehnologija i usluga ne može direktno naručiti radove već mora naručiti putem javnog natječaja što vrijedi za sve trgovačke subjekte. Ok, i u tom smislu su oni na neki način ravnopravni sa svim subjektima u Republici Hrvatskoj. No, opet s druge strane nisu ravnopravni ako vi poduzećima u javnom sektoru ne dozvolite zaduženje veće od 20% što u biti ne mora biti uopće ni loše jer ako su projekti kojima se odobrava razvoj u igri onda i to zaduženje može biti veće, glavno da je poduzeće solventno i da može dobro servisirati svoje dugove. E sada, ono što definitivno treba pozdraviti je uvođenje reda u model javno privatnog partnerstva, dakle osnivanje registra ugovora. Ja bih volio da taj registar bude što prije dostupan i da bude javan, dakle da svi građani mogu imati uvid u registar. Mi smo ove godine izglasali dosta zakona i po tim nekim zakonima biti će puno registara koje ćemo morati implementirati pa ja bih već rekao početkom 2009. i ja bih volio da svi oni budu javni odnosno da građani imaju, znači svi koji se žele informirati što više informacija o tome. Ono što također treba pozdraviti i ono što je zapravo dobro je zakonski definiranje još ova dva koncepta javno privatnog partnerstva a to su koncesije i to je uz ugovorno javno privatno partnerstvo na neki način stvaranje zajedničkih trgovačkih društava zato jer se to i do sada događalo a na neki način nije postojao zakonski okvir s kojim bi se to moglo definirati. No, kad sam se javio da repliciram poštovanom kolegi Marasu vezano za šumu propisa onda sam de facto i rekao i mislio na sve one stvari koje proizlaze iz članka 11. kao odredbe članka 10. i članka 11. Dakle, Vlada će uz ovaj zakon donijeti posebnu uredbu. Dakle, imamo smjernice, imamo ovaj zakon kad ga izglasamo i onda će Vlada donijeti posebnu uredbu o kriterijima odabira projekata javno privatnog partnerstva što može uključiti određene elemente. Ja se slažem da je to u jednom elementu efikasnije no može biti i diskrecijski, znači kriterij diskrecije može biti puno veći. Ono što je na neki način pa ja ću reći neodgovarajuća, otežavajuća okolnost su sve ove prethodne suglasnosti koje agencija traži od resornih ministarstava. Znači, konkretno ovo što sam spomenuo je da je ministarstvo nadležno za gospodarstvo dužno agenciji na njeno traženje dostaviti mišljenje usklađenosti projektnih prijedloga s politikom razvoja javno privatnog partnerstva. Sad ja moram uputiti pitanje kada će se ta politika razvoja javno privatnog partnerstva uopće naći u proceduri budući da ona ne postoji, kada će se ta politika razvoja javno-privatnog partnerstva i uopće naći u proceduri budući da ona ne postoji. Kada će ta politika razvoja javno-privatnog partnerstva i da li će biti iskonzultirana sa jedinicama lokalne samouprave? Pa valjda oni imaju pravo odrediti prioritete u svom regionalnom razvoju. Ja bih volio da to tako bude jer evo i prije dva mjeseca smo izglasali povelju o lokalnoj samoupravi gdje svaki zakon i svaka odluka koja se tiče jedinica lokalne samouprave konzultira iste da slučajno ne bi imali zakone koji nisu s njima iskonzultirani. Sljedeća stvar je da nadležno resorno ministarstvo jel' po potrebi agenciji na njeno mišljenje, na njeno traženje treba dostaviti mišljenje o sukladnosti projektnog prijedloga s razvojnim strategijama te mišljenje o sukladnosti projekta s nacionalnom razvojnom strategijom. Isto pitanje. Znači nacionalna razvojna strategija još ne postoji. Kada će se ona tu naći na našim klupama i da li će i ona biti rađena u skladu tj. u konzultaciji sa jedinicama lokalne samouprave jer mislimo da je to nužno. Nažalost ono što ja ne bih volio da se desi, ne znam, ne prejudiciram, možda se neće desiti jer kad bi jedinice lokalne samouprave odrede svoje prioritete jer nitko bolje od ljudi na terenu ne zna koji su prioriteti njihovog kraja. Kad zatraže mišljenje od Agencije za provedbu javno-privatnog partnerstva da u ovoj šumi suglasnosti i razno-raznih odobrenja neki kriteriji na neki način tj. neke suglasnosti ne prođu odnosno prođu. To ja ne bih htio da se desi ukoliko Ministarstvo financija kao jedino relevantno ministarstvo za fiskalnu spremnost određenog javnog subjekta da podnese odgovarajuće opterećenje da pozitivan odgovor. Dakle šta to znači ako Ministarstvo financija da pozitivan odgovor a pojedino drugo ministarstvo zaduženo za specifičnost određenu kaže to se ne može raditi zato jer to nije u našoj politici razvoja javno-privatnog partnerstva odnosno to nije u našoj razvojnoj nacionalnoj politici. Ako nije onda ubacite to u razvojno-nacionalnu politiku jel? Ne bih htio da to bude zapreka. Dakle iz svega ovog što sam rekao podržavamo i to je dobro da je ovaj prijedlog zapravo na neki način i došao i to je bilo ono što smo mi predlagali prije dvije i tri godine ali velim uvažavajući ove sve moje zabrinutosti, uvažavajući ova pitanja ja bih volio da mi odgovorite i u drugom čitanju možda i precizirate prijedlog jer ovdje kako ovdje piše u članku 11., sad ja to moram još na kraju apostrofirati, je da agenciji na njeno traženje dostaviti mišljenje. Znači agencija, vi ste rekli kolegice državna tajnice da agencija će morati zatražiti mišljenje ali nigdje ne piše eksplicitno da to zapravo i mora jel'. Znači volio bih da se ta odredba malo više determinira.
Hvala lijepa. Sad će biti replika gospođe Tatjane Šimac-Bonačić pa ćete vi u odgovoru na repliku to …
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Državna tajnice. Kolega spomenuli ste malo prije i šumu propisa i javnost modela javno-privatnog partnerstva. Naime u ovoj šumi propisa vjerojatno su se i naši gradski oci u Dubrovniku izgubili očito, izgubili busolu pri pokušaju rješavanja infrastrukturnih problema koji muče grad Dubrovnik i to naročito prometa i to naročito zapravo prometa u mirovanju. Pa onda po modelu javno-privatnog partnerstva sklopili su zapravo, sklopili su partnerstvo sa privatnom tvrtkom, sa temeljnim kapitalom od 20 tisuća kuna. I još su to proglasili tajnim. Naravno na taj način je ovo javno-privatno partnerstvo što sam već jedanput rekla prešlo u tajno privatno partnerstvo a kad se otkrilo zbog čega zapravo vidjelo se da je grad uložio 20 tisuća kvadrata vrlo vrijednog zemljišta na kojem se u biti gradi ta garaža kao založni dužnik na kredit od skoro 13 milijuna, milijuna EUR-a. Znači kad pogledamo to da li se ide niz dlaku investitorima, da li je to zbog neznanja međutim mojih nema da naučimo nešto danas o javno-privatnom partnerstvu. A isto tako bih molila gospođu državnu tajnicu da kaže kojem modelu pripada ovo javno-privatno partnerstvo? Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Hvala kolegice Šimac-Bonačić. Pa evo upravo zbog toga da ovakvi slučajevi nekakvog netransparentnog privatnog partnerstva, javno-privatnog partnerstva tj. tajnog privatnog partnerstva ne bi postali sve veća praksa podržavam donošenje i ovog zakona i što prije u objavu registra javno-privatnog partnerstva kako bi svi građani, svi zainteresirani mogli znati o čemu se tu radi. Dakle da ne bude tajno privatno partnerstvo nego baš da bude javno.
Hvala. Gospodin zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice puno toga je rečeno obzirom da je prvo čitanje danas i da će predlagač imati šta ugraditi u prijedlog zakona za drugo čitanje. Želim prije svega reći da smatram da je donošenje ovog zakona zaista potrebno i mi smo koji smo … [[Govornik se ne razumije.]] lokalnoj samoupravi bavili javno-privatnim partnerstvom znamo koliko nam je nedostajao jedan precizan zakon i koliko su smjernice koje kao što i piše u obrazloženju mogu biti ili moraju biti se, ne moraju se pridržavati pa sigurno da je to stvaralo određene poteškoće. Ali čini mi se da i smatram da onakav zakon koji ustvari pooštrava uvjete i koji još više komplicira cijeli postupak, koji centralizira cijeli postupak da neće pomoći da se stvari razjasne u praksi i da se privatni investitori i privatni partneri sa svojim novcima uključe u ove programe. Jednostavno rečeno, najkraće rečeno gospođo državna tajnice smatram da je ovaj prijedlog zakona preopćenit i da ste previše stvari predvidjeli da se riješe uredbom. Mislim da bi trebalo, da bi trebalo više stvari riješiti zakonom jer ipak uredbu donosi Vlada i mnoge stvari će onda i mimo Sabora ući u tu uredbu i nećemo moći o njima ni raspravljati niti na njih utjecati. Dakle trebalo bi malo više razmišljati o tome da se u samom zakonu predvidi nešto što je za sad još uvijek previše općenito. Bilo je riječ, kolege su ovdje govorili o rokovima i zaista ja se pridružujem toj raspravi jer kad gledate članke 11., 12., 13. i 14. pa imate ovdje 90 dana pa 60 dana pa 30 dana to pa onda još na to sve skupa dodate javnu nabavu pa na to dodate pregovarački postupak. Naime ja vam to govorim sve zbog toga jer smo mi konkretno ovdje u Varaždinu proveli taj postupak po smjernicama vrlo transparentno i zato odbijam one neke primjedbe koje su bile u toku ove rasprave rečene i spominjana je sportska dvorana u gradu Varaždinu koja zaista mislim da nema razumijevanja, da se ne razlikuje JPP od lizinga ili od kredita. I mi smo taj postupak proveli vrlo transparentno. U povjerenstvu su sudjelovali i predstavnici Ministarstva financija i Ministarstva športa i Ministarstva graditeljstva. Dakle mi smo pred gradske vijećnike stavili ugovor. Nema nikakvih tajni. Čudi me kad čujem ovdje slušam da su neki, u nekim sredinama da su takvi ugovori bili tajna. Dakle, to jednostavno smatram da je nedopustivo i zato bi trebalo paziti da se nešto mora nešto učiniti sa tim rokovima koji su ovdje, jer bojim se da ćemo s tim poštenim uvjetima odbiti privatne partnere. I … [[Govornik se ne razumije.]] ne želim ponavljati, ali želio bih samo jedno tumačenje od vas kao predlagača. Naime, imate ovdje u članku 23. točka g. kaže: “Agencija obavlja stručni nadzor u provedbi projekata JPP-a“. Ne znam na koji način može agencija obavljati stručni nadzor, jer ako se mislilo privatni partner koji gradi naravno da ima svoj stručni nadzor u okviru cijelog projekta tako da mi, ne znam da li je to krivo nešto nejasno napisano ili se željelo još više privatnog partnera ograničiti. Pa molim vas da taj dio u članku 23. malo pojasnite šta znači taj stručni nadzor u provedbi projekata javno-privatnog partnerstva. Inače se pridružujem svima onima koji su podržali zakon. Ja ću ga podržati i mislim da je dobro došao, ali uz sve ove primjedbe koje su ovdje danas rečene prije svega u rokovima i prije svega u centralizaciji koji neće doprinijeti da taj zakon bude poboljšanje u odnosu na smjernice. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Anđelko Mihalić. Izvolite. Nema ga. Gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dakle, ja u ovom zakonu, konkretno u javno-privatnom partnerstvu ne vidim ništa posebno novo. Daleko od toga da je to nekakav new deal najavljivan u 2005. godini. Međutim, ako se vratimo u 2005. godinu spominjući new deal zaista je to bilo nešto novo. Dakle, za naše pojmove nešto novo, ali je na neki način to bilo i dilanje sa evo pojedinim mogućnostima zgrtanja novca na poprilično sumnjiv način i to je iskustvo pokazalo. Godinu dana kasnije ili nešto više donešene su smjernice i ja pretpostavljam uočavajući sve ono što je javno-privatno partnerstvo donosilo i koje nije išlo u onom smjeru da se zapravo društvu, da doprinese društvu sa projektima, sa potrebama, nego su se zaključivali vrlo magloviti poslovi. Čast izuzecima. Spominjao sam dvorane, pa neću to elaborirati više. Očiti kriminal, a ja mislim ako tu sjede predstavnici Vlade i ako se to ponovi jednom, dva, tri puta u ovom Visokom domu, da najmanje što ja kao zastupnik mogu očekivati da će oni koji sjede u izvršnoj vlasti i koji se bave tim poslom da će se zainteresirati i da će me u tome demantirati. Jer ja ako kažem da je postupak, mi naime u ovom zakonu nemamo ništa posebno novo. Pa važili su i Zakon o javnoj nabavi je bio važeći, Zakon o trgovačkim društvima, ugovorni odnosi kada se zaključe između javnog i privatnog partnerstva. Ti ugovorni odnosi mogu biti različiti, zaista različiti. Ali, kada se jednom usuglase, kada se ugovor potpiše, onda se taj ugovor mora ispoštovati do kraja. Točno je vjerojatno da ni kod izgradnji primjerice škola nećemo imati iste ugovorne odnose, ista prava i obveze. Negdje će se te učionice prati dva puta dnevno, podovi, a negdje jednom, a negdje ni jednom. Prema tome, i o tome ovisi cijena. Tamo gdje je na neki način to održavanje bude na nekakvoj višoj razini jasno da će i cijena biti veća. Ono što teško mogu prihvatiti to je upravo ova agencija koja ima prevelike ovlasti. Ja mislim nepotrebno prevelike ovlasti o odlučivanju. Ta agencija će zagušiti inicijativu jedinica lokalne i područne samouprave, pa upravo u gradovima, u općinama, u županijama, pa oni znaju što im je potrebno, koji su to prioriteti. A dolazimo u poziciju da je sada kada govorimo o javno-privatnom partnerstvu agencija središte moći. Naravno, nije agencija ta koja će vjerojatno donositi samostalno odluke. Sasvim sigurno vidjeli smo da agencija je dužna da može konzultirati određena ministarstva. Ali je činjenica da će se o projektima odlučivati u značajnoj mjeri političkom voljom i političkom odlukom. Ili da postavimo ovako pitanje da li recimo most na Pelješcu mogao se graditi putem ovog modela javno-privatnog partnerstva? Što bi bio prioritet agencije? Primjerice da li most na Pelješcu ili možda navodnjavanje u Slavoniji i Baranji? Kako bi sada to? Vidjeli smo da je aktualna politika vrlo sklona da se što prije započnu radovi na Pelješcu. Ali vidjeli smo i to da navodnjavanje u Slavoniji i Baranji iako se o njemu priča ne znam ni ja koliko dugo evo već gotovo dva mandata da politička volja nije takva da se taj projekt zaista započne, pa i dovrši. Nadalje, mislim da ovo nije nekakvo, da ovo nije zakon koji se usklađuje sa zakonodavstvom i pravnom stečevinom Europske unije. Čuli smo da 8 zemalja ovu problematiku ima reguliranu. Čuli smo i sugestije u dosadašnjoj raspravi. Bilo bi jako dobro da ovaj prijedlog zakona nije toliko u dijelu projekata javno-privatnog partnerstva toliko centraliziran, da ova agencija nema toliko ovlasti u odlučivanju o modelu javno-privatnog partnerstva i da se taj dio u velikoj mjeri prepusti jedinicama lokalne, odnosno područne samouprave. Nadzor da, ali ovdje je agencija za javno-privatno partnerstvo tako postavljena da zapravo agencija će političkom voljom većine, odnosno oni koji obnašaju izvršnu vlast donositi odluke koji projekt određene jedinice lokalne samouprave može proći, a koji projekt ne može proći. Hvala lijepo.
Hvala. Odmah ste vi na redu. Pet minutna rasprava. Gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić, u ime Kluba HDSSB-a. Izvolite. Pet minutna rasprava, vi odmah imate sada.
Hvala lijepa. Evo, kolegice i kolege s obzirom na situaciju i s obzirom da smo mi majstori u izigravanju razno raznih zakona što i iskustvo govori, bilo je potrebno regulirati javno-privatno partnerstvo. Podržati ćemo prijedlog zakona, dakle, u prvom čitanju, ali očekujući isto tako da sve izrečene primjedbe i dobri prijedlozi da se prihvate, da se ugrade u Konačni prijedlog Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Pri tome mislim da sasvim sigurno treba dobro promisliti i uvažiti onu primjedbu da agencija ima prevelike ovlasti u odlučivanju. Evo, ja se nadam da će se ova primjedba uvažiti. Isto tako primjedba na duge rokove, preduge rokove u donošenju rješenja koja agencija izdaje sukladno prijedlogu ovoga zakona. Onda isto tako u dijelu dvostrukog oporezivanja, posebno onog oporezivanja na, poreza na promet nekretninama nakon što istekne ugovor o javno-privatnom partnerstvu neovisno o tome da li je on 25, 30 ili do 40 godina. Konačno, vjerojatno će predlagač i predložiti da se smjernice u javno-privatnom partnerstvu stave izvan snage i ono što se zaista i što ne bi bio, i što ne bi trebao biti problem učiniti i staviti na klupe zastupnicima Hrvatskoga sabora to je analiza dosadašnjih aktivnosti, dosadašnjih poslova u javno-privatnom partnerstvu koji su vjerojatno završeni ili su još u tijeku u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala. Za klub HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo i ova rasprava je na temelju Zakona o javnom privatnom partnerstvu pokazala da kada nešto ne razumiješ, nešto ne shvaćaš a plus toga imaš potrebu priču koristiti u dnevno političke svrhe, onda se otprilike diskusija razvija na način na koji se razvijala. Lopovi kradu, imaju privatni interes, imaju ovo, imaju ono, da sada ne nabrajam sve one i pridjeve i epitete i sve što smo imali i prilike čuti danas i na raspravi a i ovih dana kroz tisak. Činjenica je da javno privatno partnerstvo, nešto što u uređenim državama funkcionira već duži niz godina, činjenica da recimo u Njemačkoj je propisano, zakonom propisano da se školski objekti izgrađuju isključivo po modelu javnog privatnog partnerstva, isključivo po modelu javno-privatnog partnerstva. I činjenica da taj model jednostavno zahtjeva, sama kompleksnost ovoga modela zahtjeva jednu visoku sposobnost i javne uprave i jednu dugotrajnu i ozbiljnu pripremu ljudi, prije svega ljudi koji ulaze u taj projekat a kasnije i sam taj projekat. Naše iskustvo iz Varaždinske županije kada smo krenuli, a imali smo samo dvije varijante, rekli smo, kada smo preuzeli vlast, imamo tri programa za Varaždinsku županiju. Prvi je obrazovanje, drugi je obrazovanje i treći je obrazovanje, da sada ne elaboriram zašto i zbog čega, to manje-više svi dobro znate. Jedan od preduvjeta su i školski objekti, uvjeti gdje i kako i na koji način se to može napraviti. I došli smo do saznanja da onoliko koliko u proračunu inače, županijskom proračunu inače predviđeno za financiranje, za financiranje da se izrazim na način te infrastrukture, ostaje nam 25 godina to skupljati. U kredit ne možeš, iz poznatih razloga, 25 godina skupljati pa onda idemo to napraviti. Ili uključiti privatnog partnera pa s tim novcima koji su predviđeni inače na godišnjem nivou, pokrivati ili plaćati tu uslugu i nakon 25 godina to ulazi u to vlasništvo. Čitavu priču, a o tome je isto danas bilo razgovora, čitavu priču pripreme, čitavog modela, a posebno ugovora koji ima negdje oko 320 stranica nama u Varaždinskoj županiji je pripremao državni institut, Hrvatski institut za mostove i konstrukcije u 100%-tnom vlasništvu ove Države. Kompletan ugovor. Mi kada smo krenuli u to, formirali smo od stranaka koje participiraju vlast u županijskoj skupštini, komisiju da prati svetogrđe. Nažalost, neke stranke koje su sada na vlasti nisu se pojavile na one sastanke koji su bili organizirani u smislu praćenja čitavog tog projekte. Vjerojatno iz neznanja, jer je nova materija koju treba shvaćati, koju treba znati, a što treba jasno reći nije nikakva sramota nešto ne znati, ali zato se pita. A vjerojatno iz nekih drugih razloga. Prema tome, ništa se nije u Varaždinskoj županiji desilo slučajno i sigurno, sigurno da nismo privatne partnere koji su ušli u projekat nego u skladu sa zakonom skupljali na način, da ne upotrijebim onu riječ koju je upotrijebila danas u uvodu državna tajnica. I još jedna stvar koju moram reći na kraju, a to je kada je bila smjena vlasti u Varaždinskoj županiji tražili smo da odluku županijske skupštine, da se županijska skupština izjasni, da se izjasni, da s obzirom na nepravilnosti koje su prisutne u javnom privatnom partnerstvu da se pozove i USKOK i državno odvjetništvo, sadašnji vladajući su to odbili. Prema tome, sve je jasno i sve je bistro. Prema tome, naš je prijedlog da se u relativno kratkom vremenu, jer je projekat izuzetno bitan za ovu državu da se u relativno kratkom vremenu pripremi nama drugo čitanje, da se pojasni ta agencija, da se definira funkcija agencije, da li je ono operativno tijelo ili usporeni birokratski mehanizam, da ti rokovi se privedu jednoj, daju jednu mogućnost realnosti izvedbe projekta i da onda imamo jedan zakon koji će imati svoja definirana pravila, pravila jednaka za sve, a ovisno o sposobnosti, ovisno o umješnosti, vjerujem da jedinice lokalne i regionalne uprave će taj model koristiti, a siguran sam da ga i mora Vlada koristiti, ne za izgradnju dvorana za svjetsko rukometno prvenstvo jer mislim da i to ovoj državi, ne mislim reći da ovoj državi ne treba, ali za te novce mogle se izgraditi 283 škole sa športskim dvoranama za 200 đaka. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Uistinu jedno veliko hvala na, i na raspravi i na komentarima i na vrlo dobrim prijedlozima i na osvrtima koji stvarno daju poticaj za razmišljanje u pripremi za drugo čitanje kao i na potrebi da se razjasni uloga te buduće agencije koja zapravo sada kao sektor za JPP funkcionira u Agenciji za promicanje izvoza i ulaganja. U ovom osvrtu na raspravu u zaključnoj riječi počela bih od samog početka, od usklađivanja. Naime, u svom uvodnom izlaganju rekla sam da se možda najmanje u ovom zakonu radi o usklađivanju. Zašto? Ponoviti ću, zato što klasičnog aquisa, klasične pravne stečevine u formi direktiva, odnosno u uredbi nema. Ono što je temelj i polazišna osnova ovom zakonu su dosadašnja praksa članica Europske unije koja se u vrijeme kada smo radili na smjernicama u zakonodavnom smislu te riječi nalazila u Irskoj i mislim Portugalu ili Grčkoj, imale su je svega 3 članice Europske unije, mi smo tada donosili smjernice. U međuvremenu se taj broj popeo na 8 država članica Europske unije. I dalje obvezujuće pravne stečevine kakvu je ugrađujemo u druge zakone u formi direktiva i uredbi nema. Imamo zelenu knjigu o JPP i koncesijama, imamo rezultate dijaloga na temu primjene javno-privatnog partnerstva i imamo one relevantne odredbe direktiva koje vrijede za javnu nabavu u dijelu koji se tiče koncesija. Ono što je možda najveća dodirna točka osim direktive 17 i 18 je i nova direktiva o pravnoj zaštiti koju adekvatno primjenjujemo u dijelu i u segmentu nadzora od strane državne komisije i na javno-privatno partnerstvo jer, ponavljam načela, postupak je slijed logike i primjena Zakona o javnoj nabavi. Uvaženi zastupnik Lesar je rekao da zapravo pravu ocjenu javno-privatnog partnerstva u Hrvatskoj, odnosno primjenu ovog zakona možemo ocijeniti tek nakon 25 godina. Ustvari to je točno. Prvi projekt JPP-a koji izađe nakon isteka ugovora će zapravo dati efekte i rezultate, ali da li ćemo čekati 25 godina i ne nastojati činiti ništa da bismo i dalje radili na zakonodavnom okviru i da bismo dalje omogućavali potrebama da imaju svoj odraz kroz javno-privatno partnerstvo? Naravno da ne. Dopustite mi da istaknem primjer Japana koji u svom zakonodavstvu za javno-privatno partnerstvo u zakonskom tekstu ima obvezu revidiranja vlastitog zakona o javno-privatnom partnerstvu svakih 24 mjeseca. Zašto? Jer tržište je živa stvar, potrebe se mijenjaju od godine do godine, potreba fleksibilizacije i revidiranja možda ostalih propisa koji guše u tom zadanom trenutku javno-privatno partnerstvo je nešto što Japan kao država želi revidirati svake dvije godine i ne sputavati javnom i privatnom partneru da se preko nekog projekta na određeni broj godina nalaze, ulažu zajedno i od toga imaju neke benefite, odnosno imaju neke koristi. I zato sam rekla i u uvodnom dijelu da me neće čuditi ako se relativno brzo ponovno nađemo oko izmjena i dopuna Zakona o javno-privatnom partnerstvu, ali kada? Kada tržište, kada gospodarstvo, kada naše same potrebe ukažu na to da moramo ponovno intervenirati u zakonodavstvo. Zato je ovaj prvi prijedlog zakona išao u jednom uistinu opuštajućem smislu, ne preregulacijom, ne uvođenjem normi koje će nam prije sputavati slobodu ulaženja u ugovorne odnose, već za početak pustiti, normativno urediti javno-privatni odnos, a slijedom pozitivnih ili negativnih iskustava sa terena signalizirati u kojem segmentu normu moramo unaprijediti, izmijeniti, možda olakšati ili dodatno urediti. U tom smislu agencija će nam biti ključni centar, ali ne moći, nego centar znanja i centar povratne informacije koja će biti jedina zadužena za prikupljanje tih iskustava sa terena. Agenciju držimo centrom znanja jer želimo nastaviti graditi ovaj profil kadrova koji trenutno imamo u sektoru za JPP, da budu od pomoći, od neposredne tehničke, operativne, stručne pomoći u realizaciji JPP projekta. Naravno, na tržištu već i danas, i mislim da je već netko spomenuo da u primjeru Varaždinske županije su imali konkretnu pomoć od strane jednog instituta, sutra će se pojaviti na komercijalnoj osnovi druge agencije koja će htjeti što privatnom, što javnom partneru pružiti svoje usluge, za to naravno tražiti određene postotke. Za početak smo mi tu kao agencija kroz agenciju da pružimo stručnu projektnu pomoć u definiranju dokumentacije koja će sutra zaživjeti kao konkretan JPP projekt. Međutim, treba biti i dodatno ambiciozan. Buduća agencija za javno-privatno partnerstvo može biti isto tako katalizator potreba za financiranje određenih projekata kroz oblike javno-privatnog partnerstva. Ona može jedinici lokalne samouprave ili državi dovesti investitora tamo gdje postoji potreba, a gdje jedinica lokalne samouprave nije našla, odnosno tek treba naći privatnog partnera odgovarajućeg investitora. Agencija za JPP može biti, na neki način "stream line" u tom lancu ponude vlastitih potreba, potreba koje su iskazale jedinice lokalne samouprave, regionalna samouprava ili država i ponuditi katalog trenutnih potreba za investicijom, a privatni partner, ako mu je to naravno naglašena želja može vidjeti gdje leži konkretno njegov poslovni interes. On nije tu iz humanitarnih razloga, on je tu isključivo vođen, naravno zaradom. Agenciji kako je zamišljeno, zaista nije namjera niti određivati nekome prioritete već pratiti u prioritetima. Jedinica lokane samouprave će odrediti što je prioritet, država će odrediti što joj je prioritet i koje su joj potrebe koje ne može financirati vlastitim sredstvima. Najjeftiniji projekt je onaj kojeg financirate vlastitim sredstvima ako imate novaca. Što se događa ako novaca nema? Da li ćete ući u kredit, ali onda isključivo snosite vlastiti rizik ili ćete ući u JPP pa taj rizik podijeliti sa nekim. Tko će vas savjetovati u tom trenutku? Nama je namjera da imamo agenciju koja će nam biti i u tom smislu savjetodavno tijelo. Time smo bili rukovođeni u dizajnu agencije. Irskom agencijom za javno privatno partnerstvo i koja je u Irskoj postavljena kao razvojna agencija i koja je dakle u provedbenom smislu te riječi lokalna točka za javno-privatno partnerstvo u Irskoj. Kada govorim da agencija i da agenciji nije namjera niti određivati prioritete, a kamoli ograničavati slobodu određivanja i prioriteta i potreba, želim reći da je agenciji prioritet sam projekt i to na razini struke. Ukoliko jedinica lokalne samouprave ili država definira određenu potrebu i definira određen projekt, agencijin zadatak je da taj projekt štiti, štiti od neželjenih rizika. Kada spominjem rizik, ni Ministarstvu financija nije prioritet određivati nekome drugome prioritete niti određivati i selektirati najbolje projekte već po pojedinim projektima samo ocijeniti rizik zaduženja odnosno onaj rizik koje je naravno zaduženje na 20, 25 godina sa sobom nosi i to ne za se javno-privatne, ne za sve projekte javno-privatnog partnerstva. Kod koncesija zaduženja nema. Dakle što se događa sa JPP-om na bazi koncesija? Što će Ministarstvo financija tada procjenjivati? Procjenjivati će fiskalne učinke, neće procjenjivati rizik samog zaduženja. Tako da vezano za agenciju ja sam zaista sklona razumjeti dvojbe oko njezine uloge i ponavljam dvije stvari, ona je zamišljena kao centar znanja, kao centar pomoći, nikako kao centar ograničavanja a kamoli kao centar koji će određivati projekte, odnosno određivati nekome u njegovo ime što mu je prioritet. Želimo da agencija zapravo podvuče tu sinergiju, odnosno da ostvari tu sinergiju između javnog i privatnog partnera gdje partneri ulažu neka tehnološka rješenja koja država trenutno nema, a potrebu naravno ima. Kada govorim o tehnološkim rješenjima također se postavilo pitanje, odnosno izrazila bojazan oko tajnosti podataka koji su sadržani u ugovorima. Neka rješenja sa sobom povlače određeni know-how i neka rješenja sa sobom povlače sa sobom i prava iz intelektualnog vlasništva. U slučaju Varaždinske županije mislim da kolega zastupnik itekako dobro zna o čemu pričam. U tom slučaju privatni partner će htjeti svoje tehnološko rješenje, svoj know-how i naročito ono što ulaže kao vlastito intelektualno vlasništvo htjet će zaštititi. Dakle morati ćemo profuturo dopustiti da određeni dijelovi ugovora koji sadrže takva tehnološka rješenja, odnosno ove druge dvije kategorije koje sam spominjala, budu zaštićene od zlouporabe drugih privatnih investitora koji bi bili skloni nešto što je intelektualno vlasništvo naprosto kopirati, implementirati i na tome zaraditi velike novce. Isto tako ako to povežem sa željom da u budućnosti vidimo JPP u službi promicanja znanja i razvoja znanstvenih tehnologija primjerice u projektima gdje partner ulaže u tehnologiju skupljanja i prerade otpada, onda moramo razumjeti tu potrebu da se zaštiti ono najvrednije što privatni partner osim novca ulaže, a to je sama tehnologija. Kada govorimo o onome što se ulaže, u što se ulaže, tu ključno smatram dva elementa. Prvo našu strategiju, jedan politički okvir razvoja javno-privatnog partnerstva gdje se mi kao država određujemo prema javno-privatnom partnerstvu u smislu naših prioriteta, a to je naprosto da potreba gospodarstva s jedne strane i naše vlastite potrebe s druge strane se susreću u nekoliko različitih djelatnosti gdje smatramo da nam JPP itekako može pomoći. U Engleskoj je primjerice … najprisutniji u izgradnji bolnica, u izgradnji škole. Dočim je primjerice u Portugalu prioritet države, odnosno državna politika u razvoju javno-privatnog partnerstva usmjerena u 90%-tnom iznosu samo na prometnu infrastrukturu. Što hoću time reći? Da je potrebna politika koja će investitora usmjeriti prema našim potrebama. To su danas vrtići, škole, rukometne dvorane, zatvori. Međutim za 25 godina možda sve ostane samo na školskim zgradama, a možda sve to pada u zaborav i za 25 godina mi želimo primjerice preostale hotelske ili turističke resurse unaprijediti putem oblika javno-privatnog partnerstva ili graditi samo željezničku infrastrukturu ili pomorsku infrastrukturu kroz javno-privatno partnerstvo. Dakle mi se kao država kroz politiku investiranja u oblike javno-privatnog partnerstva time određujemo. Kada? U srpnju imamo, dakle ovaj mjesec imamo prvi nacrt te strategije, zamišljeno je da se potakne rasprava o javno-privatnom partnerstvu kroz prvo čitanje zakona. Za drugo čitanje ovog nacrta prijedloga zakona i strategija i zakon u drugom čitanju biti će sinergijski dokumenti, dakle iz strategije koja će u međuvremenu biti usvojena proizaći će i ovaj zakon koja će naravno biti usuglašena i biti ponuđena na usuglašavanje jedinicama lokalne samouprave. Ali ima jedan drugi element koji je bitan, a to je da jedinice lokalne samouprave imaju svoju strategiju razvoja. Neće država određivati jedinicama lokalne samouprave što im je prioritet. Jedinice lokalne samouprave moraju imati i svoj strateški okvir za razvoj. Prema tome kada privatni investitor ulazi u jedinicu lokalne samouprave za pročiščivač voda, za kolektor, za rješavanje otpada, jedinica lokalne samouprave mora isto tako znati gdje su joj prioriteti, odnosno u što želi uložiti privatni kapital i s njim podijeliti prava rizika i odgovornosti. Spomenute su smjernice. Smjernice s obzirom da ih je usvojio Hrvatski sabor, smjernice nisu pravno obvezujući akt, one su bile jedan instruktivni dokument koji je u to vrijeme i manjka znanja budimo otvoreni, i manjka iskustva. Sada imamo i više znanja i više iskustva i sazrilo je vrijeme da donesemo i konkretno zakon. Smjernice neće biti na snazi u isto vrijeme i kada i zakon. To naprosto u pravnom smislu riječi nema smisla, tako da ćemo morati i zajedno naći način. Bila je ideja da se to napravi ovim zakonom da se jednostavno smjernice stave iznad snage. Međutim, objašnjeno nam je da to nomotehnički pravno nije bilo moguće, prema tome morat ćemo na neki način zajedno naći jedan pravi pravni put kako smjernice zapravo stupanjem na snagu i primjenom ovog zakona staviti izvan snage, jer uistinu nema smisla niti nam je namjera imati u isto vrijeme dva akta na snazi. Vezano za registar za podatke koje ste tražili da se i pripremi za drugo čitanje, poanta registra, ugovora o javno-privatnom partnerstvu odnosno svih javno-privatnih inicijativa je naravno hvalevrijedna inicijativa i djelatnost buduće Agencije za javno-privatno partnerstvo. Jer naime, nama je bila najbolja namjera danas već za prvo čitanje u uvodnom slovu dati vam presjek javno-privatnih partnerstva u Hrvatskoj i iskustava. I što se dogodilo? Naravno da smo tražili apsolutno u cijeloj Hrvatskoj sve jedinice lokalne samouprave, regionalne samouprave da nam dostave podatke o svim projektima javno-privatnog partnerstva koja su u ovom trenutku u tijeku. Što se dogodilo? Dobilo smo doslovno ovo. Dobili smo informacije od tri rečenice za šest gradova. Dakle gdje je naša snaga u prikupljanju i uopće gdje je obveza da nam se dostavljaju podaci vezani za javno-privatno partnerstvo u ovom trenutku? Nema je. Da li se ona temelji na smjernicama? Ne. Zašto? Smjernice nisu obvezujuće niti smo mi institucionalno stipulirani kao institucija koja može tražiti te podatke. Tako da, prejudicirajući vašu želju da imate podatke za drugo čitanje, mi ćemo doslovno na bazi sadašnje pravne osnove napraviti gotovo nemoguću misiju, nastojat ćemo vas opskrbiti s podacima, ali u ovom trenutku želeći to napraviti već za prvo čitanje dobili smo ništa. Dobili smo podatke grada Šibenika, Koprivnice, Karlovca, Opatije, grada Zagreba, grada Bjelovara. To je na bazi svih jedinica lokalne samouprave izričito malo. Zašto? Nemamo tu snagu. Ja vjerujem da agencija kao provedbeno tijelo, kao netko tko će i voditi registar u koji će biti obvezni se dostavljati podaci kada ćete nas to sljedeći put pitati, kada ćemo imati punu infrastrukturu bit ćemo u mogućnosti dati vam te podatke, jer ćemo propisati na kraju krajeva i takvu obvezu. Da li će registar biti javan? Apsolutno pridržavam, samo pravo naglasiti da dijelovi ugovora koji će biti sadržani u tom registru će biti tajni na zahtjev investitora kada se radi o dijelovima ugovora koji objašnjavaju način i primjenu tehnologije koja se primjenjuje u pojedinom projektu. Evo i za kraj, dali ste nam razmišljati vezano za skraćivanje rokova. S obzirom da se radi o rokovima prije pokretanja postupka nabave, nastojat ćemo razmisliti o tome da te rokove uistinu i skratimo s tim da se automatski podsjećam na vrijeme koje je potrebno za dobru pripremu projekta koji se trenutno radi u Ministarstvu zaštite okoliša, koje već godinu i pol radi na pripremi projekta za pročišćavanje voda. To je dobar projekt, to je vrlo opsežan projekt. Namjera je ući s njim u javno-privatno partnerstvo, ali za dobru pripremu projekta naravno treba i adekvatno vrijeme. Što se tiče članka 23. u odnosu na nadzor provedbe projekta od strane agencije, slažem se možda je ta formulacija malo prejaka. Ali ono što je poanta te formulacije, dat ću vam to na konkretnom primjeru, jest mogućnost agencije da javnom partneru ukaže na potrebu primjene formule umanjenja plaćanja u slučaju aktivacije rizika. Dakle, javni partner možda u nedostatku informacija i samog znanja implementacije projekta može bez da je upozoren i dalje nastaviti izvršavati projekt, a u međuvremenu se aktivirala takva vrsta rizika koja mu daje opravdanih razloga da umanji postojeću cijenu. Držimo da agencija mora držati oko i na taj način zaštititi javni novac u slučaju kada se dakle pokaže opravdani razlog da se ta u konačnici cijena i smanji. Evo zaključno, još jedanput, zahvaljujem apsolutno svima na vrlo pozitivnoj raspravi, na prepoznavanju potrebe donošenja ovog zakona, da li tri godine kasnije ili tri godine ranije. Bitno je da smo svi zajedno prepoznali potrebu da se ovakav zakon donese. I kako i dalje provodimo i raspravu i konzultacije sa strukom i sa zainteresiranom javnošću, vjerujem da ćemo u drugom čitanju pred vas dovesti i kvalitetniji tekst. Hvala još jednom.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu, prvo čitanje, P.Z.E. br. 126. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeće zaključke. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi, mišljenja iznesena na raspravi uputiti će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga Zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovi su zaključci prihvaćeni većinom glasova. 98 glasova za, 17 suzdržanih i 6 protiv.
Prelazimo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, prvo čitanje, P.Z.E. br. 125 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za europske integracije, zakonodavstvo i gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Tko će dodatno obrazložiti prijedlog? Državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Vlada prema Saboru upućuje u prvo čitanje Nacrt prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi. Dopustite mi da prije iznošenja same, odnosno prije predstavljanja samih Izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi, da na neki način dam jedan kratki uvod o tome kakva je bila primjena Zakona o javnoj nabavi u prvih sedam mjeseci ove godine i što nas je konkretno ponukalo na Izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi. Do 4. srpnja ove godine ukupno u elektroničkom oglasniku javne nabave objavljeno je 15 tisuća objava što se može vidjeti iz ovog grafa, od kojih najveći dio otpada na pozivna nadmetanja. Međutim samih sklopljenih ugovora od ukupno 15 tisuća objava bilo je 2 tisuće 648. Od toga najveći broj ugovora, čak 1662 otpada na nabave koje se odnose na malu vrijednost. Što se tiče samih očitovanja odnosno naših nadzora koji je proveden u primjeni Zakona o javnoj nabavi od ove godine, ukupno ih je bilo 800, od toga riješenih na današnji dan 576. A na što se naša analitika primarno usmjerila u primjeni Zakona o javnoj nabavi od 01. 01. ove godine su u najvećem dijelu nabave koje su sistematizirane pod usluge 2.a i 2.b., zatim izuzeća od primjene Zakona o javnoj nabavi, zajednički rječnik na javne nabave, građevinski radovi, predmeti nabave, objave, pregovarački postupak kao i procijenjena vrijednost te plan nabave. Ovaj grafikon na neki način slijedom naše analitike ukazuje zapravo na što su se što ponuditelji, što naručitelji, na koje poteškoće u primjeni Zakona o javnoj nabavi su najviše nailazili i u našim savjetovanjima, radionicama, školi nabave koju imamo u trajanju od 13 dana, kao i u suradnji sa Hrvatskom udrugom poslodavaca, te Hrvatskom gospodarskom komorom, povratno očitovali na naše pitanje što vam je konkretno teško primjenjivati u Zakonu o javnoj nabavi. Njihov odgovor bio je manje-više Unison kada se tiče, što se tiče nekih postupaka javne nabave, odnosno konkretne materije koju sam dakle navela od usluga 2.a i 2.b do zajedničkog rječnika javne nabave. Kroz naše edukativne radionice, savjetovanja i školu nabave, prošlo je do 01. 07. 13 tisuća 810 ljudi, što ljudi koji su zaposleni i rade u naručiteljima, odnosno u ponuditeljima i apsolutno prva i zadnja točka, odnosno prvo i zadnje pitanje je uvijek bilo, ukažite nam na poteškoće u primjeni Zakona o javnoj nabavi. Zakon o javnoj nabavi je bitan zakon, on je element, instrument tržišnog natjecanja između ponuditelja, ali isto tako zakon koji služi kao procjena naručiteljima nama koji nabavljamo u ime tuđeg novca, što je od onoga što nam je ponuđeno uistinu najbolje, održivo, što je zapravo najveća i najbolja vrijednost za novac koji mi dajemo kroz ugovore o radovima, robama i uslugama. Na temelju te povratne informacije primarnog naručitelja i ponuditelja, pristupili smo izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi. Tome smo također pridodali i nomotehničke izmjene obzirom da se bivši ured Vlade Republike Hrvatske za javnu nabavu sistematizirao unutar Ministarstva gospodarstva i postao Uprava za sustav javne nabave, vođeni smo također i činjenicom pripreme Zakona o koncesijama i Zakona o javno-privatno partnerstvu. Stoga smo htjeli adekvatnim izmjenama također napraviti poveznicu i na ova dva nacrta prijedloga zakona, a naposljetku i to u najmanjem dijelu koji se odnosi na izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi, također smo dodatno proveli usklađivanje sa dvije najnovije direktive. Jedna je ona za potrebe nabave iz razlog obrane i zaštite nacionalne sigurnosti, a druga je direktiva iz prošle godine o pravnoj zaštiti. Međutim, ako bi smo vrijednosno, odnosno u postocima govorili o razlozima donošenja, odnosno predlaganja izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi usklađivanja sa pravnom stečevinom uistinu je najmanja. Što konkretno predlažemo, odnosno što konkretno je naša reakcija na povratne informacije primjene Zakona o javnoj nabavi od strane ponuditelja i naručitelja? Ukidanje obveze objavljivanje nabave koje su izuzete od Zakona o javnoj nabavi, nastojanje pojednostavljenja višegodišnje nabave temeljem okvirnog sporazuma, kao i potpuno usklađenje s direktivom u odnosu na iznos sklapanja višegodišnjeg okvirnog sporazuma na razdoblje od do 4 godine sa mogućnošću produžetka u iznimnim slučajevima, uvođenje kategorije plana nabave, isto tako pojašnjenje predmeta nabave i načina određivanja nabave u odnosu na zajednički rječnik nabave, gdje CPV, odnosno zajednički rječnik nabave nije predmet nabave, već samo instruktivno sredstvo pojašnjenja predmeta nabave, iznimke od obveznih rokova mirovanja pogotovo tj. tamo u postupcima gdje se javlja samo jedan ponuditelj. Dakle vi praktički nemate nikog drugog tko bi se u tom postupku mogao žaliti osim jednog ponuditelja, produžujemo rok žalbe i povećavamo ga sa 8 na 10 dana, pojašnjavamo trenutak sklapanja ugovora o javnoj nabavi, odnosno koje su moguće posljedice odbijanja njegovog potpisivanja i tako uvodimo po prvi put od 30 dana kada se ugovor mora potpisati. Držimo da rokovi, odnosno vrijeme koje prolazi do odluke i nakon odluke se mora sumirati na 30 dana kada se ugovor mora potpisati, inače naručitelj da ne bi gubio niti vrijeme, niti novac, niti smisao onoga što nabavlja se može okrenuti drugom ponuditelju i s njim sklopiti ugovor, odnosno poništiti natječaj što je i ranija mogućnost prema važećem zakonu. Također, omogućili smo primjenu pragova Europske unije, odnosno primjenu pragova vrijednosti nabave slijedom direktiva Europske unije i aktivirali smo članak 177. tržište je naprosto to tražilo, gospodarstvo je reklo da je spremno za primjenu skraćenih rokova. Znate da su rokovi od 52 dana prema važećem Zakonu o javnoj nabavi, gospodarstvo je tražilo aktivaciju članka 177. i aktivirali smo ga tako da je sada skraćeni rok u iznosu od 32 dana. Ako to sve povežemo sa elektroničkom nabavom, realno se skraćuju rokovi još za 7,odnsono za 5 dana. Od svih daljnjih izmjena i dopuna, naposljetku bih samo rekla da ovim zakonom također tražimo profesionalizaciju osoba koje se bave postupcima javne nabave. To vežemo za vrijednosti od iznad 300, odnosno 500 tisuća kuna, ako naručitelj pretežiti dio postupka provodi iznad te granične vrijednosti. Držimo da svaki naručitelj koji raspolaže tuđim novcem može žrtvovati 13 dana za edukaciju vlastitog osoblja, odnosno jedne osobe koja će biti certificirana za postupke javne nabave i koja će svake dvije godine svoje znanje obvezno i obavljati, odnosno gubi u protivnom certifikat, jer pravo se mijenja, trendovi se mijenjaju, tržište se mijenja, Aquico se mijenja. Prema tome, osoba koja raspolaže tuđim novcem mora biti za to i adekvatno obrazovana. Također zaključno ću reći da smo ovim nacrta prijedloga zakona predvidjeli i preuzimanje liberalnijeg sustava dokazivanja o sposobnosti, odnosno podnošenja dokaza o sposobnosti. Međutim, na naš prijedlog da to bude samo uvjerenje o nekažnjavanju gospodarstvo je reagiralo i zatražilo ostanak u strožem režimu. Takav sličan prijedlog ima i državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave, kao i poslodavci, te stoga mislimo već u ovom trenutku da ćemo biti skloni poslušati gospodarstvo i vratiti ih barem u dogledno vrijeme jedan stroži režim. Direktiva naime propisuje samo taj minimum minimuma, a to je dokaz o nekažnjavanju. Nema zapreke da budemo u strožem režimu. Kažem, naša intencija je bila potpuno na neki način denormirati taj dio, smanjiti broj potvrda koje se moraju izvaditi i smanjiti vrijeme, međutim gospodarstvo je reklo svoje i mislim da ćemo se vratiti na stari režim. Naše konzultacije su i dalje u tijeku vezano za tekst nacrta prijedloga zakona. Tako smo u konzultacijama i sa Državnom komisijom za kontrolu postupaka javne nabave, sa Hrvatskom udrugom poslodavaca, isto tako i sa udrugom gradova. Javljaju nam se i pojedinačno zainteresirane osobe koje rade na postupcima javne nabave, javljaju se veliki naručitelji ali isto tako i veliki ponuditelji i rekla bih da ovaj zakon gotovo svakodnevno u rukama mojih suradnika doživljava intenzivne i promjene i promišljanja i do drugog čitanja svakako saslušajući i vašu raspravu i vaše prijedloge do drugog čitanja vjerujem da ćemo imati još kvalitetniji dokument. Završno, rekla bih da izmjene i dopune ni u kom slučaju niti uvode nove pojmove, niti uvode nove postupke, niti mijenjaju dosadašnje postupke javne nabave. Držimo da smo napravili i temeljem zahtjeva gospodarstva onih koji se nadmeću, oni koji svakodnevno prolaze kroz javljanje na tendere. Mislim da smo osvježili zakon, oslobodili ga nekih birokratskih međukoraka i da vjerujem da ćete i vi prepoznati kvalitetu ovog prijedloga kao što to za sada prepoznaju i gospodarstvenici. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Odbori zakonodavstvo, gospodarstvo, europske integracije? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče na razumijevanju. Predstavnici ministarstva, državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo o zakonu koji definira javnu nabavu govorimo o izuzetno delikatnom aktu koji definira vrlo osjetljivo područje djelovanja u našem društvu. U prijedlogu zakona kaže se da sve promjene predmetnog zakonodavstva teže istom cilju, pojednostavljenju postupaka javne nabave, racionalizaciji poslovanja države, snižavanju troškova uz poštivanje temeljnih načela javne nabave. Da li je Hrvatska spremna za usklađenje s Europskom unijom u smislu liberalizacije Zakona o javnoj nabavi, odnosno da li bi nam Europa zamjerila da smo ostavili neke odredbe koje na neki način otežavaju netransparentno poslovanje koje je vezano uz određene postupke javne nabave. Kakva je situacija u Hrvatskoj možemo vidjeti iz nekoliko primjera. Evo, jučer u jednim tjednim novinama naslov je "Ministra Rončevića ispituje USKOK.". Riječ je o slučaju na koji je u javnosti više puta ukazivao predsjednik Mesić a najsporniji dio je činjenica što je ministar Rončević tada izravnom pogodbom kupio 39 kamiona i potrošio 14 milijuna kuna više nego što su ponudile 23 tvrtke prijavljene na natječaj. S druge strane, prije jedno dva mjeseca na jednoj konferenciji premijer Sanader izjavio je "Borimo se za transparentnost javne nabave, za učinkovitost javne uprave protiv mita i korupcije.". Naravno da svi podržavamo takvu borbu, ali s druge strane na istoj toj konferenciji načelnik Odjela za hrvatsku upravu i za proširenje Europske unije David Daly istaknuo je kako Hrvatska još nije u fazi u kojoj bi bila zadovoljena mjerila za otvaranje poglavlja javne nabave. Sve ovo govorim da kažem da nažalost u Hrvatskoj standardi na ovom području još nisu na zadovoljavajućoj razini. Javna nabava je ogledalo društva. Da li je društvo dovoljno transparentno ili duboko korumpirano, da li u društvu vlada atmosfera kompetitivnosti ili tvrtke nemaju povoljno okruženje za svoj razvoj. Pod pojmom javne nabave odvija se nabavka roba i usluga u visini 43 ili nešto više milijardi kuna što čini negdje preko 15% BDP-a u Hrvatskoj. Zbog svega toga prilikom donošenja ovog zakona potrebno je uključiti sve zainteresirane strane kako bi zakon bio što kvalitetniji. Moram podsjetiti da smo mi od početka ove godine primjenjujemo novi Zakon o javnoj nabavi i vrlo je na neki način zanimljivo zbog čega se taj zakon nakon samo šest mjeseci nadopunjuje ili mijenja. Svi smo svjesni naravno danas u Hrvatskoj da je jedan od najvećih problema Hrvatske u pristupu Europskoj uniji problem korupcije koji se u jednom dijelu odvija i u području javne nabave. Svi smo svjedoci svakodnevnih prigovora i sumnji u pojedine poslove koji su bili zaključeni u okviru onoga što nazivamo javnom nabavom. Korupcija se nažalost dobrano uvukla u hrvatsko društvo i ona je sigurno rak rana hrvatskog gospodarstva. Ovakvim zakonima kao što je ovaj svakako povećavamo transparentnost trošenja javnog novca a sa druge strane smanjujemo mogućnost korupcije i pogodovanja. U uvodnom obrazloženju ovog zakona kaže se da se usklađivanje s pravnom stečevinom EU ide u smjeru liberalizacije postojećeg zakona. Kaže se da je dosadašnja primjena Zakona o javnoj nabavi u praksi koji je u pojedinim odredbama kao što sam rekao znatno stroži nego što je to praksa u Europskoj uniji i kaže se da ćemo na taj način otkloniti pojedine nejasnoće i poteškoće u primjeni nekih instituta spomenutog zakona. Navedene poteškoće je potrebno otkloniti i time stvoriti pretpostavke za poštivanje osnovnih načela sustava javne nabave i veću fleksibilnost u provođenju postupaka javne nabave. Ova rečenica šalje jednu zbunjujuću i zabrinjavajuću poruku a ta je da smo imali dosta stroži zakon a sa druge strane netransparentni proces javne nabave do sada. U stvari, logično. Nećemo mi ništa u Hrvatskoj riješiti najkvalitetnijim zakonima ukoliko ne postoji volja da se ti zakoni provode i ukoliko ne postoji politička volja da se korupciji u Hrvatskoj stane na kraj a te volje čini mi se nedostaje. Zakon o javnoj nabavi je nažalost u Hrvatskoj u nekim slučajevima postao pokriće za pojedine mutne poslove a sa druge strane svjedoci smo da svake godine u izvješćima Državne revizije imamo mnogo primjedbi i mnogo naznaka da se odredbe toga zakona i ovoga koji je do sada bio na snazi ne pridržavaju niti institucije države niti ministarstva oni koji bi ga se trebali prvi pridržavati. Ne znam da li je istina i neka me netko demantira ali nisam siguran da je itko u Hrvatskoj ikada platio prekršajnu kaznu zbog nepridržavanja Zakona o javnoj nabavi. Mislim da takav slučaj ne postoji. Sve to mi govori da u Hrvatskoj ne postoji jasna politička volja da se u dijelu javne nabave stane korupciji na kraj i to je zabrinjavajuće. Zakonom se mijenja i pojednostavljuje javni zakon kažu predlagatelji u smislu ukidanja obveze objavljivanja nabava od izuzetih od primjene zakona, dodatno uređenje ugovora o javnoj nabavi za potrebe obrane. To je dobro da se malo jasnije stave odredbe šta je to od izuzetnog značaja za obranu Republike Hrvatske, da se specificiraju te usluge i robe. Naglašava se da se ide u smjeru pojednostavljenja višegodišnje nabave što znači da će biti jednostavnije odraditi nabavu za koju se može pretpostaviti da će kontinuirani, kontinuirano ići više godina. Dalje se uvodi kategorije plana nabave koja je do sada samo proizlazila iz odredbi zakona kao nužna tako da možemo vidjeti tko i po kojoj, po kojoj količini će nabavljati određene robe i usluge. I druge stvari za koje, za koje mislimo da je dobro da se određuju. Zanimljivo je u samom zakonu vidjeti što je izuzeto iz zakona znači kao obveza natječaja odnosno šta je izuzeto u Zakonu o javnoj nabavi da se ne mora nabavljati putem javnog natječaja. Dva primjera su izuzetno zanimljiva. Prvo je na ugovore o stjecanju, razvoju produkcije i koprodukcije i programskog materijala namijenjenog radio-televizijskom emitiranju i za termine radio-televizijskog emitiranja što znači da su izuzete od Zakona o javnoj nabavi emisije odnosno pojednostavljeno rečeno sapunice što je do sada bilo pogotovo na javnoj televiziji dosta afera oko toga na koji način se one nabavljaju i na koji način se isplaćuju ogromni honorari iz sredstava Hrvatske radio-televizije određenim producentima. I drugo, na nabavu čija je glavna svrha da se naručiteljima dopusti pružanje ili korištenje javne telekomunikacijske mreže ili pružanje tržištu jedne ili više telekomunikacijskih usluga. To mi je posebno nejasno zbog toga što se ovdje radi o jednom izuzetno velikom tržištu pogotovo šta u zadnje vrijeme, zadnjih godina imamo i liberalizaciju toga tržišta odnosno više operatera, na ovaj način bi se tu dovelo na neki način u povoljniju poziciju jednog operatera koji je dominantan na tržištu. Naravno da pozdravljamo postavljanje standarda u tome da se naručitelji javne nabave moraju educirati tj. da svake dvije godine moraju obnavljati svoje znanje iz područja javne nabave i za to primiti adekvatnu potvrdu da se naravno ti postupci ne ponavljaju greškom naručitelja. Ovdje se radi o nabavama od 300 tisuća kuna za robe i usluge te 500 tisuća kuna za radove. Dosta često se u javnoj nabavi dešavalo primjera gdje su natječaji bili rušeni zbog toga što su oni koji su nabavljali robe i usluge nisu bili dovoljno educirani na neki način. Bili su slabije osposobljeni za taj postupak od onih koji su se javljali na natječaj. Pitanje je da li je ispravna liberalizacija zakona u smislu da onaj koji će sudjelovati u pripremi natječaja, evo to je jedna od odredba s kojima se ne slažemo. Znači da onaj koji će sudjelovati u pripremi natječaja može sudjelovati u postupku javne nabave. Kaže zakon da u slučaju da nema neku odlučujuću prednost ali smatramo da svakome tko sudjeluje u pripremi natječaja se daje određena prednost u odnosu na druge ponuditelje. Također smatramo da treba vidjeti da li će liberalizacija zakona u smislu poništenja postupka javne nabave dovesti do iskorištavanja toga instrumenta ukoliko obveznici javne nabave ne budu zadovoljni izborom ponuditelja. Tu je dosta zakonom definirano mogućnosti po kojima možete poništiti određeni postupak javne nabave, a znamo da dosta često se to i u postupcima zloupotrebljava odnosno na to ima jako puno prigovora od onih koji se javljaju na natječaje. Na kraju smatram da je uz izmjene zakona potrebno radi transparentnosti napraviti i možda to čak i u zakonu uvesti obavezu izrade ajmo to tako reći crne liste ponuditelja i korisnika robe i usluga koji na neki način zloupotrebljavaju institut javne nabave. Postoje mnogi koji se javljaju na natječaje samo da bi ispunili formu i nakon, ako ih odaberu kao najnižeg ponuditelja odustaju od postupka i prepuštaju tu uslugu i nabavu onome tko je bio poslije njih. Najčešće se radi o firmama koje imaju iste podizvođače i naravno da tu onda ne možemo govoriti o transparentnosti i uvijek se u takvim postupcima javne nabave pobuđuju sumnje u nečasne radnje. Također naravno da treba napraviti i listu ponuditelja koji korektno izvršavaju svoje ugovorne obveze i koji korektno rade usluge i isporučuju robe na šta su se natječajem obvezali i to mora biti po nama javno dostupno kako bi svi sudionici u postupku javne nabave bili upoznati sa tim tvrtkama. Na kraju želim reći da ćemo podržati prijedlog ovog zakona u prvom čitanju i nadamo se da će do drugog čitanja druge stvari, da će se do drugog čitanja neke stvari popraviti te da će Vlada dosljednom primjenom ovog zakona pogotovo kroz primjenu u okviru svojih ministarstava. Napominjem to ministarstva jer državna revizija iz godine u godinu notira u svojim izvješćima da se u pojedinim ministarstvima ne provode postupci i ne primjenjuje ovaj zakon na način na koji bi se trebao primijeniti. Da će sankcionirati odgovorne osobe u tim ministarstvima i mijenjati državne službenike koje, koji kažem iz godine u godinu ne, koji se oglušuju i ne poštuju ovaj zakon. Na taj način ćemo vlastitim primjerom pokazati i Vlada i institucije ove države da stvarno postoji politička volja da se u ovom sektoru na kraju obračuna sa netransparentnošću i smanji mogućnost za korupciju. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a. Gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici. Važećim Zakonom o javnoj nabavi je relativno vidimo novi zakon koji je donesen u listopadu prošle godine a počeo se primjenjivati u siječnju ove godine. Ali je u razdoblju tako kratke primjene pokazao i neke svoje nedostatke. Nejasnoće, nedorečenosti i poteškoće u praksi koje je nužno ispraviti i dopuniti. Neefikasnost u primjeni zakona dodatno je uvjetovana nakon stupanja uredbi Vlade RH na snagu a bilo ih je 7 pa je praktična primjena zakona i uredbi ukazala na određene propuste i problematiku u provođenju istih čime se najavljeni pozitivni učinci i očigledni pozitivni pomaci u odnosu na prijašnji zakon anulirani i novom birokratizacijom i neefikasnošću. Osim toga, postojeći zakon usklađen je i sa tada važećim direktivama Europske unije, pa shodno tome ne sadrži sve nove odredbe europskog prava u području javne nabave i stoga je nužno njihovo usklađenje. Sada važeći zakon čak propisuje i strože odredbe od samog zakona u odnosu na direktive Europske unije koje su otežale postupanje naručitelja u provođenju istog, a posebice u dijelu koji se odnosi na obveze objavljivanja nabava koje se u smislu članka 5. zakona smatra izuzećima, kao i sprječavanje sklapanja ugovora u roku mirovanja u postupcima koji su izuzeti od primjene zakona. Zatim rokovi za dostavu ponuda u otvorenom i ograničenom postupku, a primjenom uredbe o objavama i evidenciji javne nabave ne omogućuju naručiteljima korištenje skraćenih rokova već se duži rokovi primjenjuju nakon prijema RH u Europsku uniju što je u stvari korak unazad. Primjena postojećeg zakona izazvala je i negativne učinke na terenu, pa sagledavajući problematiku iz svakodnevnog života samih građana očituje se sveopće nezadovoljstvo zbog neučinkovitosti jedinica lokalne samouprave koje su u stvari na neki način blokirane pojedinim odredbama i neki gradovi kao naručitelji jasno da se ovime u stvari želi poboljšati životni standard svojih građana u području uređenja naselja i stanovanja, uređenja prostornog i urbanističkog planiranja, pa i zaštite okoliša, a što sve spada evo vidimo u djelokrug nadležnosti jedinica lokalne samouprave. Zasigurno pri donošenju još uvijek važećeg zakona nije bila namjera kompliciranja i procedure i blokiranja jedinica lokalne i područne samouprave, ali rezultati primjene govore u prilog rečenog. Stoga pozdravljamo sve promjene u ovom prijedlogu zakona kojima će se otkloniti zamijećeni nedostaci i uočene manjkavosti. Predloženim zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi uređuju se postupci javne nabave svih vrijednosti, nadležnosti tijela nadležnog za sustav javne nabave. Ali je napravljen značajan normativni, kvalitativni pomak s ciljem pojednostavljenja postupka javne nabave, snižavanje troškova postupka uz poštivanje temeljnih načela javne nabave kao i racionalizacija poslovanja države. I isto tako, dodatno se uređuje i propisuje ugovori o javnoj nabavi za potrebe obrane i sigurnosti Republike Hrvatske. Ukida se obaveza objavljivanja nabava izuzetih od primjene Zakona o javnoj nabavi. Uvodi se kategorija plana nabave kao nužnost koji pojašnjavaju predmeti nabave i način njihova određivanja. Također, pozitivnim ocjenjujemo rješenje po kojem u slučaju odustanka od naručitelja prvi po redu iza njega dobiva posao. Slijedom navedenoga ovaj zakon mnogo toga regulira, a u njegovu izradu što mi u klubu Hrvatske seljačke stranke smatramo izuzetno pohvalnim uključen je veliki broj institucija, ali i prihvaćene brojne sugestije i primjedbe u svrhu otklanjanja nepravilnosti i nedorečenosti, te unapređivanja sustava javne nabave. Smatramo da su predložene izmjene i dopune i više nego dobro došle, čak neophodne ne samo za naručitelje već prvenstveno za same građane koji su krajnji korisnici i većine usluga roba i radova za koje naručitelji provode postupke javne nabave. Ipak skrećemo pozornost na određene strože odredbe zakona od zahtjeva direktiva Europske unije koje i dalje ostaju na snazi i to obaveze objave pregovaračkog postupka bez prethodne objave i nabave usluge dodatka IIB. Zatim mogućnost žalitelja za izjavljivanjem žalbe i do godinu dana od dana kada je postupak proveden što regulira članak 147. stavak 2. točka 5. postojećeg zakona, a novim se ne mijenja rečena odredba. S ciljem postizanja kvalitetnih rješenja predlažemo da se spomenute odredbe dorade i reguliraju na pojednostavljen način. Slijedom svega izrečenoga klub Hrvatske seljačke stranke smatra da će se primjenom predloženih odredaba Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi postići pozitivni i kvalitetni učinci u praksi, a to je pojednostavljenje postupka javne nabave, racionalizacija poslovanja države, snižavanje troškova uz poštivanje temeljnih načela javne nabave, pojednostavljenje samog procesa javne nabave uz njegovu određenu transparentnost što će u konačnici dovesti do zadovoljstva krajnjih konzumenata, a to prvenstveno mislimo na naše građane. Iz svega iznijetog kao i iz predloženog u cilju poboljšanja predloženih izmjena i dopuna klub HSS-a će podržati prijedlog ovog zakona u prvom čitanju. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Željko Turk. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, uvažena gospođo državna tajnice, dame i gospodo saborski zastupnici. Evo, pred nama je još jedan prijedlog jednog zakona koji je u direktnoj vezi sa realnim životom i posebice onima koji se odnose na privredne aktivnosti. Kao što je u uvodu rečeno u direktnoj je vezi sa dokumentima i zakonima o kojima raspravljamo ovih dana u Hrvatskom saboru – Zakonu o javno-privatnom partnerstvu, Zakonu o koncesijama, a direktno se implicira i na Zakon o proračunu, te o još nekim drugim zakonima. Kao što je rečeno sam segment javnih nabava i tema je izuzetno aktualna u hrvatskom društvu i svakako prije svega u privrednom životu naše države. I usuđujem se reći kao jedan od odgovornih osoba u izvršnoj vlasti i direktno pet godina sudjelovao u povjerenstvima za provedbu javne nabave i slušajući danas dobar dio uvodnih rasprava koje govore na način netransparentnosti, ne poštivanja zakona mogu reći da u ovom proteklom vremenu u velikom dijelu tog vremena svakako je bilo u svima onima koji raspisuje ili u dobrom dijelu onih koji raspisuju javne nabave i veliki dio nepoznanica po načinu kako to napraviti i kako na najkvalitetniji način provesti nešto novo. Ja ću vas ovdje samo podsjetiti da velik dio naših obveznika raspisivanja javnih natječaja su i općine i gradovi, i one male općine koji u jednoj osobi imaju pročelnike sektora i za privredu i za financije i za kulturu i da se u dobrom dijelu nisu ni mogli ni znali snaći u toj situaciji. Sa druge strane, isto tako činjenica je da osim onog dijela kada su najbolji ponuđači odustali … /Govornik se razumije./ … pa netko iza njega došao na red pa po većoj cijeni nešto radio, gradio, prodavao ili slično. Imali smo i drugi dio od jednog dijela profesionalnih tvrtki sa izuzetno dobrim pravničkim timovima koji su bili u situaciji da gotovo sruše svaki javni natječaj imajući u vidu Zakon ili o javnoj nabavi i neki drugi dokumenti koji su bili za to potrebni dovesti te nam se znalo dogoditi da i po nekoliko puta u toku godine nismo mogli provesti natječaje. Temeljem toga smo izgubili pravo korištenja sredstava. Ovdje ću odmah navesti još jedan bitan segment zato da izuzetno podržavam, a to je da je dodatna edukacija kadrova vezanih za provođenje postupka, dobrim dijelom i ova elektronička obrada utječe na novi visoko kvalificirani kadar koji je elektronički pisan, sa time veze i bolje educiran i sami broj od 13 tisuća i 800, ako sam dobro primijetio primjedbu, do sada primjedbi i provedenih edukacija i seminara govori o tome da je to dobro pogođeno te temeljem toga smatram kao jedan izuzetan doprinos koji će u vremenu koje je pred nama bitno doprinijeti da u najboljoj vjeri, u najboljoj namjeri, znamo i kvalitetnih posljedica do kraja. Ja ću se ovdje kratko osvrnuti na još jedan bitan segment. U mom gradu, u Zaprešiću od 2 godine ovaj i onaj koji slijedi, preko 100 do 150 milijuna kuna investicija koje su podložne javnim nabavama. Uzimajući u obzir da veliki dio javnih nabava je vezan i na programe planiranja, programe građenja koji su opet vezani na prostorne planove i sve ostale dokumente, vrlo je teško u jednoj proračunskoj godini bilo predvidjeti sredstva koja se u toj proračunskoj godini mogu iskoristiti. I ponovo smo dolazili u situaciju da nismo mogli iskoristiti sredstva te podržavam i ovaj drugi bitni segmenat, a taj je da temeljem višegodišnjeg planiranja možemo ići u javne nabave, a da sredstva ne moraju biti doslovno osigurana za sve vremenske periode koji su bili potrebni. Dajući jedan ton pozitivne atmosferi, usuđujem se reći da i nove odredbe koje su dovele do toga da jedinice lokalne samouprave i neki drugi ponuđači moraju u svom okviru i u okviru svog poslovanja imati i unutrašnje revizore, dakle osobe koje su direktno pod rukovodstvom neposrednih čelnika su u situaciji da svojim internim aktima i sami provode određene kontrole poslovanja pa između ostaloga primjer kod mene Zaprešiću je bio da nakon edukacije revizorice, jedan od prvih poslova je bilo upravo revizija dvije ili tri javne nabave u mom gradu. Dakle, dame i gospodo, sve ovo što je ovdje iznešeno uz još jednu opasku, a koja je vezana upravo na bitne segmente pogodnosti ponuditelja, svakako da je hvale vrijedna akcija i prijedlog Vlade da se maksimalno liberalizira sam postupak i moje je stajalište da u dijelu onih osnovnih segmenata, a koje se tiču dobrih poslovnih običaja, a to je uredno porezno plaćanje, isplata osobnih dohodaka, tehnička sposobnost i kadovska … [[Govornik se ne razumije.]] smatramo da su nužni i bitni segmenti vezano za postupke javne nabave, posebice imajući u vidu da temeljem novog razvojnog ciklusa u hrvatskoj privredi, a i šire, možemo reći u visinama javnih nabava koje se više ne mjere samo stotinama tisućama kuna, nego i milijunima kuna te kao takovi i zahtijevaju i kvalitetniju i bolju pripremnost, a samim time manja je mogućnost i samih poništenja određenih postupaka javne nabave ukoliko se u samoj pripremi što bolje i kvalitetnije odradimo taj posao. S obzirom na to da je i kolegica državna tajnica u uvodnom dijelu podobno i objasnila one potrebne izmjene, isto tako najavila mogućnost da se u drugom čitanju i određene primjene prihvati, ja mogu samo konstatirati da će klub Hrvatske demokratske zajednice prihvatiti Prijedlog izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi. Hvala.
Zahvaljujem. I u ime kluba Hrvatske narodne stranke, uvaženi zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice. Smatram da je donošenje ovog zakona kojim se vrše izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi od izuzetnoj značaja za Republiku Hrvatsku jer svi znamo i to je već danas i istaknuto da je upravo područje javne nabave često puta bilo područje raznih zloporaba nezakonitosti korupcije i svega onoga što nam se u kontaktima sa Europskom zajednicom opravdano, ali ne samo sa Europom opravdano ukazuje kao stvari koje nisu riješene. Točna je konstatacija iz obrazloženja ovog zakona da je Republika Hrvatska država sa kratkom tradicijom uređivanja područja javne nabave te da je uvođenje sustava javnih nabava značajno utjecalo na ukupno gospodarstvo jer prema dostupnim podacima između 43 i 44 milijarde kuna obrće se u tom sustavu javne nabave. Sigurno da takvi odnosi i takvi iznosi pogoduju onome što sam maloprije spomenuo, dakle raznim negativnostima, nezakonitostima i zloporabama ako to područje nije precizno uređeno zakonskim propisima. Zato je i precizno utvrđivanje pravila javne nabave na način da i ponuditelji i naručitelji počnu drukčije postupati nego što je to bila do sada praksa te da se precizno reguliranje javne nabave predstavlja jedan bitan odmak od dosadašnje prakse sklapanja ugovora između države i privatnog sektora. Dakle, sustav javne nabave direktno utječe na gospodarstvo čitave države i država je naravno važan gospodarstveni čimbenik i kao što sam rekao prije i visina novčanih transakcija sigurno značajno utječe na gospodarstvo u čitavoj državi te zbog toga taj utjecaj države mora biti pozitivan i poticajan što je nemoguće ukoliko nemam precizan pravni okvir. Ono što je neobično, ali istovremeno je možda teško razumljivo to je da se vrše izmjene i dopune zakona o javnoj nabavi samo pola godine nakon stupanja na snagu zakona koji je donesen u listopadu 2007., a stupio je na snagu 1. siječnja ove godine. To dokazuje da u osnovnom zakonu, a na to je ukazivano i ranije prije donošenja spomenutog zakona nisu bila sva pitanja riješena na način koji bi skrenuo pozornost na učinke koji su se javljali u praksi nakon uvođenja sustava javne nabave, a očito odredbe tog zakona nisu bile ni usklađene sa direktivama Europske zajednice pa takvo zakonodavstvo nije moglo provesti reformu sustava javne nabave u skladu sa europskim zakonodavstvom, odnosno takva postojeća zakonska regulativa nije sadržavala sve nove odredbe europskog prava u području javne nabave i onda normalno usklađivanje takvog sustava sa europskim pravom. Osnovna zamjerka na dosadašnji sustav javne nabave su nejasnoće i poteškoće u primjeni pojedinih instituta posebno stoga jer se u praksi pokazalo da su pojedine odredbe znatno strože od europskih direktiva pa se u provođenju takvog sustava javilo niz formalnih birokratskih i administrativnih prepreka što je opet dovodilo do manje fleksibilnosti i poštivanja osnovnih načela sustava javne nabave u praksi. Zato smatram pozitivnim da je predlagač ovog zakona uvidio određene pogreške i nedosljednosti ne samo s europskim direktivama nego i s primjedbama koje su stizale od onih najzaiteresiranijih, a to su subjekti koji provode sustav javne nabave i da zbog toga predlagač dakle predlaže da ove izmjene i dopune koje bi morale otkloniti navedene poteškoće i zapreke u doslovnoj primjeni jer je sada potpuno jasno da postoji nedovoljna ujednačenost materije i problema u tumačenju pojedine odredbe i u praksi. Ovo je tim važnije učiniti jer se područje javne nabave neposredno veže sa područjem koncesija i područjem javnog privatnog partnerstva te se reforma sustava javne nabave direktno utječe i na područje koncesije javno-privatnog partnerstva i potrebu njihovog usklađivanja s europskim zakonodavstvom i time naravno dobivanje pozitivne ocjene za sva tri zakonodavna područja javnih nabava od strane Europske komisije. Obzirom da ja dolazim iz lokalne samouprave, a to sigurno vrijedi i za ostale kolege koji su se time bavili, najbolje su nam poznati problemi uz birokratizaciju, vezani uz birokratizaciju postupka javne nabave prema važećem zakonu i mogu vam reći da unatoč brojnih edukacija, seminara, radionica i okruglih stolova koji su se održavali u organizaciji uprave za sustav javne nabave, da je u praksi ostalo puno nejasnoća i pitanja na koja se često nisu dobivali pravi odgovori pa evo možda samo nekoliko primjera. Jedan od tih je da recimo u važećem zakonu rok objave ugovora o javnoj nabavi je bio 48 dana od dana donošenja odluke o odabiru koja nije bila ni konačna ni izvršna zbog pravnih lijekova itd., a predloženim izmjenama i dopunama rok za objavu računa su dan sklapanja ugovora o javnoj nabavi što smatram da je jedino ispravno i logično u otklanjanju mogućih nesporazuma i nejasnoća u realizaciji ugovora o javnoj nabavi. Sljedeći primjer možda kao veliku nejasnoću iz važećeg zakona, a to je trenutak dokazivanja sposobnosti ponuditelja kod pregovaračkog postupka bez prethodne objave. U važećem zakonu taj rok nije bio precizno određen već se koristio termin unaprijed što je opet u praksi stvaralo određene zabune i mogu biti razlog zloporaba i nezakonitosti u sustavu javne nabave. Sada se nadam da će ta nejasnoća biti otklonjena na način da se kao što je predložena formulacija prije slanja obavijesti, što znači da ponuditelj mora svoju sposobnost dokazati prije slanja obavijesti o početku postupka javne nabave u elektronički oglasnik javne nabave. Posebno skrećem pažnju na članak 8. kojim se uvodi obaveza da najmanje jedan od zaposlenika javnog naručitelja koji sudjeluju u pripremi i provedbi postupka javne nabave ima završen specijalistički program izobrazbe što znači profesionalizaciju tih poslova, a na što smo mi iz lokalne samouprave već puno puta ukazivali, jer u nabavama koje su veće od 300 tisuća kuna za robe i usluge odnosno 500 tisuća kuna za radove, neophodno je da osoba koja to provodi mora profesionalno obavljati tu svoju dužnost i time naravno odgovarati i snositi punu odgovornost za takve iznose. Za one koji se ne bave sustavom javne nabave, takvi primjeri kao i niz drugih mogu se činiti nevažni ili nebitni. Međutim upravo takve nedorečenosti važećeg zakona u praksi su izuzetno važne i djelatnicima koji rade na tim poslovima mogu biti zapreka za uredno obavljen posao ili pretpostavka za određene zloporabe i nezakonitosti. I zbog toga i na kraju, Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati će donošenje predložene izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi ukoliko se u taj prijedlog u drugom čitanju unesu rješenja koja se predlažu u toku prvog čitanja, a čime ćemo ne samo ispuniti uključivanje direktiva Europske unije u ovaj zakon nego i uvažiti mišljenja iz prakse što također nije manje važno, i konačno postići da sustav javne nabave znači da naručitelj obavlja nabavu kao dobar gospodar uz poštivanje svih temeljnih načela javne nabave te uz primjenu preglednih i jednostavnih i učinkovitih postupaka. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Vjerojatno stjecajem okolnosti raspravu o izmjenama Zakona o javnoj nabavi obavljamo na sjednici kada ispred sebe imamo i izvješće Državne komisije za kontrolu javne nabave koje može biti veoma korisno u sagledavanju postojećeg zakona, ali i ponuđenih izmjena i dopuna, jer želim vjerovati da su predlagatelji izmjena i dopuna zakona koristili ocjenu stanja državne komisije koja je po meni ipak dosta mjerodavno državno tijelo, a kasnije ću otprilike i prikazati što su oni u svojem izvješću za prošlu godinu napisali. Ali za početak ponovno ću podsjetiti na jedno drugo državno tijelo nadležno za nadzor ili kontrolu, a to je državna revizija iz čijih se izvješća kada su jedinice lokalne i regionalne samouprave u pitanju vidi, da je solidan broj zamjeraka, primjedbi od strane državne revizije kojim se upućuju, upravo vezano na javnu nabavu. Sredstva koja decentralizirane funkcije nose u proračune gradova i županija kreću se oko 20% ukupnih sredstava. Većina njih jeste namijenjena za veliku ili malu ili srednju javnu nabavu, održavanje, investicijski zahvati, dakle sve što praktički zahtjeva primjenu Zakona o javnoj nabavi. Gledajući rokove iz postojećeg zakona za provođenje postupka javne nabave ako nemate žalbu, dakle od trenutka donašanja odluke pa do zaključivanja ugovora u najoptimalnoj varijanti trebalo vam je šest mjeseci, ali ako je bilo koja žalba onda je teško bilo moguće biti toliko sposoban da u toj istoj kalendarskoj godini i završite taj posao posebice zbog toga što ti isti gradovi i te iste općine postupak javne nabave ne mogu pokrenuti tako dugo dok Vlada ne donese uredbu o decentraliziranim sredstvima i matična ministarstva odluke o tim istim sredstvima. Šta da ja pitam, kako će se postaviti Državna komisija za kontrolu javne nabave ili državna revizija ukoliko je neki grad ili općina pogriješio ili prekršio Zakon o javnoj nabavi zato što je Vlada svoju uredbu donijela tek u svibnju za tekuću godinu. Ako ti gradovi i općine ne iskoriste sredstva koja su namjenska i za koje se za druge stvari ne mogu koristiti, ona im propada. Čak štoviše podliježu i ocijeni političke odgovornosti od predstavničkog tijela jer nisu radili kako treba. Zato sam spomenuo rokove, čini mi se, meni je teško prihvatljivo da se neki rokovi u ovom zakonu produžuju. Ja sam čak očekivao da će u prijedlogu zakona biti skraćivanje rokova svih … [[Govornik se ne razumije.]] radnji u javnoj nabavi. Meni nije jasno zašto nekome tko se misli žaliti treba 10 dana da žalbu napiše, 8 ili sada 10, ako je u pravu i upoznati, prati ju proces, zašto produžavamo još? Zašto treba nekome 30 dana da riješi žalbu? Zašto otvoreni rok natječaja 52, 37 ili 22 dana? Kao da sve dolazi iz vedra neba. S jedne strane tražimo od korisnika proračuna da ima dugoročno planiranje i godišnje planove. S druge strane Vlada i resorna ministarstva kasne sa donošenjem operativnih odluka. Ovdje imamo relativno duge rokove, a na kraju kraći kraj izvlače oni koji su žrtve kašnjenja rokova od strane središnje države, rokova i Zakona o javnoj nabavi i onda još jednog elementa ulaganje žalbe iz inata i prkosa. Ja ne znam da li znate, ali koji se time bave znate da se često žalitelji i da ima žalitelja koji ulažu žalbu u Državnoj komisiji samo da bi se osvetili naručitelju i onemogućili mu da na vrijeme završi svoj posao. Zbog toga bi bilo dobro da u nastavku čitanja ili dorade ovog zakona se još jedanput preispitaju rokovi koji se odnose od trenutka objave, pa do trenutka potpisivanja ugovora, a naročito u žalbenom postupku. Drugo iz ovog izvješća Državne komisije za prošlu godinu vidljivo je slijedeće. Od 16 tisuća 555 postupaka javne nabave zaštitu svojih prava tražilo je 600, ukupno sa … [[Govornik se ne razumije.]] predmetima iz 2006. godine 685 ponuditelja što znači negdje 3,8%, 3,9%. Ta brojka nije i prevelika, ali je vrijednost javnih nabava u tom postupku bila 4 milijarde i 600 milijuna kuna. Dakle, još uvijek je izuzetna visoka vrijednost nabave, javne nabave koji završava pred Državnom komisijom. Državna komisija je u funkciji educiranja i pomaganja onima koji raspisuju postupke javne nabave, pa dozvolite da vas podsjetim što su oni u svom izvješću napisali. Prvo, Državna komisija konstatira da je nedovoljno propisa kojim se uređuje rad i postupanje same Državne komisije. Oni su uočili nedostatnost Zakona o javnoj nabavi kada je u pitanju sama ta Komisija i rad nje koje se one obavezno provode. Ja vas molim da to imate u vidu u pripremi za drugo čitanje zakona. Nadalje, postupak pred Državnom komisijom pokreće se i vodi isključivo na temelju podnesene žalbe i nema postupka po službenoj dužnosti. To rezultira činjenicom da samo ono gdje je bila izjavljena žalba podliježe bilo kakvom nadzoru i kontroli u smislu zakonitosti. Treće, sadašnji sustav javne nabave i dalje sugerira da postoji znatan broj postupaka javne nabave u kojima nikad ne dolazi do pravne zaštite u obliku žalbenog postupka i nabrajaju tri velike grupe takvih postupaka koji dokazuju tu svoju tvrdnju. Četvrto, sudski postupak kontrole pred Upravnim sudom Republike Hrvatske traje više godina i predlažu sudska zaštita prava iz javne nabave pred Upravnim sudom trebalo bi zakonom učiniti žurnom ili drugačije urediti jer doista ako pred Upravnim sudom postupak traje nekoliko godina za javnu nabavu onda je bespredmetno. Niti naručitelj može završiti postupak javne nabave, niti je provesti, niti će onaj koji pokreće taj postupak dobiti bilo kakvu zadovoljštinu ako ona dođe nakon 3 godine jer uspjeha nema. I zaključno dakle očekujem da i ova sama promišljanja ocjene i prijedloge koje Državna komisija daje nama u izvješću za prošlu godinu bude pomno pročitano i u Vladi kada se piše zakon za drugo čitanje. I ponavljam, probajte vidjeti sa tim rokovima jer čini mi se da su ovi rokovi dati i zadani kao za društvo u kojem sada 2008. se usvajaju planovi javne nabave za 2013., a najveći dio javnih naručitelja plan javne nabave za ovu godinu donaša upravo ovih dana. Ne svojom krivicom. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Krešo Filipović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Ja ću pokušati u ovoj svojoj raspravi prije svega nešto reći općenito znači o samoj javnoj nabavi, njezinu značenju te važnosti njenog kvalitetnog i transparentnog uređenja u bilo kojem društvu pa tako i u Republici Hrvatskoj. Naime, javna nabava predstavlja postupak koji naručitelji, dakle u ovom slučaju osobe javnog prava, država dakle jedinice lokalne samouprave, fondovi, ustanove te druge pravne osobe koje se većim dijelom financiraju iz državnog proračuna koriste prilikom odabira gospodarskih subjekata koji će izvoditi određene radove, pružati određene usluge i nabavljati robe u javnom interesu. Bitno je naglasiti da bi nabavka bila javna ona mora poštivati određena načela koja omogućavaju svim gospodarskim subjektima, dakle ponuditeljima jednakopravni položaj i nuditi im istu šansu na tržištu javnih nabava. Posebno treba istaknuti ulogu države kao iznimno značajnog gospodarskog čimbenika koji svojim aktivnostima, odnosno brojem i visinom novčanih transakcija ima značajan uticaj na ukupno gospodarstvo, ali na društvo u cjelini. Ovdje ću spomenuti samo jedan podatak koji mislim da je izuzetno interesantan i koji ide u prilog tome da je u 2007. godini bilo ukupno javnih nabava u Republici Hrvatskoj 44 milijarde kuna, znači negdje cirka 44 milijarde kuna ili 15,70% bruto društvenog proizvoda, domaćeg proizvoda. Upravo iz tog razloga je veoma važno uspostaviti kvalitetan sustav javne nabave koji će u potpunosti poštivati načelo slobode kretanja roba i pružanja usluga, načelo tržišnog natjecanja, načelo jednakosti i zabrane diskriminacije, načelo efikasnosti i načelo transparentnosti. Takav sustav mora imati ugrađene i antikorupcijske mehanizme koji će mito i korupciju, ali i druge neželjene pojave u našemu društvu svesti na najmanju moguću razinu ili će ih u potpunosti eliminirati. Mislim da i ne treba posebno isticati i kako je dobar sustav javne nabave kojeg osim Zakona o javnoj nabavi trebaju činiti i Zakon o koncesijama, te Zakon o javno-privatnom partnerstvu o kojima smo u prvom čitanju raspravili na ovoj sjednici Sabora i koji se nadam se će biti uskoro i usvojeni, te naglašeno djelovanje Ureda za sustav javne nabave Ministarstva gospodarstva, Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave i Državne revizije, predstavlja s jedne strane jamstvo uspjeha u toj našoj borbi protiv mita i korupcije, te zlouporaba pri gospodarenju državnom imovinom, a s druge strane doprinosi podizanju razine povjerenja javnosti i gospodarstva prema državnim institucijama, te hrvatskoj politici i njezinim političarima. Radi svega prethodno navedenog, danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi za kojeg sam uvjeren da će doprinijeti ostvarenju zacrtanih ciljeva, odnosno pojednostavljenju postupka javne nabave prihvatljivog za korisnike, njegove racionalizacije i fleksibilnosti i učinkovitosti, te njegovoj potpunoj transparentnosti. Pravno uređenje područja javne nabave u Republici Hrvatskoj po prvi put se dogodilo '95. godine 1995. godine i u međuvremenu do ovoga zakona koji je sada na snazi bilo je niz izmjena. Ja bih samo naglasio da Zakon o javnoj nabavi iz 2001. godine nije mogao zadovoljiti znači potrebe vremena, niti na nacionalnom, niti na međunarodnom planu, pa je zbog toga prošle godine donesen novi Zakon o javnoj nabavi, koji je svojim većim dijelom usklađen sa direktivama Europske unije. Međutim, evo u potpunosti jel' nisu implementirane neke od novih direktiva Europske unije. Također u praksi primjene toga zakona se primijetilo da ima određenih nedostataka, da jednostavno neke instrumente važećih zakona nismo mogli provoditi u praksi. Ovdje posebno želim pohvaliti i naglasiti djelovanje i rad Ureda za sustav javne nabave Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva koji je obavljao niz okruglih stolova, sastanaka, seminara, edukacija, jer s jedne strane edukacija je jako bitna u sustavu javne nabave za naše gospodarske subjekte koji će danas sutra radi njihovog izlaska na europsko tržište, jer moraju poznavati sustav i principe javne nabave na europskom i međunarodnom tržištu, a s druge strane da se tijekom navedene izobrazbe i kroz svakodnevnu komunikaciju ureda i konzultacije, moglo doći do značajnih i kvalitetnih prijedloga i preporuka u smislu izmjena ovih zakona koji se danas i mijenja. Dakle, uvažavajući sve prethodne rečeno razloge zbog kojih se predlaže izmjene i dopune možemo svrstati u tri osnovna razloga. Prvi je radi potrebe daljnjeg usklađenja našeg zakonodavstva u području javnih nabava sa pravnom stečevinom Europske unije. Drugi je radi otklanjanja određenih nepravilnosti i nejasnoća i poteškoća u primjeni zakona. I treći je radi potrebe usklađivanja sa drugim važećim propisima. Naravno da ovaj zakon donosi značajne novine i dodatnu kvalitetu u sustav javne nabave, ali ja u tome dijelu neću previše govoriti. Mislim da su moji prethodnici puno toga o tome rekli. Ali ću naglasiti jednu stvar koju mislim da je potrebno naglasiti, jednu novinu u ovom zakonu, a to je ovaj dio edukacije, odnosno specijalističke izobrazbe kadrova koji će raditi na postupcima javne nabave, jel' nekoliko puta smo naglasili u ovome Saboru, da sve one nepravilnosti koje su se događale u javnoj nabavi u prethodnom razdoblju, nije samo zato što je u pitanju nekakav kriminal ili nečasna radnja, nego se radilo o neznanju. Mislim da će ova obveza da educirani ljudi provode postupak javne nabave, značajno doprinijeti sustavu javne nabave. I na koncu radi svega prethodnog što sam rekao, ja ću ovaj zakon apsolutno i u potpunosti podržati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
2006. godine svaka druga javna nabava na koju je uložena žalba i ocjenjena nezakonitom, a procedura nabave je poništena 2007. gotovo da je ostalo isto. Pri tome treba imati na umu da se velika većina nezadovoljnih i ne žali, jer se boji odmazde iz tvrtke s kojom bi htjeli i u budućnosti poslovati. Najčešći razlozi poništenja su nezakonita dokumentacija, povreda pravila o objavi javne nabave, korištenja kratkih rokova obrazloženja, sumnjivi kriteriji i ekonomski najpovoljnije ponude, kako se često može čuti tu su i tajne javne nabave MORH-a, pa se može reći da je u Hrvatskoj vrlo često pravio, nabava javna, a korupcija tajna. Strategija borbe s korupcijom koju smo nedavno usvojili naglašava upravo područje javne nabave u svojim ciljevima, a Zakon o koncesijama, Zakon o javno-privatnom partnerstvu i današnje izmjene Zakona o javnim nabavama, prvi su koraci u realizaciji tih ciljeva. Međutim, još uvijek se radi o papirima, riječima, a nama trebaju djela. Nadam se da će i ove izmjene potaknuti da krenemo sa riječi na djela i da kako sam mogao pročitati kvadri lateralna suradnja Ureda za reviziju, MUP-a, Ministarstva financija, Državnog odvjetništva, odnosno USKOK-a, te Državnog ureda za reviziju treba nam uskoro zaista pokazati da smo odlučili aktivno s riječi na djela prijeći u suzbijanje, otkrivanje, procesuiranje i presuđivanje korupcije. Nedavno sam u Opatiji na jednom stručnom skupu o javnoj nabavi i mogućim pojavnim oblicima kriminalnog ponašanja postupcima javne nabave, čuo da se u dobivanju investricijskih ugovora korupcija pojavljuje u 57% slučajeva. Visina plaćene korumptivne rente je 3% ukupnog godišnjeg prihoda gospodarskih subjekata, a visina provizije poznatog mita, za osiguranje javnih ugovora i od 3 do 10% ugovorenog posla. Među 14 problematičnih čimbenika, ova se vrsta korupcije u Hrvatskoj 2004. nalazila na 11. mjestu, međutim sada je već došla do 4. mjesta. S tim treba još jedanput naglasiti da učešće poslova javne nabave u Europskoj uniji i Hrvatskoj se kreće iznad 15%. Naravno da nitko u svijetu pa tako ni u Hrvatskoj nije pošteđen davanja i primanja mita. Ima ga u svim zemljama, nerazvijenim, ali i dosta u visokorazvijenim, gdje se je stavljen poseban oblik tog kriminaliteta. Kriminalitet koruptivnog oblika u javnim nabavama u svijetu je vrlo snažan i uvijek je povezan sa državnim strukturama, pa se često naziva i političko kriminalnom korupcijom, tzv. kriminalitet velikog obratnika. Odnosni se na intelektualnu radnu snagu, osobe na najvišim položajima sa boljim primanjima unutar trgovačkih društava, tvrtki, korporacija, koje su za razliku od onih na slabije plaćenim fizičkim poslovima u položaju da mogu provoditi tzv. uglađeni financijski kriminalitet. Tu je temeljna razlika Hrvatske i svijeta, zbog toga što su u svijetu puno uspješniji u borbi sa tim uglađenim kriminalitetom. Sjetimo se Finske Patrije, ili Njemačkog Siemensa, dok je u Hrvatskoj ova naša uglađena koruptivna elita pošteđena istraga i presuda. Da ne ponavljam opet Bechtel, Brodo-Split, autoceste, posebno namještanje natječajne dokumentacije za nabavu najskuplje medicinske opreme u bolnicama. Maestro da ga ne zaboravimo. Slijedi vrhnje koje se spominje ovih dana u Zagrebačkom holdingu kao i najnoviji primjeri još je daleko od šlaga. Prema tome, ovaj zakon sigurno predstavlja veliki i bitan korak u borbi s korupcijom. Međutim, pravni okviri javne nabave u Hrvatskoj su jedno, kvalitetan je, poslovni moral je nešto sasvim drugo, ali najslabija karika svake strategije, svakog akcijskog plana su ljudi, koji u ovom slučaju sjedeći u državnim tijelima i jedinicama lokalne samouprave postaju javni naručitelji i zapravo oni odlučuju tko prolazi tko ne, tko će dobiti sir, tko će dobiti vrhnje a tko neće dobiti ništa. Davanje povlaštenih ugovora i korištenje dužnosničke pozicije u privatne svrhe najčešći su oblici korupcije u javnoj nabavi. Prema iskustvima iz Europske unije koja nam mogu dobro doći najveći broj koruptivnih radnji u sustavu javne nabave događa se nakon dovršenja javnog nadmetanja, ide se unaprijed dogovorenom najnižom cijenom da bi se naknadno dogovorili iznosi do stvarne ili više cijene. Ti negativni učinci korupcije u postupcima javne nabave su nepotreban rast izdataka nužnih za državne investicije. Korupcija djeluje kao dodatni porez, povećava input natjecatelje i ponuditelje u postupku javne nabave, ugrožava konkurentnost, dozvoljeni poslovni rizik pretvara u totalnu neizvjesnost i time tjera kapital iz Hrvatske, usporava razvitak poduzetništva i gospodarstva i stvara pad poslovnog morala. Prema tome, vrlo je bitna edukacija o kojoj se puno govori. Neki primjeri bi mogli biti pravi key stadij da vidimo što se događa. Auto-ceste čija gradnja u Hrvatskoj s jednog kilometra od 4 je došlo do 12 milijuna iako su troškovi materijala i radne snage porasli neusporedivo manje puno govori. Zanimljivo je pogledati tko se javlja na te natječaje. Naime, nerijetko se može vidjeti da se javljaju uvijek isti natjecatelji, da se unaprijed zna koja će tvrtka dobiti posao. Možemo čak govoriti o podjeli tržišta, o stvaranju monopola a i kaznenom dijelu iznude. Nadam se da ćemo u izvješću za 2008. kada budemo gledali kako je ured za kontrolu javnih nabava radio biti zadovoljniji a da će tome doprinijeti ovaj zakon koji danas usvajamo, koji ja svakako podržavam.
Zahvaljujem. I još imamo uvaženog zastupnika Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, … [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]] Ugasio sam se. Ja ću s nekoliko riječi se evo isto nadovezati na prijašnje rasprave vezane uz izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi. Puno toga je rečenog ali ja ću reći evo par stvari koje sam evo čitajući zakon, ove izmjene koje su me potaknule i iz osobnog iskustva pa ono što posebno pozdravljam da se propisuje pojednostavljenje višegodišnje nabave temeljem okvirnih sporazuma ili ugovora u svrhu redovnog funkcioniranja bez obaveze planiranja financijskih sredstava. To je u svakom slučaju pohvalno jer kako je već rečeno prije teško je u svojim proračunima planirati sredstva u godini i znati da ta sredstva koja su planirana i u planu javne nabave će biti i potrošena jer puno puta ne znamo da li ćemo naplatiti doprinose komunalne u onom planu u kojem smo planirali ili nećemo. Pa evo mislim da na ovaj način možemo znači napraviti javnu nabavu a sredstva ne moraju biti planirana i u toj godini. Htio bih se osvrnuti u svakom slučaju da novi Zakon o javnoj nabavi koji je donesen evo prošle godine a stupio na snagu 1.1. ove godine ima određenih nedostataka a nadam se da ovom izmjenom i dopunom će biti oni uklonjeni, tako da pitanje evo i novog Zakona o gradnji koji je donesen, pitanje licenciranja. Mislim da je ovime dobro da možemo i kod natječaja koje sprovodimo u svojim jedinicama lokalne samouprave na taj način i vidjeti po licencama koje su pojedine tvrtke dobile da li su one sposobne i da li su u mogućnosti obaviti posao za koji se javljaju. Jer, evo imamo puno puta slučajeva da nam se jave tvrtke da na nekakvu investiciju koja je malo veća ima ne znam jedan stroj, dvoje, troje ljudi, plaće nikakve, obaveze neplaćene itd. i onda vam se dogodi da i taj posao koji su uzeli putem natječaja evo puno puta ga ne mogu ni izvršiti. Tako da pozdravljam i to. A isto tako, mislim da ovdje se spominje pitanje kriterija za odabir najpovoljnijih ponuda. Puno puta smo imali problem, govorim iz iskustva, kada smo raspisali natječaj pa vam se javi evo sa najnižom cijenom netko tko ne može taj posao odraditi i onda imate problema da morate poništiti natječaj zato jer je bilo do prošle godine 80% cijene, kriterij je bio 80% cijene a drugo osnovni povoljni uvjeti. A sada evo mislim da se na ovaj način to rješava tako da nije samo kriterij najniža cijena nego ukupno najpovoljnija ponuda koja zadovoljava evo kriterije natječaja. Što se tiče samih rokova, evo rokovi su skraćeni sa 52 na 32 dana i ja to u svakom slučaju pozdravljam. Možda bi trebalo skratiti i još neke rokove pošto znamo da imamo sada po novom zakonu putem elektronička nabava, znači gdje imamo i tendere tako da taj postupak bi mogao biti još i kraći a isto i rok žalbe kraći jer masu puta neke stvari koje moramo odraditi u natječajima i na brzinu pa nam onda evo ti rokovi produžuju i realizaciju tih programa koje smo si zacrtali. Što bih htio pohvaliti to je tzv. bagatelna nabava do 70 tisuća kuna. Mislim da je to uvelike pomoglo jedinicama lokalne samouprave da ne moraju više ići na one natječaje. Imali su prije do 20 tisuća pa smo nakon 20 do 200 je bio pozivni natječaj pa se tu gubilo puno vremena i papira dok se to riješilo. Mislim da sad na ovaj način je to puno jednostavnije. One najosnovnije i bitne stvari možemo rješavati, hitne intervencije evo ovako direktnim ugovaranjem do 70 tisuća kuna i u to u svakom slučaju za svaku pohvalu velim novim zakonom. Evo, zbog svega ovog prethodno navedenog što sam htio na kraju reći izmjenama i dopunama teži se pojednostavljenju postupka javne nabave i racionalizaciji poslovanja i ovim izmjenama i dopunama zakona sustav javne nabave u Republici Hrvatskoj čini značajan normativni i kvalitetni pomak u smjeru zakonodavstva Europske unije. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a pet minuta uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Evo, na kraju ove rasprave da kažem da klub SDP-a će podržati prijedlog ovog zakona kao i svakog drugog zakona koji je u smjeru transparentnosti i suzbijanja korupcije. Ali smatramo da moramo i u praksi pokazati da ono što donosimo u ovom Saboru, da akte koje svi podržavamo želimo i u praksi provoditi. Evo, spomenut ću opet dva primjera. Jedan primjer je izvješće Državne revizije. Imat ćemo ga ove godine opet na stolu i raspravljat ćemo o nabavama odnosno o nabavama u ministarstvima koje nisu išle po ovom zakonu. Moramo pokazati u praksi da želimo sankcionirati takve stvari i da se to u državnoj upravi više ne može događati. I druga stvar, smatram da moramo dati malo veću podršku Komisiji za kontrolu javne nabave. To je komisija koja kontrolira taj cjelokupni proces gdje se upućuju žalbe ako netko nije zadovoljan sa načinom na koji se odvijao postupak, komisija koja kontrolira 43 milijarde kuna sredstava, javnih novaca koji se u ovom postupku javne nabave odvijaju. A zamislite koliko troši, 5 milijuna kuna je budžet te agencije odnosno komisije i čak ta komisija nema niti zaposlene ljude u onom obimu koji je sistematizacija predvidjela, predviđena, predviđeno. Znači moramo dati podršku i institucijama koje su zadužene da kontroliraju cjelokupni proces pa u tom smislu i ovoj komisiji koja znači nema čak ni ispunjeno zapošljavanje u sistematizacijom predviđeno. Znači na kraju da kažem ako treba mijenjati zakon i za 6 mjeseci opet ćemo ga podržati ali treba napraviti da konačno sa riječi prijeđemo na djela i da u ovom dijelu javne nabave država pokaže ozbiljnost i namjeru da se sa netransparentnošću i korupcijom obračuna. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade završno reći? Da. Uvažena Tamara Obradović-Mazal, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.
Evo, hvala gospodine potpredsjedniče. U najkraćim mogućim crtama hvala za vrlo široku podršku i za prepoznavanje stvarno kvalitetnih koraka u ovom nacrtu prijedloga zakona. Mi ćemo ih učiniti još kvalitetnijima u drugom čitanju. Razmotrit ćemo i mogućnost skraćivanja rokova do vrijednosnih pragova Europske unije. Nažalost onaj rok od 52 dana ne možemo skratiti. On je doslovno preuzet iz direktive kao i rok od 10 dana vezano za žalbu. Što se tiče prelaska s riječi na djela mi smo inicirali kvadrilateralni sporazum sa državnom revizijom, USKOK-om, MUP-om i Državnim odvjetništvom jer smo shvatili da nakon izvješća Državne revizije definitivno treba napraviti daljnje korake tako da evo mi koliko smo mogli prešli smo definitivno sa riječi na djela, a nadzor nad postupcima javne nabave u ingerenciji mog ministarstva je ove godine do 1.7. nadmašio broj nadzora u proteklih nekoliko godina. To ako ništa drugo iskazuje veliku želju i odlučnost u provođenju nadzora nad postupcima javne nabave. U svakom slučaju zaključno kao što sam rekla hvala na prepoznavanju i podršci ove pozitive. Napominjem sve ono što predlažemo izmjenama i dopunama nakon prvih 7 mjeseci primjene novog zakona ne izaziva tektonske poremećaje naručiteljima i ponuditeljima. Dapače oni su ih dočekali sa jednim popriličnim olakšanjem, a lajt motiv za budućnost će biti Prijedlog zakona o javnim nabavama bez prekršajnih odredaba, ali to će naravno biti zahvat koji će zahtijevati jednu široku potporu da se to uistinu i desi. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, prvo čitanje, P.Z. br. 125 Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeće zaključke: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Zaključci su prihvaćeni većinom glasova sa 124 glasa za, 2 suzdržana i 2 protiv.
Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti i time smo završili točku 3. Prelazimo na točku 4. : - Konačni prijedlog zakona o građevnim proizvodima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 118 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i Odbor za zaštitu okoliša. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obraložiti prijedlog? Da. Izvolite. Uvaženi Davor Mrduljaš, državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva.
Gospodine predsjedavajući, dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Evo pred vama je Zakon o građevnim proizvodima. Kratko ću samo dati prikaz tog zakona i čemu nam on služi. Kao što znate prošle godine u listopadu stupio je na snagu Zakon o prostornom uređenju i gradnji s kojim je započeta reforma postojećeg hrvatskog sustava prostornog uređenja i gradnji. Spomenutim zakonom stavljen je izvan snage između ostalog i Zakon o gradnji osim odredaba tog Zakona o gradnji. To su one Narodne novine 175/03 i 100/04 koje, koja su uređivala pitanje građevnih proizvoda do stupanja na snagu posebnog zakona koji će urediti ova pitanja i to je sad ovaj zakon koji je pred vama. Kratko rečeno Zakon o gradnji je do tada postojeći sustav kontrole kakvoće građevnih proizvoda u potpunosti zamijenio sustavom kontrole proizvodnje građevnih proizvoda sukladno sa smjernicom za građevne proizvode 89-106-EEC i time su bili na određeni način stvoreni uvjeti za uklanjanje tehničkih i administrativnih prepreka za plasman hrvatskih roba i usluga na tržištu Europske unije uz osiguranje primjerene sigurnosti građevnih proizvoda. Međutim zakon nije u potpunosti prihvatio sve direktive. Njime nisu bili riješeni elementi komunikacije Republike Hrvatske i Europske unije u pitanjima vezanim za građevne proizvode koji se nalaze na zajedničkom tržištu. Nije bilo riješeno pitanje uporabe u Republici Hrvatskoj dokumenata značajnih za uporabljivost građevnih proizvoda koji vrijede na razini Europske unije niti je na razumljiv i jasan način bilo riješeno pitanje između Republike Hrvatske i država članica Europske unije vezano za slobodu kretanja građevnih proizvoda proizvedenih prema usklađenim europskim specifikacijama. Stoga se ovim zakonom u potpunosti uređuje ovo pitanje i zakon se u dijelu koji se odnosi na, koji uređuje pitanje građevnih proizvoda treba reći da se ovi građevni proizvodi i njihove specifikacije, tehnička dopuštenja, potvrde i slično sve skupa što se izdaje za te proizvode vezuje uvijek uz bitne zahtjeve za građevinu. To je onih 6 bitnih zahtjeva određenih kroz Zakon o prostornom uređenju i gradnji odnosno u dijelu koji se odnosi na gradnju. Bitni zahtjevi razrađuju se tehničkim propisima i specifikacijama i nadalje onda imamo građevne proizvode koji se rade prema ovim određenim dopuštenjima i normama. Stoga ovaj zakon uređuje tehnička svojstva građevnih proizvoda, njihovu uporabljivost, uređuje institut tehničkog dopuštenja. Sada imamo dva tehnička dopuštenja. Jedno je europsko tehničko dopuštenje. To je dopuštenje za ove proizvode i komunikaciju vezanu na razini Europske unije. To su proizvodi koji dobijaju zajedničko europsko tehničko dopuštenje za cijelu Europsku uniju i ostaje jedan dio proizvoda gdje ćemo izdavati hrvatsko, domaće tehničko dopuštenje gdje, koje ima i svaka zemlja. To su proizvodi koji vrijede u određenim zemljama i za njih nije određen, postignut određeni sporazum ili slično da će se kao takvi rabiti na razini Europske unije. Nadalje uređuju se, uređuje se postupak ocjenjivanja sukladnosti proizvoda. Uređuje se pitanje isprava o sukladnosti osoba koje izdaju te isprave, radnje koje prethode sukladno. Nadalje, pitanje tehničkih uputa i oznaka, sukladnosti. Prijelaznim odredbama uređujemo važenje dokumenata i oznaka izdanih prema stranim propisima za različite proizvode i pitanje ovih tehničkih uputa kod svakog proizvoda. A važno je reći da nadzor nad provedbom ovog zakona provode dvije inspekcije. Većim dijelom nadzor nad ovim zakonom provodi Državni inspektorat i to za građevne proizvode od njihovog stavljanja na tržište, odnosno uvoza. Znači, proizvodnja, stavljanje na tržište i distribucija je u nadležnosti Državnog inspektorata, a kad taj građevni proizvod dođe na gradilište on prelazi u nadležnost građevinske inspekcije koja kontrolira i njegovu ugradnju i njegovu ispravnost prilikom ugradnje. Naravno, zakonom su dane i kaznene odredbe za prekršaj ovlaštenih pravnih i drugih osoba, proizvođača, ovlaštenih zastupnika, uvoznika i distributera, izvođača radova i drugih osoba koje sudjeluju u procesu izdavanja sukladnosti i ugradnje ovih građevnih proizvoda. Na ovaj način i ovim zakonom će se u cijelosti regulirati i uskladiti sa direktivama Europske unije područje građevnih proizvoda i time zatvaramo određenu cjelinu kada je u pitanju reguliranje pitanja građenja u Republici Hrvatskoj. Evo, to je u najkraćim crtama. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li predstavnici? Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. To je vrlo bitno još napomenuti. I žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu i prvo je rasprava po klubovima. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku ovog izlaganja o Zakonu o građevnim proizvodima želim naglasiti kako će Klub zastupnika SDP-a podržati donošenje ovog zakona kojim se ova problematika, odnosno tehnička svojstva građevnih proizvoda, ocjenjivanje sukladnosti, dokazivanje uporabljivosti kao i uvjeti za stavljanje na tržište distribuciju i uporabu građevnih proizvoda u mjeri potrebnoj za ispunjavanje bitnih zahtjeva za građevinu u još većoj mjeri usklađuju sa pravnom stečevinom Europske unije. Usprkos nekim propustima u SDP-u ovaj zakon ocjenjujemo pozitivno, te izražavamo nadu da će predlagatelj uvažiti neke naše primjedbe kako bi ovaj zakon postao još bolji, te usklađen ne samo sa vertikalnim već i horizontalnim zakonodavstvom Republike Hrvatske. To se konkretno odnosi na usklađenost i poštivanje rodno-osjetljivog jezika koji je obveza koja proizlazi iz jednog organskog zakona, Zakona o ravnopravnosti spolova, stoga je neprihvatljiv članak 5. zakona koji direktno derogira odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova koji obvezuju tijela državne uprave na poštivanje rodno osjetljivog jezika. Iako je predlagatelju vjerojatno išlo na živce koristiti u tekstu rodne izričaje ostavljanje ovakvog teksta ozbiljno bi ugrozilo smisao samog Zakona o ravnopravnosti spolova. Bojimo se da bi prihvaćanje ovakvog članka zakona bio opasan presedan, odnosno da bi se vrlo lako moglo dogoditi da predlagatelji i autori i drugih dokumenata tijela javne vlasti odluče da je nepotrebno mučiti se korištenjem rodno osjetljivog jezika iako je to vrlo važan instrument za stvarno suzbijanje diskriminacije i nejednakopravnosti žena u hrvatskom društvu. Nadamo se da će se ovaj ishitreni članak zakona izbaciti ili promijeniti kako ne bi svi počeli primjenjivati ovakvu formulu koja jednim potezom pera izraze koji se rabe za osobe u muškom rodu automatski proglašava neutralnima, odnosno definira da se odnose i na muške i na ženske osobe. Nedovoljno precizan je i članak 9. zakona koji kaže da se propisima kojima se uređuju pitanja zaštite na radu ne mogu odrediti mjere vezane za zaštitu radnika ili radnica prilikom rukovanja ili uporabe građevnih proizvoda kojima bi se utjecalo na tehnička svojstva koja mora imati građevni proizvod. Znači li to da moramo zanemariti sigurnost radnika, odnosno radnica kako zbog provedbe zaštite radnika i radnica ne bismo negativno utjecali na neka tehnička svojstva proizvoda. Smatramo kako se sa zaštitom ljudskog života i zdravlja ne smiju u zakonu licitirati na ovakav način, jer to može otvoriti mogućnost zloupotrebe odredbi o zaštiti na radu od strane poslodavca ili poslodavke koji upravo u ovom članku mogu pronaći alibi za svoje nesavjesno poslovanje. Članci 23. i 25. i 38. daju vrlo velike ovlasti nadležnom ministru ili nadležnoj ministrici, odnosno mogućnost da donose diskrecijske odluke zbog nedovoljne nenormiranosti u smislu nadzora postupanja takvog ili takve, nadležnog ili nadležne dužnosnike ili dužnosnice. Takvo nedovoljna normiranost može rezultirati zloupotrebom od strane ministra ili ministrice u smislu davanja ili oduzimanja ovlaštenja za donošenje hrvatskog ili europskog tehničkog dopuštenja. Zakon je osim toga dosta nejasan u pogledu terminologije iz samih odredbi. Ovim bi se zakonom trebalo regulirati uređivanje i osiguravanje uvjeta za davanje građevinskih proizvoda u promet tako da bi promet bio slobodan na unutarnjem tržištu Unije. No, iz zakona osim procedure ishođenja ovlaštenja to nije precizirano što bi moglo izazvati kaos u ovom sektoru. Zakon bi trebao biti operativan na način stvaranja mogućnosti i uvjeta da u prometu budu i građevni proizvodi koji ne mogu zadovoljiti u potpunosti tražene uvjete, odnosno harmonizirane tehničke specifikacije. To u zakonu nije slučaj. Smatramo kako treba i bolje urediti odredbe o prekršajima i kaznama koje su mjestimično konfuzne, a prelazne i završne odredbe nisu dobro sročene ukoliko se nastoji jasno definirati sadašnje postupke i postupke koji će se morati provoditi prema ovom zakonu. Stručnjaci iz ovog područja upozoravaju da u zakonu pojmovi nisu jednoznačno određeni, da nije određena nadležnost pojedinih tijela, a vrlo je nejasno precizirana i uloga i nadzora građevinske inspekcije. Stoga se stječe dojam da se u zakonu previše računa na neku vrstu samo po sebi razumljivosti koje naravno u ni jednom zakonu ne bi smjelo biti. Ovo su primjedbe koje je Klub zastupnika SDP-a ima na prijedlog teksta ovog zakona. No, s obzirom na to da je ovaj zakon pupčanom vrpcom vezan uz Zakon o prostornom uređenju i gradnji iskoristit ću ovu priliku kako bih upozorila na poteškoće koje mnogobrojni posebice mali ili manji investitori imaju prilikom ishođenja građevnih dozvola sukladno odredbama od prošle godine donesenog zakona, zakona koji je objedinio prethodno zasebni Zakon o prostornom uređenju i zasebni Zakon o gradnji. Kao što nam je predlagatelj u uvodnom dijelu objasnio ovaj se zakon i donosi upravo stoga što je objedinjavanjem ovih zakona zasebni Zakon o gradnji stavljen izvan snage, a novim ujedinjenim zakonom nisu obuhvaćene odredbe vezane uz problematiku građevnih proizvoda. Godina dana je relativno kratko vrijeme, ali u tom se razdoblju ipak pokazalo da novi objedinjeni zakon ima neke slabosti. Tu svakako treba spomenuti obvezu izgradnje devet metarskog prilaznog puta od strane investitora građevina što u velikom broju onemogućava ishođenje dozvole. Upozorila bih i da Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva koje je izradilo Zakon o prostornom uređenju i gradnji i koje je dužno provoditi taj zakon to samo ne čini. Zakon o prostornom uređenju je stupio na snagu 1. listopada 2007. godine, iako je zbog eklatantnog sukoba interesa apsurdno da su prostorno planiranje čija je svrha očuvanje prostora kao iznimnog vrijednog resursa i gradnja čiji je interes iskorištavanje prostora obuhvaćen i regulirani istim zakonom naglašavam kako nadležno ministarstvo nije u stanju čak ni provoditi zakon koji je samo predložilo. U prijelaznim i završnim odredbama navedenog zakona u članku 338. rečeno je, citiram "ministar će imenovati privremenog ravnatelja zavoda u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona". Taj je rok istekao 31. listopada 2007. godine, a privremeni ravnatelj još uvijek nije imenovan. Osim toga, u istom članku stoji, citiram "ministar će imenovati predsjednika i članove upravnog vijeća zavoda u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, a u daljnjem roku od 30 dana upravno vijeće zavoda donijeti će statut zavoda." I taj je rok istekao 30. studenog 2007. godine, a rok za donošenje statuta 31. prosinca 2007. godine, a do sada nije imenovano ni upravno vijeće te nije donesen statut. U istom članku zakona stoji, citiram "upravno vijeće zavoda dužno je raspisati javni natječaj za izbor ravnatelja zavoda u roku od 6 mjeseci od dana njihova imenovanja", odnosno do 30. svibnja 2008. godine, što također nije učinjeno, a zbog neizvršavanja prethodnih odredbi zakona. U članku 340. istog zakona stoji Vlada je dužna uskladiti uredbu o unutarnjem ustrojstvu Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva s odredbama ovog zakona u roku od 30 dana od dana prestanka rada Zavoda za prostorno planiranje u sklopu ministarstva, ministar je dužan uskladiti pravilnik o unutarnjem redu Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva s uredbom iz stavka 1. ovog članka u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu te uredbe. Ništa od navedenoga nije učinjeno, odnosno do sada nije učinjeno ništa kako bi se uspostavio zavod, nije imenovan privremeni ravnatelj niti upravno vijeće, a djelatnici Zavoda za prostorno planiranje nadležnog ministarstva uopće nisu bili uključeni u izradu zakona. U klubu SDP-a se nadamo da Zakon o građevnim proizvodima neće postati dokument koji se polovično provodi, a polovično ne i to na način na koji to odgovara Ministarstvu zaštite okoliša, kao što je to nažalost slučaj sa Zakonom o prostornom uređenju i gradnji, krovnom zakonu u ovom sektoru. S obzirom na mnogobrojne primjedbe i probleme koje ovaj krovni zakon u praksi uzrokuje, nadamo se da će Vlada u skorije vrijeme u saborsku proceduru uputiti izmjene i dopune prošle godine izglasanog Zakona o prostornom uređenju i gradnji kako bi se njegov sadržaj uskladio sa stanjem i situacijom u Hrvatskoj i kako bi kvalitetom bio izjednačen sa Zakonom o građevnim proizvodima o kojem danas raspravljamo. Osnovni ciljevi prilikom donošenja zakona iz ovog područja svakako nam moraju biti zaštita i promišljeno upravljanje ili gospodarenje prostorom kao našim najvrjednijim resursom, prelazak na kvalitetnu i po mogućnosti održivu gradnju, s čime se u praksi baš i ne možemo pohvaliti te pojednostavljenje procedure ishođenja dozvola kako bi se izbjegla pojava na ove bespravne gradnje, čime bi građevinska inspekcija napokon počela raditi i ono što joj je i pravi posao, odnosno nadzor kvalitete gradnje, a ne lov na bespravne graditelje, čime se već godinama nažalost mora baviti. Ovaj zakon to neće moći sam promijeniti pa apeliramo na doradu izmjene Zakona o prostornom uređenju i gradnji.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Jerko Rošin u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zakon o građevnim proizvodima treba promatrati kao dio sustava zakona te podzakonskih akata kojima je omogućena transpozicija Europske direktive o građevnim proizvodima u hrvatski pravni sustav. Ovdje prvenstveno govorimo o novom Zakonu o prostornom uređenju i gradnji čijim je donošenjem u 2007. godini ujedno predviđeno i donošenje ovog posebnog zakona kojim će se urediti pitanje građevnih proizvoda s tim da do njegova donošenja u primjeni ostanu odredbe Zakona o gradnji koji se odnose na građevne proizvode. Zakon koji je pred nama zamjenjuje navedene odredbe Zakona o gradnji te se njime sva pitanja u vezi građevnih proizvoda uređuje u potpunosti i na način kao i u državama članicama Europske unije. Ne treba posebno isticati koju će to ulogu imati za ujednačavanje uvjeta projektiranja i građenja u Hrvatskoj u odnosu na Europsku uniju, kao što i ne treba posebno isticati što za domaću industriju građevnih proizvoda i usluga vezanih uz to, znači uklanjanje tehničkih i administrativnih prepreka za plasman domaćih roba i usluga na tržište Europske unije. Naravno, pri tome je od posebne važnosti osigurati primjerena prijelazna razdoblja. Nadalje, za naglasiti je da potreba donošenja ovog zakona, a samim tim reguliranje i jasnog definiranja uvjeta za stavljanje na tržište distribuciju i uporabu građevinskih proizvoda proizlazi iz samog značenja građevinskih proizvoda i činjenica je da su njihova tehnička svojstva i uporabljivost važan preduvjet za ispunjavanje bitnih zahtjeva za građevinu od njene mehaničke otpornosti i stabilnosti, sigurnosti u korištenju zaštite od buke, uštede energije i toplinske zaštite i slično. U tom smislu za istaknuti je važnost donošenja podzakonskih akata, prvenstveno tehničkih propisa kojima se u skladu s načelima europskog usklađivanja tehničkog zakonodavstva razrađuju, odnosno određuju bitni zahtjevi za građevinu te tehnička svojstva koja moraju imati građevni proizvodi. Za donošenje i primjenu tehničkih propisa nužno je i donijeti hrvatske norme, prevesti euro kodove i tome slično. Dakle, riječ je o jednom složenom i skupom procesu koji uz angažman ministarstva uključuje i angažman hrvatskih gospodarstvenika. Zavod za norme Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu i slično, ali koji će u konačnici osigurati i rezultirati primjerenom sigurnosti i kvalitetom građevnih proizvoda te otvoriti zajedničko europsko tržište domaćoj industriji građevnih proizvoda. Dakako da ovaj zakon podržavamo. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Europska komisija je objavila posljednjih dana da usvajanjem zajedničkog tehničkog jezika želi ukloniti sve preostale regulatorne i tehničke prepreke koje još koče slobodan protok građevinskih proizvoda na zajedničkom tržištu Europske unije. U Bruxellesu su stoga odlučili zamijeniti direktivu o građevinskim proizvodima novom regulativom kako bi se uvela nova tehnička terminologija nužna za izražavanje izvedbenih karakteristika svih tih proizvoda. Novi jezik većim dijelom čine usklađeni standardi i europske tehničke ocjene koje će zamijeniti odgovarajuće tehničke specifikacije iz pojedinih članica Europske unije i osigurati veću transparentnost tržišta za korisnike poput dizajnera i graditelja. Tako će arhitekti lakše pronaći pouzdane informacije o karakteristikama proizvoda koje namjeravaju upotrijebiti, što znači da će moći preuzeti odgovornost za sigurnost građevinskih projekata u skladu sa odgovarajućim propisima pojedinih zemalja. Građevinski sektor proizvodi 15% ukupne nove vrijednosti u industrijskoj proizvodnji Europske unije, dok njegov udio u trgovini unutar Europske unije iznosi samo 5%, što znači da je manje otvoren za trgovinu do ostalih industrijskih sektora. Građevinski proizvodi obuhvaćaju više od 40 kategorija poput vrata proizvoda za termalnu izolaciju, cementa, proizvoda za krov i opeka. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržati će Zakon o građevnim proizvodima jer ovaj zakon uređuje tehnička svojstva, ocjenjivanje sukladnosti, dokazivanje uporabljivosti građevnih proizvoda kao uvjeta za njihovo stavljanje na tržište, distribuciju i uporabu u mjeri potrebnoj za ispunjavanje bitnih zahtjeva za građevinu određenih Zakonom o prostornom uređenju i gradnji, tehničkim propisima i usklađenim europskim specifikacijama. Nadalje, ovaj zakon određuje jasno koje su to osobe koje izdaju isprave o sukladnosti te koje su to radnje koje prethode izdavanje isprave o sukladnosti. Nadzor nad provedbom zakona u smislu upravnog i inspekcijskog nadzora vršiti će Državni inspektorat i građevinska inspekcija, a kaznenim odredbama uređeni su prekršaji ovlaštenih pravnih i drugih osoba, proizvođača, uvoznika i distributera građevnog proizvoda. Donošenje Zakona o građevnim proizvodima sva pitanja u vezi s građevnim proizvoda biti će uređena u potpunosti i na način kao i u državama članicama Europske unije, pa će tako danom pristupanja u Europsku uniju sve bezbolno proći za naše građevinare i stog razloga što će već tada naša zakonska regulativa biti u potpunosti usklađena sa njihovom. Ono što je možda zanimljivo reći i što često možemo pratiti u javnosti posebno u nekim siromašnim zemljama gdje se upravo loša izvedba gradnje i loš materijal dovodi u vezu sa stradavanjima ljudi kada se događa neka elementarna nepogoda posebno potresi i činjenica da potresi otkrivaju pogubnost zanemarivanja građevinskih propisa i brze profiterske gradnje, a mnogi se u Hrvatskoj pitaju kolika je sigurnost objekata u kojima stanuju i tko to ustvari provjerava. Iako naravno ne postoji neka posebna jamstva, građani u Hrvatskoj mogu biti sigurni u izvedbu stambene zgrade na temelju ishođene građevinske dozvole i uz uvjet naravno da se graditelj pridržavao odredbi u toj ispravi. Građevinska dozvola ishodi se između ostalog na osnovi glavnog projekta koji u sebi sadrži geotehnički elaborat. Pri tome posebnu pažnju treba obratiti na kvalitetu statičkog proračuna za što svojim potpisom odgovornost preuzima izvođač glavnog projekta. Zanimljivo je primjerice reći da u gradu Splitu koji je utemeljen prije 1700 godina nije se dogodio ni jedan ozbiljniji potres što treba naravno zahvaliti naslagama lapora, pješčenjaka, breča koje sezmološki povoljno djeluju. Naravno poštivajući sve pravilnike o gradnji Split bi ugrozio tek potres jači od 8 stupnjeva Richterove ljestvice. U njegovom okruženju najveći potres dogodio se 1923. godine kod Šibenika za 7 stupnjeva i 1898. kod Trilja sa 6,6 stupnjeva po Richteru. Nešto više Splićani su bili uplašeni nakon potresa 1962. godine sa epicentrom kod Biokova jačine 6,1 po Richteru koji je pričinio veća razaranja na Makarskom području. Ukratko ispada da Splićani nadalje mogu mirno spavati i zahvaliti rimskom caru Dioklecijanu koji je na tom mjestu sagradio palaču iz koje se razvio grad, dok je sa Dubrovnikom znatno drugačija situacija, odnosno puno lošija situacija i u svojoj povijesti Dubrovnik bilježi više od tisuću potresa. Kao najjači pamti se onaj 79. godine 9-10 stupnjeva po Merkaliju poslije kojeg se sve do Domovinskog rata provodila seizmička sanacija samog grada. Naravno da je kod same upotrebe materijala važno voditi da to budu prirodni materijali koji odgovaraju ambijentu i upravo na tom tragu su i oni koji su obnavljali građevine u gradu Dubrovniku, a najveći problem je bio sa starim zgradama, apelirali da se koriste novija iskustva koja su čak i jeftinija, a spomenička arhitektura ostaje sačuvana. No možemo reći da se građenje počesto tretira kao isključivo ekonomski proces, a zapravo je u prvom redu ekološki i socijalni i kulturni fenomen koji treba zadovoljiti ljudske potrebe i aspiracije. Od fundamentalnog je ekonomskog značaja da građevinska industrija promotorima građenja pruži bolju kvalitetu i naravno vrijednost za novac. Važniji od ovog ekonomskog aspekta te od zadataka balansiranja tržišne ekonomije i ekoloških, socijalnih i kulturnih vrijednosti jest poboljšanje kvalitete našeg izgrađenog okoliša za dobrobit svih građana i društva u cjelini. Stoga možemo reći da nam je danas potrebno kvalitetno građenje više nego ikad prije, a naravno da ga zahtjeva i naša zemlja u potpunosti, da to zahtjeva i ekonomska konkurentnost te svi ljudi koji žele živjeti zdravo i bezbrižno u svojim stanovima i kućama. U današnjem konzumentskom društvu sa proizvodima za jednokratnu upotrebu kojemu isti čas nedostaje gotovo svega, hitno trebamo dobru i održivu arhitekturu, bez nje svijet će imati sve više industrijaliziranih bezprostornih, anonimnih, predimenzioniranih, ružnih, dobro izgrađenih strahota poput onih što nas već sada u velikoj mjeri okružuju. Ono za što se mi svakako zalažemo u klubu HSS-a jest da se na tržištu građevinskih proizvoda promiču lokani materijali od kulturnog značaja što će svakako rezultirati raznolikošću i redukcijom ekoloških troškova. Također da se osiguraju isključivo kompetentne osobe koje izvršavaju poslove građenja od javnog interesa čak i tamo gdje tržište dizajnerskim uslugama nije u potpunosti regulirano i naravno zalažemo se da se osigura korišteni materijal koji će odgovarati principima održivosti, pažljivog raspolaganja resursima, moguće reciklaže i životnih ciklusa materijala. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržati će Prijedlog zakona o građevnim proizvodima. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Cijenjeni gospodine potpredsjedniče, predstavnik Vlade, kolegice i kolege. Sloboda kretanja robe, sloboda kretanja ljudi i usluga te sloboda kretanja kapitala temeljni su stupovi na kojima počiva Europska unija, a kojima se i Hrvatska mora prilagoditi. Reforma hrvatskog sustava gradnje kao sastavni dio europske slobode kretanja robe započela je prošle godine donošenjem Zakona o gradnji koji je stupio na snagu 1. listopada. Njime su stvorene osnove pokretanja uspostave sustava kontrole građevnih proizvoda sukladno europskoj direktivi za to područje. Zakon o gradnji je dao osnove uspostave sustava kontrole građevnih proizvoda, ali ne i sva potrebna pravila ponašanja na zajedničkom europskom tržištu. Sloboda kretanja robe u području graditeljstva primjenjuje se na građevne proizvode koji premda proizvedeni u jednoj od članica Europske unije moraju biti takvi da se mogu ugrađivati u drugoj članici. Naravno taj proces ne može biti bez problema jer se u toj drugoj državi primjenjuju i drugi zahtjevi koje građevine moraju ispunjavati, a postoje i razlike u znanju i vještinama osoba koje građevni materijal ugrađuju. Direktivom o građevnim proizvodima kojoj zemlje članice Europske unije rješavaju probleme iz područja građevnih proizvoda određuju se bitni zahtjevi za građevinu jednaki za sve države članice te uporabljivi građevni proizvodi kao proizvodi s takvim svojstvima koji osiguravaju da će građevina ispunjavati bitne zahtjeve, pri tome se pretpostavlja i ispravna ugradnja građevnog proizvoda. Ispunjavanje ovih odrednica osigurava da uporabljivi građevni proizvod u svim zemljama članicama na jednak način služi ispunjavanju bitnih zahtjeva. Prema europskoj direktivi za građevne proizvode 6 je bitnih područja gdje je potrebna usklađenost i posebna briga, mehanička otpornost i stabilnost, sigurnost u slučaju požara, higijena, zdravlje i okoliš, sigurnost u korištenju, zaštita od buke, ekonomičnost korištenja energije. Budući da su zemlje članice Europske unije postavljale zahtjeve koje moraju ispunjavati građevni proizvodi u skladu sa svojim građevnotehničkim zakonodavstvom one nemaju većih problema pri prihvaćanju takvih harmoniziranih proizvoda u svoje građevine. Za zemlje u tranziciji kakva je Republika Hrvatska problemi su dakako veći i oni ne završavaju ovim zakonom kojim u područje graditeljstva implementiramo europsku direktivu o građevnim proizvodima jer ta usklada podrazumijeva i niz podzakonskih akata i normi koje uređuju područje gradnje. Želimo vjerovati da Ministarstvo okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva shvaća veličinu i značaj problema, te da će u skladu s tim u čitav proces uključiti i one čiji poslovni rezultati i budućnost ovise o tome kako će sustav biti uređen i kojom brzinom će se mijenjati. To su proizvođači građevnih proizvoda i izvođači građevina, projektantske kuće, pravne osobe ovlaštene za provjeru kvalitete, odnosno sukladnosti građevnih proizvoda, te druga resorna ministarstva. Građevni proizvod se može pojaviti i koristiti na europskom tržištu samo ako je dokazana njegova uporabljivost te ako posjeduje odgovarajuće tehničke upute. Označavanjem građevnog proizvoda znakom sukladnosti proizvođač, zastupnik ili uvoznik građevnog proizvoda preuzima odgovornost da uz značajni proizvod ima deklarirana tehnička svojstva. Postupak ocjenjivanja sukladnosti podrazumijeva niz kontinuiranih radnji proizvođača. Početno ispitivanja tipa građevnog proizvoda, početni nadzor proizvodnog pogona, stalni nadzor, ocjenjivanje i potvrđivanje unutarnje kontrole proizvodnje, ispitivanje slučajnih uzoraka uzetih iz proizvodnje i skupine proizvoda pripremljenih za isporuku. Proizvođač je dužan uspostaviti sustav unutarnje kontrole proizvodnje sa svim potrebnim ispitivanjima po vrsti i učestalosti, dužan je objaviti svojstva proizvoda te uz proizvod izdati izjavu o sukladnosti i to pošto provedbom postupka ocjenjivanja sukladnosti bude utvrđeno da se proizvod može staviti u promet i koristiti za građenje. Problemi na koje najčešće nailazi proizvođač domaćeg tržišta jest nedostatak sustava unutarnje kontrole proizvodnje. Proizvođači s europskog tržišta imaju uspostavljene sustave unutarnje kontrole proizvodnje i tu su u komparativnoj prednosti u odnosu na nepripremljene domaće proizvođače. Da bi čitav sustav uspješno funkcionirao bitan element njegove provedbe je i pitanje nadzora i to na tri područja. Nadzor nad pravnim osobama ovlaštenima za poslove ocjenjivanja sukladnosti i izdavanje certifikata o sukladnosti koji provodi Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, nadzor tržišta koji provodi Državni inspektorat, nadzor na gradilištu koji provode građevinski inspektori. Za sve djelatnike iz sva tri područja nadzora potrebno je doškolovanje za taj rad. Posebna je tema nadzor ispravnog odabira građevnih proizvoda u okviru glavnog projekta građevine koji se mora provesti u tijeku postupka izdavanja građevinske dozvole. Proces edukacije ne smije zaobići sve uključene u taj postupak. Dakle, disperzija odgovornosti sudionika u procesu ujednačenih europskih standarda građevnih proizvoda je široka, posebno velika na organima vlasti koji trebaju adekvatno urediti nacionalno građevno tehničke propise temeljene na šest bitnih zahtjeva prema europskoj direktivi, stručno osposobiti odgovorne osobe za izdavanje građevinskih dozvola, stručno osposobiti građevinsku inspekciju za nadzore na gradilištima i stručno osposobiti državni inspektorat za stalan nadzor tržišta. Tržište građevnih proizvoda neće biti adekvatno uređeno ako i projektanti neće određivati primjenu uporabljivih proizvoda označenih oznakom sukladnosti. Naravno, odgovornost je, ali prije svega poslovna nužnost i interes jer će u suprotnom propasti na tržištu i proizvođača građevnih proizvoda da tržište opskrbljuju sa proizvodima sa znakom sukladnosti. Odgovornost je naposljetku i na izvođačima da i ugrađuju baš one proizvode koji su projektirani za određenu namjenu na tržištu. Dakle, radi se o složenom i zahtjevnom procesu koji zahtijeva mobilizaciju velikog broja institucija i osoba koje su na bilo koji način profesionalno povezani s graditeljstvom. Svi oni taj posao rade u interesu nas potrošača koji bismo trebali imati na korištenje građevine sa ugrađenim čvrstim, sigurnim, neškodljivim i ekonomičnim građevnim proizvodom. U vjeri da će naše prihvaćanje ovog zakona doprinijeti brzoj prilagodbi Hrvatske i brzoj koristi građanima od ovog procesa klub Hrvatske narodne stranke će podržati donošenje Zakona o građevnim proizvodima. Hvala.
Zahvaljujem. I pojedinačnoj raspravi, uvaženi zastupnik Miroslav Škoro. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nezahvalno je diskutirati nakon činjenice da su se predstavnici svih klubova već izjasnili o tome da će prihvatiti i podržati ovaj zakon, pa bez obzira na to samo nekoliko riječi. Ovu problematiku kojom ćemo mi uskladiti svoje zakonodavstvo sa europskim tekovinama Vijeće Europe reguliralo je direktivom od 21. prosinca 1988. godine i njome se građevni proizvod definira kao bilo koja stvar koja je neovisna o načinu proizvodnje i stupnju prerade namijenjena za trajnu ugradnju u građenju. Cilj je bio da se u području građevinarske industrije dodatno standardiziraju i poboljšaju napori u zaštiti sigurnosti ljudi i domaćih životinja i vlasništva, tako da uređeni građevinski proizvodi ne poboljšavaju samo sigurnost građevine, nego da doprinose i zaštiti zdravlja, trajnosti objekta, energetske učinkovitosti, zaštiti okoliša, ekonomskim i svim drugim vidovima javnog interesa. Donošenjem Zakona o građevnim proizvodima sva pitanja u vezi građevnih proizvoda bit će uređena u potpunosti na način kao i u državama članicama Europske unije. Time će se u trenutku pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji bez donošenja novih propisa ili izmjene dopuna postojećih osigurati potpuna sloboda kretanja po zajedničkim europskim tržištima građevnih proizvoda proizvedenih po usklađenim europskim specifikacijama i pružanje određenih usluga s tim u svezi. Pitanja pak vezana uz građevne proizvode koji se ne proizvode prema usklađenim europskim klasifikacijama i dalje će kao i u državama članicama Europske unije biti predmet nacionalnog uređenja i moći će se kretati po domaćem, zajedničkom europskom tržištu i stranim tržištima pod uvjetima kakvi su i danas. Eto, ja ću također kao i svi klubovi podržati donošenje zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Da. Uvaženi Davor Mrduljaš, državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući potpredsjedniče, zastupnici i zastupnice. Evo zahvalio bi vam se na diskusiji i raspravi oko ovoga zakona. Kratko bi se samo osvrnuo na neke određene primjedbe. Nije točno da ovaj zakon ne uređuje pitanje postupanja građevinske inspekcije, on ga uređuje, zapravo ona je već uređena kada je u pitanju građevinski proizvoda kroz Zakon o prostornom uređenju u gradnji i djelu koji se odnosni na gradnju građevina i nadzor građevinske inspekcije. Ovim zakonom smo samo uredili onaj dio postupanja državnog inspektorata kada se proizvod stavlja na tržište i njegova distribucija, a zakon ima upućujuću normu koja upućuje na zakon o gradnji kada se govori o ugradnji građevinskih proizvoda. Tako treba taj zakon i gledat kao cjelina sa Zakonom o prostornom uređenju i gradnji. Vezano za školovanje znanja naših ljudi, tu neće biti problema. Postoje već odavno 2002., treće kada smo propisali obvezu stručnog usavršavanja ljudi prolaze tečajeve ovlaštenih ustanova i institucija koje provode ta stručna usavršavanja, vezano za to Pravilnikom o stručnim ispitima za obavljanje poslova u graditeljstvu, postoji poseban stručni ispit i dobiva se uvjerenje o položenom stručnom ispitu za rad na poslovima ocjenjivanja sukladnosti i vezano uz građevinske proizvod. Znači pored posla projektiranja, građenja, stručnog nadzora, ljudi koji su zainteresirani koji žele raditi na kvaliteti građevnih proizvoda dužni su i polagati stručni ispit o tome dobivaju uvjerenje i time određenu garanciju da te poslove mogu obavljati. Mi smo i većim dijelom pripremljeni, dosta pravnih osoba u Hrvatskoj je već prema ranijem zakonu dobilo ovlaštenja da provodi ispitivanje građevinskih proizvoda, doneseni su i određeni broj tehničkih propisa. Ovdje je bilo govora i određenih primjedbi na Zakon o prostornom uređenju i gradnji koji je prihvaćen lani i koji je lani stupio na snagu. Ja sad ne bih o tome, međutim samo bi o jednoj činjenici. Govori se da je on neprimjenjiv. Nije točno. Mi i kroz upravne nadzore od kada je decentralizirano izdavanje dozvola i kroz davanje mišljenja i uputa ministarstva koja su sva na Web-u ministarstva, prema tome svakom kome nije jasno, sve ono što mu nije jasno može naći na Web stranici ministarstva. Ministarstvo je sada napravilo i obrasce za određene akte kao što je rješenje o uvjetima građenja, lokacijska dozvola i slično, da svima bude jednostavnije, lakše. Održalo je savjetovanje i seminare, ali ovdje se stalno priča o tome kako se ne može dobiti dozvola zato što trebaju biti put širok 9 metara. To u zakonu nigdje ne piše. U zakonu samo piše da se može graditi na uređenoj građevnoj čestici, za što smo se svi i čitav ovaj niz godina zalagali, pa sada kada smo dobili kao i sva Europa uređenu građevnu česticu, onda nam ne odgovara i da mora postojati pristup na prometnu površinu. Širina pristupa ceste na prometnu površinu nije predmet zakona, nego prostornog plana. Prema tome, svaki grad sebi određuje kolika ta cesta mora biti široka i nigdje u zakonu nema brojke 9 metara. Ako mi je netko nađe, ja ga vodim na večeru. U zakonu ga stvarno nema. Prema tome, ima postoje prostorni planovi općina i gradova, druga je stvar što su neki gradovi stvarno napisali nebuloze, ali to je stvar njihovog prostornog plana. Pa imate recimo da je Grad Zagreb predvidio neke ulice širine 9 metara, a tu već postoje zgrade i ne znam kada će biti ikada široke 9 metara.
Uvaženi državni tajniče, to nije tema. Tema je [[Upadica: Oprostite.]] Prijedlog zakona o građevnim proizvodima. Izvolite se držati teme. Hvala.
I prema tome u tome dijelu nema problema mi smo dali i uputu. Evo da skratim i da završim, znam da nije tema. Ispričavam se. Rekao sam odmah u uvodu da nije tema, ali s obzirom na neke neistine koje su proizašle iz određenih diskusija trebalo je na to upozoriti. Na ovaj prijedlog zakona, amandmane je dao Odbor za zakonodavstvo koji su čisto nomotehničkog karaktera i mi ih u cijelosti na sve ove članke za koje je odbor dao amandmane, sve amandmane prihvaćamo. Evo, hvala lijepa i nadam se da ćemo ovim zakonom napraviti još jedan korak više i bliže Europskoj uniji. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti, a to bu najvjerojatnije u utorak. Time smo završili točku 4.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o građevnim proizvodima, hitni je postupak, P.Z.E. br. 118. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predlagatelj je na sjednici prihvatio amandmane odbora i oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o građevnim proizvodima. Molim uključimo se i glasujmo. … [[Upadica se ne čuje.]] O građevnim proizvodima, P.Z.E. 118. Molim glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 125 glasova za, 4 suzdržana i jedan protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na točku 5., a to je: - Konačni prijedlog zakona o izborima članova u Europski parlament, prvo čitanje, P.Z.E. br. 123 Dakle, upozoravam nije hitni postupak, nego je prvo čitanje. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Vlada je dopisom od 10. srpnja odustala od hitnog postupka, te će se rasprava o ovoj točki dnevnog reda provesti sukladno odredbama Poslovnika koji se odnosi na prvo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Antun Palarić, državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Hrvatski birači, hrvatski državljani uskoro će birati svoje zastupnike u Europski parlament, stoga je Vlada predložila zakon koji će urediti to pitanje od izuzetnog značaja za sudjelovanje hrvatskih predstavnika u tijelu koje kreira zajedničku europsku politiku. Međutim, to ipak neće se dogoditi sutra, stoga Vlada želi da zakon bude što kvalitetniji i predlaže iako je ovo nesumnjivo europski zakon i po Poslovniku Sabora ide u hitni postupak, Vlada želi da se zakon temeljito raspravi, kako bi svima bio prihvatljiv i kako bi bio usvojen u Hrvatskom saboru, ja vjerujem konsenzusom tim više što zakon sadrži takva rješenja koja znače veliki iskorak u demokratizaciji društva. Naglasit ću samo to, one bitne odrednice koje su uvažite od ostalih izbornih zakona, jer mi u Hrvatskoj imamo dobre izborne zakone, imamo dobru izbornu praksu i dobru izbornu administraciju. Prema tome, ovo je još samo nadogradnja tog sustava, a to ne govorim ja, nego to govore i međunarodni promatrači koji su promatrali između ostalog i ove zadnje parlamentarne izbore. Dakle, osim hrvatskih građana, državljana Republike Hrvatske sa navršenih 18 godina, na izborima mogu sudjelovati i državljani zemalja Europske unije, ali na način da oni mogu birati, da li će sudjelovati kao kandidati i kao birači za hrvatske predstavnike ili za svoje zemlje u kojem je domicilna zemlja i to pod uvjetom da su, da imaju u Republici Hrvatskoj odobren stalni boravak. Posebna značajka ovog zakona da je čitava Republika jedna izborna jedinica, da na diobu mandata može računati lista koja je dobila najmanje 5% važećih glasova. Koliki će biti broj mandata odredit će se ugovorom o pristupanju. Mi se nadamo da će biti trinaest ali još to u ovom trenutku ne znamo. Osim glasanja za listu hrvatski birač ima i dodatno pravo izbora tako da će on moći i dati preferirani glas kandidatu s liste i neće onda sastavljač liste određivati tko će biti po redu prvenstva već će birači neposredno na izborima zaokruživanjem broja ispred svakog kandidata i dakako ispred liste odrediti koji će kandidat biti izabran u Europski parlament. Naravno da će se uvažiti samo značajniji broj preferiranih glasova. Po našem prijedlogu to je više od 10% onih glasova koje je dobila lista. Važno je prijelazno razdoblje jer će izbori za Europski parlament biti održani iduće godine. Mi nažalost tada nećemo moći sudjelovati, sudjelovat ćemo godinu, dvije kasnije ali u trenutku potpisivanja ugovora o prijmu Hrvatska ima pravo na promatrače u ukupnom broju koliko će imati i zastupnika i ti promatrači će biti birani iz redova Sabora, Sabor će ih birati srazmjerno stranačkoj zastupljenosti i oni će istovremeno moći obavljati dužnost zastupnika u Hrvatskom saboru a i biti promatrač u Europskom parlamentu do onog momenta dok zadnja država članica Europske unije ne ratificira sporazum. Nakon toga ti promatrači postaju zastupnici. U tom trenutku nastupaju elementi nespojivosti sa istodobnom našom dužnosti u Hrvatski parlament. Morat će se opredijeliti koji će ga dužnosnik obnašati. S obzirom da zakon ide u prvo čitanje mi ćemo pažljivo proučiti sve primjedbe i prijedloge koji se danas izreknu i za drugo čitanje ćemo pripremiti kvalitetniji konačni prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Uvaženi Mimica u ime Odbora za europske integracije. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče. Odbor za europske integracije na svojoj 12. sjednici 3. srpnja raspravljao je o prijedlogu ovoga zakona i to je radio kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi koja je obavljena pojedini članovi odbora su upozorili na neodgovarajući termin prijam Republike Hrvatske u Europsku uniju koji se koristi u prijedlogu zakona. Naime, slijedom Ugovora o pristupanju koji se potpisuje s državama članicama Europske unije ispravno je govoriti o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji kako su iznijeli članovi odbora. Također, izneseni su i stavovi da je problematično što pravo glasovanja i izbora u Europski parlament imaju i državljani Republike Hrvatske koji osim hrvatskoga državljanstva imaju i državljanstvo država koje nisu članice Europske unije, koji prebivaju u tim državama članicama i koji zbog toga ne mogu biti stvarni predstavnici u odlučivanju o pitanjima Europske unije. Odbor za europske integracije nije nakon glasovanja zauzeo stajalište. Četiri glasa su bila za, tri protiv a jedan je bio suzdržan. Znači, nije zauzeo stajalište o usklađenosti Konačnoga prijedloga zakona o izborima članova u Europsku parlament s pravnom stečevinom Europske unije. Hvala.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi je klub IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa ja se slažem sa državnim tajnikom da Hrvatska ima jedan relativno ajde recimo ovako dobar izborni sustav. Imamo tih deset izbornih jedinica plus imamo onu za dijasporu. Taj model nije loš bio. Ajde pokazao se dobrim, u ovoj izbornoj jedinici za dijasporu da se razgovarati. Ali općenito, taj izborni sustav pokazao je jednu stabilnost, jednu zastupljenost svih krajeva, omogućio je jedno višestranačje u ovom parlamentu i to je ono što je zasigurno dobro. Jasno je da bi IDS bio najsretniji da se zastupnici biraju neposredno. Kada bi to bilo na djelu onda bi vidjeli čija bi majka kako ja volim reći crnu runu prela. Danas s druge strane, malo sam prije razgovarao sa Rožićem, jedini pravi zastupnici bez obzira što možda imaju ajde reći ću jedan dvojbeni legitimitet su zastupnici manjina. Kada Memedi ide u neko selo on sa svojim proračunom od 350 tisuća kuna koliko dobije godišnje može kupiti za djecu 20, 30 čokolada, za žene svakoj jednu bombonijeru, za očeve nešto drugo i sada 50 ili 60 ili 100 ljudi znaju da nešto mogu dobiti od tog zastupnika nacionalne manjine. Ja im jednostavno ne mogu dati ništa kao što im ne možete dati niti vi osim kad su izbori neku kemijsku ili neki privjesak. No, sad pustimo to za te manjince iako ću reći i to da ova perfidna igra koja je bila sa brojem manjina u parlamentu skupo je koštala 3. siječanjsku administraciju. Umjesto da smo im dali tada dvostruko pravo glasa mi smo trgovali sa mandatima, brojku od pet povisili na osam misleći da ćemo na taj način anulirati glasove ili mandate zastupnika iz dijaspore a onda nam se dogodilo to da su svi ono pretrčali HDZ-u i neće se vratiti opoziciji osim ako opozicija na nekim narednim izborima ne deklasira HDZ. Međutim, pustimo sada to. Ponavljam još jedanput, IDS se zalaže za neposredne izbore. Mi mislimo da je to najpoštedniji model i da manjine imaju pet mandata. Što se tiče ovog zakona koji je ovdje pred nama IDS je za ovaj zakon kada je riječ o izboru za Europski parlament. Istina, Hrvatska je podijeljena rekoh na deset izbornih jedinica plus ovu izbornu jedinicu za dijasporu. O toj jednoj se da uvijek razgovarati, ali kada se bira trinaest mandata IDS se zalaže za jednu izbornu jedinicu, jasno pod uvjetom da se zadrži ovaj preferencijalni glas. To je bit, znači da građanin može glasati i za listu ali da može isto tako glasati za zastupnika. Kako će biti na budućim izborima to ćemo vidjeti. Uvijek će biti kako će biti, uvijek je bilo da je bilo nekako. Želim vjerovati da će biti dobro. Europski parlament danas ima 732 zastupnika. U izvanrednim okolnostima oni kažu ona gornja granica može biti 736. Ovlasti su im usuđujem se reći dosta sužene, bave se tim nekim zakonodavstvom Europske unije, nadziru tu komisiju. Bave se normalno kao i mi ovim proračunom. Koliko oni zapravo imaju na sve to utjecaja, ma usuđujem se reći neusporedivo manje no što ima naš Parlament. Sigurno je da će ovi izbori za Europski parlament biti zanimljivi izbori. Da li će proći samo HDZ, SDP to ćemo vidjeti. Ja mislim da neće. To rješava taj preferencijalni glas. Mislim da se varaju i oni koji misle da je bitka za predsjednika države već unaprijed dobivena ili za druge izgubljena. Ja mislim da Hrvatskoj treba ponovo predsjednik poput Mesića. Nakon Mesića netko tko će biti poput Mesića. Dobro će biti da HDZ ne dobije izbore da ne bi tamo dobili apologetu, ne znam, Sanadera. Dobro je da neki drugi ne dobe izbore. Dobro je da predsjednik države bude najsličniji hrvatskim građanima. Svaki izbori to su igra, to je kao igra tenisa. Igrate do zadnjeg brejka, gledali smo ovo na Wimbeldonu Federera, Nadala i ovaj zakon [[Upadica: Uvaženi zastupniče držite se, uvaženi]] je na neki način sličan, i ovaj zakon …
Uvaženi zastupniče, uvaženi zastupniče držite se teme. Pa vi šarate od crne ovce do predsjednika Republike, a govorimo, a govorimo o Zakonu o izborima članovima Europskog parlamenta. Molim vas držite se ovoga svog, držite se svog, svog ovoga dnevnog … /Govornik je isključen./ …
... [[Govornik je naknadno uključen.]] svaki izbori kao igra tenisa, ono gdje se borimo do posljednjeg brejka. I mislim da ovaj model na neki način će isto postaviti neke standarde. Neće više biti jako puno poznanstvo u stranci. Neće biti više jako puno prijateljstva. Nema više neke naklonosti i tako dalje. Mislim da ovo što je pred nama nije za zanemariti. Jasno, kada bismo mi birali i kad bi imali mogućnost da biramo 30 mandata za Europski parlament onda bi Hrvatska trebala biti podijeljena na 10 izbornih jedinica. Ovako ja mislim da je ovo jedino moguće rješenje. Ovaj zakon ja na neki način vidim da će se, na način da će se svi boriti protiv svih. Teško da će ovdje doći do izražaja neka koalicija. U izbore će svatko ići sam. Jasno je da hrvatske probleme neće nama riješiti ni Europa ni ovaj izborni model ni zastupnici koji će sutradan sjediti u Bruxellesu odnosno Strasbourgu. Naše probleme jasno da moramo riješiti sami i utoliko jasno nikada nitko neće moći zaobići ili marginalizirati ulogu Hrvatskog sabora. Izbori za Sabor znači za ovaj Parlament bili su, biti će centralni, glavni, najbitniji izbori za Europu. Jasno je da će i ovi izbori koji su pred nama za Europski parlament biti bitni izbori. Daleko od toga da neće, ali to će uvijek biti samo izbori za Europski parlament u kojem će imati Hrvatska 13 mandata od 732 ili 736 koliko ih tamo može biti. To će biti izbori u kojima će Hrvatska imati cirka 2% utjecaja i izbori u kojima će i dalje glavne poluge kada govorimo o Europskom parlamentu biti rezervirane za one bogate i mnogobrojne zemlje. Ali su zasigurno ti izbori bitni da legitimiraju zemlju kao jednu europsku zemlju. I šta da kažem? Još sam htio nešto reći, ali da ne bih šišao ovcu kao što mi je dobacio, da ne bih išao od bijelog do crnog na tome ću stati i IDS će podržati ovaj prijedlog zakona.
Zahvaljujem. U ime Kluba Hrvatske narodne stranke uvažena Vesna Pusić. Pardon, oprostite. Imamo dva ispravka netočnog navoda. I s ovim vunama me potpuno zbunio ovaj Kajin. Prvi je uvaženi zastupnik Josip Friščić. Izvolite. Potpredsjednik Doma.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege zastupnici. Želim ispraviti navod uvaženog kolege Kajina koji je ovdje izgovorio da su jedini pravi zastupnici u ovom Domu zastupnici manjina. Zasigurno to nije tako jer uloga nas zastupnika nije da dijelimo čokolade, gajbe pive ili nešto drugo po selima nego da donašamo zakone. Meni je žao što on to tako gleda koji je jedan od onih koji najviše godina je proveo u ovim klupama ali zasigurno se ne slažem da samo onda ako bi dobili na raspolaganje 300 tisuća i čokolada da bi onda mogli opravdati svoju ulogu zastupnika. Hvala.
Zahvaljujem. … [[Upadica se ne razumije.]] Bez dobacivanja! I ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Ispravljam navod kolege Kajina kako će o dvojbi da li će na ovim parlamentarnim izborima za Europski parlament pobijediti HDZ ili SDP uzeti sve mandate, odlučivati preferirani glas. Naime to je potpuno netočno jer birači će moći davati preferirani glas onoj listi za koju su glasali. Ako zabunom da preferirani glas drugoj listi on se ne računa, a ostaje samo važeći glas za tu listu. Dakle preferirani glas između nadmetanja stranačkih lista na izborima ne odlučuje ukupno o rezultatu izbora.
Zahvaljujem. Primjer dobrog ispravka i jedan i drugi zastupnik. Idemo dalje na raspravu po klubovima. U ime Kluba HNS-a uvažena zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. U ime Kluba HNS-a izražavam zadovoljstvo da imamo ovaj prijedlog zakona na dnevnom redu. Znači da smo se ipak približili trenutku kad na horizontu vidimo i ovaj događaj koji se regulira ovim zakonom a to je izbori za Europski parlament odnosno u završnim člancima način biranja ili imenovanja promatrača koje ćemo moći poslati u Europski parlament nakon što okončamo pregovore a prije nego što bude ratificiran naš sporazum o pristupanju. To je svakako dobro i mislim da je i, da nije pretjerano optimistično. Mislim da naravno ništa nije garantirano ali da su naše šanse dobre da faktički i taj posao okončano i u ovom Parlamentu budemo u poziciji da pošaljemo promatrače u Europski parlament kao što smo uvijek govorili. Važno je da sjedimo za stolom o kojem se odlučuje u velikoj mjeri i o našim vlastitim sudbinama i o projektima koji će se provoditi na razini cijele Europe i cijele Europske unije. Također smatram da je dobro da je zakon u prvom čitanju zato što se radi o važnom zakonu, radi se ja bih rekla na neki način i o slijedećoj stepenici izgradnje države, u jednoj mjeri i dovršavanju izgradnje države i važno je da ono što ovaj Parlament ima reći na prijedlog ovakvog zakona bude uzeto u obzir i bude uvršteno u konačnu verziju prijedloga zakona i onda i u sam Zakon kad ga budemo izglasavali u Parlamentu. I također smatram da je važna ona napomena koju je mislim državni tajnik izrekao da bi bilo vrlo dobro da ovaj zakon donesemo konsenzusom što bi naravno značilo da taj zakon bude u svojoj konačnoj verziji takav, da poprimi takvu formu da ga u ovom Parlamentu možemo donijeti konsenzusom. Projekt “Hrvatska“ kao europska zemlja ne samo zemljopisno, nego i politički je naš zajednički projekt i u tom mislim svih političkih faktora u ovoj zemlji i u tom smislu je naravno važno da i ovaj zakon koji regulira na koji način će Hrvatska tamo biti zastupljena i predstavljena da je važno da u ovom Parlamentu bude donesen konsenzusom. Nekoliko opaski i primjedbi na sam sadržaj. Naime, u ovom zakonu regulira se tko ima ili ovim prijedlogom zakona regulira se, kad bude zakon regulirat će se definitivno, tko ima pravo birati hrvatske zastupnike u Europski parlament i isto tako tko se ima pravo kandidirati u Europski parlament. Tu se susrećemo s jednim problemom koji smo puno raspravljali i raspravljamo godinama kada se radi o izborima za hrvatski Parlament i zakonodavstvu koje regulira izbore u Hrvatskoj. Međutim, kad se radi o izborima za Europski parlament taj problem poprima jednu sasvim drukčiju dimenziju i stavlja nas u situaciju u koju u ovom trenutku moramo biti u stanju razriješiti na zadovoljavajući način. Naime, zastupnici u Europski parlament biraju se da tamo predstavljaju stavove i interese, političke interese građana zemlje članice. Odluke koje se tamo odnose imaju posljedice za zemlje članice. Ovim zakonom, međutim predlaže se da se slijedi isti model koji važi u ovom trenutku za izbore u hrvatski Parlament, pa se tako predviđa u okviru modela cijela zemlja jedna izborna jedinica što je logično za ovu vrstu izbora i činjenicu da će Hrvatska imati 12 ili 13 vjerojatno zastupnika u Europskom parlamentu kad to jedanput bude regulirano. Međutim, predviđa se da na tim izborima glasuju i hrvatski državljani koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, a kao što je poznato iz popisa birača i rezultata svih prethodnih izbora najveći broj hrvatskih državljana koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj imaju prebivalište i istovremeno su državljani Bosne i Hercegovine. Dakle, zemlje koja nije članica Europske unije i zemlje koja neće u trenutku kad mi budemo imali promatrače sigurno, a vjerojatno i u onom razdoblju kad se ti promatrači pretvore u zastupnike. A pitanje da li i u trenutku kad budemo imali prve stvarne izbore, dakle opće izbore za članove Europskog parlamenta biti članicom Europske unije. Kad se radi o hrvatskim državljanima koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, ali imaju prebivalište u jednoj od zemalja članica Europske unije problema nema. To nije nikakvi problem. Regulirano je i predviđeno je kako će se regulirati. Regulirano je univerzalno u svim zemljama Europske unije na isti način. Dakle, oni koji imaju prebivalište u drugim zemljama Europske unije. Međutim, kad se radi o tome da u Europskom parlamentu budu predstavljeni politički interesi građana koji su i građani, dakle i državljani, a i imaju stalno prebivalište u zemlji ne članici Europske unije to počinje biti problemom. Slučaj ste imali sa Poljskom, gdje je Poljska dala državljanstvo etničkim Poljacima iz Ukrajine, koji žive u Ukrajini ali bez prava glasa. Dakle, ne glasuju na europskim izborima. Poljska je također imala tri člana Senata koji su predstavljali dijasporu koju je ukinula. Dakle, birati i biti biran dodatno po ovom zakonu bi mogao biti, odnosno mogla bi biti osoba koja je državljanin uz Republiku Hrvatsku, dakle članicu Europske unije ili zemlju koja ima promatrače i osoba koja je državljanin nečlanice Europske unije sa stalnim prebivalištem u nečlanici Europske unije. To je apsolutno u sukobu sa svim principima Europske unije i dovodeći tu ideju do njezine krajnje konzekvence znači da Hrvatska na mala vrata uvodi još jednu drugu državu koja nije prošla nikakve procedure u predstavljanje jednog segmenta njezinih političkih interesa u Europski parlament. To je svakako po svim uzusima i pravilima neodrživo. Prema tome, u ovom trenutku suočeni sa ovim zakonom, suočeni smo i sa problemom koji će nam se postaviti ako ga budemo ignorirali u ovom Saboru, postaviti će nam se u relaciji prema Europskoj uniji da mi sa našim ulaskom želimo tamo predstavljati političke interese građana nečlanice Europske unije sa prebivalištem u nečlanici Europske unije. Po mišljenju Kluba HNS-a takav model za nekoga tko želi postati članicom Europske unije nije prihvatljiv. Potencijalno nam stvara velike probleme već i u ovoj fazi uvodeći jedan takav novum u Europsku uniju koji zapravo je neodrživ, dakle predstavljanje političkih interesa nečlanice Europske unije u europskim institucijama temeljnim kao što je Parlament i Komisija je neodrživ model. S druge strane, ovaj problem nam se reflektira i veže na problem referenduma koji ćemo imati u vezi sa ulaskom Hrvatske u Europsku uniju. Rečeno je već da će se mijenjati Zakon o referendumu, ali je rečeno da će se mijenjati samo vezano na broj, odnosno postotak koji je potreban izlaska birača na referendum da bi referendum bio pravovaljan. Međutim, postavlja se i drugo pitanje, da li će u referendumu o ulasku Hrvatske u Europsku uniju sudjelovati i državljani Republike Hrvatske koji su ujedno i državljani drugih nečlanica Europske unije i imaju prebivalište u nečlanicama Europske unije? To je pitanje na kojem sav posao koji radimo, sve naše izmjene i modifikacije zakona koje radimo u ovom Parlamentu, sav posao koji se radi u reformama i vanjsko-političkim aktivnostima može na toj točci pasti u vodu. Očito određena svijest o tome postoji obzirom da postoji najava o promjeni, da će se mijenjati Zakon o referendumu, ali upozoravam da uz same brojeve se javlja i ova suštinska primjedba. Oni od vas koji su sjedili u prošlom sazivu Sabora sjećate se da je u ovom Saboru organiziran okrugli stol, pod mislim pokroviteljstvom OESS-a ili OESS je sudjelovao u svakoj organizaciji o popisima birača. Tom prilikom britanski stručnjak Meadowcroft je dao pismeno izvješće o stanju sa našim popisima birača. U tom pismenom izvješću se kaže da prema domaćim izvorima na popisima birača u Hrvatskoj ima oko 400 tisuća birača viška, a prema njegovim procjenama ta brojka je bliže 900 tisuća. To pismeno izvješće je sastavni dio dokumenata ovog Sabora, a slučajno ga i ja imam. Prema tome, po toj procjeni koja je službeni zatražena, iznesena javno na okruglom stolu u ovom Parlamentu postaje dodatno jasno s kakvim problemom smo suočeni, ovaj konkretni problem, naravno više se odnosi na pitanje referenduma, ali naravno odnosi se i na ovaj zakon. Koga predstavljaju ljudi koji će biti izabrani u Europski parlament i tko te ljude bira? Dakle u ovom zakonu nužno je, a HNS i klub HNS-a će podnijeti amandmane u tom pravcu, nužno je regulirati izbore za Europski parlament, barem u ovoj točci tako da su u Europskom parlamentu predstavljeni politički interesi samo državljana zemlje članice sa prebivalištem u zemlji članici. Druga točka, fundamentalna čini mi se koju bi trebalo promijeniti u ovom zakonu za drugo čitanje je pitanje međuprostora izbora predstavnika u Europskom parlamentu prije nego što se izlazi na opće izbore, dakle onih predstavnika koje ćemo, promatrača koje ćemo imati između okončanja pregovora i ratifikacije sporazuma o pristupanju u svih 27 parlamenata. Ovdje je predloženo, ako dozvolite samo da završim ovo, ovdje je predloženo da se to bira proporcionalno sastavu parlamenta, a ako se bira proporcionalno sastavu parlamenta, imajući u vidu da ćemo imati 12 ili 13 predstavnika, u ovom trenutku u Europskom parlamentu predstavljali bi nas samo zastupnici HDZ-a i SDP-a. Dakle, niti jedna druga stranka ne bi mogla po izračunu gledajući proporcionalno konfiguraciju parlamenta, doći u obzir. Ukoliko bi uzeli u obzir rezultate izbora, dakle broj glasova dobiven na izborima, u tom slučaju bi se to moglo proširiti na još dvije liste HNS-a i HSS-a HSLS-a, dakle i te dvije grupacije bi dobile mogućnost da imaju po jednog zastupnika u Europskom parlamentu. Za to se ja neću posebno zalagati u ime kluba HNS-a, samo privodim vašoj pažnji tu činjenicu, ovisno o tome što želimo, ovisno o tome kako želimo da izgleda i funkcionira naša reprezentacija u Europskom parlamentu odlučiti ćemo se za jednu ili drugo opciju. Samo upozoravam da se o tome vodi računa da reguliranje na ovaj ili onaj način čini jednu ili drugu situaciju. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka netočnog navoda, uvaženi kolega zastupnik Borislav Matković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažena kolegica je izrekla sljedeće i mislim da to nije ispravno, a onda ću joj postaviti ja jedno pitanje pa da je li možemo raspraviti to naknadno kada Hrvati koji žive u Bosni i Hercegovini, nisu dakle iz zemlje kandidatkinje ili iz Europske unije, dakle i po njenim riječima oni ne bi trebali imati pravo glasovanja za Europski parlament. Uvažena kolegice, ja imam brata koji živi na Čitluku, a rodio se u selu Zavojanu, grad Vrgorac gdje sam se rodio i ja. Bili ste vi njemu kazali da on nema pravo glasovati? On je rođen u zemlji u kojoj smo rođeni i vi i ja, a on živi tamo. Šta biste vi sada njemu, vi biste mom bratu oduzeli pravo? Odakle vam to molim vas lijepo? Znate koliko takvih ljudi ima? … [[Upadica se ne čuje.]] Mislim da vi imate jedan problem, ali ja taj problem nemam.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava uvaženog kolege zastupnika Nevena Mimice, u ime kluba SDP-a. Izvolite potpredsjedniče.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi gospodine zamjeniče državnoga tajnika, kolegice i kolege zastupnici. Za pozdraviti je činjenica da se u Hrvatskom saboru otpočinju rasprave o načinu sudjelovanja Republike Hrvatske u Europskoj uniji, u institucijama Europske unije. To je jedan od dokaza do kuda smo već stigli u našem procesu približavanja članstvu Europske unije. Manje je pohvalno način na koji se ova rasprava ili rasprava o ovom prijedlogu zakona obavlja. Naime, u SDP-u imamo dva rekao bih velika i važna problema u općem, u zauzimanju općeg stava i u općem pristupu ovom prijedlogu zakona. Prvi je proceduralne prirode, a drugi je ustavne prirode. U ovom proceduralnom dijelu čini mi se da je bilo puno bolje, budući se ovdje radi o uređivanju temeljnih ljudskih prava, o uređivanju biračkog prava kao jednog od temeljnih ljudskih prava, da je bilo puno bolje da se išlo već prije nego što je prijedlog zakona sačinjen i došao prije nego što je došao u Sabor da se išlo na javnu raspravu, da se išlo na uključivanje što većeg broja svih onih koji mogu doprinijeti da ovaj zakon bude što transparentniji i što sustavniji i što bolje da odražava interese svih skupina u Hrvatskoj, društvenih. Ovako rađen samo u središnjem uredu i donesen pred Sabor i to u trenutku za koji ocjenjujemo da vjerojatno je mogao biti čak i da je i na taj način rađen bez prethodne javne rasprave, mislim da je trebalo ostaviti puno više vremena za raspravu o ovom zakonu, doduše naknadni prijedlog Vlade da se ipak ide u dva čitanja, sigurno popravlja tu situaciju. Međutim ni danas, niti uz dva čitanja mislim da ovaj zakon ipak je mogao doći i kasnije na dnevni red upravo zbog one ustavne problematike. Naime, bojim se da mi ipak prije nego li što uopće donesemo ovaj zakon ili prije nego što tražimo rješenja za izbor zastupnika u Europskom parlamentu, da ipak moramo mijenjati hrvatski Ustav. Naime, ako gledamo ustavnu osnovu na koju se predlagatelj poziva, a to je članak 1. stavak 3. Ustava Republike Hrvatske koji govori da narod ostvaruje vlast izborom svojih predstavnik i neposrednim odlučivanjem. Da, to je točno, to Ustav kaže, ali narod ostvaruje svoju vlast u Republici Hrvatskoj po toj istoj ustavnoj osnovi, po članku 1. ali prethodnom stavu to proizlazi, jer kaže u Republici Hrvatskoj vlast proizlazi iz naroda i pripada narodu. Cijeli Ustav je temeljen na biračkome pravu za tijela vlasti u Republici Hrvatskoj. Prema tome mislim da se predlagatelj trebao puno više potruditi ako bi htio naći pravu ustavnu osnovu za ovaj zakon, prvo po ovom načelu biranja institucija vlasti u Republici Hrvatskoj, a ne izvan Republike Hrvatske. Jer ovako ako ništa drugo, priznali bismo da je Europski parlament danas po današnjem Ustavu da je vlast u Republici Hrvatskoj, a članak 70. Ustava kaže Hrvatski sabor je predstavničko tijelo građana i nositelj zakonodavne vlasti u Republici Hrvatskoj ne Europski parlament. Prema tome prethodna velika rasprava o tzv. rekao bih europskom paketu ustavnih promjena je sigurno potrebna da se razriješe ove dileme ustavne osnove za donošenje ovoga zakona. Ovo ne znači da SDP ovakvim stavovima ili ukazivanjem na ovu ustavnu problematiku da želimo opstruirati i niti donošenje ovog zakona, niti opće put Hrvatske u Europsku uniju. Izbori za Europski parlament su rekao sam važan čin i sigurno ih je važno na odgovarajući način i urediti. Mi jesmo za Europsku uniju, ali smo još više za hrvatski Ustav. Prema tome uredimo Ustav prethodno da ne bude dilema koje sasvim sigurno u pogledu ustavne osnove za donošenje ovog zakona postoje. Kada govorimo znači osim ove ustavne dileme koju imamo, imamo naravno i još nekoliko stvari na koje bih htio ukazati ovdje danas u prvom čitanju. Jedna se odnosi upravo na ono o čemu smo i prethodno slušali stavove HNS-a u pogledu načina na koji će se urediti u našem izbornom zakonodavstvu za Europski parlament, na koji će se urediti biračko pravo hrvatskih državljana sa prebivalištem izvan Republike Hrvatske, a u državama nečlanicama Europske unije. I drugo pitanje iz tog istog sklopa je i način na koji će se ne samo urediti obuhvat hrvatskih državljana koji bi glasali, imali pravo birati i biti birani za Europski parlament nego i način njihovog glasovanja, odnosno je li u inozemstvu na biračkim mjestima u inozemstvu ili samo u ovoj jednoj izbornoj jedinici u Hrvatskoj. Što se ovog prvog pitanja tiče, to je pitanje koje oko toga je li hrvatski državljani i sa prebivalištem u zemljama nečlanicama Europske unije je li mogu ili ne mogu glasovati i biti birani u Europski parlament. SDP u tom pogledu u ovom trenutku ima stav koji odgovara članku 45. Ustava. Taj članak govori da hrvatski državljani imaju opće jednako biračko pravo što znači svi hrvatski državljani bez obzira na njihovo prebivalište i bez obzira jesu li oni izvan ili unutar zemalja sa prebivalištem izvan ili unutar zemalja članica Europske unije. Međutim, ovo pitanje se zbilja postavlja kao pitanje koje će vjerojatno izvan Hrvatske od tijela institucije ili zemalja članica Europske unije se prije postavljati nego li što ga mi želimo potencirati. Ali budući da sam već rekao da ustavna osnova praktički po nama ne postoji, da zbog donošenja ovog zakona i uređenja načina glasovanja za Europski parlament već treba raditi na promjenama Ustava onda je naš stav da se ovo pitanje raspravi i to cjelovito raspravi u proceduri izmjena hrvatskoga Ustava. Drugo pitanje koje bih naglasio je vezano uz jednu jedinicu izbornu u Republici Hrvatskoj za izbor u Europski Parlament što je za nas sasvim prihvatljivo rješenje, međutim ponovno zbog toga što države nečlanice Europske unije mogu imati problema sa glasovanjem njihovih državljana, a u slučaju nepostojanja ugovora o ne znam sa Europskom unijom o omogućavanju glasovanja na područjima zemalja koje nisu članice Europske unije može se razmotriti i predlažemo da se razmotri i rješenje po kojem bi hrvatski državljani u inozemstvu, odnosno hrvatski državljani sa prebivalištem izvan zemalja članica Europske unije glasovali na jednom od biračkih mjesta u Republici Hrvatskoj i to kažem prvenstveno zbog mogućih problema sa rješenjima ili sa dopuštenjima država nečlanica Europske unije da se na njihovom području obavljaju izbori za Europski Parlament, za savez čiji oni nisu članovi. Nadalje, mislim da bi trebalo na odgovarajući način u ovom prijedlogu zakona riješiti da hrvatski državljani koji odaberu glasovati ili biti birani na izborima u nekoj od drugih zemalja članica, a ne u Hrvatskoj, nekoj od zemalja članica u kojoj imaju prebivalište da oni također trebaju imati ili da se mora osigurati mogućnost izbora i mogućnost obavještavanja hrvatskih tijela gdje je taj glasač, taj birač se odlučio glasovati. To je riješeno ovim zakonom za državljane stranih zemalja koji glasuju u Republici Hrvatskoj, ali nije na jednaki način riješeno i za hrvatske državljane koji glasuju u zemljama članicama Europske unije. Također držimo da je moguće razmisliti o određivanju roka do kojeg bi se morali održati prvi izbori za Europski Parlament, znači otprilike moglo bi se reći da se ti izbori moraju održati recimo 6 mjeseci od pristupanja Hrvatske u članstvo Europske unije. Ovdje u ovom zakonu nije uređeno kada izbori nakon pristupanja Hrvatske u članstvo Europske unije, kada se izbori moraju održati, pa bi bilo dobro razmisliti da se i takav rok uredi. Ukazao bih na još jednu činjenicu koja je postala na žalost izgleda dio hrvatskog zakonodavstva kada se terminološki govori o prijemu ili pristupanju Hrvatske u Europsku uniju. Vidimo da Odbor za zakonodavstvo uporno i uredno ispravlja sve termine koji govore o pristupanju Hrvatske u članstvo Europske unije i pretvara ih u termine koji su vezani uz prijam Republike Hrvatske u Europsku uniju. Ukazao bih da se ovdje zbilja ne radi samo o lektorskim stvarima, nego da oni imaju duboki pravni sadržaj, rekao bih i politički sadržaj, odnosno određuju političku percepciju na koju Hrvatska gleda na proces svog ulaska u članstvo Europske unije. Kada bi to bio prijem Hrvatske u članstvo Europske unije to bi se radilo o pasivnome procesu u kojem članice, postojeće članice odlučuju hoće li ili neće primiti Hrvatsku bez praktički neke aktivnije mogućnosti Hrvatske da sudjeluje u tom procesu odlučivanja. Zbog toga i svi ugovori koji se potpisuju sa novim članicama Europske unije, u kojem god jeziku ih uzmete imaju, zovu se ugovori o pristupanju prevedeno na hrvatski jezik su ugovori o pristupanju jer se radi o aktivnom, interaktivnom procesu u kojem i zemlja članica dogovara, uređuje način i uvjete svoga pristupanja članstvu. Prema tome, ne radi se tamo o državnome savezu koji odlučuje primiti novu članicu, nego se radi o savezu država koje se dogovaraju o tome hoće li proširiti broj svojih članica. I završno, ukazao bih još, iako ovo nije drugo čitanje, ali mislim da je dobro unaprijed ukazati na jedan amandman Odbora za zakonodavstvo kojim se predlaže da se u članku 82. prijedloga zakona promatrači, oni promatrači koji će biti iz redova sadašnjih zastupnika Hrvatskoga sabora upute u Europski Parlament kao promatrači bez prava glasa. U tom amandmanu se predlaže da oni moraju staviti svoj mandat u Hrvatskom saboru u mirovanje i da ih zamjenjuju njihovi zamjenici u skladu sa našim Izbornim zakonom. Prvo, kaže se da je to zbog posebnog statusa koji ti promatrači imaju u Europskom Parlamentu. Poseban status je teško uočiti kod naših budućih promatrača, to nije poseban status niti u pogledu njihovog utjecaja na odlučivanje u Europskom Parlamentu, nije poseban status ni financijski u pogledu financiranja njihovog promatračkog statusa, nije poseban status. Jedino je možda poseban status u odnosu na hrvatski Ustav jer bi takvo rješenje obveznog mirovanja mandata za promatrače praktički značilo poništavanje, prisilno poništavanje volje birača koji su izabrali svoje predstavnike, legitimne predstavnike u Hrvatski sabor i koji onda zbog toga što su praktički u osnovi članovi jednog od izaslanstva Hrvatskog sabora. Promatrači u Europskom Parlamentu gotovo da imaju i manji, niži status i niža prava negoli što imaju naši članovi izaslanstva npr. u parlamentarnoj skupštini Vijeća Europe ili parlamentarnoj skupštini OESS-a. Prema tome, držimo da treba zadržati ono rješenje koje u samom prijedlogu zakona je ponuđeno da ne spojivost funkcija obvezno odricanje od saborskog mandata dolazi u obzir tek u trenutku kada ti članovi postaju privremeni članovi Europskog Parlamenta, a ne u trenutku kada postaju tek promatrači u Europskom Parlamentu. Evo naš je u osnovi prijedlog da se ovom prijedlogu zakona pristupi na sasvim drugi način, na ozbiljan način, na sveobuhvatan način koji bi uključivao prethodnu promjenu hrvatskoga Ustava zbog pitanja referenduma, zbog pitanja omogućavanja stranim državljanima da biraju i budu birani u Republici Hrvatskoj što je također jedna od neusklađenosti sa sadašnjim Ustavom gdje samo hrvatski državljani imaju pravo birati i biti birani u Republici Hrvatskoj, da se pristupi izmjenama Ustava i zbog barem još sedam, osam drugih stvari koje ćemo morati napraviti da bismo osigurali Ustavnu osnovu za sudjelovanje Hrvatske u članstvu u Europskoj uniji. Danas gotovo bi se moglo reći što je u osnovi i točno da je u ovom trenutku uz Ustav kakav je danas, da je članstvo Republike Hrvatske u Europskoj uniji neustavno. Prema tome, za doći u situaciju da članstvo postane ustavno i u skladu sa Ustavom, taj Ustav treba promijeniti što prije, što kvalitetnije, a onda na temelju takvog ustava urediti i biračka prava i prava aktivna i pasivna biračka prava hrvatskih državljana u izborima za Europski parlament.
Hvala lijepo. Slijedi rasprava u ima kluba HDZ-a, uvaženog kolege zastupnika Emila Tomljanovića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi predstavnici Vlade, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire ovaj prijedlog zakona. I dva osnovna razloga zbog kojih ovaj zakon treba podržati, sadržana su u činjenici što se s jedne strane ovim propisom uspostavlja zakonodavna regulativa na nacionalnoj razini, kada se radi o načinu izbora članova u Europski parlament, a s druge strane zakonodavstvo Republike Hrvatske i na ovom području. Dakle, na ovom području se usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije, a to je dakako vrlo osjetljivo područje, područje ostvarivanja prava glasovanja i kandidiranja u ovoj situaciji za Europski parlament građana Europske unije. Treba naglasiti i to da se samo usklađivanja samim tim i odredbe ovog zakona temelje na aktu predstavnika Europskog parlamenta neposrednim odlučivanje na temelju općeg biračkog prava uz napomenu da se ne propisuje tim aktom, dakle jedinstveni izborni sustav već se način reguliranja ovog pitanja prepušta nacionalnim parlamentima, ali uz nužno poštivanje tri osnovna uvjeta ili preduvjeta. Dakle, prvi je sustav provođenja izbora mora biti sustav proporcionalne zastupljenosti i to na način isticanja izbornih lista ili putem sustava prenosivog glasa. Drugo, izborno područje može biti podijeljeno na izborne jedinice, ali pod osnovnim uvjetom da to ne utječe bitno na proporcionalnost izbornog sustava i ono na izborni prag na nacionalnoj razini koji ne može biti više od 5%. Isto tako zakonom se treba propisati postupak ostvarivanja prava glasa i kandidiranje za građane Unije, koji borave u Republici Hrvatskoj, a koji nisu njeni državljani. Zakonom se propisuje, dakle odnosno određuju tijela nadležna za provedbu izbora, čitavog izbornog sustava, dakle tu su i državno izborno povjerenstvo, županijska izborna povjerenstva, izborno povjerenstvo Grada Zagreba, općinska i gradska izborna povjerenstva, te birački odbori. Mislim da je vrlo bitno napomenuti u smislu rasprave o ovom zakonu da ustavnost i zakonitost mislim predloženih zakonskih rješenja izbora nadzire Ustavni sud Republike Hrvatske. Svi prigovori zbog nepravilnosti u postupku kandidiranja i u postupku izbora članova podnose se državnom izbornom povjerenstvu. Protiv rješenja državnog izbornog povjerenstva podnositelj prigovora ima pravo podnijeti žalbu, dakle Ustavnom sudu Republike Hrvatske. Osnovne karakteristike ovako predloženog izbornog procesa dale bi se svesti na iduće postavke. Dakle, biranje se vrši po proporcionalnoj zastupljenosti putem referencijalnog glasovanja ili načina glasovanja. Glasuje se za liste predloženih kandidata, a teritorij Republke Hrvatske uključujući biračka mjesta izvan granica Republike Hrvatske predstavlja jednu izbornu jedinicu. Treba napomenuti i to da pravo na naknadu troškova izborne promidžbe i to iz državnog proračuna Republike Hrvatske imaju, odnosno ostvaruju sve političke stranke koje su istakle pravovaljane liste pod uvjetima propisanim samim zakonom. Što se tiče samih problema. S obzirom da se radi o zakonu u prvom čitanju, problema koji možemo, koji se svode na reguliranja načina, dakle zakonskog reguliranja, aktivnog i pasivnog biračkog prava, dakle u tom smislu definiranja tih instituta ili instituta koji se odnose način pravljenja, odnosno stvaranja, odnosno verificiranja popisa birača, apsolutno treba podržati ona promišljanja da to treba urediti u okviru europskih standarda, europskih načela, dakle UZUS-a, normi koje već imamo kao rješenja i mislim da nema nikakvog razloga da to tako u konačnom prijedlogu zakona i ne bude i da se taj odnos i državljanstva u odnosu na prebivalište razradi i u sklopu sa pravnom stečevinom Europske unije, pravnom praksom Europske unije, ali naravno i u skladu sa našim ustavnim odredbama, našim u krajnjoj liniji zakonima Shodno svemu izloženom dakle, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u potpunosti podupire ovaj prijedlog zakona i naravno shodno činjenici da ovaj zakon predstavlja obvezu usklađivanja pogotovo jednom vrlo osjetljivom području u poglavlju, dakle 23. – Pravosuđe i temeljna ljudska prava, naravno sve u okviru ostvarivanja prava na glasovanje i kandidiranje za u ovoj situaciji za Europski parlament. U ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, apsolutna potpora ovom prijedlogu zakona. Hvala lijepo.
Hvala kolegi zastupniku. I u ime kluba SDSS-a uvaženi kolega zastupnik Milorad Pupovac.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Kada je u pitanju ovaj zakon klub SDSS-a ima nekoliko stvari koje smatramo da je neophodno reći, a povodom ovoga čitanja. Prvo, ovaj zakon, odnosno ovaj prijedlog zakona bi trebao biti povod da zapravo raspravimo pitanje što mi sve imamo u izbornom zakonodavstvu i što mi sve zapravo imamo što utječe na izbor zastupnika i predstavnika u Hrvatskom saboru. Jer sadašnje stanje je tako da na žalost iziskuje ozbiljnu reformu. Dakle, s jedne strane ćemo imati s ovim prijedlogom zakona Hrvatsku kao jednu izbornu jedinicu sa postojećim izbornim zakonima, postojećim izbornima zakonima za izbor zastupnika za Hrvatski sabor ćemo imati 12 izbornih jedinica. S druge strane Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi je definirao teritorijalnu distribuciju izbornih jedinca u Republici Hrvatskoj, ne izbornih jedinica nego jedinca regionalne, odnosno područne samouprave na takav način da on se ni u čemu zapravo ne slaže i ne podudara sa izbornim jedinicama koje imamo u Republici Hrvatskoj. I s treće strane, imamo tri statističke regije ili statističko područje. I kad to sve skupa pogledamo, dakle da četiri važna zakona i te četiri važne komponente koje utječu na to da li naši građani izbornim postupkom mogu dobiti predstavnike koji će ih u pravom smislu te riječi moći predstavljati i reprezentirati odgovor će biti ne. Dakle, nije samo pitanje kao što neke kolegice i kolege s pravom upozoravaju na to da ovaj pristup može favorizirati samo velike stranke nego je pitanje nije li vrijeme kad već se odlučujemo da usvojimo jedan zakon kao što je ovaj koji nam je potreban, ali nije li vrijeme zapravo da počnemo ozbiljno razmišljati o tome da se izvrši reforma izbornog zakonodavstva i istovremeno da se izvrši reforma Zakona o jedinicama lokalne uprave i samouprave i posebno područne samouprave jer te dvije stvari naprosto ne jamče da će građani svojim glasanjem biti na pravi način zastupljeni, da će njihovi interesi u pravom smislu biti predstavljeni u ovome Saboru. I zato mi se čini da je predlagatelj Vlada Republike Hrvatske dakle kad se već odlučila na ovaj neophodan korak trebala početi razmišljati i mi zastupnici početi razmišljati o tome da prije Europskog parlamenta i toga da osiguramo zastupljenost u Europskom parlamentu postoji isto tako naša obaveza da razmišljamo da li je sistem zastupljenosti u Hrvatskom saboru najbolji, da li je sistem izbora za Hrvatski sabor najbolji da nam se ne dogodi da imamo zapravo jedan pretenciozan pristup, da hoćemo brzo i na što je moguće kraći način doći do rješenja za Europski parlament a da vlastito zakonodavstvo i vlastito stanje koje bi trebalo osigurati adekvatnu zastupljenost i predstavljenost građana u samoj državi, da to stavljamo po strani i da se time zapravo ne bavimo. Ponovit ću još jedan put. Kakav nam je sastav izbornih jedinica i kakva nam je teritorijalna distribucija izbornih jedinica? I tko kaže da mi zastupnici birani po tim izbornim jedinicama zapravo možemo na valjan način odgovarati svojim biračima. Kome odgovaraju oni iz 8. izborne jedinice, kome odgovaraju oni iz 9. izborne jedinice kad se izborne jedinice ne podudaraju sa jedinicama lokalne samouprave, kad su razlike između tih jedinica lokalne samouprave takve i tolike da naprosto jedan zastupnik ili grupa zastupnika ne može na adekvatan način odgovarati na to. Koliko god se stranke na neki način trudile da pokriju to cijelo područje ali to naprosto ne odgovara. I zato mi u klubu SDSS-a smatramo da bi se osigurala adekvatna zastupljenost jedinica regionalne samouprave, da bi se osigurala i zastupljenost interesa i mišljenja građana onda treba pristupiti temeljitoj reformi Izbornog zakona u zemlji i reorganizaciji sistema izbornih jedinica u samoj zemlji. Ja mislim da je ovo dobar povod. Drugim riječima, zašto bi ovaj model bio dobar za Europski parlament a ne bi bio dobar za Hrvatsku. I da li je ovo najbolji model i za sam Europski parlament. Drugu stvar koju bismo htjeli kazati jeste naravno povezanost sa činjenicom da postoji opasnost u našim okolnostima s obzirom na pravo naših državljana da biraju. Može nam se dogoditi da naši državljani koji su ujedno i državljani susjednih država zapravo budu ti koji će birati za Europski parlament i čak mogu biti birani za Europski parlament ukoliko se nešto ne promijeni u tom pogledu. Govorim o državljanima Bosne i Hercegovine na primjer, ili o državljanima Srbije koji su ujedno i državljani Republike Hrvatske. Ja mislim da bismo mi tu stvar naprosto trebali riješiti prije nego što ovaj zakon stupi na snagu ili prije nego što se odlučimo za usvajanje ovoga zakona. Druga je stvar i drugo je pitanje kad su posrijedi zemlje koje su članice Europske unije ali po svoj prilici niti Bosna i Hercegovine niti Republika Srbija neće biti članice Unije kada i Republika Hrvatska i postoji naravno opravdana bojazan da bi glasači državljani Republike Hrvatske koji su ujedno i državljani tih republika mogli sudjelovati na izborima za Europski parlament, i čak štoviše mogli biti birani za izbore u Europski parlament. Time ne bih htio ništa reći protiv bilo jednih, bilo drugih državljana. Ali je naprosto pitanje je li to moguće, je li to u skladu sa europskim zakonodavstvom. I na kraju, klub SDSS-a će sasvim sigurno još razmatrati pitanje da li je odluka da cijela Hrvatska bude jedna izborna jedinica ta koja jamči da sve političke komponente u hrvatskom političkom životu uključujući i manjinsku zastupljenost budu zastupljene na adekvatan način. Ako bi se ostalo pri sadašnjem modelu bojim se da to ne bi bio slučaj. Naravno, mi nemamo ništa protiv toga da se stimulira grupiranje političkih stranaka. Nemamo ništa protiv toga da se ne stimulira fragmentacija političkog života, ali ako se sve svede samo na bipartizam, na dvopartitnost i ako se stimulira taj proces to sasvim sigurno nije dobro ni za jednu ni za drugu veliku stranke, a najmanje je dobro za sam politički pluralizam i najmanje je dobro da se dogodi da u Europskom parlamentu nastupimo samo sa dvjema velikim političkim grupacijama. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Rasprava po klubovima je završena. Prelazimo na pet minutnu pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavio uvaženi kolega zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče. Prvo, dvije moje načelne primjedbe, preporuke, pitanja ili sugestije predlagateljima. Prvo, Ustav Republike Hrvatske utvrđuje aktivno i pasivno biračko pravo za sve državljane Republike Hrvatske u svojem članku 45. Ustav Republike Hrvatske ništa ne govori o aktivnom i pasivnom biračkom pravu stranih državljana sa državom stalnog boravka na teritoriju Republike Hrvatske što je normalno. Dakle ta konstatacija po meni iziskuje jednu dobru raspravu o tome da li prije donošenja ovakvog zakona trebamo i vršiti promjene Ustava jer ćemo promjene Ustava zbog ulaska Hrvatske u Europsku uniju morati napraviti. A osobno smatram da jedna tema ustavnih promjena će morati biti i ovo. Drugo, upravo zbog državljana Republike Hrvatske koji imaju mjesto prebivališta i državljanstvo država koje nisu članica Europske unije preporučam dobre konzultacije sa Europskom komisijom prije upućivanja zakona u drugo čitanje i to naprosto stoga što ne vjerujem da će biti moguće donijeti zakon po kojem može članom Europskog parlamenta postati državljanin države koja nije članica Europske unije. A po ovom zakonu se to može desiti. Po ovom zakonu se to može desiti, ali ne vjerujem da bi takvu mogućnost dozvoljavali i u Europskom parlamentu i zbog toga mislim da bi takve konzultacije bile nužne i potrebne. Što se tiče samog predloženog teksta zakona članak 6. stavak 3. usput primijetio sam da neki predlagatelji iz iste Vlade, iste izvršne vlasti stavke u člancima numeriraju, označuju sa brojem 1, 2, 3, x, neki ne. Pa recimo u ovom primjeru stavci članaka zakona nisu numerirani. Prije smo o tome raspravljali 5 zakona za redom koji se to nisu, imali su pa bi možda bilo dobro ujednačiti praksu radi lakšeg prebrojavanja stavaka, točaka, alineja i ostaloga. Dakle članak 6., stavak 3. propisuje da Državno izborno povjerenstvo Republike Hrvatske obavješćuje druge države Europske unije koji su njihovi državljani upisani u birački popis u Hrvatskoj. Ali Državno izborno povjerenstvo u tom trenutku ne posjeduje biračke popise, imaju Središnji ured državne uprave. Državno izborno povjerenstvo nema biračke popise tada. Pa i oni koji se bave izbornim sustavom u Republici Hrvatskoj, koji su mi skrenuli pozornost na ovo preporučaju da se umjesto Državnog izbornog povjerenstva ovdje ide na Središnji državni ured. Drugo, članak 11., stavak 2. nespojivost dužnosti u Europskom parlamentu i između ostalog ovdje se opet nabroje, nabrajaju župani, podžupani, gradonačelnik ili zamjenik gradonačelnika grada Zagreba. Ja ne znam da li znate ali doista je istina da je nespojivost za župane posljedica i pogreška učinjena još 2001. jer do tada, do te 2001. u sedmom mjesecu župani su bili i regionalni ali i državni dužnosnici. Izmjenom Zakona o lokalnoj i regionalnoj samoupravi županije su prestale biti dio državne uprave. Župani su prestali biti državni dužnosnici, prestali su biti. Ali je ostala ova odredba u Zakonu o izboru za parlament i sad se ovdje ponavlja. Ja bih zaista smatrao, smatram nužnim da u istom statusu u ovoj državi budu i župani i gradonačelnici i načelnici općina. To tim više što neki gradonačelnici raspolažu daleko većim novcem, ovlastima nego neki župani. I od 2001. uporno ponavljamo jednu pogrešku koja je bila propuštena u zadnjem trenutku u ovoj dvorani jer se nije željelo slušati što znači brisanje statusa državnog dužnosnika i to da županija više nije dio državne uprave. I stalno je ponavljamo i nitko to ne želi naprosto ispraviti. Što su ti župani šugavi, oni su regionalna samouprava. Nisu državna uprava. Ili svima ili nikom. Ako je nespojivo župan mora biti gradonačelnik i načelnik. Ako je dozvoljeno načelniku i gradonačelniku mora biti dozvoljeno i županu. Članak 20., stavak 2. pisanu obavijest o odustanku mora dospjeti Državnom izbornom povjerenstvu. Kada, u kojem roku? Moj prijedlog je 48 sati prije prihvaćanja konačnih listi jer ovdje roka nema tako da pitanje odustajanja i pitanje roka mora biti jasno precizirano. Članak 23., stavak 2. govori o obavezama sredstava javnog priopćavanja u praćenju izborne kampanje i ovdje se poziva na pravilo o postupanju elektroničkih medija s nacionalnom koncesijom i s obzirom da je slovo «P» u pravilima velikim slovom pretpostavljam da ste mislili na ona pravila koja vrijede za parlamentarne izbore u Republici Hrvatskoj za Sabor pa bi bilo dobro onda to tako i napisati ili navesti i Narodne novine ili drugačije ali treba precizirati da li je to ta pravila ili će se neka druga pravila donositi. Kada povežem članak 25., 26. i 27. onda si postavljam pitanje zašto ovaj zakon predviđa da političke stranke koje danom stupanja na snagu ovog zakona imaju zastupnike u Hrvatskom saboru ostvaruju pravo na lovu za izbornu promidžbu za Europski parlament bez obzira da li će tada imati zastupnike nego danom stupanja na snagu i to u visini iznosa koje primaju i sada u godišnjoj kvoti i taj novac moraju dobiti u roku 48 sati nakon potvrđivanja lista. Dakle prije izborne kampanje. Ali stranke i neovisne liste koje u ovom trenutku nemaju zastupnike u Saboru 1. moraju proći izborni prag od 5%, 2. dobit će novac nakon završenih izbora a koliko će novaca odlučit će Vlada Republike Hrvatske. To je sad to. Kakvu to nepravdu, političku nepravdu sada propisujemo i rezerviramo za političke stranke koje će donašati ovaj zakon jer su u Parlamentu ali za sve buduće molim lijepo vrijede potpuno druga pravila ponašanja u smislu financiranja izborne kampanje. Članak 53., stavak 1., 2., 3., 4. «Na biračkom mjestu moraju biti neprekinuti najmanje tri člana biračkog odobra.» Pogledao sam upute Državnog izbornog povjerenstva iz prosinca prošle godine. Oni su rekli da ovo tri nije dobro, nije dosta i u uputama su rekli najmanje pet. U podsjetniku članovima biračkih odbora pisali su najmanje pet i mole i ovaj put da ispravimo i to nije dobro. Sugeriraju najmanje pet a ne tri. Članak 80., stavak 2. propisuje da nakon potpisivanja ugovora o prijemu Hrvatske u Europsku uniju imamo, ćemo imenovati promatrače, razmjerno udjelu u sastavljanju Hrvatskog sabora. Riječ razmjerno ne znači ništa i znači sve, pa bi trebalo odmah propisati i do koje decimale će se postoci uzimati ako će se računati postoci. I sad je posebice pitanje slijedeće. Status promatrača prelazi u status punopravnog ili privremenog člana Europskog parlamenta u trenutku kada Hrvatska postane punopravna članica, a u kojem vremenu se moraju raspisati i održati izbori za Europski parlament toga u zakonu nema i teoretski se može desiti da oni koji su na početku par mjeseci promatrači dobe i ostaju u statusu zastupnika u Europskom parlamentu više od četiri godine bez izbora, više od četiri godine, jer će samo prvi naredni izbori za Europski parlament 2015. onda Hrvatsku prisiliti da je to bira. Ako ćemo ugovor potpisati 2009. punopravni članovi postati 2010. imat ćemo promatrače. A kada su izbori za Europski parlament redovni? Zar nisu krajem 2009. u kojima mi ne sudjelujemo? Prema tome, smatram da bi ipak trebalo dati rok da ovi privremeni zastupnici u Europskom parlamentu mogu biti najduže 6 mjeseci, a onda moramo provesti izbore, prve tada, a slijedeće naredne onda kada će biti raspisani od strane tijela Europskog parlamenta. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo prijedlog za ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Marija Burić Pejčinović. Izvolite.
Predsjedniče, evo ispravila bih netočni navod da bi privremeni zastupnici mogli biti do četiri godine zastupnici u Europskom parlamentu. To jednostavno nije moguće. To se nikad do sad nije dogodilo u sličnim situacijama, a bilo ih je ranije i o tome kad će raspisati izbori ne odlučujemo mi, nego se odlučuje temeljem u Europskom parlamentu jednim pismom. Ono poziva Hrvatski sabor i institucije Republike Hrvatske da sazovu izbore, tako da mislim da ovaj problem ne postoji. Hvala.
Hvala lijepo. Sukladno Poslovniku, isteklo je vrijeme za nove prijave za raspravu. Slijedi rasprava uvažene zastupnice Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo na raspravu. Dalje je prijava uvaženog zastupnika Damira Sesvečana. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Dakle, pred nama je Prijedlog zakona o izborima članova u Europski parlament koji se dakle predlaže donijeti u dva čitanja, a ne kao što je bilo prvotno predloženo po hitnom postupku. Dakle, njime se usklađuje hrvatsko zakonodavstvo sa pravnom stečevinom Europske unije u području ostvarivanja prava na glasovanja i kandidiranje za Europski parlament. Uređuje se postupak i izbor članova u Europski parlament koji se biraju na neposrednim izborima na temelju općeg, slobodnog, jednakog biračkog prava tajnim glasovanjem s mandatom od pet godina i prije svega treba reći da izborni sustav na razini Europske unije nije izrijekom propisan već svaka država članica može izabrati svoj izborni sustav uz poštivanje uvjeta propisanih aktom o izboru predstavnika Europskog parlamenta neposrednim odlučivanjem na temelju općeg biračkog prava. Izbor zastupnika za Europski parlament provodi se u svakoj državi članici za određeni broj zastupničkih mjesta koji je određen osnivačkim ugovorom, odnosno ugovorima o pristupanju država, broj zastupnika pojedine države uvjetovan je dakle njenom veličinom, odnosno brojem stanovnika. Tako na primjer Slovenija ima 7 zastupnika, Mađarska 24, Rumunjska 35, Italija 78, Njemačka 99, Poljska 54 itd., a Hrvatska bi prema tim kriterijima trebala imati između, odnosno imati 12 ili 13 zastupnika. Prema ovom prijedlogu zakona članovi u Europski parlament birali bi na temelju općeg i jednakog biračkog prava svi hrvatski državljani koji imaju biračko pravo i upravo bih želio reći vezano uz dvojbe koje su iznijete u dosadašnjoj raspravi, dakle na taj način hrvatski državljani koji dakle imaju biračko pravo mogu birati, a odnosilo se na primjedbu na hrvatske državljane koji imaju prebivalište izvan Republike Hrvatske. Uvjeren sam da je predlagatelj, dakle Središnji državni ured vodio brigu o tome i da je upravo ta odredba u potpunosti i usklađena sa zakonodavstvom Europske unije. Uz hrvatske državljane i sukladno Direktivi Vijeća dakle 93/109 EZ od 6. prosinca '93. članove u Europski parlament mogu birati kao i biti birani državljani druge države članice Europske unije kojima je odobren stalni boravak u Republici Hrvatskoj. Kao što je navedeno u prijedlogu zakona izbore bi raspisivao predsjednik Republike Hrvatske. Cijela Hrvatska bi bila jedna izborna jedinica. Pravo kandidiranja uz registrirane političke stranke imali bi građani uz podršku, odnosno potpise najmanje 3000 birača, a izborni prag bio bi ograničen na dobivanje najmanje 5% glasova birača. Što se tiče postupka izbora načina biranja tijela za provedbu izbora samog načina glasovanja, zaštite izbornog prava, promatranja izbora. Dakle, u odnosu na izbore koji se provode za izbor zastupnika u Hrvatski sabor mali je broj razlika. Dakle, sve te odredbe su više-manje jednake našem dosadašnjem izbornom zakonodavstvu. I naglasit ću tek jednu novinu koju držim značajnom i zanimljivom je naglasiti. Dakle, vezano uz dosadašnje izborne sustave koje smo imali u Republici Hrvatskoj ili imamo, a to je uvođenje tzv. preferiranih glasova, što znači da birač uz glasovanje za određenu listu kandidata, stranačku ili nezavisnu na glasačkom listiću može označiti jednog kandidata kojem daje prednost pred ostalim kandidatima na listi za koju je glasovao. Preferirani glasovi bi se uvažavali ako broj takvih glasova za pojedinog kandidata iznosi najmanje 10% glasova koje je usvojila pojedina lista, a izabrani bi bili oni kandidati koji su dobili najveći broj preferiranih glasova. U raspravama bilo je još spomenuto i niz drugih rješenja, dakle koji se predlažu ovim zakonom, pa ih ja ne bih ponavljao, nego bih ponavljao nego bih na kraju rekao da ću svakako podržati donošenje ovog, odnosno usvajanje prijedloga zakona u prvom čitanju. Hvala.
Hvala lijepo. Dalje je na redu temeljem prijave uvažena zastupnica kolegica Tanja Vrbat. Izvolite.
Hvala uvaženi potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege zastupnici. Evo, raspravljamo danas o ovom Prijedlogu izbornog zakona za izbore hrvatskih predstavnika za Europski parlament. Radi se o instituciji koja trenutno predstavlja 492 milijuna građana iz 27 zemalja članica Unije i svi ovdje vjerujemo da će i Hrvatska jednog dana to vrlo brzo postati. Očekivala sam se da će se u javnosti voditi malo šira rasprava oko ovoga, da će se malo razmotriti više različitih modela koji postoje među članicama Unije, pa eto ja danas želim raspravljati u tom smjeru. Pozdravljam to da se ovaj zakon ipak donosi u drugom čitanju jer smatram da u izradi njega kao i svakog izbornog zakona, pa i ovoga treba sudjelovati i opozicija i svaki politički, recimo faktor u ovoj zemlji jer i opozicija ima svoju ustavnu ulogu kao i vlast da predstavlja građane ove zemlje. Znači, ja sam počela malo od geneze kako je sve to počelo, počelo se prvo sa Parlamentarnom skupštinom Europske unije, a kasnije je to tek preraslo u Europski parlament, od '62. uvijek su se nadodavale nove regulative do summita u Parizu '74. godine kada dolazi do određenih konkretnih odluka komisije povezanih akata iz '76. povezani akti uvode detaljniju regulativu oko samog izbora zastupnika, pravih izbora zastupnika u Parlamentu Europske unije i počinje se pokušavati homogenizirati na nivou svih zemalja članica taj izbor. Tada su generalne smjernice bile povećanja broja zastupnika, već tada je bio generalni stav da mandat treba biti petogodišnji i tada se još dozvoljavao dvojni mandat, znači nacionalnog zastupnika i zastupnika u Europskom parlamentu, što je kasnije u potpunosti otklonjeno kao mogućnost. Prvi univerzalni izbori, odnosno opći izbori za Europski parlament održani su 10. lipnja '79. godine, a prijedlog izbornog zakona koji je danas pred nama obilježava jedna izborna jedinica proporcionalna formula s preferencijskim glasom, mogućnosti kandidiranja listi, ali stranačkih listi, ali i nezavisnih listi te pravo biranja i izbora za sve punoljetne građane. Znači, generalno ja se slažem sa ovim kako je zamišljen ovaj prijedlog, ali kao što je gospodin kolega Mimica u ime kluba istaknuo neke naše nedoumice, tako se i ja ponajviše zabrinjavam oko ovog dijela kako će glasati strani državljani u Republici Hrvatskoj, ali više od toga kako će glasati naši građani izvan granica Republike Hrvatske. Malim komparativnim pregledom općih karakteristika koje se pojavljuju u različitim zemljama što se tiče izbora za Europski parlament dolazimo do toga da svi građani sa 18 godina starosti imaju pravo birati za predstavnika u Europskom parlamentu, što se recimo razlikuje za ovaj drugi dio, znači tko može postati zastupnik u Europskom parlamentu. Pa je tako čak potrebno imati 25 godina u Italiji za biti izabran, 23 u Francuskoj, 21 u Belgiji, Grčkoj itd., 19 u Austriji i 18 u većini drugih zemalja. U nekim zemljama jesu dozvoljene nezavisne liste, u nekima nisu dozvoljene nezavisne liste kandidata. U nas jesu i to smatram da je u redu, da ne bi dovelo do tog nekog dvostranačja od kojih neki ovdje strepe. U nekim zemljama glasovanje traje 1 dan, dok u drugima traje 2 dana. Ja osobno smatram da bi trebalo se ograničiti na 1 dan da se ne bi moglo utjecati nekako na ishod izbora, što se u ovom prijedlogu zadržava za glasovanje iz tzv. dijaspore, što smatram da nije dobro. Općenito se glasuje nedjeljom, ali u nekim zemljama, kod nas bi isto po ovom prijedlogu bilo glasanje nedjeljom, u nekim zemljama se glasa, koji imaju takvu tradiciju izlaska na birališta četvrtkom, glasa se četvrtkom. To je u Irskoj, Velikoj Britaniji, Danskoj i Nizozemskoj. Generalna smjernica je u tome Europske unije i pokušava se uniformirati zakonodavstvo u smjeru da sve zemlje moraju imati proporcionalne, odnosno razmjerne izborne sustave pa je tako čak i Velika Britanija koja je majka većinskih izbornih sustava '94. provela prvi put izbore proporcionalnom metodom. Tako da, kako je gospodin Kajin govorio, vrlo je neizgledno da se većinskom metodom izravno biraju naši predstavnici u Europskom parlamentu. Većina članica primjenjuje čisti proporcionalni izborni sustav, ali sa različitim pragovima, najviše primjenjuju prag od 5%, što se i u ovom prijedlogu predlaže, međutim Austrija recimo primjenjuje prag od 4%, Grčka 3. Nadalje, različiti su matematičke formule izračuna ostataka kod proporcionalne metode, najzastupljenija je ova nama dobro poznata Dontova metoda, a što se tiče preferentskog glasa, neke zemlje ga također prihvaćaju, što se i kod nas predlaže, ja također smatram da je to dobro rješenje. Kao što je ovdje već rečeno, europski zastupnici biraju se po određenom ključu, odnosno po demografskoj, ali moramo priznati i političkoj težini svake zemlje članice pa tako imamo najveći broj europarlamentaraca imaju Njemačka, zatim Francuska, Velika Britanija, Italija sa 78, Poljska i Španjolska sa 54, do najmanjih Slovenije 7, Cipra i Luxemburga sa 6 i Malte sa 5. Evo, Hrvatska bi, govori se najvjerojatnije imala 12 zastupnika što je obzirom na našu demografsku težinu, ja mislim nadam se da će to biti tako, da neće biti manje. Što se tiče izvornih jedinica, ja smatram da je u redu da se ide na model jedne izborne jedinice, različite zemlje imaju različite modele. U nekom pravilu veće zemlje imaju veći broj izbornih jedinica od jedne, ili ako su to recimo federacije, onda imaju više izbornih jedinica. E sada dolazimo do onog najspornijeg dijela, a to je dio kako omogućiti građanima Europske unije, stranim građanima da glasaju u Hrvatskoj, a to se jamči u svakoj zemlji Unije da građanin iz druge zemlje Europske unije ima pravo glasati, to je nekom direktivom, ne znam sad napamet, '93. čini mi se zajamčeno i to generalno dobro funkcionira. No, i tu postoje neke onda različitosti i nijanse među zemljama što se tiče samog prebivališta. Dosta se zakoni razlikuju pa tako Francuska i Finska traže prebivalište ili boravište, dok Njemačka, Luxemburg, Belgija, Grčka, Portugal, Španjolska, Italija traže samo potvrdu o uobičajenom prebivalištu, dok recimo u Luxemburgu se predviđa određeni minimalni rok boravka za ostvarivanje prava glasa. U Velikoj Britaniji građani, sad se ovo radi o građanima Velike Britanije koji borave u inozemstvu, imaju pravo glasa samo ukoliko su javni namještenici i dužnosnici, članovi oružanih snaga ili ako su napustili zemlju u trajanju kraćem od 5 godina. Meni je žao, ja sam isto malo proučavala komparativno kako dijaspora drugih zemalja ima pravo birati i zemlje kao što su Švedska, Belgija, Francuska, Španjolska, Grčka, Italija priznaju pravo glasa svojim građanima, vlastitim građanima gdje god bilo njihovo prebivalište. Neke zemlje, recimo Njemačka ima pravo, njemački građani diljem svijeta imaju pravo glasa samo ako borave na teritoriju druge države u roku manjem od 10 godina. Znači možda bi morali razmisliti da nekako detaljnije reguliramo, no ne možemo reći da ti primjeri vani ne postoje. Druga je stvar što mi moramo srediti popise birača, što ja osobno smatram da građani Bosne i Hercegovine, odnosno Hrvati u Bosni i Hercegovini jesu konstitutivan narod u Bosni i Hercegovini i da nisu recimo istovjetni našim građanima na Novom Zelandu. Mene zanima gospodine Palarić vidimo izjavu usklađenosti sa europskim acquisom na kraju ovog prijedloga zakona, ali me zanima kako komisija i da li komentira ovaj naš poseban slučaj oko dijaspore o kojemu je uvijek puno riječi kada se bilo koji izborni zakon kod nas razmatra.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka netočnog navoda. Uvaženi kolega Tomljanović. Izvolite.
[[Ne razumije se.]] gospodine potpredsjedniče ja mislim stvarno da na ovo treba reagirati, jer je uistinu neistinito. Naime kada se radi o državljanima Republike Hrvatske oni imaju ista prava i obveze ma gdje bili, bili u Hrvatskoj, Australiji, na Novom Zelandu ili u Bosni i Hercegovini, onaj tko je državljanin Republike Hrvatske ima sva prava i obveze kao državljanin Republike Hrvatske koji prebiva u Republici Hrvatskoj.
Povreda Poslovnika uvažena zastupnica Vrbat.
Kolega ja nisam niti u jednom trenutku rekla da hrvatski građani nemaju ista prava. Ja to nisam rekla. Ja sam čak potkrijepila primjerom da različite dijaspore drugih zemlja imaju pravo glasa. … [[Upadica se ne čuje.]] Nemojte mi stavljat u usta ono što nisam rekla.
Dobro. Dalje se za raspravu javio uvaženi kolega zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Meni je iznimno drago da je Hrvatski sabor došao u fazu rasprave o Zakonu o izborima za Europski parlament i nadam se da će hrvatski građani također jako brzo doći u fazu provođenja ovog ili nekog sličnog zakona koji uskoro budemo donijeli. Kako je bilo predviđeno da se o ovome raspravlja kao o konačnom prijedlogu zakona, ja sam pripremio neke amandmane bez ambicije da ulazim u velike političke ocjene kako bi ovaj zakon bio bolji i također kako bi se neki od tih prijedloga mogli upotpuniti i u našem Izbornom zakonu. U važećem prijedlogu, u prijedlogu zakona koji smo dobili na klupe, u članku 33. stavak 3. na jedan meni dosta nerazumljiv način definira se određivanje koliko koja stranka na temelju izbornih rezultata ima pravo mandata. Dakle piše: Ukupan broj važećih glasova koji je dobila svaka lista (biračka masa liste dijeli se s brojem od jedan do broja članova koji se biraju u Parlament pri čemu se uvažavaju decimalni ostaci) i sada je tu vjerojatno kod prepisivanja ispušteno jedno tri-četiri rečenice i kaže s liste kandidata bira se toliko kandidata koliko je mandata dobila ta lista. Na temelju ovakve definicije doista se ne može zaključiti koliko koja lista bi dobila mandata. Ja predlažem da se u ovaj zakon unese odredba iz članka 149. Zakona o radu "Narodne novine" br. 137/04. To je čini mi se jedini hrvatski pravni propis gdje je na korektan matematički način opisana Dontova metoda i ja predlažem dakle da poglede rješenje iz Zakona o radu koji upravo na najbolji način, čak i bolje nego što u Zakonu o izboru zastupnika definirano kako se određuje broj predstavnika s pojedine liste temeljem Dontove metode. Također predlažem da se uvede jedna novina kada smo već uveli referencijalno glasanje, a to je da na listiću se dodaju i znakovi političkih stranaka. Ja sam sasvim siguran da bi naš crveni znak u mnogome uljepšao listić koji će ionako biti velik, jer će biti jako veliki broj kandidata na njemu, jer se predviđa da svi kandidati sa svih lista budu na listiću da se može referencijalno glasovati pa će to biti par stranica pa neka se onda to doda, to je jedan dio, dakle to rješenje u svakom slučaju postoji i u nekim drugim zemljama, primjerice u Italiji. I naravno drugi znakovi bi vjerojatno oplemenili i uljepšali taj listić, a i bili bi naravno barem sam siguran za naš znak prepoznatljiv i još prepoznatljiviji građanima za glasanje. Što se tiče referencijalnog sustava mislim da je ovo rješenje da neće dovesti do toga da se ni na jednoj listi netko plasira ispred nekog drugog, odnosno da se primijeni referencijalni sustav jer je postavljen preveliki prag. Ako sam dobro čitao u prijedlogu rješenja piše se da građanin može osim za listu glasati za samo jednog kandidata s te liste. Važeći listić je onaj gdje nije zaokružen niti jedan kandidat sa te liste, a postavlja se prag da bi se primijenilo referencijalno, dakle da bi se promijenio redoslijed treba dobiti samo jedan kandidat od 12, 10% ukupnog broja glasova od onih koji su glasali za listu. I sada tu postoje dva moguća rješenja ili da se predloženi prag smanji primjerice na 5% ili čak na 3% pa da onda se redoslijed određuje temeljem glasova tih kandidat koji su dobili ne 10 nego 3% ili da se omogući građanima da glasaju za više kandidata unutar pojedine liste. Time bi naravno bio veći broj mogućih glasova u opticaju i veći broj, bio bi na neki način uravnotežen utjecaj referencijalnog glasanja. Primjerice Bosna i Hercegovina ima već duži niz godina referencijalno glasanje doduše jako puno su brojali na zadnjim općim izborima su jako puno brojali, mislim da je 15 dana trajalo brojanje glasova ovi što se tiče broja kandidata, ali dobro duže brojanje ponekad izmijeni rezultate, ali nadam se da nismo baš u toj fazi. Dakle predlažem da se razmisli o modifikaciji ovog referencijalnog rješenja, referencijalnog sustava kakav je sada napisan. Također moje mišljenje ne bih želio ulaziti u velike političke rasprave oko glasovanja u diplomatsko-konzularnim predstavništvima šta god to značilo, međutim predlažem da traje jedan dan. Iskustva sa parlamentarnih izbora izbora 2007. godine pokazuju da je kad je već otvoreno 120 i nešto biračkih mjesta u Bosni i Hercegovini i u ostalim državama onoliko koliko je potrebno, da bi bilo bolje rješenje da glasovanje znači traje u subotu i da bude završeno, i da onda u Hrvatskoj glasovanje bude u nedjelju. Time bi se na neki način olakšala i poboljšala kontrola glasovanja, pokazali su i ovi izbori da nije bilo prevelikih gužvi na biračkim mjestima u dijaspori kao što je bilo 2003., 2000. i prije toga i mislim da bi na taj način izborni proces bio unaprijeđen. Nisam uspio pronaći u prijedlogu zakona, ali svakako molim predlagatelja da mu ne promakne ovo što se tiče zamjene mandata kad vas smijene ili kad date ostavku da nam se ne bi, da se baš ne moramo sramotiti pred Europom da za Bagarića vrijedi jedno, a za Čačića možda drugo i da to rješenje dakle bude napravljeno jednoznačno i jasno i u tom smislu ja ću svoje prijedloge dati predlagatelju, a prijedlog zakona u prvom čitanju ću podržati. Hvala.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava uvažene zastupnice Marije Pejčinović Burić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodo predstavnici Vlade. Evo zašto je ovaj zakon danas pred nama. Svi znamo da smo u ovim procesu pregovora prošli analitički pregled, tako i u poglavlju 23 pravosuđe i temeljna ljudska prava u kojem je Hrvatska preuzela obvezu uskladiti svoje zakonodavstvo s direktivama Europske unije u području prava za naglasovanje i kandidiranje za Europski Parlament. Što bi bilo bitno još reći o Europskom Parlamentu? Svakako kao prvu stvar, a da bi znali naravno zašto je iznimno bitan i ovaj zakon koji danas donosimo da se ovi izravni izbori održavaju tek zadnjih 30 godina, a da je od tada Europski Parlament zapravo od jedne savjetodavne funkcije koju je na početku imao dobio zaista vrlo značajne ovlasti u suodlučivanju i svaki novi ugovor temeljni koji se radi daje Europskom Parlamentu sve važnija i važnije ovlasti. Dakle, danas sigurno Europski Parlament što nije bio slučaj u prošlosti predstavlja jednu od četiri iznimno važne institucije Europske unije. Koje su glavne odrednice, dosta smo tog čuli. Ja bih opet samo izdvojila nekoliko koje se meni osobno čine najvažnije. Dakle, biranje izravno, biranje na 5 godina i svakako da ovaj prijedlog zakona koji imamo pred sobom da treba zadovoljiti tri okvirna uvjeta, a da je na nama ovdje da donesemo onakav zakon kakav će biti najbolje prilagođen našoj tradiciji. Dakle, tri okvirna uvjeta proporcionalna zastupljenost, da struktura izbornog područja ne ugrožava tu proporcionalnost i koliki je izborni prag. Mislim da su sva tri ova uvjeta zadovoljena u ovome što imamo u prijedlogu pred nama. Specifičnost je, to smo već čuli, dakle da se ovim zakonom na nediskriminatornoj osnovi pravo da biraju i da budu birani daje i građanima koji nisu državljani Republike Hrvatske. To je novum koji je u europsku pravnu stečevinu uveden u 90-tim godinama. Naime, od tada se odlučilo pristupiti pojmu europskog građanstva i od tad zapravo sukcesivno se i daju prava i onima koji su građani Europske unije, ali ne žive u zemlji čiji su i državljani. To se isto odnosi i na lokalne izbore. Evo, i tek toliko da imamo u zapisniku točnu brojku. Netko je ovdje spomenuo jedan krivi broj, koliki je ukupni broj zastupnika danas u Europskom Parlamentu. On nije 732. To je tako bilo definirano ugovorom iz Nice. On je danas 785 i bile su velike rasprave o tome, a koliko ćemo mi imati zastupnika. Dakle, ovdje su spominjane brojke 12, 13. Ja mislim da je to na razini špekulacije još uvijek. Imat ćemo onoliko zastupnika koliko to bude definirala ili pravna stečevina, ako takve bude u tom trenutku, dakle ako Lisabonski ugovor ili nešto slično, njegova neka inačica bude do tada ratificirana. Ako ne bude, nadamo se i to je zapravo i ono što mi u našim razgovorima sa članicama Europske unije predlažemo. Ako to ne bude slučaj da to bude kao dio pravne stečevine kojom će postati naš pristupni ugovor. Evo, i na kraju dakle donošenjem ovog zakona Hrvatska stvara pravni okvir na temelju kojeg će po stupanju u punopravno članstvo u Europsku uniju Hrvatskoj osigurati nesmetano provođenje izbora za članove Europskog Parlamenta u skladu s demokratskim standardima prihvaćenim u EU što mislim da ovo nudi, ali svakako što isto tako mislim da ovaj prijedlog nudi vodeći računa o specifičnostima i nasljeđu našeg izbornog sustava i mislim da je i praksa koju je kolegica Vrbat navela pokazuje da se zapravo u većini država članica ipak išlo za tim da se taj specifikum svake zemlje poštuje. Ja mislim da bi to bio dobar slučaj i za Hrvatsku. Evo i na kraju svakako podržavam navedeni prijedlog u ovom prvom čitanju, a vjerujem da ćemo imati sa Vladine strane otvorenost za razmotriti sve one recimo ideje koje su ovdje stavljene, ali osobno svakako mislim da je ovo dobar prijedlog koji imamo pred sobom i podržavam i njegovo donošenje. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Slijedeći slijedi za raspravu uvaženi kolega zastupnik Goran Beus Richembergh.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ovo je zakon koji doista zaslužuje pozornost. Kao što kaže kolega Bauk došlo je vrijeme da razgovaramo i mi u Hrvatskome saboru o jednome zakonu koji na neki način opredmećuje i naše europske ambicije, ali i institucionalne veze s Europskom unijom. On se donosi jednokratno za prelazno razdoblje u kojemu će Hrvatski sabor, odnosno Republika Hrvatska imati tek svoje promatrače, pa onda i članove, nego se zapravo uspostavlja kao pravni akt, kao izborni zakon koji bi trebao regulirati na duže vrijeme ovo pitanje izbora. Pretpostavljamo da će vrijeme donijeti i potrebe možda nekih korekcija i kad se on već donese, ali čini mi se da već sad treba ukazati na nekoliko elemenata ovoga prijedloga kako bi se, obzirom da je Vlada tražila da se pođe korak unatrag, a to je da se ovaj zakon raspravi danas na pravom čitanju, da se dakle predlagatelju omogući da do drugoga čitanja taj tekst usavrši. U članku 11. ovoga prijedloga postoji jedna nelogičnost. Naime, govori se o slučajevima nespojivosti dužnosti, pa se onda u tome članku u stavku 2. pobrajaju hrvatski dužnosnici kod kojih se ustanovljava nespojivost dužnosti i daje im se prilika da se kandidiraju, ali da u slučaju da dođu u poziciju nespojivosti dužnosti, dakle izaberu koju dužnost prihvaćaju. Nažalost u stavku 1. gdje se govori o dužnosnicima Europske unije kasnije se ne predviđa mogućnost da se i njima dade to isto pravo. Ne vidimo nikakvu logiku. Dakle, ukoliko neki hrvatski građanin, državljanin koji obnaša dužnost koja se smatra inače nespojivom unutar institucija Europske unije se odluči kandidirati, ne vidimo nikakvoga razloga da mu se to zapriječi. Ukoliko bude izabran, neka odluči koju će dužnost obnašati. Dakle, radi se o članku 11. gdje predlažemo da i hrvatski i europski dužnosnici imaju isti tretman. Nadalje, u članku 22. događa se jedna pomalo smiješna situacija. Naime tako je formuliran da ispada da na dan izborne šutnje, a to je 24 sata prije samog dana izbora i na dan izbora, ni jedne novine u Republici hrvatskoj ne smiju objavljivati fotografije. Naravno misli se na fotografije kandidata, ali to tako ne piše. Pa molimo da se to uobliči na jedan smisleni način, kako ne bi ispalo da bi tu subotu i tu nedjelju novine mogle samo objavljivati karikature. Nadalje, čini mi se da bi valjalo upozoriti da postoji teoretska šansa da pojedine liste dobiju jednak broj glasova. Naime, dogodilo se na lokalnim izborima u Republici Hrvatskoj ne jednom da su pojedine liste dobile jednak broj glasova, ali se u tome slučaju povećalo predstavničko tijelo za jedan. Imamo najmanje tri slučaja gdje se to dogodilo, da su obadva izabrana kandidata onda ušla u predstavničko tijelo. Ovdje kod Europskog parlamenta to nije moguće. Taj slučaj ne možemo riješiti tako da uđu oba. Predlažemo da se razmili o tome, da u takvim slučajevima za koje priznajem da su doista samo teoretski, ali da ih zakon ipak predvidi, da u takvim slučajevima dolazi do podjele mandata. Nadalje, ovim zakonom se državnom izbornom povjerenstvu daju konkretne dodatne obveze. Ono je ne više ad hoc tijelo, nego profesionalno tijelo. Mislimo da bi bilo dobro, obzirom da ovaj zakon na jednome mjestu vrlo čvrsto spominje njihovu obvezu korespondencije izvješćivanja u relacijama sa zemljama članicama Europske unije, da im se to posebno u članku 36. eksplicite i napiše prije svega zbog toga što to podrazumijeva kadrovsko i tehničko ekipiranje koje sada državno izborno povjerenstvo nema. Kako bi na vrijeme mogli se pripremiti za to, jer se ne očekuje da ćemo u kontaktu sa parlamentom Mađarske ili Litve, komunicirati na hrvatskom. Nadalje, predlažemo da se i članak 38., pa i članak 41. modificira na način da se utvrde stalni i prošireni sastavi županijskih, odnosno gradskih, odnosno općinskih izbornih povjerenstava. Dakle, da se u tome smislu radi izbornih povjerenstava izjednači onome sustavu koje imamo na našim parlamentarnim i lokalnim izborima. Također predlažemo da u članku 43. se ukloni jedna pogreška. Naime, zamjenik predsjednika biračkoga odbora je bezrazložno izostavljen iz ovoga članka, tako da bi tamo trebalo ubaciti i zamjenici, odnosno i njihovi zamjenici kako bi se ta onda odredba odnosila i na zamjenike predsjednika i na zamjenike članova. Ima još jedna nepreciznost kada se govori o preferecijalnome glasovanju, onda se tamo između ostaloga stalno govori, na listi, na listi. Nije glasovanje na listi, nego je glasovanje za listu, jer glasovanje na listi je preferencijalno glasovanje. Dakle, to su dvije različite stvari. Ovdje se u ovom članku zapravo mislilo na glasovanje, ali piše na listi. Pa eto, ne bi bilo loše da se to pojasni. I još jedna stvar za koju predlažemo da se razmisli. Naime, pitanje promatranja na izborima ovim prijedlogom zakona praktički je omogućeno nevladinim udrugama, a nije omogućeno svim parlamentarnim strankama. Naime, kod članova i zamjenika kada dođe do podjele, sve kada bi svako mjesto pripalo drugoj parlamentarnoj stranci, opet bi se dogodilo da nisu sve parlamentarne stranke u Hrvatskome saboru zastupljene. Predlažemo stoga da se političkim strankama koje nemaju svoje predstavnike u biračkim odborima, jer je to fizički nemoguće, kao i kandidatima koji su predložili birači, neovisne liste, da im se omogući promatranje izbornog procesa, dakle i njima, a ne da ostane ovako, jer tako se zapravo događa da im se priječi promatranje. Naravno ovo pitanje prava, biračkoga prava, odnosno provjera biračkoga prava, potvrdom o prebivalištu o kojemu je nekoliko puta bilo riječi, vrlo je važan institut. Moramo biti svjesni da nam se može dogoditi da državljanin Republike Hrvatske koji ima dvojno državljanstvo i živi u Gracu u petak glasuje za Austrijskog predstavnika u Europskom parlamentu, a u subotu za Hrvatskog, odnosno u subotu pa na nedjelju ili taj isti dan ujutro i popodne. Dakle, ako oni traže njegovu legitimaciju, potvrdom o biračkome, o boravištu u Republici Austriji, a mi to ne tražimo, dogodit će se dvostruko glasovanje. Siguran sam da institucije Europske unije ne bi gledale blagonaklono na tako nešto. Dakle, ako već tražimo od stranaca koji žive u Republici Hrvatskoj da svoj legitimitet biračkoga prava dokazuju potvrdom o prebivalištu, onda to moramo tražiti i od vlastitih državljana kako se ne bi dogodilo upravo ova recipročna mogućnost da glasuju na dva mjesta. Budući da nema uvezanih baza podataka i da nema svako biračko mjesto podatke tko, gdje ima biralište prijavljeno, nemoguće je to provjeriti. Dakle, ako niste uveli dokaz o prebivalištu, a ovdje jest predviđen ali samo za strance onda vam se može dogoditi dvostruko glasovanje. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sve prijave za raspravu smo iscrpili. Zaključujem raspravu. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Gospodine tajniče Palarić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Izuzetno sam zadovoljan pristupom ovom zakonu i od strane Vlade i od strane saborskih zastupnika i ova duga temeljita rasprava sigurno će doprinijeti da konačni prijedlog zakona bude bolji i kvalitetniji. Iako smo mi dosta osjetljivi na izbornu problematiku, dosta smo osjetljivi na sve ono što se događa oko izbora svih ću nas podsjetiti da je kod pozitivnog a visa za prijem Republike Hrvatske za članstvo u Europsku uniju izrečena ocjena od strane Europske komisije koju stalno treba ponavljati a to je da je Republika Hrvatska demokratska zemlja u kojoj sve institucije sustava djeluju u granicama svojih ovlasti. Mi znamo birati. Mi smo u novijoj hrvatskoj povijesti samostalne Hrvatske države imali jako puno izbora. Oni su provedeni na zakoniti i fer način. I govorit ću o zadnjim parlamentarnim izborima kada smo imali oko 7 tisuća promatrača i kada je u tom izbornom procesu na području Republike Hrvatske bilo uključeno 36 tisuća hrvatskih građana kao članova biračkih odbora općinskih, županijskih povjerenstava. Bez greške gospodo. Primjereno su provedeni izbori. Pogledajte izvještaj OESS. To je tijelo koje uvažamo, misija je bila u Hrvatskoj jedanaest godina, pratila je razvoj demokracije i otišla je. Zašto je otišla? Zato što je zaključeno da je Hrvatska zrela demokracija, da se poštuju ljudska prava a slijedom toga i pravo biranja i biti biran. Dame i gospodo, izuzetno je važno dobro provesti izbore za Europski parlament. Ali ja sam uvjeren da će hrvatski državljani sa navršenih 18 godina odgovorno se postaviti u svakom dijelu izbornog procesa kao birači, kao kandidati, kao sudionici u izbornoj administraciji od tijela koja vode popise birača preko biračkih odbora do svih razina izbornih povjerenstava uključujući i Državno izborno povjerenstvo jer od te ocjene o Hrvatskoj kao zemlji zrele demokracije mi smo napravili velike korake naprijed od ustrojstva dominantno profesionalnog Državnog izbornog povjerenstva, izuzetno dobro plaćenog, dakle stimuliranog sa mandatom od sedam godina koji ima stručnu službu koja je možda najbolje plaćena stručna služba u Hrvatskoj. Koeficijenti su takvi da je čak i meni bilo to teško braniti na Vladi uredbe o koeficijentima. A htjeli smo omogućiti Državnom izbornom povjerenstvu da dobije kvalitetnu stručnu službu a mislimo da je plaća jedan od razloga koji može privući najbolje kadrove. Nadalje, iskustvo koje stoji iza nas jamči da ćemo ove izbore koji će biti puno jednostavniji nego izbori za parlament, puno jednostavniji nego lokalni izbori, pogotovo u kontekstu neposrednog izbora gradonačelnika, općinskih načelnika, župana. Ja sam uvjeren da će hrvatski državljani na primjeren način izabrati svoje predstavnike ali zakon ćemo popraviti. Zahvaljujem svima na sugestijama, na primjedbama. Više očiju bolje vidi ili svatko gleda sa svog motrišta pa nešto što se nama čini potpuno jasno slika u novinama, svima je to jasno na što se misli, uvijek će biti u nekakvim srednjim stranicama i vremenske prognoze, i misica, i red sa scene subkulturne ili crna kronika, nažalost i toga ima ali nikome nije palo na pamet da misli na to kad govori o Izbornom zakonu. I nema zakona koji može sve moguće situacije predvidjeti ali zato postoje ljudi koji ga primjenjuju, ozbiljni ljudi i koji imaju iskustva i koji su položili sve testove demokracije. Prema tome, treba vjerovati u Državno izborno povjerenstvo, županijska izborna povjerenstva, gradska i općinska, biračke odbore. Imam izuzetno povjerenje u biračke odbore. Ti ljudi na samom licu mjestu na biračkom mjestu su zapravo kontrola demokratskih postupaka, paze jedan drugoga, tako su balansirana izborna povjerenstva ali vjerujem da za time već sve manje postoji razloga. Nikome nije stalo do izbornih prijevara, mi tome ne težimo. Bilo je grešaka izvan Republike Hrvatske. To smo osudili, tražili smo istragu i provedeni su neki kazneni postupci i nadam se da se to više neće događati. Mi smo i novi Zakon o popisima birača izradili. Mi smo dopustili svima sudionicima izbornog procesa da dobiju izvod iz popisa birača osim osobnih podataka koji su zaštićeni posebnim zakonom. Mi dopuštamo svima promatranje izbora tako da ne vidim nikakvih problema da i politička stranka promatra. Ona može osnovati udrugu za promatranje izbora jer to neće biti jedan čovjek nego udruga se registrira za dva dana. Imamo ih 35 tisuća. Da imamo još i 35 dodatnih udruga nikome ništa. Dakle, mislim da je ovaj zakon osobito sa novinama koje se tiču refedencijalne, preferencijalnog glasa zapravo veliki iskorak i da on dva puta omogući građaninu biraču da bira, najprije da se opredijeli za stranku, za političku opciju a onda da sa tih predloženih kandidata političke stranke još izabere onoga kome najviše vjeruje. I treba cijeniti napor koji je Vlada učinila da se biračko pravo ovako detaljnije razradi i omogući zapravo dvostruko biranje svima i da se omogući da se izaberu pravi predstavnici u Europski parlament koje narod hoće. Naravno da nikad nema kraja razvoju izbornog sustava i da ćemo za godinu dana vjerojatno biti pametniji i da dorađivati stalno izborni sustav, ali kako ocjenjujemo da smo već sada dobri a sa svime onime što je učinjeno u zadnjih par godina da smo znatno napredovali sa ovim novim modelom također ja vjerujem da ćemo mi uskoro dobiti zakon koji će podržati svi. Teško će svatko biti zadovoljan u svakom detalju ali gledajući one osnovne odredbe, one principe i pravila zakon će omogućiti jasno utvrđivanje volje hrvatskih birača i odredit će fer i poštena pravila za izbornu utakmicu. Zahvaljujem svima na podršci i na komentarima. Pažljivo ćemo proučiti fonogram i pripremiti zakon za konačno čitanje sa maksimalno uvaženim primjedbama. Hvala lijepa.
Hvala lijepa.
Prelazimo na prijedlog zakona o izborima članova u Europski Parlament, prvo je čitanje, P.Z.E. br. 123. Rasprava je zaključena, predlagatelj je prije početka rasprave odustao od hitnog postupka te će svi podneseni amandmani biti dostavljeni predlagatelju kao primjedbe na prijedlog zakona. Dajem na glasovanje sljedeće zaključke. 1. Prihvaća se Prijedlog zakona o izborima članova u Europski Parlament i 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputiti će se predlagatelja radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj je zaključak prihvaćen većinom glasova, 118 glasova za, 11 suzdržanih i 1 protiv.
Prelazimo na točku 6. pročišćenog dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o ravnopravnosti spolova, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 136 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se sukladno članku 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave prema članku 164. Poslovnika. Raspravu su proveli odbori, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvještaje odbora ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina te Klub zastupnika SDP-a. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite. Uvaženi državni tajnik Stjepan Adanić.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo, ja ću vam kratko reći koji su razlozi za donošenje ovog Zakona o ravnopravnosti spolova. Oni su naime bili dvojaki. Podsjećamo da iz formalnih razloga odlukom Ustavnog suda od 16. siječnja ove godine zakon ukinut s prestankom važenja do 15. srpnja. Znači još par dana ovaj zakon stari važi a onda bi trebao stupiti na snagu ovaj zakon kojega bi vi izglasovali. Naime Ustavni sud je u predmetu ocjene suglasnosti ovog zakona sa Ustavom Republike Hrvatske ocjenjujući pravnu narav ovog zakona odlučio da se radi o organskom zakonu s obzirom da se njime razrađuju Ustavom utvrđena ljudska prava i temeljne slobode iz članka 3. i članka 14. A pošto je donesen sa jednim glasom manje nego što je trebao Ustavni sud je taj zakon ukinuo. No s obzirom na trajnu opredjeljenost Vlade Republike Hrvatske za unapređenje, promicanje i provedbu politike ravnopravnosti spolova pristupilo se i sadržajnim izmjenama postojećeg zakona u svrhu njegova poboljšanja temelju iskustva u primjedbi, u primjedbi ovog zakona posljednjih nekoliko godina. Uz utvrđivanje općih osnova za zaštitu i promicanje načela ravnopravnosti spolova prijedlog novog zakona dodatno se usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije posebice s preinačenom direktivom Europskog parlamenta i Vijeća iz 2006. godine o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog tretiranja muškaraca i žena u pitanjima zapošljavanja i obavljanja zanimanja kao i s drugim direktivama koje propisuju jednako postupanje i zabranu spolne diskriminacije. Dodatno uz načela Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava prijedlog zakona potvrđuje i sadržaje, jamstva ravnopravnosti spolova, Konvencije o ravnopravnosti spolova i drugih ugovora Ujedinjenih naroda. Sukladno odredbama ovog prijedloga zakona propisuje se opće zabrana diskriminacije temeljem spola, bračnog i obiteljskog statusa, a u odnosu na sadašnji zakon dodatno se propisuje zabrana diskriminacije u području dobivanja nabave roba i pružanje usluga i uredbi, uvodi odredba prema kojoj se nepovoljnije postupanje prema ženama na osnovu trudnoće i materinstva smatra diskriminacijom. Ovaj prijedlog zakona unosi sadržajne nadopune i poboljšanja u području: 1. rada i zapošljavanja, obrazovanja, djelovanja političkih stranaka što je vrlo bitno, medija i statistike. Ovdje ću samo kratko naglasiti da u prijedlogu ovog zakona je uvrštena i definicija osjetne neuravnoteženosti jednog spola koja postoji kada je zastupljenost jednog spola u tijelima javnog i političkog odlučivanja manja od 40%. To je velika novina u ovom zakonu i mislim da će to pozdraviti. Isto tako prijedlog novog Zakona o ravnopravnosti spolova u odnosu na postojeći donosi i znatna poboljšanja propisivanja sudske zaštite od diskriminacije te se uvode nove instituti kao što je udružna tužba na prijedlog nevladinih udruga, prebacivanje tereta dokaza i načelo žurnosti u sudskom, u sudskim postupcima. Uz te spomenute propisane načine sudske zaštite žrtve diskriminacije osim zaštite u građanskom postupku moći će svoju sudsku zaštitu osigurati u prekršajnom postupku budući da su u prekršajnim odredbama prijedloga zakona određene sankcije u vidu odgovarajućih novčanih kazni svima onima koji se ponašaju protivno prekršajnim odredbama ovog zakona i to je bitna novina jer se upravo nepostojanje sankcija u današnjem i dosadašnjem zakonu je bila jedna od glavnih, bio jedan od glavnih prigovora. Vlada Republike Hrvatske je za provođenje ovog zakona iz državnog proračuna osigurala za Ured za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske i za pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova ukupno 655 tisuća 800 kuna, a iz proračuna županijskih skupština i proračuna Grada Zagreba bit će osigurano 2 milijuna i 100 tisuća kuna. Znači ukupno 2 milijuna 755 tisuća i 800 kuna. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Pitam žele li izvjestitelji u ime odbora uzeti riječ? Izvolite. Uvažena zastupnica Gordana Sobol u ime kluba, u ime Odbora za ravnopravnost spolova. Oprostite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 9. sjednici održanoj 9. srpnja ove godine raspravljao o Prijedlogu zakona o ravnopravnosti spolova s konačnim prijedlogom zakona. Odbor je navedeni prijedlog zakona raspravio sukladno članku 100. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Na početku je predstavnik predlagatelja obrazložio prijedlog zakona. Ovim se zakonskim prijedlogom zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije. U srpnju 2003. godine Hrvatski sabor je donio Zakon o ravnopravnosti spolova. Na temelju tog zakona osnovana su i tijela za njegovu provedbu. Međutim, Ustavni sud Republike Hrvatske 16. siječnja 2008. godine ukinuo je ovaj zakon, jer je ocijenjeno da postupak njegovog donošenja nije bio u suglasnosti s Ustavom. Prema riječima predlagatelja ovim se zakonom razrađuju Ustavom utvrđena ljudska prava i temeljne slobode i utvrđuju opće osnove za zaštitu i promicanje ravnopravnosti spolova kao temeljne vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske, te definira i uređuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola i stvaranje jednakih mogućnosti za žene i muškarce. U raspravi koja je uslijedila članovi i članice odbora iznijeli su i svoje primjedbe. Naglašeno je da je bilo nedovoljno vremena za širu javnu raspravu o prijedlogu zakona. Iznesena je primjedba da je u prijedlogu zakona izostalo uvrštavanje rodnih identiteta, a što je bilo sadržano u nacrtu upućenom u javnoj raspravi. Izneseno je mišljenje da je članak kojim se određuju obveze političkih stranaka nejasan, te bi bilo potrebno definirati paritet kao željeno stanje. Upitnim je ocijenjeno učinkovitost predviđenih novčanih kazni za političke stranke koje ne vode računa o uravnoteženoj zastupljenosti spolova pri predlaganju izbornih lista. Primjedba je upućena i na dio zakona posvećen obrazovanju, odnosno iznesena je sugestija da se kao sadržaj vezan za pitanja ravnopravnosti spolova treba izrijekom spomenuti udžbenik. Izneseno je mišljenje da zakon donosi velik iskorak u smislu uvođenja kvota premda se razdoblje od 3 izborna ciklusa smatra predugim. Također je izraženo zadovoljstvo što su prijedlogom zakona ojačani institucionalni mehanizmi posebno koordinatori i koordinatorice za ravnopravnost spolova u nadležnim tijelima. Članovi i članice odbora jednoglasno su odlučili podnijeti amandmane na Konačni prijedlog zakona o ravnopravnosti spolova. Prvi amandman se odnosi na članak 15. stavak 2. kojim se u stvari pokušava se odrediti sukladno članku dodaje se, sukladno članku 12. stavku 3. ovog zakona, jer upravo taj stavak određuje što se smatra osjetno neuravnoteženom zastupljenošću muškaraca ili žena. A u drugom amandmanu u članku 29. predlažemo da se doda novi stavak 2. koji glasi: “Uvjeti i sredstva za rad gradskih i općinskih povjerenstava za ravnopravnost spolova osiguravaju se u proračunima jedinica lokalne samouprave, obzirom da se i oni mogu dakle osnivati prema prijedlogu zakona, a riješili smo, zakon predviđa rješenje financiranja, odnosno osiguravanja sredstva za rad županijskim povjerenstvima i povjerenstvu Grada Zagreba. Pa evo na ovaj isti način, da ne bi eventualno bilo sutra bilo kakvih problema predlaže se da se i lokalna povjerenstva na razini općina i gradova također na ovaj način riješe. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o ravnopravnosti spolova s navedenim amandmanima odbora. Hvala.
Zahvaljujem. Ostali odbori? Ne. Otvaram raspravu i prelazimo prvo na raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice, gospodine državni tajniče, cijenjene kolegice i kolege. Prijedlog zakona o ravnopravnosti spolova koji omogućuje raspravu vjerujem da će uvelike pojasniti građankama i građanima Republike Hrvatske kako u stvarnom srazu s izazovima ravnopravnosti mi kao predstavnici i predstavnici naših političkih stranaka koje su te iste građanke i građani Republike Hrvatske izabrali u Hrvatski sabor konkretno odlučujemo u ovom vrlo osjetljivom segmentu funkcioniranja svakog društva, pa tako i kod nas u Republici Hrvatskoj. Ravnopravnost kao polazišna točka u sustavu temeljnih vrijednosti stranaka kojima pripada, dakle velike obitelji stranaka kojima pripada moja stranka. Ona je razlikovna dimenzija u odnosu na sve druge političke opcije koja je u dugom, barem stoljeće starom angažmanu bila i cilj kojemu u ostvarivanju društva paritetne demokracije zaista težimo. Ne želim ni jednoj političkoj opciji sa ovog mjesta zanijekati priznanje za doprinos u ostvarivanju ovog cilja sa pozicija svojih temeljnih vrijednosti, ali ovo sve je ipak zapisano u Republici Hrvatskoj da smo trebali dočekati tek 2000. godinu i koalicijsku Vladu da bi ravnopravnost spolova postala i ustavna odrednica i vrednota i na to smo vrlo ponosni cjelovito. Nakon usvajanja ove ustavne promjene u zakonodavstvo Republike Hrvatske uveden je i čitav niz zakonskih promjena, doneseni su novi zakoni, a među njima dakle i Zakon o ravnopravnosti spolova koji je nota bene kako smo i znali imao svoje nedostatke. No, osim zakona koji je donesen iz njega je ipak proizašla institucija vladinog Ureda za ravnopravnost spolova, institucija pravobraniteljice ili pravobranitelja za ravnopravnost spolova. Postupno je rasla i svijest građanki i građana o mogućnostima ostvarivanja svojih ljudskih prava u okviru postojećeg zakona. Stvarano je dakle slobodnije i otvorenije društvo u kojem se stupci paritetne demokracije i još uvijek mukotrpno izgrađuju. Dakle, ne otkrivamo toplu vodu, ali koristimo taj parni stroj za koji već znamo da postoji. U ime kluba SDP-a želim naglasiti da donošenje zakona pozdravljamo, ali naše primjedbe želimo također naglasiti u onoj dobroj namjeri s ciljem poboljšanja zakona, ne per se već kao izraz za poboljšanje statusa žena u Republici Hrvatskoj i ostvarivanja jednakih mogućnosti žena i muškaraca. Evo tih primjedbi. Nešto je već bilo spomenuto, ali jedna primjedba koju mi kao politička stranka ovdje moramo izreći je da je radna grupa radila, koja je radila na prijedlogu zakona formirana relativno kasno da bi se ostvarila jedna kvalitetnija suradnja sa predstavnicima i predstavnicama šireg broja udruga civilnog društva i političkih stranaka. Dakle, nije tim slijedom nije bilo moguće napraviti i ostvariti jednu široku raspravu koja bi uključivale građanke i građane u poboljšanje, u svijest o tome zakonu itd. U sadržajnom dijelu valja reći da se pojam i načela rodno osjetljive politike ne primjenjuju konzistentno u ovom zakonu. Naime, ono što se zove Gender mainstreaming u prijevodu i tumačenju onoga što su zemlje članice Europske unije usvojile, a Republika Hrvatska prihvatila potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju znači upravo da se institucionalno ugrade elementi i perspektiva rodne ravnopravnosti u sve državne strukture kao sveobuhvatna strategija u svim aspektima funkcioniranja društva. Dakle, nije dovoljno izraziti samo namjere, valja ih i implementirati. No, neke europske zemlje kao što znamo idu i dalje od ovog okvira i traže i uvode već princip ravnomjerne zastupljenosti žena u tijela privatnih korporacija i tvrtki. Dakle, ja želim reći da su određena područja na kojima je diskriminacija po spolu vrlo prisutna sadržani u ovom zakonu i oni su u svakom slučaju područje zapošljavanja i rada, područje obrazovanja, zastupljenost žena u strukturama na kojima se donose političke odluke od državne do lokalne razine, u medijima i u čitavom nizu drugih područja. Ponajprije bih rekla nešto o članku 13. koji se odnosi na diskriminaciju u području zapošljavanja i rada. On je relativno dobro obuhvatio to područje. Međutim, poznato je da je plaća žena za rad iste vrijednosti u prosjeku 20% niža od plaće muškaraca, treba li se onda zapravo čuditi kad mladi, odnosno kada očevi ne odlučuju koristiti porodiljni dopust. Mora se postaviti pitanje o tome znaju li žene da postoji zakon po kojem bi te iste žene uopće mogle podnijeti prijavu pravobraniteljici ili pravobranitelju za ravnopravnost spolova ukoliko se po osnovi zakona smatraju diskriminirani. Dakle, u pitanju je i javnost i dostupnost informaciji. U ovom širokom području želim spomenuti problem usklađenosti profesionalnog i obiteljskog života kao nužnu pretpostavku i zadovoljnoj i zaposlenoj ženi i žene koja želi uskladiti svoj privatni život. Poznato je da se uglavnom žene brinu o kućanskim poslovima, odgoju djece, brinu o starijim članovima obitelji. Dakle, u pitanju su institucije za odgoj djece, njihovo fleksibilno radno vrijeme, u pitanju su adekvatni domovi za skrb o starijim osobama, a o spremnosti Vlade da financira iste, čuli smo neki dan sve prilikom usvajanja rebalansa proračuna. Uglavnom su svi takvi amandmani odbijeni. Danas je u Republici Hrvatskoj sve prisutnija odluka mlađih ljudi bez da ulazim u pitanja zašto, kako i komentiram da žive sami bez bračnog partnera. Dakle, u nacionalnu politiku o mladima također ne bih ulazila, no valja reći da su poskupljenju svih uvjeta života, da je teško ostvarivi cilj vlastitog stambenog prostora vrlo prisutni u našoj stvarnosti, ali valja naglasiti da ovo što sam maloprije rekla o domovima za starije osobe da su oni itekako potrebni i roditeljima, odnosno starijim osobama iz obitelji onih muškaraca i žena koji se odluče živjeti sami. No, naravno u ovom dijelu Zakona o ravnopravnosti spolova dob kao kategorija nije apriori sastavnica. Ali u praksi jest dob kategorija po kojoj se žene diskriminiraju. Na primjer žena koja se ne može zaposliti na jednom radnom mjestu kao žena i mlada je 45 godina, ne zapošljava se ni zbog svoje dobi. Zakonodavstvo je naravno komplementarno iz toga kad se slažemo s prijedlogom nekog zakona, ne smijemo propustiti ukazati na to da se nekim drugim zakonom upravo ono što smatramo pozitivnim može derogirati. Dakle, dozvolite mi da nastavim sa člankom 14. u poglavlju 5 o obrazovanju. Dakle, radi se o jednom području na koje se diskriminacija odnosi i koje ponovno u dalekosežnosti svoje funkcije generira diskriminaciju. Princip jednakog pristupa obrazovanju na svim razinama morao bi biti apsolutno nedodirljiva točka u Republici Hrvatskoj, ali realiteti se mijenjaju kada govorimo o jednakim uvjetima pri usavršavanju jer se upravo na taj elemenat napredovanja žena u svijetu rada i principa cijelo životnog obrazovanja reflektiraju i sva ograničenja stvorena i nedostatkom institucija za odgoj djece i nedostatka domova za starije osobe. Unatoč brojnim istraživanjima i nevladinih udruga i različitih znanstvenih istraživanja poznato je da veliki broj školskih udžbenika na svim razinama obrazovanja obiluje stereotipima. Oni naravno potvrđuju ovaj neki patrijarhalni društveni obrazac, ali pridonose nažalost i multipliciranju istih obrazaca. U ovoj fazi donošenja ovog zakona, predlagatelj je mogao uvrstiti i odrednicu o izbacivanju stereotipa iz školskih udžbenika, međutim u članku 14. se govori o sadržajima, u objašnjenjima se govori o kurikulumu, ali se nigdje ne spominje riječ sadržaj u školskim udžbenicima. U obrazovnom sustavu je, dakle ostavljeno na dobru volju ravnatelja, ravnateljica obrazovnih institucija i djelatnica i djelatnika u ovom području da vjerojatno slijedom svojih uvjerenja kreiraju radne materijale koje će koristiti. Nažalost, ovo nije velika spremnost Vlade da se na širom području odgoja za demokraciju i ljudska prava, a ženska ljudska prava jesu integralni dio ljudskih prava pristupi otvoreno i s jasnom namjerom. Mi bismo sigurno takova zakonske prijedloge obilato komentirali, ali bi bili slijed jedne konzistentne politike. Želim reći nešto u ime struke prosvjetne. Točno da sve ono što stoji i da se provodi kao sadržaj treba biti sadržaj nastavnih programa, ali ćete dozvoliti u školama koje nemaju odgovarajuću opremu, dozvoliti ćete u preopterećenosti prosvjetnih djelatnica i djelatnika da se to ne može prepustiti njihovom slobodnom kreiranju jer za to nemaju uvjeta, imaju mogućnosti svoje umne, svoja opredjeljenja, ali zato je udžbenik jedan od elemenata koji mi još uvijek trebamo uključiti u školu, stoga je to jedan stalni proces za koji se zalažemo. Kad je o medijima riječ, ponoviti ću kako je stereotipno, a nerijetko i neprimjereno i diskriminirajuće prikazivanje žena u tiskanim i elektronskim medijima, osobito u oglašivačkim kampanjama, apsolutno nedopustivo. Na to smo upozoravali proteklih godina i dobro je što je u ovom zakonu pitanje oglašavanja i ženskih ljudskih prava regulirano i novčanim kaznama, no bojim se da su one nerealno visoke. To bi možda moglo polučiti i kontraefekt, što ni u kojem slučaju ne bi željeli. Dakle, nismo zadovoljne programskim sadržajima usmjerene ka promoviranju ravnopravnosti spolova. Točnije rečeno, stanje takove vrste nije održivo i tu odgovornost mediji koji se financiraju iz državnog proračuna, to je s novcem građanki i građana ove zemlje mora biti veća i mora biti podložna preispitivanju i vrednovanju. U najmanju ruku bilo bi za očekivati da smo danas već suočeni sa redovnim emisijama koje bi se bavile i ticale rodno osjetljivih tema, dakle populacije ubiti preko 51% u svijetu. Što reći o … [[Govornica se ne razumije.]] Ako ću biti sasvim konkretna, onda bih rekla, pogledajmo onu našu listu koliko nas ima u Saboru, kako to sve skupa izgleda. Ovim zakonom se to regulira na određeni način. Ja, evo mogu reći sa zadovoljstvom da dolazim iz stranke koja je svojim statutom uvela 40%-tne kvote, regulirala je ujednačenu zastupljenost oba spola i to nota bene još 1996. godine. Taj visoki postotak realiziran je u tijelima stranke, na listama za izbore u Hrvatski sabor i klub SDP-a danas broji 18 žena, tj. 32%, nije 40, ali je vrlo visoki postotak u odnosu na opći prosjek u Hrvatskom saboru od 22%. Iz raznih drugih razloga, druge političke stranke ne primjenjuju principe uravnotežene zastupljenosti žena i muškaraca iako se u objašnjenjima uz ovaj zakon poziva i na rezoluciju Vijeća Europe i druge međunarodne dokumente koje smo potpisali, zapravo izvor temelj svih politika rodne osjetljivosti je u … [[Govornica se ne razumije.]] je u pekinškoj platformi, u Kairu je, danas i naravno u milenijskim ciljevima Ujedinjenih nacija. Evo, ono što treba posebno pozdraviti jest povećanje razine odgovornosti lokalnih zajednica koja se regulira ovim zakonom. Naime, jednog velikog apsurda sadržanog u stavku 2. članka 15. Po tome bi se razina uravnotežene zastupljenosti postupno trebala postići u trećem izbornom krugu. Evo, molim vas, inače slijede novčane kazne u visini od 20 tisuća, 40 do 50 za različite razine, općinska vijeća, gradska vijeća. I to nakon trećeg ciklusa izbora, dakle negdje 2019. uz inflaciju od 8% ili 5% tako je sve jedno, jedan dio inflacija u tom razdoblju pojede. Uopće taj princip da se visinom kazne, dakle najviše za izbore za Hrvatski sabor rangira uravnoteženo sudjelovanje žena nije zapravo sastavnica ravnopravnosti u angažmanu na mjestima gdje se donose odluke i ona sama diskriminira jer negdje je angažman vredniji u kazni odnosno više se kažnjava s većom sumom, negdje manje. Dakle to nije dobro rješenje i taj treći ciklus je apsolutno nešto što je predaleko. Pogledajmo realno i 10%-tni veći proračunski iznos za participaciju žena nije polučio određene efekte u strankama i veće participacije žena, dakle nije to taj elemenat. Evo želim reći još i sljedeće. U članku 11. u stavku 5. u kojem se govori o mjerama za uspostavljanje ravnopravnosti spolova, posebnim mjerama u članku 15. itd. no te mjere nisu definirane ni nekim putokazima, nisu sadržane na taj način ni u nacionalnoj politici, a ne može baš nacionalna populacijska politika biti mjerilo svega. Dakle želim ovdje također istaknuti još kratko, da se u kreiranju ovog zakona, radne grupe, treba evaluirati jedanputa i doprinos nevladinih udruga, ženskih nevladinih udruga, udruga koje rade na promicanju temeljnih ljudskih prava i ženskih ljudskih prava i to je vrlo u kreiranju demokratskog društva. Na kraju i u politici važi pravilo da na putu prema vrhu i ostvarenju ciljeva, a ovaj zakon ide u tom pravcu, ne valja pogubiti one koji su nas na takvom putu pratili i pratile. Želim još na kraju reći, klub SDP-a je podnio niz amandmana kojima je namjera poboljšati Zakon o ravnopravnosti spolova, poboljšati ga na dobrobit građanki i građana jer on se na njih referira. U tom smislu vas pozivam da amandmane podržimo, izglasamo jedan dobar zakon koji uvijek treba dograđivati, da zaista svjedočimo ono što mi jesmo, jer mi smo ovdje u službi građanki i građana Republike Hrvatske. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a, uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o Prijedlogu zakona o ravnopravnosti spolova, s Konačnim prijedlogom zakona. Članovi i članice kluba izražavaju žaljenje da zbog jednog glasa ovaj zakon nije mogao biti prihvaćen, ali izražava i zadovoljstvo donošenjem novog zakona koji donosi daljnji napredak u jačanju svijesti o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena na društvenom, političkom, gospodarskom, kulturnom i drugim područjima, jačanju rodne osviještenosti, stvaranju jednakih mogućnosti za žene i muškarce te borbe protiv svih oblika nasilja nad ženama. Problematiku ravnopravnosti spolova pravnici inače smatraju jednim od najsloženijih pitanja i obzirom na kulturološke, civilizacijske, odgojne, psihološke i sve druge aspekte. Članak 3. Ustava kaže da ravnopravnost spolova spada u najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. 1992. godine Hrvatska je potpisala UN-ovu konvenciju o uklanjanju svih oblika diskriminacija žena poznatu … [[Ne razumije se.]] sve je to uklopljeno u nacionalno zakonodavstvo sa pratećim institucijama. U praksi trebamo govoriti o implementaciji istih provedbi rodno osviještene politike i uspostave društva jednakih mogućnosti za oba spola. Međutim susrećemo se sa formalnom i sadržajnom ravnopravnosti. Danas se pod zastupljenost žena počela smatrati ne skandalom za žene nego skandalom za demokraciju. Žene su i dalje podzastupljeni spol u obnašanju vlasti na nacionalnoj i lokalnoj razini, a zamjetno je i manji udio žena u lokalnim i predstavničkim i izvršnim tijelima u odnosu na njihovu zastupljenost u Hrvatskom saboru i Vladi Republike Hrvatske. Prema članku 15. stavka 3. Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave prilikom sastavljanja liste predlagatelj je dužan voditi računa o načelu ravnopravnosti spolova. Političke stranke su bile prema Zakonu o ravnopravnosti spolova bile dužne promicati uravnoteženu zastupljenost žene i muškaraca na popisima kandidata za izbore u tijelima lokalne i područne (regionalne) samouprave. U praksi navedeni propisi se ne provode. Prema zadnjem popisu stanovništva udio žena je 51,8%, a zadnji lokalni izbori pokazuju nizak udio žena u vlasti. Funkciju županice i gradonačenice, načelnice obavlja 5% žena, 95% muškaraca. Svega 19% žena bilo je na kandidacijskim listama, tek 6,8% nosilo je te kandidacijske liste, dakle 262 žene naprama 3 tisuće 569 muškaraca tek je 10,7% žena izabrano. Pred nama stoji zakon, a mi se možemo ponovno upitati kako pomoći ženama. Očito je potreban multidisciplinaran pristup koji proizlazi iz ovog zakona. Prije svega ravnopravnost u političkom i javnom životu, pri izboru članova političkih tijela voditi računa o zastupljenosti spolova stvarno a ne ponekad deklarativno. Ovaj zakon omogućava uvođenje posebnih mjera kada je zastupljenost jednog od spola osjetno neuravnotežena, dakle i čak omogućava i promjenu Izbornog zakona. Pojam osjetne neuravnoteženosti postoji ako je zastupljenost jednog spola u tijelima političkog i javnog odlučivanja niža od 40%. Kao žene veselimo se toj normi od 40%, a po članku 15% govori se da se povećanje mora postići najkasnije u trećem ciklusu, naravno izgleda dugo što je u raspravi i odobreno mnogim preprekama na koje nailazimo na terenu na primjer u ruralnim sredinama, patrijarhalne kulture, tradicionalizam itd. Žene možemo osnažiti usklađivanjem obiteljskih obveza sa političkim profesionalnim životom, stvaranjem jednakih mogućnosti za zapošljavanje, udio žena u broju nezaposlenih je 60%. Žene se diskriminiraju na temelju bračnog i obiteljskog statusa, pitaju se koliko djece imaju, namjeravaju imati djecu, da li se namjeravaju udati itd. Stvaraju se i nejednakosti u plaćanju, … [[Ne razumije se.]] plaća znamo da je 20%, nemogućnosti napredovanja koji puta na poslu, u školovanju, ukidanjem stereotipa udžbenicima puno ćemo pomoći osnaživanju žena. Osvijestiti ulogu muškaraca u promicanju ravnopravnosti u demokratskom društvu bez kojih ne možemo to ostvariti. I na kraju kada bi se sve to ispoštivalo žene bi konačno došle do ekonomske moći odlučivanja u budžetu državnom proračunu. Članovi i članice kluba Hrvatske demokratske zajednice posebno su istaknuli mjere usmjerene zaštiti žena osobito u vezi s trudnoćom i materinstvom, a koje se po ovom zakonu ne smatraju diskriminacijom. U zakonu je istaknuta uloga medija iako slična odredba postoji u Zakonu o medijima, visoka kazna je, ali vjerujemo da će i to biti garancija promicanju i primjeni ovoga zakona. Često se u medijima odnosi podrugljivo prema ženama, primjer je sinoćnja reklama opet o pivi na televiziji kada se kaže u ovoj igri četiri babe su jače, riječ je o mlađim ženama a ne o babama, dakle zamislite da se kaže da su u ovoj igri četiri starkelje jače oprostite muškarci, a riječ je isto tamo o mladićima. S druge strane uvredljivo za stariju populaciju. Primjer je bio i reklamna poruka koju sam već u svojim raspravama pričala, "Tuborg" piva kada, koji naravno i nakon reakcije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova se nisu ispričali, a oni na svojoj pivi imaju naljepnice, s jedne strane piše sviđa li ti se konobarica, skini i okreni. A na drugoj strani naljepnice pozovi je da predahne za tvojim stolom. E pa sad vidjet ćemo kako će se poštivati ovaj zakon i ove odredbe. Vjerujemo da će se provedbe zakona pratiti pod budnim okom Ureda za ravnopravnost spolova te pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona jer njegova primjena će dovesti do pravednijeg društva i veće demokracije. Hvala.
Zahvaljujem. I prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolege zastupnici. Ja ću pokušati maksimalno skratiti svoju raspravu jer nas sve manje i manje ima i to čak od onih koji se tradicionalno zalažu za ravnopravnost spolova, do onih koji eto rade na usklađenju sa propisima Europske unije. Ali moram reći da Hrvatska pri pravnom uređenju pitanja ravnopravnosti spolova obvezala se prilagoditi svoje zakonodavstvo zakonodavstvu Europske unije u području ravnopravnosti spolova. No kako je činjenica da je očito učenik nadmašio učitelja, s obzirom na izvješće Svjetskog gospodarskog foruma koji itekako bi bilo dobro ovdje naglasiti za 2007. godinu, Hrvatska je u skupini 14 europskih zemalja koje su zauzele najviša mjesta među prvih 20 u ovogodišnjem izvješću koje je obuhvatilo 128 zemalja, odnosno 90% svjetskog stanovništva. Od Hrvatske koja je na 16 mjestu mnoge zemlje članice Europske unije, kao i susjedne nam zemlje slabije su rangirane. Slovenija je na 49 mjestu, Mađarska na 61 mjestu, Italija na 84 mjestu, itd. Da podsjetim da indeks ravnopravnosti spolova Svjetski gospodarski forum mjerio je po četiri kritična područja. Prvo je bilo gospodarski sektor gdje je bilo vezano i uz plaće o kojima je bilo riječi ranije. Zatim drugo područje je bio pristup obrazovanju gdje je ocjenjeno da su u Hrvatskoj muškarci i žene gotovo izjednačeni. Pa treće područje je zdravstveni sektor. I četvrto područje točno tamo gdje smo najtanji, to je bila politika gdje na žalost žene najslabije stoje u Hrvatskoj i tu je činjenica da eto i u ovom sazivu Sabora baš dobro ne stoje, da negdje je odnos 22% naprama 78% za muškarce. Zato prema predloženom zakonu sigurno će se to promijeniti i u tom dijelu će biti uravnoteženost muškaraca i žena obzirom da će biti puno bolja zastupljenost jer nijedan spol ne smije biti ispod 40% zastupljen. No, mene interesira i to mi je baš interesantno kako će to Ured za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske primijeniti, da ne kažem ispraviti tu diskriminaciju koja je danas prisutna prema strukturi zaposlenih. Kao što znate taj Ured za ravnopravnost spolova nema nijednog muškarca zaposlenog, već mislim da ima oko šest žena tamo radi, a isto tako je i sa Povjerenstvom za praćenje i procjenu provedbe politike ravnopravnosti spolova u medijima gdje čak svih sedam žena zaposleno. Isto nema niti jednog muškarca. Pa i tu bi možda trebalo vidjeti da i to nije neka diskriminacija. Predloženom zakonu se izričito zabranjuje diskriminacija na temelju trudnoće, materinstva, skrbništva, čemu su žene često izložene od strane poslodavaca pa i kod samog zapošljavanja. Prema provedenom istraživanju u 2007. godini Ured za ravnopravnost spolova zajedno sa Zavodom za zapošljavanje provodio to istraživanje, pa je objavio podatke da kod zapošljavanja žene poslodavci pokazuju poseban interes po bračnom statusu i broju djece kod žena, a onda kad su to razrađivali po regijama interesantan je podatak da to najviše interesira poslodavce iz Istre i Primorja, podaci kao što isto tako iz te regije negdje u 66,7% inzistiraju na tome da žene rade i nedjeljom i praznicima, pa poslije toga je Dalmacija itd. Činjenica je i to da su žene sigurno više od muškaraca još uvijek diskriminirane i to posebno na tržištu rada, posebno u dijelu bolje plaćenih poslova koji su u korist muškaraca, većeg udjela nezaposlenosti koja je u korist žena, tako da u području, a najviše su diskriminirane u području sive ekonomije, radu na crno i to posebno u djelatnosti ugostiteljstva, trgovine, graditeljstva, te više u malim i srednjim poduzećima, a znači manje u većim poduzećima. Zato je u svakom slučaju dobro što su propisane ovako drastično visoke kazne bez obzira što netko misli da bi to moglo neki kontra efekat izazvati, koje se kreću od tisuću 300 tisuća pa do milijun kuna. Činjenica je kako sve više i žena, a i to je potrebno naglasiti što je vrlo važno ulaze i to u Hrvatskoj ulaze u područje menadžerstva. Ulaze u politiku. Sve više donose bitne odluke i da upravo u Hrvatskoj trenutno sa preko 273 kompanije, poduzeća upravljaju žene. Znači na čelu tih kompanija su žene. I na kraju, još par podataka, čisto taksativno. Kaže da se najviše žena smatra uspješnima u Zagrebu, negdje 40%, pa slijedi onda sa 34% Dalmacija itd. Mislim da su to sve ohrabrujući podaci koji uz ovaj zakonski prijedlog bitno popravljaju status žene i mislim da će iskorijeniti tu diskriminaciju. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja cijenim svaki doprinos poboljšanju u usklađivanju obaveze … [[Govornica se ne razumije.]] Međutim ovako kako gospodin kolega diskutira izgleda da mi ovog zakona ne bi trebali ni imati, jer je to sve tako dobro. Želim vam reći da se ne radi o većoj plaći muškaraca i žena, nego se radi o istoj nadoknadi za rad iste vrijednosti. O tome da se uvode mjere, to što ste spomenuli niste rekli što. Jedno je pitanje koje zakon djelomično regulira sa 40%-tnom kvotom. Poznato je da je stupanj uravnotežene zastupljenosti i paritetnog društva ostvaren u onim zemljama Europske unije koje vi sad niste nabrojali, a upravo one zemlje koje su u svojim nekim stranačkim strukturama imale zastupljenost žena od, odnosno zastupljenost oba spola od 50%. Dakle, stvari nisu tako jednoobrazne. A drugo, u školskom sustavu, u zdravstvu, u sudstvu ogroman broj žena jeste zaposlen, ali vodeće funkcije ipak imaju muškarci. Prema tome, menadžerski odnosi o kojima vi govorite nisu ni realni sasvim jer žensko poduzetništvo o kojem je bilo riječi i koje se trebalo poticati završilo je na pitanjima da li su žene vlasnice i da li znaju da trebaju biti vlasnice svojih eventualnih posjeda u ruralnim sredinama kako bi uopće bile uzete u obzir za kreditiranje. Dakle, nama zakon treba ne zato što je stanje dobro, nego zato što ga treba popraviti i što u određenim segmentima ovo što postoji danas u mjerama koje su sadržane u drugim zakonima nije dovoljno.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Ja sigurno ne mogu pomoći uvaženoj zastupnici da ona mene shvati. Tu stvarno ja ne mogu pomoći pa onda shvaća ona kako to može shvatit. Ali ja sam samo iznosio realne činjenice koje su objavljene, koje je objavio Svjetski gospodarski forum. Znači ako kolegica dovodi to u pitanje, onda ako je Hrvatska na 16. mjestu onda je to hvale vrijedan podatak koji treba u svakom slučaju istaknuti. Ako je ona ispred Slovenije, ispred Mađarske, Italije što se tiče ravnopravnosti spolova, pa ona nema razloga da se i taj podatak ne spomene. Isto tako da je činjenica da žene upravljaju preko 273 kompanije u Hrvatskoj, isto statistički podatak koji je bio objavljen javno u medijima. E, to sada da li neke žene znadu jesu vlasnice ili nisu vlasnice, na žalost tu ja ne mogu pomoći, bilo bi dobro da vi napraviti jedno istraživanje pa da nas o tome obavijestite. Hvala.
Povreda. Nema ispravka, više. Nema ništa mogućnosti više, poslovničke nema, nego idemo dalje sa raspravom. Uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo ja ću započeti slično kao što je kolega Kunst završio u svojoj raspravi. Vi ste rekli kolega Kunst da će ovaj zakon poboljšati status žena u Hrvatskoj. Fali jedna riječ, primjena ili dvije riječi dosljedna primjena ovoga zakona ili još bolje njegova implementacija će nadamo se pomoći da se status žena u Hrvatskoj poboljša u odnosu na onaj koji je danas. I to je ustvari ja bih rekla zahtjeva koji bismo svi mi koji raspravljamo trebali uvijek izricati i tražiti, jer na žalost praksa nas demantira, odnosno pokazuje da smo negdje najlošiji u primjeni zakona ili implementaciji zakona. Ja osobno pozdravljam donošenje dakle, i ovog novog Zakona o ravnopravnosti spolova ili bolje rečeno u jednom dobrom djelu i poboljšanog Zakona o ravnopravnosti spolova, pogotovo u onom dijelu čini mi se da je najveći iskorak vjerojatno u ovom zakonu to što je konačno definirano što to znači osjetna neuravnoteženost. Jer često puta smo do sada bili u situaciji da kada smo možda i htjeli neke stvari napraviti, ali je onda bilo rečeno, ali što vam to uopće znači osjetna neuravnoteženost. Pa neko je rekao to je možda, ako je žena manje od 10% ili ako ih je manje od 20, žene ili muškaraca, svejedno govorimo o podzastupljenom spolu. A sada se točno definira i kaže se sve ono što je ispod 40% smatra se osjetnom neuravnoteženošću jednog spola. Bilo muškaraca, bilo žena i to u svim sferama života. Ono što mene posebno interesira i posebno sam na neki način proučavala u ovom zakonu, a to je problematika sudjelovanja žena u političkom odlučivanje i to na svim razinama od lokalnih do državne. S tim da ja osobno lokane razine pa da smatram i važnijima u mnogim pitanjima nego što su to državne, jer su lokalne sredine te gradska i općinska vijeća i županijske skupštine su te gdje se donose, ono što se kaže odluke važne i bitne za svakodnevni život građana koji žive na njihovom području. Ono što bih ja predložila, odnosno mi smo kao klub SDP-a uputili u proceduru prijedlog na taj način amandmana, a to je da pokušamo konkretizirati ili poboljšati članak 15. koji se odnosi na političke stranke i to ovaj stavak 2. koji govori o postupnom ostvarivanju onoga što piše u članku 12., a dakle radi se o 40%-oj zastupljenosti oba spola na izborima, negdje smo otprilike izračunali, recimo vjerojatno 2019. ako budu redovni treći izborni ciklus kada je u pitanju Hrvatski sabor. Naime, ja moram ipak upozoriti na jednu činjenicu, ako gledate unazad nekoliko ciklusa, odnosno mislim da ćemo se svi složiti da je negdje najveći iskorak u političkoj participaciji žena učinjen na izborima 2000. godine kada je broj žena u Parlamentu u Hrvatskom saboru sa 8% da tako kažem skočio na 22% tada, i u međuvremenu su održana još dva ciklusa, dakle iza nas su tri ciklusa na kojima je broj žena otprilike jednak. Kreće se negdje između 22 i 21%. Dakle, mi tri izborna ciklusa, kolegice i kolege u stvari smo na istoj razini i u stvari, ja to kažem stagniramo. Zašto stagniramo? Zato što smo od te 2000. godine na ovamo donijeli i 2 nacionalne politike, usvojili smo Zakon o ravnopravnosti spolova na osnovu kojeg smo formirali vladin ured, odnosno ured pravobraniteljice, unijeli smo Odredbu o ravnopravnosti u Ustav, formirali i Saborski odbor, a kada je političko odlučivanje u pitanju tada smo ostali već treći ciklus na istim razinama i to se odnosi i na lokalnu razinu, zato što i ovaj prosjek koji danas imamo na lokalnim razinama je ispod daleko ovoga što imamo danas na razini Sabora, a ne zaboravimo za nekoliko mjeseci praktički odnosno za manje od godinu dana čekaju nas novi lokani izbori. I ustvari, ja se ustvari sada pitam, što sada to znači? Da li ćemo mi ustvari tokom sljedećih godina postati toliko svjesni svi skupa ili političke strane ili vodstvo ili oni koji budu radili nekakve nezavisne građanske liste, da postupno rade na povećanju žena na listama, pa da onda 2019. ili dvadesete dođemo do tih 40%, odnosno da li im to smijemo prepustiti. Ja osobno se zalažem da to utvrdimo kroz ovaj zakon, odnosno da uvedemo obavezno postupno povećanje, a to je da na prvom sljedećem izbornom ciklusu ta obavezna kvota bude 30%, u drugom izbornom ciklusu 35, a onda u tom trećem izbornom ciklusu 40%. Jer ja se bojim da će svi pomalo zaboraviti na tu odredbu iz zakona, tim više što se kazne koje su predviđene, tek nakon tog trećeg izbornog ciklusa, to prvo. Drugo, kazne koje su predviđene za političke stranke u odnosu na druge kazne koje su predviđene u ovom zakonu, pa je u nedavnom usvojenom, jučer smo glasali o Zakon o zabrani diskriminacije su smiješno niske. Evo, mislim da je to pravi izraz za to. Smiješno su niske. I drugo, rade diskriminaciju među ženama obzirom na to da li je žena kandidatkinja na općinskim izborima, na gradskim ili na županijskim odnosno za Hrvatski sabor, odnosno Europski parlament. Odnosno, žena na listi za Sabor vrijedi više nego žena na listi za općinska vijeća. Ja takav način razmišljanja i takav način diskriminacije jednostavno ne mogu prihvatiti i stoga smo i kao klub SDP-a uputili jedan amandman prvo da se povećaju kazne, mi predlažemo da idu do 200 tisuća kuna. I drugo, da bude jedinstvena bez obzira da li se radi općinskom vijeću, gradskom, županijskom, izboru za Hrvatski sabor ili izboru za parlament. I ja stvarno molim kolegice i kolege da pokušaju podržati ovaj prijedlog amandmana jer mi se čini da na taj način vjerujem da bismo mogli postići to da u trećem izbornom ciklusu mi stvarno i imamo taj broj žena od 40%. Nažalost, ja ovo sad govorim ali imam samo s jedne strane klub HDZ-a a s druge strane klub SDP-a pa valjda i to nešto govori o zainteresiranosti. Nadam se da će barem ove dvije stranke moći ispuniti što kao SDP predlažemo. Nadalje, danas smo dosta amandmana je ustvari čini mi se dato na prijedlog ovog zakona i moram reći da me u stvari pomalo zabrinuo jedan amandman koji je došao od strane Odbora za zakonodavstvo a koji se odnosi na članak 43. ovoga zakona. Naime, članak 43. ovoga zakona otprilike glasi kao što je to glasio i u sada važećem zakonu a on kaže: "Zakoni, uredbe i drugi propisi uskladit će se s odredbama ovoga zakona." ili onako kako ja to shvaćam a čini mi se da dobro shvaćam da će se svi zakonski prijedlozi, akti, propisi itd. usklađivati prema standardima koji pišu u ovom zakonu. Način na koji se sada predlaže da taj članak izgleda ispada da se to usklađivanje sa standardima svodi na usklađivanje u pisanju muško ženskih imena odnosno da se svodi na to hoće li negdje pisati kandidat i kandidatkinja, predsjednik – predsjednica, glumac – glumica ili slično, što smatram da je apsolutno nedopustivo na taj način derogirati ovu odredbu zakona. Jer inače, zašto onda donosimo ovaj zakon ako i sve druge akte koje budemo donosili nakon njega ako ga usvajamo sa kvalificiranom većinom, dakle zbog čega onda taj prijedlog zakona ako se svi drugi zakoni, uredbe i propisi neće onda po tome uređivati u odnosu na ovaj prijedlog zakona. I konačno, vezano oko diskriminacije na području zapošljavanja. Ja osobno ne mislim da će niti ovaj zakon pomoći da te diskriminacije koje danas jeste evidentno kada su u pitanju položaj žene na tržištu rada da će posebno pomoći iz prostog razloga što mi se čini da bez obzira i na sve jer vi znate da smo na području zapošljavanja imali i do sada relativno dobre antidiskriminacijske odredbe i u nekim drugim zakonima a nažalost nisu nam puno pomagali. I na kraju, dakle ponavljam bez doslovne implementacije i primjene onoga što se predlaže u ovom zakonu nažalost status žena ostat će i dalje isti.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Odustao je. … [[Upadica se ne čuje.]] Pustite, ja vodim sjednicu. Izvolite.
Oprostite. Hvala potpredsjedniče. Dakle, kao što je kolegica Mirjana Ferić-Vac govoreći u ime Kluba zastupnika i zastupnica SDP-a o ovom iznimno važnom dokumentu već najavila Klub zastupnika i zastupnica SDP-a podržat će ovaj dokument. Podržat ćemo ga znači zbog toga što je borba za društvo bez diskriminacije i bez vladavine struktura tzv. binarnih hijerarhija temeljno opredjeljenje SDP-a. Za razliku od kolege Damira Kajina koji je već u više navrata sa govornice govorio prilično neobično za jednog progresivnog političara o tome da u Hrvatskoj imamo u stvari društvo koje se može pohvaliti sa vrlo velikom ravnopravnošću ili jednakopravnošću spolova ja smatram da živimo u patrijarhalnoj i nepravednoj kulturi. Ovu je tvrdnju relativno nedavno uostalom potvrdilo i izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Zbog toga smatram da je donošenje ali još važnije dosljedno poštivanje ovog organskog zakona iznimno važno za Hrvatsku. Ponovit ću ono što sam već rekla kada sam govorila o izvješću pravobraniteljice. O ovoj problematici moramo govoriti bez uljepšavanja, finoće, samopovlađivanja i bez dlake na jeziku. Zbog čega? Zbog toga što je neosporna činjenica da se Zakon o ravnopravnosti spolova krši u Saboru, u Vladi, u ministarstvima i drugim tijelima javne vlasti, u političkim strankama, dakle u svim onim strukturama koje su najodgovornije za provođenje ovog zakona, za iskazivanje jasne i nedvosmislene političke volje, za realizaciju društva tzv. paritetne demokracije. A ukoliko nema volje za ostvarenje društva jednakopravnosti među političkim elitama zašto bi te volje bilo u gospodarskom sektoru, u obiteljskom i svakodnevnom životu. Žalosna je činjenica da takve političke volje nema pa i mnoge političarke čak i na državnoj razini o sebi govore kao o političarima kao da će pukim odustajanjem od rodnog izražavanja kada govore o samima sebi lakše uspjeti u političkoj karijeri. A možda to nažalost i nije tako netočno. Posebno znakovito mi se čini izbjegavanje korištenja rodno osjetljivog jezika u zakonima o kojima raspravljamo i koje donosimo u ovom Saboru a o čemu sam relativno nedavno dakle danas govorila kada sam raspravljala u ime kluba SDP-a o Zakonu o građevnim proizvodima koji u članku 5. direktno derogira odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova, koji obvezuje tijela državne uprave na poštivanje rodno osjetljivog jezika odnosno jednim potezom pera izraze koji se rabe za osobe u muškom rodu automatski proglašava neutralnima odnosno definira da se odnose i na muške i na ženske osobe. A ovo nažalost nije jedini slučaj. Trebamo spomenuti česte ironične i sarkastične primjedbe kolega saborskih zastupnika kada se mi zastupnice usudimo upozoriti na nepoštivanje Zakona o ravnopravnosti spolova u dijelu poštivanja rodno osjetljivog jezika u gotovo svim pozivima, izvješćima i drugim dokumentima koji dolaze iz većine odbora i koje svakodnevno primamo na naše klupe. Kao da je najnormalnija stvar na svijetu da termin zastupnik i zastupnici pokrivaju muške i ženske osobe. Umjesto da usvoje nove civilizacijske standarde takvog načina izražavanja pojedini zastupnici se u takvim prigodama obrecaju na nas zastupnice kao da smo sitničave i frustrirane babe. Činjenica je da smo najosjetljiviji prema problematici koja nas se direktno tiče pa sam tako ja jako osjetljiva na to kako se prema meni i prema mojim kolegicama ophode u Saboru ali i u našim strankama. Zbog toga me posebice zaintrigiralo 6. poglavlje i članak 15. zakona koji govori o političkim strankama i njihovim obvezama u smislu poštivanja ovog zakona. Nisam zadovoljna što se 40% zastupljenosti žena u Saboru traži tek za 12 godina odnosno u 3. izbornom ciklusu. Nisam zadovoljna ni smiješno niskim kaznama koje će snaći političke stranke ukoliko ne ispoštuju kvote zastupljenosti žena na listama koje za Parlament iznose 50 tisuća kuna, a za općinska, gradska i županijska vijeća 20 i 40 tisuća kuna jer one ne znače da će, jer one znače naravno da će stranke kršiti zakon i mrtve hladne plaćati kazne i neće stavljati znači žene na liste. Osim toga znače li gradacije kazne da su saborske zastupnice i zastupnici skuplji pa tako i vredniji od naših kolegica i kolega u općinskim, gradskim i županijskim vijećima. Peto poglavlje izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova pokazalo je na koji način politika odnosno političke stranke poštuju Zakon o ravnopravnosti spolova odnosno kako ga ne poštuju. Pa se bojim da ovakve blage i prema muškom spolu vrlo susretljive odredbe neće učiniti ništa da se takva neprihvatljiva situacija i promijeni. To uostalom dokazuje i mizeran postotak od 20% zastupnica u Saboru koje nepotrebno je reći znatno zaostaje za 51% koje žene čine u ukupnom stanovništvu Hrvatske. Kako živimo u jako materijalno ili novčano orijentiranom društvu možda bi do povećanja broja zastupnica i vijećnica došlo kada bi stranke za mandat svake zastupnice ili vijećnice iz državnog, lokalnih ili regionalnih proračuna dobivale ne 10% više novca no za zastupnike ili vijećnike već 50% ili čak više novca pa predlažem da se razmisli o izmjenama Zakona o političkim strankama koje bi išle upravo u tom pravcu. Zbog čega je uopće tako važno da žene aktivno participiraju i djeluju u politici? Centar za ženske studije iz Zagreba je 2007. godine proveo istraživanje percepcije i stavova hrvatskih građana i građanki o političkoj participaciji žena koja je pokazala da čak 56,8% ispitanih osoba dakle i muških i ženskih osoba smatra kako bi povećanjem broja žena u politici pozitivno utjecalo na kvalitetu politike i to vjerojatno stoga što su vjerujem ponajviše zahvaljujući radu SDP-ovih političarki prema mišljenju ispitanih političarke slobodoumnije te dosljednije u provedbi političkih ciljeva. Ja sam sigurna da povećanjem broja žena na svim razinama političkog odlučivanja donosi veliki pozitivan kvalitativni pomak i stoga je ključno da se ozbiljno radi na ostvarenju tog cilja, cilja koji će uzročno-posljedično rezultirati dosljednim poštivanjem zakona o kojem danas raspravljamo i kojeg ćemo uskoro donijeti jer je to korak do realizacije stvarne paritetne demokracije. Slabosti ovog prijedloga zakona su i nedosljedna primjena načela rodnih politika, izbacivanje rodnih identiteta i dobi kao moguće diskriminacijske osnove iz teksta zakona ali će zbog iznimne važnosti ovog zakona za postizanje društva jednakopravnosti podržati ovaj prijedlog zakona i pored njegovih ne tako malih slabosti.
Zahvaljujem. I uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Pa nema nikakve dileme da je danas položaj žena u hrvatskom društvu puno, puno bolji nego što je bio recimo devedesetih godina ali mislim da ipak ne bismo trebali biti zadovoljni postojećim stanjem. Prije nekoliko mjeseci imali smo priliku čuti pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova i njezino izvješće za 2007. godinu i nemamo doista razloga biti zadovoljni jer afirmacija žena ne ide jednakom brzinom u svim segmentima društva a zasigurno ne događa se jednakim intenzitetom u svim krajevima ove zemlje. Ako na primjer otvorite web stranice Hrvatskog zavoda za zapošljavanje pa potražite najnovije podatke o nezaposlenosti naći ćete jednu optimističnu rečenicu, konstataciju koja kaže: I dalje pozitivan trend kretanja nezaposlenosti na mjesečnoj i godišnjoj razini. Dakle manje je nezaposlenosti i naravno to raduje međutim mene je zanimalo kolika je zastupljenost žena u ukupnoj nezaposlenosti. I tu brojke nisu optimistične. Naime u veljači 2008. godine udio žena u ukupnoj nezaposlenosti iznosio je 61,3%. U mjesecima koji su uslijedili povećava se taj postotak na 61,7, na 62,1, 62,2, 62,5 i zapravo postupno raste. Dakle ukupna nezaposlenost pada međutim udio žena u ukupnoj nezaposlenosti raste. Jest da je kasno ali ja doista ne mogu i neću propustiti priliku govoriti o diskriminaciji žena. Neću jer o tome jednostavno treba govoriti i stalno ukazivati na taj problem koliko god u našoj zemlji i to treba priznati postoje pomaci na bolje. Neću propustiti govoriti o položaju žena u društvu i poimanju majčinstva u tom istom društvu i mislim da se doista moramo zapitati kako danas na hrvatskom tržištu rada tretiramo ženu koja želi zasnovati obitelj, ženu koja želi postati majka i što mi kao društvo, kao država činimo da je zaštitimo? Kako je štitimo u odnosu na poslodavca? Dakle mlade, kao što smo priliku imali već čuti, mlade žene potencijalne majke suočavaju se s diskriminacijom već pri samom zapošljavanju. I na intervjuima im se postavljaju pitanja koja se muškarcima nikad ne postavljaju, a privatne su prirode. I nota bene i zakonom su zabranjena. Živimo nažalost u društvu još uvijek punom predrasuda i jedna od boljih kako bih nazvala, jedna od predrasuda odnosi se na pitanje o obiteljskom statusu muškarca i žene. I stvarno zvuči nevjerojatno da taj status nema jednaku težinu za muškarca i za ženu. Naime kad muškarac ima obitelj onda je to dodatna potvrda i dokaz da je stabilan, uravnotežen, da je zreo. A kada žena ima obitelj onda je ta ista obitelj za nju trajan izvor dekoncentracije. Jer vjerojatno neće stići dovoljno se posvetiti svom poslu. Kada bude postala majka ili ako jest već majka sigurno neće moći raditi prekovremeno i tako dalje. Dakle notorna je činjenica da u ekonomskoj sferi u nekim djelatnostima smo potpuno marginalizirane i što se više penjemo na toj hijerarhijskoj ljestvici udio žena je sve manji, da ne govorim o ženama predsjednicama sudova, državnim odvjetnicama, ravnateljicama KBC-a. Mislim da u cijeloj zemlji imamo dvije dekanice fakulteta, ako. Mora nam biti jasno da donošenjem ovog zakona posao nije dovršen i zakon sam za sebe nije dovoljan da bi se položaj žena u društvu pa tako i na tržištu rada promijenio na bolje. Zato što po meni ne rješava, ovaj zakon ne rješava suštinski. Možda to on ni ne može, ali je bitno da smo toga svjesni, ne rješava suštinski temeljni problem u hrvatskom društvu, a to je po mom mišljenju položaj obitelji u društvu i položaj žene u toj istoj obitelji. I mislim da se doista treba promijeniti sveukupna društvene klima koja počinje i koja se stvara još u periodu vrtića, nastavlja se kroz školovanje, kroz zapošljavanje. Položaj žene neće se promijeniti dok se ne promijeni upravo to tradicionalno poimanje uloge žene u društvu. Imamo iskustvo nordijskih zemalja gdje se diskriminacija razvija još u vrtiću i žena je svugdje i na radnom mjestu i na vodećim mjestima i u politici i nitko se ne pita i ne čudi zašto je to tako. Ja znam da se radi o nekakvim općim principima o kojima vrlo često govorimo i mi žene smo svjesne da se radi o društvenim procesima koji imaju nekakvu svoju unutrašnju dinamiku i zakonitosti. Međutim, ta činjenica se na žalost vrlo često koristi kao alibi za nedostatak političke volje da se stvari kreću brže, da se proces potiče i usmjerava i smatram da u hrvatskom društvu imamo i previše problema da bismo ih prepustili nekakvoj unutrašnjoj dinamici procesa. I mora nam jednostavno biti jasno da se problemi u ovom društvu ne mogu rješavati kroz zanemarivanje 51% stanovništva ne zbog činjenice da se radi o ženama, ne zbog toga, već zbog činjenice da kada govorimo o tzv. ženskim pitanjima u stvari govorimo o temelju svakog, pa tako i hrvatskog društva. Želim komentirati jedan dio koji se, onaj dio zakona koji se odnosi na participaciju žena u politici. Nek mi ne bude zamjereno, ali mislim da nema doista stvarne, ozbiljne političke volje koja će ženama omogućiti veći ulazak i značaj u politici, bar ovaj zakon to ne pokazuje. A položaj žena u politici također nije nešto čime bi mogli biti zadovoljni. U Parlamentu nas ima 21% to smo čuli. Međutim, mene čini zadovoljnom upravo činjenica da taj postotak je takav kakav jest upravo zahvaljujući participaciji žena iz moje stranke. Članak 12. ovog zakona govori o tome da zastupljenost jednog spola, znamo kojeg, u tijelima političkog i javnog odlučivanja ne smije biti niža od 40%. I što reći na ovo? Pa konačno nek smo i to dočekale. Od samog početka mog političkog djelovanja zagovaram takozvanu pozitivnu diskriminaciju, onu istu koju je moja stranka ugradila u svoj statut prije dosta godina, onu istu kojoj je, zahvaljujući kojoj je nas SDP-ovki najviše u Parlamentu. Zbog čega? Zato što smo mlada demokracija, jer smo patrijarhalno društvo, jer neke procese jednostavno treba ubrzati, jer ženama treba dati šansu i konačno i najvažnije zato što je pozitivna diskriminacija alat koji ženama pomaže u nekim društvenim procesima, a nije njihov argument. Žao mi je što ovim zakonom nismo napravili veći iskorak. Čini mi se da se opet bavimo kozmetikom, a ne suštinom i reći ću vam što bi po meni bila suština. Po meni bi suština bila ta da na svim razinama u ovoj državi profunkcioniraju servisi koji bi bili dostupni ženi, koji bi bili dostupni obitelji. Dakle, vrtići po pristupačnim cijenama, adekvatnim radnim vremenom. Suština bi bila da se pokrene rasprava o radu u kućanstvu, tj. poslu domaćice koji je vrijedan jednako kao i rad van kuće. Zbog čega na primjer ne predlažete iskustva koja postoje u drugim demokratskim, razvijenim zemljama. Nizozemci i Danci su na primjer donijeli zakon koji mi očigledno možemo samo sanjati, da žena političarka kada ide na rodiljni dopust može biti zamijenjena s kolegicom s liste za vrijeme koji koristi rodiljni dopust. Pitam se stvarno kad ćemo mi to dočekati? Ako nam je istinski stalo do položaja žena u društvu i politici, ako se slažemo da je pitanje žena zapravo pitanje obitelji i temeljne društvene vrijednosti, onda mi je žao zašto je članak 15. ovakav kakav jest. Uskoro ću završiti, tim više što su i kolegice o tome govorile. Mislim da je doista šteta što držimo da tek 2019. godine možemo i trebamo očekivati participaciju žena u politici kakva već postoji u razvijenim demokratskim europskim zemljama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Ne. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu potrebni uvjeti za to.
Gospođe i gospodo zastupnici. Nastavljamo sa sjednicom. Zapravo, glasujemo o prijeđenim točkama dnevnog reda. Idemo na Konačni prijedlog zakona o ravnopravnosti spolova, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 136. Rasprava je zaključena. Pregled amandmana dostavljen vam je na klupe. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Gospođa potpredsjednica i ministrica Jadranka Kosor. Oprostite, gospođo Roksandić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, u ime kluba HDZ-a molimo da prihvatite prijedlog da se glasuje ručno o amandmanima.
Općenito?
Općenito danas.
Hvala lijepa. Idemo na prvi amandman Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite, na članak 3.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Vlada amandman ne prihvaća jer se stavkom 2. određuje da se obveza provođenja sustavne izobrazbe djelatnika koji sudjeluju u provedbi promicanja i uspostavlja ravnopravnosti spolova te su sukladno tome obrazovne i znanstvene institucije navedene u stavku 2. a ne u stavku 1. ovoga članka.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a tko želi? Izvolite. Ovaj amandman Vlada nije prihvatila. Dajem amandman na glasovanje. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 2, amandman Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina na članak 6.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer se ta pitanja uređuju drugim propisom, Zakonom o suzbijanju diskriminacije koji je nedavno prihvatio Hrvatski sabor.
U ime Odbora za ljudska prava? Nema nikoga. Stavljam amandman na glasovanje. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Amandman nije dobio potrebitu većinu. 3, amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća amandman.
Ovaj amandman postaje sastavni dio prijedloga. 4, amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Gospodine predsjedniče, Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer se ovim zakonom ne uređuje područje zapošljavanja i rada u odnosu na starosnu dob.
Hvala. U ime Kluba zastupnika gospođa zastupnica Mirjana Vac.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice. Smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti jer on u svakom slučaju poboljšava ovaj tekst i u skladu je sa raspravama koje su se ovdje vodile.
Glasujemo. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 5, amandman Kluba zastupnika SDP-a na članak 14.
Gospodine predsjedniče. Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer se ovim člankom propisuje uvrštavanje sadržaja vezanih za ravnopravnost spolova u sadržaje odnosno programe na svim razinama odgoja i obrazovanja te je nepotrebno način provedbe navedene odredbe razrađivati ovim zakonom a to se amandmanom predlaže.
Hvala. U ime kluba? Gospođa zastupnica Ferić-Vac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice. Amandmani su na tragu dobre volje i dobre vjere da je ovo zakon koji poboljšava i status i koji doprinosi tome. Tražimo da se o tome glasa.
Tko je za ovaj amandman? Hvala lijepa. Nije dobio potrebnu većinu. 6, Odbora za zakonodavstvo na članak 15.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 7, amandman Odbora za ravnopravnost spolova članka 15.
Stavak 2. Vlada prihvaća amandman.
Ovaj amandman postaje sastavni dio prijedloga. 8, Kluba zastupnika SDP-a na članak 15. stavak 2.
Gospodine predsjedniče. Vlada djelomično prihvaća amandman na način da se iza riječi: "osjetno neuravnotežena" dodaju riječi: "sukladno članku 12. stavku 3. ovoga zakona" a temeljem prihvaćenog amandmana Odbora za ravnopravnost spolova.
Gospođa Vac. Izvolite. Jeste suglasni sa ovom formulacijom?
Da.
Hvala lijepa. Prihvaćena je formulacija Vlade ovog amandmana. 9, Klub zastupnika SDP-a na članak 15. stavak 2.
Gospodine predsjedniče. Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Naime, namjera predlagatelja je da se odredba članka 15. stavak 2. kojom se određuje postupno povećanje podzastupljenog spola u skladu sa člankom 12. ovog zakona, dakle propisuje najmanje 40% primjenjuje u trećem izbornom ciklusu kako bi se političke stranke mogle pripremiti za ovu odredbu.
Hvala. Gospođa zastupnica Ferić-Vac.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice. Ovaj ključni amandman koji podnosimo ide slijedom onih događanja u Republici Hrvatskoj. Imamo nacionalnu politiku, imamo zakon. Ništa se ne dešava iznenada jednog jutra. Ovaj zakon, zapravo ovaj paragraf, ovaj amandman naš je usmjeren na to da se postupno nešto radi a ne da čekamo 2019. godinu da se iznenada nešto desi. O zastupljenosti, o identičnoj zastupljenosti spolova već je dovoljno bilo riječi i u ovoj zgradi. To su obaveze koje smo preuzeli raznim konvencijama i bilo bi sukladno razvoju demokracije da te privremene poticajne mjere budu tako raspoređene da se na svakom izbornom krugu poboljšavaju. To je nešto što je osnovno u demokraciji da dozvolimo taj razvoj a ne da tražimo za petnaest godina ili ne znam koliko nekakav rezultat. Hvala lijepo. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala lijepo. Nije dobio potrebnu većinu. 10, amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 11, Kluba zastupnika SDP-a na članak 18.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Naime, poslovi Ureda za ravnopravnost spolova jasno su utvrđeni, ovim zakonom naravno.
Hvala. Gospođa Ferić-Vac. Izvolite.
Gospođo ministrice, gospodine predsjedniče. Mi zapravo tražimo da nešto postane naprosto jedna praksa. Izvješće o provedbi je morala postati praksa već i to nije ništa što ne postoji u parlamentima i što u našem Saboru nije već djelomično bilo usvajano. Tražim glasanje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Obavještavam Sabor da je nazočno 142 zastupnika, u međuvremenu smo izbrojili. Prelazimo na 12, amandman Kluba zastupnika HNS-a.
Gospodine predsjedniče, Vlada ne prihvaća ovaj amandman jer se predlaže osnovati novo tijelo, savez za ravnopravnost spolova. Vlada smatra da se svi ovi poslovi koji su navedeni u amandmanu Kluba zastupnika HNS-a već obavljaju, odnosno da su prošireni donošenjem ovoga zakona i kroz Ured za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske, ali naravno i kroz ured pravobranitelja, odnosno pravobraniteljice za ravnopravnost spolova.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a, gospodin Goran Beus Richembergh?
Nama je žao doista što se Vlada boji mogućega utjecaja akademske zajednice i predstavnika civilnoga društva tim više što slična struktura postoji na nekim drugim područjima kao što je civilno društvo jer Vlada također ima svoj ured, a savjet bitno pomaže da se svi problemi koji su relevantni za to područje razmotre iz što više rakursa tako i ovdje. Mislimo da predstavnicima civilnoga sektora i akademske zajednice treba omogućiti da pomognu Vladi u provođenju ovoga zakona. Molimo i glasovanje. Hvala.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebitu većinu. 13. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 23.?
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 14. Odbora za zakonodavstvo na članak 27.?
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 15. Odbora za ravnopravnost spolova?
Gospodine predsjedniče, Vlada djelomično prihvaća ovaj amandman, dakle na način da postojeći tekst članka 29. postaje stavak 1. i dodaje se novi stavak 2. koji glasi: "ako jedinice lokalne samouprave sukladno članku 28. stavku 3., osnivaju gradska i općinska povjerenstva za ravnopravnost spolova, sredstva za njihov rad osiguravaju jedinice lokalne samouprave."
Hvala. U ime Odbora za ravnopravnost spolova, gospođa zastupnica.
U tom slučaju onda odbor povlači svoj amandman.
Prihvaćate ovu formulaciju?
Je.
Hvala. Prihvaćena je formulacija koju je predložila potpredsjednica. 16. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 17. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 18. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 19. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. 20. Kluba zastupnika SDP-a?
Gospodine predsjedniče, Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Naime, sukladno Prekršajnom zakonu za počinitelje prekršaja fizičke osobe ne može biti propisana niti izrečena veća kazna, odnosno kazna veća od iznosa od 50 tisuća kuna i to je razlog zašto ne možemo prihvatiti ovaj amandman.
Hvala. U ime kluba, gospođa Ferić-Vac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice. Ono što je predloženo zakonom je zapravo nerealno i može naprosto proizvesti kontraefekte, zato smo tražili ovakovu kaznu. Molim da se glasa. Hvala lijepo.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebitu većinu. 21. amandman Odbora za zakonodavstvo?
Gospodine predsjedniče, Vlada djelomično prihvaća amandman na način da se iza riječi: "od 20 tisuća" dodaju riječi: "kuna". Naime u amandmanu Odbora za zakonodavstvo jest bio ovaj izričaj 20 tisuća, ali nije bilo kuna, pa predlažemo da se na ovaj način prihvati amandman.
Odbor za zakonodavstvo?
U tom dijelu se prihvaća, odnosno ovaj segment?
Da, da. Naravno.
Znači ova formulacija se prihvaća?
Da, prihvaća se.
Hvala od strane odbora. I sad imamo ovdje pogrešno napisano 25. itd. 26. i 27. Ispravlja se 22., 23. itd. 22. amandman Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća amandman.
Potaje sastavni dio. 23. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 24. Odbora za zakonodavstvo? Postaje sastavni dio prijedloga. 25. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 26. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 27. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. 28. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. I s time smo, hvala lijepo potpredsjednici. Molim uključimo se da vidimo najprije kvorum koji je zapravo postojao, ali da vidimo koliki je. Rezultat je 133 zastupnika se uključilo. Ovaj se zakon donosi većinom glasova svih zastupnika, dakle potrebito je najmanje 77 glasova za ovaj zakon da bi se izglasao. Dajem, dakle na glasovanje Konačni prijedlog zakona o ravnopravnosti spolova. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je izglasan većinom glasova, 134 glasa za, 4 suzdržana i jedan protiv.
Idemo na točku sedam - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 135 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za razvoj i obnovu i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Vera Babić, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva i rada.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Dakle, riječ je o zakonodavnoj inicijativi koja u jednom dijelu se tiče uspostave institucionalnih kapaciteta u području zaštite na radu. Dakle, kada govorimo o usklađivanju i pristupanju Republike Hrvatske u punopravno članstvo i postupcima i mehanizmima s tim u svezi nije riječ samo o normativnom, dakle formalnom usklađivanju, nego je riječ i o tome da naš institucionalni okvir također učinimo kompetentnim i sposobnim dosljedno provoditi zakone, pa tako i pravnu stečevinu. Dakle, u jednom dijelu ovdje je riječ o jačanju institucionalnog okvira kroz Zavod za zaštitu zdravlja i sigurnosti na radu. Podsjetit ću ovaj Visoki dom da su zapravo već osnovne pretpostavke ovdje stvorene novelama Zakona o zaštiti, o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu i o zdravstvenoj zaštiti koje su novele bile unatrag možda mjesec dana izglasovane u ovom Saboru pa je dakle ovdje riječ između ostalog i o horizontalnom usklađivanju propisa i ovdje se nešto detaljnije govori o djelatnosti ovoga zavoda, nove institucije koja nastaje iz Hrvatskog zavoda za medicinu rada i Zavoda za zaštitu na radu koji je trebao profunkcionirati svojedobno u okviru nadležnog ministarstva za rad, ali se to nije ostvarilo. Druga važna stvar je da se ovim prijedlogom konačno usklađuje sa svim elementima direktive o privremenim i pokretnim gradilištima budući da je graditeljstvo jedna od, da tako kažem najrizičnijih djelatnosti kada je riječ o profesionalnim rizicima koji se javljaju u okviru zaštite na radu. Jednako tako uređen je i dio koji se odnosi na Nacionalnu strategiju suzbijanja zloporabe opojnih droga i akcijski plan uz uspostavu obveze razvijanja preventivnih programa sprječavanja zloporabe opojnih droga na radnom mjestu, a ostale intervencije vezane su za horizontalno usklađivanje i nomotehničke poboljšice. Kako mi je predočeno, predočeni amandmani koji su do sada pristigli, amandmani Odbora za zakonodavstvo i amandmani uvažene zastupnice Ljubice Lukačić slobodna sam, gospodine potpredsjedniče u ime predlagatelja izjaviti da prihvaćam i amandmane Odbora za zakonodavstvo i amandmane gospođe zastupnice Lukačić. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, to se već čuli i uvažena zastupnica. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. I u ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, evo kasno je i ja ću nastojati što brže reći nekoliko riječi u ime kluba SDP-a. Radi se nesporno o jednom zakonu, a svi ćete složiti koji je jedan od najvažnijih zakona u području radno-socijalnih zakona. Radi se o zakonu koji utječe, tj. propisuje sigurnost radnika, štiti radnika i umanjuje opasnosti kod ostvarivanja temeljnog prava radnika, a to je pravo na rad. Zakon je svojim donošenjem '97, godine, a posebno značajnim izmjenama i dopunama iz 2003. godine nesporno učinio značajan pomak u području zaštite na radu i omogućio ostvarivanje standarda koji primjenjuju razvijene ekonomije i društva u svijetu. Temelj za to su konvencije Međunarodne organizacije rada i direktive Europske unije. Regulacija zaštite na radu po prirodi svoje misije ili zadaće je u pravilu u konfliktu između primarnog interesa poslodavca za ostvarivanje što boljeg poslovanja, racionalnijeg i profita tj. smanjenjem troškova poslovanja u što se najčešće i ubraja zaštita na radu i mjere zaštite na radu i interesa države i društva u cjelini da primarno zaštiti radnika od opasnosti, a time i troškove koji padaju na teret društva kao posljedica nesreća na radu. Tranzicijska gospodarstva koja se nalazila u problemima ili se nalaze determinira zaštitu na radu kao trošak ili preveliki trošak sa tendencijama poduzimanja minimalnih uvjeta. Da je to tako, svjedoče na žalost stalne nesreće kojima svjedočimo gotovo dnevno i vizualno kada pogledamo razna gradilišta možemo uočiti koliko radnika ili nema ili ne upotrebljava sredstva zaštite na radu, a da ne govorimo o velikom broju mjera koje treba poduzimati vezano za sredstva zaštite na radu, opreme, razne uređaje itd. Kakva je situacija usprkos nespornom pomaku govore podaci predlagača ovih izmjena i dopuna o nesrećama na radu temeljeni na podacima Državnog inspektorata, Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje i Državnog zavoda za statistiku, a to je brojka od preko 24 tisuće nesreća u 2005. godini, preko 25 tisuća nesreća u 2007. godini. Kako god ih statistički promatrali složiti ćete se da je broj veliki i da nam je zadatak i kroz kvalitetan zakon taj broj smanjiti, tj. eliminirati, ma da je u potpunosti nemoguće eliminirati opasnosti, odnosno provesti takve mjere zaštite koje će opasnosti u potpunosti eliminirati. Zaštita na radu je multidisciplinarna djelatnost, predmet naučnih istraživanja i koja u cijelom svijetu pa i kod nas predstavlja interes države, poslodavaca i sindikata. Predložene izmjene zakona uz ustrojavanje institucionalnog oblika kroz zavod su u dijelu dereguliraju, odnosno određuje liberalniju obvezu poslodavaca u određenom dijelu i daju slobodniji način izbora poslodavcu za izbor načina obavljanja stručnih poslova zaštite na radu, a time i početno smanjenje troškova, što ubiti nije loše i predstavlja određenu racionalizaciju. Ali tu dolazimo do problema, a to je kako osigurati kvalitetno provođenje zakona da ne dođemo u priliku da imamo kvalitetan zakon i kvalitetan propis, ali sa provedbom zakona praktički derogiramo i namjeru zakonsku, odnosno i ono što je propisano kroz zakon. Jedna od elemenata, odnosno jedna od bitnih stvari u provedbi Zakona o zaštiti na radu je i kvalitetan nadzor nad provođenjem mjera Zakona o zaštiti na radu u svim segmentima. Nadzor je vrlo bitan jer sa nadzorom osiguravamo da se te mjere kvalitetno provede. Ako taj dio u sustavu zaštite na radu kompletnome ne funkcionira onda dolazi do problema, tj. dolazi do niže razine kvalitete zaštite na radu, a u konačnici i dalje imamo prisutne štete. Prema tome, potrebno je kroz još efikasniju organizaciju inspekcijske službe, tj. inspekcijsku službu promatrati ne samo i u formalnom smislu popunjenosti postojećih okvira, nego sagledavajući ukupan broj problema, odnosno ukupan broj, odnosno širinu problema koji se događa u zaštiti na radu, potrebno je i kvalitetnije ekipirati inspekcije. Danas postoje problemi u funkcioniranju. Naime, ne provođenjem zakona, a svjedoci smo da na tržištu, odnosno u tržišnim uvjetima poslovanja postoje pravne osobe koje se bave stručnim poslovima zaštite na radu. Veći dio pravnih osoba koje se bave zaštitom na radu zadovoljava zakonske uvjete i propisane uvjete kako zakonske i podzakonske, jedan dio je na granici zadovoljavanja, odnosno problematično zadovoljavaju te uvjete, a jedan dio ne zadovoljava te uvjete. Odnosno, dolazi onda u provedbi, odnosno u izvršavanju stručnih poslova dolazi do nekvalitetnog odrađivanja poslova zaštite od požara za poslodavce i ako nemam kvalitetnu inspekciju koja će nadzirati ukupan sistem, onda je ta kvaliteta i razina zaštite na radu u svakom slučaju niža uz to dolazi do problema da se i derogira, odnosno da se i ti poslovi nude u bescjenje, to znači prisutna je i konkurentnost, odnosno nelojalna konkurentnost na tržištu upravo radi toga što netko i ne zadovoljava zakonske uvjete, može si dozvoliti i drugačiju cijenu. Prema tome sve to stvara jednu situaciju da se te mjere zaštite na radu prvenstveno onda promatraju kroz racionalizaciju poslovanja odnosno sa što manjim utroškom i zadovoljavanja što manje provedbe tih mjera, odnosno s druge strane dolazi i do nekvalitetnog odrađivanja tih poslova. Upravo sa ovim izmjenama zakona što je i dobro kao što sam rekao prije, dolazi do liberalnijeg odnosa odnosno omogućava se više pravnim osobama da mogu povjeriti te poslove stručnoj pravnoj osobi. To znači da mogu se kvalitetnije ti poslovi odrađivati, ali je prethodno vrlo bitan taj uvjet da se zadovolji oko nadzora, odnosno oko inspekcije. Uz to moram naglasiti da i autonomija inspektora bi morala biti veća u tom dijelu. Oni kako su danas ustrojeni u okviru inspekcijskih službi, smatramo da i autonomija inspektora pogotovo u tom bitnom dijelu bi morala biti veća, tj. omogućavati i da se kvalitetnije odnosno i efikasnije obavljaju ti poslovi isključivo determinirani Zakonom o zaštiti na radu. I na kraju dozvolite kada sam i kod tog nadzora, odnosno kao što pravne osobe moraju zadovoljavati zakonske uvjete propisane od stručnih sprema do ostalih uvjeta, isto tako vrlo bi bilo bitno da inspektori koji nadziru zaštitu na radu da u njihovim uvjetima primarno bude jedan od uvjeta da su završili visoko školovanje zaštite na radu ili odgovarajuće druge stručne spreme. To govorim iz razloga što Republika Hrvatska već dugi niz godina ima kvalitetan sustav školovanja kadrova za zaštitu na radu, postoje visoke škole od Zagreba, Karlovca, Rijeke. Prema tome smatramo da ima i dovoljno kadrova i da se mogu još te inspekcijske službe upravo sa stručnim osobama još kvalitetnije ekipirati da bi kvalitetnije obavljali taj posao. Evo ja bih sa time završio i u konačnici mi ćemo taj zakon, odnosno izmjene Zakona o zaštiti na radu i podržati. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege. Evo nastojati ću ne ponavljati ove dijelove koje smo čuli iz uvodne rasprave i kolege zastupnika. No, na početku naše rasprave ipak želim reći da će donošenjem ovog zakona Republika Hrvatska pored daljnjeg napretka u ispunjavanju utvrđenih mjerila od strane Europske unije učiniti pozitivan iskorak na području zaštite na radu s naglaskom na građevinarstvo kao što smo vidjeli iz priloženog materijala. Analizirajući predložena rješenja smatramo da je prijedlog zakona vrlo solidan te da su u njegovoj pripremi detektirani i otklonjene uočene nedorečenosti u Republici Hrvatskoj na ovom području. Također njegovim donošenjem želi se još jasnije formulirati odlučnost države u unapređenju ukupnog područja sigurnosti na radu. Dobrim rješenjem u zakonu smatramo stvaranje normativnih pretpostavki za uspostavu novog zavoda nadležnog za zdravlje i sigurnost na radu, a koji će izrasti iz postojećeg Hrvatskog zavoda za medicinu rada. Terminološko usklađivanje s odredbama drugih zakona i propisa koji se odnose na područje zaštite na radu. Stvaranje preduvjeta za stalno djelovanje stručnjaka za zaštitu na radu kod poslodavaca. Utvrđivanje obaveze cjeloživotnog obrazovanja i usavršavanja znanja za stručnjake zaštite na radu. Utvrđivanje roka do kojeg zaposleni radnik može raditi ako nije osposobljen za rad na siguran način. Predlaganje izmjena koje će inspektorima rada omogućiti lakše obavljanje poslova u pojedinim slučajevima. Usklađivanje proširenih obaveza na području građevinarstva. Želimo također ukazati na neka otvorena pitanja na ukupnom području zaštite na radu, a koja su do sada percipirana u javnosti. Poznate su činjenice da se razni poslovi izvode ne samo za radnim stolovima i u prodavaonicama već i u laboratorijima, za strojevima s povećanim opasnostima i operacijskim dvoranama, ali i na terenu, kao i to da nove tehnologije donose nove opasnosti za zdravlje zaposlenika. Naime, i pored jasne zakonske obaveze svakog poslodavca pa tako i države da provodi zakonske obaveze nismo sigurni da li se u potpunosti ili u dovoljnoj mjeri osiguravaju uvjeti za siguran rad i zaštitu zdravlja radnika na što ukazuju i sljedeći primjeri. Upitno je nabavljanje ili redovito nabavljanje, odnosno korištenje osobnih zaštitnih sredstava. Upitno je provodi li se osposobljavanje za radnika stvarno ili fiktivno. Upitno je provode li se uopće i koliko redovito ispitivanje strojeva i uređaja faktora radnog okoliša te električnih i gromobranskih instalacija. Upitno je dolaze li inspektori redovito u nadzor kao i kakve zapisnike rade, jer bi neke pravne osobe vjerojatno mogle staviti i ključ u bravu. Neprovođenje mjera zaštite na radu za posljedicu ponekad ima i sudske postupke za naknade štete zbog ozljeda na radu. Također prema rezultatima istraživanja europske zaklade za poboljšanje životnih i radnih uvjeta, nebriga poslodavaca za zdravlje i sigurnost radnika doveli su Hrvatsku na jednu od prvih mjesta po dužini bolovanja u Europi. Želimo istaknuti i jednu svijetlu točku, a to je da je jedan od razloga i malo pozitivnog trenda smanjenja ozljeda na radu i profesionalnih bolesti zadnjih godina znak da su poslodavci počeli prepoznavati potrebu potpune provedbe Zakona o zaštiti na radu u sklopu njihovog poslovanja kao profitabilnu investiciju jer se ulaganjem u preventivu sprječavaju mnoga neželjena djelovanja. S tim u vezi nadamo se da će nadležna tijela i poslodavci dati svoj puni doprinos u cilju unapređenja učinkovitosti mjera zaštite na radu. I na kraju želim naglasiti da mi u HSS-u donošenjem ovog zakona očekujemo značajnije poboljšanje stanja zaštite na radu posebno u građevinarstvu i stoga će klub HSS-a podržati predložene izmjene i dopune zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Ne. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu za to potrebni uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu, hitni postupak, P.Z.E. br. 135 Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnica Ljubica Lukačić. Predstavnica predlagatelja na sjednici je prihvatila amandmane te oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova sa 121 glas za i 2 suzdržana glasa zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I 8. točka, to je - Konačni prijedlog Zakona o izvozu i uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 133 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno s člankom 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za gospodarstvo i Odbor za obranu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnik Boris Šprem. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Tamara Obradović Mazal, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Vrlo kratko. Ovaj Nacrt Prijedloga Zakona o izvozu i uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava koji Vlada predlaže u hitnoj proceduri, objedinjeno prvo i drugo čitanje dio je pristupnih pregovora za članstvo u Europskoj uniji i to poglavlja 31 vanjska sigurnosna i obrambena politika. On uređuje naime, odnosno predlažemo da u formi zakonskog akta uredi materiju koja je do sada bila uređena Uredbom o određivanju robe koja se izvozi i uvozi na temelju dozvola, a čiji je sastavni dio i popis robe vojne namjene. S obzirom da je područje kontrole izvoza i uvoza robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava za komercijalne svrhe u Republici Hrvatskoj postalo pitanje koje treba podići na razinu zakona i u zakonskom tekstu ugraditi četiri akta pravne stečevine Europske unije. Nametnula se dakle ta potreba donošenja zakona koja će osigurati cjeloviti nadzor izvoza i uvoza robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava, te pružanje usluga za robu vojne namjene. Osim uvjeta za izvoz i uvoz robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava uređujemo i pružanje usluga koje se odnose na robu vojne namjene, propisujemo nadležnosti tijela državne uprave koja sudjeluju u njegovoj provedbi, prava i obveze izvoznika, uvoznika i pružatelja usluga, te uvjete za obavljanje djelatnosti propisanih ovim Prijedlogom zakona, kao i nadzor te upravne mjere za prekršitelje ovog zakona kada su ugroženi nacionalni, odnosno vanjskopolitički interesi Republike Hrvatske. U predloženi tekst zakona, kao i u slučaju zakona koji je netom bio raspravljan i izglasan u Hrvatskom saboru. Radi se o robi dvojne namjene. Uvodimo i ovdje nove definicije i pojmove koji su preuzeti iz pravne stečevine Europske unije, a radi se o definiciji usluga brokeringa, odnosno tehničke pomoći. Da bi ovaj zakon saživio u praksi, odnosno da bi se i dalje omogućila primjena slijedom popisa robe vojne namjene, temeljem odredbi ovog zakona Vlada će u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona donijeti propis o robi vojne namjene, kao i propis o nevojnim ubojnim sredstvima. Robe koje će se nalaziti u obadva popisa i sada se nalaze na režimu dozvola te je za njih izvoz i uvoz temeljem Uredbe o određivanju robe koja se izvozi i uvozi na temelju dozvola potrebna dozvola Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva kao nadležne institucije. Možda jedan kratki osvrt na same pojmove robe vojne namjene, kao i nevojna ubojna sredstva. Naime, roba vojne namjene je roba koja je uglavnom konstruirana i izrađena, sastavljena i modificirana za vojnu namjenu, uključujući i s njim povezanu, sa njom povezanu tehnologiju i softver. Međutim, nevojna ubojna sredstva su robe koje su definirane popisom, posebnim popisom nevojnih ubojnih sredstava. Ona se rabe u komercijalne svrhe, ali naravno zbog svojih tehničkih karakteristika i mogućnosti uporabe zahtijevaju izvoznu i uvoznu kontrolu. Primjerice, kao što se radi o lovačkom, odnosno sportskom oružju, njegovim dijelovima, te streljivu koja se koriste u takvom oružju. Kao i kod robe dvojne namjene, brokerske usluge koje uvodimo kao nove pojmove znače pregovaranje ili ugovaranje poslova za kupovinu, prodaju, odnosno nabavu takve robe, a tehnička pomoć kao nova definicija koju uvodimo ovim Konačnim prijedlogom zakona označava svaku tehničku pomoć u vezi popravka, razvoja, proizvodnje koja se odnosi na robu vojne namjene, a koja može imati i oblik upute osposobljavanja, odnosno prijenosa poslovnog znanja ili stručnih savjetodavnih usluga. Evo ukratko, ovo je rezime osnovnih značajki Konačnog prijedloga zakona i novela koju uvodimo u obliku zakonskog teksta. Kao što sam rekla postojeći režim bazira se trenutno samo na Uredbi o robi koja se izvozi i uvozi na temelju dozvola, ali i praksa i sama pravna stečevina traži uređivanje ove djelatnosti, odnosno ovih pojmova na razini zakonskog teksta. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Imamo jednu prijavu za raspravu u ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani kolegice i kolege zastupnici, predstavnici predlagatelja. Dakle, ovaj zakon pokriva jedan dio prometa naoružanjem. Bilo bi možda bolje da je taj dio malo i veći, odnosno da nam je izvoz pa i u toj djelatnosti malo veći da malo popravimo bilancu. Trgovina naoružanjem jedna je od djelatnosti prema kojoj javnost pristupa sa sumnjičavošću i podozrenjem, no nesumnjivo da uređenoj državi i ova djelatnost mora biti regulirana na odgovarajući način. Nije dobro kada tajne nabave postanu javne zabave za javnost, jer onda ljudi koji se bave tim poslom postanu na neki način sumnjivi, prema njima se prilazi s podozrenjem. Ovaj zakon u najvećoj mjeri, dakle na odgovarajući način uređuje ovu materiju vodeći računa i o dosadašnjoj praksi i iskustvima koja se dakle temelji samo na četiri članka uredbe. Podsjetit ću 2002. godine donesen je Zakon o prometu, proizvodnji i remontu naoružanja i vojne opreme gdje je predviđeno ustvari da jedan dio poslova iz ovoga zakona obavlja Agencija "Alan". Evo sada se to na neki način stavlja u nadležnost drugih državnih tijela što mislim da je dobro. Svaka država mora pronaći pravu mjeru u kojoj na jedna način omogućava tvrtkama koje legalno posluju i zapošljavaju radnike, plaćaju poreze, a bave se ovom djelatnošću da zarade i omoguće državi zaradu putem poreza, ali s druge strane treba izbjeći da država trpi štetu zbog toga što njene tvrtke posluju sa državama koje su na neki način na crnoj listi. Zbog toga je posebno bitna uloga predstavnika Ministarstva vanjskih poslova u povjerenstvu iz članka 6. i njegova uloga po nama je u tom povjerenstvu i najveća temeljem njihovih saznanja su ustvari i najvažniji razlog uskraćivanja izvozne robe u zemlje koje se nalaze bilo pod sankcijama, bilo na nekim drugim nazovimo ih crnim listama. Interes države svakako je uvijek ispred interesa tvrtke i to u tu kompromisa u ovoj djelatnosti ne smije biti. Oni ljudi koji su odabrali da se bave tim zanimanjem, da se bave trgovinom naoružanjem toga su bili svjesni. To je na neki način stavljeno kako se to kaže u rok službe. Predloženi zakon u najvećoj mjeri štiti interes Republike Hrvatske, a nadamo se da i njegova primjena neće previše ograničiti mogućnost izvoza i ove robe, naravno sukladno kriterijima koji su tu propisani. Svijet bez oružja na žalost još nije moguć. Drago nam je kada je jezik oružja u Hrvatskoj bio prevladavajući iza nas. Drago nam je da naša zemlja više nije ni na kakvim listama kada je prije bila pod embargom što nam je u mnogo čemu otežavalo obranu u vrijeme Domovinskog rata što je tjeralo i neke ljude koji su nam želje li pomoći da krše sankcije svojih zemlja i danas možda zbog toga odgovaraju da bi pomogli Hrvatskoj. Drago nam je dakle, da Republika Hrvatska i ovim zakonom usklađuje svoje zakonodavstvo sa Europskom unijom i klub SDP-a podržati će ovaj zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Ne. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti. To je danas zadnji put rečeno. Sutra bu opet. Time završavamo današnje zasjedanje, pa vas molim samo da vam dam informaciju, da ćemo sutra ujutro početi sa točkom 15. Interpelacija o radu ministra financija Ivana Šukera, podnositelja dvadeset četiri zastupnika Hrvatskog sabora, da su klubovi i onda ćemo raditi dalje sve interpelacije i točku o povjerenstvu istražnom povjerenstvu, s time da su se predstavnici svih klubova dogovorili da će u ime samo raspravu voditi po jedan predstavnik u ime kluba i drugo da samo jedan ispravak netočnog navoda može biti na raspravu iz svakog kluba. To je dogovor jedan dobar dogovor koji su se dogovorili međusobno svi klubovi i time večeras završavamo. Hvala vam lijepa. Sutra ujutro nastavljamo u 9,30 sa sjednicom [[Upadica: 9,30?]] 9,30.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izvozu i uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava, hitni postupak, P.Z.E. br. 133. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnik Boris Šprem. Molim gospođu Obradović-Mazal državnu tajnicu da se izjasni o amandmanima. 1, amandman Odbora za zakonodavstvo. Ima dva amandmana, 1 na članak 46., 47. i 48.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. I 2, na članak 53.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. I amandman gospodina zastupnika Borisa Šprema na članak 1.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izvozu i uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava. Molim, uključimo se. Glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon prihvaćen je većinom glasova sa 120 glasova za, 3 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dobro jutro svima! Dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu sa točkom dnevnog reda - Interpelacija o radu ministra financija, Ivana Šukera, Podnositelji: 24 zastupnika Hrvatskoga sabora Zastupnici Hrvatskog sabora temeljem članka 190. Poslovnika Hrvatskog sabora podnijeli su ovu interpelaciju. Prijedlog akta primili ste u pretince. Želi li se predstavnik predlagatelja očitovati? Zastupnik gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.