Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu – Predlagatelj Klub zastupnika HSS-a, prvo čitanje P.Z. br. 459 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu je proveo Odbor za zakonodavstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja? Gospodin Željko Ledinski izvolite.
Povlačim zakon iz procedure u ime kluba.
Povlači gospodin u ime predlagača zakon iz procedure. Hvala lijepa.
Prijedlog Zakona o poljoprivredi, dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu. Klub zastupnika HSS-a je povukao. Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu je - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona, drugo čitanje P.Z. br. 418; Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo i pravosuđe. Državna tajnica Ministarstva pravosuđa Snježana Bagić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Stečajni zakon možda možemo ocijeniti kao gospodarski zakon koji u postupovnom smislu uređuje tijek stečajnoga postupka u momentu kada dođe u fazu sudskog postupka. Kao svi postupovni zakoni on teži k tome da bude što učinkovitiji, efikasniji i da doprinese ubrzavanju stečajnoga postupka. Činjenica jest da smo od '96. godine kada je donesen Stečajni zakon ovaj zakon čak 4 puta mijenjali. Zadnje promjene su bile 2003. godine. Tim promjenama iz 2003. godine koje su isto tako imale za cilj pojednostavljenje i ubrzanje postupka. Međutim, postignut je barem u nekim dijelovima obrnuti učinak. Primjerice osobito u dijelu koji se odnosi na prava vjerovnika vezano za isplatne redove, osobito na primjer odredba članka 193. stavka 2. koja se odnosi na odluku o prijenosu na novčanu stečajnu masu vjerovnicima. Ta odredba je izazvala velike probleme u parničnim postupcima koje su ti vjerovnici na temelju ove odredbe preuzeli. Također su bili uvedeni neki instituti koji nisu nikad u praksi zaživili. Jednostavno očigledno u našim uvjetima, gospodarskim uvjetima to nisu primjereni načini rješavanja imovine stečajnog dužnika kao što je to prodaja imovine dužnika u cjelini. Isto tako, zakon je u pogledu ovršnih postupaka, prisilne naplate u onom dijelu gdje se on primjenjuju u stečaju propisao odredbe i institute koji su suprotni Ovršnome zakonu što je dakako izazivalo poteškoće u praksi, dvojbena tumačenja i odugovlačilo postupak. Cilj ovih izmjena i dopuna je dakle isti kao i prethodnih izmjena i dopuna, a to je da se ustanovi bolja efikasnost postupka, socijalno prihvatljivija rješenja glede namjere radnika i pojačana kontrola nad radom stečajnih upravitelja. Ja ću u nekoliko primjera novina ovoga zakona pokušati reći kako to ova Vlada misli postići ovim izmjenama i dopunama Stečajnoga zakona. Dakle, u bitnome ukazati na neke razlike koje se predlažu ovim zakonom kako bi se doprinijelo, uspostavljanju jednostavnijih i funkcionalnijih stečajnih postupaka. Dakle, prva jedna promjena koja se predlaže jest pojednostavljenje pretpostavke o nesposobnosti za plaće dužnika sa svrhom olakšanja, dokazivanja, postojanja tog stečajnog razloga. Naime, do sada se teško utvrđivala insolventnost kao stečajni razlog zbog toga što je ocjena o insolventnosti ovisila o tome da li u razdoblju dužem od 2 mjeseca sa računa dužnika namirena barem jedna petina dospjelih tražbina. Sada se predlaže rješenje da dužnik može sa bilo kojeg računa sa kojeg se vrše plaćanja duže od 60 dana, dakle razdoblje insolventnosti u trajanju više od 60 dana dostatan je stečajni razlog. Predlažu se i socijalno prihvatljivija rješenja glede namire radnika. Kako i zašto? Naime, i do sada su radnici ali samo sa dijelom svojih tražbina po osnovi radnoga odnosa bili u prvom više isplatnom redu ali samo do jedne trećine plaće otpremnine. Sada se predlaže da radnik sa cijelim potraživanjem iz radnog odnosa u bruto iznosu ulaze u prioritetni red naplate u stečajnom postupku. Nadalje, predlaže se izjednačavanje svih vjerovnika u obvezi prijave, odnosno obavijesti o tražbinama što će biti podloga izradi tablica o obvezama stečajne mase i boljoj transparentnosti, a vjerovnicima omogućiti pregled obveza i donošenje pravnih odluka o novčenju. Naime, do sada izlučni i razlučni vjerovnici kao oni koji zapravo se ne namiruju iz izvora stečajne mase nisu bili u obvezi prijavljivati svoje tražbine. To se činilo kao dobro zakonsko rješenje, međutim u praksi doista stvara probleme jer se zapravo nije znalo kolika je ukupna imovina tog stečajnog dužnika što bi moglo a ne ulazi inače u stečajnu masu i razlog i zbog toga, tako da je to zapravo izazivalo nepotrebne sporove, parnice i odugovlačilo postupak utvrđivanja imovine stečajnoga dužnika. Sad su oni dakle dužni obavijestiti o tim svojim pravima stečajnoga upravitelja. Isto tako, ovim izmjenama i dopunama onemogućuje se razlučne vjerovnike da propuštaju ostvarivati svoje pravo namirenja u ovršnom postupku. Naime, oni su procjenjivali, kalkulirali da je to za njih povoljnije u stečajnom postupku i na taj način su zapravo pretvarali sudove u svoje institucije za prodaju imovine na koju imaju pravo odvojenog namirenja. Tako da se sada predlaže pokrenuti ovrhu radi ostvarenja prava na namirenje iz osiguranog predmeta i tek ako ta ovrha nije uspjela može to predlagatelj, vjerovnik, izlučni odnosno razlučni ostvarivati u stečajnom postupku. Nadalje se predlaže uspostavljanje veće kontrole nad radom stečajnih upravitelja i njihovo izjednačavanje u pogledu uvjeta za obnašanje te dužnosti. Vi znate već iz prijedloga zakona u prvom čitanju da je opći uvjet da imaju položen ispit i moraju biti na listi koju bi trebali utvrđivati Ministarstvo pravosuđa. Naime, najveće poteškoće i to su i do sada rasprave pokazale pa čak i izmjene i dopune zakona dosadašnje gdje poteškoće u onima koji jesu stupaju na mjesto uprave i cjelokupnog popularno rečeno menadžmenta tvrtke koja već u poteškoćama jest jer je dospjela u stečaj. I to su stečajni upravitelji. Dakle, od njih se traže posebna znanja, pripisuju im se katkada i veliko opterećenje pa katkad i zlouporaba položaja. Dakle, naša zadaća je da osiguramo da te osobe koje predlažemo za stečajne upravitelje budu osobe koje svojom stručnošću, znanjem, profesionalnom etikom će osigurati da se takve mogućnosti svedu, otklone ili svedu na minimalnu razinu. Do sada je po važećem zakonu su stečajni upravitelji mogli biti osobe, članovi javnog trgovačkog društva s položenim stručnim ispitom. Dakle, one koji jesu u tom trgovačkom društvu ili odvjetnici koji nisu morali imati položen stručni ispit. Ovo rješenje pokazalo se međutim dosta nepraktično i loše jer jednostavno nije moguće utvrditi i imati veći broj upravitelja kako bi se oni mogli rasporediti. Ja imam prigovore zapravo da imamo prevelik broj upravitelja stečajnih koji vode prevelik broj stečajeva. Zato se predlaže zato da se proširi krug dakle osoba koje imaju visoku stručnu spremu, potrebna znanja, koja polaže stručni ispit pri Ministarstvu pravosuđa i da te osobe onda mogu biti stečajni upravitelji tako da ih se onda uvrsti na listu Ministarstva pravosuđa. Ovdje moram reći da Ministarstvo pravosuđa nema tu neki voluntarizam ili ovlasti ili da izvršna vlast se miješa u sudsku vlast jednostavno se uvrštuju svi oni koji, uvrštavaju na tu listu svi oni koji su prošli ispit koji se polaže po neovisnim stručnjacima iz pravosuđa, ekonomije i drugih područja pred Ministarstvom pravosuđa. Također se predlaže da ti stečajni upravitelji mogu voditi ograničeni broj stečajnih postupaka, ne samo u samom broju nego u vrijednosti imovine koja jest u stečajnome postupku. Ono što jest važno da bi se stečajni postupak uspješno vodio to je i bolja obaviještenost svih, poglavito vjerovnika i drugih zainteresiranih osoba u postupku. Tako da će se sada sudska rješenja objavljivati i putem Interneta. Do sada su se inače objavljivala samo neka rješenja, a sada će se objaviti sva rješenja. Tako da će to doprinijeti transparentnosti, osobito zbog toga što su sada podaci iz sudskih registara međusobno pojedinih trgovačkih sudova umreženi. A kao što znate po posljednjim izmjenama Ovršnoga zakona Hrvatska gospodarska komora vodi poseban očevidnik svih nekretnina i pokretnina vrednijih od 50 tisuća kuna. Također će istodobno vezano za to to doprinijeti i većoj pravnoj sigurnosti u pogledu identifikacije stečajnog dužnika, i to zbog toga što se sada treba navesti i podatak o njegovom matičnom broju upisa. Također se normiraju rokovi trajanja prethodnoga postupka … [[Govornik se ne razumije.]] za distribuciju i rješavanje po žalbi. Do sada toga roka nije bilo u prethodnome postupku, dakle u postupku kojim se opće utvrđuju uvjeti za otvaranje stečajnog postupka, pa je taj postupak mogao trajati praktički neograničeno. Sada se uvode rokovi kojima se određuje faze koje mogu trajati, pojedine faze postupka i konačno dovršiti taj prethodni postupak. Što se tiče nastavljanja parnica. Prethodno ispitivanje stečajnoga postupka do sada također ni za te parnice nije bilo roka vjerovniku. I zbog toga se u praksi događalo da tužitelj nastavlja parnicu o prijavljenoj … [[Govornik se ne razumije.]] tražbini pa su ovi vjerovnici bili u povoljnijem položaju od onih koji nisu s … [[Govornik se ne razumije.]] dužnikom, pošto su ovi potonji bili dužni u roku navedenom u rješenju suca pokrenuti parnicu u slučaju osporavanja i to pod prijetnjom gubitka prava na vođenje parnice. Stoga kako bi se otklonila ovakva recimo korištenja ovakvim sredstvima i znači direktno uzrokovanje, odugovlačenje postupka, svim je vjerovnicima određen rok od 8 dana za pokretanje ili nastavak parnica, što smatramo da će znatno ubrzati sam stečajni postupak. Isto tako, kad smo već kod rokova, do sada nije bilo roka u kojem se mora izraditi stečajni plan, ako se ide na oživljavanje, mogućnost oživljavanja tvrtke. Sada se normira rok od 6 mjeseci za izradu plana. Taj rok se računa od dana donošenja odluke da se pristupi izradi plana. Što se tiče odluke o neunovčenim predmetima do sada se na vjerovnike mogla prenositi neunovčena masa, ali to su nažalost bili uglavnom predmeti iz parnice ili teško unovčeni predmeti. I sada se predlaže da se može na vjerovnike prenositi ono samo, samo ono što je doista neunovčivo, dakle nema tržišne vrijednosti kao što su recimo … [[Govornik se ne razumije.]] i sl., a sve drugo mora biti unovčeno u postupku. I također se predlaže skraćivanje roka unutar koga je potrebno unovčiti stečajnu masu tako da se sad taj rok skraćuje na godinu i pol, a u skladu s navedenim skraćeni je rok za određivanje završnoga ročišta koje se po ovom prijedlogu zakona treba odrediti najkasnije u roku od godinu i pol dana od dana održanog izvještajnog ročišta. Uvažene dame i gospodo zastupnici, ovo je čini mi se u bitnome najvažnije što se predlaže izmjenama i dopunama Stečajnoga zakona u njegovome drugom čitanju. Predlagatelj je uvažio niz primjedbi koje su iznijete tijekom saborske, rasprave na pojedinim odborima i tijekom saborske rasprave kako bi se dodatno poboljšao tekst i doprinijelo onome što jest cilj, a to je funkcionalni stečajni postupak. Tako da je dakle primjerice prihvaćena primjedba saborskih zastupnika Odbora za zakonodavstvo te je uvedeno brojčano o graničenje stečajeva po jednom upravitelju, koje sam već ranije obrazložila. Tako da se imovina veže uz poseban propis. Isto tako je prihvaćena primjedba saborskih zastupnika koja se odnosi na potraživanje radnika, da je pogodnije rješenje koje je već bilo sadržano u ranijoj odredbi članka 173. stavka 2., ono se odnosi na članak 75. Konačnoga prijedloga zakona, te je predloženo rješenje kojim stečajni upravitelj sastavlja popis svih tražbina radnika i prijašnjih radnika dužnika dospjelih do otvaranja stečaja propisima. I prihvaćena je također između ostalih primjedba Odbora za zakonodavstvo pa je umjesto ograničavanja vrijednosti predmeta spora za parnice vezano za stečajni postupak odlučeno da se vrijednost predmeta spora računa prema normama Zakona o parničnome postupku. Isto tako, prihvaćene su primjedbe nekih saborskih zastupnika i ocjena je također vezano za preuzimanje pravne stečevine u području koje se odnose na financijske institucije, usklađivanje da je taj segment dosta zahtjevan, da zahtijeva dosta usklađivanja i promjena pa je predloženo odnosno rješenje kojim se, će se stečaj nad bankama i financijskim institucijama urediti posebnom propisom pa je ovaj dio sada nije sadržan u ovome Konačnome prijedlogu zakona. Neke od prijedloga nažalost nisu mogli biti prihvaćeni. Primjerice prijedlozi da se ne može za stečajnog upravitelja imati bilo koga protiv koga je podnesena kaznena prijava i pokrenut kazneni postupak, te ustavna kategorija presumpcije nevinosti dok netko nije pravomoćno suđen, ali postoji odredba da se ne može imenovati netko protiv koga je, koji je pravomoćno suđen za kaznena djela platnog prometa i slična kaznena djela. Predlagatelj je također, kao što sam već rekla, ostavio odredbu da i u buduće, da i sada u buduće Ministarstvo pravosuđa sastavlja listu stečajnih upravitelja, oni koji su prošli, oni koji su položili ispit, a da to ne bude Vrhovni sud, ocjenjujući da to ni na koji način ne utječe zapravo na neovisnost ili njihov rad. I predlagatelj je kao što sam rekla neke rokove skratio. Ponovno smo ih pregledali. Rokovi nisu nerealni. Mi se svi zalažemo da se postupci ubrzaju i zato su ovdje pažljivo u skladu s onima koji taj zakon primjenjuju rokovi procijenjeni. Dakako ne mogu ovom prilikom sve primjedbe koje su prihvaćene, nisu prihvaćene … [[Govornik se ne razumije.]] jer bi to predugo trajalo. Ja zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Odbor za pravosuđe, poštovani zastupnik, predsjednik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažena gospođo državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 43. sjednici održanoj 5. srpnja 2006. godine Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 29. lipnja 2006. godine. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja osvrnuo se na razlike između rješenja koja se predlažu konačnim prijedlogom zakona u odnosu na rješenja iz prijedloga zakona. U raspravi su članovi Odbora podržali predložene izmjene i dopune zakona, a predstavniku predlagatelja sugerirano je da u dopuni obrazloženja konačnog prijedloga i obrazloži razloge zbog kojih je uvažio primjedbe Hrvatske narodne banke da se stečaj financijskih institucija normira posebnim propisom čime je iz nacrta konačnog prijedloga u potpunosti uklonjena nova Glava X. i članci 335.a do 335.d, dakle stečaj nad bankama. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je sa 6 glasova za i 2 uzdržana glasa predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona i prvo što hoću reći, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će prijedlog ovog zakona. Ovaj zakon je već i u prvom čitanju bio vrlo korektan zakon koji je nudio niz rješenja koje će se sasvim sigurno odraziti na poboljšanje i na efikasnost stečajnog postupka, a u drugom čitanju koliko vidimo uvažene su i brojne primjedbe naših saborskih odbora pa i kolega zastupnika tako da u ovom drugom čitanju zakon je još i bolji nego što je bio. Kada samo spomenemo stečaj to sasvim sigurno otvara vrlo neugodna sjećanja i stečaj zaista povezujemo sa ostancima bez radnih mjesta brojnih ljudi sa propašću brojnih firmi i to je naprosto jedna činjenica koju moramo sagledati i koju su zapravo prošle i sve tranzicijske zemlje. Neke su čak osnivale i specijalizirane sudove koji su se bavili isključivo stečajem kao Mađarska, neke su osnivale odjele pri sudovima koji su se bavili stečajem i zaista osnovni tranzicijski problemi radi velikog broja stečaja su bili prelazak iz jednog oblika, jednog načina gospodarstva, znači državnog gospodarstva na tržišni oblik i tu mnogi gospodarski subjekti koji su bili u toj tranziciji nisu mogli odgovoriti novim zahtjevima. Poduzeća ona bivša nisu počivala na ekonomskim principima, broj zaposlenih nije odgovarao ekonomskim potrebama nego to je zapravo bilo posljedica jedne dogovorne privredne, jednog dogovornog gospodarstva. Privatizacija i pretvorba također vidjeli smo opterećena je brojnim lošim postupcima koji su se dešavali. Sve to zajedno dovelo je do jednog velikog, ogromnog vala stečajeva u kome su mnoge firme propale, a imali smo i Stečajni zakon koji je zapravo omogućavao jedno dugačko vođenje stečajeva, jedno beskonačno vođenje stečajeva u kome se ta imovina tih firmi na kojima se zapravo trebala sagraditi i na kojima su se trebali dići novi gospodarski subjekti, ta imovina se vrlo često raskrčmila i vrlo često se sa njom nesavjesno upravljalo. To su naprosto činjenice. Međutim, žao mi je što nema možda u izvješću brojčanih podataka koliko stečajeva je otvoreno, u koje vrijeme, koliko ih je zatvoreno, koliko ih je završeno jer čini mi se da smo prošli onaj val i da polako naše gospodarstvo ulazi u jedne mirnije vode i to smo jučer vidjeli zapravo i kod izmjena i dopuna našeg proračuna jer vidimo da su nam makroekonomski pokazatelji ove države da su zaista vrlo korektni i da su gotovo svi makroekonomski pokazatelji pozitivni. Tako bilo bi zgodno vidjeti možda i to, jer čini mi se da je onaj veliki ogromni val stečajeva iza nas i da polako ulazimo u jedno mirnije razdoblje. Ovdje klub Hrvatske demokratske zajednice podržava brojna, zaista brojna dobra rješenja koja će sasvim sigurno pridonesti jednom efikasnijem vođenju stečajnog postupka, jednom bržem vođenju stečajnog postupka, jer državna tajnica je ovdje zaista navela cijeli niz. U svakom slučaju pozdravljamo i činjenicu da će i radnici sada biti puno bolje zaštićeni u stečaju jer neće u ovom privilegiranom razredu tražbina biti priznat samo dio njih tražbina nego će te tražbine biti priznate u cijelosti. Također podržavamo i rješenje da se išlo, da se ostalo pri ovome sada da te tražbine sastavlja stečajni upravitelj, a ne sami zaposlenici. Pored toga vidimo i naš prijedlog kluba je u prvom čitanju bio da se na neki način pokušaju ograničiti to da stečajni upravitelji vode veliki broj stečajeva što vidimo da je ovdje dana mogućnost da se znači razriješe stečajni upravitelji koji vode više od tri stečajna postupka koji prelaze vrijednost 2 milijuna kuna i u kojima se poslovanje stečajnog subjekta, stečajnog dužnika nastavlja. To je u svakom slučaju dobra novina iako gledajući po logici stvari nije niti tu trebalo biti problema, jer sama logika stvari nameće da jedan čovjek ne može voditi 20 ili 30 stečajnih postupaka, ali na žalost u praksi smo imali to i sada evo imamo ovdje jednu zakonsku mogućnost koja to regulira. Ubrzavaju se postupci, ovaj prethodni stečajni postupak u kome se ispituju razlozi da li postoje razlozi za otvaranje stečajnog postupka, ne smije trajati dulje od tri mjeseca. Unovčenje stečajne mase mora biti gotovo u godinu i pol. Stečajni plan mora biti napravljen u šest mjeseci. Rok za žalbu, pravni lijek znači je 8 dana. Ta žalba mora biti riješena u roku 60 dana. To su sve određene inovacije u ovom zakonu koje nedvojbeno će dovesti do kvalitetnijeg vođenja stečajnog postupka. Stečajni upravitelji vidimo ministarstvo ih utvrđuje u obliku liste koja je upravni akt tako da je to još transparentnije nego što je bilo. Vraća se da svi moraju polagat onaj stručni ispit za stečajnog upravitelja što do sada nije bilo i to će sasvim sigurno pridonijeti i kvaliteti onih ljudi koji stečajni postupak vode. Međutim moram reći jednu drugu stvar. Zakon je zakon. Ovaj zakon je ja bih rekao bio i bez ovih poboljšanja koja su nedvojbeno dobra, on je i do sada pružao jedan kvalitetni okvir u kojem se stečaj mogao voditi. Međutim, veliki problem naših stečajeva, ja sam o tome govorio i kod prvog čitanja, jeste timing ili vrijeme otvaranja stečajnih postupka. Mi ako bi radili jednu analizu onda bismo došli do toga da je većina naših stečajnih postupaka otvorena daleko od ovog zakonskog roka koji je tu propisan, a to je šest mjeseci od insolventnosti ili insuficijencije. I nakon što je firma blokirana 3, 4, pa čak 5 ili više godina tek tada se došlo i tek tada je netko podnio zahtjev ili prijedlog za otvaranje stečajnog postupka. Šta se u tom razdoblju dogodilo, mislim da ne treba čovjek biti previše maštovit. Imovina je raskrčmena, otuđena na različite strane i kad je stečajni postupak otvoren zapravo tu se više nitko nije mogao namiriti. Niti radnici, niti vjerovnici, ali niti država niti naši mirovinski i zdravstveni fondovi. Svi su u takvom stečajnom postupku ostali kratkih rukava. I ono što pak nema previše veze direktne sa ovim Zakonom je da moramo pokrenuti sve one mehanizme koji omogućavaju i koji tjeraju subjekte na tom gospodarskom tržištu da stečaj otvaraju na vrijeme. Jer ako je stečaj otvoren na vrijeme tada ima mogućnosti i da ta imovina bude korektnije naplaćena, prodana, da se vjerovnici namire. Da se na toj imovini zasnuju i dignu neke nove firme, neki novi trgovački subjekti koji će ponovno zaposliti te ljude koji su radi stečaja ostali bez posla. To je kao kada je čovjek bolestan pa dođe na vrijeme kod liječnika, ovaj mu na vrijeme da dijagnozu, odredi mu terapiju i tada ima šanse za ozdravljenje. Ako je došao prekasno nažalost šanse nema. Takvu komparaciju možemo povući i u Stečajnom zakonu. Zato imamo mi ugrađene i kaznene odredbe protiv uprave koja nije na vrijeme otvorila stečajni postupak. Imamo mi ugrađene i zaštitne i određene privilegirane odredbe u odnosu na zaposlenike koji su oslobođeni plaćanja pristojbe i troškova kada pokreću oni prijedlog za otvaranje stečajnog postupka. Međutim, ljudi su vrlo često prisiljeni raditi u trgovačkim društvima bez plaće za nekakve bonove na nekakve proizvode koje dobivaju pa nisu zainteresirani. Kažu, ako se otvori stečaj proći ćemo još gore nego što prolazimo sad. Međutim, nije to tako. Ali i naša država koja ima podatke, naši fondovi, mirovinsko, zdravstveno, kada vidi da postoji subjekt koji ne plaća mirovinsko, koji ne plaća porez, koji ne plaća sve ono što treba plaćati, kada ga ima evidentiranog i naša država treba pokrenuti mehanizam stečaja jer tada će i ona u te fondove prihodovati ono što treba prihodovati. Dakle, jedno je zakon, jedno je praksa. Kod nas je percepcija stečaja užasno loša. Stečaj se povezuje sa propašću, sa beznađem, sa mrakom, a u vani, u razvijenim zemljama, u razvijenim demokracijama interes otvoriti stečaj nije samo stečajnog vjerovnika nego i stečajnog dužnika. Mi moramo mijenjati percepciju, moramo mijenjati svijest o stečaju i moramo stečaj koristiti pa čak i kao instrument poslovne politike. Ja ga pokušavam nekad komparirati kao recimo kad imamo, idemo u nekakvom planinarenju smo i sada taj uspon nam je prilično strm i na određenoj dionici više nemamo zraka, teško nam je. U toj priči idemo tražiti nekakav sporedni put kojim ćemo se malo odmoriti i opet ćemo doći, vratit se na onaj drugi. Isto je tako i u stečaju. Ako je stečaj otvoren na vrijeme, ako sam stečajni dužnik utvrdi koliko je njegovo dugovanje, ako on sam ima određeni program kako to riješiti u njegovom interesu je da se stečaj otvori jer otvaranjem stečaja mijenja se njegova pravna situacija. Dobija novi žiro račun, ima mogućnost raskinuti ugovore koji su sklopljeni, ima brojne pogodnosti koje su, zaustavlja se i tijek zakonskih zateznih kamata, prekidaju se ovrhe, prekidaju se parnice, omogućava mu se način da se vrati na onaj normalni put poslovanja. Stoga kolegice i kolege, Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava sve ove izmjene koje ovim Zakonom se predlažu. Smatramo da će one nedvojbeno dovesti do jednog bržeg i kvalitetnijeg vođenja stečajnog postupka. Stečajni postupak će po ovome biti transparentniji. Posebno podržavamo što u stečajnom postupku ponovno su priznata cjelokupna potraživanja zaposlenika. Što će tražbine zaposlenika i dalje sastavljati stečajni upravitelj. Posebno podržavamo da nakon ovih izmjena, vjerujemo neće biti onih "vunder" stečajnih upravitelja koji će voditi po 20 ili 30 stečajnih postupaka. Međutim, ono što je, moramo mijenjati jednu kulturu poslovanja, jednu financijsku kulturu u poslovanju i promijeniti potpuno stečaj, percepciju stečaja. Jer stečaj, on ne mora biti kraj, on ne mora biti propast. Stečaj može biti zapravo mogućnost za novi početak. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSU-a, poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Klub Hrvatske stranke umirovljenika ocjenjuje ovaj Konačni prijedlog Stečajnog zakona dobrim i glasati će za ovaj Konačni prijedlog što ne znači da on nije mogao biti bolji. Što ne znači da on nema nedostataka po našem mišljenju, što ne znači da nam ne ostaje obaveza stalnog unaprjeđivanja insolvencijskog prava i uvođenja novih instituta u skladu sa ekonomskim i inim razvojem ovog društva. Na početku ću reći par nedostataka koje smo primijetili vezano uz ovaj Zakon, a onda ću reći dobre stvari koje zaista treba podcrtati i koje je predlagač Zakona zaista uvažio. Prvo, prava je šteta da nemamo mišljenje Gospodarsko-socijalnog vijeća obzirom da Hrvatska ima institucionalizirani socijalni dijalog. I to kroz Ured za socijalno partnerstvo gdje po meni nije bilo, nije trebalo biti problem da se Gospodarsko-socijalno vijeće službeno očituje o ovom Zakonu u smislu koliko je primjedbi socijalnih partnera ugrađeno i što je konačno mišljenje da ostaje za neki naredni period. Drugo, ovaj Zakon još uvijek nema utjecaja na okončanje sporova sa državom. Ali nije tu problem Zakon. Problem je na neki način kočenje državnih institucija. Ja imam slučaj stečaja "TECOP-a", poznajem ga jako dobro jer sam bio osobno involviran u taj stečaj, na strani radnika, gdje je trebalo 14 mjeseci da se pokrene stečaj uz evidentnu situaciju da nema, da nije bilo proizvodnje i plaćanja radnika. Međutim, to je učinjeno 2000. godine. Tek ovaj mjesec se treba dogoditi na Trgovačkom sudu u Pazinu ročište za potraživanja tog trgovačkog društva od ministarstva. Iako je izrijekom rečeno da svi otvoreni sudski sporovi, otvorene parnice imaju se prenijeti na Trgovački sud i dalje voditi na Trgovačkom sudu nakon pokretanja stečajnog postupka vidite koliko to dugo traje, traje punih 5 godina. Mislim da se, da tu nedostaje i institut nagodbe sa državom u takvim situacijama i da i zbog tih razloga ne mogu se stečajni postupci završiti na vrijeme ili u onom zakonom predviđenom roku. Dalje, ovaj Zakon nedovoljno penalizira zbog nepokretanja stečajnog postupka, tu su urađeni neki pomaci na bolje, ali za nas je to još uvijek nedovoljno. I ono što isto tako možemo ocijeniti, Stečajni zakon je, usmjeren je dominantno zaštiti interesa vjerovnika, a ne nastavku proizvodnje. Ja to razumijem, to je potpuno suprotno od nečega što smo imali u prošlom društvenom uređenju u nekadašnjoj državi gdje je zaštita stečajnog dužnika bila dominantna i bila je dominanta zaštita nastavka proizvodnje. Ovdje je potpuno suprotno, ovdje je dominantna zaštita vjerovnika, ali u interesu zapošljavanja i zaposlenosti mislim da treba u narednom periodu razvijati i druge institute, dakle i predstečajnih nagodbi i preustroja društva i nastavka preustroja trgovačkog društva i nastavka proizvodnje u smislu zadržavanja radnih mjesta. To je naše mišljenje, a kažem tu nema velikih pomaka. Stečajni zakon nije onakav kakav je i dominantno je zaista usmjeren prema zaštiti vjerovnika iako kroz institute pristupanju dugu može se recimo riješiti taj problem koji sam načeo iako kroz stečajni plan se može riješiti problem nastavka proizvodnje i preustroja, međutim smatramo da nije dovoljno naznačena utemeljenja hrvatske države kao socijalne države i države rada prema nastavku proizvodnje i zadržavanju radnih mjesta. Naravno mišljenja smo da insolvencijsko pravo treba stalno poboljšavati i nadograđivati, a bez stalnog mijenjanja temeljnih određenja. Jednom kad se odrede ta temeljna određenja ne treba ih stalno mijenjati što je bio slučaj u prethodnim razdobljima. Jedno što nas isto tako smeta, točno je moj kolega Bošnjaković prije rekao da su radnici kod pokretanja stečaja, odnosno kod davanja Trgovačkom sudu za pokretanje stečaja oslobođeni bilo koje dažbine, međutim i jedna i druga činjenica radnici kad pokreću stečaj obavezno se razlozi za stečaj ispituju. To je potpuna neravnopravnost u odnosu na druge vjerovnike, konkretno i državu. Kad država pokreće stečaj, odnosno državne institucije nitko to ne ispituje, pa možemo dobiti i politički vođene stečajeve. Ono što treba reći u prilog, time završavam sa nedostacima, ono što treba reći u prilog ovog Zakona je sigurno da je radna grupa koja se okupila da bi pripremila ovaj Konačni prijedlog Zakona utvrdila realno moguće ostvarive ciljeve koji se žele postići Stečajnim zakonom i da ovo nije popis želja nego da je ovo u suštini ugrađena materija ono što je u ovom trenutku realno provedivo i što je nekakav širi gospodarski interes. Isto tako uočljivo je u Konačnom prijedlogu Zakona da su na neki način analizirani pozitivni i negativni učinci dosadašnje provedbe Stečajnog zakona i može se iz ovog Prijedloga koji je po meni veoma kvalitetno rađen, daj Bože da su svi prijedlozi zakona ovako temeljito pripremljeni. Vidi se da je radna grupa realno sagledala objektivne i subjektivne uzroke neprimjenjivanja, a i moguće neprimjenjivosti pojedinih odredbi stečajnih zakona i da je primjetljiva namjera da se te neprimjenjivosti isprave, odnosno korigiraju. Isto tako od onoga što valja istaknuti jeste da je dobro da rokovi nisu isključivi već uvažavaju realnosti. Oni jesu određeni, međutim uvijek ima ukoliko se nešto dogodi taj rok se može i produžiti. Dobar je i generalni nomotehnički pristup koji je sukladan sa europskim zakonodavstvima, a to je izbjegavanje stalnog upućivanja na brojeve "Narodnih novina" i točne nazive zakona, nego se govori o zakonodavstvu, dakle o parničnom postupku, o ovršnom zakonodavstvu i na taj se način poziva na druge zakone, a ovaj Zakon se često dodiruje sa Ovršnim zakonom i Zakonom o parničnom postupku i mislim da je ovo dobar nomotehnički pristup. Isto tako novina da se pismena odluke i dakle pozivi, odluke, zaključci Trgovačkih sudova objavljuju na web stranicama suda. Naša je želja da se to čim prije uspostavi na svim Trgovačkim sudovima i da to razina komunikacije u poslovnom svijetu koja je postala standard i dobro je da ovaj Zakon predviđa takvu razinu komunikacije sa vjerovnicima i sa svim zainteresiranim građanima, a i sedmom silom, dakle i sa medijima. Dobro je da određen rok u kojem drugostupanjsko vijeće mora odrediti se prema eventualnoj žalbi, žalbi na pokretanje postupka, to je ugrađeno u roku 60 dana. Također je, pojačava se odgovornost stečajnih upravitelja što nije bio slučaj kroz javna trgovačka društva, što nije postignuo stari, odnosno sada važeći zakon koji je izmijenjen 2003. godine. Dobro je da se preciziraju razlozi razrješenja stečajnog upravitelja u konkretnim slučajevima i imamo jednu veoma, odnosno vodi se jedna veoma transparentna lista stečajnih upravitelja koja će biti jedinstvena za cijelu Hrvatsku. Naravno da će, i pretpostavljam da će tako biti, da će mjesno nadležni Trgovački sudovi se odlučivati za članove na listi koji su iz tog područja da se bespotrebno ne rade putni troškovi. Bolje se ovim Zakonom regulira, odnosno korigira se ono što je propušteno učiniti prošlim izmjenama Stečajnog zakona, a to je reguliranje pitanja polaganja ispita za stečajnog upravitelja a isto tako to je bilo riješeno uredbom čija je valjanost istekla. Svakako da postoji tendencija profesionalizacije obavljanja dužnosti stečajnog upravitelja i potrebno je da stečajnim upraviteljem bude imenovana osoba koja je na listi stečajnih upravitelja a na istu može doći samo zbog posjedovanja određene kvalitete i određenih referenci. No i u tom slučaju s obzirom da dominantnu ulogu u stečajnim postupcima igraju vjerovnici, dakle radi se o njihovoj zaštiti. Vjerovnici imaju mogućnost imenovati i neku drugu osobu za stečajnog upravitelja pretpostavlja se određenih kvalifikacija i iskustva ukoliko smatraju da bi ta osoba pridonijela boljem vođenju stečajnog postupka ili boljoj zaštiti interesa vjerovnika. Međutim, i to nije kraj priče. I tu stečajni sudac ima zadnju riječ. Ukoliko bi takav jedan postupak imenovanja stečajnog upravitelja na prijedlog vjerovnika imao za posljedicu favoriziranje bilo kojeg vjerovnika ili donošenje odluka na štetu bilo kojeg vjerovnika tada zadnju riječ ima stečajni sudac koji može osporiti jedan takav prijedlog vjerovnika. Ovaj zakon na neki način briše odredbe o zastupanju vjerovnika. Drugim je zakonima riješen problem zastupanja i zaista je kroz zadnjih četiri, pet godina uvriježilo se jedno pravilo na trgovačkim sudovima ili barem kod javnosti da država Hrvatska obavezno bude prisutna u stečajnim postupcima. To jednostavno nije točno i nije nužno. To je protumačeno kao propis o obveznom učešću iako to nigdje nije decidirano stajalo. Donose se i normira se i ograničenje broja članova vjerovničkog vijeća i njihova naknada. Naknada se smanjuje, naknada je cirka kako sam izračunao jedna prosječna dnevnica što znači moguće 200 kuna po sjednici uz plaćanje troškova. Dalje, dobro je ograničenje pristupanja dugu koji je jako dobar institut, međutim ustanovljene su moguće zlouporabe i postavljena su određena ograničenja. Sigurno je da nas raduje i usklađivanje ovog zakona sa Zakonom o radu što terminološki, znači uveden je ovaj zakon termin radnik umjesto zaposlenik što odgovara normativnom uređenju u osnovnom, temeljem zakonu Zakonu o radu. I sigurno da je za nas u Hrvatskoj stranci umirovljenika prihvatljivo, objeručke prihvatljivo da radnici i prijašnji radnici stečajnog dužnika za tražbine iz radnog odnosa nastale do dana otvaranja stečajnog postupka postaju vjerovnici prvog više isplatnog reda u bruto iznosu svoje tražbine a to je izuzetno za nas prihvatljiva i dobra novina. I isto tako, u članku 67. druga ugovorna strana nema pravo zahtijevati naknadu štete zbog prijevremenog prestanka radnog odnosa. To je brisano iz razloga što ne može se to odnositi samo na radnike i smatramo isto to kvalitetnom odredbom. Dakle, da zaključim s obzirom da vrijeme istječe. Hrvatska stranka umirovljenika će čvrsto poduprijeti ovaj konačni prijedlog zakona bez obzira što smo svjesni da ga stalno treba unaprjeđivati, da tu postaje naša trajna obaveza unapređivanja insolvencijskog prava ali za ovaj trenutak ocjenjujemo ovaj konačni prijedlog zakona dobrim i jako prihvatljivim. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnice Vlade! Pa prvo što odmah moram kazati da Klub Hrvatske stranke prava ne dijeli takvo oduševljenje Kluba HDZ-a i Kluba umirovljenika vezano kakva je kvaliteta ovog Stečajnog zakona. Sad ću vam ukratko ponoviti primjedbe Kluba Hrvatske stranke prava koga sam ja izrekao kad smo imali u prvome čitanju tekst zakona. Rekao sam onda da postoji znatan broj primjedbi a svrstao sam ih u tri skupine. Prva skupina primjedbi su bile tzv. strateške naravi odnosno načelne naravi. Druga skupina primjedbi se odnosila na primjedbe opće naravi. I treće su primjedbe pojedinačne naravi. Ne mogu reći da nije nešto usvojeno. Usvojene su one primjedbe koje nisu bitne, znači primjedbe opće naravi i pojedinačne naravi ali strateške naravi nisu usvojene. A koje su primjedbe strateške naravi? Budimo mi svjesni i realni. Dosadašnji Stečajni zakon je bio u funkciji pretvorbe i privatizacije odnosno pljačke, grabeži koja je provedena kroz tu instituciju zvana pretvorba i privatizacija na hrvatski način. Znamo i sami kako je taj postupak išao, pogodovani su jamili firmu, trgovačko društvo. Nisu ništa platili državi iako su imali kupoprodajni ugovor gdje točno se kaže država prodaje on mora platiti cijenu. Nažalost nije ništa. Onda je on izvlačio kapital iz takvog trgovačkog društva, trpao sebi taj kapital u džep i dogovorio firmu u situaciju stečaja, radnici na cesti, njemu ništa, država ništa ne poduzima. Znači, vrlo poznati scenarij. Je li ovaj zakon odgovorio na taj scenarij? Nije odgovorio. Dapače, on i dalje potiče taj scenarij jer kaže da je glavni cilj namirenje vjerovnika. Evo vidite kakvih mi u Hrvatskoj imamo vjerovnika. Ako i dalje taj cilj ostaje namirenje vjerovnika a ne zaštita državnih interesa, ne zaštita radnika jer danas su puna usta i SDP-u i svima drugima oko zaštite radnika a i sami znamo kakav je bio Stečajni zakon 96., kakav je onda donesen 2003. godine. I sad opet govorimo o novom Stečajnom zakonu a uvjetno kazano eto radnik je zaštićen, doći će u prvi red namirenja. Ali nije bit Stečajnoga zakona samo namirenje vjerovnika. Bit je, to je u nekim normalnim sredinama gdje je privatizacija izvršena na zakonit način, gdje funkcionira pravna država. Znači, bit bi trebalo biti, Stečajni zakon spada u skupinu razvojnih zakona ako ćemo govoriti istinu, znači razvojnih zakona. Znači nije cilj uništavanje trgovačkoga društva. Nije cilj da radnici završe na cesti. Nije cilj da onaj koji je pogodovan, pljačkaš da još trpa novca u džep i nije cilj pogodovati novčarsko-bankarskim institucijama što ovaj Konačni prijedlog opet pogoduje. A to je isto bio, naša primjedba strateške naravi jer oni imaju poseban, poseban privilegirani status u smislu da imaju sasvim drukčiji izlučni način namirenja svojih potraživanja. A sad te i takve bankarske, novčarske institucije su također bile u sprezi sa ovima koji su opljačkali državu i to u onome dijelu kad su razbijali konkurenciju odnosno stvarali monopol na tržištu, slučaj TDR-a, ima takvih slučajeva koliko god hoćete, «Nade Dimića», tekstilna industrija, koja god hoćete industrija. I kako su oni to radili slučaj, također slučaj «Name.» Znači radili su tako da su svoje ljude ili ti koji su htjeli razbijati konkurenciju imali su svoje ljude u bankama ili su ih čak postavili u ta trgovačka društva. Onda oni su došli u situaciju takvu kakvu jesu. Morali su podizati kredite od tih banaka takvih koje nisu hrvatske ni u nazivu ni po bilo čemu drugom. Dobivali su nepovoljne kredite. Normalno nisu ih mogli otplatiti, slučaj Name. I onda ide se na taj dio namirenja kroz, banka otvara taj stečajni postupak i onda onaj koji stoji u sprezi s bankom ko što je bio recimo «TDR» i sve te druge situacije onda kupuju taj dio dionica od banaka i stvaraju monopol. Stvaraju monopol na tržištu. Radnici završili na cestama. Nisu se čak mogli namiriti za ovaj svoj dio potraživanja i svi zadovoljni, pod navodnicima. Svi zadovoljni i, gledajte to su te znači krupne, krucijalne strateške primjedbe, načelne primjedbe. Ako one nisu zadovoljene u ovako neuređenom sustavu, u ovakvoj situaciji kad radnik svaki dan završava na cesti. Kad ga nitko ne štiti onda ne možemo govoriti o tome da smo mi napravili neki bitan iskorak u svemu tome kad je, i dalje ostaje glavni cilj namirenje vjerovnika, a da se prethodno ne pokuša bar ići u onaj dio tzv. predstečajnog postupka, znači pokušaj stvaranja mogućnosti i stabiliziranja takvoga trgovačkoga društva. Pokušaj zadržavanja radnih mjesta. Znači, a to se automatski zaboravilo. I sad gledajte jedna primjedba isto je bila dosta bitna koju sam ja na Odboru za zakonodavstvo govorio u ime Kluba Hrvatske stranke prava, govorio sam i ovdje, a to vam je ta varijanta da za stečajnog suca ne može biti imenovana osoba protiv koje je otvoren kazneni postupak. Ne može biti imenovana. I sad pazite obrazloženje predlagača je, veli: «Njegova ustavna prava se» veli «dovode u pitanje.» Pa imamo Zakon, Zakon o državnim službenicima i namještenicima gdje stoji da ne može ovaj protiv koga je pokrenut kazneni postupak ne može biti primljen u radni odnos. Imamo Zakon o oružanim snagama gdje ista takva odredba ima. I sad zamislite da će čovjek sa 92 kaznene prijave [[Upadica: Kako se zove?]] Jakša. Ne Marasović nego Jakša Cvitanović zvani «Cvik», pazite on bi se sad mogao po ovome natjecati. On je radio u uredu one odvjetnice, položi ispit i on bi mogao postati stečajni sudac. Mislim kakva su to obrazloženja, to je meni uopće nepojmljivo. Kao što je recimo obrazloženje slično tome, onome kad sam ja rekao da mnogi stečajni postupci u Hrvatskoj su u funkciji znači stvaranja monopola ili razbijanja konkurencije i onda predlagač kaže da se to ne prihvaća jer oni neće ulaziti i regulirati motive zbog kojih netko koristi svoja zakonom utvrđena prava. Vrlo zanimljiv odgovor. Pa koga se onda tu štiti? Koji je onda cilj toga stečajnog postupka? Mislim, još ima ogroman broj primjedbi koje ću kazati i u pojedinačnoj raspravi ali opet kažem jedna od temeljnih primjedbi Kluba je bila da su rokovi određeni za provođenje stečajnog postupka da su nerealni jer u praksi gotovo da i nema sudskog postupka koji se pravomoćno okončao u roku od tri, u roku od tri godine a da se ne spominje daljnje potrebno vrijeme da se u slučaju uspjeha spora stečajnog dužnika naplati od svog dužnika uz sve zakonske mogućnosti. Pa sam postupak procjena ako se ima imovine može duže trajati. Pa u tome je taj bit i svega toga da se realno utvrdi koja je procjena, koja je cjelokupna imovina znamo i sami kakva je situacija i u gruntovnici i svagdje drugdje da je problem, a što je uvijek i krinka svega toga da se nešto pokuša sakriti a onda smo to lijepo riješili zadnjom novelom Zakona o vlasništvu da smo mi priznali onima koji su to opljačkali da sad imaju pravo i na taj dio koji bi kao pripadao tima trgovačkim društvima, ali eto stjecajem okolnosti taj dio nije obračun. Prema tome ne znam koji je cilj vaš bio, ali očito iz ovoga iščitavajućega znači cilj je opet zaštititi one koji su opljačkali državu, opet staviti radnike u nepovoljni položaj, opet omogućiti bankarskim, bankarsko-novčarskim institucijama da zajedno uz «support» odnosno u njihovo ime i za njihov račun tzv. tajkuna da opet uništavaju konkurenciju. Da se opet ne pokušava provesti onaj dio realan predstečajni gdje će se pokušati spasiti radna mjesta, gdje će se takvo trgovačko društvo, takva firma pokušati staviti na noge. Prema tome to su krupni razlozi, temeljni, načelni, strateški gdje se mi ne možemo složiti jer nama nije interes ovo što je očito predlagatelju. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa kolega je rekao da eto, da su SDP-u puna usta zaštite radnika, a da je 2003. izmijenio Stečajni zakon ne vodeći o tome računa. To je jednostavno netočno. I mislim da bi vi ovdje svi trebali imati odgovornost za izgovorenu riječ. 2003. godine izmijenjen je Stečajni zakon po načelu bonokratnosti na čelu koncentracije i vremenskog ograničenja. Po prvi put su radnici ušli u prvi isplatni red. Po prvi put uvodi se odgovornost stečajnog upravitelja. Po prvi put kod Svjetske banke podignut je ogroman iznos za tehničku pomoć u svezi sa stečajevima. Prema tome povrijeđena je odredba članka 209. jer kolega je netočno izjavio u svojoj raspravi dakle dijametralno suprotno nego što je nešto i učinjeno.
Ovo je ispravak netočnog navoda.
I jedno i drugo.
Ispravak netočnog navoda. Povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena kolegica je povrijedila članak 209. jer je zlorabila institut ispravka netočnog navoda. Ja sam rekao točno da je 2003. koalicijska Vlada donijela zakon koje je radnike totalno upropastila. Ja bih volio da ste me ispravili. … [[Upadica se ne razumije.]] Da.
Mir! Mir!
Ali o ovome nisam govorio. O ovome nisam govorio. A sad vidim da je i to istina što vi govorite. Hvala.
Ne radi se kolega Kovačević o nikakvoj povredi Poslovnika jer je zastupnica Antičević odgovorila na vašu tvrdnju držeći je netočnom da su SDP-u puna usta brige za radnike i to je ona. To ste vi ustvrdili. Ona je rekla da to nije točno. Ona je ispravljala vašu tvrdnju. Prema tome, ne radi se o povredi Poslovnika i molim vas jedanputa već da se ne radi ispravak na ispravak. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam dva netočna navoda kolege Kovačevića. Netočno je da je legalizacija pljačke u privatizaciji i pretvorbi utemeljena na ovom zakonu. Ovaj zakon rješava posljedice toga. To što govori kolega Kovačević temeljeno na Zakonu o privatizaciji, nefunkcionalnosti sustava i uplitanju politike u gospodarstvo. Netočno je da ne postoji mogućnost preustroja. Ona postoji kroz stečajni plan, ali im ovaj zakon nije dao dominantnu ulogu.
Klub HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Prije nego što počnemo samom zakonu ponešto riječi htio bih se nadovezati na diskusiju kolege Bošnjakovića koji je govorio nešto o onim godinama stečenih euforija kada su stečaji se događali stotine i svakodnevno, pa je rekao da je razlog bio zapravo ukidanje, preustroj, preusmjeravanje i tako socijalističkih poduzeća koja nisu mogla funkcionirati što je naravno istina. Postojala su mase poduzeća gdje je broj zaposlenika bio enormno prenapuhan u skladu s intencijama ondašnjim da svi moraju biti zaposleni, svatko mora nešto raditi, pa eto nek se nađe posao za čovjeka i takva poduzeća su otišla naravno u stečaj. To je bio jedan razlog, ali nije bio jedini razlog. Drugi razlog organizacije sramotnih stečajeva početkom devedesetih pa sve do sredine devedesetih bila je preraspodjela društvenog bogatstva, zapravo nastojanje da se jednim zakonski uređenim postupkom pljačka privatizacije uklopi u stečajni postupak koji je imao sjajno nazvani mehanizam – mehanizam preustroja što bi trebalo značiti da se tvrtka treba preokrenuti, naći nove načine organizacijskog ustrojstva, novi proizvodni program, novo ne znam što a koji se zapravo sastojao u tome da se rasproda sve do zadnje stolice iz tvrtke, pa su stečajevi u tim vremena po prilici ličili na rasprave iz garaže kakve imaju Amerikanci, otvorila su se vrata i tko god je došao i htio nešto kupiti kupio je, firma je u jednom dugotrajnom i mučnom postupku koga su ceh platili radnici otišla na bubanj, a sve ono što je vrijedilo završilo je u rukama onih koji su jamili. Stečaj se u to doba, riječ stečaj se u to doba izjednačavala sa riječju likvidacija što naravno ne bi, ne samo trebao nego ne bi ni smio biti slučaj. U čitavom civiliziranom svijetu stečaj je zapravo promjena vlasnika, eventualno promjena organizacije, ali u 90% slučajeva sasvim sigurno ne likvidacija tvrtke. Do likvidacije tvrtke dolazi iz sasvim drugih razloga nego do stečaja. No, u ovom prijedlogu zakona napravljeno je ponešto dobrih poteza koji govore o tome da su nam se vremena smirila i da imamo namjeru funkcionirati u jednom normalnom pravnom okruženju, pa između ostalog i taj izraz preustroj uklonjen iz zakona. Ima i neku konotaciju tamo socijalističku iz Staljinovih vremena i uveden je pojam stečajnog plana što ima naravno puno više smisla. Uvedena je i odredba po kojoj se stečaj pokreće makar na drugim računima firme ima sredstava za podmirenje dugova. Htio bih podsjetiti na jednu odredbu, mislim da je to bio Zakon o sudskom registru koji smo donijeli pred ponešto mjeseci gdje je ukinuta obveza osnivača tvrtke da podmiri svoje obveze u prethodnoj tvrtki prije nego što osnuje slijedeću tvrtku. Tu smo odredbu ukinuli. Trebalo bi ju čini mi se povezati sa ovim člankom da se stvarno vidi kuda stvari idu i dalje u stečajnom postupku. Idu prema tome da se dio kapitala kroz nezavisne račune ili neka čudna mjesta izvuče i preseli u novu tvrtku makar je vlasnik ove tvrtke zapravo napravio dugove ne samo prema svojim direktnim poslovnim partnerima, nego vjerojatno i prema državi, a sasvim sigurno i prema svojim zaposlenicima, prema radnicima. Dobro što je uvedeno unutra jeste elektronsko komuniciranje sa svijetom, stečajnih sudaca. Dakle, svi zainteresirani će na web stranici suda moći vidjeti zapravo što se događa. Ne samo da je pokrenut stečaj, nego i koje su odluke u tom postupku donesene što je dobro jer će se i zainteresirane strane i dužnici moći bolje orijentirati, zapravo što napraviti u ovom roku provođenja stečaja koji je skraćen što je isto dobro. Stečajni postupak postaje parnični postupak jednom rečenicom jednog članka. Pretpostavljam da je to u skladu sa europskim intencijama da se ne citiraju različiti brojevi članaka, Narodne novine ove, Narodne novine one i u tom se svi izgube. Međutim, pitanje je da li je to u našim okolnostima dovoljno jasno, dal zapravo točno znamo što to znači i u kojem slučaju i na kojem segmentu i do koje razine će se parnični postupak primjenjivati u stečajnom postupku, a gdje to neće biti moguće. Fiducijarnost onog izlučivog dijela dugova je ostala unutra. Tužno je što se ona uglavnom tiče bankovnih institucija, dakle onih koji su u dosadašnjim stečajnim postupcima iskazali najmanje razumijevanja i za društveni interes i za interes radnika i za bilo čiji, bilo koji drugi interes nego interes tih banaka. Uvjeren sam da bi morala postojati zakonska mogućnost i regulativa koja bi spriječila ovo što se je događalo u tvrtkama koje su otišle u stečaj koje su banke na jedan nefer, netržišni i monopolski način prisvojile i proslijedile onima kojima su trebale proslijediti. Članci 9., 12. i 16. govore o stečajnom upravitelju. Govore o tome tko može biti, koji su formalni uvjeti, govore o tome kako se bira, odnosno tko bira stečajnog upravitelja i na koji način se postavlja ta osoba. Formalni rezoni, formalni kriteriji izbora stečajnog upravitelja su naravno dobri, visoka stručna sprema, ovakav ispit, onakve sposobnosti, sve to skupa stoji. Međutim, ono čega ovdje nema, a što nam se desetljeće događalo jeste sprječavanje sprege stečajnog suca i stečajnog upravitelja kojem se zapravo gospodarstvo čitave regije može dovesti u situaciju da prestane funkcionirati i da na mjesta dosadašnjih tvrtki ulete tajkuni kojima je jedini cilj izvući obrtni kapital, prodati ono što je na zalihama i onda stvari vratiti nekakvom društvenom ili ne znam kakvom vlasništvu. Slična situacija dogodila se u Gradu Karlovcu, događa se još uvijek, kad je jedan tajkun uskočio u drvno-prerađivačko poduzeće, prodao sve što je bilo na zalihama, klade, parkete, građu, sve lijepo uredno prodao čovjek i onda je vratio poduzeće i rekao, oprostite, ja se ne bih htio s tim zafrkavati, vratite vi meni moje novce natrag, ja se ovdje neću više zabavljati. Druga takva situacija dogodilo se sa karlovačkom industrijom mlijeka gdje je drugi tajkun kom se u međuvremenu sudi, sudi i godinama sudi, a ništa mi se ne događa zadužio tu tvrtku sa dugovima svojih drugih tvrtki, opet izvukao obrtni kapital i doveo nekad uspješnu firmu u situaciju da se danas ne zna tko će je kupiti, jer se nikom i ne da to kupiti, prekomplicirano je i previše dugova, previše obaveza ima. To je direktna posljedica loše sprege jednog stečajnog suca i jednog stečajnog upravitelja koji je funkcionirao u tim tvrtkama. Kaže se na jednom mjestu da vjerovnici mogu odabrati stečajnog upravitelja. Što je naravno logično. To su osobe, odnosno pravne osobe, fizičke osobe, svejedno koje su najviše zainteresirane da se stečaj provede i da dobije ono što je njihovo iz tvrtke. Međutim, ako se vratimo na onu situaciju da banke imaju fiducijarni nadzor nad stečajem, dakle da mogu direktno izvlačiti kapital van, postavlja se pitanje nije li upravo takvim vjerovnicima u interesu da se stečaj pretvori u likvidaciju, inače bi upravo takvi vjerovnici postaviti takvog stečajnog upravitelja koji će stečaj svesti na rasprodaju stolica iz kancelarija na koncu balade. Pa mislim da bi se i u toj odredbi trebalo možda jače ograničiti nego što je to sada u tekstu zakona slučaj. Stečajni odbor čini mi se da se zove predviđa se u članku 22. Odbor vjerovnika zapravo ne Stečajni odbor, predviđa se u članku 22. ne naknada tim ljudima za njihov rad, ne pište tako, piše nagrada. Dakle ti se ljudi nagrađuju što u ime vjerovnika, u svoje ime pretpostavljam, sudjeluju u postupku stečaja. Ne vidim zašto je tu nagrada potrebna. Ako je potrebno nadoknaditi ljudima troškove, u redu, naravno da je potrebno nadoknaditi troškove, nitko neće raditi za badava na svoj trošak. Ali članovi tog Odbora vjerovnika su zainteresirani za stečaj, imaju određenu korist izvlačenja onog što su uložili, što im je tvrtka dužna i stoga ne vidim zašto bi tu trebali dobivati nagrade. U članku 34. regulirano je unovčenje imovine koja će se, kojom će se podmiriti troškovi provođenja postupka. Što je isto logično i normalno, međutim nosi u sebi opasnost, jer ako stečajnom upravitelju se daju tako široke ovlasti da može što god mu zapravo padne na pamet proglasiti troškom stečajnog postupka. Može se dogoditi da se dobar dio kapitala, dobar dio novca iz stečaja zapravo preseli u trošak i da stečaj služi sam sebi. Evo, podmirili smo sve troškove, završili smo, zaključali vrata i idemo kući. U člancima 67., 75. regulirane su tražbine radnika. Mi smo pred jedno dvije godine kad se je razgovaralo o Stečajnom zakonu ovdje predlagali da radnici budu u prvom redu vjerovnika, da imaju apsolutnu prednost nad drugima. Drago mi je da se predlagatelj dosjetio toga i uvidio nemoguću situaciju u kojoj se radnici nalaze prema današnjem zakonu. Međutim, ako znamo tko i na koji način definira tražbine radnika, tko i na koji način može platiti skupe odvjetnike koji će sudjelovati u tom postupku, a na koji način je regulirana fidudijarnost nekih vjerovnika. Mislimo da ni, u klubu HNS-a mislimo da niti ovaj postupak ovako reguliran nije dovoljan, niti dovoljno štiti hrvatske radnike. Sve u svemu zakon jest realan. I suštinski dobar. Kad bi se ove primjedbe uvažile i mehanizmi sigurnosti ugradile u ovakav prijedlog mogli bismo se složiti s njim. Bez toga bojim se da neće ići. Hvala.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice, uvažena gospodo zastupnici. Pa da ne bih ja kao Pero Kovačević eto počeo od tih strateških, općih, načelnih, naravnih itd. primjedbi ja ću početi od biti, suštine, ja ću početi od biti, suštine, a to je da je krajem svibnja ove godine blokirane račune u Hrvatskoj imalo 21 tisuća 210 pravnih osoba, a njihovi su nepodmireni nalozi za plaćanje iznosili više od 11 milijardi 260 milijuna kuna. To su podaci znači Financijske agencije koji su objavljeni jučer na njenim internetskim stranicama. Znači usporede li se ti podaci s onima za travanj, u svibnju je blago porastao broj insolventnih pravnih osoba ali se iznos nepodmirenih naloga nije mijenjao. Tako je broj insolventnih pravnih osoba u svibnju porastao za 80 u odnosu na travanj, iznos nepodmirenih naloga ostao je kao u travnju 11 milijardi 260 milijuna kuna. Broj zaposlenih, to je sada zanimljivo, koji rade u insolventnim tvrtkama, povećao se pak za tisuću 260 radnika. Znači sa 35 tisuća 635 u travnju na 36 tisuća 895 u svibnju. Znači za mjesec dana za tisuću 260 radnika, a jučer smo jednostavno pričali o tome kako u ovoj zemlji teku samo med i mlijeko. Iz FINA-e isto tako napominju da se obilježja evidentiranih dospjelih nepodmirenih naloga u duljem razdoblju ustalila. Najveći se dio odnosi na tvrtke s područja trgovine … znatno ispred ostalih su jasno poslovni subjekti iz Zagreba jer je on najveći. O vremenskom trajanju blokada dominiraju ona u travnju dužem od godinu dana, a po osnovu nastanka pretežu obveze temeljene razumljivo na sudskim rješenjima. Eto citirao sam upravo za ovu temu podatke FINA-e. I to je ono od čega treba početi. Znači možemo se mi ovdje farbati koliko god hoćemo, ali činjenica je da 2005. se živjelo teže nego 2004. samim time i gospodarski poslovalo, kao što se 2004. živjelo teže nego 2003. a to potvrđuje i podatak da je rast plaća 2005. bio svega 1,7% pri inflaciji od 4,1%. I ako se sa 1,7% može pokriti tu razliku do 4,1% onda je dobro, ali kako je jučer to rekao gospodin Tadić, do bi bilo puštanje magle. Članak 2. kaže se: Smatrat će se da je dužnik nesposoban za plaćanje ako ima evidentirane nepodmirene obveze kod banke koja za njega obavlja poslove platnog prometa u razdoblju duljem od 60 dana, a koje je trebalo na temelju valjanih osnova za naplatu bez daljnjeg pristanka dužnika naplatiti s bilo kojeg njegovog računa itd. To je u redu. Ali misli li tko o tom malom poslodavcu, tom malom obrtniku da kažem privatniku, koji u biti zapošljava u pravilu svoju obitelj i koji na taj način u ovom trenutku drže 30-40% radnih mjesta u Hrvatskoj. Tvrdim da nitko o tim ljudima ne vodi računa, a struktura rada se bitno mijenja. Tragedija je kada radnik ne dobije plaću, sve treba učiniti da do toga ne dođe, ali ako obrtnik koji odgovara sa cijelom svojom imovinom dođe u jednu takvu situaciju tragedija će biti jednaka ili daleko veća. Ti ljudi nisu dobijali kao neznam mnogi od vas društvene stanove, kredite, nemaju priliku doći do poslovnog prostora, kao poljoprivrednici zemljišta, a o tajkunima neću govoriti, ali ovdje je zapravo gospodo o zakonu, Stečajnom zakonu riječ upravo ovo o čemu govorim, o 11 milijardi 260 milijuna kuna, 21 tisuću 210 pravnih osoba koje su insolventne te 35 tisuća 635 radnika koji rade u tim insolventnim poduzećima po podacima FINA-e, stvarno možda je riječ i o 100 tisuća ljudi. Ja bih volio da se varam, ali stečaj u Hrvatskoj teško da je bio i da će biti novi početak, pitanje je da li je on igdje. U pravilu to je krah ili kraj poslovnog subjekta. U nas su naročiti problem stečajni upravitelji koji su u pravilu likvidatori, a ne pokretači novoga posla. Jedan od izuzetaka je recimo bio ovaj stečajni upravitelj u "Viktoru Lencu" ali i tamo na kraju kad se podvuče crta 500 ljudi je ostalo doma ili danas radi u Italiji, gubitak po državu je bio 70-80 milijuna dolara. Od tisuću kooperanata 500 je nagrabusilo, ali ajde ide se dalje i tvrdim da Uljanik, Uljanika može jamčiti opstanak te stoljetne tvrtke koja se 90-tih nije smjela privatizirati kao što se hrvatski škverovi ne bi trebali privatizirati u godinama koje su pred nama. 2003. pretposljednji puta izmijenjene su znači odredbe Stečajnog zakona. Te odredbe vidimo ticale su se nadležnosti stečajnog suda, promijenjen je položaj stečajnog upravitelja. Tu su izmijenjeni ovi instituti kod pravnih likova. Promijenjen je položaj stečajnog dužnika, unovčenje stečajne mase. Ubrzan je sam postupak stečaja. Prvi puta radnici se spominju u prvom isplatnom redu do jedne trećine potraživanja, ne kao što je pozitivno sada u tom bruto iznosu i to je možda ono zbog čega ovaj zakon treba a priori podržati. No, s druge strane život je drugačiji. Papir je tada, možda i sada trpi sve, i neke odredbe gospodo ni tada nisu zaživjele, to je ono recimo raspolaganje neunovčenim predmetima stečajne mase. Međutim kao što se ovdje kaže u obrazloženju, cilj ovog zakona je vratiti pojedine institute, citiram "vratiti pojedine institute prije posljednjih izmjena i od pitanja ubrzanja stečajnog postupka da li će na kraju išta biti. Dobro je da stečajni upravitelj kao što su svi istakli, sada više ne može biti angažiran u većem broju od tri tvrtke ili tri slučaja gdje je stečajna masa procijenjena na više od dva milijuna kuna. Do sada se znalo događati da su neki vodili 20, 30 neznam 50 čak stečajnih postupaka. Jasno da su po osnovu svakoga od njih unovčavali onih 10 tisuća kuna na što su imali prava i da od toga nije imao koristi nitko osim njih samih. Dobro je da se sada recimo sankcionira i izostanak vjerovnika sa skupštine, tj. da se prigovor može sam staviti samo do zaključenja glavne rasprave. Zatim treba otkloniti situaciju da razdužni vjerovnici ostvaruju svoja prava u stečaju umjesto izvan njega, da ne pretvaraju sud u instrument njihova namirenja tj. u jednu svojevrsnu agenciju za prodaju imovine stečajnog dužnika ili u agenciju, tu kupoprodajnu agenciju jer se time stvara enormna društvena šteta. Treba učiniti sve da se stečaj na kraju da budemo pošteni, izbjegne i tu bi trebala država možda biti i malo fleksibilnija. Znam da bi to stavilo u neravnopravan položaj neke pravne subjekte ali i onako su recimo državne tvrtke ravnopravnije od privatnih što opet nije tržno poslovanje, ali tako je bilo do sada, vjerojatno će biti i u buduće. Zašto to govorim? Zato što stečaj malog subjekta u ovoj zemlji nikoga ne brine iako ja tvrdim da bi trebao. I trebamo se boriti za svako radno mjesto. Stečaj velikog subjekta jasno je da je uvijek briga države na primjer Lenca ili ostalih takvih poduzeća. Jer ako oni odu, odu sa njime i desetine, pa i stotine malih kooperanata, a neke takve tvrtke kada se nađu u rasulu za sobom mogu povući ne samo pojedine općine, gradove nego i cijele županije. Najnoviji slučaj je ovaj Kamen ingrad gospodina Zeca, pa o stečaju recimo nekih banaka poput Županjske banke itd. uopće ne treba spominjati. Zato volim reći da se treba boriti za svako radno mjesto. Protiv sam dodatnih pristojbi koje sada regulira ili navodi ovaj zakon. Postupak je skup sam po sebi i treba ga jasno, ne treba ga dalje financijski opterećivati. Trošak istina ne može se uvijek ni namiriti iz stečajne mase kod onih malih subjekata, ali to neka plati država, a ne da se tjera tvrtka u stečaj da bi se ili likvidaciju došlo do novca. Konačno, to je uvijek bila i proračunska obveza, ali niti jedna Vlada to nije ugrađivala u svoje godišnje proračune. Činjenica je da se nitko ni od zastupnika prilikom rasprava o proračunu ili rebalansu proračuna nikada toga nije dosjetio. Međutim, to je zakonska obveza bila do dana današnjeg. No, bit je da radnik ima prvenstvo naplate, dao bih čak i prednost malim vjerovnicima pred državom. Ali apsolutno treba pozdraviti da radnik sudjeluje u prvom tom isplatnom redu sa bruto svojim potraživanjem, ne kao što je do sada bilo sa jednom trećino. Evo i to je jedna svojevrsna briga za radnika, ali stvarna briga za radnika je onda kada će se omogućiti puna zaposlenost. Znači politika pune zaposlenosti je najbolja i socijalna politika i najbolja radnička politika i jasno najbolja razvojna politika. Za kraj. Kao što postojeći zakon osim tih malih primjedbi nije bio loš, nije loš niti ovaj. Problem je kod nas što je praksa bila loša. Za to nije bio kriv niti prošli zakon, kao što neće biti niti ovaj. Problem je ili krivnju treba možda tražiti kod stečajnih upravitelja pa i samih sudaca. Ako je nešto za ubrzati, onda to treba učiniti, ali život je malo kompleksniji no što se na prvi pogled čini. Mi smo birokratizirana zemlja i kada netko traži i u stečaju vlastiti interes teško a ima tu zakonsku mogućnost kroz institute stečajnog upravitelja, suca itd. Teško da ćemo mi to izbjeći. Sa proračunom, bilo punjenjem proračuna ili raspodjelom tih sredstava tvrdim da je lako se igrati, ali zaraditi novac na tržištu je daleko teže, a upravo ovi i upravo ovi drugi koji zarađuju novac drže državu i zato bi o njima svatko od nas pogotovo u Vladi znači trebao voditi računa. Priče o novim počecima koji se ovdje čuju kroz stečaj u najmanju ruku su presmjele. Hrvatska praksa u ovih zadnjih desetak godina bila je bitno drugačija. Tvrdim da je stečaj, ne da tvrdim nego toga smo svi svjesni, u 95% slučajeva bio kraj za neko poduzeće samo izuzetno je to bio nov početak i u pravilu nov početak mogao se je nazirati kod nekih velikih poslovnih subjekata. Meni je drago da su ovdje neki zastupnici kao gospodin Hrelja spomenuli … [[Govornik se ne razumije.]] koji je sad u stečaju ali ipak radi. Šteta što na primjer “Prvomajska“ iz Raše nije jednostavno joj dopušteno da uđe “Cimos“ jer je danas tamo moglo biti više stotina radnih mjesta. Mogla je raditi i “Pazinka“ iz Pazina, ali pustimo sada to. Mi imamo kao što je netko ovdje govorio nekoliko vrsta stečajeva zbog rata, ne znam gubitka tržišta na prostoru ex Jugoslavije, kako se zove Sovjetskom Saveza itd. propadalo je u startu 50% tvrtki zbog. Druga vrst stečaja je normalno zbog privatizacije, zbog isisavanja esencije iz te tvrtke. Zatim, tamo gdje se je dogovaralo preuzimanje sa nekim trećima, a tek negdje na kraju eto se je kroz tečaj spašavala proizvodnja u nekoj tvrtci na primjer “TPS“-u iz Labina. A danas kada banke kontroliraju naprosto kompletnu tu financijsku pod navodnicima esenciju gdje je njihov interes i interes njihovih vlasnika ispred nacionalnog i svakog drugog teško da ćemo se mi pošasti koja nas očekuje a spominjem 21000 tvrtki te pošasti osloboditi. Naprosto to će ići po njihovoj logici i tu nema boga koji će ih spriječiti u njihovim zahtjevima, a mi ovakvim stečajnim zakonima moramo brinuti o radnicima, ali s druge strane jasno je i u tim poslovnim subjektima iako njima omogućujemo da dođu u jedan privilegiraniji položaj nego što su bili do sada.
Hvala. U 10,49 isteklo vrijeme za prijavu za raspravu. Klub zastupnika HSLS-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, štovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. To je zapravo sudbina liberala da se ovako na neki način nalaze između ovako jednih optimističnih projekcija kao što recimo je, ih je izartikulirao kolega Bošnjaković ili onoga što recimo nudi kolega Kovačević u ime HSP gdje doista nastavlja jednu dobru tradiciju ili relativno dobru tradiciju hrvatske filozofijske misli, a to je kritika svega postojećega. Čini mi se ipak da je negdje istina između ova dva ekstrema. Trebalo bi se zapitati zašto je projekcija stečaja odnosno percepcija stečaja u našoj javnosti negativna. Svakako ne zbog toga što su građani, što je javnost hirovita, što su fantasti, pa onda svjesno vide loše i zapravo ne žele vidjeti ništa dobro u činjenici ne znam da je stečaj posve ima legitimni i legalni postupak. Mi smo bili svjedoci da je tamo '90.-ih godina bauk stečaja kružio Hrvatskom. I doista što je kolega Vuljanić u ime HNS-a rekao stečaj je vrlo često zapravo bio sinonim za likvidaciju. Ja koji, kolega Letica me je upozorio na ove fine lingvističke zapravo nijanse u našem jeziku da stečaj nema u sebi zapravo ne sadrži ovu asocijaciju na bankrot, nego zapravo da se nešto relativno lako može steći, pogotovo kada je to sa solidnim zakonima i potvrđeno. I čini mi se upravo da ovo što imamo danas pred sobom da je to jedna dobra dijagnoza, dobar lijek, ali koji se nažalost bojim se neće na najbolji mogući način primijeniti. Evo, kolega Kajin je govorio od preko 21, 21 tisuću 200 pravnih osoba koje ovog momenta 60 dana nisu u mogućnosti, nisu solventne, da je tu negdje oko 40-ak tisuća radnika i da je tu zarobljeno negdje oko preko 11 milijardi kuna. To znači preko 10% našega godišnjega proračuna. Ono nešto što zapravo prije svega mislim politička javnost ali i druga javnost očekuje, to je ipak jedna analiza povijesti naših stečajeva koji su zapravo, što se to zapravo u povijesti to događalo i koje su to doista bile posljedice koje mi očito još i dan danas trpimo. Sigurno da nam broj nezaposlenih preko 300 tisuća nije nešto što se dogodilo preko noći da ima svoje duboke uzroke. I ne samo kažem niti ovu pravnu povijest, niti ovu financijsku povijest, mi zapravo ni ne znamo puno o tim stečajnim upraviteljima koji su, jedno vrijeme je to svakako bilo možda najzanimljivije zanimanje u Hrvatskoj, ali ne smijete to, tek kad se dogodi malo incidenta onda se nešto sazna o tim anomalijama. Ali činjenica da je netko mogao biti u 20-ak tvrtki stečajni upravitelj moram, tu je problem da li zastupnik ili načelnik mogu biti u isto vrijeme obavljati tu funkciju, to je veliki problem o tome se govori. Ali da netko može u isto vrijeme voditi 20-ak, biti stečajni upravitelj u 20-ak tvrtki to se gotovo smatra normalnim i oko toga tek kad se dogodi incident onda imamo onu reakciju. I očito da se zapravo što se tiče stečaja puno toga događalo onako prilično tajnovito i kao nešto što zapravo nije uputno previše dirati, jer očito da ta privatizacija i onda taj stečaj bi trebao da zapravo riješi te negativne posljedice te privatizacije, je nešto što je tabu tema i koju odnosno je najbolje ne dirati. Možemo reći i relativizirati da je to zapravo pripada tranziciji, da zapravo svake revolucionarne društvene promjene počinju i grabežom i da je grabež vrlo često je u temelju svih ovih političkih i inih društvenih promjena, ali svakako da onda dolazi vrijeme kada se stvari stabiliziraju i kada se sa dobrim zakonima to pokušava na neki način urediti pravila igre. I mislim netko je to veći rekao da su sada stvari puno ipak bolje u odnosu na ove '90.-te godine i da upravo sad 2006. godina i ovaj prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona na neki način je zapravo odgovor na tu ipak promijenjenu činjenicu. I ja se isto, mi u klubu prihvaćamo da je cilj ovih izmjena i dopuna je značajno, da se treba značajno ojačati položaj vjerovnika u stečajnom postupku i da je vrlo važno bitno pojednostaviti stečajni postupak. Nadalje, da treba potpunije, ravnomjernije namirenje stečajnih vjerovnika, te uklanjanje iz gospodarskog života onih gospodarskih subjekata koji nisu u stanju obavljati gospodarske djelatnosti na tržišno prihvatljiv način. Sve je to kažem, sve je to lijepo, sve je to lako, kažem načelno stoji. Ali vrlo često smo zapravo bili svjedoci jedne sasvim drugačije prakse. Tu je onaj problem zapravo da imate dobru dijagnozu, dobar lijek, ali ona zapravo je neprihvatljiva jer hoće to da ovome gospodarskome inome životu sudjeluju neki drugi interesi. Neki su govorili upravo da su vrlo često stečaji bili ti programirani stečaji, ciljni stečaji upravo zato da bi se nekoga eliminiralo sa tržišta i stvarale upravo i ove monopolske uvjete. Zakon kaže da će se urediti uvjeti za otvaranje stečajnog postupka, stečajni postupak, pravne posljedice njegovog otvaranja i provedbe, zatim preustroj dužnika nesposobnog za plaćanje na osnovi stečajnoga plana, osobnog dužnika nesposobnog za plaćanje i uvjeti, učinci oslobađanja dužnika od preostalih obveza. I kažem, u odnosu na prvo čitanje mislimo da je ovaj prilagođeni zakon doživio neke izmjene, ali i dalje smo, bit će da nam se čini da su neke odredbe ostale upitne. Stečaj se kažem utvrditi samo ako se utvrdi postojanje koje kod zakonom predviđenih razloga, a to su nesposobnost za plaćanje i prezaduženost. E sada ako već sada ovog momenta na, u Hrvatskoj imate 20, preko 21 tisuću pravnih osnova koji ispunjavaju ovaj uvjet da li je sada tu, odnosno koliko možemo biti fleksibilni i koliko zapravo možemo, se može prepoznati da mnogi od tih koji su u takvoj situaciji su došli ne samo svojom krivnjom, nego upravo zbog određenih nepredviđenih tokova na financijskom i nekom drugom tržištu. Znači, ako se, ako taj period kad se ne može podmirivati vlastite obveze traje duže od 60 dana smatrat će se da je ispunjen kažem uvjet za pokretanje stečaja iako kažem tu bi trebalo ipak možda to malo na neki način doraditi. Upravo prepoznati da dosita postoje i oni igrači kojima treba samo malo ih pogurnuti pa da će situacija, da će biti situacija da podmiruju svoje obveze. Sada se jasno određuje kada se smatra da je dužnik nesposoban za plaćanje, pa je puno jednostavnije utvrditi tu činjenicu nego li je to sada bilo dosada po sadašnjem važećem zakonu. I zatim, time će se izbjeći ono odugovlačenje s početkom stečaja tijekom može doći do raznim manipulacija, prije svega na štetu vjerovnika. Ono … [[Govornik se ne razumije.]] prije nas istaknuli ovu transparentnost uvođenja javne objave sudskih pismena i njihovih objava u elektronskom obliku predstavlja posebnu vidnu komunikaciju sudova sa strankama i prema javnosti to pojednostavljenje dostupnosti informacija svim zainteresiranim osobama zapravo ipak na neki način onemogućava manipulacija. I prije svega svakako je zainteresiran, ima mogućnosti da to ne čita tek u novinama nego da vidi o čemu se zapravo radi i da se sa ovoga skine veo tajnosti sa stečajnog postupka. Određivanje r-oka trajanja prethodnog postupka, riječ je o tri mjeseca koji do sada nije bio određen značajno će se ubrzati ovaj postupak. Isto tako će i odgoda da drugostupanjski mora riješiti žalbu u roku od 60 dana također smatramo pozitivnom novinom. Stečajni plan se mora donijeti u roku od 6 mjeseci od donošenja odluke, a cilj mu je iskazati da li ima svrhe nastavak proizvodnje, odnosno oživljavanja dužnika. To je zapravo onaj naj da kažemo, najosjetljiviji dio operacije da onaj tko će to odrediti da li nekoga ima smisla oživjeti ili jednostavno će se zapravo dopustiti upravo ono što smo imali da stečaj se percipira kao obično likvidacija. U pogledu osoba koje mogu biti stečajni upravitelji ispravlja se nejednakost između odvjetnika i drugih osoba jer sada se uvodi obveza polaganja stručnoga ispita iako kažem mislim oda je to samo, da je to ovako prilično kozmetički i u tome osim ovoga ispravljanja ove nepravde ne mislimo da je tu jedina bit problema. Članak 10. konačnog prijedloga stoji da će se lista stečajnih upravitelja utvrđivati, da će utvrđivati ministar. Bilo bi dobro da se zakonom propiše i načine na koji će se ministar opredjeljivati za pojedine kandidate. To je vrlo, mislim, vidite nitko nije odgovarao upravo na činjenicu da neznam ja u, evo govorit ću, svatko govori iz neke svoje sredine. U Osijeku je slavno 90-tih godina nestala tekstilna industrija i nitko živ zbog toga nije odgovarao. Manje-više to su bile osobe, stečajni upravitelji su bile osobe birane isključivo po političkoj podobnosti koji su to likvidirale, niti je odgovarao onaj sudac, zapravo nezna se upravo tko je kriv što se to tako preko noći dogodilo, a da bude zapravo ironija sudbine, upravo u to vrijeme Osijek dobiva najmoderniju tekstilnu školu na tom području. Sada dobijamo jednu modernu školu, ali bez sada ovoga momenta smo tamo početkom ovoga milenija, ovoga stoljeća bili prisiljeni da prihvatimo kondicije jednoga Benetona za koji ja ne mislim da su sjajne, da su sjajne kondicije, upravo riječ je o tome da se ova prljava industrija seli sa zapada prema istoku ali normalno upravo da biste spasili upravo to sposobnu radnu snagu koja može, koja doista ovako nema posla, morate kao tranzicijska zemlja sa ovakvim svim ovim okruženjem morati na takvu igru pristati, a recimo s druge strane jedan LIO, Svilana, Tekos i sve zapravo tvrtke koje su imale tradiciju su zapravo netragom nestale, a da zapravo nitko nije odgovarao kako to su tako neki ljudi vrlo lako likvidirali te tvrtke, a da je lokalna, a samom time i središnja vlast uglavnom saznavala iz medija upravo zbog toga što se sve to odvijalo negdje drugdje i daleko od očiju ove političke i ine javnosti. Bilo bi dobro preuzeti djelomično rješenje iz važećih zakonskih odredbi, mislimo na članak 21. te ministra obvezati da na … mišljenje u pogledu kandidata za stečajne upravitelje i da to mora biti u nekom suglasju sa Hrvatskom gospodarskom komorom i trgovačkim sudom. Nemamo iluzije da je to kažem najbolje rješenje, ali ipak na neki način to kadroviranje ili to povjeravanje tako odgovorne obveze mora ipak na neki način proći ipak još neke instance. Članak 30. ovog konačnog prijedloga propisuje da prethodni postupak koji je inače trajao jako dugo neće sada moći trajati duže od tri mjeseca od donošenja rješenja o pokretanju stečajnog postupka, osim ako posebne okolnosti ne zahtijevaju duži rok, ali uvijek je sada dobro odrediti koje su to posebne okolnosti, što to znači posebne okolnosti. Nadalje je veliki problem što se za vrijeme stečajnih postupaka mogu voditi parnični postupci protiv neke pravne osobe, jer neka tvrtka ima podružnice po Hrvatskoj, diljem Hrvatske, mnoge su imale sjećate se i u državama bivše Jugoslavije i protiv tih podružnica se mogu voditi parnični postupci radi dugovanja, a dok se ne završe parnični postupci ne može se znati koja je ukupna imovina tvrtke koja je u stečaju i to doista svakako da otežava i to je upravo u uvodu u stvaranju ovih pretpostavki za ovo mutne poslove. Sve navedeno i uz još i brojne druge izmjene i dopune npr. u pogledu … [[Ne razumije se.]] vjerovnika, troškova postupka, prijave vjerovnika daje određena jamstva da će ovaj zakon biti učinkoviti u pogledu svih poslova vezanih uz postupak stečaja. Za pretpostaviti je da će ponuđena rješenja biti provediva i u praksi, to je ono što je zapravo što je najvažnije, te da se neće kao što je do sada dogodilo da su neka rješenja teoretski vrlo kvalitetna, no u praksi se ona pokazuju zapravo neprovedivim. U stečaj se nikada ne bi smjelo ići nepromišljeno i preduhitreno. Stečaj sigurno nije … [[Ne razumije se.]] i da rješava sve naše probleme jer upravo zbog toga taj kontekst, kontekstualizacija naše situacije tranzicijske, političke i gospodarske i ine je takva kakva je. Trebalo bi se najprije iscrpsti sve druge mogućnosti sanacije duga od dogovora sa vjerovnicima, Ministarstvom financija, o naplati poreza i bankama kao vjerovnicima i dobro je da je ovdje spomenute banke samo bojim se da je to već zakašnjela priča. Banke odavno nisu više u našem vlasništvu i upravo banke se upravo pokazuju kao zapravo najveći problem i ja mislim da je uzročno posljedična sveza tome što banke nisu u rukama Hrvatske nego u stvarnom vlasništvu da je ova nezaposlenost takva kakva jest i uvijek treba voditi računa da nakon stečaja da se ne zaustavi proizvodnja, jer ako se zaustavi proizvodnja onda se zapravo otvara čitav, u životu čitav niz problema od nezaposlenosti i dobro je da se … uvelo, ali mislim pravo na posao i radno mjesto je kud i kamo važnije od činjenice da će on biti također namiren iz ove stečajne mase. Ali bez obzira na ovo, klub HSLS-a i na ove primjedbe za koje mislim da treba predlagatelj voditi računa, klub HSLS-a će podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Za klub SDP-a, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Svjedočenje o ovom slučaju nije potrebno. Izvolite ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče. Moram ispraviti više netočnih navoda uvaženog kolege Kramarića koji je od 2000. stalno na vlasti pa mu je onda teško govoriti oko ovoga zakona. Prvi je netočan navod, on kaže da mi pravaši kritiziramo radi kritike. To je netočan navod zbog toga što smo mi otvoreno rekli da je Stečajni zakon u funkciji onih koji su pokrali hrvatske građane u pretvorbi i privatizaciji, opljačkali, da je u funkciji bankarsko-novčarskih institucija koje su firme dovele u stečaj i radnike na cestu. Ako je to za vas kritika radi kritike to je vaš problem, nije naš problem. Dalje kažete mi liberali. Je li liberalno da predsjednica vaše stranke se miješa u privatni život drugog člana stranke, to mi konzervativci bi mogli, ali to ne spada u načelo liberalnosti. I dalje hvalite Stečajni zakon a po njemu bi čak i vi mogli postati stečajni upravitelj. Hvala.
Kolega Kovačević ovo nije povreda Poslovnika, ovo je jedna polemika i ja vam izričem opomenu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović u ime kluba SDP-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Govoriti o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona i hvaliti se određenim odredbama a bez mijenjanja i upornog odbijanja izmjene Kaznenog zakona gdje ćemo uvrstiti i osnovno kazneno djelo gospodarskog kriminaliteta izdaja poslovnog povjerenja jeste bacanje prašine u oči. Već dva, tri puta mijenjamo Kazneni zakon. Ministarstvo pravosuđa je čak bilo i naručilo izmjene gospodarskog kriminaliteta, inkriminacije ali je od toga odustalo. Bilo bi vrlo interesantno da čujemo baš i od resornog ministarstva da upozna javnost zbog čega i tko je na njega izvršio pritisak da se odustane od gospodarskih inkriminacija bar onakvi kakve smo imali 2003. godine. Zašto ovo govorim? Zbog toga što pažljivim osvrtom na fenomen privatizacijskog upropaštavanja poduzeća nailazimo na štetu nanesenu poslovnim vjerovnicima bili oni dobavljači, kreditori, poreznici, zaposlenici tj. radnici ili čak sama država koja nije uspjela naplatiti prodajne vlasničke udjele. Dakle, mi moramo govoriti o biti da bismo onda mogli govoriti i o dobrom i efikasnom stečajnom zakonu. Ponovo ću istaknuti primjer doktora Mladena Klasića koji je svojedobno bio likvidacijski upravitelj poduzeća u Londonu koje je prestalo poslovati i to čak voljom vlasnika. Svakih 6 mjeseci dostavljao je registru kompanija detaljni izvještaj o svim uplatama i isplatama poduzeća, te zakletvom na Bibliju jamčio istinitost podataka. I on postavlja pitanje čemu je bila potrebna ta parada? Kaže, upravo na kraju ako bi potraživanje bilo kojeg vjerovnika ostalo nenaplativo pokrenuo bi se stečaj, a mene pozvalo na odgovornost zbog kaznenog djela na štetu vjerovnika, za kaznenu odgovornost, za kazneno djelo koje ne postoji u našem pravnom sustavu kojeg smo bili uveli 2003. Nakon ukidanja toga više Vlada uporno odbija sankcionirati ovakva ponašanja. Zašto je ovo interesantno? Zato što se to i dan danas ne samo događa, može se dogoditi i događa se. Evo, koliko su interesi vjerovnika u hrvatskom pravnom sustavu zadnja rupa na svirali svjedoče i slučajevi njihove prikrate u poznatom slučaju jedne tvrtke protiv banke kada su molim vas stečajni upravitelji imovinu dužnika prenosili bez naknade na druga poduzeća koje je osnovao vlasnik poduzeća u stečaju. Nitko, pa ni Državno odvjetništvo ne traži kaznenu odgovornost. Ali zašto? Jer za to nema adekvatne odredbe u Kaznenom zakonu. Iz izvješća Državnog odvjetništva već dvije godine uporno slijedi da mu se Državnom odvjetništvu dade pravni instrumentarij za progon ovakve vrste kriminaliteta. Vlada uporno odbija. Da i mudro šuti. To je točno. Hvala na ovoj nadopuni. I vidite, ove izmjene koje se događaju u Stečajnom zakonu kojima se želi ubrzati postupak bile su glavna vodilja i izmjena, zadnjih izmjena postojećeg zakona 2003. godine kojem je cilj dakle ali u sklopu ovih postojećih inkriminacija danas nepostojećih pojednostavniti i ubrzati stečajni postupak kako bi se izbjeglo da postupak bude sam sebi svrhom, da stečajni postupak ne pojede onu samu masu. I do tada je već bilo vidljivo, a sada se na tom tragu malo radi. Dapače, neke izmjene su napravljene i dobre koje je za pozdraviti, ali temeljne nisu, odnosno izmijenjene su postojeće kojima se čini jedan korak ili nekoliko koraka natrag. O tome ću nešto kasnije. Jasno je i to i predlagatelju i svima nama da se pojedine stečajne norme koje su eksplicitne ne poštuju, da stečajni postupak unatoč tim eksplicitnim i postojećim normama i dalje dugo traje, da se postupak odugovlači i da često postaje svrhom sama sebi i da koga ponekad, odnosno ne tako rijetko razvlači i sami razlučni vjerovnici, a osobito banke i financijske institucije koji su nezainteresirani za brzo rješavanje stečaja iako su vjerovnici. A zašto? Zato jer imaju velike kamate na svoje visoko osigurane tražbine i njima to nije u interesu, a sada predlagač ja ću navesti tu normu ponovo štiti i pogoduje banke i financijske institucije. Ono što je dobro, a to je kada se govorilo i o stečaju danas mi je drago da HDZ ovako govori. Sjećamo se prije koliko su bili protivnici uopće otvaranja stečaja iako bolesno poduzeće, poduzeće koje stvara gubitke, a zašto ih stvara jer im vlasnik i ostali isisavaju dobit. O tome je bilo govora, ali to ne želimo sankcionirati, ova vlast to ne želi ni dan danas sankcionirati, da im je smisao bio i osigurati radna mjesta. Posebno je bila značajna novina da se radnička potraživanja stave u prvi isplatni red, te da stečajni upravitelji mogu biti isplaćeni. Sada se te norme relativiziraju za svoj rad tek onda kada obave svoj posao. Na taj način se stečajne upravitelje stimulira da što prije završe stečaj, a vidimo što se danas događa. O tome ću posebno nešto reći. Također je jako važno da se ustanovi i pojača odgovornost stečajnog upravitelja. Na ovakav način kako se sada mijenja stečajni zakon tomu nije tako. Dakle, osnovno načelo koje mora vladati u stečajnom postupku je načelo monokratnosti. Dakle, dobro je da su ukinuta stečajna vijeća. To smo učinili 2003. Načelo koncentracije treba jačati. Ono se ponovo na neki način rasplinjuje i relativizira i vremensko ograničenje, pa je prava šteta zašto predlagač nije uvažio ovu argumentiranu primjedbu Kluba SDP-a kada smo govorili da se ubrzati stečaj neće ukoliko se ne ubrza parnica. Na kraju krajeva to nije nekakovo mudroslovlje SDP-a. To su nam rekli upravo stečajni suci, predsjednici sudova koji o ovim stvarima vode postupke, ali vi ste to ignorirali. Prema tome, govorimo o ubrzanju stečaja, a nema gotovo stečaja u kojem se ne javi parnica. Prema tome, iluzorno je govoriti o ubrzanju stečaja ukoliko ne napravimo fiksne rokove u kojem parnica u stečaju mora biti gotova. To je jednostavno sasvim normalno i meni nije jasno zašto to predlagatelj tim više što iz same struke dolazi taj prijedlog uporno odbija. Za napomenuti je da je veliki posao odrađen upravo zahvaljujući bivšoj vlasti koja je podigla ogroman kredit kod Svjetske banke u vezi sa stečajima osigurala taj jedan program koji je bio vrlo i skup i kompliciran ali koji je dosta dobro radio, puno bolje nego program sa zemljišnim knjigama. Na žalost. One razlike koje su uočene u odnosu na prvotno čitanje i koje su poboljšice sigurno su u članku 9. glede kriterija za imenovanje stečajnih upravitelja. Međutim ono što je znatno pogoršanje a to je odredba članka 18. gdje se mijenja dosadašnji članak 29. gdje se ponovo destimulira sam stečajni upravitelj a vidimo koliko su to nepopularne osobe u javnosti, a na vlastito kod radnika, koji smo zadnjim izmjenama dakle želeći ih i na taj način prisiliti i stimulirati da neće biti plaćeni za svoj posao ukoliko ne privedu stečaj kraju. Ne! Sada predlagač mijenja tu odredbu pa tobože kaže da mijenja odredbu zbog toga što je bio pritisak stečajnih upravitelja na suce da im se isplati predujam. Pa ukida tu odredbu od predujma koja je bila izuzetak, a kad ukinete odredbu od predujma što slijedi? Slijedi kompletna mogućnost kompletne isplate. I onda se hvalimo kako su eto sada radnici došli u prvi isplatni red sa kompletnom tražbinom a ne samo jednim dijelom kao što je to bilo novelom iz 2003. godine a molim vas ja pitam, mi ovdje i u ime Kluba SDP-a postavljam pitanje predlagaču a što će to dijeliti kada upravo imajući ovakvu normu stečajni upravitelji su počesto pojeli dakle i sam troškovni postupak pojeo je čitavu stečajnu masu. Bit će to radnička, pirova pobjeda. Također smatramo nedopustivim normu a predlagač kao da se srami obrazloženja, jednostavno mu je nelagodno zašto si Ministarstvo priklanja sebi ovlast da sastavlja listu stečajnih upravitelja. Sigurno je da je bilo dosta primjedbi i na to što je do sada radio Visoki trgovački sud. To je svakako točno. Onda ajmo naći jedno rješenje, neko srednje rješenje gdje bi bila jedna međusobna kontrola. Čini mi se da je to najpametnije. Ovako mi se čini da prije svega pred Ministarstvom pred kojim je velika reforma pa ne treba se čelni čovjek, resorni ministar mučiti sa ovim problemima. Prema tome očito je, to ministru ne treba, ali kome treba? Očito je da treba politici da bi na ovakav način kontrolirala osobe odnosno koja osoba će se uopće naći na toj listi? Predlagač kaže: «Ne, to nije u našoj ovlasti. Mi samo potpisujemo listu.» Ali ministar ne mora potpisati tu listu i ta osoba premda ispunjava sve zakonske uvjete i predložena je od strane sudova neće se naći na listi. Pa čemu to i zašto to? Takve ovlasti ne trebaju. I sigurno je da će biti ozbiljnih pritužbi. Prema tome mi možemo već vidjeti one norme koje će iziskivati pritužbu da ih već i ponekad neopravdane pritužbe da ih otklonimo. Ovakva ovlast ministru ne treba. Na kraju krajeva nejasno je pa neka i ima ministar ovlast, ali onda neka bude taksativno navedena zbog čega netko nije dospio na listu. Dakle može se zakonom onda i onda je najmanje važno tko to imenuje ako imate u zakonu taksativno navedeno pod kojim su to uvjetima i zbog čega netko je uvršten, a netko je izostavljen s liste? Ovako kao i slučaj recimo s javnim bilježnikom nedavni u Benkovcu, osoba ispunjava uvjete ali nije imenovana bez ikakvog obrazloženja. Pa naravno da to izaziva sumnju i podozrenje i svakojake priče. To su nedopustiva ponašanja javne vlasti. Dobro da je prihvaćena primjedba Odbora za zakonodavstvo u vezi ograničenja vrijednosti predmeta spora za parnice za stečajni postupak. Ali to su manje važne stvari. Evo kako ponovo predlagač pogoduje financijskim institucijama? Iz postojećih normi izbacuje se kompletna glava 10.a, članci 335.a do 335.b koji govore o stečaju nad bankama. I kaže predlagač da te norme nisu do sada saživjele pa dakle upravo zbog toga što nisu zaživjele da se predlagač zamisli zbog čega? Da nađemo instrumentarij da zažive onda ih se, te norme otklanjaju. Ali zašto? Zato što to ne odgovara financijskim institucijama koje žele neko posebno normiranje posebnim propisom. I nama su se već pojedinim normama a i općim normama te financijske institucije izdigle iznad gotovo same države. To je nešto što je apsolutno, apsolutno neprihvatljivo. Evo vidite kako ni postojeće zakone banke a mi ih još umjesto da ih obuzdamo mi ih favoriziramo. Zakon o radu ne poštuju banke i neće da predstavnika, uvrste predstavnika radnika u svoj nadzorni odbor. Jer da ih na to ne obvezuje Zakon o bankama. Za njih ne postoji ni jedan drugi propis. I vi ih onda nagrađujete sa ovakvim normama. To je nešto što je nedopustivo, ali onda možda je u sklopu vaše politike gdje se favorizira ovaj krupni kapital. Ali to onda nije u interesu svih građana. I još ću jednom napomenuti da je prava šteta, dakle nemate ubrzanja postupka i sve je ovo iluzorno očekivati ukoliko ne osigurate i ne ograničite trajanje parnice u stečajnom postupku. Kada bi se uvažila ova odredba odnosno ova naša primjedba imali bi ipak koliko toliko postupak koji je na tragu upravo koncentracije i skraćenja roka. Ovako sve ove norme koje jesu dobre neće polučiti rezultate upravo zbog odugovlačenja. A kažem prava je šteta što ste relativizirali, što ste ukinuli one jako važne norme koje su osiguravale dakle da se vjerovnici prije svega radnici namire iz stečajne mase a to je da se ograniči odnosno onemogući isplata nagrade stečajnim upraviteljima prije okončanja spora. Na kraju krajeva pa to nije naše rješenje. To je svugdje u Europi, svugdje u svijetu. Nikad stečajni upravitelj nije isplaćen prije obavljenog posla. Eventualno za nužne troškove i eventualno predujam dakle kako bi mogao samo obavljati tu svoju dužnost. Hvala lijepa.
Hvala. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovana kolegica Antičević-Marinović u nizu netočnih navoda ispravila bih jedan. Govoreći o izdaji poslovnog povjerenja citiram: «Interesi vjerovnika zadnja su rupa na svirali.» U dijelu ispravljam taj navod jer koalicijska vlast radnike je stavila u drugi isplatni red a samo dijelom u prvi isplatni red dok ova Vlada HDZ-ova u Prijedlogu zakona vraća radnike u prve isplatni red sa svim bruto tražbinama. Sa svim bruto tražbinama kolegice. Hvala. … [[Upadica se ne razumije.]]
Povreda Poslovnika. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević [[Upadice se ne razumiju.]] Hvala. Poštovani, ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora netočan je navod kolegice Antičević gdje je ustvrdila da ova vlast ne želi sankcionirati one koji su u zakonskom otklonu ili one koji rade, koji ne rade u duhu zakona. Naprotiv. Takova tvrdnja ne stoji, već postoje stečajni upravitelji koji su sankcionirani zbog krivičnih djela što u vašem mandatu nije bila praksa. Postoje stečajni upravitelji koji su u kriminali i oni su zasigurno sada za vrijeme ove vlasti sankcionirani. Ali ti isti su za vrijeme vaše vlasti postavljani po preporukama vašim ili vaših koalicijskih partnera. I stoga se morate zabrinuti što ste to činili u svoje vrijeme kada prozivate ovu vlast da ne poduzima ništa. Postoje relevantne činjenice, imena osoba koje su doživjele sankcije.
Poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Netočan je navod uvažene kolegice koja je doslovce kazala, citiram: "Da su prijedlogom zakona ograničena prava potraživanja radnika u stečajnom postupku.". Upravo suprotno, ovim izmjenama stečajnog zakona su radnici i radnice potraživanje tog bruto potraživanja stavljena u prvi viši isplatni red i maksimalno su zaštićena u stečajnom postupku, za razliku od zakonskih rješenja koje ste vi imali 2003. godine.
I poštovani zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegica Antičević je rekla: "Ovo je dokaz da vaša politika favorizira krupni kapital.", aludirajući na vladajuću koaliciju i na Vladu Republike Hrvatske. To naprosto nije točno. Da tome nije tako dokaz je i činjenica koja je već ovdje istina u više navrata da su radnici ovim zakonom došli u prvi viši isplatni red, ali ne samo neto potraživanja kako je to bilo u vaše vrijeme, nego i bruto potraživanja. A u vaš vrijeme ti radnici su bili negdje daleko iza i niste tada mislili na njih kao što to danas pokušavate.
Državna tajnica, Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Htjela sam se osvrnuti na nekoliko navoda koji se ne odnose izravno na Stečajni zakon, a doduše imaju veze možda sa poslovanjem. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović u ime Kluba zastupnika SDP-a se pozvala na odredbe Kaznenoga zakona koji se odnose na kažnjiva djela gospodarskoga poslovanja. Činjenica da Vlada kao predlagatelj izmjenama i dopunama zakona koje su nedavno usvojene, prije dva mjeseca, nije prihvatila zakonsko rješenje koje je SDP predlagao u Kaznenome zakonu 2003. godine ne znači ni u kom slučaju da ne postoje kaznena djela povrede gospodarskog poslovanja, kako u važećem zakonu, tako dakako i u zakonu koji je izmijenjen i dopunjen prije otprilike dva mjeseca. Naime, niz kaznenih djela postoje posebne glave, povrede gospodarskoga poslovanja, povreda platnoga prometa. Postoji i kazneno djelo uzrokovanje, dakle pogodovanja stečaju. Dakle, ne možemo govoriti o tome da u našem kaznenome zakonodavstvu sada ne postoje kaznena djela kojima se oni koji protupravno postupaju, koji uzrokuju stečaj zloupotrebljavaju svoj položaj, svoju dužnost, svoje ovlasti, uključujući i stečajne upravitelje, pa čak i stečajne suce ne mogu kazniti po našem zakonodavstvu, kaznenom zakonodavstvu. Drugo, jer je to u više navrata ovdje bilo rečeno, govori se o ogromnom zajmu Svjetske banke vezano sa stečajeve. Ja istine radi i radi naše javnosti ovdje moram reći da je to riječ o zajmu Svjetske banke od 5 milijuna dolara. Postoji i darovnica u iznosu od 250 tisuća dolara. Taj zajam Svjetske banke pregovori i sklapanje toga zajma inicirano je, to istine radi moram reći, za vrijeme prethodne Vlade, dok je HDZ bio na vlasti. Istina ugovor je sklopljen i trebalo ga je realizirati za vrijeme vladavine SDP-a. Ja doista ovdje ne želim polemizirati, ali stjecajem okolnosti neposredno sam sudjelovala u oživljavanju ovog projekta. Činjenica jest da je prije dvije i pol godine ovaj projekt bio u ozbiljnome zaostatku i prijetila je opasnost da Svjetska banka će od njega odustane jer je dobivao nezadovoljavajuće ocjene. Inače se taj zajam odnosi na uvođenje automatiziranog sustava upravljanja sudskim postupcima koji će ubrzati postupke u značajnijoj svojoj mjeri i on može u ukupnosti svojoj doprinijeti i ubrzanju stečajnih postupaka. Manji dio od toga odnosi se na stečajne postupka kao takove. Ali činjenice jest da tek sada smo taj projekt uspijevamo zapravo realizirati. I koristim ovu prigodu reći da je što se tiče izrade dizajna software-a za taj automatizirani sustava upravljanja sudskim spisima i software treba biti dovršen 1.1.2007. godine. Već su zakazane postupke i postupke pred trgovačkim sudovima isporučene programi. Prema tome, nadamo se da će to ostati tako do kraja. A što se tiče stečajeva tek sada se uspjelo konačno taj dio toga zajma ispoštovati. Zaključeni su ugovori sa konzultantima i sada sa našim trgovačkim sudovima idemo u program edukacije stečajnih sudaca i stečajnih upravitelja. Toliko o tom zajmu i o načinu na koji se on odvijao i na koji su se način ta sredstva i dinamika odvijala. Činjenica jest da je taj zaostatak, ja ne mogu se upuštati u razloge kada je došla ova Vlada, odnosno kad je došlo do promjene Ministarstva pravosuđa tek tada zapravo dobio na zamahu i počeo se ostvarivati i realizirati. Dakako što se tiče sada primjedbe da ne možemo skratiti stečajni postupak ako ne skratimo parnicu stečaja. Zapravo je riječ o tome da se onda odvojeno vodi stečajni, parnični postupak za nešto što se osporava u stečajnoj masi. Točno je da to može otežati i odugovlačiti stečajni postupak, ali doista se postavlja pitanje kako i na koji način možemo uvjetovati daljnji … [[Govornik se ne razumije.]] postupka. To bi dakako bilo dobro došlo, jer bi ukupnost skratila trajanje stečajnih postupaka. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Ovo o Svjetskoj banci sve je netočno, ali ja na to ne bih se osvrćala, osvrtala. Samo pogledajte izvješće Svjetske banke o provedbi 2003. tog zajma. Međutim, pustimo to. Mi nismo, državna tajnice, 2003. predlagali ovakve izmjene. Mi smo bili donijeli izmjene Kaznenog zakona po kojem je izdaja vjerovnika kazneno djelo, po kojem je neisplata plaće radniku kazneno djelo. A vi to odbijate, iako ste upoznati sa izvješćem državnog odvjetnika koji vas upozorava na to da nema instrumentarij i bili ste osnovali i radnu skupinu u tim izmjenama. Ali ste odustali od toga.
To je netočni navod. Dakle, treba suočiti državnu tajnicu i vas da je zakonskim instrumentarijem pokrivena su kaznena djela kod oštećenja vjerovnika. … [[Upadica se ne čuje.]] Previše jasni. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Gotovo da niti jedan zakon kao Zakon o stečaju nije doživio toliko novela, toliko izmjena, toliko dopuna, odnosno može se slobodno kazati da kod niti jednog zakona nije bilo toliko dvojbi u biranju smjera, u biranju opcija na koji način kroz Stečajni zakon dati odgovor na goruće pitanje hrvatskog gospodarstva, a to je stanje u hrvatskom gospodarstvu. I naravno da je takve okolnosti od samog početka do danas nedvojbeno izazvao negativne posljedice, jer naravno pravi odgovor je vrlo teško naći, ali bolji odgovor od ovog kojeg imamo naravno postoji. Lutanje je bilo prisutno i kod odabira modela na osnovu kojeg bi se stečaj trebao provoditi. Lutanje je bilo prisutno i kod cilja koji sam stečaj treba polučiti. Lutanje je bilo i u pogledu mjera i tehnologije vođenja stečajnih postupaka. Prvo o modelu. Rasprava se vodila uvijek između dvije opcije, ponekad suprotstavljene, ponekad prešutno priznate, ali uglavnom su se vodile dvije dileme. Da li stečaj sa preustrojem kao temeljnim putokazom kretanja stečaja ili stečaj po modelu namirimo vjerovnike i neka stečaj traje što kraće. Ta jedna hladna ili tehnička proceduralna opcija je naravno socijalno neosjetljiva, gospodarski neprihvatljiva, na hrvatskom modelu se prezentirala kao neuspješna. Ta hladna opcija u kojoj nema prepoznavanja socijalnog, u kojoj nema razvojne komponente koja s obzirom na razinu stečajnih postupaka, ali ako bi se prihvatio doslovce ovakav prijedlog kakav danas imamo kod konačnog prijedloga zakona onda bi se s obzirom na stanje hrvatskog gospodarstva u onih 60 dana našlo toliko tvrtki da bi bilo teško adekvatni broj stečajnih upravitelja angažirati pod uvjetom da se svi pridržavaju onoga što ovdje piše, a to je da nakon 60 dana kada ne možete izvršiti plaćanje bez obzira na razloge, bez obzira na okolnosti tada ste dužni pokrenuti stečajni postupak. Tvrdim vrlo odgovorno da bi s obzirom na stanje, a i na moguće ciklične krize koje se javljaju svugdje samo ne u hrvatskoj … mogle dogoditi da bi tada jedno 60% hrvatskog gospodarstva moglo bez ikakvih problema ući u stečajni postupak. Prema tome nužno je zadržati objektivnost, socijalnu osjetljivost, ali i prepoznati temeljnu zadaću a to je da nije dobro da Vlada vrlo jasno u onim primjedbama koje nije prihvatila a što se tiče kluba HSS-a i mene, nije prihvatila niti jednu, ali i drugih kolega, posebno kolega Kovačevića. Govori o tome da se nije prepoznala socijalna osjetljivost, ali da se nije išlo niti na prepoznavanje gospodarske osjetljivosti. Zašto? Netočno je kazati, a izrijekom je i to napisano, više je klubova to izrijekom tražilo kao i čitav niz saborskih zastupnica i zastupnika i to ne iz redova samo oporbe nego i neke kolegice iz vlasti, da je oživljavanje pravne osobe mora biti navedeno kao cilj i ne može se niti jednim razlogom potkrijepiti činjenica da je jedini cilj namirenje vjerovnika i brzina postupka, tzv. hladni model. To je nedopustivo. Sama činjenica da se to tako definira u članku 2. starog zakona i da se prebacuje ista izrijeka u novi zakon, govori o tome da nismo naprosto na dobrom tragu. Cilj Stečajnog zakona mora biti u hrvatskim okolnostima, sa posljedicama koje je do sada donio, mora biti drukčiji smjer kretanja. Mora postojati upravo mogućnost oživljavanja pravne osobe, mora postojati preustroj kao model. Mi ga naprosto moramo uvesti. Naravno postavlja se pitanje kako napraviti distinkciju između one pravne osobe koja može imati i ima tržnu perspektivu, a u kojoj je raubani menadžment firmu doveo u takvu poziciju, moramo prepoznati one pravne osobe kojima je država onemogućila da postanu i da stanu na noge, moramo prepoznati one osobe koje naprosto imaju određenu perspektivu bilo što se tiče tržne perspektive ili imaju određeni posebni interes, a posebni interes je svako radno mjesto da se sačuva i da se tvrtke koje posebno imaju veliki broj zaposlenih, posebno tretiraju. Ovaj zakon mora naći izuzeće, izuzeće u socijalnoj osjetljivosti za prepoznavanje fenomena, spasimo radna mjesta. To je temeljni nedostatak, to je, ovo je jedan sirovi materijal kojemu nedostaje dobra polovica. On nema onu dobru stranu. Ova sirova strana je kako ubiti i od onog što smo ubili namiriti one koji su gladni, to nije dovoljno. Naravno ja sam u prvom čitanju tražio nešto što je po meni, također je odbijeno, što je po meni preduvjet da se ozbiljno raspravlja o Stečajnom zakonu, a tražio sam da se napravi analiza učinkovitosti dosadašnjih pravnih rješenja u stečaju. Da vidimo što se to u ovih 15-tak godina pokazalo u praksi stečaja. Da pokušamo sortirati kako smo u većini slučajeva izašli iz stečaja. Da li su posljedice tih stečaja bili gubitak radnih mjesta, gašenje tvrtki, da li su posljedice tog bilo bogaćenje na račun propalih tvrtki ili stvaranje fiducije za kupovinu novih poduzeća, da li su rezultati možda bili pozitivni pa imamo i, a ima i pozitivnih rezultata, ima i pozitivnih rezultata. Ali analiza bi trebala pokazati u kojoj mjeri i kako učiniti s obzirom na spoznaju od 15 godina koju imamo, kuda idemo. Meni nije jasno da se jedna takva analiza ne može učiniti i da se na osnovu jedne takve analize onda ne može razgovarati o smjeru kretanja. Neprihvatljiva je teza da je ovaj model koji mi primjenjujemo dominantan u većini europskih zemalja. Možda je. Možda je, ali ne vjerujem da okolnosti u tim zemljama su iste, jednake ili ovako loše kao što su u Hrvatskoj. Naprosto ne vjerujem. Nisam siguran da odgovorna, socijalna, pravedna država, kako stoji u preambuli našeg Ustava, se smije ponašati neodgovorno, hladno, neosjećajno i hladnim mjerama pokušati autanizirati ionako vrlo ozbiljno ugroženog bolesnika. A to je hrvatskog gospodarstvo. Prema tome, naravno mi u Klubu HSS-a ne možemo dati prolaznu ocjenu ovom Zakonu jer smo od samog početka inzistirali na nekim principima, na nekim principima kojih nažalost ne možemo naći u ovom Prijedlogu zakona. Za nas je također neprihvatljivo jedna novina koja se uvodi, ali ne znamo iz kojeg razloga. Naime, prodaja imovine kao cjeline koja je bila omogućena u prijašnjim modelima je imala prije svega jedan zaštitni karakter, socijalni karakter i trebala je biti u funkciji radnog mjesta zaposlenika, da se kroz cjelovitu prodaju imovine dužnika može nastaviti proizvodnja, mogu zadržati radna mjesta. Vi ste ostali kod modela da se može pojedinačno to rješavati. Onako diskrecijski da se možemo dogovoriti, bolje objekte ćemo staviti sa strane, to ćemo se, to može preuzeti i vlasnik ili stečajni dužnik pa će onda u nekoj varijanti doći opet do onoga za što se ionako borio, a borio se da dobije adekvatnu imovinu na neki drugi način. Mislim da je trebalo zadržati prodaju imovine kao cjeline jer ona ima duboko socijalni karakter i ona je trebala biti u funkciji zaštite radnika, zaštite radnih mjesta, u konačnici zaštite tvrtke. Također kad govorimo o brzini onda u članku 28. 10 tisuća kuna vjerovnik treba izdvojiti za Fond, za pokriće, a počesto je razlog nepokretanja stečajnog postupka upravo leži u činjenici da nitko ne želi riskirati sa plaćanjem svih nameta koje treba platiti. Sada ga još dočekuje 10 tisuća kuna pa kad to prevedete na one tvrtke kakvih ima, naravno, onda ćete vidjeti da je i to jedno novo, otežujuća okolnost. Drugo, taj stalno ponavljani odnos između stečajnog suca i stečajnog upravitelja. Taj jedan toliko uredan i kvalitetan odnos tih dviju institucija je uvijek na meti kritike. Naime, oni se često dovode u vezu sa ispravnošću rada, sa brzinom rada, sa nejednakim tretmanom. Naravno, ništa ne znači radniku šta je u prvom isplatnom redu ako se određena poslagivanja onih koji mogu odlučivati o tome, a pošto Zakon s kojim nije izrijekom riješeno da oni moraju biti plaćeni nego su samo u prvom isplatnom redu. To uopće ne znači da će biti plaćeni, to nema veze jer ne znamo od čega će biti plaćeni. Prema tome, mi ništa nismo riješili. Mi smo samo zamaglili stvar i kazali, evo idealna je situacija, oni se tu nalaze lijepo na drugoj ili trećoj stranici zakona, genijalno smješteni u prvi isplatni red i s time mogu, neću reći šta. Druga stvar, opet što se tiče stečajnih sudaca i stečajnih upravitelja, vrlo lijepo smo im sada posložili odnose. Do sada su oni ipak nešto morali raditi pa da bi nakon toga, nekog rezultata mogli biti plaćeni. Znači, ako su nešto učinili, ajde dobro, neka se ljudima i plati nešto. Kad napraviš, u redu je da ti se plati. Međutim, ovdje smo opet dozvolili da stečajni sudac može to riješiti sam, da će on odlučiti kome će platiti i koliko će platiti i na osnovu toga će se stvar moći riješiti i prije nego što vidimo rezultate rada. I prije nego što vidimo rezultate rada. Također mislim da ovo nije dobro, da je ovo korak unatrag. Složio bi se sa kolegicom Ingrid vezano za parnice jer gubljenje takvog instituta je uistinu gubljenje tempa i dinamike, ali i kršenje pravnih normi. Kršenje pravnih normi. Interesantno je da kod ovrha financijske institucije i banke opet ostaju zaštićeni svjedoci, oni su stalno zaštićeni. Svima se može sve dogoditi, svatko može propasti osim fiducijalnih vjerovnika, banke i drugih financijskih institucija na kojih se ne odnosi ništa i njima nitko ne može ništa. Oni su izuzeti iz svega pa su izuzeti iz ovrhe. Ovrhe se prekidaju kod svih vjerovnika kad nastupi stečajni postupak, međutim kod njih, razlučnih vjerovnika ništa. Na njih se to naravno ne odnosi jer zašto bi oni bili u tom paketu neugodnosti, zašto bi se oni bakćali kad su oni ionako sa svojim ovrhama već davno osigurali sebe, kad su oni već ionako postali vlasnici, a da nitko to ne zna. Kad oni imaju potpuno ispravnu imovinu, a radnici su ionako teret. Pa bolje da ih netko drugi riješi, neće se valjda oni baviti s time. Šta će njima to? Oni će to pretvoriti u neki drugi fond, prebaciti će banku u leasing instituciju ili nešto drugo i to će se već riješiti. Neće biti čak problem ni izloženost. U Zakonu o bankama kaže da je maksimalna izloženost 10%. Pa nije valjda to problem, ako je i više da se na drugi način. Prema tome, neshvatljiva lakoća kako se nekome daje, nekome uzima, a kako se na drugoj strani evidentno nema osjećaja za jednu socijalnu osjetljivost, za radno mjesto i za, i neće se prepoznati temeljna činjenica. Nije cilj zakona brza naplata vjerovnika. Cilj je kako spasiti pravnu osobu, zaštititi radna mjesta i biti socijalno osjetljiv. Eto iz tih razloga Klub HSS-a neće glasati za ovaj Zakon.
Hvala. Sada idemo na pojedinačne rasprave. Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Stečajni zakon u uređenim tržištima i tržištima u kojima su izgrađene institucije tržišta ima sasvim precizne ciljeve. Hrvatska 15 godina nema uređeno tržište i nema izgrađene institucije tržišta pa zato i luta u rješenjima u Stečajnom zakonu. Možemo reći da se Stečajni zakon mijenja kako se koja Vlada promijeni. Garnitura doslovno, a ne Vlada jer je jedna opcija vladala duže. Dakle, nestabilnost Stečajnog zakona govori o nestabilnosti politike, nesigurnosti tržišta i neizrađenosti tog tržišta. Za Stečajni zakon o uređenim tržištima vrijedi pravilo naći mjeru između interesa vjerovnika stečajnog, stečajnog dužnika, države i radnika. Ovaj prijedlog zakona tu mjeru doslovno je poremetio i u prvi plan favorizira stečajnog vjerovnika. Dakle, cilj ovog zakona je ubrzati naplatu vjerovnika. Međutim, svatko od vas zna, ne mora biti ekonomista, da u tržišnom gospodarstvu i vjerovnik ima odgovornost za ono s kim i kako posluje pa je apsurd dignuti do načela isključivosti samo pravo vjerovnika da se naplati u stečajnom postupku. To je filozofija ovog prijedloga Stečajnog zakona. Naravno da s takvom filozofijom ne možemo biti zadovoljni jer i ovo znamo da postoje spekulativni stečajevi. Postoje spekulativni stečajevi, i još nešto znamo. U Hrvatskoj se namjerno pod izlikom manjeg rizika daju krediti firmama kako bi ih se zadužilo i u stečaju kupilo. Postoji razrađeni sustav kako se to radi u Hrvatskoj. To naravno najčešće rade banke ali rade i velike kompanije, čak angažiraju nelegalne lobiste i agente kako bi znali koja će firma sa dobrim programom ući u kredit koji je rizičan. Šta Vlada predlaže a čak i stručnjaci koji su radili na izradi ovog zakona nisu bili jedinstveni u tome, razgovarao sam s nekima. Vlada briše kompletnu glavu u Stečajnom zakonu o prodaji u cjelini imovine stečajnog dužnika. Vladu dakle ne brine nastavak programa rada niti projekta koji je ta firma imala naprosto je brine samo da se naplati stečajni vjerovnik. Hrvatska nema dovoljno programa, nema dovoljno radnih mjesta, nema dovoljno ni proizvoda da bismo se olako odrekli bilo kojeg radnog mjesta ili bilo kojeg proizvoda. Dakle, u vožnji u hrvatskoj politici cik cak Vlada u prethodnom sazivu je provodila stečajeve sa preusmjerenjem htijući na taj način zaštititi radna mjesta i cjelinu proizvodnu. Sada ova Vlada cijelu glavu briše. Dakle, ne postoji u prijedlogu zakona koji će biti usvojen voljom većine da se cjelokupna imovina stečajnog vjerovnika proda i da nastavi se proces rada u nekom novom odnosu. Dakle, tržište nije samo zato da vjerovnik bude neodgovoran kad zaključuje poslove, kad sklapa ugovore i trguje nego je njegova obveza da provjerava s kim posluje i kako posluje. Naravno, ne treba ne reći da je dobro što je Vlada pripremila prijedlog da se potraživanja radnika pomaknu u naplatnim redovima i da se ona obračunaju u bruto iznosu. To je o.k. naravno ali to ništa nije novo jer i u važećim zakonima Zakonu o radu i drugim zakonima plaća se obračunava uvijek u bruto iznosu. Sva potraživanja su u bruto iznosu naprosto jer bi fondovi bili oštećeni ako plaća ne bi bila obračunata u bruto iznosu a fondovi nisu samo vlasništvo države ili uopće nisu vlasništvo države nego su to zajednice. Kad je riječ o bankama dobro je netko primijetio da je Vlada olako pokleknula pred zahtjevom banaka da se ne uređuje ovim zakonom stečaj nad bankama. Čak to u obrazloženju kaže se na zahtjev. Doduše, ne kaže se izričito na čiji zahtjev nego kaže se na zahtjev pa se može tumačiti da je to na zahtjev banaka. Naravno da postoje specifični razlozi za stečaj nad bankama jer u bankama je uvijek novac koji je državni, moneta bilo ili europska ili će biti europska ali kad je riječ o tržištu odgovornost banaka je daleko veća nego je drugih poslovnih subjekata na tržištu. Banka je upozorena od države da transfer kredita i sredstava mora provjeriti po pravilima rizičnog poslovanja pa je njezina odgovornost za davanje bankarskih kredita daleko veća, pa se ona često i ponaša po principu kako se to ponašaju subjekti gospodarski na tržištu, uvijek pokušava oživiti svojeg partnera, klijenta a ne odmah potjerati ga u stečaj. To je samo dokaz da ovaj zakon nema da tako kažem potrebnu razinu odgovornosti i usklađenosti sa potrebama hrvatskog društva i hrvatskog tržišta da štiti i radna mjesta i programe u cjelini. Oko same nomotehnike evo samo da kažem recimo u članku 2. da kažem da je trebalo možda više okolnosti. Naime, cijela rečenica ide za tim kad se pokreće stečaj pa onda zadnja rečenica objašnjava šta se htjelo reći s time. Ja mislim da je ona suvišna okolnost i da je dužnik u tom razdoblju imao sredstva na drugim svojim računima kojima su se mogle namiriti sve tražbine, ne znači da je on sposoban za plaćanje. A u prvoj rečenici kaže da će se pokrenuti stečaj bez obzira je li imao i na drugim računima itd. Dakle, objašnjava ono što je već normom rečeno. U članku 9. samo da ilustriram. U članku 9. stavak 4. "Za stečajnog upravitelja može biti imenovan i odvjetnik pod uvjetima iz stavka 1. ovog članka.". Ispada da u stavku 1. pod pojmom fizička osoba nije odvjetnik jer ništa drugo ne, u stavku 4. nego samo izdvaja odvjetnika koji mora imati i visoku stručnu spremu i položen ispit itd., dakle ništa mu ne daje nego ga samo izdvaja od ostalih fizičkih osoba koje imaju sve uvjete iz članka 1., nepotrebno. U članku 112. kaže da će se početi primjenjivati neke odredbe ovog Zakona od tada i tada. To nije formulacija stipulacija koja se u zakonu primjenjuje, nego kaže da će se odredbe te i te primjenjivati, ne početi, nego primjenjuju se godinu dana nakon stupanja na snagu ovog Zakona mora biti da tako kažem imperativ. Ima još takvih stvari, ali mislim da je problem zakona u koncepciji u cjelini, a ne u normi pa se nisam opredijelio da članke nomotehnički pregledavam, nego moram reći da me ne zadovoljava jer potrebe hrvatskog tržišta su očuvanje projekata, programa, radnih mjesta i živih poduzeća, a ne isključivo naplata vjerovnika. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Pa netočan je navod uvaženog kolege koji je ustvrdio da Vlada svojim prijedlogom a priori odustaje od mogućnosti očuvanja proizvodnje u privrednim subjektima na kojima je pokrenut stečajni postupak. To nije točno jer postoji u ovom Prijedlogu rješenja oko preustroja zanavljanja proizvodnje i samim tim u tom smislu osiguranja radnih mjesta. To je netočno i u kontekstu koji ste rekli u odnosu na Vladu i njezine socijalne neosjetljivosti i još dodatno kazan jedan netočan navod da je institut koji uvrštava radnike u prvi viši isplatni red ne predstavlja novinu u samom zakonu. To je apsolutno i nekorektno i netočno jer ovo uistinu predstavlja novi institut zaštite prava radnika u okviru pokrenutog stečajnog postupka jer su svrstani u prvi viši isplatni red, ali su im njihova potraživanja kao vjerovnika obuhvaćeni ovim Prijedlogom zakona u bruto iznos.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. A mogu prvo kazati da me neugodno iznenadio Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Stečajnoj zakona zbog toga što sam zadnji put u ime kluba i svoje osobno ime dao znatan broj primjedbi, a i prijedloga kako i na koji način doći do Stečajnog zakona koji neće biti samo u funkciji onih koji su u sklopu pretvorbe i privatizacije opljačkali ovu državu, koji su nakon toga išli na izazivanje stečaja, izvlačili kapital na svoj privatni račun, radnike stavili na cestu i nakon toga su otvarali nove firme i mnogi od njih su čak koji su tako postupali postali i menadžeri godine, a znamo da je to dodjeljivala jedna firma. Kakva nam je situacija s tima menadžerima godine, sve te firme gdje su oni tako uspješno upravljali završili su u stečaju. Druga je isto neshvatljiva meni situacija da se svagdje pogoduje novčarsko-bankarskom lobiju, da se opet dopušta ona mogućnost da ti koji su opljačkali zajedno sa bankarsko-novčarskim institucijama imaju mogućnost uništavanja konkurencije i dobivanja monopola na vrlo jednostavan način koji je već viđen u hrvatskoj praksi, a to je postave svoje ljude u takva trgovačka društva, dovedu ih u takvu situaciju da moraju uzimati kredite od banaka, ti krediti su toliko nepovoljni da automatski banka im otvara stečajni postupak i nakon toga banka to prodaje onome tko je to i tražio, to je slučaj TDR-a, puno je takvih slučajeva u Hrvatskoj. I onda predlagatelj na takvu primjedbu kaže da se zakonom ne mogu regulirati motivi zbog kojih netko koristi svoja zakonom utvrđena prava. I onda se kaže kako je svrha štićenje radnika. Pa to je isto oblik demagogije. U odnosu na bivši zakon je neka štićenje radnika zato što dolaze u prvi isplatni red, ali pravo štićenje je radnika zadržavanje radnih mjesta jer u ovome dijelu on će dobiti, radnik koji ostane bez posla, koji završi na cesti dobit će nešto malo koliko se može dobiti u tome dijelu, ali on će završiti na cesti, šta mu znači taj dio što će dobiti? Bolja varijanta normalno od onoga kad nije ništa dobio, ali tu je i naš temeljna i moja primjedba bila u tome da Stečajni zakon se u Hrvatskoj krivo poima. On spada u skupinu razvojnih zakona, a ne u skupinu podilaženja onima koji su pokrali državu, u skupinu bankarsko-novčarskih institucija jer je i sama državna tajnica rekla da je cilj Stečajnog zakona namirenje vjerovnika i što je moguće u kraćem roku. I tko tu sad ostane oštećen? Ostanu oštećeni radnici. I cijeli taj dio, i znači krivo je postavljeno. Sasvim je druga situacija kad ovakav Stečajni zakon ima jedna Engleska, ima jedna Njemačka, ima jedna Francuska jer kod njih se zna kako i na koji način se stekao kapital, da je to sve pravno čisto, da nije bilo nezakonitosti, a sasvim je druga situacija kad mi tuđa rješenja pokušamo primijeniti na pretvorbu i privatizaciju provedenu na hrvatski način. Uzmite samo slučaj "Name", gospođa Šola je bila menadžerica godine, uništila je "Namu" i nakon toga je prešla u "Privrednu banku", a od "Privredne banke" su … [[Govornik se ne razumije.]] krediti. I to je jedini recimo sličan slučaj da je tako veliki trgovački lanac propao, imao je 17 robnih kuća, sad je ostao na 5, a dok ni jedan drugi trgovački lanac u Hrvatskoj nije propao. Kako je TDR preuzeo TDZ kroz ove odredbe koje su mu omogućavale? Znači banka da kredite, oni ne mogu vratiti, banka dođe do dionica i to nelegalnom starom deviznom štednjom i onda to prodaje TDR-u. I kakva je sad to poruka? Kakvi su to odgovori hrvatskoj javnosti? I kakvi su isto odgovori hrvatskoj javnosti kad sam ja tražio u svoje ime, u ime kluba da stečajni upravitelj ne može biti osoba protiv kojeg je pokrenut kazneni postupak, znači za kaznena djela koja se gone po službenoj dužnosti. I kad meni predlagatelj kaže to je ograničavanje ustavnih prava. Ma kakvih ustavnih prava ako je kriminalac koji je sudjelovao u tima situacijama. Ako takva, ako osoba koja se hoće uposlit u državnu upravu ne može biti zaposlena ako je protiv nje otvoren kazneni postupak. Kolega Ćosić zna iz oružanih snaga smo da u Ministarstvu obrane ne može nitko biti primljen u radni odnos ukoliko je protiv njega pokrenut kazneni postupak po službenoj dužnosti, a dobiva također otkaz ukoliko se u tijeku službe je pokrenut kazneni postupak. I kako mu se sad, i onda, a koga štitimo sad u tome dijelu? Koga štitimo? Recimo razno-razne situacije, čak vam i na jača od svih po tome može postati stečajni upravitelj. Zašto? 92 kaznene prijave, čak je radio kod one odvjetnice znači ima iz iskustva i svega ostaloga. Svatko može postati stečajni upravitelj. Mislim kakva je to poruka? Kakva je to poruka da se ne prihvaća tako jedna normalna stvar. U takvim situacijama znamo i sami što se sve događalo u Hrvatskoj u zadnje vrijeme vezano za provedbu stečajnih postupaka i svega ostalog. I zadnja je poruka da smo sad došli na onu najgoru stvar da smo dali mogućnost da oni koji su pokrali državu oni sad traže uspostavu pravne države i traže zaštitu onoga što su pokrali. E to je sad takva poruka. To je takva poruka. Badava je ovo što ste vi prihvaćali naše primjedbe koje imaju karakter pojedinačni, koje imaju nekakav opći karakter kad se niste, niste, niti ste obrazložili zašto niste prihvatili temeljne i načelne primjedbe? A temeljne i načelne primjedbe da cilj Stečajnog zakona u Hrvatskoj u ovome trenutku kad znamo sve kako je provedena pretvorba i privatizacija ne može biti štićenje vjerovnika, ne može biti brza naplata vjerovnika i ne može biti usmjerena protiv radnika. Znamo i sami kakva je situacija sa radnicima koji ostanu bez posla sa 40, preko 40 godina života. Teško će ga naći u ovima sadašnjima uvjetima u Hrvatskoj. Prema tome, to ne mogu shvatiti taj dio, takve bešćutnosti. A također ne mogu ni shvatiti neke kolege kao što je recimo kolega Kramarić kad ja u ime Kluba Hrvatske stranke prave i u ime ekspertnog tima koji je sagledao sa svih strana govorim o tome gdje su manjkavosti on kaže da je to kritika radi kritike. Kako, mislim što, što sad odgovoriti na takve stvari čovjeku koji ne razumije temelj svega toga. Ne razumije da mi u Klubu Hrvatske stranke prava se pripremamo da analize obavljamo, da znamo kakvo je činjenično stanje i da želimo kao konstruktivna oporba dati rješenja koja će omogućiti bolje funkcioniranje. I tako smo postupili u prvom čitanju. Dali smo da, ja i kolega iz moga Kluba evo pročitajte si u ovome dijelu je ekspertni tim normalno na temelju podloge ekspertnoga tima dali smo čitav niz primjedbi načelne, opće i pojedinačne naravi. Znači nakana nam je bila pomoći, a ne kritizirati radi kritizerstva. I sad kad smo dobili natrag da se štite oni koji su pokrali Hrvatsku, da se štite bankarsko-novčarske institucije koje nisu više hrvatske, koje izrabljuju hrvatske ljude i onda se kaže da je to kritika radi kritike. E pa nije kritika radi kritike i mi takve stvari nikad niti hoćemo niti možemo podržati, ali uvijek ćemo u prvom pokušaju nastojati konstruktivno dati prijedloge, primjedbe koje su u funkciji hrvatskih građana a ne podobnika ili razno raznih drugih lobija koji nažalost počinju upravljati Hrvatskom. Evo to je vidljivo i u ovome Zakonu. To smo vidjeli i u Zakonu o vlasništvu. To smo vidjeli u Zakonu o izvlaštenju. Mi svaki dan dobivamo sve više takvih zakona koji su u biti protiv hrvatskih građana, a u funkciji su određenih lobija. I onda se to uvijek iskoristi da se takvi zakoni donose na sjednicama prije redovne stanke bilo da je riječ o ljetnoj, bilo da je riječ o zimskoj stanci. Hvala lijepo.
Hvala kolega zastupniče. Imamo jednu prijavljenu repliku. Zastupnik Tomljanović. Izvolite kolega.
Pa uvaženom gospodinu Kovačeviću ću replicirati u onom dijelu ili poglavito u onom dijelu koji se nekorektno i netočno i neprecizno odnosio ili odredio, određivao tko sve može biti stečajni upravitelj u smislu provođenja stečajnog postupka po novopredloženim zakonskim rješenjima. Praktično prikazujući tu sliku kao da to mogu biti ne znam, kriminalci, osobe sumnjivog morala, osobe koje su pod kaznenim prijavama i tome slično. Naime odredba članka 9., stavak 4. ja ću je radi jasnoće uistinu i pročitati. Dakle za stečajnog upravitelja ne može biti imenovana osoba koja po zakonu ne bi mogla biti imenovana za člana uprave dužnika nadzornog odbora ili sličnog tijela. Osoba, pravomoćno osuđena za počinjena kaznena djela protiv sigurnosti platnog prometa i poslovanja te za druga kaznena djela koja ju čini nedostojnom za obavljanje dužnosti stečajnog upravitelja. Ako se ovoj odredbi pridoda način kako se može postati stečajni upravitelj, tko, u kom smislu se polažu stručni ispiti, sa kojim kvalifikacijama? Kako se sačinjava lista stečajnih upravitelja? U tom smislu uistinu bojazni o kojima vi govorite i rješenja koja po vašem mišljenju proizlazi iz ovog zakona apsolutno ne stoje i to apsolutno treba ispraviti u smislu ove moje replike i isto tako sve one vaše navode koje ste kazali da ovaj zakon štiti nekakve lobije, financijske lobije ili ljude koji su na ovaj ili na onaj način opljačkali Hrvatsku državu. To apsolutno ne stoji pa makar to bio i zaključak vašeg ekspertnog tima još uvijek u sjeni.
Hvala lijepa kolega. Kolega Kovačeviću imate pravo na odgovor. Izvolite.
Pa ja bih bio sretan da je ovo točno što govori gospodin Emil, uvaženi kolega. Nažalost nije točno. I ja bih bio daleko sretniji da sam mogao hvaliti ovaj zakon. Ali nažalost ne mogu hvaliti kad nije tako. Ja nemam zadaću kao što vi imate da morate hvaliti. Ja govorim ono što, istinu i samo istinu. A sad ako se to vama ne sviđa to je vaš problem. Nije moj problem. A kolega Emile nemojte izvrtati stvari. Ja sam govorio da ne može biti izabran. Tražio sam za stečajnog upravitelja osoba protiv koje je pokrenut kazneni postupak po službenoj dužnosti. Vi meni govorite koji je kažnjavan. Ja vama govorim protiv osobe protiv koje je pokrenut kazneni postupak, to nije isto. A kao pravnik, kao predsjednik Odbora za pravosuđe valjda morate znati razliku između kaznenog postupka pokrenutoga i presuđenog. To je bitna razlika. Ako u oružanim snagama ne može biti primljena osoba ili će dobiti otkaz zbog toga što je protiv njega pokrenut kazneni postupak po službenoj dužnosti koga onda vi branite? Koga vi branite u tome dijelu? Ako, a iznimno sam vam za ovaj dio normalno kad su bankarske, bankarski lobiji su, imaju, pročitajte zakon. Imaju poseban prioritet u namirenjima svojih, svojih potraživanja i to takvih potraživanja gdje razbijaju konkurenciju, stvaraju monopol i takve firme vode u stečaj. Ako ste vi za to svaka vam čast, ja nisam.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Sljedeći na redu je zastupnik Rade Ivas. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Konačan prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Stečajnog zakona koji je Vlada utvrdila nakon prve rasprave i mogu kazati da je već u prvoj raspravi ovaj zakon bio dobar, korektan a da je sada daleko bolji i prihvatljiv. Inače Stečajni zakon je od svog donošenja 1996. godine mijenjan i dopunjavan tri puta 1990., 2000. i 2003. godine i u svim ovim izmjenama u različitom opsegu i sa različitim uspjehom htjelo se uklanjanjem odnosno modificiranjem nekih postojećih ili unošenja novih rješenja u zakonsku regulativu prevladati određene aktualne probleme u praksi ali i funkcionaliziranjem, ubrzavanjem i pojeftinjenjem stečajne procedure unaprijediti opći sustav ostvarivanja samo stečajno pravne zaštite. Posebne izmjene Stečajnog zakona iz 2003. godine u tom pogledu su osobito reprezentativne. No, zbog određenih problema koje izazvale su te izmjene u praksi, a u provom redu su svojom retro aktivnom primjenom izvele probleme u stečajnom postupku, tijeku kako u odnosu na stečajno … [[Govornik se ne razumije.]] tako i na prava vjerovnika vezano za isplatne redove, odluke o prijenosu na novčane stečajne mase vjerovnicima i niz drugih nelogičnih rješenja dovelo je do potrebe da se ide i u ove nove izmjene, pa i radi usklađivanja sa europskim standardima, a i zbog osiguravanja razumijevanja i funkcionalnijeg stečajnog postupka. Predlagač u svojem obrazloženju ukazao da je cilj i svrha ovih promjena otkloniti iz zakona neprimjenjive odredbe, na primjer uloga FINA-e, prodaja imovine dužnika u cjelini, izbjeći višestruko zakonsko uređenje pojedinih pravnih pitanja kao što je bila fiducija, izjednačavanje u pravima svih vjerovnika, odluke o postupku učiniti transparentnim i uskladiti sadržaj zakona sa zahtjevima i standardima Europske unije. U daljnjoj svojoj raspravi ja ću istaknuti samo neke bitne po meni izmjene, novine koji se predlažu ovim izmjenama a koji će zasigurno poboljšati vođenje ovog stečajnog postupka. Prvo jasno određivanje stečajnog razloga nesposobnosti za plaćanje kao uvjet za ostvarenje stečajnog postupka. Člankom 2. izmjenama jasno je propisano da je dužnik nesposoban za plaćanje ako ima evidentne nepodmirene obveze kod banke koja za njega obavlja platni promet duže od 60 dana. To je sada jasno i određeno za razliku od prije kada je to bilo dosta sporno i komplicirano utvrđivanje. Dalje, utvrđuju se rokovi u postupku. Naime, do sada nije bilo roka u prethodnom postupku pa isti traje po nekoliko godina. Nije bilo roka za rješavanje po žalbi za drugo stepenski sud, nije bilo ni roka za izradu stečajnog plana. Ovim izmjenama propisuje se da se prethodni postupak treba završiti u roku od tri mjeseca, da drugostupanjski sud mora donijeti rješenje po žalbi u roku od 60 dana, a da stečajni se plan mora izraditi u roku od 6 mjeseci od dana donošenja odluke. Ovim izmjenama želi se jasno ubrzati postupak jer je temeljno načelo stečajnog postupka načelo hitnosti. Predlažu i promjene uvjeta koje mora ispunjavati stečajni upravitelj. Tako u članku 6. predloženo da stečajni upravitelj može biti svaka fizička osoba koja ima visoku stručnu spremu, položen stručni ispit za stečajnog upravitelja, da mora biti na listi Ministarstva pravosuđa koje će ga moći i skinuti sa liste ako on to zatraži ili zbog prekršaja pravila. Ovim promjenama želi se ispraviti nejednakost između odvjetnika i drugih osoba, te jasno propisati obavezu polaganja stručnih ispita. Isto tako, u praksi vođenja stečaja uvode se i stroža pravila i za one koji ih provode. Kako se ne bi ponavljao slučaj da isti stečajni upravitelj vodi postupak u desetak ili više poduzeća ovim izmjenama se propisuje da jedan stečajni upravitelj može voditi najviše tri stečajna postupka. Ako je stečajna masa veća od 2 milijuna kuna i ako poduzeće nastavlja poslovati. Unose se promjene i kod razlučnog vjerovnika. Naime, razlučni vjerovnici čini mi se da se ovo prije svega odnosi na banke morat će promijeniti svoje dosadašnje ponašanje u naplati dijela svojih potraživanja. Banke primjerice više neće moći pokrenuti stečaj nad svojim dužnikom ako prije toga nije pokušala naplatiti svoja potraživanja putem ovrhe. Ovim promjenama želi se onemogućiti pokretanje stečajnog postupka ako se predlagač može namiriti iz imovine dužnika, te se izbjegava situacija da zbog jednog dijela imovine opterećene hipotekom stečajni dužnik ide sa cijelom imovinom u stečaj. Vrlo važna izmjena je i izmjena u članku 71. kojim se vrši usklađivanje tražbine radnika s njegovom tražbinom po osnovi radnog odnosa. Naime, radnici stečajnog dužnika za svoje tražbine iz radnog odnosa nastale do otvaranja stečajnog postupka postaju vjerovnici prvog višeg isplatnog reda i to u bruto iznosu svojih tražbina čime se radnik stavlja u puno bolji položaj nego što je to bio u dosadašnjem prijedlogu zakona. Na kraju bih još istakao i neke prednosti za razvoj gospodarstva koje će proizvesti ove promjene. Po ovom novom prijedlogu u stečaj bi išli subjekti samo nakon što se iscrpe sve druge mogućnosti sanacije subjekata. Prihvaćanju stečajnog plana pruža se mogućnost nastanka djelatnosti i oživljavanje stečajnog dužnika koji bi svoje obaveze vjerovnicima isplatio iz dobiti poslovanja u roku trajanja stečajnog postupka. Unovačenje imovine sa jačom transparentnošću obavještavanja koja se imovina prodaje stvara se mogućnost da kupac ponudi bolju cijenu i kupac bude pravna osoba koja će nastaviti gospodarski koristiti imovinu dužnika. Očekuje se također da gospodarstvenici kupujući imovinu stečajnog dužnika nastave gospodarsku djelatnost stečajnog dužnika bez obzira što to zakonom nije propisano i s takvom proizvodnjom teže ekonomsku politiku Republike Hrvatske. Iz svih ovih razloga smatram da ovaj zakon treba prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Slijedeći je na redu zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite kolega.
Hvala gospođo potpredsjednice. Pa evo, pred nama je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona kojeg uistinu treba podržati jer on razrađuje ona osnovna načela stečajnog postupka uistinu na kvalitetan način i ja ću na početku još jedanput ponovit ta načela ili sažeti koja su zapravo o kojim se tu načelima stečajnog postupka radi. Pa prvo je načelo hitnosti i ekonomičnosti stečajnog postupka kao jedno od bitnih, ali isto su tako tu i načelo i zaštite vjerovnika u stečajnom postupku zaštite vjerovnika i načelo zabrane zloupotrebe procesnih ovlaštenja kao izuzetno bitno načelo. E sada, razrada ovih načela kroz konkretne pravne norme uklanjaju uistinu do sada uočene nepravilnosti, zatim dugotrajne i skupe stečajne postupke koji su u svojoj konačnici ne samo rezultirali gašenjem gospodarskih subjekata, dakle gašenjem i radnih mjesta već je cjelokupni stečajni postupak bio ocrtan kroz nejednak položaj vjerovnika, nemogućnost njihova namirenja, odnosno namirenja njihovih vjerovničkih potraživanja iz utvrđene stečajne mase. Ovaj propis garantira takav efikasan stečajni postupak bez nepotrebnih nejasnoća, bez odugovlačenja koja su uvijek rezultirala i dugotrajnošću stečajnog postupka, a uistinu nepotrebnim financijskim izdacima. I upravo u izloženom smislu treba sagledati odredbu koja definira nesposobnost za plaćanje, dakle insolventnost koja nastaje temeljem zakona ako dužnik ima evidentirano nepodmirene obveze u razdoblju duljem od 60 dana, a koje obveze je trebao na temelju valjanih osnova za naplatu podmiriti i to bez daljnjeg pristanka dužnika ili naplatiti iz bilo kojeg od njegovih računa. Upravo ovaj institut treba podržati to ne samo zbog propisanog roka od 60 dana, već i kada se to sagleda u odnosu na članak 251. Zakona o trgovačkim društvima, a koji propisuje obvezu članova uprave trgovačkih društava da i u kraćem roku od 60 dana. Taj rok je u Zakonu o trgovačkim društvima propisan rok od 3 tjedna od dana nastupanja nesposobnosti za plaćanje, oni su dakle obvezni po tom zakonu pokrenuti sam stečajni postupak. Međutim, odredbu koju uistinu treba naglasiti, a odnosi se, imali smo o tome u dosadašnjim raspravama prilike dosta toga čuti, odnosi se na tražbine radnika zaposlenika, ali radnika koji su prestankom radnog odnosa u smislu provođenja stečajnog postupka dakle postali stečajni vjerovnici. I uistinu je nova i kvalitetna odredba i odredba koja uistinu poboljšava dakle položaj radnika u stečajnom postupku jest ta koja njih kao vjerovnike svrstava temeljem ovog zakona u prvi viši isplatni red, a u taj prvi viši isplatni red ulaze dakle kao stečajni vjerovnici sa svim svojim potraživanjima sa dakle bruto iznosima svojih potraživanja u odnosu na samu stečajnu masu. I bez obzira ako ovaj institut analizirao s ove ili s one strane nažalost su radnici zaposlenici u stečajnom postupku vjerovnici stečajnog postupka u pravilu oni više nisu u radnom odnosu i mislim da je ovo izuzetno kvalitetno rješenje, socijalno prihvatljivo rješenje i koje je novina u ovom smislu i poboljšava status dakle bivših zaposlenika ili radnika u tom trgovačkom društvu koji se pojavljuju kao vjerovnici u smislu provođenja stečajnog postupka, dakle da se apsolutno njihova pozicija, njihov položaj poboljšava na način da su ušli u prvi isplatni red. I u tom smislu apsolutno treba odbaciti sve one primjedbe koje smo imali prilike čuti o nekakvoj socijalnoj neosjetljivosti predlagatelja, dakle Vlade Republike Hrvatske. Naprotiv, naprotiv, iščitavajući na koji želimo, ovaj institut zapravo su radnici njihov status je u smislu provođenja stečajnog postupka na ovaj način apsolutno i zaštićen. A čak se potraživanja mogu odnositi i na ozljede na radu ili profesionalne bolesti. A u ovu kategoriju tražbine dakako spadaju i doprinosi iz plaće i na plaću po odredbama posebnih zakona. Nadalje, valja istaknuti da je uistinu trebalo za nesmetano obavljanje poslova nužno precizirati rokove. Dakle rokove za podnošenje zahtjeva u smislu ukidanja odluke skupštine vjerovnika. Rješenje je da se takav prijedlog može isticati, ali samo do zaključenja ročišta na kojem se ta skupština odvija, uz propisanu obvezu stečajnog suda da se o tom zahtjevu za ukidanje odluka skupštine mora odlučiti odmah na skupštini, dakle za vrijeme trajanja ročišta. A samo u iznimnim i kompliciranim situacijama dopušten je rok, ali i taj rok je dakle maksimalno skraćen. Radi se o roku od 8 dana. U svijetlu ove odredbe treba promatrati odredbu po kojem prethodni stečajni postupak može trajati najdulje 3 mjeseca. A što se samih rokova tiče još treba napomenuti, odnosno naglasiti određivanje roka od 60 dana u kojem se mora odlučiti povodom žalbe vijeća drugostupanjskog suda, pri čemu se u prvom redu misli na rješenje naravno o otvaranju samog stečajnog postupka. I na posljetku dopustite mi da se osvrnem, s obzirom na sadržaj rasprava mojih prethodnika u odnosu na to tko može biti stečajni upravitelj, kako je to zakonom regulirano da se po mom mišljenju izbjegnu možda i prema javnosti sve one pa u krajnjoj liniji neugodne situacije prema tom institutu stečajnog upravitelja ili osobama koje mogu biti stečajni upravitelji. Ponovit ću to još jednom, a radi jasnoće, direktno ću pročitati tu odredbu zakona koja doslovce kaže da se za stečajnog upravitelja ne može biti imenovana osoba koja po zakonu ne bi mogla biti imenovana za člana uprave dužnika, nadzornog odbora ili sličnog tijela, osoba pravomoćna osuđena za počinjena kaznena djela protiv sigurnosti platnog prometa i poslovanja, te za druga kaznena djela koja ju čine nedostojnom za obavljanje dužnosti stečajnog upravitelja. Kad ovoj izričitoj zakonskoj odredbi pridodamo način, odnosno mogućnost kako se može po odredbama ovog zakona postati stečajni upravitelj, kako se sačinjava lista stečajnih upravitelja, kako se polažu ispiti, zapravo koje osobe u konkretnim situacijama mogu postati stečajni upravitelj, onda apsolutno treba odbaciti sve one primjedbe koje se išle čak i do te mjere i toliko karikirane da praktično mogu biti ne znam kriminalci oni koji su izvrgnuti kaznenom progonu, pa čak i zbog gospodarskih kaznenih djela biti stečajni upravitelj. E pa ne mogu. Izričit, direktan odgovor je ne mogu. I zbog ove zakonske odredbe koju sam pročitao, a i zbog ovih postupovnih ili procesnih situacija, odnosno načina na koji se u konkretnoj situaciji može postati stečajni upravitelj. Treba u tom smislu podržati zakonsko rješenje koje odredilo da se polaže i odgovarajući stručni ispit. Dakle i stručni ispit za stečajne upravitelje, bez obzira dakle osnovno što želimo otkloniti, jer uistinu ne odgovara istini da se sve nepravilnosti koje su određene stečajnim postupcima dešavale u povijesti ili prije stavljaju u kontekst novih zakonskih rješenja pa koja kad su i kvalitetna i dobra zakonska rješenja, a ova uistinu jesu, onda ih se stavlja pod znak upitnika, karikira ih se i zapravo javnosti šalje jedna neprihvatljiva ponuda. Ukratko, odnosno da zaključim. Apsolutno ovaj prijedlog zakona treba podržati. On je uistinu kvalitetno rješenje. Puno kvalitetnije nego kako smo imali situaciju do sada u smislu provođenja stečajnog postupka. I ja ne sumnjam da će to tako i biti, odnosno da ćemo kao kvalitetno zakonsko rješenje podržati ovaj Stečajni zakon. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik, Slaven Letica. Izvolite.
Mislim da je gospodine predsjedniče najveća vrlina ovoga zakona što se od njega previše ne očekuje. To se vidi i po interesu broju polemika, ispravka krivih navoda. I to određuje bitnu razliku jedne ajde da kažemo parlamentarne i javne klime u odnosu na taj zakon, u odnosu na onu s kojom sam se ja prvi put sreo 2000. godine na savjetovanju ekonomista u Opatiji kad se prvi put tamo pojavio Slavko Linić i opisao je stanje u gospodarstvu kao crno i naopako. Znači sve je propadalo i njegova ključna teza tamo je bila da se kroz stečajeve može ozdraviti hrvatsko gospodarstvo. Kad se govori o zakonskoj regulaciji stečajeva ili bubnjeva ili bankrota postoje tri načelne paradigme. Prvu paradigmu možemo nazvati sindikalno radničkom paradigmom gdje se inzistira na a priornoj, beskompromisnoj, ad hoc i kratkoročnoj zaštiti radničkih interesa. Druga bi bila poduzetničko tržišna paradigma na kojoj je inzistirala stara koalicijska vlast u tom jednom entuzijazmu kad su se odmakli od vlastite socijalne tradicije pa su pomakli doista radnike u tom isplatnom redu jako nisko i smatrali su da se preko stečajeva mogu poduzetnici rasteretiti radničkih tereta i omogućiti ozdravljenje privrede. Treća paradigma za koju se ja tu zalažem i koja je djelomično, ali manjim dijelom zaštićena ovim zakonom. Jedna socijalno razvojna paradigma koja pokušava pronaći ravnotežu između tih dvaju načela. Meni zbog nepoznatih razloga trenutno vladajuća koalicija nikad nezna organizirati piar za svoje zakonske prijedloge ni kad su u pitanju paketi ovih zdravstvenih zakona pa ni kad je u pitanju ovaj zakon. U odnosu na stari zakon ovaj zakon je socijalno osjetljiviji to nema nikakvog spora oko toga. Znači pomaknuti su radnici prema prvom isplatnom redu, omogućena je njima naplata bruto potraživanja, pokušava se inzistirati na kraćim rokovima. Međutim ostaje činjenica da postoje bitne slabosti u reguliranju profesije stečajnog upravitelja. Tu se inzistira na listama stečajnih upravitelja i na ispitima. Mene bi vrlo zanimalo kakvi će ti ispiti biti, tko će raditi programe kroz koje će obrazovne programe oni prolaziti i ova načelna odredba da praktički stečajni upravitelj može biti svatko tko ima VSS, znači bez obzira da li je pjesnik, da li ima 85 godina, 95 godina, da li ima ikakvih radnih iskustava. Ako to bude nekakav ispit koji će biti formalno pravno usmjeren ili usmjeren prema savladavanju zakonske građe, mislim da od njega velike koristi nema i u tom smislu je doista uz dužno poštovanje prema kolegi Emilu, mislim da ova odredba o tome čak i ako se radi o kaznenim postupcima koji se pokreću po službenoj dužnosti, da i takve osobe mogu biti stečajni upravitelji u uvjetima kada imamo totalno neefikasno pravosuđe, kada sudski procesi traju po 10, 15 ili 20 godina, to je svakako jedna odredba koju bi trebalo amandmanski od strane Vlade promijeniti. Kada je u pitanju rasprava vrlo zanimljiva sa povišenim tonovima kolegice Ingrid Antičević Marinović, mislim da je ona u jednom dijelu bila u pravu. Ja svako toliko pođem u Državno odvjetništvo kod Mladena Bajića i njegovih suradnika da vidim kako stoji predmeti do kojih je meni stalo, uglavnom se radi o tri kaznene prijave protiv bivšeg ministra obnove i graditeljstva koji trenutno radi na … [[Ne razumije se.]] i zadnji put u raspravi koju sam imao sa gospodinom Lazom Pejićem možda i vodećim hrvatskim stručnjakom za pranje novca i gospodarski kriminal sam ostao dosta u ovako jednom bedu što bi rekli mladi ljudi. Naime on i gospodin Bajić su mi skrenuli pažnju na bitne slabosti i hrvatskoga kaznenog zakonodavstva i Zakona o Državnom odvjetništvu o kojem se jučer raspravljalo pa ako hoćete i ovoga zakona. Ja ću vam kazati konkretni primjer koji će dobro razumjeti i profesor Turić i profesor Hebrang. Čovjek imena i prezimena tog i tog je došao u Mađarsku, kupio je dvije tvrtke. Jedna trgovački lanac i jedno hotelsko poduzeće. Osnovao je dvije male firme po logici poštanskih sandučić, firma na jednom otočju u jednoj europskoj zemlji. Državno odvjetništvo ili istražni organi su uspjeli snimiti dakle čovjeka koji je isisavajući te dvije firme doveo firme u stečaj, stekao ogromno bogatstvo, otišao u te strane zemlje sa koferima, fizički uzeo pare, odnio ih t u i po postojećem zakonodavstvu kaže gospodin Bajić nema nikakve mogućnosti da taj čovjek za bilo što odgovara. Ako smo mi u takvoj situaciji da mi Državno odvjetništvo onesposobimo, motivacija tih ljudi za rad će biti nikakva i zbog toga će takvi ljudi kao što je naš bivši kolega i sadašnji župan, vrlo vjerojatno u krajnjoj instanci biti oslobođeni. Nije problem njih, nego je problem cijelog sustava. Sustav na koji je tu također ukazano o kojem govori vrlo vehementno Danijel Kofman, možda vodeći ekspert Svjetske banke za problem tranzicijske tzv. velike ili političke korupcije, da veliki profiteri prvog vala privatizacije postaju osnovni borci za pravnu državu i mora se prepoznati u ovom zakonu ta tendencija. Znači može biti savršen europski zakon koji će regulirati sve kako bi se kazalo lege artis. Nema spora da treba zaštititi prava vjerovnika jer je to u europskim zemljama neosporna činjenica. Međutim ako se mi ne ravnamo prema tranzicijskim iskustvima gdje jednaku važnost ima i zaštita prava vjerovnika i zaštita prava, ali i zaštita prava radnika pa i mogućnost ozdravljenja tvrtki, stavljam naglasak na ozdravljenje tvrtki, onda ćemo imati jednu bitnu razliku između slovenskog i hrvatskog iskustva, da su kod nas tajkuni napravili najveću štetu ne po tome što su preko noći se obogatili pa i kroz stečajne postupke nego zbog toga što su uništavali tvrtke, nisu ih ozdravljivali i sada se vraćamo na same stečajeve. Tu je kolega Kajin govorio o 20-tak tisuća tvrtki koje mogu već doći sutra u situaciju da budu pod stečajem. Imate situaciju kad, eto ja moram biti tu vrlo otvoren, kad nova vlast na neki način zbog puno razloga produžuje isplatne redove, znači nelikvidnost se povećava. Imate recimo građevinskog poduzetnika, uzornog poduzetnika koji je radio za Hrvatske željeznice, koji ima potraživanja stara 358 dana, znači on je pred stečajem. Ima 9 djece, slučajno ga poznam. Prema tome ja bih htio da se shvati da ovaj zakon ima velike komparativne prednosti prije svega na području socijalne osjetljivosti što je velika pljuska staroj vlasti koja je u entuzijazmu poticanja razvoja divljeg kapitalizma nije shvatila da takva zaštita prava poduzetnika lopova i takvo ugrožavanje prava radnika će ih dovesti danas u situaciju da moraju ići pod šatore i moraju se vraćati na razdoblje ranog komunizma. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Marko Turić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ovdje sam od uvaženog zastupnika čuo svoje ime u jednom kontekstu. Ne znam jesam li ga dobro razumio. Uglavnom se radi o nekim tajkunima koji su dole, istina, spominje se teret odakle sam ja pročedio. Ali budući da se radi o tajkunima pa ako sam među njima …
Nije to. Dobro. Dobro.
E da, hvala lijepa.
Poštovani zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Prvo što bih htio naznačiti jeste da stvarno je dobro da i ovaj Prijedlog zakona još više povlači liniju razgraničenja između stečaja i likvidacije. Nažalost, često puta se poistovjećuje stečaj i likvidacija … [[Govornik se ne razumije.]] praksi iako likvidacija može biti jedna od posljedica stečajnog provedbenog postupka, a u pravilu ne bi trebala to biti. Stečajni postupak treba biti prije svega usmjeren na tom da stečajni dužnik podmiri svoje obveze prema stečajnim vjerovnicima i u tom pogledu ili iz prihoda koje ostvaruje ili može ostvarivati ili iz imovine koja posjeduje stečajni dužnik. Naravno, ovdje se otvara pitanje na koji način i mislim da je to vrlo važno pitanje iz nekolikih razloga. Prvo, najjednostavniji način podmirivanja dijela duga u pravilu tada se podmiruje samo dio duga, a ne cijeli dug. Stečajnom vjerovniku iz stečajne imovine je u slučaju kada dođe do rasprodaje stečajne imovine jer ta imovina u pravilu se prodaje ispod prosječne tržišne cijene i tada nije nikako moguće za očekivati da se podmire stečajna potraživanja stečajnim vjerovnika po najviše i između ostaloga i zbog toga što ta potraživanja su u pravilu veća nego što su vrijednost stečajne imovine, pa uostalom to … [[Govornik se ne razumije.]] kao i vi. I razumljivo je da se radi o posebnim interesu stečajnih vjerovnika koji nastoje eventualno ostvariti namirenje svojih potraživanja. Dakako da može biti i dodatni interes ako se radi o špekulativnim stečajevima kada se pokušava zapravo kroz špekulativne stečajeve doći do atraktivne imovine ili doći u poziciju da se preko atraktivne imovine zapravo ostvare posebni ciljevi. Međutim, šta je opći cilj, šta je opći interes društvene zajednice i državne zajednice kroz stečajni postupak? Kroz stečajni postupak nije i ne može biti i ne bi smio biti opći interes da se zapravo pravna osoba na kojoj se otvara stečaj likvidira. I prvo što bi se ovdje trebalo razvući jeste poglavito u našim prilikama kada imamo tolike stotine tisuća nezaposlenih, kada imamo takvu situaciju da zapravo trebamo novim investicijama otvarati nova radna mjesta i poduzeti sve da postojeća radna mjesta pokušamo uvećati, odnosno da ih pokušamo sačuvati. Ja mislim da se radi o takvom interesu koji je iznimno važan i ova najveća mana ili nedostatak ovog Stečajnog zakona jeste što on zakonskim mjerama ne stimulira stečajne vjerovnike pa ih prinuđuje u izvjesnom smislu da zapravo svoja stečajna potraživanja pretvaraju u vlasničke udjele u firmama koje su u stečaju. Poglavito u onim slučajevima kada firme ili pravne osobe imaju mogućnost da njihova djelatnost opstane na tržištu, da se dalje razvija ili ako ne ta djelatnost neka slična ili srodna djelatnost da nastavi s radom i da zapravo se sačuvaju radna mjesta i sačuva se gospodarski razvoj u tom segmentu te djelatnosti sa tom pravnom osobom. Čini se da je to jedan od ključnih segmenata koje bi trebalo doraditi u Stečajnom zakonu i u tom kontekstu je posebno interesantno razmotriti pitanje kada se kao stečajni vjerovnici pojavljuju pravne osobe koje se bave zapravo financijskim poslovima kao što su banke, financijske i druge institucije, i druge financijske institucije. Jer treba voditi računa da često puta njihova potraživanja nisu samo rezultat duga nego i kamata, a one često puta i bez obzira što su od određenog vremena nakon donošenja izmjene propisa prestale postojati mogućnost kao … [[Govornik se ne razumije.]] , imaju i u sebi jedan dio zelenaških kamata koje su do tada dospjele i su prenosne. U takvoj situaciji bilo bi važno tim Stečajnim zakonom otvoriti raspravu pa i ozakonit da ti stečajni, takvi stečajni vjerovnici svoja potraživanja moraju pretvoriti u udjele, a ako ih ne mogu pretvoriti u udjele iz financijsko poslovnih razloga, da tada zapravo takva potraživanja prepuste uz diskontnu cijenu državi i da država pretvori taj dio u svoj udio, da bi praktički otvorila si mogućnost spašavanja. Ponovno naglašavam, u uvjetima ako takva pravna osoba može nastaviti sa istom djelatnosti na tržištu … [[Govornik se ne razumije.]] , ako može nastaviti drugu sličnu djelatnost sa istim tehničko-tehnološkim sredstvima ili zaposlenicima, i naravno da sačuva radna mjesta i zaposlenike u takvoj situaciji. To je vrlo važno jer mi moramo napokon biti svjesni da zapravo često puta naši stečajevi nisu samo bili podloga da se dođe jeftino i brzo do imovine nego su nažalost bili i situacija koja je dovodila do toga da se povećava broj nezaposlenih, da se nezaposleni … [[Govornik se ne razumije.]] na tržište. A onda se obično govorilo, nitko neće ostati gladan, mi smo socijalna država, država će naći instrumente kako da socijalno obešteti, itd., itd. Treću grupu pitanja prije svega koju bi htio naznačiti. Ja naravno pohvaljujem napredak koji je vezan uz to da se u prvi naplatni red pojavljuju radnici. Naravno, sada sa bruto plaćama, ne samo sa neto plaćama. Međutim, moram reći da ni ovo nije do kraja izrađeno. Ja bi htio podsjetiti da na bruto plaća ulaze zapravo porezi i doprinosi koji se plaćaju iz plaće, međutim šta je sa doprinosima ili dijelom doprinosa koji se plaćaju na plaće koje ovdje nisu obuhvaćene, a plaća ih poslodavac. I taj dio bi trebalo dodatno obuhvatiti i s ovim dijelom, a ne da se dogodi da npr., završite stečaj, eventualno ode firma u likvidaciju, čovjek stekne nekakve uvjete za mirovinu, dođe da ide u mirovinu i tek onda sazna da mu 3, 4 ili 5 godina mirovinskog staža nije uplaćivano i praktički nema ni pasivni mirovinski staž da bi to mogao riješiti. Mislim da bi i taj dio trebalo obuhvatiti, da se ta pitanja definitivno riješe i definitivno otklone kao problem. Naravno, pored ovih načelnih pitanja i općih primjedbi postoji nekoliko pojedinačnih primjedbi u kojima bi ja jako volio da se razluči. Prvo, meni je neprihvatljivo da bi stečajne vjerovnike, stečajne upravitelje trebalo određivati ministarstvo. Mislim da to nije dobro, mislim da bi ministarstvo trebalo pored zakonom propisanih uvjeta donijeti posebni akt koji će utvrditi uvjete i kriterije koje mora ispunjavati osoba da bi se mogla staviti na listu stečajnog upravitelja. I da se tu ugradi zapravo stanoviti automatizam. Ista situacija je vezana i za Vladu Republike Hrvatske koja posebnim aktom utvrđuje kriterije i način obračuna i način plaćanja nagrade stečajnim upraviteljima. Sad se postavlja pitanje o čemu se radi? Da li se radi o nagradi, a i u što će se ona vezati, da li uz imovinu stečajnog dužnika ili uz naplatu potraživanja stečajnog vjerovnika itd. ako je nagrada ili bi trebalo zapravo odrediti nekakvu cijenu rada koju obavlja stečajni upravitelj, ja mislim da bi se upravo o tome radilo i da to treba vezati sa nekakvim prosječnim plaćama dužnosnika i da u takvoj instituciji treba odrediti koeficijent i to treba razriješiti. Mislim da onda ne bi mogao ovdje ostati pojam prvo nagrada, i drugo ne bi Vlada taj dio trebala rediti, nego bi Vlada trebala urediti uvjete i kriterije utvrđivanja, a onda i način obračuna plaćanja, e sad za učinjeni rad stečajnom upravitelju, a ne nagrada. Prema tome, mora se u tom pogledu vidjeti i mora se … [[Govornik se ne razumije.]] Drugo što bi se trebalo ne samo proglasiti da je to žuran stečajni postupak nego treba odrediti rok do kada se mora dokončati stečajni postupak osim u iznimno složenim situacijama kada se treba odrediti nešto duži rok. E sad dosta je interesantna situacija sa stečajnim upraviteljima kad stečajno ili Vijeće vjerovnika, odnosno skupština vjerovnika odluči da ono imenuje stečajnog upravitelja i zbog predloženog teksta se razvidno da zapravo takav stečajni upravitelj ne mora imati položeni stečajni ispit, odnosno ispit stečajno upravitelja. Naime, vidi se da se stavak 3. mijenja i kaže se stečajni sudac može uskratiti potvrdu novoimenovanom stečajnom upravitelju samo ako on nema visoku stručnu spremu, odnosno nema ispit … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, on iznimno može imati i srednju stručnu spremu i ne mora imati položeni pravosudni ispit jer stečajni sudac može, ali ne mora. Prema tome, to je pitanje koje ostaje visjeti i ostaje pitanje zapravo vezano za jamstvo glede stručnosti u vezi sa stečajnim upraviteljima i zbog toga bi to pitanje trebalo dorediti da, nemam ništa protiv da skupština stečajnih vjerovnika može imenovati drugoga stečajnoga upravitelja, ali mislim da bi i on morao imati visoku stručnu spremu, da bi morao imati stručne kvalifikacije, morao imati položen stručni ispit. Naravno, vrlo je interesantno da proturješenja o razrješenju stečajnog upravitelja pravo na žalbu imaju samo stečajni vjerovnici. Postavlja se pitanje a šta je sa stečajnim dužnikom? Da li stečajni dužnik koji predstavlja stečajni upravitelj ima pravo na žalbu? Ja mislim da bi morao imati i on pa bi time zapravo, jer ovako se može interpretirati čak da stečajni upravitelj koji razriješi, nema pravo da se žali. Mislim da bi ta pitanja trebalo malo precizirati i u tom dijelu razriješiti kao što treba razriješiti vrlo važno pitanje članka 17. gdje se govori da treba osigurati osiguranje od stečajni upravitelj. Međutim, ono što je vrlo interesantno troškovi osiguranja padaju na troškove stečajnog postupka. Gdje je osobni rizik onda ovdje stečajnog … [[Govornik se ne razumije.]] ? Njega nema. Prema tome, ako nema onda praktički mi imamo postojeću situaciju samo što dodatno opterećujemo stečajnu imovinu stečajnog dužnika dodatnim zahtjevima koji se u tom dijelu rade i umanjuje se teret koji treba snositi, odnosno koji mogu namiriti. I zadnju stvar koju moram posebice naznačiti to je članak 28. vezano za jamčevinu od 10 tisuća kuna ako pokreće stečajni postupak naravno radi namirenja troškova ja moram reći da u ovom pitanju je vrlo važno pitanje a šta je sa onim slučajevima kada to pokreće primjerice mali obrtnik koji nema takvih sredstava? Da li će on moći onda pokrenuti, to ne bi po zakonu mogao pokrenuti stečajni postupak, mislim da to nije pravedno i nije pošteno i da nije u skladu sa Ustavom i da bi to trebalo dodatno razraditi, tim više što i ti troškovi u krajnjoj liniji padaju na trošak stečajne imovine. Hvala vam predsjedniče za mali produžetak.
Hvala. Završni osvrt, državna tajnica Ministarstva pravosuđa Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Tijekom današnje rasprave o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Stečajnoga zakona dosta se čini mi se i s pravom raspravljalo o tome što su ciljevi stečajnoga postupka. Ako pođemo od toga onda meni se čini da neki koji su ovdje rekli da kako ima i drukčijih mišljenja da je Zakon realan, da ta ocjena stoji. Naime, 10 godina imamo Stečajni zakon sa ciljevima koji se nisu 10 godina mijenjali, dobro je da se nisu mijenjali jer zna se zapravo što jest cilj stečajnoga postupka, a to je stečajni se postupak provodi radi skupnog namirenja vjerovnika stečajnog dužnika, unovčenju njegove imovne i podjelom prikupljenih sredstava vjerovnicima. Tijekom stečajnog postupka može se provesti preustroj dužnika po odredbama glave 6. ovoga Zakona radi uređivanja pravnog položaja dužnika i njegova odnosa prema vjerovnicima, a osobito radi održavanja njegovih djelatnosti. Dakle, stečajni postupak jest postupak i unovčenja mase, a i mogućnost održavanja poslovanja dužnika. Naime, ja sam uvodno rekla stečajni postupak jest postupak sudski koji dolazi nakon što se dogodila određena gospodarska, odnosno poslovna promjena nakon što su u poslovanju pravne osobe, sada dužnika, došlo do određenih promjena. U prvom redu do poteškoća u poslovanju, do njegove prezaduženosti, znači nesposobnosti za plaćanje zbog čega se i pokreće stečajni postupak. Dakle, ta osoba jest u teškoćama. I ako sada želimo one koji polože neka prava vjerovnike omoguće se namjere, to je njihovo pravo. Isto tako i pravo stečajnog dužnika pa i vjerovnika da pokažu interes, tu socijalnu osjetljivost i da omoguće tom stečajnom dužniku da nastavi poslovanje. U tom pravcu moram reći da brisanje one odredbe koja se odnosila na prodaju dužnika kao cjeline po ocjeni Vlade je dobrodošla. Ta odredba na žalost nije zaživjela u praksi. Dapače, ona je bila i krivo tumačena jer je to način da netko na jednostavan način po niskoj cijeni dođe do određene imovine. Preustroj dužnika je nešto drugo. Naime, ako govorimo o tome da li stečaj, pa ga provesti do kraja ili prodati imovinu dužnika, odnosno dužnika kao cjelinu onda je bolje za zaposlenike da ide se do kraja u stečajni postupak. Zbog čega? Zato što ne prestaju ugovori o radu po važećoj odredbi članka 120. ovoga Zakona koja se nije mijenjala. S druge strane način na koji se može oživiti, pomoći subjektu da opstane jest preustroj, a preustroj nudi razne mogućnosti za ostanak dužnika kao što su primjerice ostaviti dužniku dio imovine ili … [[Govornik se ne razumije.]] radi, zatim pripojiti ga drugoj osobi, odrediti način namirenja stečajnih vjerovnika, smanjiti i odgoditi isplatu obveze dužnika, obveze dužnika pretvoriti u kredit, … [[Govornik se ne razumije.]] jamstvo ili na drugi način. Dakle, to su sve načini na koji se može kroz ovaj Zakon, kroz preustroj dužniku omogućiti da opstane, ali to je situacija koja dakako ovisi o onima koji jesu stečajni vjerovnici. Ovdje su se često spominjale banke. S pravom. Zašto? Jer banke jesu važne osobe u stečajnom postupku, ali banke stupaju na scenu i osiguravaju svoja prava daleko prije dok ovaj dužnik nije ili ne očekujemo da će biti u teškoćama, jer pravne osobe … [[Govornik se ne razumije.]] kredite zadužuju se kod banaka i banke onda traže osiguranje tražbine i one postaju … [[Govornik se ne razumije.]] , odnosno uglavnom, riječ je o založnom pravu … [[Govornik se ne razumije.]] vjerovnici i one već jesu po samom zakonu svoja prava osigurale i u drukčijem su položaju. Mi smo kroz ovaj zakon nastojali banke disciplinirati odnosno to tako propisujemo da one jednostavno i namiruju svoja potraživanja, da ne idu u stečajni postupak i onemogućuju druge dužnike odnosno druge vjerovnike odnosno stečajnoga dužnika da se postupak odugovlači odnosno duže traje zbog njihovog kalkuliranja gdje će oni svoja prava ostvarivati. Također je bila riječ o bankama kod toga da se briše glava X. kako bi se banke izdvojile i kako bi se njima položaj osnažio odnosno olakšao jer su one u monopolskom položaju. Ne i razlog zašto se brisala ova odredba iz zakona nije taj. Nije to bila inicijativa banaka. Jest i to piše u obrazloženju Hrvatske narodne banke ali Hrvatske narodne banke koja aktivno sudjeluje u procesu pregovora pristupanja dakle screeninga i budućih pregovora Republike Hrvatske pri stupanju Europskoj uniji gdje su odredbe o stečaju banaka daleko složenije, zahtjevnije i tegobnije za banke i u procesu toga usklađivanja Republika Hrvatska će posebnim zakonom detaljnije, drukčije, strože u skladu s tim obavezama propisati stečaj banaka. Za razliku od toga ovaj Stečajni zakon postojeći je u velikoj mjeri zapravo u potpunosti usklađen s ACQUIS-em u tom segmentu. I uz ovu jednu opću sliku i opće smještanje stečajnoga postupka unutar našega gospodarstva pa i našega sudbenoga postupka kao posebnoga postupka najviše riječi opet dakako s pravom je bilo oko toga kakvi nam je stečajni upravitelji, jer ponavljam oni jesu oni koji upravljaju tvrtkom, oni koji o njoj odlučuju o njenoj sudbini i zato jesu najodgovorniji i zato je svima nama izuzetno bitno i važno kakve su profesionalne etike i stručnosti te osobe. Stečajnog upravitelja kvalitetnog, odgovornog, profesionalnog nije lako stvoriti. Traže se znanja koja nisu ni samo pravna ni ekonomska ni socijalna. To je jedna kombinacija velikih znanja. Što se tiče načina na koji će se provoditi ispiti kroz koje će se utvrđivati to njihovo znanje imamo već neka iskustva. To će biti osobe koje radi na najvišim sudovima, koje rade u financijskim institucijama kako bi se njihovo znanje provjerilo. Imali smo ih već u našoj praksi, bili su rigorozni i jedan od razloga zašto se kroz promjene zakona ranije od toga odustalo jer kao nismo imali dovoljno stečajnih upravitelja. Pa sada jedno je kvantiteta a drugo je kvaliteta. Možda je bolje imati manje stečajnih upravitelja ili ih duže osposobljavati ali i onda imati tu sigurnost da su oni doista osobe najboljeg znanja i profesionalne etike i tako otkloniti svake sumnje da se u pojedinom stečajnom postupku i kroz stečajnog upravitelja odnosno moguću suradnju stečajnog upravitelja i suca nešto događa. Dakako, suci podliježu na drugi način isto tako uključujući stečajne provjeri svoje profesionalne etike i odgovornosti. I dodatno što se tiče ove liste stečajnih upravitelja. Ovo je dobro rješenje. Zašto? Zato što kad je netko prošao ispit i dospio na listu upravitelja ta odluka odnosno rješenje jest upravni akt koji se može osporavati dakle mogućnost sudske kontrole i u ovom slučaju je propisana. I moram još nešto reći što se tiče nagrade za rad stečajnih upravitelja. Ona već sada je propisana uredbom Vlade o kriterijima i načinima obračuna plaćanja. Mi ovim zakonom za razliku od onoga što je bilo rečeno brišemo odredbu zakona kojom bi bilo propisano a katkada možda i zloupotrebljena mogućnost da se može dati stečajnom upravitelju predujam za obavljeni dio posla. Na kraju, uvažene dame i gospodo zastupnici, ovaj zakon po ocjeni Vlade Republike Hrvatske nadamo se poboljšan kroz amandman i poboljšan u međuvremenu između dva čitanja će doprinijeti da ono što jesu ciljevi stečajnoga postupka se kroz ovo desetgodišnje iskustvo i kroz vraćanje stečajnoga postupka onome što on jest doista i ostvare. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Drugo, Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državna tajnica Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i ima 7 amandmana, od prvog do sedmog. Vlada ih sve prihvaća. Ako treba … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]]
Ne, hvala lijepa. Postaju sastavni dio zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 69 glasova za, 14 suzdržanih i 10 protiv donesen je Zakon o izmjenama i dopunama Stečajnoga zakona zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Idemo na slijedeću točku - Prijedlog dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske 2006.-2015. Predlagatelj dugoročnog plana je sukladno članku 8. Zakona o obrani Vlada Republike Hrvatske. Raspravu je proveo Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Državni tajnik u Ministarstvu obrane Mato Rabotek će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici! Meni je zadovoljstvo što danas mogu predstaviti Prijedlog dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske u sljedećem desetogodišnjem razdoblju dakle od 2006. do 2015. iz mnogo razloga. Između inih i zato što je to ujedno i prvi puta da je jedan takav dokument izrađen u Republici Hrvatskoj. I nadalje, što taj dokument zaista trasira i da daje jedan dakle smisleni okvir za budući razvoj vojnih sposobnosti i obrambenog sustava Republike Hrvatske. On je rekao bih temeljni planski dokument razvojnog planiranja koji proizlazi iz Zakona o obrani i njegovim prijedlogom ispunjava se uostalom i obveza iz zaključka Hrvatskoga sabora donesena na 18. sjednici. Dakle, u prezentaciji ovoga dokumenta reći ću nešto o kontekstu u kojemu je on donesen, o njegovoj strukturi, o glavnim razvojnim ciljevima, glavnim projektima u navedenom planskom razdoblju i na kraju krajeva o financijskom utemeljenju na kojemu smo gradili projekcije dugoročnog plana razvoja oružanih snaga. Dugoročni plan razvoja oružanih snaga dakle polazi od ključnih vojnih sposobnosti. U ulozi parametara u dugoročni plan razvoja su deklarirane vojne sposobnosti koje su praktički uvedene i definirane usvajanjem partnerskih ciljeva kroz akcijski pak plan za članstvo u okviru suradnje sa NATO-om, naravno i one vojne sposobnosti koje su usmjerene za obranu teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike hrvatske. Dakle, njegov glavni cilj je utvrditi koje su to vojne sposobnosti, kako će one financirati i kako će se one razvijati te utvrditi dinamiku razvoja istih. U ovom dokumentu za svaku od skupina tih vojnih sposobnosti utvrđena je razina krajnjeg dosega odnosno u kojem obujmu i na koji način će se razvijati i održavati te vojne sposobnosti. Što se tiče strukture oružanih snaga dugoročni plan razvoja predviđa kao prvo i osnovno dakle predviđa zadržavanje svih triju grana oružanih snaga. Hrvatske kopnene vojske, Hrvatske ratne mornarice i Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i Protuzračne obrane uz koje još na prvoj razini zapovijedanja imamo i zapovjedništvo za potporu koje uključuje sve logističke dakle mehanizme i «restrukcije» u potpori funkcioniranja oružanih snaga. Grane oružanih snaga ovdje međutim nemaju zadaću zapovijedanja postrojbama nego zadaću pripreme postrojbi i pojedinaca za provedbu operacija koje vodi združeno operativno središte odnosno zapovjedna i planska skupina iz glavnog stožera potpomognuta sa časnicima dakle i u okviru združenog namjenskog zapovjedništva, a združeno operativno središte dakle daje sve one logističke, planske, informacijske i ostale infrastrukturne kapacitete koji su neophodni za združeno zapovijedanje oružanim snagama. Mi smo postavili u ovom dugoročnom planu razvoja naravno i određene ciljane veličine. U prvom redu brojčanu veličinu, planiramo dakle ciljanu brojčanu veličinu planiramo doseći do 2009. godine jer do tada držimo da smo u stanju odraditi sve neophodne organizacijske, tehničke i druge pripreme za potpunu profesionalizaciju oružanih snaga, za suspenziju služenja vojnog roka kojega dakle ne ukidamo nego njegovu primjenu dakle suspendiramo, a može se aktivirati ovisno o razvoju sigurnosnih ugroza i prijetnji i tako dalje. I uvodimo novi elemenat ugovornu pričuvu, dakle pored one velike nerazvrstane pričuve želimo imati ugovornu pričuvu koja će se obučavati i koja će biti spremna za izvršavanje operacija u zemlji i u inozemstvu. Riječju ciljana veličina oružanih snaga je 16 tisuća djelatnih vojnih osoba, do 1600 civilnih djelatnika, do 6 tisuća pripadnika ugovorne pričuve te do 2000 ročnika dakle koji su na dragovoljnom služenju vojnog roka. Dakle uvodimo institut dragovoljnog služenja vojnog roka gdje će ročnici koji su na dragovoljnom služenju vojnog roka biti dakle ona ljudska i profesionalna, ona ljudska i stručna baza za popunu profesionalnog sastava u oružanim snagama, a naravno dakle oni su isto tako i odgovarajuća baza za popunu ostalih državnih službi gdje se traži poznavanje određenih vojnih vještina i poznavanje elementarnih vojnih vještina i onoga što se inače traži od pripadnika oružanih snaga. Jasno mi smo u ovom dugoročnom planu razvoja predvidjeli i značajno smanjenje vojnih nekretnina. Vidjeli ste ovih godina da oružane snage su već odredile značajan broj neperspektivnih vojnih nekretnina i od 335 objekata koji se trenutno koriste samo ih se 217 namjerava zadržati dok će 117 biti dostupno za prenamjenu u gospodarske svrhe. Inače većina dakle ja bih rekao sve nekretnine koje su bile u posjedu odnosno za koje je bilo odgovorno Ministarstvo obrane za njihovo upravljanje do sada koje su prenamjenjene prenamjenjene su ili za zadovoljenje društvenih potreba dakle lokalne zajednice ili za razvoj gospodarskih i drugih aktivnosti u određenoj lokalnoj sredini i na to smo pazili da bude zastupljen u prvom redu onaj interes, opći interes, a da se ne ide na praktički razvlaštenje i davanje tih nekretnina na jedan nekontroliran način privatnim korisnicima. Planiran razmještaj ustrojbenih cjelina namjeravamo ostvariti do 2009. godine i on ustvari ima za cilj okrupnjavanje smještajnih kapaciteta u, i lokacija koje će, čime će se povećati racionalno korištenje raspoložive infrastrukutre te ekonomičnost i učinkovitost redovitog funkcioniranja oružanih snaga. Bitna odrednica ovako strukturiranih oružanih snaga je napuštanje teritorijalnog koncepta dakle teritorijalnih zapovjedništava i tako dalje, cijelog onog ustroja, glomaznog ustroja koji je pratio oružane snage, suština procesa transformacije uvođenje mobilnih, učinkovitih i razmjestivih oružanih snaga koje, tako da je ta mobilnost, modularnost i razmjestivost u stvari glavno načelo funkcioniranja vojne organizacije. Kada govorimo o glavnim razvojnim ciljevima onda smo pobrojali područja za te glavne razvojne ciljeve. To je područje upravljanja ljudskim resursima, područje vojne izobrazbe, područje upravljanja materijalnim resursima. Zatim doktrine i obuke te međunarodne vojne suradnje i na kraju a ne najmanje važno područje istraživanja i razvoja. Dakle u području ljudskih resursa nakratko da navedemo one ključne projekte je ostvarivanje ciljane strukture o kojoj sam govorio do 2009. godine. Realizacija projekta pune profesionalizacije oružanih snaga te uspostava jedinstvenog sustava upravljanja osobljem. Mi smo već sada dakle osigurali organizacijske pretpostavke gdje formiramo jedinstvenu središnjicu za upravljanje osobljem iz koje će se planirati profesionalni razvoj dakle i unaprijed će se moći i znati razvojni put svakog časnika koji je u oružanim snagama ili koji ulazi u oružane snage, uvodimo jednu sistematizaciju gdje će stručnost, sposobnost, dostignuti čin i tako dalje biti mjerilo daljnjeg profesionalnog razvoja. Jasno bilo je potrebno, bilo je potrebno da prođe jedno određeno vrijeme iz, od rata kako bi se na neki način dakle riješili naslijeđa u kojemu je veliki broj časnika po potrebi obrane zemlje ušao u oružane snage i ubuduće će kriterij dakle ostanka pogotovo za mlade časnike koji se školuju biti ustvari sposobnost, stručnost uz naravno i domoljublje ali moraju se uspostaviti objektivni kriteriji vrednovanja koje mi na ovaj način kroz ciljeve upravljanja ljudskim resursima promičemo. Vojnu izobrazbu također želimo vezati sa nacionalnim obrazovnim sustavom, da omogućimo najprije prepoznatljivost vojnog poziva u široj javnosti, da omogućimo prepoznatljivost vojnog poziva u nacionalnoj klasifikaciji zanimanja što će u stvari osigurati pretpostavke za drugu karijeru časnika koji izlaze iz Oružanih snaga. Oni Oružanim snagama ostaju temeljem ugovora. Kad odrade taj ugovor oni ga mogu produžiti ali ne moraju i dolaze na tržište radne snage. Imaju dakle određene stručne sposobnosti jer su završili škole koje se mogu nostrificirati i koje se uklapaju u nacionalni obrazovni sustav. Opremanje i modernizacija Oružanih snaga je jedan vrlo značajan dio u koji je potrebno uložiti znatna sredstva u cilju postizanja pune sposobnosti za ostvarenje određenih misija i zadaća. Naravno bez organizacijskih pretpostavki, bez uvažavanja ljudskog faktora mi ne možemo postići kvalitetnu transformaciju ali jasno i bez sredstava u potpori. Dakle, misija i zadaća mi ne možemo govoriti o stvarnoj učinkovitosti i o stvarnim pomacima u razvoju Oružanih snaga. I zato je taj dio materijalnih resursa razrađen vidjet ćete u dokumentu posebno za sve tri grane Oružanih snaga gdje smo uveli također i posebno poglavlje sa razrađenim projektima i aktivnostima, sa velikim razvojnim projektima i za područje informatizacije i za područje upravljanja nekretninama i možemo sada ukratko reći po granama. Dakle, za ja bih rekao ovako, dakle za sve tri grane Oružanih snaga postoje neki ključni projekti opremanja. Za kopnenu vojsku to su borbena oklopna vozila. Za Hrvatsku ratnu mornaricu to je izgradnja obalnih, ophodnih brodova koji omogućavaju dakle Hrvatskoj ratnoj mornarici obnašanje službe zaštite ekonomskih interesa Hrvatske u ribolovno-ekološkoj zoni. Dakle, to bi bili brodovi višenamjenski koji bi se koristili za potrebe dakle obalne straže u onom dijelu koji za sada nije bio učinkovito zastupljen a to je nadzor na otvorenom moru. I jasno ti brodovi se uvijek modularno mogu dopunjavati sa oružanim sustavima u slučaju njihove potrebe za klasične vojne namjene. I Hrvatsko ratno zrakoplovstvo, dakle taj težišni projekat bi bilo uvođenje novog borbenog zrakoplova gdje postojeći zrakoplov MIG-21 ima izlazni resurs i mi smo ih modernizirali. Moramo ih, dakle ne možemo ih više računati na njih kao na persperktivno sredstvo. Za sada je Republika Hrvatska deklarirala sposobnosti vršenja vlastite politike obrane i zaštite suvereniteta u zračnom prostoru. Dakle, razmišljamo o uvođenju novog zrakoplova. To je projekat za koji imamo osigurana inicijalna sredstva i namjeravamo dakle pokrenuti taj projekat. Inače, u izboru projekata odredili smo preciznu razinu prioriteta i rekli smo što je prioritet jedan, prioritet dva, prioritet tri za sve tri grane Oružanih snaga i za onaj opći dio informatizacija, nekretnine itd. Prioritet jedan je dakle to su oni projekti i programi bez kojih se dovodi u pitanje realizacija ključnih, vojnih sposobnosti. Ona je upitna. Prioritet dva su oni programi koji su bitni u smislu dinamike realizacije ključnih vojnih sposobnosti i dakle koji su u značajnoj potpori realizacije ključnih vojnih sposobnosti. Prioritet tri su dakle oni projekti i programi o kojima ne ovise bitno ključne vojne sposobnosti, ali u svakom slučaju povećavaju učinkovitost i dotičnih glavnih programa opremanja i utječu značajno na njihovu dinamiku. Mi smo dakle što se tiče daljnjeg nabrajanja mogli spomenuti radarske sustave. Oni su vrlo važni jer su dvostruke civilno-vojne namjene. Radarski sustavi za nadzor zračnog i pomorskog prostora. Oni ulaze u punu operativnu uporabu do kraja 2007. godine podrazumijevajući pri tome i njihovu potpunu integraciju u Hrvatsku kontrolu zračnog letenja gdje možemo dostavljati podatke i primati podatke od toga sustava i time dakle ti radarski sustavi vrlo učinkovito doprinose zaštiti dakle hrvatskog zračnog prostora u putničkom prometu, zaštiti hrvatskog mora jer godišnje prođe kroz Jadran i uđe i izađe preko 50 000 različitih plovila itd. Dakle, kod svih ovih projekata vodili smo računa da projekti moraju biti tako vođeni, odabrani i planirani da budu elemenat gospodarskog razvoja Republike Hrvatske. Danas je u svijetu uobičajeno da se vojni uređaji, oprema i sustavi ne kupuju na tržnici, da se oni razvijaju zajedno sa potencijalnim, dakle sa strateškim partnerom kroz transfer tehnologije, usvajanje dakle proizvodnje u Hrvatskoj i kroz razne druge oblike tzv. offset programa. Imate nevjerojatne primjere uspješne gospodarske suradnje između zemalja dakle koje opremaju Oružane snage u drugim zemljama primjerice Mađarskoj i Čehoslovačkoj i zemalja konzumenata dakle gdje se na vojnim programima u stvari dogodio značajan investicijski zamah u suvremene tehnologije, pa je primjerice Republika Mađarska povodom nabave novih zrakoplova ostvarila preko 3 i pol tisuće novih radnih mjesta. Dakle, moguće je uspostaviti dakle kroz ove vojne programe jedan investicijski zamah u Hrvatskoj. Imamo o svemu dakle informacija i ozbiljno razgovaramo i to će biti projekti preko kojih se Oružane snage neće deklarirati samo kao konzument proračuna, nego kao poticaj za razvoj hrvatskog gospodarstva. Važno nam je dostizanje potrebnih standarda smještaja i rada vojnih postrojbi i to će se ostvariti kroz projekt “Hrvatska vojarna 21. stoljeća“. Mi smo napravili taj projekat, prototip tog projekta. Prototip te vojarne bit će vojarna u Petrinji koja ima najbolje uvjete da startamo sa tim projektom i ulaskom u euro atlantske integracije Republika Hrvatska sa ovakvim razvojem Oružanih snaga, sa razvojem vojnih sposobnosti koje proizilaze iz naših akcijskih planova za članstvo Hrvatska postaje značajan čimbenik u promicanju sigurnosti i mira u svijetu. Međunarodne misije su obražene u ovom dugoročnom planu razvoja. Naš doprinos međunarodnim misijama. Mi značajno podižemo naše vojne sposobnosti u tom smislu i planiramo postupno povećanje, sudjelovanje Oružanih snaga u međunarodnim vojnim misijama i operacijama do 8% sastava hrvatskih kopnenih snaga. Ako uzmete u obzir da u dugoročnom planu razvoja piše da će ciljana veličina KOV-a biti 10 tisuća i 300, ne 8%, do 8% je dakle negdje oko 8 stotina. Mi smo deklarirali u misijama, dakle u ovome dugoročnom planu 700 dobro pripremljenih i obučenih vojnika za razno razne misije, potpore i očuvanja mira izvan granica Republike Hrvatske. Pa evo i ove dane upravo ste svjedoci dakle inicijativa za proširenje naše misije u Afganistanu. Ispratili smo prvi kontigent naših ljudi koji sudjeluju dakle sada u novim oblicima potpore i očuvanja mira u Afganistanu. Imali smo do sada vojnu policiju. Sada imamo i tzv. mobilne promatračke timove, mobilne timove za obuku itd. To podrazumijeva dakle značajna sredstva za opremanje za vježbanje i za logističko praćenje postrojbi koji se nalaze izvan granica Oružanih snaga. Naglasio bih da je to s druge strane i veliki povratni pozitivni učinak na Oružane snage. Nema boljeg vježbanja i treniranja, dakle Oružanih snaga od njihova iskustva u međunarodnim misijama, u ovakvim misijama potpore miru. I ja bih mogao ustvrditi sada slobodno da smo već danas mi postigli jednu značajnu kritičku masu ljudi sa iskustvom iz mirovnih operacija koji značajno doprinosi stupnju vojnih sposobnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske. Što se tiče financiranja. Mi smo ovdje u dugoročnom planu razvoja naveli samo glavne projekte opremanja. I na glavne projekte opremanja spada 70% ukupnih sredstava za opremanje i modernizaciju i negdje 30% raspoloživih sredstava za sporedne programe. A želimo kroz ovaj dugoročni plan razvoja promijeniti dosadašnju nepovoljnu strukturu trošenja obrambenog proračuna. Gdje se je najveći postotak obrambenog proračuna do 70% trošio na osoblje, vrlo malo na opremanje i modernizaciju i nedovoljno i nedostatno za funkcioniranje, odnosno za operativne troškove Oružanih snaga. Ako ne želimo da nam Oružane snage budu dakle takav jedan sustav koji će biti balast, ako ne želimo da nam Oružane snage budu proračunsko opterećenje nego kroz njih dakle kroz ove pozitivne efekte povratiti nešto u razvoju hrvatskog gospodarstva mi moramo promijeniti tu strukturu. Naša ciljana struktura je 2010. godine 26% za opremanje i modernizaciju, 27% za operativne troškove i 47% za osoblje. 2010. ostajemo otprilike na istoj strukturi. To je struktura dakle troškova koja se bazira na realnom rastu društvenog, bruto društvenog proizvoda temeljem dakle deklariranih planskih dokumenata, to je znači 4,1% u periodu od 2006. do 2010. godine i 4% u periodu od 2010. do 2015. godine. Baziran na tom rastu, bazirano na udjelu obrambenog proračuna u bruto društvenu proizvodu od 2% startavši od 2010. godine, a sa dakle linearnim povećanjem od sadašnje stope do 2% do 2010. godine mi smo uvjereni da možemo realizirati sve glavne i potporne programe opremanje. Da to utemeljenje nije samo skup želja imamo potvrdu i od Ekonomskog instituta iz Zagreba koji je radio procjenu i stručnu recenziju financijskog prikaza dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. I možemo sa zadovoljstvom reći da su naše projekcije, da su naši planovi i predviđanja u najvećoj mjeri bili potvrđeni od strane Ekonomskog instituta. Dapače, rekao bih da su postavili sugestije da smo mogli možda biti i malo optimističniji, da se očekuje i u kasnijim godinama i veći rast itd. Išli smo namjerno konzervativno da budemo realno na zemlji i recenzija Ekonomskog instituta daje nam za pravo da možemo vjerovati da ćemo ovaj dugoročni plan razvoja ostvariti onako kako smo ga ovdje zacrtali. Jasno, sad će nas mjeriti ne prema kvaliteti dokumenti. Kvalitetu dokumenta su nam potvrdili i naši prijatelji i stručnjaci iz NATO-a. Sad će nas mjeriti prema implementaciji, prema načinu na koji primjenjujemo ovaj dugoročni plan razvoja. Ja vjerujem, osobno vjerujem da ćemo biti u stanju izrealizirati ove projekte ukoliko i ovaj Sabor bude imao razumijevanja za obrambene troškove i onom vidu i u onoj mjeri kako se to prikazuje u dugoročnom planu razvoja. Gospodo mi kroz ovaj dugoročni plan razvoja osiguravamo ne samo dugoročni razvoj, već osposobljavamo, Oružanih snaga, već osposobljavamo zapovjedništva i postrojbe za uspješno suočavanje sa sigurnosnim izazovima 21. stoljeća. Naravno, imamo i alternativne mehanizme. Ukoliko dakle nisu neki od bitnih pretpostavki za ovakav plan zadovoljene mi imamo alternativne mehanizme, mi imamo alternativni plan koji će voditi računa o redukciji, ne daj Bože redukciji troškova obrambenih troškova, ali isto tako o održavanju ključnih operativnih sposobnosti koje ne bi dovele u pitanje dakle obrambene sposobnosti Republike Hrvatske niti našu ulogu kao čimbenik mira u svijetu danas. Eto, od mene toliko. Plan je pred vama. Ja sam spreman za davanje dodatnih pojašnjenja nakon vaših pitanja. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče ispravljam netočan navod državnog tajnika u vezi branjenja ispravnosti politike i postupanja sa tzv. neperspektivnim vojnim nekretninama, objektima. Naime netočno je to zbog toga što su u mnogima slučajevima Vlada kako je bivša i sadašnja, je darivala te vrijedne vojne nekretnine, objekte općinama i gradovima a u biti se već ciljano znalo da je to poznato darivanje i završilo je u privatnim rukama, a čak neke općine i gradovi takve objekte su prodavali. Da se to iskoristilo u smislu davanja u zakup, podzakup tih nekretnina danas bi bila sasvim drukčija situacija u Oružanim snagama i drago mi je da je konačno Vlada prihvatila taj naš model koji je istina i njemački model, kako i na koji način napraviti preustroj i modernizaciju Oružanih snaga koristeći resurs vrijednih vojnih nekretnina, a ne na ovaj način na koji se do sada radilo.
Kolega Kovačević pa to nije ispravak netočnog navoda, pa dajte jedanput …
Nije za vas ispravak, ali za mene je.
Ne, ne možete komentirati. Nije ispravak netočnog navoda nego jedan komentar i jedna ocjena. Hvala lijepo.
Kako niste slušali uopće. Gospodine predsjedniče, griješite, povreda Poslovnika.
Nemate pravo govoriti. Nemate …
Imam pravo.
Dobit ćete opomenu. I dobijate opomenu. Hvala.
Tražim da Odbor… Gospodine predsjedniče imam pravo. Odbor za Ustav i Poslovnik nek utvrdi i ovo i onaj prvi dio. Vi zlorabite Poslovnik, a ne ja. Tražim znači da …
Dobijate opet drugu opomenu i gubite pravo na …
Tražim da Odbor za Ustav i Poslovnik utvrdi … prekršili Poslovnik i to teško kršeći.
Ništa vi nećete tražiti. Ništa nećete tražiti, jer se javljate, dobijate, uzimate si samovlasno riječ. Ne dobijate. Ne može se tražiti ni u ime kluba stanka zbog … … [[Upadica se ne čuje.]] Ne može se tražiti zbog izricanja stegovne mjere. Izvolite ostati sjediti.
Izvolite se ponašati po Poslovniku. Tražim da Odbor utvrdi da ste prekršili Poslovnik.
Izvolite sjesti, jer ću vas isključiti iz sabornice. Dosta.
Vi nemojte prijetiti.
Dosta. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, predsjednik Odbora, Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 73. sjednici održanoj 6. srpnja 2006. raspravljao je o prijedlogu dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske 2006.-2015. godine. Predstavnik predlagatelja ističe kako je cilj ovog plana u sljedećem desetgodišnjem razdoblju utvrditi vojne sposobnosti koje će Oružane snage Republike Hrvatske razvijati i održavati te utvrditi financijske okvire i dinamiku njihovog potpunog dostizanja. Nadalje posebno ukazuje na tijek transformacije obrambenog sustava kojim će se povećati sposobnost … [[Ne razumije se.]] na sigurnosne izazove i ugroze. Odbor je podržao iznijeto stajalište predstavnika Vlade Republike Hrvatske te je posebno raspravio poglavlja koja se odnose na misije i zadaće vojnih sposobnosti i strukturu te razvojne ciljeve Oružanih snaga Republike Hrvatske. Nakon provedene rasprave Odbor ocjenjuje kako će realizacija ovog plana Oružanih snaga Republike Hrvatske moći u cijelosti provoditi svoju ustavnu ulogu zaštite suvereniteta i neovisnosti te obrana teritorijalne cjelovitosti Republike Hrvatske. Stoga je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti prihvaćanje Prijedloga dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske 2006.-2015. u tekstu kako je predložen od predlagatelja. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Pa što kazati o dugoročnom planu razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske? Poznata je stvar da klub Hrvatske stranke prava od 2002. godine govori da je bitan to dokument strateški da bi se uopće prišlo na preustroj, modernizaciju i reformu u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Naime dugoročni plan razvoja Oružanih snaga je trebao biti donesen još u listopadu 2002. godine, znači šest mjeseci nakon stupanja na snagu Zakona o obrani koji je i dan danas važeći. Imali smo dva izvješća o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske gdje je Hrvatski sabor znači jednoglasno zaključio da je potrebno donijeti dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske, jer bez takvog dokumenta strateškog nemoguće je ići niti u reformu, niti modernizaciju, niti preustroj Oružanih snaga Republike Hrvatske. I tu odmah moram kazati u ime kluba Hrvatske stranke prava da je to na kraju našu tvrdnju da u Hrvatskoj od 2002. do dan danas nije provedena nikakva modernizacija, nikakav preustroj, nikakva reforma zbog toga što to nije bilo moguće ni provesti jer nismo imali dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske. A ono što se u to doba govorili i bivši ministri kako se radi na modernizaciji, kako se radi na reformi, kako provesti reformu, modernizaciju ako se nema dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga, ako se nema plana obrane. To su dva ključna i strateška dokumenta. Znači riječ je bilo o bukvalnom smanjenju broja, pukom smanjenju proja pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske i zbog toga što mi četiri godine smo čekali ovaj vrlo bitni važni strateški dokument dogodila se ta situacija negativne posljedice, da je stanje u Oružanim snagama iz godine u godinu umjesto da se popravilo, da se moderniziralo, ono je bilo sve lošije. Da je tome točno, to vam je, to je kazala tko je bio na sastanku i američka veleposlanica pri NATO savezu gospođa Nulan kad smo bili na sastanku, ona je otvoreno rekla vi tek krećete sa reformama i modernizacijom u Oružanim snagama. Ovo sad što ste napravili to nije niti reforma niti modernizacija Oružanih snaga Republike Hrvatske. Drugo, ono što sam ispravljao državnoga tajnika, greška je napravila i bivša i sadašnja Vlada što nisu dobro postupali sa tzv. vrijednim vojnim nekretninama. Znamo koji je broj bio vrijednih vojnih nekretnina. To je bio jedina mogućnost kako i na koji način provesti modernizaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske, a to znači da su te koje su uvjetno kazano vrijedne vojne nekretnine neperspektivne za Oružane snage Republike Hrvatske, pogrešna je bila politika darivanja tih vrijednih vojnih nekretnina općinama i gradovima i to tako da se znalo na kraju u čije će ruke završiti. Slučaj je poseban recimo varaždinski gdje je bivša Vlada dala vojne nekretnine gradu Varaždinu, a grad Varaždin to prodao. Mislim da li je to, kakva je to politika bila, raspolaganje sa vrijednim vojnim nekretninama. Takvih slučajeva je nažalost puno, ali neću se sad na njih posebno osvrtati. I konačno mi je drago da su i Predsjednik države i Vlada Republike Hrvatske prihvatile stajalište Kluba Hrvatske stranke prava, da mi ne možemo provesti modernizaciju i preustroj Oružanih snaga ukoliko ne osiguramo dostatna sredstva za taj dio. Znamo da to nisu mala sredstva. Ono što Ministarstvo obrane, odnosno Oružane snage Republike Hrvatske dobiju iz proračuna je nedostatno zbog činjenice da se preko 70 i nešto posto sredstava koristi za plaće i materijalne troškove. I nemoguće je, znači, ići u modernizaciju, kupnju transportnih oklopnih vozila i svega onoga što je bitno i što je potrebno za jednu suvremenu modernizaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske. Znači, nadamo se da će se konačno sad pokrenuti ovaj bitan proces preustroja modernizacije Oružanih snaga Republike Hrvatske i to tako kako i govori Ustav Republike Hrvatske. Da imamo malu, učinkovitu, modernu oružanu silu koja će imati sve tri grane, koja će moći odgovoriti svim izazovima. Moramo biti svjesni činjenice da funkcija Oružanih snaga nije samo smislu djelovanja u slučaju rata, neposredne ugroženosti neovisnosti i jedinstvenosti. Imamo i taj dio mirovinske funkcije Oružanih snaga, poglavito vezano za postupanje u slučaju recimo elementarnih, … [[Govornik se ne razumije.]] nepogoda, bilo kakvih nesreća. Znamo i sami kakva nam je sad tu situacija, kako i kojem vremenu možemo koliko pripadnika mobilizirati, staviti u funkciju da bi recimo djelovali u nekim takvim sličnim situacijama. Znamo i sami kakva nam je situacija u pričuvi, kada je zadnji put recimo bilo organizirana nekakva vojna vježba ili nešto drugo. Prema tome, ali to je normalno i posljedica svega ovoga što je nedostatak sredstava i što se u biti te 4, 5 godina u biti i više, izgubilo se puno vremena jer se ništa na području modernizacije, području preustroja, području jačanja Oružanih snaga nije činilo. Dapače, kažem, radilo se samo o bukvalnom, dorečenom smanjenu broja pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske. Nadamo se da će konačno, znači, sad s ovim započeti novi proces, da će se postupati po ovome dugoročnome planu jer ovo što je sadržano u dugoročnom planu klub HSP-a podržava. To je da Hrvatske oružane snage imaju 3 grane. To je znači uz kopnenu vojsku, Hrvatsko ratno zrakoplovstvo i Hrvatsku ratnu mornaricu. Poglavito je bitno u tome dijelu uloga i zrakoplovstva u slučajevima drugima, znači ne onima čisto vojnim svrhama, vezano za akcije zaštite i spašavanje. A također posebno je nužno za Hrvatsku ratnu mornaricu ovaj dio da budu i u funkciji obalne straže i zaštiti Hrvatskoga Jadrana, gospodarskoga pojasa i sve one situacije koje nam se nažalost često događaju. Da nemamo snaga i sredstava, Talijanske ribarice ulaze nesmetano u naše teritorijalne vode. Znamo kakve su nam mogućnosti i u tome smislu možda treba razmišljati o jednoj, dvije korvete koje bi trebali imati, koja može isploviti po svakom vremenu i djelovati u svim situacijama. Znači, čisto u smislu štićenja gospodarskih interesa Hrvatske na Hrvatskome Jadranu. Ne radi prijetnje bilo kome drugome nego ono što je potrebnoj jer, kažem, to je taj dio i funkcije i obalne straže i svega ovoga drugoga. Prema tome, drago nam je znači, završno, da će konačno biti donesen dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske i stoga Klub Hrvatske stranke prava znači inzistira da se ovi rokovi koji su određeni za pojedine etape u modernizaciji svakako moraju provoditi. I u tome dijelu očito bi i svake godine kad se podnosi izvješće trebalo biti podneseno jedno posebno izvješće kako i na koji način se ostvaruje dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Netočan je navod kolege Kovačevića koji uporno ponavlja ovdje već godinama kako nije bilo reforme Oružanih snaga proteklih godina. Normalno da je nemoguće u 2 minute reći što je sve učinjeno, ali ja ću pokušati navesti najvažnije stvari. Broj pripadnika Ministarstva obrane smanjen je sa 44 na 25 tisuća. To je uvijek najteži dio reforme. Smanjen je broj sektora u Ministarstvu obrane, broja zapovjedništava zbornih područja, broja gardijskih brigada, izvršen je prijenos operativnih ovlasti sa Ministarstva obrane na Glavni stožer. U pogledu modernizacije završena je prva faza … [[Govornik se ne razumije.]] programa. Počelo je opremanje zapovjedno-komunikacijskim sustavima, izrađena je još jedna raketna topovnjača, mali protuminski brod, itd., itd. Prema tome, tvrdnje kolege Kovačevića da nije bilo reforme u proteklih 5 godina ne samo da su netočne nego su potpuno besmislene.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Ivan Čehok. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, posve je netočno što je rekao gospodin zastupnik Kovačević da je Grad Varaždin prodao zemljište i ono što mu je bilo darovano, bivši vojni objekti i da to nije bilo svrsishodno upravljanje. Dapače, puna istina je u tome da je Grad Varaždin obeštetio Ministarstvo obrane na taj način da je sredio cijelu jednu vojarnu i dao zemljište za izgradnju vojnih stanova. I da još dopunim da je Grad Varaždin jedini hrvatski grad koji je sve dobivene darovane vojne objekte u 2 godine prenamijenio i priveo mirnodobskoj, odnosno civilnoj svrsi. Između ostalog, jedna od tih zemljišta, bivše vojno gađalište je ove godine proglašeno najboljom gospodarskom zonom u Hrvatskoj. U 2 godine smo na tom gađalištu napravili, kolega Kovačeviću, najbolju zonu male privrede u Hrvatskoj.
Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni predstavnici Ministarstva obrane, uvažena gospodo zastupnici. Pa kada govorimo o ovome planu kao što je ovdje manje-više i naznačeno za period 2006., 2005. može se prvo reći ili prvo od čega treba početi da u tom periodu 2006., 2005. Hrvatska ne bi trebala očekivati bilo kakvu ugrozu sa strane. Znači, Hrvatska je i tom periodu 2006.-2015. očekuje jedno relativno mirno razdoblje što se zasigurno ne bi moglo reći za naše susjede. Prije svega mislim ovdje na Srbiju ili Bosnu i Hercegovinu, poglavito ukoliko se sa onih prostora povuku SFOR, odnosno KFOR. U našem susjedstvu, ako se ne varam, još uvijek ima gotovo, znači gotovo 30 tisuća vojnika koji su tamo angažirani pod međunarodnom zastavom. Sa zadaćom, jasno, da osiguraju, kako da se izrazim, miran razlaz na ovim prostorima. Da li će se to dogoditi to ostaje da se vidi, ali zasigurno od toga ovisi i budućnost Oružanih snaga na prostoru Republike Hrvatske. Rekoh, ponavljam ja osobno držim da Hrvatskoj više ne prijeti nikakva opasnost od naših susjeda, dapače Hrvatska baš na teritoriju tih susjednih država ostvaruje i najveću robnu razmjenu, najveći robni suficit, na prostoru Bosne i Hercegovine gotovo milijardu dolara, sa Srbijom ako se ne varam neki suficit imamo od gotovo 150 do 200 milijona dolara, cirka 100 milijona dolara u Makedoniji itd. i sve to govori da Hrvatska sa svojim susjedima mora voditi maksimalnu, iskrenu međugraničnu politiku. Drugo što želim reći da hrvatska vojska u bruto društvenom proizvodu u ovome času participira kako koje godine sa nekih 1,7 do 1,9% bruto društvenog proizvoda. Svi se slažemo da bi bilo idealno recimo 2, 2,1, 2,2%, međutim treba reći i to da vojska znatno manje je zastupljena u proračunu Republike Hrvatske od ostalih vojski NATO saveza. Jasno je to da 1,7% ili 1,8% na bruto društveni proizvod Republike Hrvatske od 30 milijardi eura nije isto što iznosi 1,7 ili 1,8% na bruto društveni proizvod od 200 milijardi eura ili 300 milijardi eura koliko iznosi u jednoj Nizozemskoj. Znači Hrvatska vojska ili proračun za Hrvatsku vojsku može godišnje izdvojiti maksimalno negdje oko 600 milijona dolara u jednoj ne puno većoj Nizozemskoj to može biti 10 puta više i tu dolazimo na neki način do održivosti tog vojnog aparata. Na svu sreću prošlo je ono razdoblje kada je hrvatska država za vojsku ili sve ono što je išlo uz vojsku rat itd., kao što je to bio slučaj u periodu '92., '95., '96. morala je izdvajati i 30% svojih proračunskih prihoda. Pa tako recimo na proračun od 20 milijardi kuna u godini '93. ili '94. za potrebe izbjeglica, vojske itd. izdvajalo se i 6 pa i 7 milijardi kuna i ona se ponekad i čudimo zašto su se ukinula neka socijalna prava, penzije itd. Jasno je da smo mi skupo platili i neke zablude na prostoru Bosne i Hercegovine no što želim reći? Hrvatskoj ne prijeti nikakva opasnost od naših susjeda i ne smijemo jasno trošiti više od tih kvota koje su na neki način uobičajene u Europskoj uniji. Hrvatska ako želi smanjiti s druge strane svoje troškove mora profesionalizirati svoju vojsku, ja držim na ne više od 14 tisuća vojnika sa civilnim osobljem. Hrvatska po mom sudu treba što je moguće prije ići na profesionalno služenje vojnog roka jer ovo sa civilnim služenjem vojnog roka po meni više nema smisla da ti mladići vojni rok odslužuju na telefonskim centralama ili u tim uredima za raznošenje pošte i na kraju još možete zamisliti dobiju lijepo i dopust ili kako se to zove nagradno. Svi mi koji smo bili u vojsci jednostavno tome se možemo samo čuditi i sa nevjericom to promatrati. Kada sam ja dobio poziv dobio sam poziv za Kosovsku Mitrovicu i onda je moja mati išla u narodnu obranu zašto joj sina šalju na Kosovo, a svi njegovi prijatelji idu po Sloveniji, po Dalmaciji i tako, a onda je ovaj u narodnoj obrani rekao joj otprilike: "Marijo neka tvoj sin sveta vidi." I tako sam ja završio dole na Kosovu. Ali za što se iskreno zalažem? Da se Hrvatska vojska znači što prije profesionalizira. Drugo, ako se to dogodi gradovima, općinama, država će relativno brzo doći u poziciju da te vojne objekte koji su joj danas imobilizirani stavi u funkciju. Nije bitno da li se radi o Varaždinu, da li se radi o Puli, da se radi o Zagrebu, da li se radi o Splitu ili nekome petome gradu. Znači bit je da se ti objekti gospodo stave što je moguće prije u funkciji jer praktički bez toga neće biti gospodo ni privlačenje relevantnog kapitala. Jasno je da to ne treba, to ne treba značiti da bilo što treba prodavati, ali isto tako bez da pokrenemo određene procese biti će mnogo toga osuđeno na propast. Znači zalažem se za 12 hiljada profesionalnih vojnika, 2 tisuće civila, ne 16 vojnih osoba 2 tisuće civila, 2 tisuća dragovoljnih ročnika. Znači umjesto 20 tisuća predlažemo 14 do 16 tisuća. Činjenica je da jedna Švicarska ima svoju vojsku koja je izbjegla sve te nesretne balkanske ratove I., II. svjetski rat, ono što se nama dešavalo 90-tih godina pa joj opet ne pada na pamet da ukida vojsku što će reći da i Hrvatskoj treba jedan mali operativni, profesionalni itd. kontigent koji jasno neće se miješati u tuđe stvari već će biti isključivo brana nasrtaju na teritorij Republike Hrvatske. Punu zaštitu će Hrvatska imati jasno onda kada uđe u NATO savez. To će najvjerojatnije biti tamo negdje 2008. godine što nije baš ohrabrujuće jer vjerojatno onda prije 2010., 2011. godine Hrvatska neće ući u Europsku uniju. Ono što međutim nikako ne možemo prihvatiti da 8%, to je na strani 5, djelatnih vojnih osoba bude angažirano, odnosno spremno za angažiranje u međunarodnim vojnim operacijama. To je znači negdje između tisuću, oko 800, odnosno tisuću vojnika. Ja mislim da je to pomalo neprihvatljiva brojka vis a vis u ovome času materijalnih mogućnosti Republike Hrvatske. Mislim da to ne može doći u obzir, to materijalno Republika Hrvatska u ovome času teško da može izdržati. Nema dileme da s druge strane Hrvatska mora sudjelovati u određenim mirovnim misijama koje su jasno pod okriljem Ujedinjenih naroda. Tako je i sada. Mi u ovom času imamo blizu 150 vojnika izvan Hrvatske, u konačnici ove godine imat ćemo negdje oko 180 vojnika od Afganistana nadalje, ali mislim da veći teret od 200, 250 vojnika Hrvatska jednostavno teško može podnijeti. Svi smo mi protiv da vojska jasno ide u Irak i isto ono što treba s druge strane poštovati to je činjenica da je od '92. do '95. na tlu Republike Hrvatske boravilo pa i 8 i 9 pa i više tisuća pripadnika međunarodnih snaga i taj ulog u, kako bih rekao svjetskoj toj zajednici Hrvatska danas mora međunarodnim snagama ili zajednici vratiti. Ali opet držim da više od 250 vojnika, a to je negdje oko 200 milijona kuna na godišnjoj razini teško da Hrvatska može na sebe preuzeti. Jasno, slažem se, trebamo graditi zrakoplovne snage ograničenog broja, ne smijemo pasti na podređeni položaj jedne recimo NATO-ove Italije, Slovenije, Austrije. Normalno da mi nismo nikakva super sila i to moramo imati na umu. Hrvatska mora imati nešto se zove i ratna mornarica što će preuzeti nadzor nad tzv. ribolovnim, ekološkim, gospodarskim pojasom. Prije to nije moglo se proglasiti ali nakon što su Italija odnosno Slovenije proglasile te neke svoje zone, epikontinentalne pojase koji Sloveniji sigurno ne pripada mislim da bi to trebala i Hrvatska učiniti odnosno proglasiti jedan takav pojas. Što se tiče nerazvrstane pričuve ona će brojati do 40 tisuća pripadnika, to je vjerojatno u redu kao i njihovo nepozivanje na vježbe iako bi možda jednom u tri ili četiri godine moglo se i te pričuve na neki način "okupiti". Ono što će sutra biti operativna snaga hrvatske vojske izraženo je na ovoj strani 8. Da sada ne citiram sve to, to su znači u onom stupnju brzog odgovora znači jedna motorizirana satnija, satnija za specijalna djelovanja s dijelovima postrojbi mornaričkog pješaštva, rodova i službi borbene potpore, vod inžinjeri itd. I ukupno će se u ovom stupnju spremnosti nalaziti do 10% djelatnog sastava Oružane snage Republike Hrvatske. To mislim da je u najmanju ruku korektno. Za kraj nema europske zemlje koja 2006. izdvaja manji dio bruto društvenog proizvoda za oružane snage od Republike Hrvatske, to je istina. Po meni je to i pohvalno. Međutim, s druge strane oružane snage nisu samo potrošnja. Ako imamo razvoj to je onda i svojevrstan napredak. Nažalost, Hrvatska je uništila svoju vojnu proizvodnju i utoliko ukoliko se dogodi ovaj kup recimo ovih pandura ili AMV-a itd., znači ovih drugih borbenih vozila želim vjerovati da će Hrvatska biti spremna preuzeti i proizvodnju dio ili dijela opreme kao što to čine Poljaci, Mađari, Česi koji također od tih renomiranih svjetskih tvrtki kupuju to ratno naoružanje. O tome se već počela voditi rasprava i to na tome treba apsolutno inzistirati. Danas je tako u jednom poslovnom dnevniku izašao naslov da u Hrvatskoj bi se proizvodilo do 30% pandura. Inače, pandur je ovaj špir, Dajmler puh u sto postotnom vlasništvu General Dynamicsa iz Sjedinjenih Američkih Država. Inače ima to sjedište u Austriji a taj AMV osam puta osam koji proizvodi patriju je iz Finske. Interesantna je i cijena tih vozila. Jasno, što se ih više naručuje, mislim da tu nećemo biti pohlepni. Cijena je manja i obrnuto što se ih manje naručuje to će biti cijena nešto više ali treba apsolutno inzistirati na tome da se dio te proizvodnje u buduće za njihovu ratnu vojnu komponentu obnaša u Republici Hrvatskoj. Ako znači imamo takav jedan pristup onda to može biti i razvoj i napredak ne samo oružanih snaga nego i zemlje u cjelini, znači obnovu vojne industrije koja je u proteklom desetljeću vjerojatno zbog uvoza što ponekad graničiti sa korupcijom gotovo svjesno uništena. Znači, zalažem se upravo za to. Za kraj, stavimo u funkciju gospodarstvu što je moguće veći broj tih vojnih objekata od Pule dole do Dubrovnika, pokušajmo razviti dio te proizvodnje, kontrolirajmo potrošnju na 2% bruto društvenog proizvoda, ne srljajmo sa svojim trupama u međunarodne vojne misije iznad određenog broja ili iako dug međunarodne zajednice trebamo vratiti i osposobimo vojsku i za određene mirovine akcije, ne znam zaštitu obale itd. i ukinimo što je moguće prije tog obvezatnog vojnog roka jer to se pretvara u jednu karikaturu. Za kraj, vidimo ovdje na strani 68 to je učešće vojske u bruto društvenom proizvodu. 2005. je bilo 1,79%. 2006. ove godine 1,71%, 2010. 2%. Mene da budem iskren između izdvajanja za vojsku i škola uvijek ću se prije odabrati, raduje to da se daje više za neke druge svrhe ali siguran sam da će se i toj vojnoj komponenti ubuduće morati posvetiti također dolična pažnja. Rat je za nama, agresije više neće biti. Greške koje su počinjene o kojima danas svjedoče Manolić, Bilandžić itd. su prošlost i danas je pravo vrijeme da se reformiraju i oružane snage. Znači, IDS će to podržati ali stvarno predlažemo da netko možda amandmanom utječe na to da se 8% ukupne te kopnene komponente ne nađe ne daj Bože sutra u nekim mirovnim misijama jer financijski zemlja to ne može izdržati. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Kajin je nekoliko netočnosti rekao, ja ću se osvrnuti na dvije. Rekao je da smo skupo platili zablude politike prema Bosni i Hercegovini, međutim i sad je na kraju spomenuo dva imena. Ja bih rekao da skupo plaćamo zablude upravo takvih političara koji ignoriraju u Deklaraciju o Domovinskom ratu. I drugo je da je rekao da više nikakve opasnosti sa istoka nema. Ja mislim da je to netočno. Srpska radikalna stranka koja je najjača pojedinačno parlamentarna stranka u Srbiji i dalje se ne odriče zapadne granice Srbije Virovitica-Karlobag.
Poštovani zastupnik Jozo Radoš ispravak netočnog navoda.
Netočan je navod kolege Kajina da nijedna europska zemlja ne izdvaja za oružane snage manje nego Republika Hrvatska. Republika Hrvatska sa svojih 1,6 i nešto posto bruto društvenog proizvoda koliko je proračun Ministarstva obrane za 2005. godinu bio spada u gornji dom zemalja sa izdvajanjem za oružane snage. Mnoge su tranzicijske zemlje prije desetak godina krenule sa postocima ispod 1% a i danas postoje europske zemlje članice NATO-a koje izdvajaju i manje od 1% za oružane snage tako da se Republika Hrvatska sa 1,6% nalazi zapravo u gornjem domu zemalja koje izdvajaju dio bruto nacionalnog proizvoda za razvoj odnosno za ukupno oružane snage odnosno Ministarstvo obrane.
Klub HSLS-a poštovani zastupnik Ivan Čehok. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva obrane, gospođe i gospodo, kolegice i kolege. «Ci vis pacem para belum» stara je latinska maksima. «Ako želiš mir pripremaj se za rat.» Danas bismo je u globalnom mirnodopskom … [[Govornik se ne razumije.]] mogli prepričati i reći ako želiš mir onda imaj oružane snage koje su potrebne da se mir održi odnosno na taj način uspostavi organizaciju oružanih snaga pa i cijeloga odnosno okolišnoga civilnoga društva da je mir moguće sačuvati i da mir postane nešto što ne ovisi samo o unutarnjem organizaciji društva nego što ovisi i o međunarodnim čimbenicima odnosno o međunarodnom odnosu snaga. Sasvim je sigurno da ovaj dugoročniji, rekao bih sustavniji plan razvitka oružanih snaga na neki način konačno hrvatsku vojsku pretvara iz vojske koja je stasala, koja je nastala, koja je zapravo se očvrsnula u ratu dakle iz jedne ratničke vojske u posve mirnodopsku vojsku i ono što pri tom ne treba zaboraviti jest činjenica da nekakva demobilizacija u tome smislu ne treba značiti demoralizaciju vojske dakle da bilo kakva demobilizacija ili pretvaranje ratničke u mirnodopsku vojsku ne treba značiti ujedno i demoralizaciju u tom smislu da vojska ne ispunjava ili manje ili slabije ispunjava zacrtane ciljeve kad je riječ o ukupnoj sigurnosti države. Ono što jest sasvim sigurno prihvatljivo ali i primjetljivo ujedno odmah prema … [[Govornik se ne razumije.]] u ovom dokumentu iz činjenica da je riječ o skupu dobrih želja, da je riječ o visoko zacrtanim ciljevima, da je riječ o normativnim aktima odnosno normativnim mehanizmima koji su katkada i teško dohvatljivi, ali da s druge strane to moramo odmah priznati postojeća razina financiranja pa i projekcija da ćemo financirati do 2% ili baš 2% bruto domaćega proizvoda nije uvijek u korelaciji odnosno u suodnosu ili nije uvijek razmjerna visoko postavljenim ciljevima. Nisam siguran i mi u Klubu nismo sigurni da ukupnih 8,8 milijardi kuna će biti dostatno za ovakve ambiciozne planove pa rekli bismo katkada i za normativni optimizam koji zrači iz ovoga teksta. Mislim da pretvaranje poglavito u onome najosjetljivijemu području, riječ je dakle o, na neki način pretvaranju kompetencija ili možda nekakvoj promjeni kompetencija u ljudskim resursima i naravno operativne učinkovitosti i spremnosti vojske što je uvijek najteže postići. Znamo da kakva god bila oprema da je ipak i organizacija da je ipak tu ljudski čimbenik odnosno raspoloživost ljudskih resursa najbitnija. Dakle nismo sigurni da će ta razina izdvajanja biti dostatna poglavito s obzirom na možemo tako reći početnu zastarjelost, neopremljenost, lošu opremljenost pa možemo tako reći i u ovome trenutku i manjkavu ili aljkavu organiziranost u nekim segmentima. Prema tome dobro je da se ovdje razvijaju i podržavaju određene, razvijanje određenih vojnih sposobnosti. Da se pri tom daju jasni financijski okviri, dinamika postizanja zacrtanih ciljeva međutim nismo sigurni da u postojećim razmjerima ili parametrima financijskim je to moguće ostvariti. Još jednom dakle ističem da je dobro da na neki način razmišljamo o promjeni potrebnih kompetencija odnosno razvijanju sposobnosti. Smatramo da sposobnosti kako se ovdje prioritetno odnosno taksativno i prioritetno naznačene dakle pravodobna raspoloživost snaga, sposobnost zapovjedanja i nadzora, sposobnost iskorištavanja informacijskog prostora, sposobnost razmještanja snaga i mobilnost u području operacija, učinkovitost u angažiranju snaga, održivost i sposobnost izvođenja … [[Govornik se ne razumije.]] operacija te sposobnost preživljavanja i zaštite snaga. Dakle upravo tim redom dobro raspoređene i na neki način u tom taksativnom sustavu navedene međutim tu treba imati na umu dakle da upravo stoga što se prelazi s jedne strane, s jednog organizacije vojske na drugu organizaciju u mirnodopsko doba da će to biti teško postići. Jednako tako smatramo i za to smo se već i prije zalagali da treba vojska biti potpuno profesionalna dakle profesionalni sastav i da se pri tom naravno može osloniti i na dragovoljnu popunu osobljem odnosno dragovoljne ročnike i ugovornu, ugovornu pričuvu pri čemu smatramo da se daleko više moglo već do sada postići odnosno da kad je riječ o tim ljudskim resursima ne treba previše čekati i da na neki način sposobnost, organiziranost dragovoljnih ročnika i pretvaranja dijela vojske u ugovornu pričuvu je moguće već sada ispitati, testirati na određenim vježbama odnosno na određenim organizacijskim oblicima o čemu će naravno stožer i Ministarstvo obrane reći konačnu riječ. Dobro je dakle da u ovom dokumentu zadaća razvoja prije svega počiva na područjima ljudskih resursa, vojne izobrazbe, tek onda materijalnih resursa i logističkoga sustava jer bilo kakvi bili materijalni resursi, bilo kako bila dobro organizirana logistika i doktrina i obuka ipak tu je kapacitet i kompetencija ljudskih resursa nešto što je od prvorazrednoga značenja. Dobro je također po našemu mišljenju da se vojna izobrazba ovdje temelji na novim postavkama prije svega civilnome sustavu izobrazbe tim više što na neki način vojska ili vojna obuka ne treba biti dio segregiranoga sustava. Ona treba biti integralni dio sustava bilo kakve civilne, civilnog obrazovanja poglavito visokog obrazovanja u Republici Hrvatskoj. Naročito nas veseli kao stranku koja oduvijek prije svega podržava i zalaže se za sustav obrazovanja i znanosti da je uvedeno i jedno posebno poglavlje istraživanje i razvoj. Mi moramo shvatiti ili se možda vratiti 25 stoljeća unatrag i sjetiti se Platona koji je rekao da čuvari države nisu samo ratnici koji su na granicama nego da su čuvari države prije svega i oni koji obrazuju te ratnike odnosno čuvare, da su to dakle oni koji ili da na neki način sigurnost jedne države počiva upravo na toj sprezi, na sinergijskom učinku onih koji čuvaju granice i onih koji razmišljaju o izobrazbi, obrazovanju i odgoju dakle danas bismo rekli znanosti odnosno znanstvenome sustavu u jednoj državi. Dobro je dakle da će hrvatsko vojno učilište i dalje školovati i osposobljavati vojno osoblje s time naravno da će se posebna pozornost posvetiti upravo sudjelovanju u projektima znanstveno-istraživačkoga rada što mislimo da je danas condiocio sine qua non ne samo organiziranosti nego i kompetencija vojnoga osoblja. O razvoju, opremanju, modernizaciji se dosta govori. Smatramo da upravo zastarjela tehnologija i možemo tako reći pomalo već devastirani resursi tu stvar ili hitnost, prešnost cijeloga posla pojačavaju i stoga mislimo da bi s time trebalo što je moguće prije započeti. Dobro je da se kao ključne, operativne sposobnosti u ovom tijeku transformacije obrazovnog sustava navode upravo sposobnosti, odgovor na sigurnosna i izazove koji stoje danas pred vojskom i jednako tako je dobro da se ovdje navodi da je zapravo organizacijska personalna struktura nešto što stoji u korelaciji sa kvalitetnim opremanjem Oružanih snaga. Smatramo da upravo ta dva vida razvitka Oružanih snaga su najbitnija. Dobro je i trebalo je možda već i ranije govoriti o tome da se dio od ovih možda to mi nije jasno iz cijeloga dokumenta pa bih možda tu zatražio i odgovore hoće li se u tih 8,8 milijardi kuna pronaći sredstva iz ovoga dijela upravljanja imovinom ili će upravljanje imovinom dakle još nam namaknuti dodatna sredstva. Kao zastupnik u prošlome sazivu zalagao sam se za to da se počinju koristiti bivši vojni objekti kako oni koji su bili posve zapušteni, neuvjetni, neiskorištavani tako i oni koji su bili možda djelomice u funkciji vojsci. Međutim, zapravo prave funkcije više nisu imali, izgubili su ili smo ih mogli iskoristiti na mnogo bolji način. Kad smo kod toga mogu spomenuti primjer Grada Varaždina gdje mislim da je upravo došlo do toga sretnoga spoja između raspoloživih bivših vojnih objekata odnosno vojnih kompleksa u samome gradu i rekao bih sposobne gradske uprave koja je pretvorila te bivše vojne objekte i prenamijenila ih, dala im možemo tako reći civilnu svrhu ali je s druge strane obeštetila i MORH za određene njihove potrebe, odnosno potrebe vojske. Tako da smatramo da bi bolje upravljanje ne samo rekao bih sada vojnom imovinom, nego inače imovinom u vlasništvu države moglo namaknuti i dodatna sredstva za razvitak Oružanih snaga. HSLS će podržati ovakav plan razvoja Oružanih snaga.
Hvala. Klub HDZ-a poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Klub HDZ-a naglašava na početku da se radi o kvalitetnom i važnom dokumentu koji će sigurno predstavljati dobar temelj za dugoročni razvoj Oružanih snaga Republike Hrvatske u razdoblju do 2015. godine. Sa tom konstatacijom ono što je važno slažu se i mnogi drugi neovisni vojni stručnjaci i eksperti i zbog toga dozvolite na početku želim citirati jednog od njih koji zaista predstavlja u tom području dugoročnog planiranja razvoja Oružanih snaga jednog od ključnih eksperata NATO-a. Citirat ću gospodina Frenka Bolanda direktora za planiranje NATO snaga glede dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske koji je u recenziji tog izvješća istaknuo slijedeće. Dugoročni plan Ministarstva obrane Republike Hrvatske ocijenio je dobrim dokumentom. To je važna konstatacija u kojoj nema nikakve politike. Glavna vrlina dugoročnog programa razvoja je ta da on realno prikazuje stanje u Oružanim snagama, te pruža dobru analizu potrebnih mjera za modernizaciju Oružanih snaga. Prilikom izrade dugoročnog programa razvoja ono što je važno uzeti su u obzir i troškovi održavanja nove vojne opreme tzv. “life circle coast“ koji do data uglavnom nisu bili elementi planiranja, a u svakom slučaju za složene borbene sustave čiji životni vijek traje ponekad desetak ili dvadesetak godina predstavljaju važnu stavku. Također ističe da su na nekim programima financijska sredstva možda nedostatna ali da su jasno identificirane financijske pretpostavke za realizaciju najvažnijih programa oprema Oružanih snaga Republike Hrvatske u narednom razdoblju i to je prva i ja bih rekao najvažnija konstatacija koja je vezana uz dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske. Druga važna stvar koju želim na samom početku istaknuti je odluka Ministarstva obrane da se ovaj važni dokument ipak da i na odgovarajuće stručne nezavisne ekspertne recenzije. To je dobar, ja bih rekao važan korak koji zaslužuje priznanja. U tom smislu Ekonomski institut u Zagrebu napravio je recenziju ovog dokumenta i ono što je ta institucija mogla uraditi uradila je kvalitetno i odnosi se na projekciju makro ekonomskih parametara vezanih uz rast bruto nacionalnog dohotka u tom razdoblju kao i uz planirana izdvajanja u državnom proračunu za potrebe Ministarstva obrane. I taj dokument i ta recenzija predstavlja također ja bih rekao dobru i snažnu potporu dugoročnom programu razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske. Korištene pretpostavke su bile slijedeće, to je poznato ali možemo naglasiti stopa realnog gospodarskog rasta ekstrapulirana za razdoblje 2006., 2010. predviđena je u iznosu od 4,1% a u razdoblju 2011., 2015. u iznosu od 4% s time da su uzeti i odgovarajući diflatori BDP-a kao mjera prosječne stope inflacije na razini nacionalnog gospodarstva za razdoblje 2006., 2010. I kroz te korekcije zaista dobiveni su ja bih rekao pouzdani, predvidivi financijski iznosi koji će biti na raspoloženju Ministarstvu obrane svakako uz unutarnje restrukturiranje tog obrambenog proračuna, osigurat će se na taj način neophodna, važna sredstva za modernizaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske sukladno definiranim programima. Također u toj recenziji istaknuto je slijedeće da recenzija ne zadire u definiranje misija i zadaća što je svakako normalno ali rekao bih u idućem koraku bit će dobro pored te financijske ekspertne analize tražiti i ovu drugu vojnu recenziju ovakvih temeljnih, važnih strateških dokumenata za svaku državu. I u svakom slučaju nadam se da će se to i u budućnosti dogoditi. Jer takve vrste poslova su istovremeno doprinosi jačanju tih institucija. Ekonomski institut sa svojim znanjima, ekspertizom, ali i sa redovitim recenzijama ovakvih važnih dokumenata razvija određenu vrstu specifičnih znanja koja do sada nije imao. Svakako držim da ta vrsta angažmana može biti i korisna i kad su u pitanju neke važne pretpostavke da bi se ovi projekti i programi mogli realizirati, a vezana su uz područje određenih tehnoloških znanja i u tom smislu svakako angažmanu budućnosti Instituta "Ruđer Bošković" ne bi trebalo biti iznenađenje. Recenzija kao što je u samom dokumentu istaknuto polazi od danih procijenjenih jediničnih vrijednosti za nabavku pojedine vrste opreme koje su preuzete od MORH-a. I to je temelje s kojim je vršena recenzija financijskih parametara ovog dugoročnog programa. Pa bi zaključio vrlo jednostavno sljedeće. Taj dokument je toliko pouzdan, toliko predvidiv u mjeri u kojoj se pouzdane i predvidive financijske stavke, financijski okviri namijenjeni za svaki od pojedinačnih programa. Predlažemo svakako u budućnosti da se ti financijski iznosi koji se odnose na konkretne programe dostavljaju i na uvid Hrvatskom saboru u agregatnoj formi, ne ulazeći u pojedine detalje svakog složenog projekta i programa. Ali taj dio zaslužuje ja bih rekao pažnju u budućem razdoblju. U dokumentu je u samom uvodu naglašeno da se dugoročni program temelji na nizu projekata i programa koji trebaju ne samo osigurati željene, definirane ili deklarirane vojne sposobnosti, nego trebaju biti doprinos aktiviranju značajnog dijela hrvatske industrije, hrvatskog gospodarstva, ne želim govoriti o vojnoj industriji i vojnom gospodarstvu iz raznih razloga. Ali pripreme za složene programe zahtijevaju dugoročno, kontinuirano izdvajanje za osposobljavanje institucija koje će voditi modernizaciju tako složenih programa i projekata, financiranje hladnog programa, hladnog pogona, financiranje istraživača i tom dijelu svakako posvećuju se i ovom dugoročnom programu posebna pažnja. Nešto općenito o problemima dugoročnog planiranja. Svakako oni se danas nalaze u jednom sasvim drugačijem ja bih rekao okviru nego što je to bilo u vrijeme hladnog rata kad ti vremenski horizonti, ja bih rekao dopustivo i opravdano, bili vezani uz razdoblja 10, 20 godina itd. Dalje, danas je promjena globalne sigurnosne scene toliko velika da nju moraju pratiti ne samo dugoročni programi, nego i fleksibilnost svih onih koji sudjeluju u proizvodnji složenih sustava naoružanja i vojne opreme. I poznato je onima koji se bave tim problemima da je u tom smislu uveden čitav niz novih tehnologija i u managementu, i u razvoju infrastrukture kako bi se razvoj, proizvodnja, i instaliranje složenih borbenih sustava vremenski što je moguće više skratio. Tu vrstu infrastrukture također mislim da moramo graditi. Njoj je poklonjena određena pažnja. Svakako sve ono što se danas dešava na globalnoj sigurnosnoj sceni mijenja i percepciju prioriteta i mislim da ono što je u ovom dokumentu istaknuto je prihvatljivo i dobro i prioriteti modernizacije Hrvatskih oružanih snaga moraju biti vezani uz punu potporu, punu funkcionalnost, ali punu sigurnost svih onih djelatnika, profesionalaca Oružanih snaga Republike Hrvatske koji sudjeluju u izuzetno važnim, odgovornim, teškim i rizičnim mirovnim operacijama. I ta potpora tim ljudima u tim zadaćama zaslužuje našu ne samo političku pažnju nego svakako i prioritete u opremanju. To mislim da je jasno istaknuto i zbog toga svakako taj dokument ima svoju ja bih rekao svježinu i dobar osjećaj za ono što je danas sigurnosni prioritet, s obzirom na ono što je prethodno rečeno da Republici Hrvatskoj ne prijete iz raznih razloga nikakvi direktni sigurnosni ugrozi iz našeg bližeg okruženja. Svakako razvoj i osposobljavanje dijela gospodarstva, ali naglašavam i pojedinih znanstveno-istraživačkih institucija kako bi bile u stanju podržavati te programe je jako važan i zaslužuje pažnju. Bez tog dijela ja bih rekao nema modernog gospodarstva, jer je poznato da sve najrazvijenije tehnologije, organizacijske vještine, management, kao i mnoge stvari koje su danas vezane uz moderno obrazovanje managera praktički proizlaze iz vojnih znanja, vojnih disciplina itd. Između niza programa ja bi se možda osvrnuo samo na neke koje mislim da su jako važni. I u svakom slučaju trebaju dati sposobnost lakim pješačkim snagama u slučaju suočavanja sa snažnim neprijateljskim oklopnim snagama. Sustavi za protuoklopnu borbu svakako predstavljaju sredstvo koje je imalo itekako važno mjesto u obrambenom Domovinskom ratu. Ti sustavi i sposobnost hrvatske znanosti da sudjeluje na modernizaciji tih složenih vođenih raketnih sustava bila je zamjetna. Bila je, ja bih rekao, vrlo visoka, ali se nažalost dogodilo 2000. godine da mnogi ili neki od tih važnih programa su tada bez ikakvog opravdanja zaustavljeni. Rezultate tih unapređenja modernizacija su kao što sam i nekoliko puta rekao i sad ću naglasiti prepoznale vodeće svjetske tvrtke sa područja vođenih raketnih sustava kao što je "REJTIN" itd. To upućuje na sljedeće. Da složeni sustavi posebno oni raketni zaslužuju kontinuitet u razvoju, financiranju, posebno kontinuitet u razvoju i financiranju njihove infrastrukture. Svakako u vašem ili našem zajedničkom dokumentu dugoročnog programa razvoja, posebnu pažnju i mjesto zaslužili su i protuzračni obrambeni sustavi, igla, strijela itd. Svakako kad se krene u modernizaciju tih sustava kao što je planirano npr. za strijelu 10 u 2010. godini treba voditi računa da hladni pogon budućim nositeljima tih razvojnih složenih programa se financiraju određene djelatnosti jer start modernizacije novog programa nakon prekida, nakon odlaska ljudi zaista je složen, rizičan i neizvjestan. Svakako evo, klub HDZ-a drži da se radi o važnom temeljnom dokumentu za dugoročni razvoj Oružanih snaga Republike Hrvatske i zbog toga mu daje punu potporu. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Jozo Radoš u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, gospodo pomoćnici, kolegice i kolege. Najprije bih želio iznijeti nekoliko načelnih primjedbi koje se tiču ovoga dokumenta. Ovaj dokument je postavljen kao dokument koji donosi Hrvatski sabor uz Zakon o obrani u proljeće 2002. godine. Prošle su više od četiri godine, mi tek sada imamo na stolu taj dokument, prema tome smatram da za jedan takav dokument koliko on bio god od strateške važnosti ne smijemo izgubiti više od četiri godine. Taj dokument kasni, a mislim da i kasni kompletan proces reformiranja Oružanih snaga. Iz ovih podataka koji su ovdje navedeni vidimo da nije provedena, završena ni prva faza reforme, a bilo je jasno, to je bio koncept za koji smo se odredili da odmah nakon prve faze reforme treba krenuti druga faza reforme. Broj pripadnika Oružanih snaga djelatnih vojnika, vojnog osoblja je smanjen za 2 tisuće više nego što je bilo planirano, ali je zato broj vojnih službenika i namještenika čiji su socijalni uvjeti i primamljivost napuštanja Oružanih snaga niži je ostao 2000. veći. To apsolutno nije dobro. Bilo bi naravno dobro da je ispunjen plan smanjivanja i vojnih službenika i namještenika, a da se onda ta razlika popunila mladim vojnicima pa se onda ne bi suočili sa činjenicom koja se godinama ponavlja u Hrvatskom saboru, u hrvatskoj javnosti, kako je prosječna dob hrvatskog vojnika 33 i više godina. I ove dosta crne diplomatske najave iz Bruxellesa da zbog kašnjenja reformi Oružanih snaga dovodi se u pitanje naše članstvo u NATO-u. Maksimalno što možemo, naime dinamika toga članstva, maksimalno što možemo očekivati je da 2008. godine dobijemo pozivnicu, a pitanje je da li ćemo i to uspjeti i doista je šteta što, pustimo sad na stranu političke okolnosti koje na to utječu, zapravo smo se doveli u poziciju da oni koji ne žele zbog nekih razloga da Republika Hrvatska što je moguće prije postane članica NATO-a to i ne postane zahvaljujući onim propustima koje smo mi učinili. To apsolutno nije dobro. Članstvo u NATO-u nije izolirano od naših temeljnih strateških odrednica, a to su članstvo u međunarodnim integracijama. Ono itekako utječe na brzinu i dinamiku i kvalitetu učlanjenja u Europsku uniju, prema tome to nije dobro, ali znamo da u tom smislu ne postoji zapravo gotovo nikakova komunikacijska strategija i ova koja postoji formalno za Europsku uniju čini mi se da ne daje osobitog rezultata, a ova strategija koja bi hrvatskoj javnosti, građanima približila članstvo Republike Hrvatska u NATO-u kao nešto poželjno, korisno za zemlju, takva gotovo i da ne postoji. Prema tome to su stvari na koje sam u početku govora o ovom vrlo važnom dokumentu smatrao da trebam upozoriti hrvatsku javnost i Hrvatski sabor. Što se samoga dokumenta tiče naravno da bi bilo dobro da se ovakvi dokumenti usvajaju konsenzusom u Hrvatskom saboru. Ja ću ovdje postaviti niz pitanja pa će onda u vezi sa odgovorima na ta pitanja biti posljednji i konačni stav Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke. Nije dovoljno 15 minuta da bi se o ovom dokumentu raspravljalo. Ovaj dokument je vrlo važan, strateški dokument. Šteta je što se događa pred desetak zastupnika u Hrvatskom saboru. On je nominalno težak 15 milijardi kuna, a s obzirom na svoje dugoročne učinke na sigurnost zemlje i na sve ostale procese koji se u zemlji događaju i njegova važnost je i veća i doista je šteta što se on događa na ovakav način. Očito kod nas ako nema bombastičnih izjava, ako nema neke krupne politike, ako nema sukoba onda koliko god je to teško zapravo nije zanimljivo i nije važno što je naravno jedna nepoželjna oznaka našega političkoga života. Ja bih nešto rekao o ovim temeljnim prijedlozima koji su ovdje upućeni, ponajprije o tome da Oružane snage imaju 16 tisuća djelatnih vojnika, 2 tisuće vojnih službenika i namještenika. Tu nas čeka veliki posao, 4 tisuće ih je ovoga časa previše i 6 tisuća ugovorne pričuve. Najprije bih pozdravio to da se ide prema dragovoljnim ročnicima, ali žao mi je što to nismo učinili davno prije bez potrebe u tom segmentu gubimo energiju, gubimo novac, gubimo vrijeme. To smo mogli učiniti jer smo imali komparativne prednosti u odnosu na ostale 2002., 2003. godine. Ja sam borbeni zagovornik toga znajući kakav je i međunarodni okoliš Republike Hrvatske, kakve su perspektive. Žao mi je što smo na tom segmentu gubili tako puno energije i naravno drago mi je da idemo prema tome, ali smatram da je godina 2009. apsolutno vrlo vrlo daleka u tom smislu. Mnoge zemlje u Europi su u međuvremenu dok se mi premišljamo to učinile i time postigle značajne dobitke u organizaciji svoga obrambenoga sustava. Ovdje nije naime jasno koliko će u toj dragovoljnom služenju biti služenje vojnoga roka. Iz financijskih podataka se iščitava da je to 6 mjeseci. Smatram da to nije dovoljno. To bi trebala biti buduća baza za popunu Oružanih snaga. Šest mjeseci obuke u ovim okolnostima kada imamo, dragovoljno, obaveza služenja je jedna priča, a kada stvaramo profesionalnu vojsku, a ovo je začetak popune i pomlađivanja Oružanih snaga profesionalnim vojnicima onda šest mjeseci za izazove sa kojima će oni biti suočeni, apsolutno neće biti dovoljno i predlažem da se u tom smislu u ovom dokumentu i naravno u njegovoj realizaciji razmisli. Jednako tako moram reći da se ovdje govori o suspendiranju vojnoga roka. Radi se o igri riječima. Vojni rok se može samo suspendirati. Mi govorimo kolokvijalno o ukidanju obaveznog služenja, naravno da nitko ne može ukinuti vojni rok kao nešto što je trajno ukinuto. Prema tome, to je samo igra riječima da se ne bi išlo, na neki način, za tom sintagmom koja se uobičajila u hrvatskoj javnosti. Tako da i to u tom smislu bude jasno. Što se ugovorne pričuve tiče, koja nije mala, koja iznosi 6 tisuća ljudi, apsolutno mi nije jasno što taj koncept zapravo znači. Radi se o vrlo malim troškovima tisuću i 708 kuna po vojniku. Pitanje je kako takav vojnik koji će biti predviđen, odnosno je predviđen za operacije izvan Republike Hrvatske za tako mali novac može biti osposobljen za takove operacije. Taj koncept dobrovoljne pričuve, ugovorne pričuve bi trebalo malo pojasniti da vidimo zapravo o čemu se radi. To zapravo nije pričuva. Pričuva koja je tako malo u odnosu na regularne snage nije pričuva. Pričuva je nešto što vas osigurava, što imate sigurnosnu zalihu za neke izvanredne stvari, a ne za redovite zadaće i zato me također zabrinjava činjenica da ovih 40 tisuća nerazvrstane pričuve zapravo uopće neće biti uvježbavano pa je zapravo pitanje da li mi, što se tiče neočekivanih, ali mogućih konvencionalnih ugroza i napada, da li uopće imamo pričuvu. Ugovorna pričuva nije pričuva u strogom smislu značenja te riječi. Govoreći o financijama, mi smo jučer ovdje u Hrvatskom saboru imali rebalans državnoga proračuna u kojem je Ministarstvo obrane izgubilo 40-ak milijuna kuna i njegov udio u proračunu, u bruto nacionalnim proizvodu po tim podacima koji su nam jučer ovdje bili dostavljeni je 1,63% bruto nacionalnog proizvoda. Pitanje je kako ćemo, kojom dinamikom, da li ćemo biti u stanju postići taj iznos. 2006. godina koja je jedna od godina ovoga dugoročnog plana je već iza nas, a mi smo u izvršenju Proračuna za 2005. godinu imali udio troškova za osoblje preko 74%. Što za onoga tko zna o čemu se radi, kakav je taj odnos u nekim poželjnim okvirima zna da je to apsolutno loša struktura obrambenoga proračuna. Prema tome, pitanje je kako će ovi financijski planovi biti ostvariti i ta dinamika dosezanja 2% bruto nacionalnog proizvoda neće biti jednostavna. Trebat će nekim segmentima koji su jednako tako važni, svi su segmenti uprave važni, nešto oduzeti. Koji će to biti segmenti, na ta pitanja naravno ovaj dokument ne može dati odgovore. Ali upozoravam da će u tom smislu svakako biti stanovitih poteškoća. Naravno, nemoguće je ulaziti sad u dinamiku povećanja cijena, itd., ali ako bi to bilo na ovoj razini, to bi bilo ako se poveća na 0,4% udio proračuna obrane onda je to negdje oko milijardu kuna, sa današnjim iznosom našeg bruto nacionalnog proizvoda. Za 10 godina to je 10 milijardi kuna. Pitanje je, naravno, da li ćemo to, pogotovo što nećemo odmah ući u 2% nego tek 2010. godine uspjeti ostvariti ovaj financijski plan. Što se tiče ljudskih resursa moram reći da planirana starosna struktura novih hrvatskih vojnika koji će moći biti maksimalno stari 33 godine, nije u skladu sa uobičajenom starosnom politikom. Vojnik sa 33 godine je prestar vojnik. On je već preduboko u sustavu Oružanih snaga i on je prestar da bi, odnosno puno mu je teže krenuti nekim drugim putem ako više neće biti u vojsci. Obično su gornje granice godina kada se može biti profesionalni vojnik, a da ne idete dalje, dakle, u razvoju prema dočasniku i časniku, 27 ili 28 godina. Zašto je odabran tako relativno visoka dobna granica? Jer sa 27 godina ako više neće biti u sustavu imate priliku započeti gotovo potpuno novi profesionalni život. Sa 33 godine je to malo već kompliciranije. Prema tome, nije mi jasno zašto je odabrana ta, po mom mišljenju, visoka gornja granica. Ovdje piše da do 35 godina, dakle, situacija je u tom smislu još nešto nepovoljnija. Ovdje piše da ćemo do 2015. godine imati 10% žena u Oružanim snagama, ali kao djelatni vojnici. To naravno ne može biti tako zapisano. Tom naravno treba težiti prema tome, treba biti i više od toga, ali nemoguće je to postaviti kao konačni cilj na takav način nego treba postaviti kao nešto što je gotovo već dosegnuto. Zemlje koje u tom smislu najbolje stoje, koje imaju profesionalne vojnike, dakle, žene kao profesionalne vojnike u potpuno istom statusu kao što su i muškarci, jedna Norveška npr., dan danas nakon dugotrajne politike u tom smislu ima svega oko 8 ili 9% žena koji su doista vojnici, a ne kao što je kod nas, da imamo djelatne vojne osobe žene, ali one zapravo nisu vojnici nego su samo zapravo na nekim ukrasnim mjestima, a samo su nominalno djelatne vojne osobe. Dakle, taj cilj neće biti jednostavno postići. Treba se potruditi da se postave mehanizmi, a ovako to postaviti kao nešto što je već gotova stvar, to će biti malo teže realizirati. Treba sve pretpostavke da bi se to moglo ostvariti, također osigurati. Govoreći o strukturi pojedinih grana, skeptičan sam prema zadržavanju zapovjedništva grana. To je jedna zapovjedna karika više nego što je potrebno, pogotovo ako se Oružane snage smanjuju. Njen smisao postaje manji, postaje dakle gotovo nepotrebna. A u pogledu strukture pojedinih grana želim konstatirati ovdje da se ovdje ne planira razvijanje borbenog helikoptera niti njegova nabava. Postojeći borbeni helikopteri koje imamo, oni su već dugo izvan funkcije, oni će biti otpisani, a možda su oni itekako važni, pogotovo za ove operacije i za ove misije koje se predviđaju za Oružane snage Republike Hrvatske. Nema niti nabave modernih, raketnih protuzračnih sustava. Ovi koje sada imamo oni su sustavi za niske visine. Dakle, mi ćemo u tom smislu naše nebo osim naravno preko ovih višenamjenskih nadzvučnih zrakoplova ostaviti potpuno nezaštićeno i to isto treba znati. A što se o Hrvatskoj ratnoj mornarici, kada se o njoj radi, nisam sretan što se definitivno opraštamo od našeg podmorničarstva. Jedna zemlja koja ima tako razvijenu obalu, tako veliku obalnu liniju, tako veliko teritorijalno more, pogotovo sa proglašenjem gospodarskog pojasa, apsolutno mislim da bi se trebala potruditi ili pokušati na svake načine zadržati elemente podmorničarskog sustava. Znam da je to skupo, da se od nečega treba odustati, ali moram reći da nisam sretan zbog toga što se to dogodilo. I čini mi se da, ako će doista Ministarstvo obrane, odnosno Oružane snage preuzeti zadaću Hrvatske obalne straže, zakon o tome još nije donesen. Prema tome ovo ovdje je samo želja. Onda mislim da bi broj ophodnih brodova unutar teritorijalnoga mora i izvan obale trebao biti veći nego što je planirano, to je ono što je dnevno potrebno ta razlika od nekih stvari, nekih instrumenata koje ovdje planiramo nabavljati, koje će zapravo možda biti vrlo, vrlo rijetko ili uopće upotrebljeni. Ratna mornarica u funkciji zaštite dnevne zaštite našega obalnoga pojasa, obalnoga mora, teritorijalnoga mora gospodarskog pojasa je nešto što je krucijalne važnosti i smatram da bi njena zastupljenost sa ophodnim brodovima jedne i druge i treće vrste trebala biti veća nego što je u ovom prijedlogu. Hvala lijepo.
Hvala. U 14 i 6 isteklo je vrijeme za pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta po ovoj temi. Za klub SDP-a, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, želim odmah na početku izraziti svoje zadovoljstvo što danas raspravljamo o dugoročnom programu razvoja oružanih snaga jer mislim da je to jedno od bitnih nacionalnih pitanja, ali i razvojnih pitanja Republike Hrvatske i to oko pitanja oko s obzirom na uvjete u kojima se ova rasprava dogodi, vjerojatno možemo postići čak i politički konsenzus. Dozvolite nekoliko riječi samo o prošlim vremenima. Oružane snage odigrale su važnu ulogu u Domovinskom ratu i oko ove činjenice postoji definitivan i politički i društveni konsenzus. Na žalost iste oružane snage u širem okruženju Ministarstva obrane i još širem političkom okruženju u tom istom razdoblju korištenje su vrlo često, čak preteško kao paravan za velik broj zloupotreba i nezakonitog otuđivanja proračunskih sredstava. To je između brojnih ostalih jedan od razloga što danas kad raspravljamo o dugoročnom programu razvoja punih 15, 16 godina nakon osnivanja oružanih snaga pristupamo planiranju oružanih snaga svjesni činjenice njihove vrlo skromne opremljenosti i možemo samo žaliti za novcem koji je 90-tih potrošen za potrebe oružanih snaga što se u samim oružanim snagama ne vidi dovoljno, ali se zato vidi u vrlo bajkovitim nekretninama ili drugoj različitoj imovini nekih bivših dužnosnika ili povlaštenih dobavljača Ministarstva obrane iz tog razdoblja. Dugoročni program razvoja oružanih snaga Republike Hrvatske kako i piše u tom dokumentu na tragu je strategijskog pregleda obrane usvojenog u rujnu 2005. godine. Još preciznije i jasnije i taj strategijski pregled obrane i dugoročni program razvoja nastavak je ili kontinuitet reformskih i transformacijskih procesa oružanih snaga započetih u 2000. godini. Ovaj dokument za razliku od u dijelovima prilično lošeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava i provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju oružanim snagama o kojem smo također razgovarali u Saboru, raspravljali u Saboru ovaj dokument je kudikamo kvalitetniji. Takva ocjena stoji bez obzira što je moguće, a i potrebno dijelove dokumenta iščitavati izrazito kritički što ću u ime SDP-a i pokušati. Prije svega mislim da mjesta nekom velikom zadovoljstvu, a još manje opuštanju nema. Ono čega nam najviše nedostaje mi nemamo vremena niti za zadovoljstvo niti za opuštanje, a nemamo baš puno vremena niti za nastavak započetih reformskih procesa koji je definiran kroz ovaj dugoročni program razvoja oružanih snaga. Prva kritika. Vlada Republike Hrvatske, odnosno Ministarstvo obrane dobrano kasni sa otvaranjem, odnosno započinjanjem ove druge naredne etape obrambenih reformi koja je maloprije također spominjana. Prema postojećim planovima u 2004. godini trebalo je završiti s transformacijom započetom 2000., dovesti sustav sa zatečenih 44 tisuće na 27 tisuća osoblja i provesti ostale preinake. Usporedo s tim pripremale bi se i strategijske, razvojne, zakonodavne i operativne pripreme za narednu etapu planiranih za razdoblje od 2005. nadalje. Međutim, takva dinamika nije poštovana. Tako je npr. izrada strategijskog pregleda započeta u listopadu 2003., a završena tek u rujnu 2005. Vlada i ministarstvo na neki su način zavlačili i hrvatsku javnost, ali i partnere. U godišnjem nacionalnom programu 2004., 2005. najavljeno je usvajanje strategijskog pregleda do kraja kalendarske 2004. godine, a dugoročni plan razvoja do polovice 2005. Kao što vidimo to nije ispoštovano. U ovogodišnjem nacionalnom programu za 2005., odnosno 2006. najavljeno je, odnosno obećano usvajanje dugoročnog programa razvoja do kraja kalendarske 2005. što evidentno nije ispoštovano jer se nadam da ćemo evo sad polovicom 2006. taj program i usvojiti. Radi li se o svjesnom, namjernom otezanju s ne baš lakim reformskim poslom ili o nesigurnosti i nesnalaženju odgovornih možemo tek špekulirati. Međutim, ono o čemu ne možemo špekulirati sljedeće su tvrdnje i činjenice. Takav pristup doprinosi gubitku vjerodostojnosti Vlade Republike Hrvatske, odnosno kad je riječ o odnosima s partnerskim zemljama i savezima gubitku vjerodostojnosti Hrvatske pojednostavljeno po tko zna koji put Vlada Republike Hrvatske ne ispunjava obveze i ciljeve koje sama sebi zacrtala. Drugo što je važno zakašnjenje nije tek puna činjenica koju eto valja notirati i nikome ništa. Naime odgađanje i zavlačenje s reformama ima svoju jasno izraženu cijenu. Tako npr. dugoročni plan razvoja predviđa dosezanje planirane brojčane veličine do 2009. godine. Jednostavna računica pak pokazuje da se kašnjenje od jedne godine u transformaciji i smanjivanju sustava može iskazati kao gubitak ili kao trošak od oko 400 do 450 milijuna i to samo kao izravan trošak plaća i naknada osoblja. Isto tako sasvim je neizvjesna daljnja dinamika reformi i transformacija sustava. Naime, u najboljem slučaju u drugoj polovici ove godine trebali bi uslijediti poslovi izmjena i dopuna čitavog paketa vojno-obrambenih zakona i niza podzakonskih akata. Opet, u najboljoj varijanti konkretna realizacija započela bi u 2007. usput izbornoj godini a znamo kako u takvoj godini prolaze velike i ozbiljne reforme. Niz je razloga za skepsu i procjenu da ozbiljnih reformskih zahvata u obrambenom sustavu neće biti ni 2007. te da će se umjesto godinu i pol do dvije kašnjenja ono dakle realno zakašnjenje produljiti na razdoblje od tri godine. Pomnožite to sa onih 450 milijuna pa ćete vidjeti koliko to košta porezne obveznike. Ovaj neprijeporno politički stav o neprihvaćanju sigurnosnih i obrambenih politika, naime kao jedan od razloga zbog čega se kasni u ovom poslu moguće je argumentirati s nekoliko činjenica. Na primjer, u proljeće 2004. najodgovorniji u obrambenom sustavu najavili su ukidanje sposobnosti nadzvučnog borbenog sustava a danas je to jedan od prvih prioriteta modernizacije i opremanja oružanih snaga. Isto tako, u ljeto 2004. iz Ministarstva obrane a temeljem studije o profesionalizaciji jasno je poručeno da od profesionalizacije vojske nema ništa a danas u dugoročnom programu razvoja predviđa se potpuna profesionalizacija do 2009. odnosno 2010. godine. Dakle, proturječnosti izazivaju zbunjenost i razlog su ovakvih usporenih priprema ili usporenog procesa reformi i razvoja odnosno kašnjenja u kreiranju pa tako i provedbi rješenja razvoja oružanih snaga. Dozvolite sada i nekoliko mogućih kritičkih opaski na ovaj dokument. Prvo oni neke generalne ili opće razine. Dojam je kako dokument predstavlja ustvari ne baš do kraja realan popis želja i da je mogućnost realizacije planiranog više nego dvojbena. Mogući primjer za to je visina izdvajanja za obrambene poslove. Planirano je da do 2008. proračun za obranu blago pada do razine 1,67, potom raste a 2010. bude stabiliziran na razini od 2% bruto društvenog proizvoda. Teško je ne uočiti pritom da problem koji bismo lakonski mogli nazvati kvadraturom kruga će biti onima koji će morati osigurati realizaciju ovog dokumenta neće biti baš jednostavno provesti. Na primjer, za ukupnu modernizaciju i opremanje HRZ- a u desetogodišnjem razdoblju planirano je utrošiti 2,8 milijardi a i površni poznavatelji upućeni su primjerice u to da su neke druge nacije koje su se uhvatile takvog posla nabavki novih borbenih zrakoplova potrošili poprilično više tako da se može razgovarati da bi za nabavku bar jedne eskadrile borbenih zrakoplova gripena na primjer trebalo potrošiti otprilike 3,5 milijardi kuna. 2 i 800 i 3,5 nije baš identičan iznos. Imamo i nekih pojedinačnih sporadičnih možda opaski. Na primjer, zbog neshvaćanja naravi obrambenih i sigurnosnih poslova pretpostavljam u planu se navodi kako će se programom konverzije neperspektivnih vojnih objekata odnosno nekretnina osigurati dio financijskih sredstava potrebnih za opremanje i modernizaciju oružanih snaga što je ustvari jedna od sustavnih pogrešaka. U planu je jasno naznačeno koje su to nekretnine i objekti nepotrebni i neperspektivni za sustav ali problem je i nadalje Vlade na koji način će konverzirati te nekretnine i što uraditi s njima u budućnosti. Naša je tvrdnja i zbog toga i kritika prema ovom dokumentu da opremanje i modernizacija oružanih snaga ne mogu se naslanjati na neizvjesne izvore financiranja jer se takve nekretnine mogu utržiti za dobre novce ili možda za manje dobre novce što ovisi o tržišnim uvjetima i o nekim drugim uvjetima već da se razvoj oružanih snaga, njihova modernizacija i opremanje moraju osloniti na izvjesne izvore, na proračun i izvjesnost proračunskog financiranja. Imamo još jednu pojedinačnu opasku, ona se odnosi na ljudsku komponentu. Naime, ovog trenutka ono najvrjednije što imaju oružane snage je upravo ljudska komponenta. Sve ovo ostalo niti je bitno i sve ovo ostalo treba u najvećoj mjeri zamijeniti. Ono na što želimo upozoriti je položaj te ljudske komponente ili osoblja danas na početku ovog desetgodišnjeg razvojnog razdoblja. Po našim informacijama u tijeku je jedna ozbiljna devastacija te ljudske komponente, ljudi iz različitih razloga napuštaju oružane snage i oružane snage i obrambeni sustav ostaju bez najkvalitetnijih i najvrjednijih i najiskusnijih ljudi. Zbog toga mislimo da treba odmah prestati sa povlaštenim postavljenjima i uvesti kriterije. U reformskim procesima treba maksimalno koristiti znanja i iskustva postojećeg osoblja čiji se bijeg iz sustava treba pod hitno zaustaviti. Jedan od načina kako to treba učiniti treba poboljšati njihov materijalni položaj. I zbog toga mi koristimo ovu priliku da zatražimo od Vlade Republike Hrvatske i Ministarstva obrane da ove godine odnosno odmah se uhvate posla i povećaju plaće u oružanim snagama. Naime, zadnje povećanje je izvršeno 2002. godine, prije toga 97. godine i od 2002. do danas možete zamisliti koliko je zaostajanje ljudi iz obrambenog sustava u odnosu na rast plaća koji se događa u nekim drugim sektorima. Samo na takav način uvažavajući i sve one druge korisne stvari koje sadrži ovaj dugoročni program razvoja mislimo da će on od papira postati stvarnost, realnost i da ćemo doista nakon ovog desetgodišnjeg razdoblja moći govoriti o tome da smo stvorili oružane snage koje će u potpunosti ispunjavati svoju funkciju i biti financijski izdržljive poreznim obveznicima Republike Hrvatske.
Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepa. Štovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, predstavnici Ministarstva obrane, kolegice i kolege. Pred nama je vrlo ozbiljan dokument, Prijedlog dugoročnog razvoja oružanih snaga Republike Hrvatske ili u prijevodu daljnje usavršavanje Hrvatske vojske. Hrvatska vojska je prošla nekoliko velikih skokova u svom povijesnom razdoblju. Sjetimo se najprije stvaranje Hrvatske vojske početkom srpske oružane agresije kada iz ničega pod međunarodnim embargom za nabavu oružja stvorila vrhunska velesila ne samo regionalnih razmjera nego i šire. Zatim druga velika zadaća je došla 1998. kada je završio rat reintegracijom Podunavlja 15. siječnja 1998. i uslijedila je prva faza pretvorbe ili reorganizacije ratnog u mirnodopski način financiranja sustava. Vrlo bolna faza koja je te godine završena. Slijedile su godine 2000. i dalje kada kao što je rekao kolega Radoš vrlo težak zadatak smanjenja broja pripadnika oružanih snaga za vojnog odnosno ratnog u mirnodopski je izvršen u sljedećih nekoliko godina. I ja bih rekao da je pred nama četvrta velika povijesna faza Hrvatske vojske. To je njezin dugoročni razvoj u jednu čvrstu, solidnu oružanu silu koja može izvršiti svoje zadatke. Ovaj prijedlog je sigurno dobra podloga za takvu novu fazu razvoja Hrvatske vojske i mislim da je u ovim poglavljima ukratko obuhvaćeno sve što bi trebalo reći. To su: prvo, poglavlje misije i zadaće oružanih snaga u kojima se obrađuje struktura, razmještaj. Zatim u drugom razvojni ciljevi. Napokon financiranje o čemu je dosta bilo reći koje ima plan doseći tih famoznih 2% bruto nacionalnog dohotka što je i preporuka NATO-a i što neki kažu da je previše. Ja mislim da je premalo jer usporedba sa drugim vojskama u ovom trenutku još nije moguća budući da su druge vojske desetljećima opremane a Hrvatska vojska kao znamo, kao što znamo nalazi se tek na samom začetku opremanja sa modernim tehničkim i tehnološkim dostignućima. Prema tome tih 2% je zaista minimum u fazi rasta i razvoja jedne vojske i sigurno da će jednog dana se to moći smanjiti. I odmah postavljam pitanje da li je zaista moguće da se taj cilj od 2% dostigne tek 2010. godine? Nećemo li tu ozbiljno kasniti za standardima koje od nas traži NATO i druge međunarodne institucije. No u svakom slučaju ovaj prijedlog je kvalitetan. Njega treba držati i podržati i zbog toga o pohvalama više ne treba govoriti. Ja bih samo ovdje postavio nekoliko problema ili nekoliko pitanja koje, za koje mi se čini da u ovom prijedlogu nisu potpuno obuhvaćeni. Naime ovaj prijedlog definitivno rješava razvoj vojske do 2015. godine ali postavljam pitanje da li u tom razdoblju udara dobre temelje za daljnji razvoj? Drugim riječima da li ćemo nakon 2015. godine za 20, 25, 30 pa i 35 godina imati dovoljno ljudskih potencijala, dovoljno tehničkih mogućnosti da zadovoljimo međunarodne uvjete ne sada koji su bezopasni, mirni, takvi kakvi hvala Bogu jesu nego kakvi će možda biti za 30 godina. A to je zadatak ove generacije i ovoga preustroja. Sada se stvara pričuva koja će za 30 godina biti temelj pričuve za obranu Republike Hrvatske. Dakle zbog toga postavljam pitanje odnosno nije mi jasno zbog čega u ovim planovima prije svega nema jedne velike kategorije koja itekako jamči kvalitetu oružanih snaga Republike Hrvatske a to je vlastito ratno iskustvo. Nisam vidio nigdje u ovom dokumentu da se pozivamo na vlastito ratno iskustvo, na kadrove, netko je ovdje to spomenuo koji imaju iskustvo u ratovanju, u upravljanju, u organizaciji. Odricanjem od takvih kadrova a nažalost vidim da smo se najvećeg dijela već odrekli mi smo amputirali sami sebi jednu vrlo važnu polugu u razvoju Hrvatske vojske. Ti naši kadrovi sa iskustvom iz Domovinskog rata su neprocjenjiva vrijednost za daljnji razvoj oružanih snaga. Oni su priznati u međunarodnim razmjerima. Rado smo viđeni gost na vježbama, vojnim vježbama sa prijateljskim zemljama i prijateljskim i partnerima, i partnerskim vojskama. Rado smo viđeni na stručnim kongresima na kojima se raspravlja o ratnoj strategiji modernoga doba jer imamo iskustvo koje drugi nemaju a ipak to nismo ugradili barem verbalno, a nadam se u praksi da jesmo u ovaj dokument. Ono što bi također trebalo reći potrebno je izrijekom naglasiti i vrlo veliko ratno praktično operativno iskustvo pratećih službi, ja ću reći samo dvije rečenice o zdravstvu. Organiziran je integralni zdravstveni sustav koji je prihvaćen poslije toga na svim međunarodnim skupovima na kojima se raspravljalo o tom sustavu, doveli smo ga takorekuć do savršenstva prema međunarodnim mjerilima a danas smo ga zapostavili, danas on praktički ne postoji. Primjera samo kadrovi koji su u civilnim institucijama specijalizirani ne rade taj svoj posao nego sjede na nekim mjestima na kojima njihovo znanje nije iskorišteno. No to je samo jedan primjer. Takvih sigurno ima još. Nekoliko riječi o misijama i zadaćama kako se to zove u ovom dokumentu. Temeljne misije i zadaće vjerojatno treba ipak proširiti. Naime ovdje su nabrojene sljedeće: 1. zaštita suvereniteta, 2. obrana Republike Hrvatske i saveznika, 3. sudjelovanje u operacijama odgovora u inozemstvu, 4. izgradnja sigurnosti i povjerenja i 5. pomoć civilnim institucijama. Ako se ide u zadacima već do takvih detalja kao što je pomoć civilnim institucijama onda bi vjerojatno jedna od zadaća koja bi trebala biti posebno obrađena je i pomoć Hrvatske vojske odnosno šire oružanih snaga gospodarskom i strateškom razvoju države. Gospodin državni tajnik je o tome govorio ali ja mislim da to treba biti posebno poglavlje jer je to od posebnog značaja jer Hrvatska vojska i šire oružane snage mogu vratiti veliki dio investicija. Ako ih povežemo sa gospodarstvom, ako se s njima stimulira proizvodnja, održavanje, tehnička opremljenost i tako dalje. Nije naodmet ovdje reći da i raspored Hrvatske vojske na teritoriju osim vojno-strateških treba imati i gospodarske ciljeve jer nije svejedno gdje će par stotina ili par tisuća pripadnika oružanih snaga trošiti recimo prehrambene proizvode, gdje će koristiti ugostiteljske objekte, gdje će časnici živjeti sa svojim obiteljima i tako dalje. Zato postavljam pitanje da li je dobra odluka napuštanje nekih lokaliteta koji su gospodarski i demografski i strateški potpuno, potpuno na niskim razinama kao primjerice Vukovar, Glina i drugi neki naši gradovi. Ovdje bih spomenuo još i problem brojnog sastava u sastavu operativne sposobnosti. Brojke koje su iznesene jesu brojke koje sigurno sada zadovoljavaju naše potrebe s obzirom na relativno mirno okruženje. Pod relativno mislim zbog toga jer su tu još neriješena pitanja Bosne i Hercegovine, potencijalna opasnost, Kosovo druga potencijalna opasnost i druge zemlje u okruženju. No, s obzirom na visoku svijest međunarodne organizacije za razliku od razdoblja iz '90.-tih kada će se intervenirati u slučaju nekakve ugroze mi sigurno možemo biti zadovoljni sa ovim brojnim stanjem. 16000 djelatnih osoba, 2000 ročnika dragovoljaca, 6000 ugovorne pričuve i 40 000 nerazvrstane pričuve. Ali kada pogledamo kakva je mogućnost intervencije s tim snagama unutar pojedinog razdoblja, a to je sustav operativne sposobnosti, onda moramo postaviti jedan barem mali upitnik. Naime, prema ovom planu intervencija unutar 24 sata je moguća samo sa 10% snaga. Znači, unutar 24 sata mi možemo otprilike računati na 2000 djelatnih vojnih osoba što je apsolutno nedostatno. U roku od 30 dana možemo računati na visoku spremnost, snage visoke spremnosti. To je samo 35% djelatnih vojnih osoba ili negdje oko 6000 pripadnika djelatnog vojnog sastava. To znači u roku od mjesec dana samo 30% njih. Snage niske spremnosti mobiliziraju 55% djelatnog vojnog sustava, ali u roku od 30 do 120 dana što mislim da je apsolutno nedostatno i ono gdje zapravo dajem najveće pitanje ili možda upozorenje to je 40 000 pripadnika nerazvrstana pričuve koji to je spomenuo već kolega Radoš koji uopće nemaju nikakve vježbe. Kakva je to pričuva od 40 000 pripadnika bez ikakve vježbe? Odraz takvog ustroja je i u njihovom mjestu kod sustava operativne sposobnosti. Naime, oni se mogu razviti u roku od 120 do 360 dana. 360 dana to je godina dana. Slijedeće što bi trebalo ovdje spomenuti to je dobna struktura. Smatram da dobna struktura 33 do 43 godine vojnika dočasnika je nedovoljna i sada stvaramo pričuvu za 30 godina unaprijed, a to nikako ne možemo sa 2000 ročnika koliko ćemo ih imati. Na kraju zadnje, ali ne manje važno u ovoj Strategiji bi trebalo svakako stajati i posebna zadaća, a to je jačanje ugleda Oružanih snaga, jer ugled Oružanih snaga koji je kod nas na žalost sveden na najnižu mjeru znači i značajnu kariku u lancu oružane spremnosti. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Čuljak. Izvolite kolega Čuljak.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, pomoćnici ministra, kolegice i kolege. Ja evo držim da je dugoročni plan razvoja temelj za transformaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske uz snage koje će moći izvoditi čitav spektar operacija u zaštiti nacionalnih interesa, ali i u sklopu sustava kolektivne obrane. Oružane snage Republike Hrvatske trebaju se izgraditi u snage koje će brzo i efikasno moći biti angažirane na bilo kojem području Republike Hrvatske ali i izvan teritorija Republike Hrvatske. Snage koje će biti sposobne voditi operacije dulje vrijeme u različitim borbenim uvjetima. U svakoj i u svojoj transformaciji Oružane snage, znači sve Oružane snage koje se susreću sa transformacijom moraju biti spremne susresti se sa brojnim izazovima. Oružane snage Republike Hrvatske su do sada bile uglavnom obrambeno i teritorijalno orijentirane sa glomaznom i zastarjelom tehnikom, stacionarnim i zapovjednim sustavima i infrastrukturom. U cilju dostizanja željenih sposobnosti dugoročnim planom razvoja utvrđena su i ključna područja za provedbu transformacije i to su reforma planiranja i takva raspodjela raspoloživih financijskih resursa na način postizanja balansa u financiranju osoblja, operacija i modernizacije naoružanja i vojne opreme. Ulaganje u osoblje kroz modernu i novom vremenu i uvjetima prilagođenu obuku i izobrazbu, izgradnja sustava zapovijedanja i nadzora, opremanje Oružanih snaga Republike Hrvatske sa modernom opremom i naoružanjem i napuštanje neperspektivne infrastrukture u cilju stvaranja boljih životnih i radnih uvjeta i oslobađanja raspoloživih resursa. U dugoročnom planu razvoja je planiran čitav niz mjera u cilju jačanja sposobnosti Oružanih snaga za odgovor na prijetnje po Oružane snage stanovništvo i teritorij Republike Hrvatske bez obzira odakle te prijetnje dolazile uključujući i globalni terorizam i proliferaciju oružja za masovno uništenje. U njemu je propisan i način na koji će Oružane snage Republike Hrvatske odgovoriti na prijetnje cijelim spektrom svojih sposobnosti uzimajući u obzir mogućnosti društva i sredstava koje mogu biti izdvojeni za obranu. Naravno da bi bilo dobro da se mogu izdvojiti još veća sredstva. U dugoročnom planu su predstavljene glavne značajke buduće strukture Oružanih snaga Republike Hrvatske. Ja ću izdvojiti tek neke koje su po meni glavne značajke. Znači, možemo očekivati i smanjenje broja postrojbi, smanjenje broja razine zapovijedanja, stalno spremne snage. Znači profesionalne vojnike koji će biti uvijek spremni na svaki izazov, suspenzija vojnog roka i dragovoljno služenje, uvođenje ugovorne pričuve, jedinstveni sustav školovanja, … [[Govornik se ne razumije.]] sustav obuke i jedinstveni logički sustav. Oružane snage potrebno je modernizirati to vjerujem da držimo svi i profesionalizirati na način koji će ponajprije služiti hrvatskim nacionalnim interesima, a tada će Oružane snage Republike Hrvatske moći pridonijeti i ukupnoj sposobnosti NATO-a kao jedinstvenog saveza i globalnoj sigurnosti kao nedjeljivoj kategoriji u današnjem svijetu. Optimalnu sigurnost Republika Hrvatska zasigurno će ostvarivati i kroz suradnju s drugim zemljama uključujući članstvo u Europskoj uniji i NATO-u. U ostvarivanje tih ciljeva dugoročni plan razvoja je trebao bi i predviđa prioritete o opremanju i modernizaciji sa jasno definiranim rokovima dodjeljujući im potrebna financijska sredstva. U dostizanju potpune profesionalizacije oružanih snaga Republike Hrvatske dugoročni plan razvoja predvidio je suspenziju obveznog služenja vojnog roka i oslanjanje na vanjske logističke usluge. Suspenzijom obaveznog služenja vojnog roka omogućilo bi se dragovoljno služenje vojnog roka čime bi se stvorili uvjeti za profesionalizaciju oružanih snaga, ali se ne bi ukinula vojna obveza već bi se vojni obveznici pozivali na polaganje prisege i u slučaju potrebe bili bi pozvani na osposobljavanje za obranu domovine. Upravo zbog toga dugoročnim planom razvoja predviđa se i nerazvrstana pričuva i mogućnost povećanja obrambenog potencijala do potrebnog broja za obranu Republike Hrvatske. Dragovoljno služenje vojnog roka omogućilo bi ugovorni prijem vojnika u službu već u usklađenost zanimanja i struka za obnašanje dužnosti oružanim snagama. U dugoročnom planu razvoja je definirana i neperspektivna infrastruktura sa jasno preciziranim rokovima napuštanja čime bi se oslobodio dio financijskih sredstava koji bi se uložio u perspektivnu infrastrukturu koja bi poslužila za podizanje kvalitete života i rada u vojarnama i naravno u modernizaciji oružanih snaga Republike Hrvatske. Na kraju evo želim reći da je dobro što je u dugoročnom planu obrane predviđeno i veće angažiranje oružanih snaga Republike Hrvatske u međunarodnim vojnim operacijama sa ciljem doprinosa globalnoj sigurnosti i stabilnosti i razvijanju kompatibilnosti i interoperativnosti sa zemljama partnerima koje su sudionice u NATO savezu. U planu su opisani načini, rokovi i potrebna sredstva za ostvarenje ovih zacrtanih ciljeva i držim da prihvaćanjem ovog plana oružane snage Republike Hrvatske kroz sve ovo što sam naveo da se planom predviđa mogu i moraju postati jamac Hrvatskoj kao i do sada, kao u Domovinskom ratu da sigurnost Republike Hrvatske nikada neće biti ugrožena. Hvala.
Hvala lijepa poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Bačić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću malo neobično početi ovo svoje izlaganje sa jednim pitanjem gdje je nestala Hrvatska vojska? U prenesenom smislu gdje je nestao termin Hrvatska vojska i zašto je on izbrisan i sad se zovemo oružane snage Republike Hrvatske? Opet smo došli u taj poznati hrvatski genitiv. Hrvatska vojska stvorena je u Domovinskom ratu, nju su stvorili dragovoljci u tenisicama, a sad u ovom uvodu ni slova o Domovinskom ratu, o dragovoljcima, o tradicijama, o temeljima praktički hrvatske države. To me malo zbunjuje, a i ražalošćuje. I ovim silnim kraticama, novim terminima pa isto tako ne nalazim baš neko veliko opravdanje. Pročitat ću vam samo ovu prvu misiju, četiri su vele temeljne misije oružanih snaga pa se nabraja zaštita suvereniteta Republike Hrvatske, obrana Republike Hrvatske i saveznika. Kojih saveznika? Pa ja mislim da je zadaća Hrvatske vojske prvenstveno da čuva teritorij hrvatske države i hrvatski narod. Sve ostalo mogu biti dodaci, misije, a ovdje ispada da ste se vi najviše posvetili kako će ova vojska, kako je vi zovete oružana sila, sudjelovati u misijama NATO pakta itd., a ovo da čuva hrvatsku državu i narod to je nekako u drugom planu. To je moj utisak. Zašto je to tako jednim dijelom već spomenuo i kolega Hebrang napuštanje potpuno ovog teritorijalnog principa mislim da nije opravdano i da u nekim područjima Hrvatska vojska itekako treba biti pristupna. Ova nekakva elitna postrojba vidim smještena je u Delnicama, a po mom mišljenju bi ona trebala biti u Vukovaru, a i u Konavlima. Ja ne mogu prihvatiti tumačenje da nam više nikakva ugroza sa istoka … [[Govornik se ne razumije.]] prijeti i ja smatram, a to će i činjenice iz dan potvrđuju, najjača politička snaga u Srbiji i dalje zagovara granicu zapadne Srbije kako oni kažu Virovitica-Karlobag. Mi na to ne smijemo biti slijepi i praviti se da su to tlapnje i zato i cijeli ovaj razvoj naše oružane sile kako vi kažete bi trebao ipak se temeljiti na tim činjenicama više nego na tome kako ćemo sudjelovati u međunarodnim misijama. Neki dan je bio jedan članak koji je malo karikirano na tu temu govorio pa je rekao da pretvaramo Hrvatsku vojsku u pobjedničku vojsku u Domovinskom ratu u trenkove pandure. E pa ja to ne bi htio da to ikad … [[Ne razumije se.]] Zato ja evo kažem, zbunjujuće malo čitam ove tekstove i jednostavno ne mogu shvatiti da se ona tradicija na kojoj se treba bazirati i Hrvatska vojska pa i u terminima jer to je simbol. Ovom narodu su simboli jako važni da ne govorim da je jedan termin koji je vraćen za vrijeme Domovinskog rata, to je bio hrvatski domobran, sad ga više uopće nema. Ova nekakva pričuva za koju smo evo sada čuli da je pitanje šta će to ona moći napraviti, kako mi možemo obraniti državu i narod ako nemamo nekakve obuke. Pa ugledajmo se u Švicarsku, pa tamo svi stanovnici idu na nekakvu obuku. Pa kako ću se pozvat, svi smo vojni obveznici se kaže, pozvat ćemo se u vojsku pa da neznamo uopće šta je oružje i kako ono izgleda i šta je taktika. Pa to se negdje mora sustavno raditi. Ne sviđa mi se moram priznati ni ovo dragovoljno služenje vojnog roka, jer znate služenje vojnog roka se razvija jedno domoljublje, jedna samosvijest, jedan patriotizam bez kojeg nema obrane zemlje. Ja neznam zašto ste vi to sve napustili, ja razumijem da se treba ići modernoj vojsci, profesionalizaciji, ali ja smatram da i uz profesionalnu vojsku trebamo imati i redovnu vojsku. Nikakve dragovoljce nego vojska mora biti obaveza, to je i obaveza i čast za svakog mladog čovjeka. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega … [[Ne razumije se.]] Na redu je u ime kluba HSS-a, poštovani kolega Pecek pet minuta. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Ja uvodno želim reći da ispred kluba HSS-a nećemo podržati ovaj dokument jer smo mišljenja kako on treba dugoročno regulirati razvoj Oružanih snaga Republike Hrvatske, ali on nije dovoljno kvalitetno napravljen da bi ga mogli podržati. Razlog je što je on rađen na parcijalan način, na jedan izdvojen a ne na sustavan način, a da bi se moglo pristupiti izradi prethodno je trebalo se donijeti i temeljne dokumente na području obrane koji trebaju predstavljati i podlogu za njegovo donošenje. Naročito tu naglašavam da plan obrane Republike Hrvatske nije donijet, a evo očito radimo dugoročni plan razvoja Oružanih snaga bez temeljnog dokumenta koji se zove Plan obrane Republike Hrvatske pa me to u najmanju ruku zbunjuje i mislim da ne zaslužuje taj dokument da to podržimo. Naime prema odredbama članka 3. Zakona o obrani, vojno komponenta obrambenog sustava zajedno sa civilnom komponentom čini obrambeni sustav Republike Hrvatske, a obrambeni sustav RH je dio nacionalnog sigurnosnog sustava. Prema odredbama članka 5. Zakona o obrani, temeljni dokumenti na području obrane su strategija obrane RH, vojna strategija i plan obrane RH. Strategije jesu, ali plan obrane Republike Hrvatske, znači plan obrane ove države još nije donijet, a eto mi radimo bez toga dugoročni plan razvoja. Napominjemo činjenicu također da je programom Vlade Republike Hrvatske za mandatno razdoblje 2003.-2007. godina izražena potreba za izmjenama i usvajanjem novih strategija i to Strategija nacionalne sigurnosti, strategija obrane i vojna strategija Republike Hrvatske. Do danas također ti dokumenti nisu donijeti pa čak nismo niti vidjeli prijedlog tih dokumenata, neznamo da li se oni uopće i izrađuju. Predlaganjem ovog dokumenta Vlada Republike Hrvatske iskazuje odlučnost samo u provedbi jednog dijela sigurnosno-obrambenog sustava Republike Hrvatske, međutim neusklađenog i neizbalansiranog sa drugim dijelovima sigurnosno-obrambenog sustava, posebno neusklađenog sa strateškim dokumentima koji nisu donijeti, a koji nisu niti izrađeni a ne samo donijeti tako da ih nemao niti u formi nacrta prijedloga, a da ponovo ne spominjem najvažniji taj dokumenat je plan obrane Republike Hrvatske. Predlagatelj dokumenta se u izradi dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga poziva na strateški pregled obrane, međutim taj dokument nije niti jedan od temeljnih dokumenata na području obrane. HSS pozdravlja pokušaj Vlade Republike Hrvatske da se dugoročno uredi plan razvoja Oružanih snaga ali ne na ovakav parcijalni i izdvojeni pa ja bih čak rekao i sluganski način. Mi imamo osjećaj kako se zapravo želimo umiliti čelništvu NATO-a ili nekim komponentama Europske unije i pod svaku cijenu. Tome u prilog govori jedna činjenica koja je za mene zbunjujuća pa bih ja molio da se to ovdje u Saboru i pojasni. Mi govorimo kako ćemo u prvom dijelu planskog razdoblja razvijati sposobnosti koje omogućavaju učinkovito uključivanje Oružanih snaga Republike Hrvatske u sustav kolektivne obrane NATO-a, odnosno sudjelovanje u obrambenih aktivnostima Europske unije, a do kraja planskog razdoblja znači 2015. godine ostvarivat će se najveći dio potrebnih ukupnih sposobnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske. Kada građanin, porezni obveznik Republike Hrvatske pročita ovakvu rečenicu, može doći samo do jednog zaključka, da Oružane snage Republike Hrvatske razvijamo za potrebe NATO-a i Europske unije, a ne za naše vlastite potrebe a očito da bi trebalo biti potpuno drugačije. Oružane snage Republike Hrvatske treba prvenstveno razvijati za vlastite, a tek onda za potrebe saveza i organizacija kojima želimo pristupiti. Još jedna činjenica zbog koje ne želimo podržati ovakav dokumenat je i formulacija na koji način ćemo mi Oružane snage koristiti u međunarodnim aktivnostima. U tekstu prijedloga piše kako će 8% djelatnih kopnenih snaga biti angažirano ili spremno za angažiranje u međunarodnim vojnim operacijama. Mi smatramo da tu formulaciju treba izbjeći jer jednostavno se može protumačiti što ona znači. Smatramo da bi trebalo biti u tekstu biti spremno ili posjedovati sposobnost da se uključi što se može protumačiti na način da ćemo sami sebi tražiti vojne operacije u kojima bi pripadnici Republike Hrvatske zapravo predstavljali topovsko meso.
Hvala lijepa. Završna riječ predstavnik predlagatelja, poštovani kolega Raboteg. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine dopredsjedniče. Prije svega zahvaljujem se svim saborskim zastupnicima koji su sudjelovali u ovoj raspravi jer držim da su svi prilozi diskutanata bilo dobronamjerni. I to pokazuje ustvari interes hrvatske javnosti čiji ste vi reprezentanti za ovu izvanredno važnu sastavnicu državnog suvereniteta. Dakle, i drago mi je da u tom smislu postoji konsenzus koliki je značaj obrambenog sustava i obrambenih sposobnosti o funkcioniranje države u cjelini. Međutim, jasno, postavljaju se i neka pitanja, ima i različitih pogleda na ovo sve skupa što je opet s druge strane razumljivo jer se dugoročni plan za razvoj Oružanih snaga donosi kao rezultanta jednog procesa transformacije. Jednog procesa sveobuhvatne transformacije, rekao bih, Oružanih snaga, obrambenog sustava u cjelini koji podrazumijeva ne samo transformaciju u organizaciji, u strukturi nego i transformaciju u načinu razmišljanja i gledanja na to što je to obrambena sposobnost, kako se ona postiže u uvjetima, dakle, procjene rizika i prijetnji na kojima se zasniva. U novim međunarodnim okolnostima, u procesima evo, računarskih integracija, itd. Dakle, jasno je da mnogi, svatko od nas ima svoje različite prioritete i svoje različito gledanje na ovo sve skupa. Dakle, ja sam pokušao pribilježiti neke primjedbe i rekao bih neka decidirana, neke decidirane tvrdnje i neka pitanja na koja ću pokušati dati odgovor. Profesionalizacija je u više navrata izazivala različite komentare. Pa imamo komentare u smislu da idemo presporo, do onih komentara koji kažu da je to nešto što vodi destrukciji oružane sile Republike Hrvatske. Ja bih rekao da smo mi pokušali odgovoriti na ovo pitanje na jedan ne kompromisni način nego na jedino mogući način, a to je da se uvodi postupna profesionalizacija Oružanih snaga uz zadržavanje mogućnosti njihovog narastanja sukladno promjeni sigurnosne situacije u prostoru. Isto tako, mi smo se deklarirali kao država za euroatlantske integracije pa često ističemo kako je ulazak u NATO savez i ulazak u Europsku uniju, kako su to dvije strane istog procesa. Kako su to dvije strane jednog kompatibilnog, dakle, kako se radi o kompatibilnim procesima i kako su oni međusobno podupirući. Kako jedna inicijativa podupire drugu jer znači i u jednom i u drugom slučaju podržavanje demokratskih standarda, podržavanje transparentnosti, podržavanje uvažavanja nekih globalnih ugroza u kojima mi ne možemo biti sa strane. Pa smo u tom smislu i ocijenili da je Hrvatska aktivna uloga u takvim integracijama sa obrambenog aspekta, to je NATO savez. Da to podrazumijeva novi kvalitet u sigurnost jer nam s jedne strane omogućava smanjenje obrambenih troškova. Pa ćemo mi vrlo brzo jednom našom procjenom uvjerljivo pokazati koliko se obrambeni troškovi smanjuju ukoliko odustajemo od jednoga autatičnog koncepta po kojemu se Republika Hrvatska mora sama braniti od bilo kakve ugroze nego usvajanjem, dakle, sustava kolektivne obrane možemo vrlo lako dokazati na procjeni obrambenih troškova koliko takav koncept oslobađa ustvari gospodarskih resursa Republike Hrvatske za ekonomski razvoj, a ne samo za obrambene troškove. Prema tome, to je, radi se o jednom komunikacijskoj strategiji. Ovdje se dotiču pitanja i komunikacijske strategije prema NATO-u. Prihvaćam da tu nismo dovoljno napravili, da moramo još više napraviti, ali, dakle, mislim da je jasno opredjeljenje da postanemo, da težimo ka euroatlantskim integracijama pa i na obrambenom području. Da bi to bilo moguće moramo ostvariti određene vojne sposobnosti. Te vojne sposobnosti ostvarujemo ne radi toga da bi bili dobrodošli ili poželjni u NATO savezu nego u prvom redu radi nas samih. Jer kada govorimo o ključnim vojnim sposobnostima, kada govorimo o, ja ću ih citirati, samo ih citirati, o pravodobnoj raspoloživosti snaga. Kada govorimo o sposobnosti zapovijedanja i nadzora, kada govorimo o sposobnosti razmještaja i mobilnosti snaga, o učinkovitosti u angažiranju, o održivosti snaga i sposobnosti izvođenja dugotrajnih operacija, sposobnosti preživljavanja i zaštite snaga. To su ključne vojne sposobnosti koje traži i NATO savez, ali i tražimo i mi sami od našeg vojnog sustava, da bude što je moguće učinkovitiji. Dakle, uz jednu racionalnu uporabu gospodarskih resursa Oružane snage postignu onu ulogu koju od nje zahtjeva Ustav Republike Hrvatske. Dakle, htio sam reći, imamo cijeli spektar primjedbi. Od onih da destruiramo vojsku do onih da smo prespori u reformama. Da, ja se slažem da pogled sa strane može sugerirati da smo prespori u reformama jer smo neke stvari navodno deklarirali da bi trebale biti ranije nego što smo ih odradili, a to se odnosi i na ovaj dugoročni plan razvoja Oružanih snaga. Međutim, često puta, mnogo puta u redovitom kontaktima sa stručnjacima iz NATO saveza sugerirano nam je da ne donosimo programske dokumente po svaku cijenu samo zbog toga da bi se pridržavali nekih unaprijed zadanih rokova koji u onom vremenu u kojem smo i sebi zadavali nisu anticipirali sve probleme na koje ćemo naići. I rečeno nam je, sugerirano više puta bolje malo pričekati da imate sve dakle raspoložive analize koje će vam omogućiti da ono što planirate bude održivo, da se bazira na realnim ekonomskim pokazateljima. I upravo zbog toga smo donijeli ovaj dugoročni plan razvoja danas umjesto možda da smo ga donijeli prošle godine jer smatramo da smo u njemu i kroz njega sagledali sve dalekosežne dugoročne posljedice nekih ishitrenih odluka pa smo dakle donijeli takav koncept koji nam rizike od takvih pogrešnih odluka smanjuje na minimum. Isto tako, reforma znači reformu u glavama. Mi smo trebali lomiti otpore kod mnogih ljudi, kod ljudi u sustavu ili ljudi koji su blisko povezani sa sustavom. Nije to bilo lako, možda je to najteži proces prihvatiti činjenicu da iz jedne oružane sile koja je izišla iz rata sa skoro 200 tisuća ljudi moramo doći na ovako malu vojsku. To je za neke koji su se osjećali odgovornima za razvoj i za stvaranje oružanih snaga bilo u početku svetogrđe. Dakle, morali smo postići konsenzus u oružanim snagama, u Ministarstvu obrane, u svim sastavnicama dakle koje se bave obrambenim planiranjem da su reforme nužnost i da se reforme moraju temeljiti na realnim ekonomskim pokazateljima. Mislim da smo to ovim postigli i da ne možemo govoriti da smo zbog toga kašnjenja ovu državu ili ovaj narod zadužili sa toliko milijuna nepotrebnih troškova. Jer radi se zaista ustvari gubitak i je zato što mi nemamo dobro strukturiran obrambeni proračun. On nije strukturiran na način na koji bi mogao biti da smo izvršili reforme ranije ali je troškove obrambenog proračuna u svakom slučaju ostali takvi kakvi jesu, ostali onakvi mi ne bi mogli realno troškove obrambenog proračuna smanjiti nikako od veličine na kojoj smo sada nego možemo poboljšati njegovu strukturu i tu je stvarni gubitak što smo trošili na osoblje više nego što smo trebali umjesto da smo trošili na modernizaciju, na uvježbavanje snaga itd. Ali kažem, mislim da je s obzirom na odgovornost ove zadaće i na značaj ovoga dokumenta mislim da se ne radi o izgubljenom vremenu, mislim zaista da se ne radi o izgubljenom vremenu. Imamo par konkretnih pitanja. Primjerice, zašto smo o starosti vojnika 35 godina itd. Naime, mi nismo propisali da dakle to je granica koju smo mi postavili kao gornju dobnu granicu ali smo rekli da će vojnici na temelju rezultata ostvarenih tijekom zdravstvenih, psiholoških, vojno-stručnih testiranja, da će im se ponuditi prvi vremenski ograničeni ugovor a na temelju iskazanih rezultata u napredovanju na temelju potreba služba se može produžiti. To ne znači da će se produžiti, može se produžiti, najkasnije do 35. godine života ako zadovoljava sve kriterije, ako postoje takve potrebe. Dakle, mogli smo ići restriktivnije ali to nije obveza. To je jedan dakle vremenski, jedan dobni limit za koji smo smatrali da se još uvijek može koristiti iskustvo, pogotovo kad imate vojnike koji su prošli međunarodne operacije koji sada to svoje iskustvo mogu izgraditi u formiranje dakle novih časnika, novih vojnika i u primjenu tih stečenih vojnih sposobnosti na daljnji razvoj oružanih snaga. Borbeni helikopteri. Mi smo bili u dilemi zaista što sa borbenim helikopterima. Međutim, jasno nam je rečeno u NATO-u gospodo ono što NATO-u treba, a i nama treba iskreno rečeno, to su prijevozni kapaciteti, dakle to su prijevozni helikopteri koji nam trebaju za zdravstvenu službu, koji nam trebaju za gašenje požara, koji nam trebaju za cijeli niz civilno-vojnih zadaća, pa i za NATO. Dakle, tu nismo u raskoraku s njima i evo i rješavamo i taj problem nabave borbenih helikoptera jer smo se odredili da će to biti ono sredstvo koje ćemo dobiti kroz prebijanje klirinškog duga. Isto tako, podmornice. Moj zapovjednik mornarice kad čuje štovanog zastupnika Radoša on će ga u sebi blagoslivljati. Ja bih isto volio da imamo podmornice ali i sami ste rekli da se nečega moramo odreći. Zaista imamo tradiciju podmorničarstva, ali ja ću reći sljedeće. Hrvatska se ne odriče sposobnosti nadzora podmorja. Mi zadržavamo sposobnost nadzora podmorja jer kroz nove brodove dakle koji će imati sonare, koji će imati i vučene, tegljene sonare itd. dakle sva sredstva za nadzor podmorja kroz program izgradnje malog protuminskog broda koji će se možda i nastaviti itd. Dakle, mi imamo sposobnost učinkovite kontrole i nadzora podmorja. Borba, protupodmornička borba uporabom podmornica u ovome trenutku ne može se financirati na način da mi sagradimo jednu ili dvije podmornice i poslije toga cijeli niz sposobnosti koje podrazumijevaju ustrojavanje službe za spašavanje podmornica itd. koje je imala ona bivša vojska jer je izdvajala za obrambeni proračun ja ne znam koliko ali neusporedivo o ovome što mi radimo. Dakle, mi ćemo imati patrolne brodove za obalnu stražu veće tonaže koji će imati na sebi helikoptersku platformu. Možda će ti helikopteri biti isto tako opremljeni sredstvima za protupodmorničku borbu. Dakle, odustajanjem od koncepta ne odustajemo od sposobnosti nadzora hrvatskog podmorja. Dakle, misije i zadaće. Evo, reći ću sada odmah jer ovo mi je najsvježije. Zašto smo napustili termin hrvatska vojska? Nismo. Hrvatska vojska, dakle radi se o jednom stručnom terminu. Hrvatska vojska postoji u hrvatskoj vojnoj terminologiji. To je hrvatska kopnena vojska kao jedna sastavnica oružanih snaga, to je jedna grana i to je hrvatska kopnena vojska. Ostale sastavnice oružanih snaga su ostale grane, hrvatsko ratno zrakoplovstvo i protuzračna obrana, hrvatska ratna mornarica. Teško ćete uvjeriti nekoga mornara da je on časnik hrvatske vojske. On se smatra časnim pripadnikom Hrvatskih oružanih snaga ali ne i časnik hrvatske vojske. Dakle želio bih da se tu vidi tehničko pitanje. Nikakva namjera. U misijama i zadaćama smo jasno naglasili obvezu obrane državnog teritorija i to je naša prva zadaća. Uvijek je to bila prva zadaća. Pa imamo borbene zadaće u misijama i zadaćama na strani 84.: «Odvraćanje potencijalnog agresora kao prva borbena zadaća te obrana teritorija Republike Hrvatske uključujući pozivanje na članak 5. Sjevernoatlanskog ugovora.» Isto tako kao što imamo obveze iz, kao što NATO savez ima obveze za zaštitu Republike Hrvatske jer delegiramo vojne sposobnosti prema NATO savezu dakle isto tako i mi imamo nekakve obveze prema tom savezu čiji smo pripadnici. I benefiti čijega članstva koristimo ako ništa drugo onda u smanjenju obrambenih troškova. Prema tome moramo pokazati da smo spremni, da smo se spremni uključiti kao dio međunarodne zajednice u borbi protiv onih ugroza koji nas svih u ovom trenutku tište. A to je organizirani kriminal, to su, to su terorizam i tako dalje. To je ono gdje Hrvatska vidi svoj angažman. Nikako ne kao privjesak ovoga ili onoga nego u borbi u prvom redu protiv terorizma i protiv svih onih boljki koje podrazumijevaju narušavanje ekonomskog ili teritorijalnog suvereniteta jedne države. Kada štovani zastupnik Pecek govori da HSS neće podržati plan obrane Republike Hrvatske, da neće podržati dugoročni plan razvoja jer nije napravljen, nije donesen plan obrane Republike Hrvatske. Ja vam gospodine zastupniče sa ovoga mjesta evo izjavljujem odgovorno da će plan obrane Republike Hrvatske biti u Hrvatskom saboru u rujnu mjesecu. Vojna komponenta plana obrane Republike Hrvatske je izražena. Ona postoji. Dakle plan uporabe oružanih snaga je samo jedan segment plana obrane. Plan obrane Republike Hrvatske sada znači zato što odustajanje od koncepta teritorijalne obrane koji je ugrađen u sve naše programske dokumente u smislu plana obrane Republike Hrvatske. Mi sad ovo vrijeme i ovo ljetno vrijeme radimo na desetke i desetke konzultacija sa svim nositeljima obrambenih priprema u svim organima državne uprave i u svim velikim sustavima koji su odgovorni za provedbu plana obrane Republike Hrvatske i osmišljavamo koncept u kojemu će dakle biti prepoznate procedure, mehanizmi i načini odgovora na krizne situacije. Plan obrane Republike Hrvatske sada više neće biti plan općenarodne obrane. To će biti sustav upravljanja krizama i mi na tome radimo. To su stvari koje nisu jednostavne i koje se ne bi trebale gledati kroz optiku međusobnih rekao bih stranačkih nadmetanja i ja, evo još jednom iskazujem priznanje vama kao zastupnicima za zrelost ovih rasprava jer zaista to nije, ali evo čisto radi pojašnjenja vama da na tome ozbiljno radimo. Da, ovdje, govori se u više navrata da kasnimo sa drugom fazom obrambenih reformi. Štovana zastupnica, gospođa Antunović je rekla da je SPO usvojen tek u rujnu 2005. godine. Trebao je biti ranije. Da, ja još jednom ponavljam. Da, izgleda da kasnimo ali smo napravili kvalitetne dokumente. Napravili smo dokumente sami, vlastitim snagama, promišljanjem vlastitih mogućnosti. Mogu vam reći usput mnoge zemlje koje su aspirantice za članstvo zajedno s nama su imale cijele timove stručnjaka iz NATO-a iz sponzorskih zemalja koje su im pomagale takoreć, koje su im radile te dokumente. Mi sa ponosom ističemo da smo slušali svačije savjete ali da smo sami radili te dokumente i sami u Ministarstvu obrane vlastitim snagama. Smatramo čak i na uštrb nekakvog kašnjenja da možemo biti ponosni na to što smo napravili jer je to i naš dokument. Nismo dozvolili uvjetovanje da nam ne treba ovo ili ono, da nam ne treba ova ili ona vojna sposobnost. Rekli smo imamo u prvom redu oružane snage za obranu nacionalnog suvereniteta i integriteta a onda ćemo vidjeti što iz tih sposobnosti možemo delegirati za misije i zadaće u inozemstvu. Prema tome oko otpuštanja osoblja ja moram reći vjerojatno pravimo greške kod smanjenja osoblja. Isto kao što ste ih i vi pravili. Mi smo se našli u situaciji analizirajući ritam otpuštanja, analizirajući strukturu osoblja koje je izašlo pa i kad smo preuzimali Ministarstvo obrane shvatili smo da smo već izgubili neke sposobnosti. Da smo neke kritične vojne sposobnosti ili stručne sposobnosti već doveli takorekuć na nulu. Dakle kod toga otpuštanja kad se je stremilo samo tome da što više ljudi otpustimo i u bivšoj vlasti se je malo vodilo računa o strukturi osoblja koje se otpušta i zato smo u ovome trenutku malo oprezniji upravo da ne bi izgubili one vojne sposobnosti koje više nećemo moći nadoknaditi preko noći. Gospodinu Hebrangu sam dužan također. Iskustva Domovinskog rata. Iskustva Domovinskog rata možda eksplicitno nisu spomenuta što je možda i propust u ovaj dokument. Ali ja vas uvjeravam u doktrini, obuci, u konceptu obućavanja, u doktrini, u programima vojnog učilišta iskustva Domovinskog rata su itekako živa, valorizirana i primijenjena. Ona zaista jesu. Kad gledate programe ratne škole zapadne stožerne šokle, kad pogledate doktrinu i obuku i … [[Govornik se ne razumije.]] dokumente spominje se vrlo često iskustava iz Domovinskog rata. Razina ovog dokumenta možda je bila uzrokom što smo neke stvari izostavili u smislu eksplicitnog navođenja. No moglo bi se o svim ovim primjedbama štovani zastupnici raspravljati naširoko. Ja još jednom kažem one su sve na svoj način na mjestu. Za svake od tih primjedbi imamo obrazloženje i smatram da smo na ovaj način napravili mnogo. Dakako moramo dati značaj i životnom standardu. Evo sad se vraćam. Sjećam se pitanja i tako dalje. Nismo vodili dovoljno odnosno još uvijek ne vodimo dovoljno računa o životnom standardu vojnika isto kao što ne vodimo dovoljno računa o životnom standardu radnika odnosno vodimo o svemu ali nismo u stanju zadovoljiti sve potrebe svih struktura. Jasno ovdje ne smijemo dovesti ovdje u situaciju da nam vojni poziv postane nepopularan da ne možemo, da imamo problema u novačenju, da imamo, hvala Bogu nemamo još, mi imamo veći broj prijavljenih u programe kadet i u programe dakle profesionalnog osposobljavanja za ulazak časnika koji se školuju na civilnim sveučilištima za Oružane snage nego što imamo mogućnosti prijema. Dakle, još uvijek je, međutim, svjesni smo toga. Ukoliko nemamo poticajnu politiku za održavanje osoblja u smislu povećanja plaća, u smislu povećanja životnih standarda, da kada mine onaj entuzijazam mladih ljudi da će možda veći broj njih nastojati otići iz sustava jer će u međuvremenu pronaći neki posao sa strane. Vodimo o tome računa koliko je moguće. Dakle, i u dugoročnom planu razvoja Oružanih snaga predvidili smo realno povećanje plaća od 3% godišnje. Isto tako kroz koncept vojarne 21. stoljeća predvidjeli smo, dakle to ćete, prvi će biti ogledni uzorak u Petrinji, predvidjeli smo dakle i smještajne kapacitete za djelatne vojne osobe. Dakle, da u kompleksu vojarne imamo kapacitete za obučavanje, dakle za boravak vojske, ali isto tako kapacitete za smještaj djelatnih vojnih osoba. I namjeravamo što je moguće više osiguravati sredstava za gradnju kadrovskih stanova, jer smo svjesni toga da je u ovoj situaciji perspektiva zadovoljavanja stambenih potreba djelatnih vojnih osoba nešto što je možda za njih trenutno privlačnije nego, dakle izazovnije nego sama primanja koja imaju u Oružanim snagama. Nastojimo to rješavati. Isto tako odgovor je bio što je sa nekretninama i kako ne smijemo bazirati dugoročni plan razvoja na nekoj fluidnoj stavci. Zaista, ovdje prihod od nekretnina nije uzet. Dakle kao sastavni dio financijskih sredstava namijenjen za razvoj vojnih programa. I niti on na ovako fluidan način može biti bilo kako ugrožen. Mi idemo sada sa zakonom, sa prijedlogom zakona o prenamijeni vojnih nekretnina gdje se planira formiranje fonda za prenamjenu vojnih nekretnina iz kojega će se dio sredstava namjenski izdvajati za programe opremanja i modernizacije i za programe podizanja kvalitete stanovanja i životnog standarda pripadnika Oružanih snaga. Ali u ovim projekcijama, ovim brojkama ta sredstva nisu uključena i nisu dakle iskazna u planu i očekujemo neke pozitivne efekte od tih sredstava. Što reći? Kažem, nisam vjerojatno iscrpio sve primjedbe. O njima se može još raspravljati. Ali držim da je dobra bila primjedba jednog zastupnika da će se i vrijednost ovog dokumenta i kredibilnost Vlade mjeriti stupnjem sposobnosti primjene ovog plana. Mi ćemo tome posvetiti posebnu pozornost, ja se slažem sa tom konstatacijom da taj plan mora imati svoje reperne točke, da taj plan mora imati svoje načine ocjenjivanja. Ako smo se složili da je utemeljen, ambiciozan je. Netko je rekao da pucamo visoko i teško dohvatljivo, ali jedan je pjesnik rekao budimo realni, tražimo nemoguće. I mislim da mi nismo, mi ne tražimo nemoguće. Tražimo ambiciozno i mislim da smo i stanju to provesti. I evo, zahvaljujem se na vašoj raspravi. Toliko za moje završno izlaganje.
Hvala lijepa kolega Rabotek. Ispravak netočnog navoda, kolegica Antičević Marinović. Izvolite.
Pa netočno je što je gospodin državni tajnik ustvrdio da se reforma oduljila zbog toga što smo zadnjih godina proteklih godina kako je rekao gospodin državni tajnik više ulagali u ljude, a manje u opremu. Jer do jučer isto ta ista opcija koju sada žučljivo branite je upravo prigovarala tada vladajućima da premalo ulaže u ljude, u otpremnine, da ih se želi lišiti iz sustava. A nedvojbeno evo sada sami govorite da je dakle sasvim suprotno i drugačije da je previše u njih uloženo. Dakle očito da to nije razlog oduljenja, produljenja reforme.
Ispravak netočno navoda, kolega Pecek.
Ispravak netočno navoda, kolega Pecek.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O ovoj točci dnevnog reda glasat ćemo kad se za to steknu uvjeti. Prijedlog smjernica za primjenu ugovornih oblika javno privatnog partnerstva (JPP) ćemo raspraviti sutra u dogovoru sa predstavnikom predlagatelja.
Prijedlog dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske 2006.-2015. Dajem na glasovanje prijedlog dugoročnog plana. Molim, uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 85 glasova za, 5 suzdržanih donesen je Dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske 2006. do 2015. godine u tekstu kako ga je predložila Vlada.
Prelazimo zbog toga na sljedeću točku - Prijedlog odluka o imenovanju zamjenica pravobraniteljice za djecu Prijedlog odluke je dostavila sukladno članku 27. Zakona o pravobranitelju za djecu pravobraniteljica za djecu. Prijedlog akta ste primili u pretince. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mladež i šport, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Želi li pravobraniteljica uzeti riječ i dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Izvolite. Riječ ima kolegica Jelavić, pravobraniteljica za djecu. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Zakonom o pravobranitelju za djecu određeno je da zamjenika pravobranitelja za djecu imenuje i razrješava Hrvatski sabor na prijedlog pravobranitelja za djecu. Sukladno odredbama Zakona o pravobranitelju za djecu, a na temelju odluke pravobranitelja objavljen je javni poziv za prijavu kandidata na dužnost zamjenika, odnosno zamjenice pravobraniteljice za djecu i to za dva dužnosnička mjesta od kojih jedan sukladno odredbama Zakona o pravobranitelju za djecu mora imati visoku stručnu spremu pravnog smjera. Javni pozivi objavljeni u "Narodnim novinama" i u dnevnom tisku s rokom prijave od 15 dana. Na javni poziv javilo se 17 kandidata, odnosno kandidatkinja. Sve prijave su pažljivo razmotrene i utvrđen je prijedlog odluke o imenovanju magistra znanosti Marije Gabelica Šupljika, profesorice psihologije i magistra znanosti Lore Vidović, diplomirane pravnice na dužnost zamjenica pravobraniteljice za djecu. Navedeni prijedlozi odluka dostavljeni su s odgovarajućom dokumentacijom Hrvatskom saboru. Zašto Marija Gabelica Šupljika i Lora Vidović? I jedna i druga ispunjavaju formalne uvjete za ovu dužnost, a ja sam uvjerena i stručne. Gospođa Marija Gabelica Šupljika je profesorica psihologije. Ističem to iz razloga što je problematika kojom se bavimo toliko raznolika da je nužno da se njome bave stručnjaci najrazličitijih struka, čini mi se da je psihologija struka koja može protumačiti mnoga ponašanja i probleme i da ima metode kojima te probleme i pojave može istraživati, o njima govoriti i na njih djelovati. Gospođa Gabelica Šupljika ima 21 godinu radnog staža i iskustva stečenog u institucijama odgoja i obrazovanja, zdravstva i visokog školstva te u Uredu pravobranitelja za djecu kao psiholog praktičar na području prava i zaštite djece ranog razvoja, odgoja i obrazovanja, pshodijagnostike, savjetovanja i visokoškolske nastave. Također je i psiholog znanstvenik. U dosadašnjem radu pokazala je izrazitu motiviranost i senzibiliziranost za rad u sferi zaštite prava i interesa djece na svim razinama. Iz životopisa koji je sastavni dio odluke, odnosno prijedloga za imenovanje izdvojit ću samo par crtica. Gospođa Gabelica Šupljika autorica je 30-tak stručnih radova iz područja razvojne i socijalne psihologije. Koautorica je više priručnika za roditelje i odgajatelje iz područja psihosocijalne pomoći djeci, suradnje s roditeljima ranog odgoja i obrazovanja. Dobitnica je državne nagrade "Ivan Filipović" za područje predškolskog odgoja koju dodjeljuje saborski Odbor, nagrade "Ivan Filipović 2003.", a dobitnica je i psihologijske nagrade "Marko Marulić" za osobito vrijedan doprinos primijenjenoj psihologiji koju dodjeljuje Hrvatsko psihološko društvo. Gospođa Lora Vidović diplomirana je pravnica, a ja moram istači da je djelatnost Ureda pravobranitelja za djecu u najvećoj mjeri praćenje primjene nacionalnih propisa, odnosno nacionalnog zakonodavstva i svega onoga što uz to ide. Međutim djelatnost ureda je i praćenje primjene međunarodnih pravnih akata koje ih je Republika Hrvatska potpisnik, a koji se odnose na djecu. Gospođa Lora Vidović ima 8 godina radnog staža uglavnom na takvim poslovima i to u Ministarstvu rada i socijalne skrbi u Odjelu za suradnju s međunarodnim organizacijama i u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija u Odjelu za ljudska prava. Dobar je poznavatelj odredbi Ustava Republike Hrvatske, Konvencije o pravima djeteta i dr. međunarodnih dokumenata koji se odnose na zaštitu prava i interesa djece kao i drugih propisa Republike Hrvatske iz sfere zaštite prava i interesa djece. Magistrirala je na temu "pravobranitelj za djecu". Ima položen pravosudni ispit i ispit za stalnog sudskog tumača za engleski jezik. Iz životopisa koji je također priložen uz prijedlog odluke za imenovanje, također ću izdvojiti samo par crtica. Dobitnica je rektorove nagrade za najbolji studentski rad, poseban položaj žene u radnom odnosu. Bila je glavna urednica časopisa za pravna i društvena zbivanja pravnik, sudionica mnogobrojnih međunarodnih seminara i konferencija iz područja ljudskih prava, prava djece, prava žena, demokratizacije i dr. Bila je članica izaslanstva Vlade Republike Hrvatske prilikom predstavljanja periodičnog izvješća prema Konvenciji protiv torture te Konvenciji o ukidanju svih oblika diskriminacije žena. Ni jedna ni druga predložena kandidatkinja nisu članice niti jedne političke stranke što je također uvjet po Zakonu o pravobranitelju za djecu. Evo toliko za uvod, ako ima potrebe rado ću odgovoriti na bilo koje pitanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem gospođo pravobraniteljice. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Nemamo prijavljenih za raspravu. Da li se netko možda naknadno javlja? Ne. Zaključujem raspravu. O ovoj točci će se glasati kad se za to steknu uvjeti.
Prijedlog odluka o imenovanju zamjenica pravobraniteljice za djecu. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju Marije Gabelica-Šupljika zamjenicom pravobraniteljice za djecu. Molim, uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 87 glasova za i 3 suzdržana donesena je odluka o predmetnom imenovanju. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju Lore Vidović zamjenicom pravobraniteljice za djecu. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 89 glasova za, 4 suzdržana imenovana je zamjenicom pravobraniteljicom za djecu Lora Vidović. Gospođe i gospodo zastupnici, dozvolite da novoimenovane zamjenice pravobraniteljice za djecu dadu pred Hrvatskim saborom prisegu. Prisega se daje na način da predsjednik pročita tekst prisege a zatim zamjenice pravobraniteljice za djecu pošto su prozvane ustaju i izgovaraju: "Prisežem!". Pročitat ću tekst prisege. "Prisežem da ću se u svom radu držati Ustava i zakona, poštivati pravni poredak Republike Hrvatske i da ću svoju dužnost obavljati pravično, časno, savjesno i nepristrano u najboljem interesu djece."
Prisežem! [[Pljesak!]]
Hvala.
Prisežem! [[Pljesak!]]
Hvala. Čestitam gospođama Mariji Gabelici-Šupljika i Lori Vidović na položenoj prisezi i želim im uspjeh u obavljanju časne i odgovorne dužnosti.
Prelazimo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o izmjeni i dopunama Zakona o financiranju vodnog gospodarstva – Predlagatelj zastupnik Željko Pecek, prvo čitanje P.Z. br. 447 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika za prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša. Njihova izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske je dostavila svoje mišljenje. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Riječ ima poštovani kolega Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo nakon više od tri mjeseca na dnevni red je došao ovaj zakon, bolje rečeno izmjene i dopune njegovog zakona. Najtragičnije je u našem radu ovdje u Saboru da kada nešto pokušamo provući po hitnoj proceduri, kada naravno to zahtijevaju i uvjeti, ne uspijeva nam, vjerojatno je to razlog što je ovo bio oporbeni prijedlog i činjenica što ga je potpisalo 26 zastupnika nije omogućilo da ga uvrstimo u redovnu proceduru. Što je smisao ovih izmjena i dopuna Zakona o financiranju vodnog gospodarstva da se lagano uočiti kako iz ocjene stanja tako i prijedloga na koji način to stanje promijeniti. Kažem stanje je zahtijevalo da se promjene rade i na osnovu hitnog postupka. Nama je svima poznato kako je u prosincu prošle godine Vlada Republike Hrvatske najavila izmjene Zakona o financiranju vodnog gospodarstva, a na sjednici održanoj 2. veljače 2006. godine je donijela i Uredbu o visini vodnog gospodarstva. Tom uredbom je regulirano kako je obveznik plaćanja obaveza za vodno gospodarstvo svaki investitor u smislu Zakona o gradnji. Osnovica za plaćanje je bio kubični metar izgrađenog objekta, odnosno kvadratni ili dužni metar. Vodni doprinos se uveo kao jedna potpuno nova naknada koja se plaća pri izgradnji poslovnih prostorija, stambenih zgrada, objekata društvenog standarda, religijskih objekata, proizvodnih pogona, prometnica i slično. Tako da plaćanjem tog doprinosa se moglo očekivati kako će prosječna obiteljska kuća poskupiti za 20-ak tisuća kuna, proizvodni pogon minimalno za 50 tisuća kuna ako ima tisuću kubika, crkva za 30 tisuća kuna, cesta dužine kilometar za nekoliko 10-ak tisuća kuna, itd. Tragedija ove uredbe, odnosno Zakona je da se vodni doprinos plaćao odjednom, odnosno moguće je bilo obročno plaćanje ali sa plaćanjem se trebalo završiti do početka gradnje. U stanju kada Hrvatskoj u svakom slučaju treba novih investicija, ovaj previsoki novi dodatni namet je i poskupio, ali pretpostavljam i otežao, odnosno usporio izgradnju objekata. Međutim, što je najvažnije u ovom obrazloženju i u Prijedlogu izmjena Zakona. A to je način na koji zakonske akte donaša Sabor i način na koji svoje akte donaša Vlada. Naime, mi smo donijeli Zakon o financiranju vodnog gospodarstva ovdje u Parlamentu i omogućili smo Vladi da uredbom regulira koliko će se plaćati upravo za izgradnju objekata u obliku novih nameta. I zahvaljujući takvoj mogućnosti koju je Vlada dobila donijela je uredbu kojom se trebalo prikupiti od privatnih investitora i poduzeća nekoliko stotina milijuna kuna. Postoje procjene da je taj novi namet koji se zove vodni doprinos trebao donijeti u državni proračun 400 milijuna kuna. Ukoliko ostavljamo Vladi da mimo Sabora donaša podzakonske akte ili uredbe koji po svojem značaju, odnosno financijskoj težini su puno jači od samog zakona, ja vjerujem da je to loša praksa i ambicija izmjena zakona kojeg ovdje predlažem. I upravo da se ta uredba ukine, a najbolje bi bilo da se i ta mogućnost ukine jer kada usvajamo akte ovakove težine onda potpuno sigurno da bi trebalo provesti javnu raspravu na kojoj, na osnovu koje bi trebali utvrditi postoji li uopće potreba uvođenja nekog novog nameta za gospodarstvo i za građane, ali onda bi vjerojatno ovdje i u Saboru također mi trebali definirati i visinu tog novog nameta. Drugim riječima, nikakvih razloga nema, a nije niti bilo da vodni doprinos, način obračuna i njegova visina, njegov iznos bude u sastavnom dijelu toga Zakona. Međutim, potiho je u tom razdoblju koncem prošle godine izmijenjen i Zakon o financiranju vodnog gospodarstva, paralelno sa Zakonom o vodama. Jer kao to je zakon spojenih posuda, ako mogu upotrijebiti taj termin, a jedna i druga inicijativa je iznenadila sve, a pogotovo je iznenadila slatkovodne ribare jer umjesto smanjenja i olakšica koje su oni očekivali kako bi mogli domaću proizvodnju uspješno plasirati u izvozu što im u zadnje vrijeme polazi za rukom. Drastično su se povećali njihovi nameti i pogoršali uvjeti poslovanja. Naime, tim novim zakonima se održava proizvodnja slatkovodne ribe, a to je zapravo lagano pokazati na jednom primjeru od prosječnog ribnjaka od tisuću 350 hektara, koliki i je on u Hrvatskoj. Naime, ti ribnjaci koji se bave proizvodnjom slatkovodne ribe moraju plaćati 6 nameta, izgleda da će morati plaćati i sedmi. Jedan namet se zove vodni doprinos koji je također donijela Vlada uredbom gdje on onemogućava izgradnju novih vodnih građevina jer ako se gleda koliko ribnjak treba platiti za izgradnju vodnih građevina, drugim riječima za nasip onda ispada da građevinski dio košta 50%, a 50% košta vodni doprinos kod takove investicije. Drugi namet koji trebaju plaćati proizvođači ribe se zove naknada za korištenje voda. Treći namet koji se zove naknada za zaštitu voda također trebaju plaćati oni koji se bave proizvodnjom ribe. Četvrti namet, naknada za uređenje voda. Peti je namet naknada za melioracijsku odvodnju. Šesti je namet naknada za koncesiju za uzgoj ribe koji je također vezan uz vode. I sedmi namet koji na sreću se još ne obračunava ali se zove koncesija na javnom dobru i naravno ako netko ima koncesiju na javnom dobru onda plaća evo tih 7 nameta koji su vezani uz vodu, uz korištenje vode u bilo kojem obliku. Ako to želimo također na jednom prosječnom ribnjaku pokazati što to znači za njihovo ekonomično poslovanje na osnovu izmjena Zakona, ta matematika je jako jednostavna. Taj ribnjak ostvaruje negdje oko 600 tisuća kilograma ribe godišnje, prosječna cijena za kilogram ribe je 12 kuna ili drugim riječima mogu ostvariti ukupni prihod negdje od 7 milijuna i 200 tisuća kuna. Ako gledamo kolika su ova izdvajanja za vodne naknade koje sam malo prije pobrojio, da ne lomim jezik pa opet ne pobrajam njih 6 ili 7 ponovno, reći ću da je to 17% učešća u vrijednosti proizvodnje. Znači ono što se zove vodna naknada ili naknada za uređivanje i zaštitu voda, melioracijsku odvodnju, koncesija, itd., je 17% prihoda od prodaje ribe koja ostvaruje prosječni hrvatski ribnjak. Ako to gledamo u odnosu na prošlu godinu kada nekih naknada nije bilo ili su bile puno manje, možemo napraviti matematiku da je to bilo svega 5% u prošloj godini. Drugim riječima, po novom imamo 17% učešća ili smo to povećali za 240%. Jednako tako se osjećaju i investitori, bilo u poduzetništvu, bilo građani kada grade obiteljske kuće jer im je vodni doprinos poskupio investiciju. Srećom, Vlada je nakon 30-ak dana shvatila da je dala pogrešan prijedlog kroz uredbu i promijenila je uredbu pa je te terete smanjila. Međutim, nije trebala čekati 30 dana jer prvog dana, već prvog dana se je znalo kako je to jedna velika greška, kako smo previše opteretili investitore i bilo bi potpuno sigurno bolje da to nije donijela na svoju ruku nego kad odlučujemo o prihodima koji su teški nekoliko stotina milijona kuna bilo bi dobro da je to sastavni dio zakona i bilo bi dobro da o tome odlučuje Sabor. Evo prijedlog izmjena zakona ide upravo u tome pravcu i ja se nadam da ćemo ubuduće na taj način razmišljati. Nadam se da će ovaj Prijedlog biti prihvaćen. Hvala lijepo.
Hvala vama kolega Pecek. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Da. U ime Odbora za poljoprivredu i šumarstvo poštovani kolega Pankretić, predsjednik Odbora. Izvolite gospodine predsjedniče.
Hvala lijepo potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 40. sjednici održanoj 9. svibnja Prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o financiranju vodnog gospodarstva koji je predsjedniku Sabora dostavio zastupnik Željko Pecek. Prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o financiranju vodnog gospodarstva Odbor je raspravi u svojstvu matičnog radnog tijela sukladno odredbi članka 87. Poslovnika Hrvatskog sabora. Većina članova Odbora nije dala potporu prihvaćanju navedenog Prijedloga zakona pa tako ni primjeni hitnog postupka o njegovu donašanju podržavajući mišljenje koje je na isti dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 5. travnja 2006. godine. U svom mišljenju Vlada Republike Hrvatske predlaže da se Prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o financiranju vodnog gospodarstva predlagatelja zastupnika Željka Peceka ne prihvati budući da u prvom pravnom poretku Republike Hrvatske ne postoji propis koji donosi po načelu zajedničke nadležnosti zakonodavne izvršne vlasti. U uvodnom obrazloženju u ime predlagatelja izneseno je da su izmjene i dopune Zakona o financiranju vodnog gospodarstva krajem prošle godine dobile potporu u Hrvatskom saboru, a u cilju poboljšanja stanja u vodnom gospodarstvu. U uvodnom izlaganju je nadalje istaknuto da se tada nije znalo kakve će sve posljedice izazvati donošenje provedbenih propisa temeljem tog Zakona, odnosno da će Vlada odrediti tako visoke iznose vodnih naknada. Nakon uvodnog izlaganja u raspravi izraženom mišljenju da se cjelokupna problematika vodnog gospodarstva ne smije gledati samo sa stajališta visine vodnih naknada. Naime, vode su dobro od općeg interesa te u održavanju hidrauličnog trebaju svi sudjelovati, stoga neki članovi Odbora ukazuju da se dok ne bude donesena strategija upravljanja vodama mora primjenjivati način financiranja vodnog gospodarstva prvenstveno onaj dio koji se odnosi na obranu od poplava koji je određen zadnjim izmjenama i dopunama navedenog zakona. U raspravi je nadalje istaknuto da se vrlo često događa da se provedbeni propisi koji temeljem ovlasti iz pojedinih zakona donosi izvršna vlast u velikoj mjeri mijenjaju sadržaj samog zakona te da u tom dijelu zakonodavnog tijela nema nikakvog utjecaja. S tim u svezi izneseno je načelno promišljanje da bi propisi za provedbu pojedinih zakona trebali pratiti njihovo donošenje. Upravo zbog toga što se to u praksi ne događa neki članovi Odbora drže da bi trebalo podržati ovaj Zakon kojim se uredba o održavanju visine vodnog doprinosa donosi po prethodno pribrojenoj suglasnosti Hrvatskog sabora. U daljnjoj raspravi skrenuta je pozornost na činjenicu da se zaštita voda bazira na dva principa, a to je da zagađivač voda mora plaćati te da sredstva prikupljena od naknade za zaštitu voda koriste na principima uzajamnosti i solidarnosti. Međutim, izneseno je i mišljenje da se već kod donašanja zakona trebalo predvidjeti da se dio sredstava za zaštitu voda koja se prikupljaju s osnova korištenja … [[Govornik se ne razumije.]] u poljoprivredi usmjeri na edukaciju krajnih korisnika. Naime, poljoprivredni proizvođač treba poticati, usmjeravati na ovakvu poljoprivrednu proizvodnju koja će najmanje onečišćavati vode. Iako je Vlada Republike Hrvatske izmijenila uredbu te smanjila visinu vodnoj naknadi ona je po mišljenju nekih članova Odbora još uvijek visoka te ograničava investitore i to ne samo u području poljoprivrede nego i šire. Na kraju provedene rasprave Odbor je iznio prijedlog da se Hrvatskom saboru predloži prihvaćanje predloženog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o financiranju vodnog gospodarstva. Zaključak Odbora je da se ne prihvaća Prijedlog Zakona o izmjeni o dopunama Zakona o financiranju vodnog gospodarstva s Konačnim prijedlogom Zakona. Hvala lijepa.
Hvala vama gospodine predsjedniče. Želi li još netko u ime radnih tijela? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a, poštovani kolega Marko Širac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolege i kolegice zastupnici. Zastupnik gospodin Željko Pecek predložio je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju vodnoga gospodarstva, a dopunu članka 8. stavka 1. Zakona o financiranju vodnog gospodarstva na način da se na kraju rečenice stavka 1. dodaju riječi "po prethodno pribavljenoj suglasnosti Hrvatskog sabora" te da se izmjenom članka 46. stavi van snage uredba Vlade Republike Hrvatske o visini vodnog doprinosa koji je Vlada donijela na svojoj sjednici 8. veljače 2006. godine. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da je navedeni Prijedlog zakona protuustavan i protuzakonit. Smatramo također da je navedeni Prijedlog zakona predložen radi po nama, našoj ocjeni političkih povoda i lažnog dodvoravanja hrvatskoj javnosti. Naime, u pravnom poretku Republike Hrvatske ne postoji propis koji se donosi po načelu zajedničke nadležnosti zakonodavne i izvršne vlasti, a predlagatelj upravo to predlaže. Naprotiv Ustavom i Zakonom o Vladi Republike Hrvatske propisano je da se propisi donose po načelu strogo razdijeljene nadležnosti zakonodavne i izvršne vlasti pojedini i pojedinih nosioca izvršne vlasti. Prema tome, Vlada Republike Hrvatske nadležna je, ali isto tako i dužna uredbama propisati kako se provode zakoni i odluke, a ministri donose pravilnike, naputke i naredbe, također radi provedbe zakona, stoga se navedenim Prijedlogom zakona kojeg predlaže zastupnik Pecek unosi nered i nesigurnost u pravni poredak Republike Hrvatske. Prijedlog o prestanku važenja uredbe o visini vodnog doprinosa danom stupanja na snagu predloženog Zakona ne počiva na valjanim razlozima. Ustavno je pravilo da zakoni i drugi propisi državnih tijela i tijela koje imaju javne ovlasti ne mogu imati povratno djelovanje. Pa to je detaljno uređeno člankom 89. stavak 4. Ustava Republike Hrvatske osim iznimaka od tog pravila koje se mogu primijeniti iz posebno opravdanih razloga. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne prepoznaju u predlagateljevom obrazloženju posebno opravdane razloge za retroaktivnu primjenu predložene zakonske odredbe. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da zastupnik Pecek nedovoljno poznaje sustav upravljanja vodama u Republici Hrvatskoj ili iz nekih drugih povoda neodgovorno predlaže navedeni prijedlog zakona. Naime, uklanjanjem jednog zakonskog izvora financiranja radova tekućeg i gospodarskog održavanja sustava obrane od poplava i provođenje obrane od poplava u razdoblju do donošenja nove uredbe nastao bi pravni vakum. Predlagatelj navedenog prijedloga zakona nije predložio kako bi se navedene potrebe financirale u razdoblju pravnog vakuma. Svi poslovi tehničkog i gospodarskog održavanja, izgrađenog sustava obrane od poplava kao i pripreme provođenja obrane od poplava morale bi se obustaviti. To bi moglo izazvati nesagledive posljedice u slučaju intenzivnih oborina ili nailaska velikih vodnih valova u vodotocima na bilo kojem dijelu Republike Hrvatske. I na kraju bih istakao da je Vlada Republike Hrvatske izmijenila svoju uredbu o visini vodnog doprinosa i smanjila visinu vodnog doprinosa u prosjeku za 30% a za izgradnju obiteljskih kuća i za 50%. To Vlada Republike Hrvatske nije učinila radi prijedloga navedenog zakona zastupnika Peceka, već to je ocijenila da će u državnom proračunu, a evo sada je to i načinjeno kod ovoga rebalansa osigurati dio sredstava za gradnju regulacijskih vodnih građevina. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice neće podržati ovakav zakonski prijedlog. Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala vama poštovani kolega Širac. Kolega Pankretić, u ime kluba HSS-a. Izvolite poštovani kolega.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Pa mi u klubu Hrvatske seljačke stranke podržat ćemo prijedlog zakona gospodina Željka Peceka. I moram reći da na ovako dramatičnog nastupa gospodina uvaženog kolege Širca u ime Hrvatske demokratske zajednice da sam ja bio opće u dilemi kako ćemo zaštiti uvaženog zastupnika Peceka jer neke riječi koje su izrečene moglo bi se na neki način protumačiti kao da je napravio neku veliku grešku. A ja mislim da baš obrnuto. Nije napravio nikakvu grešku. Čak štoviše obavlja svoju dužnost kao i mi svi koji moramo to obavljati predlaganjem zakona, jer nas je narod birao ovdje da budemo narodni zastupnici i da predlažemo pojedine zakone. U tom dijelu zakona kao što kaže uvaženi kolega koji dobacuje ovdje i lista papire mi moramo uvažavati i dio onoga zbog čega smo ovdje, a to je da kada dođe neki zakon kod nas ovdje na klupe kao što je bio zakon koji je bio na klupama u prosincu mjesecu i koji je govorio o vodnim naknadama i kada smo ga mi svi čitali ja bih lijepo molio ako bi se tko rado prisjetio tog vremena i rekao koliko je nas koji smo tu sjedili mogli očekivati da će Vlada svojom uredbom donijeti opterećenje koje je donijela za naše građane ukupno gledajući. Mislim da to nitko nije mogao očekivati. Da je to nešto što nije iznenadilo nas u klubu Hrvatske seljačke stranke i uvaženog zastupnika Peceka, nego bi rekao cjelokupnu hrvatsku javnost. I mislim da je normalno reagirati. Normalno u ulozi koju mi ovdje kao narodni zastupnici obnašamo da zaštitimo interese onih koji su nam omogućili da ovdje sjedimo. A njihov interes je vrlo jasan. Ono što je uredbom donešeno bilo je neprihvatljivo. Ono što je uredbom donešeno svakako je, slobodno to kažem, s obzirom da je Vlada i neke prijedloge ovdje ako dobro čitam, a to je bilo od 5. travnja 2006. godine kada je Vlada Republike Hrvatske ocijenila prijedlog zakona gospodina Željka Peceka rekla da je navedeni prijedlog neodgovoran. Ja moram reći da je uredba koja je bila donošena po zakonu neodgovorna u tom dijelu jer nije vodila računa o teškoj situaciji. Ja neću sada jel elaborirati u detalje kako je ta situacija teška u onom dijelu kada se ona odnosi na investicije u poljoprivredi, kada se ona odnosi na investicije u građevinarstvu, kada se ona odnosi na ja bih rekao na ukupnu djelatnost koja je bila pogođena ovim zakonom. Prema tome, cilj namjera zastupnika Peceka mi u klubu Hrvatske seljačke stranke vrlo jasno ocjenjujemo. Niti kao neodgovornim niti kao unosom nemira i nesigurnosti u hrvatsko društvo, niti sa bilo kakvim lažnim dodvoravanjem nego kao jednu dužnost i obvezu svih nas koji se ovdje nalazimo da određenog trenutka zaštitimo građane Republike Hrvatske, rekao bih, e sada ću ja upotrijebiti od neodgovornih uredbi koje donosi Vlada Republike Hrvatske. Da sam u pravu u ovom dijelu je činjenica jer je takvu neodgovornu uredbu Vlada Republike Hrvatske povukla i objavila je novu koju bih rekao da je pokazala više odgovornosti prema građanima u Republici Hrvatskoj. Jer evo i prema riječima uvaženog zastupnika Širca u prosjeku je ove namete smanjila 30%. No međutim, i ta procjena je ja bih rekao procjena koja je evo donešena na određeni način, a nije bila po našoj ocjenu u skladu sa nečim što bi trebalo biti i što Vlada Republike Hrvatske ova koja je trenutna i sve buduće ne bi smjele izlaziti sa zakonom. Ako je nemoguće da u zakonu bude navedeno koliko neke iznose u tom dijelu onda bi u projekcijama, financijskim projekcijama moralo vrlo jasno stajati koliko će pojedini zakon nakon uredbe Vlade Republike Hrvatske na određeni način ako ne ide sukladno u tom dijelu opteretiti građane. I onda ja vjerujem iskreno da svi mi ovdje ne bi ni danas raspravljali o prijedlogu ovog zakona nego bi onda kada je taj zakon bio donašan vrlo jasno rekli, gospodo iz Vlade Republike Hrvatske ne može takav zakon. Ili ako ćete ići na donašanje takve uredbe takva uredba ne može biti prihvaćena u tom dijelu. I mislim da bi svi zajedno imali evo jednu raspravu manje koju zasigurno ne bi ovdje se danas odvijala. Na ovaj način moramo ponovno evo u ime kluba Hrvatske seljačke stranke podržati ovakve prijedlog i upozoriti da bez jasnog promišljanja kada se donose određeni zakoni ili kada se donose određene stvari, a koje najdirektnije opterećuju hrvatske građane mislim da to ne ide u cilju da svi mi zajedno kada ovdje jesmo pokušavamo pripomoći. Pripomoći investicijama, pripomoći razvoju. Da je ova uredba tome pripomogla, ja mislim da se svi zajedno slažemo da nije. Stoga će klub Hrvatske seljačke stranke podržat ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Jedan ispravak, gospodin Marko Širac. Izvolite.
Samo kratko gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Pankretić u svom izlaganju je naveo da je bio u dilemi na koji način zaštititi kolegu Peceka od stava kluba Hrvatske demokratske zajednice. Mislim da je taj navod netočan. Kolegu Peceka ne treba nitko štetiti, ali je nama iz kluba Hrvatske demokratske zajednice i zastupnicima Hrvatske demokratske zajednice nitko ne može braniti da iznosimo svoje ocjene jednog zakonskog prijedloga koji je protuustavan, protuzakonit i koji unosi pravni nered, koji unosi nered u pravni sustav Republike Hrvatske.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Nenad Stazić kojeg nema. Gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo dozvolite mi nekoliko riječi o prijedlogu zakona kolege Peceka kojeg zaista smatram vrlo važnim za normalno odvijanje gospodarskog, a i osnovnog života u Republici Hrvatskoj. Ne smatram ga uistinu lažnim dodvoravanjem jer nije lažno dodvoravanje, a da nije lažno dodvoravanje to znaju građani Republike Hrvatske. Kad smo tijekom raspravljanja o zakonskim prijedlozima Vlade Republike Hrvatske osobno mogu govoriti o dva mandata, pa govorim i za jedan i za drugi mandat, često prigovarali Vladi kao predlagatelju zakonskih projekata da se prijedlozi zakona rade bez simulacija što znači da ne možemo sagledati štetne posljedice i pozitivne posljedice iz pojedinih prijedloga. Mislim da te primjedbe su se posebice mogle istaknut kad smo raspravljali o prijedlogu Zakona o financiranju vodnog gospodarstva. Međutim da su i napravljene simulacije u to vrijeme, te simulacije nam ne bi mogle pokazat ono što nam se dogodilo nakon što je Hrvatski sabor donio zakon, a Vlada svojom uredbom potpuno preinačila volju zakonodavnog tijela. I zbog toga je dobro što danas raspravljamo evo na ovakav način. Izgleda da neki dijelovi hrvatskog Parlamenta su znali šta će se dogoditi. Znali su šta će se dogoditi. Znali su da će se ovakvom uredbom potpuno zaustaviti potpuno investiranje u Republici Hrvatskoj. Ovom uredbom propisani su vodoprivredne naknade kako na izgradnju obiteljskih objekata, tako na izgradnju gospodarskih objekata, na infrastrukturu, na bolnice, dječje vrtiće, crkve i takorekuć sve. Taj doprinos se morao platiti do dobivanja građevinske dozvole i obraćali su nam se brojni građani koji su ostali zatečeni, iskreno rečeno ni mi nismo znali šta im odgovorit, jer da smo znali da će se tako šta dogoditi sasvim sigurno ne bismo podržali taj zakon. Međutim Vlada navikli smo da je socijalno neosjetljiva. Jučer kad smo raspravljali o rebalansu proračuna vidjeli smo da Vlada živi u jednom sasvim drugom svijetu, da ima jedan sasvim drugačiji idilični pogled na hrvatsku stvarnost i zaista donijela je uredbu kojom je zaustavila investicije, donijela je uredbu kojom je onemogućila izgradnju i obiteljskih kuća, obiteljskih stambenih objekata, ali isto tako i gospodarskih poslovnih prostora. Zaustavljeno je i građenje dječjih vrtića, zaustavljeno je i građenje infrastrukture, međutim dakako da to za Vladu nije bilo bitno i danas čujemo je Vlada je izmijenila odluku ali ne zbog toga što je kolega Pecek išao prijedlogom zakona nego zato što se to Vladi tako svidjelo, Vlada postaje najednom malo socijalno osjetljivija i kaže namaknuta su sredstva u državnom proračunu za održavanje sustava vodoopskrbe, odvodnje itd. što naprosto nije točno. Vlada jest izmijenila svoju odluku i smanjila je visinu vodnog doprinosa, međutim na taj način se ne može obmanjivati građani Republike Hrvatske koji znaju da se ovom uredbom i ovim zakonom uvode neki novi doprinosi i bez obzira koliki oni bili, oni poskupljuju investiciju u Republici Hrvatskoj. Ako nam je prioritet poticanje gospodarskih aktivnosti, ako nam je prioritet što bolje zapošljavanje dakako da je ono nemoguće bez poticanja gospodarskih aktivnosti, a to znači investiranje, onda moramo sagledavat to investiranje i u svjetlu ove uredbe Vlade Republike Hrvatske koja poskupljuje te investicije i sasvim sigurno ulaganje i poticanje nije prihvatljivo ni za inoulagače za kojima toliko žudimo. Ono što je posebice iznenađujuće, ovom uredbom Vlada Republike Hrvatske nimalo nije osjetljiva za područje od posebne državne skrbi. Na područjima od posebne državne skrbi bez obzira u koju kategoriju i grupu spadali prvu, drugi ili treću, život je sasvim drugačiji. Tamo su uvjeti gospodarenja i života bitno otežani. Ova država je donijela zakone kojima se potiče i razvoj gospodarstva i zaustavljanje života na područjima od posebne državne skrbi, međutim Vlada Republike Hrvatske ovom uredbom je upravo potaknula odlazak žitelja s tih područja, zaustavila je i obnavljanje infrastrukture koja je u ratu razorena, a posebice izgradnju nove infrastrukture koja je u tim područjima zaista potrebna jer bez infrastrukture život nije moguć. Nije mi jasno, zaista mi nije jasno, kako je moguća takova neosjetljivost prema ljudima koji su platili najveći ceh Domovinskog rata. To su ljudi koji su iseljeni sa svojih područja, koji su godinama bili negdje drugdje, koji su nakon godina prebivanja negdje drugdje i rađanja djece negdje drugdje i upisivanja te djece u neke druge škole smogli dovoljno hrabrosti i iz ljubavi se vratili na područje od posebne državne skrbi, sada im Vlada ovakvom uredbom priređuje neugodno iznenađenje i zapravo u njima budi kajanje zbog čega su se vratili. Šta će nam područja od posebne državni skrbi na kojoj nema žitelja? I na koncu pitam se. Pitam se, da li smo mi kao društvo, da li smo mi kao država zainteresirani da upravo ta područja potaknemo, da dostignu razinu razvoja Republike Hrvatske? Čini mi se da nije. Čini mi se da nismo. I zbog toga je nedopustiva ovakova uredba i zbog toga osobno podržavam prijedlog zakona kolege Peceka, ne iz razloga kako je rečeno lažnog dodvoravanja nego jednostavno iz razlog odgovornosti prema onima koji su za sve nas pa i za mene glasovali. Nismo došli u Hrvatski sabor svojom voljom, u Hrvatskom saboru nemamo pravo zastupati mišljenje nekih drugih nego upravo onih koji su za nas glasovali. Ja dolazim upravo iz tih područja gospodine potpredsjedniče i o ovim tegobama ne samo da slušam posebice ne putem telefona ili teklića ili glasnogovornika nego tome životu svjedočim. I znate kad jedan moj Kobašanac želi napraviti kuću pa kad pri dobivanju građevinske dozvole za tu kuću mora platiti vodoprivrednu naknadu u iznosu od 50 tisuća kuna, a radi za plaću od tisuću i 500 kuna onda on nema šanse. Možda vama izgleda nevjerojatno da mi radimo, ne ja, ali mi u onim područjima, i to smo sretni. Sretni smo ako možemo raditi za tisuću 500 kuna i to bez radnog vremena, bez prava na godišnji odmor, bez tople vode u poduzeću jer je vlasnik poduzeća isključio toplu vodu za kaznu što nije pobijedila na izborima njegova politička opcija. Gospodine predstavniče državne vlasti, u takvim uvjetima žive ti ljudi koji teško stiču novac da bi napravili nešto za opstanak, a ova uredba ih sada sankcionira. I kao što sam vam rekla, budi u njima jedino kajanje što se, što su se vratili na ta područja. Ako želimo realizirati ono što deklarativno kažemo da se zalažemo, a to je da vratimo život tamo iako je život teško vratiti bez gospodarskog poticanja i bez gospodarskog oporavka, a jučer smo pri rebalansu proračuna vidjeti da od onih sredstava koja su predviđena za gospodarski oporavak područja od posebne državne skrbi je uloženo svega 0,024%. Znači, niti država ulaže u gospodarski oporavak, još ovakvim uredbama optereti volju, nastojanje i teška rješenja samih građana. Na takav način se ne skrbi o tim područjima, na takav način država nije osjetljiva unatoč svim uvjeravanjima o svojoj socijalnoj osjetljivosti i na takav način ne gradi se ona idilična slika hrvatske realnosti. Stoga podržavam prijedlog kolege Peceka.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo dozvolite nekoliko riječi o Prijedlogu ovoga Zakona. Evo, kada smo 9. prosinca prošle godine donosili Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju vodnog gospodarstva za koji sam i osobno glasovao nisam znao da ću sa tim glasom u ovoj godini si nanijeti dodatnih troškova više nego što je jedna saborska plaća. Jer upravo svi mi koji nešto gradimo u ovoj godini, na osnovu uredbi koja je uslijedila nakon toga, nekakav običan, prosječan objekat smo si sami nabili troškove. A onda što da kažu naši ljudi koji su glasali za nas. Pa evo oni su i sami sebi glasali za takav zakon i donijeli su si ga pa onda neka uživaju u takvome sustavu. Jer što reći da je nakon donošenja toga Zakona slijedila uredba i kada smo donosili zakon osobno nisam mogao shvatiti da će poslije sa uredbom doći do tako drastičnog povećanja naknada koje će se morati plaćati ne samo kod gradnje kuće nego kod svih gradnji objekata koje gradimo danas u Hrvatskoj. Pa evo, mogu navesti primjer da je tom uredbom i moje poduzeće u kojem sa do sada radio, Hrvatske šume, ove godine će platiti negdje po riječima moga direktora oko, između 3 i 4 milijuna kuna sa povećanja te vodne naknade samo za gradnju šumskih cesta koje se grade i protupožarnih cesta koje se grade u Hrvatskoj. Nekakvih 300 i nešto kilometara, otprilike to vjerojatno toliko iznosi po njegovim riječima. To znači da smo praktički sa donošenjem ovakovog zakona povećali troškove svima nama. I ja mogu shvatiti da je potrebno financirati vodnu naknadu, plaćati, ali čini mi se da je ona na ovakav način prevelika. Nisam nigdje dobio projekciju, ni kod donošenja ovoga Zakona, koliko bi to, koliko se očekuje na kraju godine tih milijuna kuna od kompletno takve naknade. Nisam je nigdje vidio. Vjerojatno ona iznosi puno. I ja znam, ja shvaćam da treba to financirati, ali čini mi se da na ovakav način stvarno zaustavljamo neke gospodarske grane. Jer što reći ako prema nekim izračunima za obiteljsku kuću je to nekakvih minimalno od 10 tisuća na više, može biti, ovisno o veličini, za gradnju jednog kilometra ceste, ogroman iznos, blizu 40 tisuća kuna i izgradnju drugih objekata. A što reći za direktno, ajde to mogu shvatiti, ona tko gradi pa vjerojatno će smoći ako je već napravio sve predradnje, onda će platiti taj doprinos. Ali kad vi pogledate da visina te naknade za gradnju kuće je skuplja nego što je cijela projekta dokumentacija sa svim naknadama koje trebate ostalima platiti. Samo jedna ta naknada je skuplja nego sve ostale zajedno. Oprostite, ali to je veliko davanje koje smo uveli, a da o njemu kada smo govorili o zakonu nismo ni znali da će tako biti. I ne može me nitko uvjeriti da je to korisno i sve, a da nismo ni znali kad smo donosili zakon da će tako biti. A da je tome tako, te riječi moje sigurno potvrđuje i uredba koja se mjesec dana nakon toga mijenjala i smanjivala jer su bile prevelike. Ja tvrdim i sada da su i ove koje su ostale još uvijek prevelike i da ne smijemo na takav način jednokratno uvoditi neke naknade koje će drastično poskupjeti sve gradnje. No veseli me da nisam jedini. Evo znam, i kolege iz lijeve strane ovdje, samo nije danas ovdje, kolega predsjednik Odbora za zakonodavstvo isto mora platiti tu naknadu pa nisam jedini. Njegova je malo viša nego moja jer sam ja na vrijeme neke papire dobio prije. Ali to ne znači da smo dobro napravili. Kad pogledamo gospodarske resurse u ribnjačarstvu. Oni su čitavo ovo vrijeme poslije rata imali poteškoća. Što zbog gubitka tržišta koje su imali prije, što zbog šteta velikih koje su imali jer su na ratnim područjima bili. I sada kada smo im uveli ove naknade za korištenje voda i ostalo, rečeno je bilo 17%, ja u nekim podacima 22%, da je njima skuplje graditi. Što nam to govori? Ako se sa jednom naknadom može utjecati na 1 proizvod da on mora poskupjeti 17 do 20% to znači da ta naknada nije primjereno održana. Da se nije vodilo ni malo brige o tome da se napravi nekakva kalkulacija od toga, da se vidi procjena što će takav jedan udar donijesti na tu gospodarsku granu koja je potencijalno izvozna bila uvijek i dan danas je i koja je preživjela u teškim uvjetima poslije ratnog okruženja i svega ostaloga. I sad umjesto da smo pokušali to na neki način vagnuti na pravi način, mi smo nakon mjesec dana brže neke naknade smanjili i poslije do toga dalje ništa. Pa bilo bi logično da smo stvarno pokušali vidjeti koliko takva povećanja nose, koliko su ona teška, koliko opterećuju naše građanstvo u tom dijelu, a da ne kažem ovo što je kolegica Ljubica na područjima posebne skrbi. Naknada je svugdje jednaka po kubiku prostora. Prema tome, onaj tamo sirotinja u posebnoj skrbi koji nema ni prihode, koji znamo kako se živi u tim krajevima. Njemu naknada isto ostaje ista. Prema tome, nema mogućnosti da se smanji i ako želi raditi legalno i dobiti dozvole on to mora platiti, a onda ćemo s druge strane imati posljedicu da će se javljati jedan veći broj gradnji ilegalnih na koje neće se utjecati momentalno, imat ćemo drugu krajnost jel', jer takva poskupljenja djeluju na to da ljudi pribjegavaju na način da pokušaju to riješiti pa neće doći kontrola ako gradi nekakav gospodarski objekat što ne znam štalu, štagalj pa će pokušati zapaliti to. Praktički smo dobili s druge strane drugu nelogičnost onda i zato je moj apel prema predstavnicima Vlade bez obzira što je jasno da nećete prihvatiti ovaj Prijedlog zakona, ali pokušajte shvatiti da je ta naknada previsoka, da to običnog čovjeka pogađa i da mu nije svejedno izdvojiti iznos rekao sam za građevinsku dozvolu i za svu papirologiju, za sve dozvole koje trebate, jednako otprilike to tu negdje kao samo za ovu vodnu naknadu. A to je enormno povećanje i onda da se to ne želi shvatiti da je to sad ne znam Pecekov ili nečiji. Slučajno je kolega Pecek bio taj koji je predložio ovaj Zakon, Prijedlog zakona, ali ja vas molim kolege zastupnici, pa svi vi ćete isto nešto graditi, ako ne ove godine, možda za dvije, tri, pet. Sa ovakovim plaćanjem evo ja kažem na svom primjeru više od jedne saborske plaće mjesečne me košta to što sam glasao za prijedlog ovog Zakona u ovoj godini. E sad čujte ako je to dobro za koliko je danas ljudi koji grade jel'. Mislim da je to naglo došla jedna naknada koju nitko nije očekivao i da je prevelika i zato je potrebno … [[Govornik se ne razumije.]] ja nisam protiv toga da se za vodnu naknadu plaća, ali u razumnim količinama, a ne da ta jedna naknada bude skuplja od svih ostalih davanja. To je po meni neprimjereno. Zbog toga apeliram na vas kolege i na predstavnika Vlade da se pokuša preko ljeta sjesti pa pokušate malo projekciju vidjeti, koliko ste skupili novaca za to vrijeme, koliko je ljudi platilo, koliko je bilo uopće u mogućnosti platiti takvu jednu naknadu, da se vidi i da dođe na jesen nekakav prijedlog ili neka nova uredba koja će to značajno popraviti. Evo time bih završio. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Vlade, gospodin Zdravko Krmek, državni tajnik. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana dame i gospodo zastupnici. Evo dopustite mi da se ukratko osvrnem u ime Vlade na ovo što smo danas ovdje čuli i da iznesem neke argumente koji su takvi kakvi jesu. Prvo bih želio nešto reći vezano za ribnjake. Ovdje je rečeno znači da postoji pet ili šest razno-raznih vrsta naknada za ribnjake. Ja ovdje želim reći da što se ribnjaka tiče prema izmjenama i dopunama Zakona o financiranju vodnoga gospodarstva ribnjaci su stavljeni u kategoriju poljoprivrednih zemljišta. Znači potpuno je ista naknada za uređenje voda i želim isto tako reći znači da je ukupan razrez bivše vodne naknade za 2005. godinu bio negdje oko milijun i pol kuna, a ukupan razrez za ovu godinu će biti negdje oko cirka 805 tisuća kuna. Znači ova naknada za uređenje voda je otprilike 50% niža u odnosu na onu koja je bila 2005. godine. Isto tako želim reći da smo to i rekli na matičnom odboru i da su svi članovi matičnog odbora bili upoznati sa tim, znači to su činjenice. Što se tiče ovih drugih naknada jedina naknada koja još postoji za ribnjake to je koncesijska naknada, znači onaj tko koristi vodu obzirom na količinu vode koju uzima iz vodotoka plaća tu koncesijsku naknadu i ona je potpuno ista kakva je bila i prije. Što se tiče vodnog doprinosa vodni doprinos se ne plaća na postojeće ribnjake, on se ne plaća čak ni na novoizgrađene ribnjake, jedino se plaća na objekte koji su u sastavu tog ribnjaka, znači to su mogu biti poslovni prostori, proizvodni itd. Ovdje želim isto tako reći nešto oko investicija pošto je rečeno danas ovdje da su investicije zaustavljene. Činjenice govore znači da otkako je uveden vodni doprinos da je broj građevinskih dozvola, odnosno broj metara kubičnih u odnosu na isto razdoblje 2005. godine je povećan 4,2%. Znači ne postoji govora o tome da su investicije stale, odnosno da su zaustavljene. Ovdje je isto tako bitno napomenuti pošto je negdje rečeno da je vodni doprinos isti za kompletno područje RH što nije točno. Najviši vodni doprinos se naplaćuje u Gradu Zagrebu i u zaštićenom obalnom području gdje očekujemo znači da će ukupno 80% svih prihoda vezano za vodni doprinos biti upravo iz tog područja, a isto tako želim reći da je najveći izvor su trgovački poslovni centri, isto tako apartmani koji se grade uz more, znači apartmani za prodaju, znači najveći iznosi vodnog doprinosa se dobivaju upravo iz ovih izvora jer je za njih izdan najveći broj građevinskih dozvola. Rečeno je isto da se za običnu kuću ovdje treba dati vodni doprinos od cirka 50 tisuća kuna. Ako je u području otkud ja dolazim, znači u Slavoniji to bi trebala biti kuća od negdje cirka 820 metara kvadratnih pa evo možemo sami i izračunati o kojem se iznosu radi. Ovdje ja želim posebno istaknuti ono što se, zapravo na što se, na što mi moramo kao Vlada ukazati, a to je da vodni doprinos, namjena vodnog doprinosa je zaštita od štetnog djelovanja voda. Znamo svi šta se događalo prije nepunih mjesec i pol dana, bili smo na području Osijeka, Vukovara, isto tako na području naselja koja su uz Dunav. Možemo zamisliti šta bi se dogodilo recimo da je popustio nasip u Kopačevu. Možemo zamisliti da bi tisuće stambenih objekata i kuća bilo ugroženo, ljudi bi trebali iseliti. Jasno da bi štete koje bi nastale iz ovakvog eventualnog scenarija koji se kod nas hvala Bogu nije dogodio bi bile višestruko veće od ove jednokratne naknade koja se plaća kod izgradnje novih objekata. A ponavljam, najveću korist od ovog vodnog doprinosa upravo imaju novoizgrađeni objekti i na samom kraju dopustite da još nešto dodam a to je vezano za plaćanje u ratama. Mi smo rekli i dopustili i to je bilo moguće odmah na početku znači kad je i donesen vodni doprinos smo donijeli pravilnik koji donosi ministar gdje smo dali znači za ove stambene objekte, kuće, znači dali smo mogućnost na obročnu otplatu isto kao i komunalna naknada. Pardon, komunalni doprinos koji se plaća pri izdavanju dozvole. Znači, potpuno su isti uvjeti bili, znači isto tako ako možete komunalni doprinos koji se plaća za izgradnju kuće platiti u, napamet govorim, deset rata isto se tako može platiti vodni doprinos i dovoljno je platiti prvu ratu da bi se dobila građevinska dozvola. I na samom kraju, želim reći da Vlada prati i da ovo smanjenje koje smo imali znači nakon mjesec dana je doneseno iz razloga zato što je prihod bio iznad očekivanog. Znači, to smo vidjeli unutar mjesec dana i sami smo rekli znači da obzirom na investicijsku i gradnju, obzirom na investicije za koje su podneseni zahtjevi smo ocijenili i evo jedino iz tih razloga smo išli znači na smanjenje vodnog doprinosa po ovim pojedinim kategorijama. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak gospodin zastupnik Ledinski. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, izgleda da je kolega državni tajnik krivo rekao kad je spomenuo za 820 kvadratnih metara kubika a građevina može biti i manja, može biti visoka pa ima više kubika, posebno gospodarske građevine. Pa evo, u tom dijelu ispravljam taj navod.
Hvala. U ime Kluba zaključno HSS-a gospodin zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, dame i gospodo zastupnici! Pa evo drago mi je što je evo i gospodin državni tajnik spomenuo ovdje neke činjenice a ova činjenica koju je spomenuo a to je da je prihod iznad očekivanog zasigurno će pomoći u rješenju ovog slučaja o kojemu ću ovdje govori a radi se o konkretnom slučaju gdje vjerujem da ćemo svi a barem tako mi ovdje narodni zastupnici ovdje govorimo da smo dovoljno socijalno osjetljivi prema ljudima a ja ću vam reći, radi se o konkretnom slučaju gospodina Solića koji se direktno meni kao zastupniku obratio. Ja sam to kao pisano zastupničko pitanje uputio vama, ali možda kratko da ovdje kažem. Gospodin Solić je relativno teškog imovinskog stanja. Supruga je na porodiljnom sa tisuću 600 kuna naknade, plaća ja bih rekao na onom prosjeku hrvatskom a to znate da je vrlo malo i on je odlučio podići kredit i izgraditi kuću i to izgraditi kuću na način da stara kuća koju je negdje njegov djed još izgradio nekih sedamdesetih godina nadograditi nekih sedam puta osam objekat sa nikakvim potkrovljem u tijelu. No međutim, Hrvatske vode vodno-gospodarskog odjela vodnog područnog sliva Save je izdalo rješenje klasa/UPI br. 325 od 28.06. ove godine i iznos koji on treba platiti iznosi 42 tisuće 303,13 lipa. Nemoguće da taj iznos plati. To jesu na rate, rata bi mu iznosila 5 tisuća kuna. Ako računate ovu porodiljnu naknadu supruge 3 tisuće kuna mu iznosi kredit da bi uopće mogao podići objekat. Što se dogodilo? U vodnoj naknadi obračunan je i onaj postojeći stari objekat. Evo, ima sva dokumentacija će vam biti proslijeđena. Ja bih evo apelirao. Imamo konkretnih slučajeva gdje su ljudi zbog ovoga što se dogodilo, ja bih rekao, dovedeni u bezizlaznu situaciju, pa ja molim evo uviđajući sve ovo, govoreći o ovome gdje smo svi na neki način došli do toga da moramo zaštititi naročito onog čovjeka koji stvarno ne može izvršiti ovu naknadu, čovjek je uložio i žalbu. Vjerujem da će evo i moj apel u ovom završnom dijelu da konkretno pomognemo čovjeku da odgovorite pozitivno na moje zastupničko pitanje i da stvarno oslobodimo plaćanja ove naknade čovjeka gospodina Solića koji to ne može a vjerujem i svi vi vjerujete da 43 tisuće kuna za taj broj kubika sigurno nije a ulazak starog dijela kuće koji je građen sedamdesetih godina ne može biti pa po nikojoj uredbi, po nikojem zakonu i mislim da tu moramo izaći u susret. Hvala lijepo.
Hvala. U ime predlagača gospodin zastupnik Željko Pecek zaključno. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine tajniče, hvala Bogu da ovaj prijedlog neće ići u drugo čitanje jer ne znam kako bih uvrstio sve ove primjedbe koje smo ovdje čuli posebno od onog što je rekao kolega Širac neke ja ću reći čak i optužbe su smiješne od lažnog dodvoravanja. Kome se ja to gospodine Širac odnosno HSS važno dodvorava što je predložio ono u vrijeme donošenja uredbe koja je donijela visoke namete a Vlada je nakon toga prijedloga povukla. Pa je moje pitanje kome se Vlada Republike Hrvatske dodvorava kad je 30% smanjila te doprinose. Ne, nikome se ne dodvorava već je shvatila da je pogriješila i to stanje je promijenila. Kao što je premijer ovdje u Saboru i rekao. Međutim, nije se trebalo čekati mjesec dana. Gospodine državni tajniče, ne može se to obrazlagati da ste ostvarili prihod iznad očekivanog. Pa promijenili ste uredbu nakon mjesec dana. Što u mjesec dana možete vi procjenjivati prihode za čitavu godinu? To obrazloženje je u najmanju ruku smiješno. Razlog i motiv izmjena ovog zakona je prije svega što je to jedan novi namet, što je to jedan od osamdesetak nameta kojih u Hrvatskoj gospodo postoje, nameta koji se zovu porezi, nameta koji se zovu doprinosi i da ih sada ne nabrajam sve redom. Hrvatska je zbog toga nekonkurentna. Investitori Hrvatsku zaobilaze, a i zaobilaze je zato jer i vlada jedna velika pravna nesigurnost. Kolega Širac pa točno je da Vlada ima pravo donijeti uredbu. To je potpuno logično da ima i potpuno je logično da ministar ima kolega državni tajniče pravo donijeti pravilnik na osnovu zakona. To je logično. A da nije logično da Vlada donosi uredbe teške 400 milijuna kuna u vrijeme kada Sabor zasjeda. Pa logično bi bilo da je to sastavni dio zakona da mi ovdje u Saboru raspravimo o tome a onda vidite onda ne bi bilo nikakvih iznenađenja. Onda mi ne bi ostvarili prihod iznad očekivanog pa ne bi tu uredbu mijenjali. Nego bi mi sve to procijenili objektivno i taj doprinos bi imao one okvire koje podnosi za investitore i koji bi osigurali onu funkciju za koju se ja slažem da je neophodna u funkciji zaštite od prodora voda na nekim područjima i slično. Ono također što ste rekli da ova uredba ima retroaktivno djelovanje nije točno. Nego kad se uredba ukine što je prijedlog ovog zakona nakon tog dana se nešto drugo događa? Da li će predlagatelj ili Vlada Republike Hrvatske dati prijedlog izmjena zakona, novi zakon ili novu uredbu to je, to je neko, neka od mogućnosti. U svakom slučaju bilo bi dobro da smo stavili odmah nakon snage nešto što nije valjalo, a ta uredba nije valjala. Dokaz tome je da je i Vlada Republike Hrvatske sama promijenila tu uredbu. O tome kao što vi kažete da postoji pravni vakuum pa to je u najmanju ruku smiješno. Ako bi ta uredba unijela nesigurnost i pravni vakuum onda što bi se dogodilo preko 200 uredbi i pravilnika koji nisu donijeti dvije godine na osnovu zakona što ih nisu donijela nadležna ministarstva i Vlada? Ili što bi se dogodilo u vezi ove točke koju smo malo prije raspravljali, na osnovu zakona bolje rečeno članka 5. Zakona o obrani nije donio plan obrane Republike Hrvatske. Nije donijet. Ali vidite vas to ne zabrinjava makar je to trebalo biti donijeto u roku 3, 4 godine ali vas zabrinjava pravni vakuum za uredbu. Tako da ako smo mi se nekomu htjeli dodvoriti onda ja vas pitam a čije interese vi štitite? Pa jako je interesantno sakupiti 400 milijuna kuna novih nameta i možda bi bilo dobro opet kupiti za 400 milijuna EUR-a čeličnih cijevi koje bi onda ugrađivali narednih 100 godina u području Republike Hrvatske. Vjerojatno nismo još potrošili te čelične cijevi koje smo kupili iz vodnog doprinosa kojeg smo isto tako povećali pa bi sad to mogli napraviti narednih dvije, tri, četiri godine da taj novac potrošimo i da taj lobi koji je zainteresiran za kupnju čeličnih cijevi, plastičnih cijevi, koji je zainteresiran za kopanje da ima dodatnih 300, 400 milijuna kuna. Ali vidite mene i Klub HSS-a veseli upravo činjenica da je ovaj prijedlog potaknuo Vladu da promijeni, da promijeni stanje pa umjesto 400 milijuna kuna bit će 280 milijuna kuna, negdje otprilike tijekom godine i to je dovoljno da bude u funkciji zaštite obrane od poplava, a u svakom slučaju je jedna, jedno veliko smanjenje za investitore koji se zovu građani i koji se zovu poduzeća. O ribnjacima kolega Širac pa ja ću vam reći da ovu kalkulaciju koju sam čitao i upravo s ribnjaka na vašem području od kojeg ste vi 3, 4 kilometra. Radio je direktor tog ribnjaka kalkulaciju i ona je potpuno sigurno točna. Kolega državni tajniče pa smiješno je reći da se vodni doprinos ne odnosi na ribnjak nego na objekte koji se grade. Pa to je jasno i malom djetetu. Jasno je što sam ja rekao da je nasip na ribnjaku objekat. Onda vi ne znate zakon. Onda vi ne znate zakon da za nasip treba građevinska dozvola i da je on objekat. I taj namet je 50% troškova izgradnje nasipa ili bilo čega. Na vašu tvrdnju da je kuća u Slavoniji, u vašoj rodnoj Slavoniji od 800 kvadrata prevelika kuća u najmanju ruku je dvojbeno. Pa kolika bi trebala biti kuća u Slavoniji sa stambenim prostorom, sa stajom u kojoj bi bilo možda 100-tinjak junica, u kojoj bi bio sjenik, u kojem bi bilo infrastrukture prilazne ceste gdje bi bilo vode, plina i svega što treba. Mislite da je 800 kvadratnih metara previše? Ja vas uvjeravam da ne. Ukoliko mi želimo razmišljati u modernoj Slavoniji gdje ćemo imati seljaka sa 100, 200 hektara zemljišta koji će imati staje, a grade ih, hvala Bogu ih hvale vrijedne 2 i pol milijuna kuna da su onda ovo previsoki nameti koji se zovu vodni doprinos. Tako da ako govorimo o povećanju i tvrdnji kako vodni doprinos nije zaustavio izgradnju jer je izgradnja veća odnosno broj izdanih građevinskih dozvola za 4,2% u odnosu na prošlu godinu. To je u najmanju ruku dvojbeno pogotovo jer nitko nije oborio tvrdnju da mi nemamo nikakvih pogodovanja a trebali bi ih imati za područja od posebne državne skrbi gdje ne samo ljudi moraju izgraditi svoje stambene objekte i gospodarske objekte nego i općine moraju obnoviti ceste, moraju obnoviti vodovode, plin ugraditi i slično. Tako da ovo što sam čuo su paušalne ocjene. Hvala Bogu da te prijedloge ne moramo ugrađivati nigdje i hvala Bogu da je Vlada shvatila da je donijela uredbu koja previše opterećuje investitore i građane i jedinice lokalne samouprave. Da je promijenila tu uredbu i ja mislim da prostora ima da još dodatno promijeni i nadam se da će to tokom godine i učiniti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. A ispravak gospodin Širac, izvolite prije toga.
… [[Govornik se ne razumije.]] gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Pecek u svom izlaganju iznio je sljedeće: da bi donošenjem zakona kojeg je on predložio ovom Hrvatskom saboru da ne bi nastao pravni vakuum pa vi ni, to naravno nije točno. Prijedlogom zakona se predlaže ukidanje uredbe Vlade Republike Hrvatske kojom se osiguravaju sredstva za javnu djelatnost koja se zove hrvatsko vodno gospodarstvo. A kolega Pecek nije predložio nikakav način u svom Prijedlogu zakona na koji način bi se osiguravala sredstva za financiranje te javne djelatnosti. Ja bih o tome jako puno mogao polemizirati ali, naravno imat ćemo prilike kad pred nas dođe strategija prostornog uređenja da se ovaj Visoki dom onda izjasni i o načinima financiranja svake djelatnosti koja se obavlja u hrvatskom vodnom gospodarstvu.
Nije morao predložiti … [[Zbog najave govornik se ne razumije.]] To nigdje nije.
Ne, ne, on nije tvrdio da neće nastati gospodine potpredsjedniče pravni vakuum. Pravni vakuum bi nastao jer on nije predložio drugi izvor financiranja.
A ja samo kažem da nije morao predložiti.
Ne, ne, on nije morao predložiti. Ali ja tvrdim da bi nastao pravni vakuum.
Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o financiranju vodnog gospodarstva. Predlagatelj zastupnik je Željko Pecek. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključka: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o financiranju vodnog gospodarstva koji je predložio zastupnik Željko Pecek zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela." Molim glasovati. Rezultat? Sa 65 glasova za, 4 suzdržana, 23 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na - Prijedlog Zakona o dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj – predlagatelj zastupnik Željko Ledinski, prvo čitanje P.Z. br. 438 Predlagatelj zakona je zastupnik Željko Ledinski. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnosi na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbora za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti? Želi. Gospodin zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
… [[Zbog najave govornik se ne razumije.]] štovani državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, dozvolite da ukratko obrazložim prijedlog ovoga zakona koji sam koliko sam imao prilike vidjeti nije našao … [[Govornik se ne razumije.]] prijedlogu zakona koji Vlada predlaže. Zbog čega predlažem ovakav prijedlog zakona? Riječ je o jednome dijelu naselja, relativno malome. Zove se Opatija Gornja. Ona ima nekoliko zaselaka i ona je prije se nalazila i mjesnoj zajednici koja je ušla u jednu općinu sa svim ostalim mjestima, a ona je sticajem okolnosti, što nitko nije vodio brigu da je to dio jedne mjesne zajednica koja se zova Gornji Hroševec pa je pod Opatija ušla u drugu općinu. Ona nema nekakve fizičke veze kvalitetne sa ovom općinom gdje je sada. Nema ni želje tih stanovnika da žive u toj općini. I jedna i druga općina o kojima je riječ su se suglasile da se taj dio naselja prebaci iz jedne općine u drugu. Problem je proceduralne prirode što to je dio naselja, što to nije naselje. Iako na terenu praktički se to zove Opatija Gornja i to je ima sve atribute naselja. Ja molim predstavnika Vlade da takove male stvari koje pomažu općinama i ljudima koji žive tamo na terenu da se omogući da se ta proceduralno riješi. A ne da se njih vraća. Jer njima je bilo rečeno prije nekoliko mjeseci kad su bili kod neke gospođe u državnom uredu da je to praktički riješeno. Jer su i jedna i druga općine dale suglasnost. No međutim sada vidim da u prijedlogu to nije takovo. Jer oni formalno nemaju taj institut da se zove naselje, nego su dio naselja sa nekoliko zaselaka. Riječ nije o nekom velikom broju, ali vjerujte da tim ljudima to pričinjava poteškoće, jer moraju ići okolo, nemaju ni put kvalitetan. I sve do sada što su u životu radili su radili u drugoj općini, tj. Općini Kravarsko, a ne u Pokupskom gdje su sada. Pa evo, ne bi dugo obrazlagao, ali takve stvari mislim da bi trebalo malo na neki drugi način. Ne da mora doći u proceduru i da onda ne prođe još u tom dijelu. A mislim da to, s obzirom da je tamo na vlasti i u jednoj i drugoj općini HDZ koji su podržali prijedloge nema razloga da se takve stvari ne udovolje tim ljudima. Evo, toliko. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Božidar Pankretić.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Klub Hrvatske seljačke stranke podržava ovaj prijedlog zakona. Uostalom mi podržavamo mještane Opatije Gornje. Mislim da je neshvatljivo da zbog formalnih nekih stvari se ne može riješiti problem ljudi. Problem ljudi koji se stvarno svakodnevno u svom životu susreću sa time da se nalaze u jednoj općini, a trebali bi biti u drugoj općini. Formalno Općina Pokupsko, Općina Kravarsko dale su suglasnost, ljudi su svi, svi potpisali sa žele prijeći u Općinu Kravarsko. Zagrebačka županija je to potvrdila. Sve gotovo bi se reklo je zadovoljeno i napokon smo svi mi mislili da će i ljudi mještani Opatije Gornje biti zadovoljni u tom dijelu. No međutim, nažalost evo u postojećem prijedlogu koji je u proceduri to nije učinjeno. Iz razgovora o ovom dijelu je rečeno da Opatija Gornja nije mjesto, nije naselje i da se zbog toga to ne može učiniti. Mislim da to nije dovoljan razlog da se evo jednoj cjelini, jednom mjestu ne udovolji njihova želja, njihovo pravo koje uvijek dajemo da se netko odluči gdje će biti. A osim tog prava i odlučivanja njegovog samostalnog ono se ne kosi ni sa odlukom Općine Pokupsko ni sa odlukom Općine Kravarsko ni sa odlukom Županijske skupštine Zagrebačke županije. Ja bih vas zato molio da evo svi podržimo ovaj prijedlog. Klub Hrvatske seljačke stranke čvrsto stoji uz ovaj prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Predlagatelj zakona je zastupnik Željko Ledinski. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o područjima gradova, općina i županija u Republici Hrvatskoj koje je predložio zastupnik Željko Ledinski zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela." Molim, uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 68 glasova za, 8 suzdržanih, 17 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Gospodine predsjedniče, kolege i kolegice zastupnici. U ovom zakonu zapravo se predlažu izmjene i dopune glede plaćanja tzv. rente, a koju plaćaju obrtnici koji su smješteni u, koji su smješteni, ja mislim da je tu kolega Pecek, jedino je on ovlašten, pa evo kolega Pecek će obrazložit.
Kolega Pecek izvolite, ovaj Zakon o izmjeni i dopuni Zakona o zaštiti očuvanja kulturnih dobara.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Pa ja bih uvodno želio malo protestirati protiv ovakvog načina preskakanja dnevnog reda, jer ovo mi liči na utrku na 100 metara sa preponama gdje se neke točke preskaču iz nepoznatih razloga, a neke se uvrštavaju u dnevni red naravno kada nema kamera i kada nema interesa javnosti. Evo četiri točke HSS-a za redom su smještene u ovo vrijeme iz nama nepoznatih razloga. Pa evo ja bih molio u ime kluba stanku od 10 minuta i da nam se objasni takav način i razlozi. Ja se nadam da postoje opravdani razlozi zbog čega smo ove točke preskočili.
Kolega Pecek, ja ću vam jasno stanku odobriti, ali razlog je taj što u skladu sa člankom 205. stavak 2. Poslovnika jer jednostavno se radi o tome da smo imali izvješće privatno javno partnerstvo koje predstavnik predlagatelja će biti osiguran ne za danas nego za sutra isto kao što smo i dva prethodna, dvije prethodne točke koje su se odnosile na Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja i Nacionalnog programa zaštite potrošača isto. U skladu s Poslovnikom ja ih pomičem. Da i vi još inzistirate na ovoj …
Da gospodine predsjedniče, jer vidite vi pravite kao predsjedatelj sjednice razliku između predlagatelja koji predlaže smjernice o javnom privatnom partnerstvu i zastupnika Sabatija koji predlaže nešto drugo. I ja vas pitam zbog čega vi pravite takove razlike? Predlagatelja ovdje nema, naravno da nije mogao niti biti, jer ima nekih drugih obaveza kao zastupnik, ali vi pravite razliku između predlagatelja. Opravdanje je ako predlagatelja nema ovdje, ako je on predstavnik Vlade ili nekog ministarstva i ja vam naglašavam opet isti problem. Uvrstili ste pet točaka koje ima HSS kao klub ili zastupnici pojedinačno, utrpali ih u neko vrijeme, a preskočili ste puno točaka iz meni nepoznatog razloga. Tako da nemamo Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja, pa bih volio čuti zbog čega smo to preskočili jer vidio sam ovdje državnog tajnika kako je sjedio, pretpostavljam da je došao zbog tog zakona. Imamo također i Godišnje izvješće o ostvarivanju Nacionalnog programa zaštite potrošača, mislim da također nije bilo teško osigurati predlagatelja i tu je još treći prijedlog koji se zove Smjernice za primjenu ugovornih oblika za javno privatno partnerstvo. Podsjećam vas da su to točke 7. i 8. te točka broj 13. a sada smo na točki broj 16. napominjem to se zove preskakanje prepona na utrci od 100 metara. A ovdje ste grupirali u neatraktivno vrijeme prijedlog zakona o financiranju vodnog gospodarstva, zatim o područjima županija i gradova dva zakona, zatim Zakon o zaštiti o očuvanju kulturnih dobara te Zakon o mirovinskom osiguranju, Zakon o porodnom dopustu i Zakon o statusu roditelja odgoja ili šest zakona. Da li slučajno ili ne, jer su to sve prijedlozi HSS-a koji se evo čitaju ovdje u 17 sati i 28 minuta.
Kolega ja kao predsjedatelj u skladu sa člankom 209. imam takve ovlasti i mogućnosti i ja to na taj način i kao i uvijek predsjedatelji ranije radim. Da li vi želite stanku ili mislim predlažem da ne tražite to, da idemo dalje.
Da ja vas molim stanku očito … od pola sata kako bi se pripremili za ovaj set svih zakona.
Stanka od 10 minuta. U redu. STANKA U 17,31 SATI … [[Početak nije snimljen.]] gospodo. Nastavljamo sjednicu. U ime Kluba HSS-a, predsjednik Kluba poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara koji je zapravo jako sličan ovom Prijedlogu maloprije o kojemu smo razgovarali. U jednom dijelu koji se odnosi na novi namet koji je definiran za poduzetnike kao što smo kroz uredbu opteretili dodatno poduzetnike, odnosno građane sa vodnim doprinosom, tako smo kroz izmjene ovog Zakona opteretili i ljude koji obavljaju određene djelatnosti, a rade ih u objektima koji imaju status kulturnog dobra. Ta obaveza plaćanja tzv. spomeničke rente je uvedena u pravni sustav Republike Hrvatske Zakonom o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara što je naravno dobro i to se dogodilo 99. godine. Zakon je mijenjan 2003. godine, međutim novost je za 2003. godinu da je u tom Zakonu uveden dvostruki način određivanja spomeničke rente. Tj., direktna spomenička renta i indirektna spomenička renta. Direktnu spomeničku rentu plaćaju fizičke osobe i pravne osobe koje su obveznici poreza na dohodak ili poreza na dobit, a koje obavljaju djelatnost u nepokretnom kulturnom dobru ili na području kulturno-povijesne cjeline. I dan danas čini mi se da nikome nije jasno što je kulturno-povijesna cjelina, ali o tom nešto kasnije. Svojstvo kulturnog dobra definira i određuje ministar kulture i to se objavljuje u Narodnim novinama. Međutim, Zakon definira kulturno-povijesnu cjelinu samo kao naselje ili dio naselja, odnosno kao područje koji su zaštićeni kao kulturno dobro. I Zakonom se zapravo uopće ne određuje što je to kulturno-povijesna cjelina. Pojam kulturno-povijesne cjeline Zakon koristi tek u članku 114. i 114.a kojim se utvrđuje visina i način plaćanja spomeničke rente. Inače, što je to kulturno-povijesna cjelina ne znamo. Jedino u funkciji plaćanja rente. Tu direktnu spomeničku rentu plaćaju svi obveznici koji rade, znači, u nepokretnom kulturnom dobru i oni se odnose na objekte u registru kulturnih dobara Hrvatske, odnosno na području kulturno-povijesne cjeline. Tzv. indirektnu spomeničku rentu dužne su plaćati pravne i fizičke osobe koje obavljaju djelatnost bez obzira na područje i prostor u kojem se ta djelatnost obavlja, navedene prema nacionalnoj klasifikaciji, a između kojih primjerice izdvajamo hotele i restorane, što bi možda bilo i logično. Ali jednako tako tu ubrajamo i one ljude koji popravljaju bicikle. Tako da ako on ne daj Bože popravlja bicikl u takvom objektu dužan je plaćati tu naknadu kao i onaj koji obavlja taksi prijevoz pa slučajno parkira tu ili negdje blizu. Pa odnosi se na telekomunikacije i na sve ostale zapravo prema određenoj nacionalnoj kvalifikaciji. Interesantno je da prema tumačenju ministarstva ne isključuje se plaćanje međusobno indirektne rente i direktne spomeničke rente. Što zapravo nema logike, postoje znači dva nameta za isti objekat, za isto obavljeni posao. Tu visinu spomeničke rente definiraju općine i gradovi svojim odlukama prema Zakonu i ona se kreće od 3 do 10 kuna po četvornom metru korisne površine poslovnog prostora, odnosno ova druga renta se plaća po stopi 0,05% ukupnog prihoda za tzv. indirektno spomeničku rentu. Ovim izmjenama Zakona mi želimo postići zapravo jednostavan efekat. Da to maksimalno propisivanje spomeničke rente koje se kreće između 3 i 10 kuna svedemo na mogućnost od 1 kune do 5 kuna po četvornom metru korisnog poslovnog prostora. Također bi htjeli kroz izmjene Zakona i napraviti izuzetke da se oslobode plaćanja spomeničke rente obrti koji imaju tradiciju, ali i jednako tako i poduzetnici sa područja od posebne državne skrbi, otoka i brdsko-planinskih područja. Htjeli bi da se briše odredba kojom je uvedeno plaćanje još jedne rente za određene djelatnosti jer ako obavljate određenu djelatnost također je zahvaljujući tome što je obavljate potrebno platiti i dodatnu rentu. I htjeli bi, ono što sam maloprije govorio, da brišemo pojam određene kulturno-povijesne cjeline koji nije definiran niti u ovom Zakonu koji se odnosi na rentu niti bilo gdje drugdje u zakonodavstvu Republike Hrvatske. Ovakovim propisivanjem postiglo bi se smanjenje izdavanja poduzetnika za spomeničku rentu, a koja davanja su za pojedine gradove veća čak i od iznosa komunalne naknade. Osim toga, iz Zakona bi se brisalo određenje o plaćanju rente za područja kulturno-povijesne cjeline, a koja područja, još jedanput to naglašavam, nisu za to uređena. Zakonom osim definicije tog samog pojma nije propisano tko i na temelju kojeg kriterija ih određuje. Isto tako kroz ovaj naš Prijedlog se briše popis djelatnosti koje bi plaćale tzv. indirektnu rentu, a za odabir koji zapravo uopće nije bio jasan kriterij koji je korišten kod takovog odabira. Koristeći tu zakonsku mogućnost o propisivanju rente spomeničke mnogobrojni gradovi i općine su donijeli svoje odluke kojima su naravno utvrdili maksimalnu visinu spomeničke rente. Obveznici plaćanja vide u toj renti još jedan državni namet, porez, doprinos, prirez, kako god to hoćemo nazvati te odbijaju plaćati, odnosno teško to plaćaju. Hvalevrijedan potez je nekih gradova i općina koje su takove odluke stavile u mirovanje. Prihvaćanjem ovoga Prijedloga mi bi rasteretili poduzetnika koji su zapravo temelj gospodarstva Republike Hrvatske i omogućili bi zapravo provođenje ustavnog načela o podmirenju javnih troškova u skladu sa gospodarskim mogućnostima poduzetnika te načelu pravednosti. Ja znam da ću ovdje od predstavnika ministarstva dobiti primjedbu i prijedlog kako zapravo ovaj Zakon o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara daje mogućnost općinama i gradovima da samostalno propisuju visinu te rente i jednako tako kako imaju mogućnost da oslobode pojedine poduzetnike plaćanja te rente ako oni imaju tradicionalni obrt ili su na području od posebne državne skrbi. Međutim, izmjene zakona idu u pravcu da spomenička renta ne bi mjesečno mogla biti veća od 5 kuna po četvornom metru umjesto 10 kao što je to do sada i predlaže da se oslobodi one kojima to najviše i treba, a naglašavam otoke, područje od posebne državne skrbi i slično, jer općina ili grad to ne može napraviti, a da umjesto njih ne uplati tu rentu. Znači ako odluka općinskog vijeća ide u pravcu da nekom obrtniku ili poduzetniku ukine tu rentu, umjesto njih mora platiti jer to je također i prihod države ta spomenička renta koja se dijeli znači između jedinice lokalne samouprave, općine, grada i države u odnosu 60 naprama 40. Znači ukoliko je općina oslobodila obrtnike ili poduzetnika plaćanje rente istovremeno je stvorila sebi obavezu da je plati umjesto njega. Evo jednostavan prijedlog izmjena zakona koji smanjuje iznos spomeničke rente po četvornom metru, koji želi izbrisati pojam neke kulturno-povijesne cjeline koji nam uopće nije poznat, koji želi osloboditi plaćanja te rente na područjima neke državne skrbi, otocima i slično. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo dozvolite još nekoliko riječi koje bih želio riječi u ime kluba HSS-a koji je ujedno i predlagatelj Prijedloga izmjena i dopuna ovoga Zakona. Pa evo prošle godine klub HSS-a je nakon opetovanih dopisa koji su bili upućeni prema predsjedniku Sabora i predsjedniku Vlade dobio od Hrvatske obrtničke komore dopis gdje nam predlažu da ovakav Prijedlog zakona uvrstimo u proceduru pošto to nisu mogli dobiti od strane Vlade. Ne bih ga čitao, nego evo samo kažem to nas je potaknulo da pokušamo na jedan način i u setu obrtničkih zakona koje smo predložili omogućiti da se obrt i malo obrtništvo rastereti određenih davanja koja su sve veća i sve teža za njih. Kada je ovaj Zakon donesen jasno da su sve općine i gradovi uvele uglavnom maksimalne stope za spomeničku rentu, uglavnom po 10 kuna i kada to izračunate ta davanja su ista kao i ova maloprije o kojima smo govorili vodonaknada, značajna stavka koju naši obrtnici koji se bave malim obrtom, posebno tu mislim na one obrte koji su već u izumiranju. To su značajna davanja za njih, pogotovo jer njihov prihod godišnji nije velik, a spomenička renta obično se ti obrti nalaze u urbanim sredinama i ona je jako velika i potaknuti time predložili smo prije svega prijedlog smanjenja te naknade i mislim da je to opravdano da se ta naknada sa, bila je od 3 do 10, da se smanji na jednu do pet kuna maksimalno. Isto tako treba ostaviti mogućnost da se oslobode ona područja koja su od posebne državne skrbi. Znamo kakvo je tamo stanje, da su otežani uvjeti i u tim gradovima i općinama koji su od posebne državne skrbi mislim da nije u redu da se naplaćuje tako velika spomenička renta. A isto tome kad dodamo i ovu indirektnu rentu praktički oni plaćaju dvije. Na taj način vjerujem da bi se pomoglo malo da se rastereti to obrtništvo koje u tim sredinama gdje ima tih obrtnika, a ima ih sve više, zapravo to su inicijalni znaci oporavka posebno u područjima državne skrbi da će se nešto početi dešavati na tim područjima i mi sada … [[Govornik se ne razumije.]] po svim mogućim davanjima maksimalne naknade i onda što nam se dešava? Nemamo očekivanog razvoja gospodarstva. To je primjer sada sa ovogodišnjom uvedenom naknadom … [[Govornik se ne razumije.]] koje smo maloprije govorili ako hoće nešto graditi to su ogromni iznosi, oni su skuplji nego maloprije sam govorio nego jedna građevinska dozvola sa svim papirima. Sad kad počne raditi ako je imao novce da počne pa je nešto dogradio, onda mu damo jednu visoku spomeničku rentu i onda se tih naknada da dalje ne nabrajam nakupi puno i ustvari se onemogućuje njegov normalan rad. Onda su mu radnici na minimalnoj plaći, onda se pokušava i varati gdje može država da se izbjegnu neka davanja i sve to onda dovodi, dolazi do toga da je to jedno veliko opterećenje i jednostavno na taj način se onemogućuje onaj očekivani rast i razvoj. Mislim da bi bilo dobro o tome razmisliti i da se omogući barem ovo što mi predlažemo ovdje da se posebno u tim područjima od posebne skrbi taj dio naknade omogući da općine to mogu, da ne moraju donositi takove odluke i da se ne mora plaćati ta naknada, a isto tako i da se ona smanji za praktički za 50%, sa 10 na 5, odnosno od 1 do 5 kuna kao što je predviđeno u prijedlogu zakona. Vjerujem, to je jedan mali prijedlog koji možda će nekome izgledati da je beznačajan, ali vjerujte za tog malog obrtnika i poduzetnika puno takvih malih prijedloga omogućavaju nekakav njegov bolji i normalniji razvoj u tim malim sredinama i mislim da su oni potpuno opravdani i zbog toga apeliram na sve vas da podržite ovaj Prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika HSS-a. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara koji je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za, 6 suzdržanih, 12 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolege i kolegice zastupnici. Pa mirovinski sustav predstavlja jedan od najznačajnijih sustava socijalne sigurnosti. On pruža sigurnost u slučaju starosti, invalidnosti, smrti člana obitelji ili tjelesnog oštećenja. Na dan 31.12.2004. godine mirovinu je primalo milijun 65 tisuća 655 korisnika što čini gotovo četvrtinu stanovništva Republike Hrvatske. Zakonom o mirovinskom osiguranju definirano je da se mirovinski sustav temelji na tri razine i to prvo obvezno mirovinsko osiguranje na temelju generacijske solidarnosti, drugo obvezno mirovinsko osiguranje na temelju individualne kapitalizirane štednje i dobrovoljno mirovinsko osiguranje na temelju individualne kapitalizirane štednje. Prava iz mirovinskog osiguranja mogu ostvariti samo osiguranici i osigurane osobe a članovi njihovih obitelji samo u slučaju smrti osiguranika. Pravo na starosnu mirovinu ima osiguranik kada navrši 65 godina muškarac odnosno kada navrši 60 godina života žena i 15 godina mirovinskog staža. Visina mirovine ovisi o ostvarenoj plaći odnosno osnovici osiguranja na koju su plaćeni doprinosi i ukupnom navršenom mirovinskom stažu do umirovljenja. Temeljem Zakona o mirovinskom osiguranju čak 71 tisuća korisnika prima mirovinu manju od 500 kuna mjesečno odnosno prosječno isplaćena mirovina tim korisnicima prema podacima koje smo mogli dobiti u vrijeme pisanja ovog prijedloga zakona iznosila je 359,24 kune mjesečno. Sasvim je sigurno da ovom dijelu korisnika mirovinski sustav ne daje gotovo nikakvu socijalnu sigurnost. Nadalje, prema popisu stanovništva iz 2001. godine u Republici Hrvatskoj ima 644 tisuće osoba starijih od 65 godina. Dio tih građana nisu korisnici mirovine niti ostvaruju prihode vlastitim radom. Radi socijalne sigurnosti svih građana Republike hrvatske starijih od 65 godina predlažemo izmjene i dopune Zakona o mirovinskom osiguranju kojim se u mirovinski sustav uvodi nacionalna mirovina. Pravo na nacionalnu mirovinu imali bi građani Republike Hrvatske stariji od 65 godina koji su u životnoj dobi od 15. do 65. godine imali neprekidno prebivalište u Republici Hrvatskoj te koji u godini koja prethodi, godini priznanja prava na nacionalnu mirovinu nisu ostvarili prihod veći od prihoda utvrđenog zakonom. Ukoliko su osoba i njen bračni drug po osobi ostvarili prihod manji od prihoda utvrđenog zakonom ostvaruje se pravo na nacionalnu mirovinu u visini razlike između ostvarenog prihoda i visine nacionalne mirovine. Nacionalna mirovina bi se isplaćivala samo građanima koji prebivaju u Republici Hrvatskoj a pravo na mirovinu prestaje smrću, iseljenjem, stjecanjem prihoda većih od propisanog. Sustav nacionalnih odnosno socijalnih mirovina nije nepoznat ni u svijetu ni u Europi. U nekim zemljama se nazivaju to socijalnim mirovinama, u nekim nacionalnim mirovinama a svima je zajedničko da osiguravaju socijalnu sigurnost građana kod kojih je nastupila nesposobnost za rad a nemaju ili nemaju dovoljno sredstava za život. Uvjeti pod kojima se mirovina može ostvariti kao i visina mirovine ovisi o gospodarskoj moći države. No, svugdje je vezana uz godine starosti i prebivalište određeni broj godina na teritoriju dotične države. U nordijskim sustavima nacionalne mirovine utemeljene su na socijal-demokratskoj ideji jednakosti a zbog bogatstva država koje primjenjuje takve sustave nacionalne su mirovine prihod od kojeg se može dostojno živjeti. U Australiji, Novom Zelandu te mirovine se nazivaju socijalnim mirovinama jer ih često ostvaruju oni koji prije odlaska u mirovinu nisu imali puno. Švicarska ima nacionalnu a Portugal socijalnu mirovinu. A ako težimo Europi dužnost nam je prihvatiti europske standarde kao što ih prihvaćaju i druge tranzicijske zemlje. Tijekom rasprava u odborima istaknuti su prigovori po kojima se smatra da nacionalna mirovina ne bi trebala biti u sustavu mirovinskog i ovom prilikom potrebno je naglasiti da iako se inkorporira kroz Zakon o mirovinskom invalidskom osiguranju zapravo nije u sustavu mirovina i umirovljenici koji ostvaruju ta prava zaista ništa ne gube ako se drugom dijelu građana Republike Hrvatske koji nemaju prihod veći od zakonom predviđenog jamči socijalna sigurnost. Da bi bilo potpuno jasno zašto smo se odlučili na to da idemo na ovaj način rješenja potrebno je naglasiti tko to zapravo ulazi u taj sustav nacionalnih mirovina. U taj sustav nacionalnih mirovina ulaze građani koji su navršili 65 godina života i nemaju radne sposobnosti i nemaju prihoda. Dakle, to je onaj najsiromašniji dio koji možda nije tijekom života imao priliku ni mogućnost zasnivanja radnog odnosa. Međutim, takvih građana u tom sustavu je vrlo malo. Drugi dio građana koji ulazi u sustav nacionalnih mirovina su oni građani koji su radili, plaćali doprinose mirovinskom osiguranju ali nisu navršili petnaest godina radnog staža i nisu ostvarili pravo na mirovinu. Ovim zakonom i oni bi bili obuhvaćeni. Zaista su različiti razlozi prestanka radnog odnosa i najčešće ljudi nisu krivi što nisu mogli zaokružiti petnaest godina radnog staža jer mnogi su kolegice ostali bez posla upravo zbog privatizacije i tajkunizacije i nije se vodilo računa što im nekoliko dana manjka da bi stekli najminimalnije uvjete stjecanja uvjeta za ostvarivanje mirovine. Treći dio su oni građani Republike Hrvatske koji su oduvijek živjeli na teritoriju Republike Hrvatske ali iz razno raznih razloga a radili su u sada nekim drugim državama, onda nekim drugim republikama države Jugoslavije i danas je njihova mirovina puno, puno manja ispod ovih 500 kuna. Mi moramo znati da ti ljudi primaju mirovine 200, 300 ili 400 kuna. Četvrta kategorija koja ulazi u nacionalne mirovine su seljaci. Vi se jako dobro sjećate da seljaci nisu imali mogućnost zakonsku mogućnost mirovinskog osiguranja. Ta zakonska mogućnost je uvedena tek naknadno i onaj dio koji je plaćao mirovinu do 60.-te, do 65.-te godine. Oni jesu ostvarili mirovine i te mirovine danas iznose 230 kuna. Oni su danas stari, oni su danas nesposobni za rad i njihovi prihodi nisu veći od 230 kuna. Smatramo da jedna država koja u Ustavu kaže za sebe da je socijalna država, da ima obvezu skrbiti o najsigurnijim, a radno nesposobnim građanima i ovo što smo predvidjeli to je uistinu minimum. I čuli smo prigovore kad predlažemo tako malo bolje ne predložiti ništa. Međutim koje nam je bilo mjerilo? Mjerilo nam je bila najniža, mirovina koja se ostvari za 15 godina radnog staža i 65 odnosno 60 godina života. Smatrali smo da do tog iznosa je, ima opravdanja i da se u tom dijelu može izjednačiti. Ja ne kažem da oni koji imaju 15 godina radnog staža, 65 odnosno 60 godina života da je njihova mirovina sada kolika im se isplaćuje dovoljna. Ne, nije dovoljna. Nije dovoljna. I ta mirovina se treba povećati međutim sama ta činjenica što je njihova mirovina nedovoljna ne može biti osnovan i opravdani razlog da ovaj najsiromašniji dio građana isključimo iz bilo koje, bilo koje socijalne sigurnosti koju država može osigurati. Nadalje ovdje sam nabrojila da nacionalna mirovina nije nepoznanica u svijetu. Ni u svijetu ni u Europi. I sve više država ima nacionalne mirovine. I Rusija ima nacionalnu mirovinu. Rekla sam da postoje dva sustava: socijalnih mirovina i nacionalnih mirovina. Smatrali smo da je najprikladniji sustav iskustva i korištenje iskustava iz država nastalih od bivše Jugoslavije. I upravo jedan ovakav sustav ima nama susjedna država Slovenija. Smatramo da ovim Zakonom ukoliko bi bio prihvaćen da bismo dokazali i svoju odgovornost i svoju socijalnu osjetljivost a država ne bi, država, ne znam tko je država, državni proračun ne bi puno gubio. To je sitan novac za ono što se tima najsiromašnijima i najnemoćnijima može dati. Ovom prilikom bih mogla analizirati malo i sustav socijalne skrbi. Ja bih podsjetila da u sustavu socijalne skrbi pravo na socijalnu skrb imaju i radno sposobni građani. Osobno smatram da je neopravdano da radno sposobni građani imaju pravo na socijalnu skrb a oni koji su radno nesposobni, koji su k tome još i bolesni da nemaju ama baš nikakve socijalne sigurnosti. Evo Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke stoga iz tih razloga predlaže ove izmjene i dopune Zakona o mirovinskom osiguranju.
Hvala. Odbor za rad, socijalnu politiku, zdravstvo, zakonodavstvo. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici pa evo ovdje pred vama je prijedlog ovog Zakona. Ja ću u ime Kluba govoriti o jednom segmentu Zakona i posebno staviti naglasak na njega. O nacionalnim mirovinama, o zaštiti jednog dijela ljudi govori se već jako dugo. Ja bih rekao da mnogi od vas koji sjedite danas ovdje ste o tome razgovarali na svojim nekim okruglim stolovima. Na svojim ja bih rekao stranačkim instancama i da ste davali ponekad određena ili obećanja ili razgovore u tom dijelu, ali nažalost do današnjeg dana od postojanja samostalne države Hrvatske nismo uspjeli rekao bih ispraviti određenu nepravdu. Kada govorimo o nepravdi onda ovdje prvenstveno govorim o našim poljoprivrednicima, o našim seljacima. Ja vjerujem da je veliki broj i vas ovdje koji ako nije netko direktno od vaših, da li otac, da li majka, baka, djed, ali sigurno vaši bližnji rođaci imaju nekoga tko danas ima 70, 80 godina ili više od toga a da nema nikakve naknade države i nije ničim dobio ja bih rekao nagradu za onaj svoj rad. Ja ne mogu prihvatiti da netko može reći da je jedini razlog zbog čega se ne može uvesti nacionalna mirovina razlog što netko nije uplaćivao u Mirovinski fond. Što netko nije bio osiguranik. Ja ću onda podsjetiti mnoge kojima je znamo iako znaju nešto o poljoprivredi da će biti svjesni toga da do gotovo 80-tih godina to poljoprivrednicima i nije bilo omogućavano, a nakon toga s obzirom na nepovjerenje koje je uvijek bilo među njima mnogi to nisu učinili. Ali nitko ne može reći da jedan poljoprivrednik koji danas ima 85 godina ili 75 godina nije svojim radom zaslužio od Hrvatske države da mu da nacionalnu mirovinu. To me nitko ovdje ne može uvjeriti. 50 i negdje i nešto tisuća imamo takvih ljudi i mislim da govorimo o tom segmentu izuzetno je bitno da se dođe do nacionalne mirovine. Ovo stvarno se ne bi smjelo shvatiti kao projekat samo jedne stranke. Mislim da je to nacionalni interes i ako netko govori o tome da nije bilo pokušaja ovoga da se učini taj dio bilo je nažalost samo nažalost neuspješnih i mislim da je stvarno krajnje vrijeme da donesemo taj zakon. Zbog čega je on samo bitan ne iz ovog razloga o kojemu sam govorio prema tim ljudima gdje vjerujem da ćemo se svi složiti i da taj dio socijalne osjetljivosti pokazati nego je i bitan rekao bih prvenstveno i zbog buduće politike prema selu i jednog pogleda na selo. Mi nažalost htjeli ili ne htjeli priznati danas imamo velikih problema na selu i mi objektivno te probleme i nećemo riješiti ako ne riješimo i ovaj problem. Kada govorimo o poljoprivrednom zemljištu onda dolazimo do toga da ukupno rješenje mnogih pitanja u poljoprivredi je rješenje i poljoprivrednom zemljištem, okrupnjavanjem gospodarstava da naši, obiteljska poljoprivredna gospodarstva mogu biti konkurentna na ovom nemilosrdnom tržištu. Ali tog trenutka kada malo vratimo stvar nazad dolazimo do toga da ima jedan veliki dio naših staračkih domaćinstava koja nažalost a znamo da je u vlasništvu privatnih osoba najveći dio poljoprivrednog zemljišta, ali ta seljačka gospodarstva, ti ljudi su vezani uz tu zemlju, nemaju nikakve socijalne sigurnosti i nema ja vas uvjeravam nikakve šanse da riješimo problem sela, ruralnog prostora bez vrlo sistematskih mjera, a jedna od tih je nacionalna mirovina. Uvođenjem nacionalne mirovine osigurali smo jedan veliki dio tih seljačkih gospodarstva koji će ipak biti socijalno sigurni, zbrinuti i možemo slobodno reći stavit ćemo veliku količinu poljoprivrednog zemljišta u promet. To poljoprivredno zemljište, naročito na sjevero-zapadnom dijelu Hrvatske rješava mnoge probleme koji su vezani uz okrupnjavanje. Bez rješavanja toga ja vas uvjeravam nećemo riješiti ni problem ruralnog prostora ni onda definitivno problem poljoprivrede. Nema niti jednog čovjeka seljaka koji živi na selu koji će prodati i jedan kvadrat svojega zemljišta ako nema nekih naknada, ako prije nije nekako socijalno zbrinut, ako nema neku mirovinu. Ljudi su najdirektnije vezani za tu zemlju. Oni osjećaju u njoj sigurnost, jer druge sigurnosti nemaju. Mislim da samo ovaj u ovom segmentu vidimo kolika je važnost ove nacionalne mirovine. Važnost nacionalne mirovine u ukupnom rješavanju ruralnog prostora. Potpuno moramo biti svjesni pa prema nekim analizama da je danas sigurno 20-ak, 30-ak posto takvih domaćinstava na selu. Imamo veliki problem sa, ovdje sam govorio o poljoprivrednom zemljištu. Mi imamo s druge strane one koji bi željeli se proširiti, koji bi željeli živjeti od poljoprivrede, ne mogu se širiti, imaju taj problem. Imamo problem onda ukupan na selu, a to je da ruralni prostor nije poželjan, da ruralan prostor nije ono što bi svi željeli. A željeli bi da se dogode procesi kao što se događaju procesi u Europi na koju se počesto pozivamo, a ti procesi su danas takovi da ljudi iz grada, iz urbanih sredina odlaze u ruralne sredine na seoski prostor. Ali taj seoski prostor onda mora biti tako razvijen sa svim onim stvarima koje potrebuje danas moderan čovjek. I mi smo potpuno svjesni, nema ruralnog prostora, nema sela na kojemu ćemo moći riješiti ove sve probleme ako nećemo ući u rješavanje na jedan analitički, sistematičan način. A jedan od prvih stvari u ukupnoj ruralnoj politici moraju biti nacionalne mirovine. Evo pokušao sam na jednom segmentu vam evo sa određenim činjenicama reći kolika je važnost ovog prijedloga zakona. On možda nema tako puno članaka, ali uvjeravam se da dira veliki broj ljudi. Mislim da pokazuje određenu osjetljivost ukupno naše države, ali i rješavanje puno problema koji su vezani prvenstveno uz ruralni seoski prostor. Iz tih razloga u ime kluba Hrvatske seljačke stranke i vas saborske zastupnike molim da podržite ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Hvala štovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Evo, danas je u setu HSS-ovih zakona koji se danas popodne po ovoj vrućini koja je vani odigravaju, a i ovdje nam je predsjednik isključio klimu pa se malo grijemo. Uvjeti rada su dobri kaže kolega Lesar evo pa se možemo grijati malo. Razgovaramo o nacionalnoj mirovini. Očito da je i nacionalna mirovina jedna vruća tema koju do sada nitko u našoj državi nije riješio. Pa evo, u sklopu ovog stanja koje je vani i ona se potpuno uklapa danas ovdje evo kada o njoj govorimo. Što je to nacionalna mirovina? Da li bi ona se trebala donesti? Pa s obzirom da praktički sve napredne zemlje Europe pa čak evo i u našem susjedstvu imaju nacionalnu mirovinu uvedenu kao jednu kategoriju koja omogućuje da se zbrine dio ljudi koji imaju određeni broj godina, a koji nisu stekli priliku da dobiju određenu mirovinu. Evo kolegica Lalić je lijepo govorila koje su to sve kategorije koje pretendiraju da budu primatelji takove nacionalne mirovine. Zbog toga mislim da je potrebno reći da evo mi smo prije par mjeseci kad smo govorili o Zakonu o braniteljima uveli jednu minimalnu mirovinu za naše branitelje koja je čini mi se 45% prosjeka jel, što je isto bila jako dobra kategorija da se omogući jednome dijelu barem populacije kad dođe u određene godine koji su bili branitelji da ima tu minimalnu mirovinu. A isto tako mislim da je dobro i ova nacionalna mirovina bi isto tako praktički dovela u poziciju cjelokupno stanovništvo da kad dođe u određene godine kada više ne može privređivati, kada već su dovoljno stari da, a nisu stekli uvjete za ostale mirovine da sa tom nacionalnom mirovinom nekako normalnije živi. Posebno su zanimljive one kategorije stanovništva koje nisu bile, nisu morale biti prijavljene da imaju radnu knjižicu, to su prije svega seljaci, a i ostali mnogi domaćice i svi ostali koji su tijekom vremena isto tako radili, doprinosili svim zajednicama u kojima su živjeli, ali nisu stekli uvjete da dobiju bilo kakav oblik mirovine. Evo kolega Pankretić je to lijepo rekao oko mogućnosti da oni koji bi bili nositelji nacionalne mirovine da bi vjerojatno onda i prodali dio svog zemljišta svojim susjedima koji bi na taj način okrupnili svoje obiteljsko gospodarstvo, a cilj nam je upravo da to obiteljsko gospodarstvo bude nositelj proizvodnje. Na taj način bi se omogućilo da što brže steknemo uvjete prilagodne ulaska u Europsku uniju, praktički u toj grani. Jer očito da će to biti jedna od težiš problematika za našu državu, usklađenje sa uvjetima Europske unije upravo u poljoprivredi. A uvođenjem ovakvog jednog instituta bi se omogućilo upravo to da ljudi koji su starije životne dobi, koji su da kažemo već evo na kraju svog nekakvog životnog puta, a nemaju osnovne minimalne uvjete da sa uvođenjem tih nekakvih minimalnih novaca koji bi bili predviđeni se steknu uvjeti da drugi dijelovi se bolje i brže razvijaju. Ovako ćemo biti prisiljeni, ti ljudi će biti prisiljeni da obrađuju, ne obrađuju, iznajmljuju te svoje površine svojim susjedima, ali se neće stvoriti uvjeti da onaj koji bi se trebao razvijati da se brže i bolje razvija. I u tom dijelu jedna ovakova, jedan institut nacionalne mirovine kakva se predviđa bi pokazao da vodimo brigu o našim starima, da postajemo jedna socijalno osjetljivija država i da stvaramo preduvjete koji nas sutra čekaju ulaska u Europsku uniju. Sutra već, danas evo to je pred nama. Da li će biti za godinu, dvije ili za pet ali u svakom slučaju će biti vrlo brzo. Prilagodbe, prilagodbe se moraju brzo raditi. Zakoni se moraju brzo mijenjati i mora biti jedna osjetljivost da se taj postupak što je moguće brže u svim segmentima. Na taj način ćemo omogućiti onda jedan normalniji status koji bi trebala naša država imati. Zbog toga mislim da je korisno da se o ovome, o ovom problemu razgovara. Da se, ako ne danas ili sutra kad bude glasovanje jer očito da nema volje danas da se o tome izglasuje. Neka od idućih vlada će to sigurno morati donesti ako neće ova. I moj je apel da o tome svi zajedno promislimo i da pokušamo što prije odgovoriti na te zahtjeve. A tih sredstava koliko je potrebno proračunu to nije toliko puno da se ne bi ona mogla naći u proračunu kad vidimo evo kakvih sve davanja imamo u proračun, sa kakvim sve prijedlozima zakona smo išli i uredbama onda jedna ovakva uredba bi sigurno, jedan ovakav zakon sigurno ne bi opteretio proračun a našla bi jednu široku podlogu među svekolikim pučanstvom. A moj prijedlog je isto tako i vladajućoj garnituri da pogleda koliki postotak glasača je iz te starije životne dobi kod njih, onda će im biti sve jasno da ovaj prijedlog bi njima dobro došao. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskom osiguranju. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika HSS-a. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskom osiguranju koji je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 68 glasova za, 4 suzdržana i 21 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa niste mi dali riječ, završnu riječ u prethodnoj točki.
Da ste tražili bi vam vrlo rado dao.
Pa nisam ni stigla. Kad vi tako brzometno vodite sjednicu danas da ja nisam stigla se ni oglasiti. Vi koristeći svoja poslovnička prava se osjećate kao grof a mi se osjaćamo kao kmetovi … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]]
Ne sad ću ja, sad ću ja pohitati polako.
Samo polako predsjedniče [[Upadica: Pohitati ću polako.]] Ne dajte se vi zbuniti jer se ni mi ne damo zbuniti.
Nježno i polako.
Dobro. Pa kolegice i kolege zastupnici pravo na porodni dopust žena koje obavljaju samostalnu profesionalnu djelatnost, obrtnica i poljoprivrednica uređeno je posebnim Zakonom o porodnom dopustu majki koje obavljaju samostalnu djelatnost i nezaposlenih majki koji je donešen 15. ožujka 1996. godine i od tada je 3 puta mijenjan. 1997., 2001. i 2004. godine. Već sam osnovni tekst zakona stavio je navedene kategorije žena u neravnopravni položaj u odnosu na žene koje svoja prava ostvaruju temeljem Zakona o radu. Ova neravnopravnost posebno se odnosi vezano uz prava s osnova posvojenja te na skrb djeteta s težim smetnjama u razvoju. Ovim Prijedlogom zakona predlaže se izjednačenje statusa majki koje obavljaju samostalnu djelatnost s majkama radnicama koje ostvaruju svoja prava po propisima koji uređuju rad. Vezano uz potrebu ovog usuglašavanja ističemo. Republika Hrvatska je potpisnica Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta od 2. rujna 1990. godine te je temeljem iste dužna osigurati svakom djetetu na njenom području zaštite, na njenom području zaštitu njegovih prava i to na način da poštuje i osigurava svakom djetetu na području pod svojom jurisdikcijom prava bez ikakve diskriminacije prema djetetu, njegovim roditeljima ili zakonskim skrbnicima glede njihove rase, boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog, etničkog ili socijalnog porijekla imovine, teškoća u razvoju, obiteljskog porijekla ili neke druge okolnosti. Poduzima sve odgovarajuće zakonodavne, upravne i druge mjere kako bi osigurale zaštitu djeteta od svih oblika diskriminacije ili kažnjavanja na temelju statusa, djelatnosti, iskazanih uvjerenja ili vjerovanja njegovih roditelja, zakonskih skrbnika ili članova obitelji. Da poštuje odgovornost, prava i dužnosti roditelja ili kad je potrebno članova proširene obitelji ili zajednice kad to nalažu mjesni običaji zakonskih skrbnika ili drugih osoba koje su zakonski odgovorne za dijete da djetetu osiguraju u skladu s njegovim razvojnim sposobnostima odgovarajuće usmjeravanje i vođenje u ostvarivanju prava. Da djetetu koje je privremeno ili trajno lišeno obiteljske okoline ili kojemu se zbog njegova najboljeg interesa ne može dopustiti da u njoj ostane osigura pravo na posebnu zaštitu i pomoć od strane države u obliku zamjenske skrbi u skladu sa svojim domaćim zakonodavstvom vodeći računa o najboljem interesu djeteta te da poduzima odgovarajuće mjere pomoći roditeljima i drugim osobama odgovornim za dijete u ostvarivanju prava i ako je potrebno osigurati materijalnu pomoć i programe potpore osobito glede prehrane, odijevanja i stanovanja. Posebno ukazujemo na članak 140. Ustava Republike Hrvatske a prema kojemu sklopljeni i potvrđeni međunarodni ugovori čine dio unutarnjeg pravnog poretka i po pravnoj su snazi iznad zakona. Obveza Republike Hrvatske za zaštitu prava djeteta također proizlazi iz članka 62. i 64. Ustava Republike Hrvatske kojima je zajamčena zaštita djece. Predloženim odredbama u odnosu na važeći zakon postiže se: zakon se usklađuje s odredbama članaka 61. do 64. Ustava Republike Hrvatske tj. obitelj koja je pod osobitom zaštitom države majčinstvo i djeca izjednačuju se u pravima i zaštiti bez obzira s kojeg osnova ona proistekla. Zakon se usklađuje i s Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta koju je Republika Hrvatska potpisala i potvrdila u skladu s Ustavom te koja čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske a po pravnoj je snazi iznad zakona. Treće, za majke koje obavljaju samostalnu djelatnost propisuju se ista prava s osnova posvojenja kao i za majke radnice. Jer sada te majke nemaju ista prava. Četvrto, za majke koje obavljaju samostalnu djelatnost propisuju se ista prava na produženi porodiljski dopust koji može koristiti djetetov otac kao i za majke radnice. Dakle otklanja se diskriminacija. Peto, za majke koje obavljaju samostalnu djelatnost, a skrbe za dijete s težim smetnjama u razvoju propisuju se ista prava kao za majke radnice. Šest, propisuju se prava na novčane naknade za majke koje obavljaju samostalnu djelatnost, kao i majke radnice koje imaju pravo na plaću. Sedam, za roditelja obrtnika koji koristi pravo na produženi porodni dopust do 3 godine života djeteta propisuju se pravo na mirovanje obrta s time da u tom razdoblju ostvaruje pravo na zdravstveno osiguranje i zdravstvenu zaštitu, te pravo na mirovinsko invalidsko osiguranje. Dakle ovaj zakon je apsolutno u funkciji uklanjanja diskriminacije djece i majki. Izjednačuju se prava majki obrtnica i ostalih koje obavljaju samostalnu djelatnost. I bili smo u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke izuzetno ponosni kad smo 2002. godine izmijenili zakon i kad smo izjednačili u pravima i nezaposlenu majku i majku koja je zaposlena. Tom prilikom sam podsjetila na pokojnog narodnog zastupnika Jožu Pankretića koji je rekao da majčinstvo nema podjele. Sve su majke jednake. I ovaj zakon ide, prijedlog zakona upravo ide u tom smjeru. Sve su majke jednake. A ako pravo na porodiljski dopust ima majka posvojiteljka koja je u radnom odnosu zbog čega to prava nema majka obrtnica, zbog čega to pravo nema nezaposlena majka? Zbog čega nezaposlena majka i majka obrtnica nema pravo na produženu njegu djeteta sa problemima u razvoju do 7. godine kao zaposlena majka? Mislim da moramo imati sluha i za taj dio hrvatskog problema i zbog toga smo predložili ovaj prijedlog zakona. Jest da je mišljenje Vlade negativno. Ja sam se nadala da će Vlada promijeniti svoje mišljenje, jer nije neuobičajeno. Pa imali smo evo sada maloprije u klubu da Vlada mijenja svoje mišljenje o nekom drugom prijedlogu. Pa ta promjena mišljenja dakle najprije je Vlada dala negativno mišljenje, pa je onda to mišljenje povukla pa je dala izmijenjeno mišljenje. I to me je nekako asociralo na neke novinske članke. Pa ja sam uvjerena da Vlada može promijeniti svoje mišljenje i bez toga da donesemo nečiju glavu na pladnju. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Završna riječ predlagatelja. Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porodnom dopustu majki koje obavljaju samostalnu djelatnost i nezaposlenih majki. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika HSS-a. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porodnom dopustu majki koje obavljaju samostalnu djelatnost i nezaposlenih majki koje je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade, izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 67 glasova za, 5 suzdržanih, 20 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo, Zakon o statusu roditelja odgajatelja motiviran je činjenicom da je u Hrvatskoj demokratska struktura bitno narušena, te činjenicom da se u Hrvatskoj sve manje rađa i sve više umire. 2005. godine, odnosno 2004. godine u Hrvatskoj je rođeno svega 35 tisuća i 390 djece. Zadržavanje takvog trenda sasvim sigurno ostvarit će one crne prognoze da će 2050. godine Hrvatska imati svega 3 milijuna stanovnika. Stoga je dobro što je sadašnja Vlada djelotvornu populacijsku politiku definirala kao svoj prioritet i to onog trenutka kad se predstavila ovom Domu i kad joj je ovaj Dom iskazao povjerenje. Dakako, sada je na Vladi da djelotvorno i dokaže to svoje opredjeljenje kako se ono ne bi zadržalo samo na deklarativnosti. Djelotvorno dokazivanje sasvim sigurno nije samo imenovanje Savjeta za populacijsku politiku koji ima zadaću izraditi prijedlog nacionalne populacijske politike. Nacionalna strategija demografske obnove u ovom Saboru usvojena 1995. godine. Dorađena u smislu preciziranja 2001. godine. Sve predviđene mjere nisu provedene i slijedom toga nema niti pozitivnih pomaka. Ispravnost jedne politike zacrtane strategijom nije moguće ocjenjivati bez prethodno provedenih potrebnih mjera. Stoga novu nacionalnu populacijsku politiku može se doživjeti samo kao odgađanje primjene i provedbe već zacrtanih mjera, odnosno kao pokazatelj deklarativnosti, a ne stvarne namjene obznanjenog stava Vlade Republike Hrvatske. Deklarativnošću neće doći do demografske obnove, a bitno narušena demografska struktura ostavljat će svoje štetne posljedice ne samo u broju stanovnika nego i u gospodarskom razvoju države kojoj je toliko potreban. Bez gospodarskog razvoja nema niti zadovoljavanja socijalnih potreba koje je sa sve evidentnijim raslojavanjem postaju sve veće. Bez gospodarskog razvoja nema niti provedbe onih mjera populacijske politike koje su do danas uvedene kao npr. produženje porodiljskog dopusta za blizance, treće i svako daljnje dijete sa pripadajućom porodiljskom naknadom. Učinkovitosti populacijskih mjera smatramo da je definiranje statusa roditelja odgajatelja sa svim pravima koja taj status daje daleko učinkovitija mjera od produženja porodiljskog dopusta za blizance, treće i svako daljnje dijete. Porodiljski dopust i pripadajuća naknada ograničenu su na vrijeme od 3 godine. Ovim prijedlogom zakona ne dokida se niti porodiljski dopust niti naknada nego se daje veća sigurnost roditeljima s četvero i više djece, jer se jednom od roditelja jamči naknada u visini prosječne mjesečne neto plaće isplaćene u Republici Hrvatskoj i to sve do 18. godine najmlađeg djeteta. Upravo ova materijalna sigurnost uz dječji doplatak i njegovo očekivano povećanje sasvim je sigurno poticajna mjera prema toliko željenom povećanju nataliteta. Pri tome treba iamti u vidu socijalnu osjetljivost, jer se ova odnosi na najsiromašniji dio građana. Naime, prava i status roditelja odgajatelja mogu ostvariti osobe koje nisu zaposlene ili koje po osnovi samostalnog rada i s njime izjednačneih oblika rada ostvaruje dohodak od manje prosječne mjesečne plaće. Roditelj odgajatelj ima pravo na status do punoljetnosti najmlađeg djeteta. Ja bih podsjetila da upravo one zemlje koje su imale najvećih problema sa natalitetom, ali su to definirale kao svoj prioritet donijele su ovakve zakone. I ovakvi zakoni funkcioniraju. I kad su ovakvi zakoni počeli se primjenjivati tada je došlo do porasta nataliteta. Iznenađeni smo mišljenjem Vlade Republike Hrvatske kojim ona obrazlaže i predlaže da se prijedlog zakona odbije već u prvom čitanju. Takav tvrdi stav koji ne dopušta niti drugo čitanje do kojeg bi se izvršile potrebne intervencije sukladno provedenoj raspravi, zapravo je dokaz da demografsku obnovu podržava tek deklarativno, a produžavanje porodiljskog dopusta kao najmanje učinkovite mjere potvrđuje kao čistu demagogiju. Pa da podsjetimo. Produženi porodiljski dopust do tri godine koristi će samo oni roditelji koji imaju visoka primanja i koji će lako naći drugi posao ako izgube dosadašnji. Dakle u praksi niti nju ne karakterizira socijalna senzibilnost kako se javnosti željela prikazati. Neprihvatljivo je obrazloženje koje između ostalog kaže. Upitne su odredbe kojima se dob od 18 godina života najmlađeg djeteta određuje kao uvjet za ostvarenje prava na status roditelja odgajatelja iz razloga što dijete i prije te dobi može prestati biti uzdržavana osoba. U članku 1. prijedloga zakona jasno je definirano tko može ostvariti status roditelja odgajatelja. Može ga ostvariti roditelj koji ima najmanje četvero djece mlađe od 18 godina ako djeca žive s roditeljima i ako ih roditelj uzdržava. Na odborima su se čule razno-razne primjedbe pa i to da djeca prije punoljetnosti mogu zarađivati znatno više od svojih roditelja i da to je dovoljan razlog da se zakon odbije. Da i to se događa, ali vrlo rijetko, zanemarivo i u tom slučaju roditelj ne uzdržava svoje dijete pa stoga niti ne ispunjava jedan od osnovnih uvjeta za stjecanje statusa roditelja odgajatelja. Nadalje Vlada u obrazloženju navodi kao razlog odbijanja nesklad sa izmjenama i dopunama Zakona o radu. Iako ne precizira u čemu se očituje nesklad, pretpostavljamo da je Vlada imala na umu brisanje bivšeg članka 63. koji je definirao pojam status roditelja odgajatelja. Točno je da je taj članak brisan, međutim ta činjenica nije prepreka donošenja ovoga zakona. Želimo naglasiti da jedna od mjera poticanja demografske obnove može biti uvođenje statusa roditelja i odgajatelja. Kako predsjednik Vlade voli reći i podsjetiti zastupnike i hrvatski narod da ova Vlada provodi i provodit će program Hrvatske demokratske zajednice, onda i mi podsjećamo Vladu i zastupnike da je nacionalni program demografske obnove iz 96. godine bio realizacija programa tada vladajuće stranke, a to je Hrvatska demokratska zajednica. Stoga ovo mišljenje Vlade i preporuka Saboru da odbije naš prijedlog zakona jest potvrda i dokaz da Hrvatska demokratska zajednica odustaje, odnosno odustao je od svoga programa demografske obnove, a pravo je svake stranke da svoje programe donosi, a da ih i mijenja, dakako nakon toga slijedi sankcija naroda. I na kraju evo nakon obrazlaganja, mislim da je ovo naš zadnji prijedlog zakona, i nakon onoga što se gotovo nitko nije želio upustiti u raspravu, vjerojatno se može predvidjeti ishod rezultata, pokušavam zamisliti šta bi danas u ovom hrvatskom Parlamentu rekao osnivač, ideolog, utemeljitelj i učitelj Hrvatske seljačke stranke, ponovio bi svoje riječi: "Sloboda bez socijalne pravde narodu ne znači ništa". Da li smo socijalno pravedni?
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o statusu roditelja odgajatelja. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika HSS-a. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o statusu roditelja odgajatelja koji je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 67 glasova za, 7 suzdržanih, 16 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dozvolite najprije kratko da vas podsjetim što smo predložili u ovom prijedlogu izmjena i dopuna zakona. Ja sam siguran da ste ga vi pročitali, ali to je bilo davno davno, jer nekoliko mjeseci čekamo da se otvori rasprava o ovom prijedlogu pa zato želim podsjetiti što predlažemo. Naime, ponukani raspravama u Hrvatskoj koje se u zadnje vrijeme često vodile su, jer su bili sukobi različitih koncepata, a koje je izazvao problem rada nedjeljom posebice u trgovinama koja je išla u smjeru rasprave ili/ili. Ili dozvolit, ili zabranit. Uz tvrdnje da je društvo i država nemoćna da se napravi red, da bi zabrana značila gušenje slobode poduzetništva, a ovakav liberalni pristup ide na štetu zaposlenih posebice žena koje su prinuđene raditi i za malu plaću i blagdanom i nedjeljom. Predložili smo intervencije u Zakon o radu na način da se rad nedjeljom, blagdanom i druge neradne dane koje se inače ne radi, može uvjeti samo ako su uvjeti, način i kriteriji utvrđeni kolektivnim ugovorom. Time smo zapravo željeli postići to da dva partnera poslodavci u svojim udrugama, radnici u svojim udrugama pravila igre utvrde kolektivnim ugovorom. Na taj način bi ih na neki način i prisilili da ta pravila zajedno dogovore, da ona budu jasna jednoj i drugoj strani, a što je posebice bitno taj sustav omogućuje daleko efikasniji nadzor od strane inspekcije jer se kolektivnim ugovorom nakon utvrđenih pravila igre lakše mogu nadzirati. Drugo što smo predložili jeste to da obavezatni sadržaj kolektivnog ugovora bude i povećana plaća za takav rad. Naime Zakon o radu propisuje što je obvezatni sadržaj kolektivnog ugovora, međutim nema odredbu da i povećanje plaće za takovu vrst rada mora biti sastavni dio kolektivnog ugovora. Usput takva odredba je 90-tih, kasnih 90-tih postojala u Zakonu o radu pa je kasnijim izmjenama na žalost to izostavljeno. Treći naš prijedlog odnosi se na to da poslodavac mora voditi evidenciju radnika koji rade kao i evidenciju, odnosno utvrditi unaprijed raspored radnika za period najmanje tjedan dana ranije. Naime inspektori rada nas upozoravaju da imaju dva razloga ili dva problema zašto teško mogu utvrditi kada je tko stvarno radio. Po sadašnjem rješenju iz Zakona poslodavac nije dužan izvršiti raspored radnog vremena za idući tjedan niti pak voditi evidenciju prisutnosti na radu. Dakle, obična šihterica čiji obrazac već u Narodnim novinama godinama postoji i vidio sam da prije mjesec dana i u Saboru za službenike i namještenike je uvedena ovakva evidencija, iako eto, Zakon o radu za poslodavce to ne predviđa kao obavezu. Ovakvim vođenjem evidencije inspektor može izvršiti nadzor i ne mora doći u nedjelju u trgovinu ili u firmu ili poduzeće, bilo koju drugu, niti blagdanom niti noću nego nadzor nad prisutnošću na radu može vršiti i naknadno. I kasnije, četvrta naša izmjena odnosi se na sankcije za prekršitelje gdje nismo išli jedinstvenim iznosom bez obzira na veličinu prekršaja nego bi kazna ovisila o tome koliko radnika je poslodavac naterao u prekršaj. Nije svejedno da li poslodavac krši odredbe Zakona o radu za dva radnika ili 200 radnika. Nije svejedno da li ih je natjerao jedanput da rade blagdanom mimo kolektivnog ugovora i zakona ili to radi svaki dan ili svaki vikend ili svaki blagdan. Dakle, upravo ovim različitim sankcioniranjem željeli smo napraviti i razliku u tome kakve će u odnosu na njegovu snagu u smislu broja zaposlenih, učestalost kršenja i rada. Screening hrvatskog radnog socijalnog zakonodavstva pokazao je i to da nam Bruxelles zamjera i traži od nas kao države da pojačamo napore na kolektivnim pregovorima, posebice granskim i da granskim kolektivnim ugovorima rješavamo veliki dio onoga štoga nema. Dakle, mi ćemo ne zbog nas i vladajuća većina ne zbog našeg prijedloga morati će ovo napraviti jer zaista jeste europski trend da se to na taj način rješava. Ovaj naš Prijedlog dobio je potporu i Saveza samostalnih sindikata Hrvatske, organizacije sindikalne središnjice UNI-CRO, Udruge radničkih sindikata i Hrvatske udruge sindikata. Podržale su 4 najveće sindikalne središnjice prepoznajući ovaj mehanizam koji ne ide na ničiju štetu, ide u korist poslodavaca koji poštuju zakone, ide u korist zaposlenih i u korist sindikata. U velikoj raspravi o radu nedjeljom u trgovinama zaboravilo se da već sada, ne zadnjih dva tjedna, nego 20, 30 i 50 godina u Hrvatskoj nedjeljom rade i bolnice, policija, vatrogasci, benzinske pumpe, elektrane, javni prijevozi, pekare, slastičarne, restorani, kafići, kina, kazališta, televizije, radiji, hoteli, carine, kontrola leta, vodovod, plinovod, dakle, niz javnih službi. Što je njima zajedničko? Sve djelatnosti koje sam nabrojio imaju kolektivne ugovore u kojima je reguliran uvjet i način rada nedjeljom, blagdanom i noću. Svi oni imaju regulativu i mogućnost nadzora pa ako je tome tako napravimo i ovaj iskorak u radnom zakonodavstvo i pomognimo i onim djelatnostima koje se još uvijek sama nije snašla. Iskustva susjedne Slovenije također ukazuju da je to praktički jedini način jer je Republika Slovenija imala savjetodavni referendum na temu radit u trgovinama nedjeljom ili ne. I nakon referenduma i nemogućnosti drugačijeg rješenja njihova gospodarska komora, njihova Vlada i njihovi sindikati dogovorili su se da tu materiju reguliraju kolektivnim ugovorom i pročitao sam jučer da su poslodavci i sindikati postigli dogovor da će i u Sloveniji trgovine raditi nedjeljom, ali pravila igre, povećanje plaća, koliko nedjelja se može raditi, koliko blagdana se smije raditi, sve će biti predmet isključivo kolektivnog ugovora. Vlada je očekivajuće je dala negativno mišljenje na ovaj Prijedlog zakona i to zato što ta je dubinska analiza radno-socijalnog zakonodavstva. Pitao sam socijalne partnere da li u tome sudjeluju, rekli su mi ne. I drugi je razlog gdje se Vlada poziva da pitanje visina plaća nije predmet samo kolektivnih ugovora nego i ugovora o radu, odlukama i ugovora poslodavaca radničkih vijeća i u tome vidim najveću opasnost ako Vlada ustraje na takvom stavu. Da će omogućiti da kvazi sporazumima sa tobože radničkim vijećima različiti mešetari, hohštapleri koji već sada radnike pljačkaju upravo nedjeljom prekovremenim, imati pod nadzorom radnička vijeća i ti ugovori će biti još gori nego što su sad. Zato sam zgrožen činjenicom da hrvatska Vlada ili oni koji su u ime Vlade pisali to mišljenje preferiraju i na prvo mjesto stavljaju sporazume s radničkim vijećima, a ne kolektivne ugovore. Otvorit će se rasprava i o Prijedlogu zakona, kolege i kolegice iz HSLS-a, što je dobro jer suštinu rješenja u našem članku 1. i u njihovom članku 2. je gotovo identična i to je jako dobro. Vlada je sad naknadno dala pozitivno mišljenje i dala je mišljenje da do drugog čitanja bi trebala i Vlada biti uključena u izradu konačnog teksta. To je dobro. To doduše dokazuje to da nije bitno što se predlaže nego tko predlaže, ali sad pozivam kolegicu Adlešić jer će ona biti u boljoj poziciji od mene. Ona odredba o obavezi da se kroz kolektivni ugovor utvrđuje visina povećanja plaća je strašno bitna u nastavku primjene. Tako je. I druga odredba o obavezi vođenja evidencije prisutnosti na radu jer u protivnom se ne može kontrolirati ova odredba iz vašega članka 2. Pomoći ćemo inspektorima kojih je premalo, koji nemaju novaca za prekovremeni rad, koji ne izlaze na teren nedjeljom, blagdanom i noću i pomognimo im da taj nadzor mogu raditi u uredovno radno vrijeme. Ako, dakle, za drugo čitanje ove dvije stvari još ubacite u završni tekst onda će to biti otprilike cjelina koja će pomoći u zaštiti interesa i radnika, a poslodavcima koji sad poštuju zakone ne namećemo nikakve nove troškove. Što je opet bitno jer im ne poskupljujemo cijenu rada. Ja bi bio, dakako, sretan da oba zakona idu, oba prijedloga idu u drugo čitanje pa da zajedno čak dođemo s prijedlogom, ali znam da je to nemoguće zbog mišljenja Vlade i bit ću jako sretan ukoliko i kolegica Adlešić uspije predstavnike Vlade u usuglašavanju nagovoriti da cjelina rješenja ide jer samo prva odredba bez ove dvije u praksi neće imati puno koristi. Hvala lijepa.
Hvala. Izmjene i dopune Zakona o radu, predlagatelja Kluba zastupnika HSP-a. Poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospođo iz hrvatske Vlade. Vašim Prijedlogom o izmjena i dopuna Zakona o radu želimo riješiti jedan od prisutnih problema u primjeni Zakona o radu. Naime, kada je 2003. mijenjan Zakon o radu napravio se po našem sudu dobar korak u cilju sprečavanja otpuštanja radnika koji prijave korupciju, međutim napravljena je i jedna kardinalna greška, a to je da kaznene odredbe Zakona o radu nisu dopunjene odgovarajućom kaznom kojom bi se kaznio poslodavac koji se ipak ogluši o ovu zabranu u Zakonu o radu. Dakle, naša izmjena Zakona o radu ma koliko bila točkasta se zapravo odnosi na jedan suštinski problem, a to je zaštite od otpuštanja onih radnika koji prijave korupciju, odnosno popularno zvanih "zviždača". Mi dakle smatramo da se u članak 248. Zakona koji definira kazne za poslodavca uvrsti u stavku 1. nova točka 11. koja bi glasila: "Ako radnik koji se obrati zbog opravdane sumnje na korupciju ili u dobroj vjeri podnese prijavu o toj sumnji odgovornim osobama ili nadležnim tijelima državne vlasti zbog toga otkaže ugovor o radu". Dakle, to su tzv. najteži prekršaji poslodavca i među njih mi želimo navesti i otpuštanje "zviždača". Također smatramo da bi kaznene odredbe trebalo bitno povećati. Dakle, sankcije u ovom Zakonu su postavljene po našem sudu doista smiješno i oprostit ćete doista je nevjerojatno da se poslodavca kažnjava sa 100 tisuća kuna za otpuštanje "zviždača", a da se odgovornu osobu u poslodavcu, dakle ako je to nekakva firma kažnjava sa 10 tisuća kuna. Mi smatramo da minimum mora biti 100 tisuća eura za poslodavca, odnosno 10 tisuća eura za odgovornu osobu unutar te firme koja je tog radnika otpustila. Smatramo da nema efikasnije kazne nego što je novčana. Dakle, kad se nekoga udari po džepu taj dva puta promisli što će učiniti. Također kako se ne bi dogodilo da poslodavac otpusti radnika kroz pritisak, kroz mobing, kroz iživljavanja na tom radniku tijekom radnog vremena na njegovom radnom mjestu mi želimo dodati u članku 30. novi stavak 9., a članak 30. se odnosi na zaštitu dostojanstva radnika. Dakle, taj radnik bi trebao biti zaštićen od uznemiravanja ako je prijavio korupciju, dakle kako se ne bi dogodilo da ga poslodavac prisilom i nasiljem na radnom mjestu i ugrožavanjem njegovog dostojanstva prisili da on sam podnese otkaz i ode iz te firme, želimo dakle radnika zaštititi od mobinga na radnom mjestu. Postojeći Zakon o radu ponavljam koliko god je išao dakle na zabranu otpuštanja radnika "zviždača" nije uzeo u obzir mogućnost mobinga i također naravno nije uzeo u obzir potrebu da se od mjere pravične kazne za one koji radnika otpuštaju radi toga što je prijavio korupciju, odnosno za one koji tom radniku pričinjavaju neugodnosti na radnom mjestu, krše njegovo dostojanstvo i tako ga prisiljavaju kroz mobing na radnom mjestu da sam podnese otkaz. Zašto je ovo bitno unije u Zakon o radu? Zato što je Hrvatska potpisala i ratificirala 2000., odnosno 2003. godine kazneno-pravnu konvenciju o korupciji i građansko-pravnu konvenciju o korupcije. Te dvije konvencije, obje, jedna u članku 22. druga u članku 9. propisuju da je za borbu protiv korupcije najvažnije zaštititi one koji su je prijavili, dakle zaštita svjedoka, zaštita "zviždača" je važna za efikasnu borbu protiv korupcije, a dopustit ćete nema efikasnije prisile na radnika negoli prijetnja otkazom. Imamo tu poznati slučaj Vesne Balenović koja je upravo radi prijave nečasnih i nezakonitih radnji u INA-i dobila otkaz i nakon toga se godinama borila za, ne samo za svoje radno mjesto nego i za svoje dostojanstvo. Mi dakle smatramo da takvi i drugi primjeri ukazuju da postojeće radno zakonodavstvo nije opremljeno sa onim zaštitnim mehanizmima koji bi zaštitili radnika od davanja otkaza, a smatramo da se to može učiniti najefikasnije velikom novčanom kaznom za poslodavce, odnosno Zakon o radu nije opremljen zaštitnim mehanizmima koji bi zaštitio na radnom mjestu radnika koji je prijavio korupciju od mobinga, dakle od uznemiravanja i do ponižavanja na radnom mjestu kako bi ga se prisililo da tako on sam ode. Zaštita svjedoka ponavljam u objavi konvencije ključna je za borbu protiv korupcije. Hrvatska Vlada ako želi doista efikasnu borbu protiv korupcije onda treba priznati da je umjesto spektakularnih strategija i programa borbe protiv korupcije daleko bolje napraviti jedan konkretan korak, a to je po našem sudu upravo ovaj dakle zaštita onih koji su imali hrabrosti i prijavili korupciju i to zaštita od otpuštanja iz te firme. Na žalost odgovor Vlade Republike Hrvatske i njezino mišljenje o našem Prijedlogu zakona jednako kao što je prije nešto više od godinu dana Vlada dala doista jako čudno mišljenje kako je zaštita radnika koji prijave korupciju protivna trendu fleksibilizacije radnih mjesta, što je u najmanju ruku bizarna konstatacija jer niti se sa zaštitom "zviždača" smanjuje fleksibilizacija radnih mjesta, negdje se povećava i to nema veze jedno s drugim tako i sada Vlada kaže da se sa ovim ne može osigurati učinkovita zaštita radnika koji u dobroj vjeri prijave sumnju na korupciju jer će, kaže hrvatska Vlada, u trenutku pravomoćnosti kaznene presude prekršaj poslodavca već biti obuhvaćen zastarnim rokovima. Ja doista ne razumijem što su oni s ovim htjeli reći ali ono što je sigurno jest to da pored ovog našeg pokušaja ne postoji apsolutno niti jedan drugi odgovarajući Vladin potez koji bi zaštitio zviždače. Ako Vlada smatra da naš prijedlog nije adekvatan, da nije adekvatna zaštita radnika onda sam očekivao da ćemo od strane Vlade u međuvremenu dobiti neki konkretan prijedlog oblika zaštite radnika koji prijave korupciju, ali toga nema. Jedino se konstatira da ovo što nudimo neće biti dovoljno učinkovito. Držim da tome ne treba posebni komentar. Dakle, radnik koji prijavi korupciju ako bude otpušten prijavljuje to sucu za prekršaje koji provodi spor, kažnjava poslodavca i samim time poništava njegov čin, dakle njegovu odluku da tog radnika otpusti, radnik se vraća na radno mjesto i kako je odluka o davanju otkaza ništetna njemu se nadoknađuje plaća koju je izgubio dok je bio otpušten a istodobno poslodavac plaća kaznu od 100 tisuća eura kao firma i 10 tisuća eura kao odgovorna osoba. Ako Vlada misli da ima efikasniji mehanizam od toga neka ga ponudi. U međuvremenu mi pozivamo sve klubove u Hrvatskom saboru da podupru naš prijedlog zakona jer je ovo za sada jedini, ponavljam jedini oblik zakonske zaštite zviždača u Hrvatskoj kojeg mi nudimo. Dakle, još jedan poziv hrvatskoj Vladi ako misle da doista treba povesti borbu protiv korupcije onda trebaju u prvom redu povesti borbu za zaštitu onih koji su imali hrabrosti je prijaviti a to su zviždači i to kroz ovaj najefikasniji način a to je kroz izmjenu Zakona o radu. Hvala.
Hvala lijepo. I u pogledu trećeg Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu potpredsjednica poštovana zastupnica predlagateljica Đurđa Adlešić. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege! Pa dobro je zapravo da iz tri različite stranke su stigle različiti prijedlozi izmjena i dopuna Zakona o radu i mislim da Vlada ne bi pogriješila da je prihvatila sva tri u prvom čitanju jer kod sva tri predlagatelja postoje dijelovi zakona koji bitno poboljšavaju sadašnji zakon i ne vidim razloga da se ne objedini u drugom čitanju prijedlozi o kojima smo imali prilike čuti. Kod kolege Lesara je to jedan dio koji je puno precizniji nego u prijedlogu zakona koji sam ja izradila vezan uz kolektivni ugovor dok je kod HSP-ovog zakona kvalitetnije riješena zaštita zviždača. A zakon koji ja predstavljam je bio precizniji, zapravo jedan od važnijih naglasaka je ne samo zabrana rada nedjeljom odnosno reguliranje kolektivnim ugovorom i povećane kazne za one koji zakone krše je i posebne zaštite mjere kod mobinga što ima jednim djelom i HSP i mogućnost da osobe koje teže rade tih dana i prekovremeno to su samohrani roditelji, roditelji s djetetom do tri godine, samohrani roditelj s djetetom do šest godina, roditelj djeteta s težim smetnjama u razvoju, da doista im se zabrani rad nedjeljom, blagdanom i nekim drugim danom za koji zakon propisuje da je neradni dan osim ako daje pisanu izjavu o dobrovoljnom pristanku na rad. Zatim, zaštitna mjera za radnike kojom se kaže da zatvaranje poslovnog prostora do 30 dana zbog počinjenog prekršaja poslodavca nije opravdani razlog za otkaz radnicima. Naime, kod primjene ovog zakona moglo bi doći do zatvaranja određenih prostora a kako to zatvaranje na određeno vrijeme ne bi mogao biti razlog poslodavcima za davanje otkaza predlažemo ovu izmjenu. Zatim obavezan inspekcijski nadzor koji treba provoditi najmanje dva puta godišnje na trgovinama koje zapošljavaju više od dvadeset radnika s time da bi mogli razmisliti i više od deset radnika. Zatim, zaštitu dostojanstva radnika jednim novim stavkom u članku 30. gdje se zabranjuju svi verbalni oblici vrijeđanja i omalovažavanja radnika koji prema uobičajenim normama komuniciranja predstavljaju uvredu i poniženje. Ja ću vas podsjetiti da smo negdje početkom ove godine mogli pročitati i u tisku a i čuti što sve doživljavaju radnice i radnici kod određenih privatnih poduzetnika a naravno između gubitka radnog mjesta i pretrpjeti mobing jasno je zbog čega se odlučuju za ovo drugo. Ovim zakonom se novčane kazne za prekršitelje bitno povećavaju, kaznene odredbe se dopunjuju kaznama za vrijeđanje i omalovažavanje radnika. Zatim se inzistira na poštivanju isplate uvećanih dnevnica za rad nedjeljom i blagdanom odnosno onih koji ne poštuju prava radnika na radni odmor. Naime, mi smo na izmjenu ovog zakona krenuli nakon što smo otvorili telefon za akciju "Platite rad nedjeljom" i simulacija koje smo imali da bi čista zabrana rada nedjeljom zapravo definitivno povećala nezaposlenost u Hrvatskoj i to upravo onaj dio radne snage koji je teško zaposliv srednje stručne spreme. U pravilu su to žene i žene tzv. srednjih godina koje vrlo teško dobivaju posao i vrlo teško bi ga ponovo i dobile. Međutim, kod otvorenog telefona čak 673 radnika se žalilo na kršenje prava na neplaćeni rad nedjeljom ali isto tako na neplaćeni prekovremeni rad, nedobivanje slobodnih dana i godišnjeg odmora, pa se tako javio jedan čovjek koji je zaposlen u pekari i koji u zadnje tri godine nije imao niti jedan slobodni dan godišnjeg odmora. I oni koji su se javljali isključivo su inzistirali da ne otkriju svoj identitet što jasno govori o strahu od gubitka posla. Inače, postoji i podatak do kojeg smo došli da radnici zapravo umjesto 40 sati u trgovini rade od 58 do 75 sati tjedno i to sve bez naknade. Drago nam je da je nakon te akcije reagirao i Državni inspektora koji je pokrenuo inspekcije za koje i dalje držimo da su iznimno trome. Nadamo se da ćemo biti obaviješteni i o rezultatima njihova rada. Naravno da mi ne inzistiramo na zatvaranju tvrtki ali ono na čemu inzistiramo je poštivanje zakona jer nepoštivanje izaziva nelojalnu konkurenciju. Varanje države naravno smanjuje i državni proračun a kazne kakve su postojale do sada su zapravo samo poticali takvo varanje države. Podatak do kojeg smo došli je da ni jednom poslodavcu u posljednjih nekoliko godina nije izrečena maksimalna kazna za kršenje zakona koja je bila 190 tisuća kuna. Većina kazni izrečenih bile su do 30 tisuća kuna ili ukora. Potpuno je jasno što to znači za neke veće trgovine koje rade, koje naročito nedjeljom zarade ogromne količine novca a onda za varanje radnika dobiju ukor. Mi bismo dakle morali vjerovati u moral tih poslodavaca što je prilično bio neozbiljan pristup. Inače postoji i podatak koliko bi se radnih mjesta otvorili da se ovaj rad po zakonu plati. Pa tako postoji podatak iz 2002. da bi se radilo o otvaranju 12 tisuća novih radnih mjesta a u 2004. godini prema nekim procjenama gotovo dvostruko toliko. Dakle nisu potrebne velike strategije, nisu velike izmjene zakona. Potrebno je poštivanje zakona koje treba postrožiti i na kojima treba inzistirati. Postoje li, postoje li povećana sredstva u Državnom proračunu za provođenje ovog zakona? Tu je uvijek opravdano pitanje tko će platiti. Naravno potreban je povećan broj inspektora. Ovaj broj je definitivno nedostatan. Međutim postoji podatak o tri tisuće novih službenika pa bi bilo dobro razmisliti naravno o tome da se njih uključi u inspekcijske poslove dakle u ovaj nadzorni dio. Moram se osvrnuti kratko i na neke prigovore koji su po meni, po HSLS-u definitivno neopravdani a to je da ovaj Zakon će se teško uskladiti sa Europskom unijom jer su navodno žene jako ovim zakonom sadašnjim već zaštićene. To je doista jedan uvredljiv i neozbiljan komentar jer takve paralele se ne mogu raditi. Naime nama još uvijek nedostaju vrtići. Mi još uvijek imamo liste čekanja. Rijetko koji grad ima produženi boravak. Dakle da bismo mi mogli govoriti o tome da su žene ravnopravne u, na poslu morali bismo im osigurati mogućnost da taj posao u miru obavljaju. Dakle kad se postigne taj standard onda mi možemo govoriti i o standardu u zakonodavstvu. Ja vas nemam namjeru opterećivati sa daljnjim objašnjenjem. I ovako je neobično da o važnom zakonu razgovaramo negdje na kraju radnog dana. Zahvaljujem se Vladi koja ipak podupire ovaj Prijedlog zakona i pušta ga u drugo čitanje. Nadam se da će u drugom čitanju i prijedlozi koje smo čuli od oba kluba naći svoje mjesto. Ja vjerujem da je to dobra mogućnost da Zakon o radu u konačnom obliku bude u Saboru izglasan konsenzusom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege mogu izraziti svoje oduševljenje u ime Kluba HNS-a što su zakoni o radničkim pravima ipak došli na dnevni red. Neki čekaju malo dulje. Neki malo manje. Naš čeka od 22. veljače. I nije tako strašno. Prijedlog kolegice Adlešić čeka od 10. svibnja. Zašto neki malo dulje, neki malo manje to vjerojatno oni koji organiziraju sjednice i vode sjednice znaju. No u svakom slučaju ova tema je došla na dnevni red Sabora u ovom vremenu koje nije atraktivno ali sudeći po podacima državnog odvjetnika mi zapravo živimo u zemlji u kojoj se radnička prava i ne krše Bog zna koliko. U 2004. godini primjerice bilo je 205 prijava državnom odvjetniku u svezi kršenja članka 114. Zakona o radu koji govori o kršenju prava na rad, neplaćanje, nedavanje slobodnog vremena i tome slično. Dakle 205 prijavljenih. Od toga je državni odvjetnik odbio 104, odbacio 12. 67 slučajeva je naišlo na negodovanje suda pa su poslodavci osuđeni. 6 su oslobođeni, a 2 je odbacio sud. U toj istoj 2004. godini zatvorskom kaznom koja je zapriječena tim člankom zakona nije osuđen nitko. Novčanom kaznom osuđena su 52 poslodavca, a uvjetnom zatvorskom kaznom, uvjetnom kaznom pardon 15 poslodavaca. 2005. godine pojavilo se čak 215, u čitavoj Hrvatskoj 215 takvih tužbi. Državni odvjetnik je odmah 103 odbacio kao neosnovane, 4 je odbio i sad su ostali došli na sud. Sud je ustanovio da 64 slučaja u Hrvatskoj, dakle 64 slučaja došlo je stvarno do kršenja radničkih prava i osudio je 64 poslodavca. 7 je oslobodio a 6 prijava je odbijeno. Od ovih 64 koji su osuđeni uvjetnom kaznom, uvjetno kaznom osuđeno je 17 njih. Novčanom kaznom 46, a 1 je dospio u zatvor. Koji je taj i šta je taj napravio ne znam, ali mora da je napravio nešto stvarno strašno. On je zamislite završio u zatvoru, 1 poslodavac u Hrvatskoj koji je kršio radnička prava. No zakonski prijedlog koji smo dali u proceduru zapravo se bavi ovom lažnom dilemom raditi ili ne raditi nedjeljom. Ja nisam osim ponekih aktivista koji zapravo ne rade ni nedjeljom ni tjednom, ponekih sindikalnih aktivista, nisam čuo ni jednog radnika koji nije spreman raditi nedjeljom naravno ako mu se to propisno plati. Pa smo od te pretpostavke i krenuli. Ključna stvar u zakonskom prijedlogu našem i prijedlogu koji je usvojila kolegica Adlešić jeste reguliranje čitave stvari kolektivnim ugovorom dakle reguliranje ne samo činjenice da se nedjeljom radi nego i činjenice da se to na posebni način plaća. Da bi se to sve skupa moglo napraviti potrebno je da netko, taj je netko inspekcijska služba, prati. Nažalost kao što smo vidjeli u proračunu inspekcijska služba nema novaca za rad nedjeljom. Inspektori nedjeljom ne rade jer se to mora posebno platiti ne? To je državna služba, mora se posebno platiti. Inspektori nedjeljom ne rade pa onda ne mogu ustanoviti tko radi, tko ne radi nedjeljom? Jedini način jeste da se uvede dokument u kojem će se vidjeti tko je radio nedjeljom, službeni dokument ta tzv. šihterica, to je ono s osmicama u radnom danu. Svi smo to popunjavali zadnjih 30, 40, koliko li godina, slični neki papir i da se po tom papiru ustanovi tko je radio nedjeljom i da li sad je toj osobi ta nedjelja plaćena, da li je o tome sklopljen kolektivni ugovor i na koji način je to regulirano. Još jedna važna stvar. Možemo mi apelirati na savjest, možemo apelirati na što god hoćete, ali ako zakon nema batinu, onda on ne funkcionira. Batina predviđena ovim zakonom je daleko novčana batina je daleko niža od onog što poslodavac koji nelegalno eksploatira ljude nedjeljom zaradi. Onda ona nema smisla naravno. Ako poslodavac plati 10-ak tisuća kuna kazne, a zaradio je u jednoj robnoj kući ajde barem peterostruki iznos tu nedjelju on će to ponoviti i sljedeću nedjelju, pa zašto ne bi. Što mu se događa? Jedan je doduše završio u zatvoru ali neće valjda još poneko ne. Dakle, jedino rješenje jeste da se ta kazna plaća po nelegalno zaposlenoj glavi. E onda će poslodavac malo zamisliti se. Kad se stvar pomnoži sa faktorom 5, pa 10, pa 20, pa to bude cifra zbog koje će doći u pitanje da li on tu trgovinu mora prodati ili će dalje nastaviti raditi. Vlada je izrazila svoje dubinsko razmišljanje, upravo tako u obrazloženju Vlade, odbijanja našeg prijedloga piše da je Vlada dubinski razmotrila situaciju i da dalje obavlja neke dubinske konzultacije pa je odbila naš prijedlog. Sa rezonom da se to što mi predlažemo ne može regulirati samo kolektivnim ugovorom nego i drugim sporazumima između radnika i poslodavaca. Nije tako postupila i slučaju kolegice Adlešić. To je pohvalno, vidi se da ideje sazrijevaju. Ovo je došlo kasnije pa je i Vlada došla kasnije pameti. Shvatila je da stvari ipak mogu funkcionirati. Evidentno je ne samo to da se Vlada spamećuje. Evidentno je i to da je vrlo važno tko daje prijedlog, a samo što u prijedlogu piše. Hvala.
Priore in tempore, potion in iure kolega. Klub zastupnika HSU-a, poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Nemoj me braniti molim te. Gospodine predsjedniče, uvaženi kolegice i kolege, gospođo Tarzaj, uvaženi predlagači. A u Hrvatskoj stranci umirovljenika smatramo nužnim za napredak Hrvatske i nužnim donošenje ova tri zakona u prvom čitanju, odnosno prihvaćanje od strane Vlade u prvom čitanju. To se nije dogodilo, osim za jednoga. Međutim, ja ću sada reći ono što sam rekao i na Odboru za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, a to je da prijedlozi HNS-a kolegice Đurđe Adlešić i prijedlozi HSP-a ovu Vladu ne koštaju ništa. Dakle, nema novih izdataka iz državnog proračuna, osim ako se pod novim izdatkom misli da se kompletira broj inspektora rada i da se eventualno plati neki prekovremeni sat za inspektora. Prema tome nema valjanog razloga da se ovakva poboljšanja zakona ne prihvate koje ne iziskuju nikakva nova izdvajanja ili veća izdvajanja iz državnog proračuna. A sama po sebi pospješuju kontrolu situacije koja je neophodna, koja je nužna. Pa ne očekujemo valjda u našoj dragoj Hrvatskoj da pored 300 tisuća zaposlenih naši zaposleni vrište na sve strane ako im se ne plati jedan prekovremeni sat. Pa ne očekujemo valjda dok imamo na vratima 300 tisuća nezaposlenih da se prijavi poslodavac i za mobing ili za eventualnu korupciju. Pa ljudi štite minimum egzistencije. Ja ne opravdavam takvo stanje ali ih razumijem jer sam s njima živio i radio. Ni su spremni za ni veliko sindikalno organiziranje, ni veliku borbu jer štite golu egzistenciju. Prema tome mislim da je dužnost države da razumije procese u kojima se nalazi i da štiti slabije, a ne da te slabije treba samo jednom u 4 godine kad su dužni dati glas ovoj ili onoj političkoj opciji. Dakle, svjestan sam problema u sindikalnom organiziranju i sindikalnom djelovanju jer sam dio tog miljea, jer sam jedan dobar dio svog radnog vijeka proveo u toj situaciji. Ali znate, od početka stvaranja hrvatske države bila je sustavna namjera koja se je provlačila kroz zakonodavstvo da nemamo jake sindikate. A država koja nema jake socijalne partnere koji su spremni i sredstvima pritiska kreirati svoju budućnost, pritiska prema drugim partnerima kreirati svoju budućnost nema baš dobru perspektivu. Godinama se sustavno radi na tome da se sindikalna scena razjedinjuje. I naravno kolega Tadić je u pravu mobing je prisutan. Međutim, nema teorije, mobing će biti to jači što je sindikat da li na lokalnom ili na generalnom planu slabiji. To su uzročno-posljedične veze i od toga ne možemo pobjeći. I umjesto da pojačavamo slabije, da se uspostavi određena ravnoteža između interesa kapitala i interesa rada, oprostite ja se nadam da me svi razumijete, ja moram tako govoriti. Hrvatska stranka umirovljenika je socijalno senzibilna stranka. Hrvatska stranka umirovljenika je stranka rada, dominantno stranka rada. To što se u ovom trenutku bavim dominantno minulim radom jeste zbog nekih propusta koji su nastali u ovih 14, 15 godina hrvatske države. Ali ne znači da ne razumije i interese kapitala. I smatramo da se Hrvatska mora razvijati u jednoj ravnoteži tih odnosa, u jednom kvalitetnom socijalnom dijalogu koji u Hrvatskoj institut je analiziran, a mi ovdje raspravljamo o prijedlozima zakona za kojih se GSV nije očitovalo. Gospodarsko socijalno vijeće nije imalo ove prijedloge zakona na svom dnevnom redu. Zar Gospodarsko-socijalno vijeće mora imati samo prijedloge Vlade, prijedloge zakona koje upućuje Vlada ili se to odnosi i na nas zastupnike kada pripremamo ovakve prijedloge zakona. Ma nismo mi imali ni prijedlog, jutros mišljenje Gospodarskog socijalnog vijeća ni na Stečajni zakon iako smatram i ocijenio sam ga ispred Hrvatske stranke umirovljenika dobrim zakonom, ali bojim se da zapostavljamo institucionalizirani socijalni dijalog, mjesto susreta interesa ove Vlade, mjesto susreta interesa hrvatskih poslodavaca i hrvatskih sindikata. Na takvim stabilnim osnovama socijalnog dijaloga se može graditi budućnost, a ne nametanju nekih rješenja. Ja ne mogu jednostavno vjerovati da kad bi Gospodarsko socijalno vijeće imalo ova tri zakona na svom jelovniku, da bi se negativno očitovalo. Možda bi reklo da nešto još treba doraditi, ali u svakom slučaju mislim da bi Gospodarsko socijalno vijeće preporučilo barem ako nam je u interesu uspostavljati stabilne odnose. Ja znam da je to otežavajući faktor za poslodavce. Ja znam da kad bi uveli šihtericu više se ne može izbjeći istinu koliko ljudi rade, ali nekad moramo to presjeći. Ako bi se i na recimo Gospodarsko socijalnom vijeću poslodavci pobunili, uvijek postoji mogućnost Vlade da artikulira više interese, dugoročne interese, a dugoročni interesu jesu iz mirovinskog sustava da se ti prekovremeni sati naplate. Ne da moramo od svih poreznih obveznika trošiti novce iz PDV-a i na mirovine. Ovdje postoji rezerva prihoda mirovinskog sustava. Prema tome Hrvatska stranka umirovljenika hoće i mora podržati ova tri zakona. Osim što podržavamo u HSP-ovu prvenstveno namjeru, jer nismo uvjereni da dokle god u Hrvatskoj ne obznanimo obrasce po kojima korupcija egzistira i razvija se, da ćemo se moći djelotvorno s njom boriti. Dakle prihvaćam dobru namjeru, ali ne vidim za razliku od ova druga dva prijedloga zakona gdje se vide konačni rezultati gdje su oni samo pozitivni. Tu još ne vidim, ali u svakom slučaju i taj prijedlog zakona je zaslužio najmanje da ga Vlada propusti u drugo čitanje, najmanje da zajedno sa predlagačima uđe u diskusiju tzv. taj naš interni screening radnog zakonodavstva. Ako budemo tako dubinski secirali te zakone, neznam kad ćemo, istrošit ćemo se u tim dubinskim analizama umjesto da idemo ka praktičnim analizama sa praktičnim rješenjima. Dakle Hrvatska stranka umirovljenika hoće i mora, mora vis a vis svih ideja koje zastupa, podržati sva tri prijedloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Mi u klubu HSLS-a potpuno shvaćamo da neke točke dnevnoga reda se moraju odrađivati i u ove nepopularne sate kada ova percepcija javnosti popušta i kada se zapravo ljudi bave nekim drugim stvarima i doista u tome ne želimo vidjeti zlu namjeru iako bi možda zbilja doista bilo za drugo čitanje, budući da je riječ o jednom vrlo važnom setu zakona, da se nitko ne osjeti povrijeđenim i mislimo da javnost treba znati ono što saborski zastupnici, njihove stranke pokušavaju na ovom vrlo bitnom području jednog svakodnevnog života, pokušavaju rješavati. Vidite danas je stvar takva da i stranke održavaju svoje konvencije koje posvećuju isključivo pitanjima radnika, da nije, nikome od nas ne može biti sve jedno što je preko 300 tisuća građana ove zemlje je nezaposleno, što veliki dio od onih koji i rade zapravo ne primaju adekvatnu plaću za svoj rad i svakako ovo što je kolega Hrelja dobro govorio, mi moramo biti svjesni trenutka u kojem živimo pa onda, ali normalno to nas ne smije sprječavati bez obzira na sve ove okolnosti koje ne opravdavamo ali možemo ih razumjeti, imamo situaciju kakvu imamo i da zapravo čitav niz stvari kao i u nekim drugim zemljama koje su odavno izašle iz tranzicije i koje odavno imaju zapravo tržište rada i ovi ekonomski zakoni funkcioniraju ipak na jedan da kažemo normalniji način nego što je to kod nas, ali svakako da mi kao ljudi koji glasamo ove zakone moramo voditi o tome računa. Ja se sjećam kada je vladajuća koalicija u prošlom mandatu išla sa svojim prijedlogom Zakona o radu, da smo onda imali jedan mali nesporazum, iako sam onda bio dio vladajuće koalicije pa onda se smatra da po definiciji trebate podržavati ono što ondašnja Vlada, koaliciona Vlada predlaže. Onda je isto je bio mali nesporazum između mene i socijaldemokrata upravo u tom smislu, u smislu da između interesa rada i interesa kapitala na neki način se prevagnulo pa onda su interes kapitala, poslodavaca je bio, je prevladao i to, pazite to sam ja kao liberal gdje se po definiciji očekuje da liberali uvijek budu na interesu, na strani kapitala, na strani poduzetništva, činilo mi se upravo zbog one situacije koju smo imali, upravo to je ta činjenica da preko 300 tisuća ljudi ne radi, da moramo doista pokušati sa ove bar zakonske strane činiti sve kako bismo što prije ušli u jednu sasvim situaciju koja bi prije svega bila normalna i koja bi upravo omogućavala neka rješenja koja postoje u nekim modernim zapadnoeuropskim zemljama. Zato smo se mi odlučili zapravo za politiku malih koraka. Upravo ova tema je toliko kompleksna da zapravo i ne može drugačije ići nego da na neki način osluškujete zapravo glas ulice, glas javnosti i da na to reagirate. Ja moram priznati da je nama zapravo uopće, unutar ovoga našeg kluba i našeg svjetonazora, a vidim da taj svjetonazor djeluje i na još neke političke stranke, uopće stvarati jednu sintagmu zabrana rada. Znate upravo u ovoj zemlji koja ima toliki broj nezaposlenih pa onda još, neznam da počnemo raspravljati o tome da bi jedan dan ili neke dane ne bi trebalo raditi. Mislim da je to zapravo nemoguće, ali normalno ono što svaka anketa čak i ona koje se rade prilično ovlaš, pokazuju zapravo da ljudi žele raditi, da nitko ne bježi od rada ali se upravo želi da za taj rad bude dobro plaćen, a ako je doista riječ o blagdanima, nedjeljama, da onda za taj rad mora biti ekstra plaćen. E sad, ono gdje je obično tu onaj catch, to je upravo u tome što zapravo ova naša kaznena politika djeluje stimulirajuće, odnosno ona omogućava upravo da poslodavci mogu vrlo lako to da eskiviraju i da zapravo zato na neki način budu nagrađeni, a ne kažnjeni. A onda upravo iz one činjenice da ljudi čuvaju svoj posao, kakav je takav pa i tu plaća kakva je takva. Zapravo, to je ništa drugo nego taj goli egzistencijalni minimum. Da oni zapravo preko toga prešućuju. Neki dan smo u jednoj emisiji, "Otvoreno", mislim da je kolega Lesar to rekao da broj neplaćenih prekovremenih sati omogućava otvaranje 90 tisuća radnih mjesta. Znate kako kad čujete ono što bi rekao Balzac, ništa glupo kao činjenica, ali ovo je jedna tragična činjenica, ako je tome točno, a nema razloga da kolegi Lesaru ne vjerujemo, a nitko ga u toj emisiji nije niti demantirao niti kasnije nisam čitao u nekim drugim medijima. Ja mislim da je tu zapravo, da je to onaj lijek kad možete pomaknuti nogu i riješiti te probleme. 90 tisuća radnih mjesta zapravo gotovo da rješava 33, većinu svih naših problema. Znači, vi biste mogli sutra zaposliti 90 tisuća novih, otvoriti novih radnih mjesta i mislim da bi se tu itekako krepko osjetilo upravo u općim gospodarskim financijskim tokovima, supstancije ove države. Na mirovinskim, odnosno mirovinski fondovi, svi oni fondovi upravo u mogućnosti su upravo stvaranja tih viška vrijednosti koji bi se onda kasnije mogli transferirati upravo na one djelatnosti za koje u zdravstvu, školstvu, obrazovanje, koje osjećajmo ovoga momenta ne funkcionira. I upravo i mi, i klub HSLS-a i kreće zapravo sa jednom takvom premisom da upravo tim malim, sitnim pomacima, koracima pokušava rješavati, pokušavati djelovati ako se zapošljavaju … [[Govornik se ne razumije.]] novih 3 tisuće radnika, onda među njima, u državnu upravu, onda se tu mora naći i onaj broj ljudi koji će biti inspektori. I ako se radi nedjeljom onda je nedopustivo da taj, nedjelja bude slobodni dan za inspektore. Da zapravo oni nemaju, onda nemaju odnosno kad treba nešto da nadziru, nešto da kontroliraju da ih onda taj dan nema jer oni to ne rade ili da čujemo da ih ima malo. I da onda zbog toga imamo te probleme, pa kažem, eto koji se svode do ovoga podatka za kojeg ja još kažem dan danas, a nadam se da će to netko i iz Vlade i netko drugi zapravo reći što bi se moglo upravo učiniti s tim prekovremenim neplaćenim satima, koji je to zapravo potencijal i koje su to mogućnosti koje bi doista mogle, ne ovoj Vladi nego ovom društvu zapravo bitno pomoći. S druge strane ono što mislim da treba pozdraviti, a to je što u našem Prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o radu smo mi od jedne pretpostavke da ni radništvo nije homogena kategorija. I upravo da unutar radnika postoje čitav niz razlika i da te razlike zapravo zakonodavac mora sa mudrim rješenjima, zakonskim rješenjima ispoštovati. Nije svejedno da li imate malu ili veliku djecu, da li imate bolesnu djecu, da imate hendikepiranu djecu. To su sve stvari zapravo gdje se pokazuju upravo taj visoki stupanj osviještenosti i upravo to se treba u zakon ugraditi. I na taj način upravo zaštititi one koji su inače u jednoj, kažem, populaciji, klasi koja je sama po sebi, po definiciji uvijek na neki način raubovana. I nadam se da i drago mi je da je Vlada to prepoznala. Nadam se da to nije trebalo biti nikakvo dubinsko čitanje, da nema nikakve tajne veze nego zapravo jednostavno trenutak istine i da će se zapravo do drugog čitanja i ovi možda sada prijedlozi koji nisu prošli i kolega, ja kao i kolega Hrelja imamo isti zapravo stav da treba biti vrlo suptilan. Da treba osjetiti taj trenutak, da treba osigurati i prostor za zvizdače i kako će zvizdači proći. Od toga ne učiniti opet zapravo da i onda imamo poplavu skandala poput zvizdača da na neki način budu stimulirani da to rade pa zvižde onda kad treba i ne treba. I ono što je zapravo najvažnije, upravo urediti sve te odnose u našem društvu, a samim time uredit će se i na području prava. I onda još jedanput u ime kluba, podržavamo ove inicijative i vjerujemo da do drugog čitanja ćemo imati već jedno puno bolje sređeno radno zakonodavstvo i to je zapravo pretpostavka, a opet kažem, buba u uho Vladi ako se doista radi o tako velikom broju prekovremenih sati koji nisu plaćeni, da vidimo što se to može učiniti sa 90 tisuća radnih mjesta. Onda svatko od nas ovdje koji je ovdje sjedio, ako je tome pridonio doista onda može svakom građaninu Republike Hrvatske gledati otvoreno u oči i reći, eto vidite i to je jedan od onih priloga, naših malih sitnih priloga upravo u poboljšanju statusa radničke klase. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga, gubi pravo na riječ. Završni osvrt. Da li klub HNS-a želi? Poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa. Nama se uopće nikamo ne žuri. Prebitne su teme da bi gledali na sat i bili nervozni zato što raspravljamo o hrvatskom radništvu. Možemo raditi do ponoći i bez klime, ali nismo ni sazvali konvenciju da bi u Narodnoj stranci pripremali ove prijedloge. Moram ponoviti i potvrditi da je kolega Kramarić iznio točno podatke iz moje izjave i to je samo argumenat više. Prekovremeni rad, rad nedjeljom i blagdanom država mora učiniti skupljim od redovnog radnika ako imamo 311 tisuća nezaposlenih. Moramo učiniti sve da poslodavce stimuliramo da zapošljavaju ljude po redovnom radnom odnosu sa redovnom plaćom i redovnim doprinosima rješavaju svoje potrebe za radom. Ne mogu vjerovati da još dan danas podatak od 90 tisuća izgubljenih radnih mjesta prekovremenim radom u prošloj kalendarskoj godini ne znači baš ništa. Da nema nijednog drugog prijedloga zakona, ne samo Zakona o radu nego drugim propisima, provedbenim propisima, pojačavanjem nadzora, pooštravanjem uvjeta za uvođenje prekovremenog rada da bi se tim problemom ozbiljno počeli baviti. Osim deklarativnosti da ćemo učiniti sve da nezaposleni dobiju šansu za zaposlenje. Tri stranke, tri dijela malih koraka intervencija u radno zakonodavstvo umjesto dubinske analize i želim vjerovati da do drugog čitanja će kolegica Adlešić zaista uvažiti ono što je ovdje čula i da ćemo tada dobiti prijedlog intervencija o Zakonu o radu koji će riješiti taj jedan mali korak. Dakako ja bi bio sretniji, što kolega Silvano Hrelja reče, da je gospodarsko socijalno vijeće na dnevnom redu imalo ove probleme i ono možda ponudilo rješenja pa bi manje bilo potrebe usklađivanja sada ovdje u Parlamentu i da ne bude mi arbiteri … [[Govornik se ne razumije.]] zajedničkim došli. Nemamo toliko investicijske snage da poticajem poslodavcima otvorimo 90 tisuća radnih mjesta, niti 9 tisuća radnih mjesta poticajima ne možemo otvoriti. Ona su tu. Ona su na našem tržištu, ona su na postojećim sustavom, samo ih moramo pretvoriti u radna mjesta i spriječiti ovo zloupotrebljavanje prava radništva u Hrvatskoj. To su naši motivi. Hvala.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Ova kratka saborska rasprava pokazala je kako i drugi klubovi zastupnika osim našega smatraju da je u Zakonu o radu potrebno intervenirati upravo u ovim točkama na koje smo se i mi osvrnuli. Podsjetio bih ovdje da je prije nešto više od godinu dana u Hrvatskom saboru vođena rasprava o izmjenama i dopunama Zakona o radu kada smo mi iz kluba HSP-a inzistirali da se uredi pitanje rada nedjeljom, odnosno da se uredi pitanje zaštite radnika "zviždača". Tom prilikom Hrvatski sabor donio je zaključak, usvojio je zaključak na prijedlog Odbora za zakonodavstvo u kojem je bilo naloženo hrvatskoj Vladi da u roku od 60 dana, pazite 60 dana realizira sve zahtjeve izrečene tijekom te rasprave te da izmijeni Zakon o radu kojim bi se zaštitilo radnike koji rade nedjeljom. Prošlo je ne 60 dana, nego 360 dana, a Vlada po tome nije učinila apsolutno ništa, da ne govorimo da se uz sve ono što je izrečeno danas u ovoj raspravi, odnosno sve ono što je hrvatska Vlada prije godinu dana i sada iznijela u svojim mišljenjima u vezi zaštite "zviždača" da je to sve skupa zapravo ostalo lebdjeti u zraku bez ikakvih konkretnih zakonskih rješenja. Mi zato pozivamo sve klubove zastupnika, a napose one koji su nam danas dali potporu tijekom rasprave da i glasuju o tom našem zakonskom prijedlogu, a hrvatsku Vladu pozivamo i ovim putem da ove današnje rasprave uzme u obzir kada i ako bude tijekom ovog mandata intervenirala u Zakon o radu. Hvala.
Hvala. Potpredsjednica, poštovana zastupnica Đurđa Adlešić završni osvrt.
Hvala lijepa kolega predsjedniče. Pa izgleda da smo se usuglasili bar u ovim raspravama da rad nedjeljom ne treba zabraniti nego ga treba pošteno i po zakonu platiti. Ja ću ponovo ponoviti 80% onog što je ovo malo inspektora odradilo ovdje nedjeljom nisu radile odlazilo je u zastaru. To je isto tako pitanje pravosuđa, a 20% onog što je stiglo u proceduru kazne su bile minimalne ili ukori. Na taj način se stimuliralo varanje države, destimuliralo se punjenje proračuna i varali su se radnici. Naravno da je to jačalo i nelojalnu konkurenciju. Ono na čemu mi inzistiramo u ovom Zakonu je zapravo zaštititi ovu najosjetljiviju kategoriju koja je radila nedjeljom i prekovremeno, to su samohrani roditelji, najčešće majke, zatim roditelji s malom djecom jer vrtića nemamo, mi se ne možemo uspoređivati sa standardima Europske unije niti produženih boravaka, roditelje s bolesnom djecom, kazne naplaćivati mandatno, a ne da se računa kako će nešto otići u zastaru. Zaštititi radnike dakle od neplaćenog rada, od mobinga, a naravno i pomoći da se prepoznaju poslodavci koji rade po zakonu. Ja mogu u ime kluba HSLS-a pozvati na suradnju i kolege i kolegice iz HSP-a i HNS-a, Vladino obećanje već imamo da se izradi doista jedan cjelovit, kvalitetan zakon koji će doista omogućiti da radnici za svoj rad budu plaćeni, da se ne natječemo u tome čiji je zakon prošao nego da zakon bude kvalitetan, a onda kad mi ponovo otvorimo telefone za godinu dana neka poziva bude što manje. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu o ova tri prijedloga izmjena i dopuna zakona. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika HNS-a. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu koji je predložio Klub zastupnika HNS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 68 glasova za, 6 suzdržanih i 18 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana gospođo Terze. Izuzetno mi je zadovoljstvo u ovim gotovo nemogućim uvjetima i u kasnim satima obrazložiti naš Prijedlog zakona, Prijedlog Zakona o mirovinama hrvatskih državljana iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore sa prebivalištem u Republici Hrvatskoj. Ovaj zakon zaslužuje prezentaciju, najširu prezentaciju u hrvatskoj javnosti da se vidi ustvari cijela težina problema, jedna ogromna socijalna težina i jedno kršenje ljudskih prava, jedna diskriminacija naših građana za koje je Hrvatska stranka umirovljenika ocijenila da su trenutno u najgoroj socijalnoj situaciji od svih umirovljenika u Republici Hrvatskoj. Oni su naši državljani, među njima ima prognanih, među njima ima izbjeglih, a među njima ima i onih koji nikad nisu živjeli izvan teritorija Republike Hrvatske, ali su sticajem okolnosti radili u susjednim bivšim republikama jedne nam države tadašnje. Prema tome, ovaj Zakon je mogao biti i drukčiji u smislu da se produži dodatak na mirovine koje su umirovljenici iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore sa prebivalištem u Republici Hrvatskoj primali do 31. prosinca 2004. godine i ja sam osobno ispred kluba HSU već bio pripremio jedan takav prijedlog, međutim onda smo rekli da se traži cjelovito rješenje, ne rješenje koje je trajalo jedno vrijeme, koje se nije dakle ni u kom smislu se ta cifra novčanog dodatka nije mijenjala niti oko bilo čega zavisila. No da pokušamo ići redom. Šta se to dogodilo i koju su sudbinu prošli ti naši umirovljenici? Prvo, idemo u vrijeme nakon osamostaljenja Republike Hrvatske 8. listopada 1991. veliki broj hrvatskih državljana koji su mirovinu ostvarili u republikama bivše SFRJ osim Slovenije i Makedonije je zbog nemogućnosti odvijanja platnog prometa ostao bez mirovina i osnovnih sredstava za život. Unatoč svim dotadašnjim naporima Republike Hrvatske da im osigurava zadovoljavajuće životne uvjete u tome se nije uspjelo jer nijednim propisom se nije išlo na konačno rješenje ovog pitanja. Predstavnici umirovljenika su u razgovorima sa nadležnim ministrom još 1992. godine kad je ovaj problem narastati a i kasnije sve do ratifikacije sadašnjeg ugovora o socijalnom osiguranju predlagali da se ovi umirovljenici preuzmu u hrvatski mirovinski sustav na temelju rješenja o njihovom umirovljenju i tada važećih zakona a novo nastale države da rješavaju međusobna potraživanja mirovinskih fondova u okviru rješavanja svih drugih pitanja sukcesije što tada a niti poslije nije prihvaćeno. Cjelokupni tadašnji tijek i nezadovoljavajući rezultat rješavanja ovog pitanja dokazuje da navedeni prijedlog upućuje na jedini siguran put za definitivno rješenje. Prema stanju u prosincu 2004. bilo je ukupno 21 tisuća 521 hrvatskih građana s prebivalištem u Republici Hrvatskoj koji primaju mirovinu iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore i to iz Federacije BiH 9 tisuća 765 umirovljenika, iz Republike Srpske dakle države u kojoj nikad nisu radili 7 tisuća 101 i iz Srbije i Crne Gore 4 tisuće 655 umirovljenika. Prosječne mirovine iznose 593 kune Republika Srpska, 788 kuna Federacija BiH odnosno 915 kuna Srbija i Crna Gora. Radi očuvanja njihove socijalne sigurnosti Vlada Republike Hrvatske donijela je Zakon o isplati mirovina korisnicima mirovina koji su mirovinu ostvarili u bivšoj SFRJ "Narodne novine" br. 96/93. kojim je bila osigurana isplata mirovina u Republici Hrvatskoj u svoti u kojoj je isplaćena posljednja mirovina prije prekida platnog prometa a čija je realna vrijednost zbog ubrzane deprecijacije smanjenja za oko 40%. Taj se zakon primjenjivao privremeno do uspostave platnog prometa između država s Bosnom i Hercegovinom odnosno do stupanja na snagu Ugovora o socijalnom osiguranju sa Saveznom Republikom Jugoslavijom a danas sa Srbijom i Crnom Gorom. Tako je odlukom Vlade Republike Hrvatske 30. travnja 2000. godine obustavljena isplata mirovina preuzeta prema ovom zakonu. Ova se odluka odmah u svibnju primijenila na umirovljenike iz Bosne i Hercegovine i tada je nastala prava drama oko ostvarivanja prava na isplatu mirovina. Obustavljanje isplata mirovine za umirovljenike Srbije i Crne Gore primjenjuje se od 30. travnja 2003. godine a problem s isplatama mirovina i ostvarivanja stečajnih prava jednaki su problemima što ih imaju umirovljenici iz Bosne i Hercegovine. Dana 1. studenog 2001. godine stupio je na snagu Ugovor o socijalnom osiguranju između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine a 1. svibnja 2003. Republike Hrvatske i SR Jugoslavije. Navedenim ugovorima regulirana su i prava na području mirovinskog osiguranja i omogućeno je da se mirovinska primanja ostvarena na području jedne države ugovornice neposredno isplaćuju korisnicima mirovina s prebivalištem na području druge države ugovornice. Rješenje o pravu na mirovinu donosi država posljednjeg osiguranja i ta je država u kojoj je osiguranik radio i plaćao doprinose obveznik isplate mirovine. Ugovori o socijalnom osiguranju s BiH i SRJ nisu poboljšali položaj ovih umirovljenika, čak su ga zakomplicirali jer Bosna i Hercegovina i Savezna Republika Jugoslavija nisu ispunjavali svoje obaveze i ne ispunjavaju svoje obaveze. Česta i neugodna šikaniranja, zakidanja mirovina itd., posebno oštećujući one koji su se umirovili prije stupanja na snagu ovih ugovora dakle poslije 8. listopada 1991. godine. Iako je isplata tih mirovina prema bilateralnim ugovorima o socijalnom osiguranju s BiH i Srbijom i Crnom Gorom isključivo obaveza države u kojoj je mirovina ostvarena Republika Hrvatska je uvažavajući tešku socijalnu situaciju 2002. donijela Zakon o pravu na dodatak uz mirovinu određenih kategorija korisnika mirovine kako bi u početnom razdoblju primjene međudržavnih ugovora zaštitila materijalni položaj ovih umirovljenika. Ovim zakonom koji je stupio na snagu 1. svibnja 2002. godine uređuje se pravo na dodatak uz mirovinu hrvatskim državljanima s prebivalištem u Republici Hrvatskoj koji su pravo na mirovinu ostvarili u nekoj od republika bivše SFRJ i kojima je mirovina bila isplaćivana prema Zakonu o isplati mirovina korisnicima koji su mirovinu ostvarili u republikama bivše SFRJ. Razlozi donošenja temelje se na činjenici da veći broj ovih korisnika nije redovito primao mirovine iz republika bivše SFRJ u kojima su mirovine ostvarili ili su one bile iznimno niske što je ovu kategoriju korisnika mirovine doveo u vrlo težak materijalni položaj i ugrozilo njihovu egzistenciju. Zakon je propisivao krug mogućih korisnika te uvjete i postupak ostvarivanja prava na dodatak uz mirovinu. Njime je do rujna 2004. godine bilo obuhvaćeno 10 tisuća i 924 umirovljenika ili 66,32% od podnesenih 14 tisuća 743 zahtjeva. Pravo na dodatak uz mirovinu i korištenje tog prava moglo se ostvariti u razdoblju do 31. prosinca 2004. godine kada je prestao važiti zakon. Dakle, da pokušamo analizirati sadašnju situaciju. Ništa se u odnosu na 2004. i na šikaniranja naših umirovljenika koji primaju mirovinu iz Srbije i Crne i Gore i Bosne i Hercegovine nije promijenilo, dakle oni su i dalje izloženi šikaniranju nositelja osiguranja iz tih država, oni primaju mirovine sa zakašnjenjem, oni nemaju rješenja o iznosu svoje mirovine nego u njihovim rješenjima piše da će primiti toliko mirovine koliko nadležni osiguravatelj skupi sredstava za raspodjelu mirovina. Dakle, korigiram i predsjednika koji je rekao, spomenuo odbore ali i Odbor za ljudska prava je raspravljao o ovom zakonu i Odbor za useljeništvo koji su konstatirali da se ovdje radi o kršenju ljudskih prava i Odbor za ljudska prava je dao zeleno svjetlo ovom zakonu odnosno podupro donošenje ovog zakona barem u prvom čitanju da se iznađu mogućnosti u kojima se ovaj problem treba riješiti. Inače, država Hrvatska u Bosnu i Hercegovinu i Srbiju i Crnu Goru za svoje umirovljenike isplaćuje 51 milijun kuna odnosno 7 milijuna eura mjesečno a istovremeno za ovih 17 tisuća, dakle to isplaćuje za 29 tisuća i 411 korisnika a za ovih ukupno 16 tisuća korisnika, pardon, prima 16 milijuna kuna u kontra smjeru. Prikazani statistički podaci koji su službeni podaci Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje pokazuju da su prosječne mirovine koje HZMO isplaćuje u BIH 2,3 puta veće nego što umirovljenicima u Hrvatskoj isplaćuje federacija BiH, a preko tri puta veće od mirovina koje stižu iz Republike Srpske. U odnosu na mirovine koje stižu iz 5 mirovinskih fondova Srbije i Crne Gore Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje u Srbiju i Crnu Goru isplaćuje u prosjeku 1,8 do 2,3 puta veće mirovine. Drugim riječima hrvatski umirovljenici iz Republike Srpske koji prebivaju u Hrvatskoj imaju prosječno 3 puta manje mirovine nego prosječni hrvatski umirovljenik, a iz federacije BiH 2,3 puta manje. A iz Srbije i Crne Gore oko 2 puta manje. Kad se zna da je prosječna mirovina u Hrvatskoj 241 EUR, samo malo više od granice siromaštva 214 EUR-a a ispod te granice su mirovine 66% hrvatskih umirovljenika kako li tek preživljavaju naši građani koji dobivaju mirovine iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore. Možemo to samo zamisliti. Pri tome ne smijemo zaboraviti da su svi ovi umirovljenici iz Hrvatske, BiH, iz Srbije i Crne Gore živjeli, radili i mirovinu zaradili u nekadašnjoj jednoj državi, u istom sustavu radnih i mirovinskih odnosa i bili u istom položaju. Bilo je samo 7 mirovinskih fondova međutim uvjeti umirovljenja su u svim tim fondovima bili. Uz to treba ukazati, pri tome ne smijemo zaboraviti da su svi radili dakle u jednoj jedinoj državi u istom sustavu a stekli su jednaka prava a stigle su ih drastično različite sudbine. Uz to treba ukazati na sljedeće činjenice. Republika Hrvatska isplaćuje redovito mirovine za prethodni mjesec za sve svoje umirovljenike bez obzira gdje imaju prebivalište. Srbija i Crna Gora kasne s isplatama tri mjeseca. Hrvatska mirovina ima isti sadržaj, mirovina, dodatak, zaostatak za sve svoje umirovljenike dok BiH i Srbija i Crna Gora diskriminiraju svoje umirovljenike u Hrvatskoj jer ne isplaćuju dodatak nego samo mirovinu. Republika Srpska umirovljenicima na svom području daje dio mirovine u bonovima iznad novčanog iznosa mirovine, a odgovarajući ekvivalent ne obračunava svojim umirovljenicima u Hrvatskoj. Prijepise rješenja o umirovljenju Republika Srpska dostavlja u pravilu bez podataka o kvalifikacijama, radnom stažu i plaćenim doprinosima od 1. svibnja 2000. godine niti jednu mirovinu korisniku u Hrvatskoj nije isplatila u iznosu na koji glasi rješenje nego 30 do 40%, 45% manju. Ovi umirovljenici ne mogu raspolagati svojim ušteđevinama u bankama. Hrvatska je obustavila isplatu mirovina za umirovljenike iz BiH 1. svibnja 2000. godine, a mirovine iz Republike Srpske su stigle tek nakon 7 do 14 mjeseci pa su neki umirovljenici bili 14 mjeseci ostavljeni bez prihoda. U Srbiju i Crnu Goru se mirovina, u Srbiji i Crnoj Gori se mirovina usklađuje svaka tri mjeseca. Za 15 mjeseci u razdoblju 8. mjesec 2003., 9. 2004. u dinarima je povećana za 23,4%, a umirovljenicima koji prebivaju u Hrvatskoj u kunama je povećana samo 4,1%. Uz to ih se zakida i na tečaju. Zaostatke od povremenog povećanja penzijsko-invalidsko osiguranje Beograd isplaćuje kroz dodatak uz mirovinu. Za korekcije iz 1993. i 1994. zaostaci se isplaćuju u 80 rata ali ne i umirovljenicima koji prebivaju u Hrvatskoj. Također treba ukazati na činjenicu da mnogi od ovih umirovljenika gube pravo na zdravstveno osiguranje. Naime federacija BiH, Republika Srpska, Srbija i Crna Gora traže da se umirovljenici sami odjave kako bi se mogao regulirati status njihovog zdravstvenog osiguranja. Za većinu onemoćalih pa i nepokretnih to je naravno nemoguće. Tako je već bilo oduzeto 2000 zdravstvenih iskaznica od čega je nakon iscrpljujućih postupaka … [[Govornik se ne razumije.]] većina zdravstvenih iskaznica vraćena korisnicima. Jasno je da se ovdje radi i o nastavku etničkog čišćenja. Treba naglasiti da odredbe ugovora o socijalnom osiguranju Hrvatske i BiH i Srbije i Crne Gore sadrže i povratno djelovanje koje proizvode mnogo šire i teže posljedice nego što to dopušta članak 89. Ustava Republike Hrvatske. Tim se, tim je člankom naime propisano načelo da tek iznimno iz posebno opravdanih razloga samo pojedine odredbe zakona mogu imati povratno djelovanje. U ovom se slučaju povratnim djelovanjem negiraju stečajna prava pa i pravni mirovinski sustav u kojem su ovi ljudi radili i ostvarili mirovinu. Zato je vrlo upitna opravdanost razloga za unašanje odredbi, ovakvih odredbi u ugovore. Stoga opravdanima držimo primjedbe na račun državnih tijela Republike Hrvatske koja ove hrvatske građane ostavljaju da se sami bore sa birokracijom i nepravdama što im nanose mirovinski fondovi BiH i Srbije i Crne Gore. Doista je čudno da iz nadležnih tijela ne dolaze ni poticaji da državna, da država ostvari obvezu zaštite svojih građana i preuzme borbu za koretktno izvršavanje ugovora od strane Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore u barem približno jednakim uvjetima koje Hrvatska osigurava prigodom isplata mirovina korisnicima tih država. Držimo neprihvatljivim prijedlog da se rješenje ovog pitanja treba tražiti kroz sustav socijalne skrbi. Hrvatski umirovljenici koji su mirovinu ostvarili u državama bivše SFRJ ne pristaju biti socijalnim slučajevima. Oni su građani koji su svojim radom i do 40 godina doprinosili razvoju sadašnjih država slijednica i tako pošteno zaslužili svoje mirovine. Zato predlažemo da se hrvatski umirovljenici koji su mirovine ostvarili u Bosni i Hercegovini i Srbiji i Crnoj Gori preuzmu u mirovinski sustav Republike Hrvatske. Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje bi trebao preuzeti u svoje fondove 21 tisuću 521 umirovljenika, osigurati im dostojne životne uvjete te autoritetom ovlaštene institucije suzbiti nepoštivanje ugovora i diskriminaciju koje provode mirovinski fondovi iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore. Podsjećamo da su se predstavnici Udruge umirovljenika iz Bosne i Hercegovine, udruge Hrvata protjeranih iz Srijema, Bačke i Banata te Društvo Vojvođanskih i Podunavskih Hrvata Zagreb sa sadržajnim istim prijedlogom za preuzimanje ovih umirovljenika u hrvatski mirovinski sustav obraćali predsjedniku Hrvatskog sabora Vladimiru Šeksu, potpredsjedniku Vlade Republike Hrvatske Jadranki Kosor a 2. studenog 2004. primio ih je zajedno s predsjednikom Hrvatske stranke umirovljenika Vladimirom Jordanom predsjednik Vlade Republike Hrvatske doktor Ivo Sanader. Od svih su dobili podršku a i određena obećanja za trajno rješavanje ovog problema. Međutim mi smo ovdje gdje jesmo. To je cijela situacija, to je kronologija događaja. Ovi ljudi zaslužuju veću pažnju i ova tema zaslužuje veću javnu raspravu. Oni su oličenje elementarnog poštenja i vjerovanja u Hrvatsku pravnu državu. Da su kojim slučajem htjeli biti u hrvatskom mirovinskom sustavu na jedan drugi način mogli su odraditi i zaposliti se na jedan dan i po međudržavnom ugovoru oni bi ostvarivali punu hrvatsku mirovinu. Oni su se pouzdali u rješenje ove države i socijalnu osjetljivost ove države i opravdano traže da se sada učine iskoraci koje mi predlažemo ovako kako smo najbolje znali i umjeli u dogovoru sa njima, a nemamo ništa protiv i drugih rješenja koja su na tragu trajnih rješenja za njih. Dapače, bilo bi nam jako drago da Vlada Republike Hrvatske odgovori na ovaj problem, na ovaj izazov i da predloži neko drugo rješenje. Ali u svakom slučaju da to rješenje ne bude po volji nama strankama nego da, političkim strankama i političarima, nego da to rješenje bude po volji mojim kolegama i dragim prijateljima čiji predstavnici su danas ovdje s nama na galeriji. Prema tome, ukazujem samo na to elementarno poštenje da nisu htjeli manipulirati sustavom, da su, da ih je ova država hrvatska u najteže vrijeme, u najteže vrijeme rata primila za svoje i iz svojih fondova isplaćivala, naravno iz proračuna isplaćivala im mirovine i da je bila jako solidarna onda kad je bilo najteže u Hrvatskoj i ne mogu vjerovati da danas nakon isteka roka primjene zakona o dodatku koji nije bio tko zna kakvo rješenje nemamo nikakvog više socijalnog amortizera kojim ovim ljudima možemo pomoći da osiguraju svoju egzistenciju. Ponavljam, iza njih stoji pun radni staž. To nisu ljudi bez staža koji bi ostvarivali pravo na socijalnu ili nacionalnu mirovinu o čemu smo danas isto tako u ovoj sabornici razgovarali. To su ljudi koji su u tada jedinstvenoj državi sa 7 fondova, 7 mirovinskih fondova koji su radili po istim kriterijima ostvarili pun radni staž. I ovdje je prisutan čovjek koje je vozio plavi vlak. Njegov kolega, a vozili su plavi vlak i strojovođe i iz Bosne i iz Srbije i iz Hrvatske, njego kolega u Hrvatskoj ima preko 3 tisuće kuna za pun radni staž, on ima jedva tisuću 200 kuna sa tendencijom spuštanja. Jer ovisi o tome koliko će mu Republika Srpska svaki mjesec isplatiti, a ne o tome koliko je njegovo rješenje jer ga i nema. Dakle, mislim da sam za uvod dao dosta obrazloženja da ćemo još pokušati objasniti neke stvari. Ali u uvodu apeliram na hrvatsku Vladu da se ozbiljno pozabavi ovim problemom. Znam da imam među svim strankama imamo istomišljenika i nećemo se pojedinačno isticati. Ja znam da ljudi to osobno zastupnici osjećaju da tim ljudima trebamo pomoći i apeliram zbog toga, zbog tog osjećaja među nama, apeliram na hrvatsku Vladu bilo bi dobro da povuče svoje negativno mišljenje da ovo pusti u prvo čitanje. No, sumnjam da će se to dogoditi. Ali u svakom slučaju da se u jesen uhvatimo u koštac sa ovim gorućim problemom. Ne možemo, molim, ne možemo ignorirati ove činjenice, ne možemo zažmiriti nad kršenjem ljudskih prava od strane institucije druge države, jer pojedinac, pojedinac sa takvim sustavima nema šanse da opstane. A danas je gospodin Vidović na svom odboru rekao karakteristiku Bosne i Hercegovine da je to jedna disfunkcionalna država. Onda možete zamisliti s obzirom na neuređenost odnosa, s obzirom da postoje i entiteti i različita društvene tvorevine, možete zamisliti kako pojedinac može izboriti svoje pravo u jednoj disfunkcionalnoj državi. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala lijepa. Za klub HSLS-a poštovana zastupnica, potpredsjednica Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana gospodo, kolegice i kolege. Klub HSLS-a će poduprijeti ovaj zakon zbog kvalitetnog pristupa i prije svega mi smo u inicijativi HSU-a prepoznali i socijalnu osjetljivost, ali i zaštitu ljudskih prava, što je sigurno u skladu sa našim Ustavom, s ustavnim načelima i borbi protiv diskriminacije. I mislimo suprotno od Vlade da ovaj zakon nije suprotan načelima mirovinskog sustava. Naime, moramo se sjetiti se vremena da je SFRJ bila jedinstveno područje radnog i mirovinskog zakonodavstva, da se moglo raditi u jednoj republici, a mirovina primati u drugoj. I vrlo je teško, a čini mi se i neozbiljno uspoređivati takve ugovore sa odnosima sa Europskom unijom, jer su naprosto vrijedila druga pravila. Neprihvaćanje ovog zakona zapravo zadire u ljudska prava, ali zadire i u standard građana i moramo biti iskreni i u njihovo dostojanstvo jer su mirovine uvredljivo niske, neredovite, nesigurne i doista se kreću od par stotina kuna do evo čuli smo spominje se i tisuća 200. Ja ću vam reći da tih par stotina kuna mnogo njih prima takve mirovine je nekoliko naših dnevnica. Moram se sjetiti kao gradonačelnica grada u kojem žive ljudi koji su svoje mirovine zaradili u drugim državama, a sada doista primaju mirovinu, neki su se javljali u Grad po 300, 400 kuna. Što znači da ne mogu pokriti ni elementarne režije. Ljudi sa 35 godina staža, sa 40 godina staža, dakle sa punim radnim stažom ni elementarne troškove. Uvredljivo je tada upućivati ih na centra za socijalni rad ili na lokalne samouprave u odjelima socijalne zaštite. Dakle, definitivno se ovaj problem mora sustavno riješiti zakonom i možda se prisjetiti i toga i mogućnosti da se ovi umirovljenici iz Bosne i Hercegovine, Crne Gore i Srbije mogu tretirati, iako to nije najbolji način i kao stradalnici rata. Oni su izbjegli, razmijenjeni iz logora, ostali bez imanja i oni uz to što su rad zaradili su i stradalnici Domovinskog rata, jer za njih vrijede drugi zakonu. Naime, obrazloženje da je 92 i pol milijuna kuna iz državnog proračuna nije predviđeno je obrazloženje koje stoji. Međutim imamo rebalans. U rebalansima uvijek postoje projekti koji nisu realizirani i stavke na kojima ostaje novac. I mi bismo takav rebalans, rebalans u te svrhe i poduprli. Broj od 21 i pol tisuća umirovljenika možemo reći da nije puno. Međutim, svaka sudbina je po puno po liberalnom načelu. I onaj tko je zaslužio mirovinu, a čuli smo nije ni varao državu, iako je postojala i takva mogućnost dosita ne smije biti socijalni slučaj i pozivamo Vladu da još jednom razmotri svoju odluku ili da do jeseni pripremimo zajednički zakon ako postoji nekakav drugi model koji bi se mogao primjenjivati od početka sljedeće godine. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Reče kolega Silvano da je predstavnike tih ljudi su primili mnogi pa i predsjednik Vlade i da su dobili podršku. Jesam dobro razumio kolega Hrelja? Je. Eto vidite dragi protjerani Hrvati iz Srijema, Banata i Bačke dobili ste podršku, potporu, ali ne i mirovine. A ja vjerujem da ste vi išli tražiti rješenje problema vaših mirovina a ne podrške i toga vam je već puni tavani, podrumi, da vam kroz prozor već idu van. Mi smo kao Republika Hrvatska poslije 91. riješili probleme mnogih kategorija građana države, državljana Republike Hrvatske koji nikad ni jedan dinar, ni jednu kunu doprinosa za mirovinsko osiguranje nisu plaćali. Naime u ovom odgovoru na ovaj prijedlog zakona, a i na odborima predstavnici Vlade se pozivaju na načelo da mirovina mora doći odandje gdje je rađena, zarađena i gdje su plaćani doprinosi. Međutim onda moram reći da smo posebnim zakonima koje je donio ovaj Sabor u ranijim mandatima, mirovinski riješili i zbrinuli sav savezni kadar i saveznu izvršno vijeće i saveznu skupštinu i savezno predsjedništvo i sve što je radilo u Beogradu. Oni nikad u Hrvatskoj nisu doprinose plaćali. Zbrinuli smo mirovinski mi i JNA koji nikad nisu doprinose plaćali u radnički mirovinski fond. Zbrinuli smo mi i vojsku svih ratova i svih vojski od 1918. koji nikad nisu plaćali nikakve doprinose i tada nikad nije vrijedilo načelo mirovina odonud i onakva gdje si i kako si zaradio. E sada su došli na red radnici iz Bosne i Hercegovine, Srbije i Crne Gore, sada vrijedi načelo gdje si radio tamo si zaradio, koliko si platio, takvu ćeš mirovinu imati. Njih je puno, 21,5 tisuća. Dio njih je protjeran iz tih država i došao u Hrvatsku. Ja moram priznati da o tom problemu nisam znao gotovo ništa dok nisam primio pismo 28. travnja ove godine i žene koju sam čuo telefonom često, nikad vidio, Bajić Katice iz Gunje. Koja mi je u svoje pismo, a starica žena, poslala i rješenja o svojim mirovinama. Žena je otišla u mirovinu 14. rujna 1990. godine. Rođena u Gunji. Cijeli život živjela u Gunji, ali radila u Brčkom, to je bilo najbliže radno mjesto, jer drugdje nije bilo, kao i 720 njenih kolega i kolegica iz Gunje i okolice. Otišla žena u mirovinu i ima rješenje iz Tuzle o svojoj mirovini. Puni radni staž. Rat, prekid platnog prometa, jedina egzistencija posebni zakon, mirovinska služba u Vukovaru iz hrvatskog fonda dobiva privremenu mirovinu. Nakon potpisivanja Sporazuma o socijalnom osiguranju između Zagreba i Sarajeva, dakle između Hrvatske i Bosne i Hercegovine, žena je dobila rješenje o mirovini iz Bjeline. Nikad nije radila u Bjelini. Bjelina je u Republici Srpskoj za one koji neznaju. Jer … Brčko nema mirovinski fond i ne može dobivati mirovinu iz Brčkog. Pa je netko odlučio, netko je negdje odlučio da oni s obzirom da su radili u distriktu Brčko koji nema mirovinski fond pa ne mora ni mirovine isplaćivati će njoj mirovinu sada davati Republika Srpska, tzv. Republika Hrvatska … Ovdje piše Republika Srpska. I kakvo rješenje su joj izdali? Ako ću moći točno pročitati. Dakle počev od 1.10.2002. 219 KM mjesečno, to su valjda one konvertibilne marke. Počev od 1.1.2003. 214, a počev od 1.1.2004. 208 maraka i to bi bilo dobro da nema ali. Ovako određena penzija usklađuje se mesečno prema stanju sredstava u fondu namenjenih za isplatu penzija. I ona dobiva kolko i kad tko daje. E sada ona nije bila ta koja je napustila Hrvatsku, nikad u Hrvatskoj nije bila ili je došla, niti je uvijek živjela, u Hrvatskoj radila u socijalnoj državi. Ja razumijem da imamo sporazum sa Bosnom ali ne mogu prihvatiti činjenicu da nitko u Hrvatskoj ne može temeljem tog sporazuma pokrenuti razgovore i reći, ali čujte ljude iz Brčkog ne možete raspoređivati u Republiku Srpsku. Dajte im šansu da oni sami biraju da li će dobiti mirovinu iz Federacije ili penziju iz tzv. Republike Srpske. Ne. Postavio sam pitanje Vladi Republike Hrvatske i tri podpitanja sam postavio, jer u ovom sporazumu je predviđeno da je tijelo za vezu mirovinski fond. Naš mirovinski fond. Pa sam dakle postavio pitanje da li je naš Zavod za mirovinsko osiguranje krenuo u postupak utvrđivanje diskriminacije umirovljenika državljana Republike Hrvatske u odnosu na one koji žive u Republici Srpskoj. Drugo, da li će Vlada Republike Hrvatske u nadzoru primjene međunarodnog ugovora i tumačenje socijalnog ugovora s Bosnom predložiti da državljani Republike Hrvatske koji su pravo na mirovinu ostvarili na području današnjeg distrikta Brčko moći sami izabrati iz kojeg će fonda na teritoriju Bosne i Hercegovine primati mirovinu i najzadnje, koje socijalne mjere Vlada Republike Hrvatske kani poduzeti kao privremeno rješenje. Vlada mi je odgovorila, citiram: A niti je zakonski naš mirovinski zavod ovlašten provoditi postupak utvrđivanja diskriminacija korisnika mirovine iz drugih država. U ovom slučaju diskriminacija bi postojala kada bi nositelj osiguranja iz Republike Srpske isplaćivao mirovine u nižim svotama korisnicima u Hrvatskoj no što ih isplaćuje u Bosni i Hercegovini. Ali ti ljudi godinama dokazuju da se upravo to dešava, da korisnici mirovina koji žive na teritoriju Bosne i Hercegovine konkretno Republike Srpske, uz novac dobivaju i bonove čime im nadoknađuju male mirovine. Njima ne daju bonove, oni s tim nemaju ništa. Dakle diskiminiraju se, ne poštuje se međudržavni ugovor. Naši vele da nema diskriminacije. Kako nema diskiminacije? Pa ljudi vam dokazuju da je to istina. Poslali su isječke iz novina, cijelu kuvertu ta gospođa Lajić mi je poslala gdje se vidi da se to dešava. Uostalom, oni to i ne taje. Vlasti Republike Srpske priznaju da dio mirovine isplaćuju u naturi i bonovima. Što mi Vlada dalje piše? U svezi s tim Vlada Republike Hrvatske napominje da po pitanju visine mirovine nije dovoljno povoljna situacija niti u Hrvatskoj. O tome govori podatak da u travnju 2006. ima 129 tisuća korisnika najniže mirovine s prosječnom mirovinom od tisuću 168 kuna u Hrvatskoj s time da za 15 godina mirovinskog staža najniža mirovina iznosi 715 kuna. To ja znam, ali ja govorim o sudbinama ljudi koji nemaju 15 godina staža nego puni staž osiguranja pa primaju 720, koliko je sad tih maraka kad pretvorim u kune, ne znam. 820, tu negdje? Puni radni staž, ne 15 godina staža. Ljudi, mi imamo 21 i pol tisuću ljudi koji su bespomoćni zbog ovog socijalnog sporazuma. Ovdje su pokriveni sporazumom, tam su nepokriveni mirovinama. I što da radimo s njima? I na kraju Vlada piše, i nadalje ostaje problem neujednačene isplate u Bosni i Hercegovini. Konkretno iz Republike Srpske gdje svota isplaćene mirovine manja od one u Federaciji. Dakle, sad je manja. Ja želim vjerovati da ova rasprava će poslužiti kao osnov odgovornim ljudima u mirovinskom zavodu Hrvatske da zaista učini sve da se diskriminacija više ne provodi, kao prvi korak. Drugi korak, Vlada je u svojem mišljenju napisala da prijedlog stranke umirovljenika nije dobar. Mene prvo interesira da li problem postoji? Da li tih 21 i pol tisuća ljudi zaista postoje? Postoje. Tu ih je 6, 5. Da li je istina da oni primaju bijedne mirovine? Je li to istina? Je. Je li istina da im na neki način treba pomoći? Jel trebate pomoć? Trebate. Ako ovo nije dobro, ajmo tražiti drugi model. Ajmo vidjeti da li je moguće aneksom ugovora socijalno nešto riješiti. Da li je moguće njihovim svrstavanjem u mirovinski sustav Republike Hrvatske kao što je djelomično ovo predloženo? Da li je na drugačiji način moguće riješiti njihov problem, a da ne remetimo dobre međususjedske odnose? Nije dovoljno reći, suhoparno, birokratski, prijedlog nije dobar jer se ne radi o prijedlogu zakona koji se odnosi na bjeloglave supove i zaštitu parka prirode. Sad ih je 21 i pol, bilo ih je 25, 26 tisuća. Ako ćemo odugovlačiti ostat će ih 15. Što, zaista želimo da priroda i biologija svoje učini pa ćemo reći sad više problema nema? Ako mi zastupnici ne znamo pisati dobre zakone pa nek nam onda Vlada pomogne sa protuprijedlogom zakona kako to riješiti. Igramo se sa životima tih ljudi i sudbinama, šikaniramo ih i mi tvrdeći da ništa ne možemo napraviti. Pa nisu oni potpisali socijalni ugovor, nisu oni skrivili situaciju u kojoj su se našli. Čime su ti ljudi doprinijeli da imaju ove probleme danas? Što su oni ti osobno učinili? Ništa. Na njihovoj skupštini jasno je bilo rečeno ime odbora za iseljeništvo, useljeništvo, pardon, da će im se pomoći. Dakle, i netko iz Sabora je rekao da će im se pomoći. Sad imamo obavezu im pomoći. Ja bi zaista molio da nakon rasprave o ovom Prijedlogu zakona sutra ni u srijedu odlučivanje. Dajmo time out uzmite svi, možda će se naći još i za ovo zasjedanje, a mislim da i predlagatelj bi se složio da u rujnu ponovno ovo imamo u završetku odlučivanja, da nešto ipak probamo za njih učiniti. To tim više da smo posebnim zakonima preuzimali djelo tih ljudi, ne mali broj, da se ne varamo. Ajmo donijeti još jedan posebni zakon, ako smo imali snage i za savezni kadar, SIV, predsjedništvo, skupštinu i ne znam čega je sve bilo, ajmo još jedan. Imamo već 14 kategorija povlaštenika u mirovinskom sustavu Hrvatske koji su djelomično ili nikad plaćali mirovinske doprinose. Ovo su radnici. Oni doduše nisu nikad bili dužnosnici, funkcioneri, nikad nisu primali državna odličja i medalje. Ajmo ih sad na kraju kad su već tako prošli pomoći jednim posebnim zakonom i preuzmimo ih. Hvala.
Hvala. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo dozvolite nekoliko riječi u ime Kluba HSS-a o Prijedlogu zakona o mirovinama hrvatskih državljana iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore sa prebivalištem u Republici Hrvatskoj koji je predložio Klub zastupnika HSU-a. Klub zastupnika HSS-a će podržati Prijedlog ovog Zakona u prvom čitanju i glasati za njega da ide u drugo čitanje. Zbog čega? Pa prije svega mislim da mi koji živimo ovdje u našoj državi moramo voditi brigu o našim državljanima koji su u susjednim državama danas, a nekad su radili u zajedničkoj državi jer su oni punili fondove, zajedno sa nama koji smo tada živjeli i mislim da trebamo voditi brigu pošto vidimo da posebno i u Bosni i Hercegovini i u Srbiji o njima, države koje im trebaju davati ono što su zaslužili, ne daju. I zbog toga su predsjednici udruga koji su ovdje večeras sa nama i bili su neki dan na Odboru za useljeništvo potpuno u pravu kada to traže. Mi smo na Odboru, evo … [[Govornik se ne razumije.]] predsjednice tu, nije pročitala naš zaključak koji mislim da ste svi dobili, da podržava njihove zahtjeve i da smo tražili pomoć od Vlade. Mislim da je potrebno reći u ovoj raspravi pošto evo predsjednica nije rekla. Da se nađe rješenje kako da se pomogne tim ljudima jer ona rješenja koje oni dobivaju u svojim mirovinama spadaju u rubriku tragikomično. Ako u rješenju piše da je pravo, ne znam, na mirovino 200, 300 ili koliko maraka ili koje valute, ali kaže još dolje odredba da ukoliko u fondu ne bude dovoljno novaca u postotku će se primjenjivati manje. Znači, ako bude 5% u fondu, bit će 5% taj mjesec mirovina ili što je bio slučaj od 30-ak ili 60% vrijednosti. I naša država je jedno vrijeme davala određene potpore tim ljudima pa smo onda prekinuli. Mislim da ako već nećemo prihvatiti ovaj Prijedlog zakona koji predlaže koalicijska stranka na vlasti danas, onda barem da nađemo mogućnost nekakvih potpora koje bi omogućila da ti ljudi dobiju barem približno ono što bi trebali dobivati za svoj zasluženi radni staž nekakvu mirovinu. Mislim da je to moralna obaveza svih nas, no s obzirom da vidimo kakvo je stanje danas da je ova rasprava je evo već u pola 9 da o njoj govori jedan, dva, tri čovjeka mislim da više ni nema prijavljenih, to govori o tome da ovaj Prijedlog vjerojatno neće dobiti potrebnu većinu što je na žalost konstatacija koja mene osobno ne zadovoljava, a vjerujem ni vas koji ste večeras ovdje samnom. No jednostavno mislim da trebamo naći zajednički način i mogućnost da tim ljudima pomognemo i ja apeliram na sve klubove da podrže ovaj Prijedlog za drugo čitanje, neka prođe u drugo čitanje pa neka na jesen zadužimo s jednim zaključkom i Vladu da se nađe adekvatno rješenje za njih. Mislim da bi to i predstavnike udruga zadovoljilo i vjerujem sve nas da ipak nađem jedno kompromisno rješenje ako već ovaj Prijedlog iz zakona možda ne znam iz kojih razloga ne zadovoljava. Nije dovoljno znati samo kad dođu nekakve izborne kampanje, obećavat mi vodimo brigu o Hrvatima iz drugih država nego jednostavno to moramo pokazati na praktičnom primjeru, a to je ovaj danas ovakav prijedlog. Tu se pokazuje o tome koliko vodimo brigu o našim državljanima iz drugih, koji žive u drugim republikama ili su zaslužili svoju mirovinu u drugim dijelovima. Zbog toga evo na kraju bih zaključio u ime kluba HSS-a ovaj Prijedlog će dobiti naše glasove za prolaz u drugo čitanje. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću biti vrlo kratak i ponovit ću ono što sam govorio na obadva odbora. Ja smatram da su ovi ljudi u pravu i da je predlagač ovog Zakona dao jedan dobar prijedlog. Ne kažem da moramo baš sve tako prihvatiti, da se možda može naći jedno kompromisno rješenje, ali ti ljudi ne traže milostinju i ne žele biti socijalni slučajevi. Oni žele biti ravnopravni penzioneri, umirovljenici kao i svi drugi. Oni su državljani Republike Hrvatske, hrvatska država ih mora jednako tretirati kao i sve ostale. Ali tragedija je u nečem drugom. Oni nisu došli dragovoljno u Hrvatsku uživati mirovine kao što su to došli oficiri JNA. Oni su prognani i oni se ne mogu vratiti u svoje kuće, mnogi bi htjeli ali ne mogu, ne smiju, izgubili bi glavu. Prema tome, oni nisu svojevoljno došli. Oni su prognani. I sad imamo paradoks, oni koji su po nama pucali dobili su po našem Zakonu o mirovini pune mirovine, otišli su preko i u njima uživaju, a neki su otišli prijeko pa su se vratili pa dobivaju i razliku, pa se sad njima smiju i kažu im eto vam vaša hrvatska država. E pa zbog toga ne mogu prihvatiti mišljenje naše Vlade i treba naći svaki način da oni se izjednače sa umirovljenicima svim ostalim Republike Hrvatske.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo predstavnice Vlade, kolegice i kolege. I ja ću u svojoj raspravi biti vrlo kratka s obzirom na temperaturu u sabornici i poodmaklo vrijeme današnjeg rada Sabora. Želim reći da doista razumijem probleme ovih građana i da argumenti da bi se presedanom učinjenim ako bismo ih uključili u mirovinski sustav Republike Hrvatske taj isti sustav mogao ozbiljno narušiti doista ne stoje. Naime, već smo čuli, a ja ću i ponoviti mi smo već učinili nekoliko presedana i sustav se nije urušio. Radi se o državnim dužnosnicima bivše države i vojnim osiguranicima bivše JNA. Nedavno smo također donijeli i Zakon o pripadnicima HVO-a, odnosno njihovim mirovinama koji nikad nisu niti živjeli niti radili u Republici Hrvatskoj, a neće to ni u budućnosti raditi, a sustav stoji i nije urušen. Također imamo i umjetnike kojima se mirovinsko osiguranje plaća iz državnog proračuna, a imaju puno veća primanja od većine građana Republike Hrvatske. Čuli smo već da ovim ljudima trebamo dati potporu. To je lijepo, ali i tragično. Naime, naša potpora ako ne rezultira konkretnim rješenjima ovim ljudima neće dati kruha. Apsurdno je da primjerice Fond za penzijsko i invalidsko osiguranje Republike Srpske Filijala-Doboj na upit jednog građanina odgovara između ostalog i ovo, citiram: "Člankom 130. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju Republike Srpske određeno je da se penzije isplaćuju mjesečno na osnovu prikupljenih sredstava u Fondu namijenjenih za isplatu penzija". Dakle, penzije se ne isplaćuju po rješenju kako vi tražite nego prema prikupljenim sredstvima za isplatu penzije. Usput da kažem, taj građanin ima rješenje na mirovinu od 173 konvertibilne marke, a isplaćuju mu se samo 100 što je nekih red veličina 400 kuna. Dakle, ako ne trajno, onda bar privremeno hitno trebamo donijeti rješenje, možda u vidu ponovnog uspostavljanja isplate dodatka na mirovinu, a Vladi dati zadaću da međudržavnim dogovorima ili nekim drugim načinom nađe trajno rješenje za ove ljude. Znači odluka o isplati o isplati dodatka na mirovine trajala bi do konačnog rješenja Vlade, ali ponavljam moramo reagirati hitno jer ovi ljudi moraju jesti i danas i sutra i imaju pravo na život dostojan čovjeka, a ravnopravni su građani Republike Hrvatske i ja podržavam intenciju predlagatelja i glasat ću da ovaj Zakon ide u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Prije nego dam riječ predlagaču htio bih sam sebi kao zastupniku dati riječ, a kako nema nitko predsjedavati onda ću ja dozvoliti odavle reći što mislim. Smatram da je ovaj Prijedlog gospođe Biserke Perman realan i gospodina Bačića, da treba omogućiti i naći rješenje tako da se što prije reagira ili nekim dodatkom ili slično, a da se međudržavnim sporazumima ili eventualno donošenjem zakona taj problem trajno riješi. Prema tome, predložio bih predlagaču da u dogovoru sa Vladom do početka zasjedanja u 9. mjesecu iznađe privremeno kompromisno rješenje, a zatim i trajno rješenje. Evo to je moj prilog ovoj raspravi.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. I zahvaljujem također na veoma konstruktivnom prijedlogu što bi značilo da ne bi odlučivali o ovom prijedlogu zakona ako sam dobro razumio vaš prijedlog nego bi ostavili taj problem otvorenim i do jesenskog zasjedanja Sabora pokušali tražiti moguća rješenja. Zahvaljujem na ovako konstruktivnom pristupu. Ja ću još samo nešto pocrtati, neću biti dug ali moram vas upoznati sa slijedećom situacijom. To ide nama na dušu odnosno Saboru i proceduri u Saboru. Naime, 9. studenog 2005. Hrvatska stranka umirovljenika je tražila vjerodostojno tumačenje članka 14. Ugovora o socijalnom osiguranju između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine odnosno članka 13. Ugovora između Republike Hrvatske i Savezne Republike Jugoslavije. Možda da smo dobili vjerodostojno tumačenje možda čak ne bi radili ni prijedlog zakona jer ja ću vam pročitati na kraju krajeva kako taj članak ugovora glasi pa mi vi recite da li ja ne razumijem ili vi, ili tko tu ne razumije. Gledajte, u članku 13. kaže ovako: "Korisnici mirovina. Na korisnika mirovine ostvarene prema pravnim propisima obje države ugovornice primjenjuju se isključivo pravni propisi one države ugovornice na čijem području ima prebivalište.". To mi je jasno. Znači, netko je imao trideset godina staža u BiH, ovdje je radio mjesec dana, on ima pravo na mirovinu po pravnim propisima Hrvatske države. Tu nikakve dileme nema. Taj stav članka 13. mi je jako jasan. Međutim, ovaj 2. kaže ovako: "Na korisnika mirovine ostvarene prema pravnim propisima jedne države ugovornice koji ima prebivalište na području druge države ugovornice primjenjuju se pravni propisi te države ugovornice i pruža zdravstvena zaštita kao da je pravo na mirovinu ostvareno prema njenim pravnim propisima a na teret nadležnog nositelja." U tumačenju nadležni nositelj je onaj tamo gdje je ostvareno pravo na mirovinu. E sada, ja sam samo htio da mi netko protumači što ovdje piše. Po meni ovdje proističe obaveza da Hrvatska država isplati mirovinu prema hrvatskim propisima i zaduži odnosno traži refundaciju te mirovine od nadležnog osiguravatelja. Ali ja dozvoljavam da nisam ekspert za mirovinska pitanja i zato sam tražio vjerodostojno tumačenje, međutim kako ono nije dolazilo mi smo 1. ožujka uputili ovaj prijedlog jer ljudi ne mogu čekati. Činjenica je ono što ste vi rekli i ono što je ovdje rečeno. Oni nisu ovdje svojom voljom. Oni su sve institute socijalne sigurnosti odnosno na njima su potrošeni. Najbolji je bio onaj do 2000. godine kad su oni bili jedan dio hrvatskog mirovinskog sustava po posebnom zakonu. Manje dobar je bio institut dakle dodatna na mirovinu odnosno pravo na dodatak za određene kategorije. Sada nijednog više instituta zaštite oni nemaju. Ja sam samo molio da mi se objasni što ovdje piše. Ili pišemo socijalne sporazume hrvatskim jezikom da ih svi razumiju ili ljudi nemojmo se skrivati iza paragrafa. Nema smisla jer ljudi stoje iza toga. Pazite, po tom članku 13. isto ovako kaže. Gledajte, korisnik mirovine iz stavka 2. ovog članka s prebivališta na području jedne države ugovornice čije stanje za vrijeme boravka na području druge države ugovornice zahtijeva hitno pružanje zdravstvenih usluga ima pravo na te usluge prema pravnim propisima i na teret nositelja druge države ugovornice. Što to znači? Gledajte, razumijem da su zdravstveni sustav i mirovinski sustav dva odvojena sustava. Međutim, u istom članku zakona ti ljudi imaju pravo na potpunu zdravstvenu zaštitu s time da se moraju odjaviti u Republici Srpskoj, BiH i dokazati da imaju isključivo prebivalište u Hrvatskoj što znači da mogu zaboraviti i svoje uspomene na taj kraj jer više tamo nemaju ništa, moraju se odreći svoje prošlosti da bi ostvarili zdravstveno osiguranje. Ali činjenica je da po ovom članku 13. imaju pravo na punu zdravstvenu zaštitu a država refundira taj trošak od tog nositelja zdravstvenog osiguranja. Kako? Ma kako stigne i koliko joj plate, dok su u mirovinskom sustavu je pojedinac dakle temeljem tumačenja. Ja ne kažem da ovako piše niti da je to što ja govorim ispravno niti ono što Vlada kaže ispravno. Ja sam tražio vjerodostojno tumačenje jer je to institut koji dokazuje šta ovdje piše, ali činjenica je da je ovdje pojedinac suočen boriti se za svoja prava sa institucijama a on u toj situaciji nema šanse. A kako to izgleda, sad ću vam citirati. Gospodin Pavlić Anto je 8.7.2004. tražio zamolnicom od 4.6.2004. tražili ste da vas obavijestimo da li postoji mogućnost da se odredi veći iznos invalidske penzije. U zamolnici ističete da je vama rješenjem određena penzija u iznosu od 173 konvertibilne marke a da se isplaćuje u iznosu od 100 konvertibilnih maraka. U vezi s vašom zamolnicom obavještavamo vas da smo uvidom u penzijski spis taj i taj utvrdili da je vama pravilno određena visina invalidske penzije rješenjem ove filijale broj taj i taj i da nema osnove da se odredi veći iznos invalidske penzije. Člankom 130. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju Republike Srpske određeno je da se penzija isplaćuje mjesečno na osnovu prikupljenih sredstava u fondu namijenjenih za isplate penzija. Dakle, penzije se ne isplaćuju po rješenju kako vi tražite nego prema prikupljenim sredstvima za isplatu penzija. Mi ove činjenice gdje su evidentna kršenja ljudskih prava ne možemo ne vidjeti i ne možemo ne čuti. Dakle, moramo jednostavno reagirati i tražiti rješenja. Naravno da se mi slažemo sa načelom Vlade da iza svake mirovine mora stajati mirovinski staž i to je ispravno načelo, ali isto tako smo svjesni presedana da su u mirovinski sustav ušle kategorije koju su već spominjale kolegice i kolege. Ali kod ovih ljudi se radi o ljudima koji iza sebe imaju mirovinski staž. To su ljudi sa četrdeset, trideset i pet, četrdeset godina, dakle pun mirovinski staž. Tu je potpuno se zadovoljavaju kriteriji da mogu ući u mirovinski sustav oni koji imaju staž a staž su ostvarili u zajedničkoj državi po zajedničkim kriterijima doduše u sedam odvojenih fondova ali su ti fondovi funkcionirali po jedinstvenim principima. Ne smijemo ignorirati činjenicu da Hrvatska uredno ispunjava svoje obaveze i da imamo pravo i ovako riješiti kao zakon predlaže ili intervenirati u funkciji zaštite prava svojih građana jer to je obaveza pravne države. Obaveza pravne države je zaštititi svoje građane od pojedinca i od institucija koja krše njihova građanska njihova ljudska prava. A dužnost je socijalne države urediti im životne uvjete dostojnim čovjeka u njihovoj državi. Republika Slovenija je našim umirovljenicima, odnosno svojim građanima koji primaju mirovinu iz Hrvatske odredila zaštitni dodatak. Jamčila im je određenu razinu doplaćuje, određenu razinu mirovine da mogu normalno živjeti u Sloveniji zato što se u Sloveniji sa hrvatskom mirovinom teško ili gotovo nikako živi, gotovo identično kao sa mirovinom iz Bosne i Hercegovine u Hrvatskoj. Možda malo bolje. Dalje opravdanje Vlade da su ionako, da je ionako veliko učešće mirovinskih troškova u bruto društvenom proizvodu jednostavno ne stoji. Kada ćemo mi kao hrvatska Vlada i Hrvatska država i mi saborski zastupnici reći cijelom svijetu da mi nismo tranzicijska zemlja kao Rumunjska, Bugarska, Mađarska itd. Mi smo zemlja pogođena posljedicama nametnutog nam rata. Mi nismo neka europska zemlja gdje je se ukalupljeno i moramo poštivati neke standarde. Mi ćemo još dugo imati povećane troškove i u zdravstvenom i u mirovinskom sustavu zbog toga što smo nekad živjeli u jedinstvenoj državi, zbog toga što smo imali nametnu rat i ovo su posljedice i što smo za vrijeme rata koristili mirovinski sustav kao socijalni amortizer. Ljudi su se na neki način tjerali u mirovinu da imamu kakvu-takvu socijalnu sigurnost. To smo mi radili u našoj državi, političari koji su tad bili, nisam bio ja, ali to nema veze. To me ne lišava odgovornosti. Mi živimo u toj državi i dužni smo je i dalje stvarati i izgrađivati. Ali moramo to svima reći. Dakle ako ovih 21 tisuća umirovljenika sa ovim su povećanje troškova izdvajanja za mirovinski sustav u odnosu na bruto društveni proizvod Hrvatske, imamo opravdanje. Mi imamo veliko opravdanje i moramo reći da nitko u Europi nije imao ni izbjeglice ni prognanike ni prošao rat i da nas prestanu stalno uspoređivati i ukalupljivati. Naravno da je točno da to neće trajati vječno. Ovi su umirovljenici koji su ovako došli, drugi teško da će dolaziti na ovaj način i da ćemo ih imati na teret. Za one nove će se stvarno socijalni sporazum onako primjenjivati onako kako se primjenjuje. Ali ovi ljudi, bilo ih je 27 tisuća kada je ovaj problem, kada smo počeli govoriti o ovom problemu. U nepune tri ili četiri godine ima ih 21 tisuća. Da završim sa jednim pismom. Kad se netko potpiše hvala vam što radite za nas prosjake. Možemo li mi to podnijeti? Dobio sam pismo sa Baške i kaže ovako: Potaknuti nedavno vašim izlaganjem u Saboru u vezi umirovljenika iz Bosne i Hercegovine da ćete se založiti da nas se izjednači i uvrsti u mirovinski sustav Hrvatske, molim vas u ime nas umirovljenika iz BiH koji smo ne našom krivnjom došli ovamo, a radili smo puni radni vijek u bivšoj državi gdje je bila tada jedna kesa, a danas jedva preživljavamo sa prosjačkim mirovinama koje dobivamo iz BiH. Mi živimo ovdje i ne mislimo se vraćati jer nemamo gdje, a svojim iako bijednim mirovinama i plaćanjem PDV-a makar nekoliko kuna, punimo proračun Republike Hrvatske, a za Republiku Hrvatsku kako se navodi da bi te mirovine iznosile 92 milijuna kuna, to je za pola godine i to je u prijedlogu zakona, moram biti precizan za pola godine izračun, ne bi bila velika stavka u odnosu na neke stavke proračuna koje bi se mogle smanjiti. Puno vam hvala u ime nas prosjaka i nastavite se za nas izboriti. Ma kad se netko tako potpiše, pa možete li imati srca to ne vidjeti i to ne čuti. I s ovim završavam. Zahvaljujem svima onima koji su izrekli javnu potporu i svima onima koji znam da podupiru i da će poduprijeti ovaj zakon i da će poduprijeti nastojanje da nađemo rješenje na način koji je predložio gospodin potpredsjednik. Hvala vam.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o mirovinama hrvatskih državljana iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore s prebivalištem u Republici Hrvatskoj. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika HSU-a. Sukladno prijedlogu Odbora za useljeništvo dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Odgađa se glasovanje o Prijedlogu zakona o mirovinama hrvatskih državljana iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore s prebivalištem u Republici Hrvatskoj, prvo čitanje obzirom da postoje naznake kršenja ljudskih prava hrvatskih državljana u pogledu prava iz mirovinskog osiguranja predlaže se utvrđivanje činjeničnog stanja. Poziva se predlagatelj zakona da u suradnji sa Vladom RH iznađe što brže privremeno rješenje, a potom i trajno rješenje ovog problema. Molim uključimo se. Idemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 82 glasa za i 2 protiv donesen predloženi zaključak. Davanja mišljenja Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav na temelju članka 267. Poslovnika Hrvatskog sabora. Dajem na glasovanje mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav koje je dato na zahtjev zastupnika Joze Radoša. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 66 glasova za, 3 suzdržana, 17 protiv, prihvaćeno predloženo mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav.
Prelazimo na - Prijedlog zakona o dpunama Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji – Predlagatelj Klub zastupnika PGS-a, SBHS-a i MDS-a, prvo čitanje, P.Z. br. 448 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Predstavnika predlagatelja nema. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Nema prijavljenih za raspravu. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o dopunama Zakona o Hrvatskoj radio-televiziji. Predlagatelj Zakona je Klub zastupnika PGS-a SBHS-a i NDS-a. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radio-televiziji koju je predložio Klub zastupnika PGS-a SBHS-a i NDS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Glasovati. Reuzultat? 79 glasova za, 6 suzdržanih, 7 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Kada predlagača nema onda šta možemo. - Prijedlog zakona o financiranju političkih stranaka – Predlagateljica zastupnica Vesna Škare Ožbolt, prvo čitanje P.Z. br. 449 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li? Nema predlagateljice. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Želi li predstavnik Vlade kojeg nema također uzeti riječ? Ne. Nema prijavljenih za raspravu i zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o financiranju političkih stranaka. Predlagatelj Zakona je zastupnica Vesna Škare-Ožbolt. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o financiranju političkih stranaka koji je predložila zastupnica Vesna Škare-Ožbolt zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Molim glasovati? Molim malo koncentracije. Rezultat? Sa 71 glas za, 8 suzdržanih, 9 protiv, prihvaćen predloženi zaključak.
Prijedlog nacionalne strategije suzbijanja korupcije – Predlagateljica Vesna Škare Ožbolt Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja Nacionalne strategije primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Predlagateljica je nema. Otvaram raspravu. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gospodin zastupnik Slaven Letica kojeg također nema. Drugih prijavljenih nema i zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Prijedlog Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Predlagateljica Nacionalnog programa je zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Sukladno prijedlogu Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog Nacionalnog programa suzbijanja korupcije koji je predložila zastupnica Vesna Škare Ožbolt zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade Republike Hrvatske. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 71 glasom za, 8 suzdržanih, 6 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o političkim strankama – Predlagatelj Klub zastupnika HSP-a, prvo čitanje P.Z. br. 364 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja? Želi. Gospodin zastupnik Vlado Jukić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Hrvatska stranka prava, njezin klub u Saboru prošle godine predložio je i predao u proceduru ovaj Prijedlog zakona i dopustite da u nekoliko crta radi fonograma iskažem naša razmišljanja o razlozima zbog kojih smo predložili ovaj zakon. Ustavna ocjena, osnova za donošenje ovog Zakona nalazimo u Zakonu u članku 2. stavku 4. podstavku 1. Ustava Republike Hrvatske: «Političke stranke u Republici Hrvatskoj djeluju u skladu sa Zakonom o političkim strankama temeljem odredbi citiranog zakona u Hrvatskoj su registrirane 102 političke stranke.» Ovo je pisano prošle godine, vjerojatno sad ima i koja više. «Registrirane političke stranke imaju svojstvo pravne osobe. Uz to imaju pravo na političko djelovanje, pravo na zastupljenost u medijima, pravo na ravnopravno sudjelovanje na izborima i druga prava definirana zakonom. Međutim najveći dio registriranih stranaka uopće nije sudjelovao ni na međustranačkoj razini tj. putem sudjelovanja na izborima odnosno putem istupa priopćenja inicijativa ili sličnog niti na unutarstranačkoj razini tj. u skladu s obvezama stranačkih tijela koje su definirane u Statutu dotične stranke koji je pohranjen u uredima za upravu. S time u svezi je i pitanje takozvanih medijskih sloboda i ravnopravnog medijskog tretmana političkih stranaka. Oko tog pitanja postoji veliko nesuglasje u Hrvatskoj te je često predmet primjedbi i zahtjeva međunarodnih institucija. Pitanje ravnopravnog medijskog tretmana stranaka naročito je naglašeno tijekom izborne promidžbe. Političke stranke temelj su demokratskog ustroja društva te je i zbog tog razloga nužno osigurati učinkovitost, učinkovit način njihovog financiranja koji je u velikoj mjeri otvoren javnosti. Osjetljivost pitanja financiranja političkih stranaka tijekom izborne promidžbe i izvan nje nalaže postojanje stroge zakonske regulative za tu problematiku. Posebno je značajan problem stranih donacija političkim strankama tj. novčanih ili materijalnih priloga političkim strankama od stranih državljana tj. od inozemnih fizičkih ili pravnih osoba. Osnovna pitanja koja se trebaju urediti predloženim zakonom su način osnivanja i registracije političkih stranaka, uvid u financiranje političkih stranaka i onemogućavanje financiranja političkih stranaka sredstvima iz inozemstva. Donošenjem ovog Zakona imat će za posljedicu uvođenje reda na političkoj sceni u Hrvatskoj. Neminovno će se smanjiti broj političkih stranaka u Hrvatskoj. Zakonom će se omogućiti brisanje političkih stranaka iz registra upravo onih koji nemaju podršku biračkog tijela u Hrvatskoj. Ono što konkretno predlažemo što je najzanimljivije je uvođenje odredbe koja, kojom bi se obvezale političke stranke da u određenom vremenskom roku to je 6 mjeseci nadležnom državnom tijelu predoče 10 tisuća potpisa svojih članova. To je način na koji mi predlažemo da se osiguraju viši kriteriji za sadržaj onoga što nazivamo političkom strankom i na taj način ozbiljnije uđemo u predstojeće izbore. Naravno nismo mi u HSP-u to izmislili sami po sebi. Postoji niz modela u demokratskom svijetu a mi smo preuzeli iskustva onih koji su na ovaj način osigurali ozbiljnu političku scenu sa političkim strankama bez ili sa smanjenom mogučnošću manipulacijom biračima što je kod nas sve veća i veća pojava obzirom na sve veći broj stranaka i neovisnih kandidata na svakim, na svakim izborima. Naravno postoje i drugi modeli, ali do sad ih nije nitko predložio. Mi smo se odlučili za ovaj pa na primjer u Bosni i Hercegovini nema nekih posebnih ograničenja u osnivanju političkih stranaka uz napomenu da razvoj demokracije još uvijek u Bosni i Hercegovini uvodi Međunarodna zajednica ali je tamo uvedena takozvana kotizacija a to znači da one stranke koje žele izaći na izbore moraju prije uz prijavu za izbore uplatiti značajan izvor materijalnih sredstava kojim dokazuju svoju ozbiljnost u pristupanju izborima. Mi predlažemo ovaj jedan drugi model koji nije skup, koji samo traži malo, malo truda i predlažemo da poduprete naš Prijedlog zakona u, uz uvjerenje kako će nakon prihvaćanja ovog Zakona hrvatska politička scena sa manjim brojem ali ozbiljnijih stranaka čije će financiranje biti transparentnije i imati ono što svi želimo a to je ozbiljnu izbornu utrku. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Gubi pravo na riječ. Nema ga. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 10 i 30, 10 i 30 sa Prijedlogom smjernica za primjenu ugovornih odnosa javno-privatnog partnerstva. U 10 i 30. Nakon te rasprave ćemo u, što prije glasovati o zaključenim točkama. U 10 i 30 je nastavak sutra sjednice. SJEDNICA JE PREKINUTA U 20,54 SATI. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o političkim strankama. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika HSP-a. Sukladno prijedlogu Vlade dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o političkim strankama koji je predložio Klub zastupnika HSP-a. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 74 glasa za, 2 suzdržana, 10 protiv. Prihvaćen predloženi zaključak.