Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje.
Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 86 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Poštovani narodni poslanici, povodom Kurban Bajrama svim vernicima i narodnim poslanicima islamske veroispovesti u ime poslanika i u svoje lično ime upućujem iskrene čestitke i želim da najznačajniji islamski praznik zbližavanja, mira, milosrđa i tolerancije provedu u dobrom zdravlju i porodičnom zajedništvu. Dragi prijatelji, versko nasleđe svih nas uči nas da gradimo ambijent u kome se uvažava vera i ljudsko biće, otvorenog uma i srca, čuvajući, negujući bogatstvo različitosti. Još jednom, srećan praznik. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika? (Da.) Gospodin Nikola Krpić.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, kao što znate, područje opštine Kraljeva i širu okolinu zadesio je zemljotres katastrofalnih razmera od 5,4 Rihterove skale. To je jačina od 5.100 tona nitrotoluola, a s druge strane, udar je jačine jedne nuklearne bombe. Zbog toga, štetu je pretrpelo 500 od 1.404 privredna subjekta, kod kojih je ta šteta u milionima izražena. Na osnovu uvida na terenu i činjenica da je privreda opštine Kraljevo iznenada doživela veliki materijalni gubitak, štetu izazvanu zemljotresom, u ovom zemljotresu nastale su ogromne štete po nekoliko osnova. Energetski sistem je pretrpeo ogromne štete, jer je uništen veliki deo energetskih postrojenja. Stradali su privredni objekti u kojima je obavljana delatnost. Razmere štete na objektima su velike, što će pokazati buduće analize. Velike štete načinjene su na tehničko-tehnološkoj opremi u preduzećima pogođenim zemljotresom, jer je izbačena iz radnog stroja. Pored direktnih šteta, nastale su indirektne štete izazvane izostankom radnika s posla, a radi sanacije sopstvenih objekata za stanovanje. Postavljam pitanje Vladi – da li će Vlada moći i naći snage da u skladu sa mogućnostima pomogne privredi opštine Kraljevo da prevaziđe posledice zemljotresa i što brže obnovi objekte i postrojenja i nastavi svoju delatnost? U tom smislu, predlažem da se privredi Kraljeva omogući jednokratna urgentna pomoć i uputi privrednim subjektima za sanaciju objekata i otklanjanje šteta na tehničko-tehnološkoj opremi, odloži vraćanje anuiteta Fondu za razvoj na period do šest meseci. Istovremeno, dati preporuku poslovnom bankarstvu da iznađe mogućnosti za odlaganje anuiteta po dospelim kreditima. Kredite za likvidnost usmeriti prioritetno preduzećima pogođenim zemljotresom, da banke ne naplaćuju proviziju od date i poklonjene humanitarne pomoći tom gradu. Osloboditi poreza i doprinosa privredu opštine Kraljeva za određeni vremenski period, kako bi u relaksiranim uslovima ponovo uhvatila korak sa vremenom i vratila se na tržište sposobna za sve teškoće i izazove koje nameće domaće i svetsko tržište. Predlažem da se krediti odlože na izvesno vreme, odnosno njihova otplata, poljoprivrednicima koji su pretrpeli veliku štetu u zemljotresu, jer odakle im novac da vraćaju kredite kada ni kuće nemaju? Mislim da bi Ministarstvo poljoprivrede ovde trebalo nešto da uradi. Ostajući u uverenju da imate razumevanja za probleme privrede opštine Kraljevo, molim i naše narodne poslanike i vas, gospođo predsednice, da intervenišite kod Vlade Srbije da pomognu privredi i građanima opštine Kraljevo.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da se pridružujem vašim čestitkama za Kurban Bajram. Čestitam svima i dan tolerancije. Mislim da nam je i ona važna i neophodna u životu. Nadam se da ćemo kao institucija afirmisati toleranciju, a ne haos. Tolerancija po našem shvatanju podrazumeva poštovanje i uvažavanje drugačijih vrednosti. Pitanje koje bih želeo da postavim i vama predsednice i predsedniku Vlade, zapravo ne može biti ništa drugo nego pozivanje na odgovornost parlamenta i Vlade. U izveštaju Evropske komisije, koji je za nas veoma važan, analizirana je, između ostalog, i reforma pravosuđa. Najlošije ocene su ocene za najvažniji posao koji smo uradili. Nas interesuju odgovori na dva pitanja. Ko će snositi odgovornost za haos koji je proizvela reforma pravosuđa i kako će se ova država postaviti kako bi ti problemi bili rešeni? Pošto nam se čini da su dežurni krivci zapravo oni koji su žrtve neukosti i političke neodgovornosti vladajuće koalicije, a tu mislim na članove Visokog saveta sudstva iz reda sudija i tužilaca, mislim da moramo govoriti o nama. Za LDP je bila veoma važna reforma u pravosuđu i zato smo je podržali, bez kompromisa, braneći one vrednosti na kojima mora da počiva demokratska i moderna Srbija. Nemamo nikakvo razumevanje za kalkulisanje vladajuće koalicije koja je zbog svojih unutrašnjih nesposobnosti i nemoći, umesto da reformiše pravosuđe, kompromitovala one koji su unutar pravosuđa bili spremni da učestvuju u tom procesu, kompromitovala našu podršku i stvorila preduslove za još veći haos od onoga u kojem smo se nalazili pre nego što je reforma pravosuđa započeta. Zato se predsednice prvo vama obraćam, a potom i predsedniku Vlade, veoma me brine popustljivost Vlade pred pritiscima kojima je izložena i popustljivost parlamenta pred argumentima koji su neprihvatljivi. Pred sobom imam rešenje Ustavnog suda ove zemlje. To rešenje je iz septembra ili oktobra 2009. godine. Prva tačka tog rešenja iza kog su stali predsednica Ustavnog suda Bosa Nenadić, sudije Olivera Vučić, Marija Draškić, Vesna Ilić Prelić, Agneš Kartag Odri, Katarina Manojlović Andrić, Stanka Milanović, Dragiša Slijepčević, Dragan Stojanović i Predrag Ćetković. Tim rešenjem: ''Ne prihvataju se inicijative za pokretanje postupka za utvrđivanje neustavnosti i nesaglasnosti sa potvrđenim međunarodnim ugovorima odredaba člana 99. stav 1, člana 100. i člana 101. stav 1. Zakona o sudijama. Odbacuje se zahtev za obustavu izvršenja pojedinačnih akata ili radnji preduzetih na osnovu osporenih odredaba Zakona iz tačke 1.'' Molim vas da mi ovo što citiram ne uračunate u ovih pet minuta. Naime, kako kažu sudije Ustavnog suda, pre godinu dana, iz odredaba člana 148. stav 1. Ustava, sledi da Ustav iz 2006. godine ne jemči stalnost sudijske funkcije stečene po ranije važećem Ustavu od 1990. godine. Po shvatanju Ustavnog suda ustavotvorac u navedenoj odredbi nije imao u vidu samo prestanak sudijske funkcije sudiji koji se prvi put bira na sudijsku funkciju, nego i prestanak sudijske funkcije svim sudijama koji ne budu izabrani od strane Visokog saveta sudstva, a to znači i svim sudijama koji su izabrane prema propisima donetim na osnovu Ustava iz 1990. godine, a koje saglasno Ustavu ne budu izabrane od strane Visokog saveta sudstva na stalnu funkciju. Gospođo predsednice, interesuje nas kada će parlament reagovati na haos koji je proizašao zbog nespremnosti naših institucija da poštuju sopstvene odluke, o čemu je juče započeta rasprava pred Ustavnim sudom Srbije, koja će trajati naredne dve-tri godine, po rečima predsednice Ustavnog suda, a koju je pre godinu dana taj isti Ustavni sud konstatovao, da je Zakon koji je ovaj parlament usvojio vrlo jasan i da se ne radi o reizboru sudija, koji bi podrazumevao, između ostalog, i obrazloženje koje danas neizabrane sudije traže, nego o izboru sudija. U kakvoj zemlji živimo, predsednice Đukić, ako je ta institucija u toj meri ponižena da danas mora da radi i da raspravlja naredne tri godine o postupcima koje je prethodno proglasila besmislenim svojim rešenjem kojim je u potpunosti podržala odluku parlamenta, to je jedna tema. Molim vas da zakažete sednicu kolegijuma, onog na kojem, od šefova poslaničkih grupa, uglavnom ja prisustvujem, kako bi makar post festum vratili red u reformu pravosuđa, koja je presudno važna za budućnost ove zemlje. Drugo pitanje je pitanje postupka izbora članova novog Visokog saveta sudstva, najvažnije institucije u oblasti srpskog pravosuđa. Znate da je taj postupak u toku? Po informacijama kojima raspolažemo kao poslanička grupa, u ovom trenutku vladajuća koalicija traži kompromis (Predsednik: Vreme. Č.J: Molim vas da mi oduzmete vreme za ovaj citat) pod pritiscima koji su neosnovani, nezakoniti i neustavni, otvara mogućnost sudijama koje nisu izabrane da učestvuju u izbornom postupku. Citiraću dva člana dva zakona, Zakona o Visokom savetu sudstva...
Ne možete da govorite više, vreme vam je isteklo. Razumela sam potpuno i mislim da je apsolutno jasno šta pitate i Vladu i meni je postavljeno pitanje.
Ne, nije jasno pošto će sudije koje nisu izabrane birati Visoki savet sudstva odlukom vladajuće koalicije, a koliko znam, pravo na citat ne ulazi u vreme.
O odlukama sudova se ne polemiše, one se prihvataju. Na pitanje koje ste meni uputili, moj odgovor je praktično saglasnost sa vašim konstatacijama da svi oni koji učestvuju u reformskim procesima i kada je pravosuđe u pitanju naravno da je više nego delikatna oblast društva i preduslov uvođenja reda u sve druge segmente, da je potrebno dati podršku onima koji u tome učestvuju. U Srbiji, kao i u svim drugim državama, svako radi svoj deo posla. Prihvatam vašu inicijativu da na kolegijumu razgovaramo na temu koju ste inicirali danas. To je ono što možemo, u skladu sa Poslovnikom, imati i razmatranje ovog problema, no bojim se da su odluke na drugom mestu kod izvršnih organa, odnosno u Vladi. Narodni poslanik Željko Tomić ima reč.
Poštovana predsednice, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da u ime poslaničke grupe DSS takođe čestitam Kurban Bajram svim vernicima islamske veroispovesti. Malopre ste, predsednice, rekli, citiram vas – o odlukama sudova se ne polemiše, one se prihvataju. Moje pitanje jeste o nečemu o čemu bi, po mom mišljenju, takođe trebalo baš da se polemiše, a to je izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije koji je urađen pre nedelju dana. Mediji u Srbiji su preneli da je izveštaj pozitivan, da daje vetar u jedra Srbiji za dalje evropske integracije itd. Samim tim svojim pitanjem molim za komentar predsednika Vlade Mirka Cvetkovića, potpredsednika Vlade, zaduženog za evropske integracije, Božidara Đelića i ministarku Snežanu Malović, ministarku pravosuđa. U izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije se, između ostalog, kaže: ''Srbija je malo napredovala u usklađivanju svog pravosudnog sistema sa evropskim standardima, što je ključni prioritet za evropsko partnerstvo.'' ''U poglavlju o korupciji'', koje je veoma zanimljivo za nas, ''Komisija navodi da je Srbija ostvarila izvestan napredak, ali da je korupcija i dalje rasprostranjena u mnogim oblastima i da predstavlja ozbiljan problem. U zaključku izveštaja EK o stanju pravosuđa u Srbiji navodi se da 'sudski pravosudni sistem samo delimično ispunjava svoje prioritete i da postoji ozbiljna zabrinutost zbog načina na koji su sprovedene nedavne reforme, posebno reizbor sudija i tužilaca.' Napredak u domaćim suđenjima za ratne zločine i dalje je spor. Po oceni Evropske komisije, 'mnogi aspekti' nedavnih reformi izazivaju ozbiljnu zabrinutost. 'Procedura reizbora sudija i tužilaca izvedena je na netransparentan način, dovodi u pitanje načelo nezavisnosti pravosuđa. Tela odgovorna za to, Viski savet sudstva i Savet državnog tužilaštva, radila su u prelaznom sastavu, što je zanemarilo odgovarajuće zastupanje profesije i stvorilo veliku opasnost od političkog uticaja', navodi se u izveštaju. Komisija dodaje da u 'reizboru' nisu primenjeni objektivni kriterijumi razvijeni u saradnji sa Venecijanskom komisijom, dok sudije i tužioci nisu saslušani tokom procedure, niti su dobili odgovarajuća objašnjenja odluka, a pravo na žalbu imaju samo Ustavnom sudu koji nema kapacitet da ih sve razmotri.'' Gle čuda, to je sve ono što su vam poslanici DSS tokom te vaše reforme pravosuđa govorili. ''Navodi se da i Visoki savet sudstva i Savet državnog tužilaštva još nije izabran u trajnom sastavu, kao i da nisu imenovani novi predsednici sudova, iako su rokovi istekli u julu i u martu 2010. godine.'' Korupcija ostaje rasprostranjena u mnogim oblastima. ''Navodi se da korupcija unutar policije predstavlja veliki razlog za zabrinutost. U izveštaju se, takođe, navodi da je, iako Savet za borbu protiv korupcije nastavlja savetodavne aktivnosti 'primena Akcionog plana ipak spora'. Komisija dodaje da Agencija za borbu protiv korupcije ne radi u punom sastavu, nema stalne prostorije i opremu, niti mogućnosti da efikasno procenjuje ispravnosti potpunost imovinskih prijava javnih službenika, zbog čega mora da se oslanja na saradnju sa drugim državnim telima.'' To je samo deo izveštaja Evropske komisije. Ima jedan deo koji se odnosi na rad Narodne skupštine RS, vi to, predsednice, jako dobro znate. Vidim da ste i davali neke komentare u medijima. Nekeod primedbi - Zakoni se donose brzo bez javne rasprave. Zaista, ko se seća poslednje prave javne rasprave o bilo kom predlogu zakona? Poslanička pitanja za ministre su više formalne prirode nego suštinske. Sve je manje članova Vlade koji dolaze na propitivanje od strane poslanika, a često poslanici ostaju bez odgovora. Samo poslanička grupa DSS može da navede čitav spisak svojih pitanja na koje nije dobila odgovore. Jednostavno to sve postaje deplasirano, ministara nema, pojedinih ministara mesecima nema. Recimo, Božidar Đelić se, kao potpredsednik Vlade i kao ministar, pojavio jednom u nekoliko meseci, ali u ''Strazburima'' i ''Briselima'' ga viđamo veoma, veoma često. To su sve pitanja i za vas predsednice i za predsednika Vlade - šta je to sa pravosuđem u Srbiji, šta je to sa korupcijom u Srbije, ako Evropska komisija ovakvu ocenu daje, a srpski mediji kažu da je Evropska komisija dala vetar u jedra Srbiji za dalje evropske integracije? Svaki komentar je suvišan.
Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, postavio sam više puta poslaničko pitanja, ali odgovora nema ili dobijem od nekih koje nisam ništa ni pitao, a na pitanja koje sam postavio Vladi odgovora nema od resornih ministara. Postavio bih dva pitanja. Prvo pitanje – ovih dana imamo žestoku kampanju pomoći Kraljevu. Da li je moguće da se na svaku pomoć koju ljudi odvajaju od svojih usta, firme itd. plaća PDV? Da li postoji mogućnost da Vlada oslobodi PDV-a i da se za to naknadno kupi materijal koji će se uložiti u izgradnju i obnovu Kraljeva? Nemoguće je da svaka pomoć koja se uzme, plati se PDV, tako da Vlada više dobije kroz PDV nego što je do sada uložila u Kraljevo. Drugo, apel Ministarstvu prosvete da studenti sa područja grada Kraljeva budu oslobođeni obaveza, oni koji nisu na budžetu, jer njihovi roditelji nisu u situaciji da plaćaju jer je privreda u teškoj situaciji. Imamo velika oštećenja i "Magnohroma", fabrike-vagona i mnogih privrednih subjekata o kojima se ovih dana ne govori. Šteta je izuzetno velika. Da li postoji odgovornost nekoga za izgradnju medicinskog centra koji je na brzinu pušten u jednoj izbornoj kampanji? Urađeno je jednom nenormalnom brzinom i došlo je do njegovog rušenja. Bolnica u svakom gradu mora da pretrpi zemljotres ove jačine, a i znatno jači. Nijedna bolnica se nije srušila ni na osam stepeni, ni u većim zemljotresima, a ova se srušila na 7 stepena Merkalijeve skale, što je neobjašnjivo. Za sada imamo ogromne štete u sanaciji bolnica. Drugo pitanje, veoma važno, zamolio bih, sada pričamo o reformi pravosuđa, da li pravosuđe vrši svoju funkciju ili podstiče korupciju kada dozvoljava da ljudi koji su zaštićeni svedoci učestvuju u procesu privatizacije i rade sa Vladinim preduzećima i sklapaju ugovore sa Vladom RS? Da li to još negde na svetu postoji? Nigde sigurno. Sada otkupljuju institute, vrše nadzor i maltene sastavni su deo ekipe koja izvodi radove za Vladu RS. Kako može to da se toleriše i da li pravosuđe to želi da toleriše? Treća stvar veoma važna, bio jedan spor o kojem se ćutalo. Više puta sam postavio poslaničko pitanje i nisam dobio do danas odgovor. Jedna grupa sudija i advokata, u saradnji sa pravobranilaštvom RS, platila je da Vlada ne zna za postupak koji je vođen, da nisu izvedena veštačenja, jer Vlada nije učestvovala u tome, za Feketić to su radovi koji su izvedeni za vreme režima Slobodana Miloševića, i to su izuzetno mali radovi, i to putarima nije plaćeno, jer je rađeno u kampanji. Putari su preko grupe advokata, koja je iz jedne političke stranke, pokrenuli postupak i pravobranilac Sead Spahović, tadašnji, prećutao je i niko na Vladi i niko od ministara nije znao da je postupak u toku. Samo je došla blokada budžeta i javnih preduzeća u visini od 34 miliona evra. Vlada RS je platila to. Sećam se da su samo "Putevi Srbije" platili preko dve milijarde. Niko od nadležnih nije znao za to. U tajnosti je odigran ceo spor. Pravobranilac je sve to zakamuflirao, sklonio i advokati su radili 50% sa putarima. Podelili su 34 miliona evra koje su skinuli sa budžeta RS. Koji je sudija vodio taj spor? Da li je taj sudija ponovo imenovan? Da li je to korupcija i koji su advokati zastupali putare u tom sporu i koja su oni politička opcija? Znam sigurno da su aktivisti jedne političke grupe.
Vreme. Reč ima poslanik Boris Aleksić.
Najpre bih želeo, u ime SRS, vernicima muslimanske veroispovesti da čestitam Bajram, a pravoslavnim vernicima da čestitam veliki praznik Đurđic. Kao što znate, dame i gospodo, SRS je sa zakašnjenjem od četiri meseca primila obaveštenje od Tužilaštva za organizovani kriminal, u kojem se vezano za navode koje su izneli Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić o tome da je Vojislav Šešelj planirao ubistvo Tomislava Nikolića kaže da Vojislav Šešelj nema svojstvo okrivljenog u vezi sa napred navedenim, pa stoga da ne postoji ni osnovana sumnja u tom pravcu. Dakle, Vojislav Šešelj nije okrivljeni, a podsetio bih naprednjake koji pametuju da je ''okrivljeni'' opšti izraz koji se upotrebljava i za osumnjičenog, i za okrivljenog i za optuženog, što mogu da se uvere ukoliko pogledaju ZKP RS. Međutim, saznali smo da Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić apsolutno lažu po tom pitanju, ali državni organi nisu odgovorili na jošjedno važno pitanje koje je pokrenuto i u privatnim tužbama. Vezano je za slične navode Tomislava Nikolića. Naime, on je u intervjuu za dnevni list "Alo", koji je objavljen 1. jula 2010. godine, pod naslovom "Šešelj naručio jedno ubistvo" izneo sledeću tvrdnju: "Vojislav Šešelj je iz ćelije u Hagu pre dve-tri godine pokušao da naruči ubistvo jednog čoveka''. Zatim je u dnevnim novinama "Blic" od 1. jula 2010. godine, u tekstu pod naslovom "Nikolić: Hoće da me ubije zbog propasti SRS", Tomislav Nikolić naveo sledeće: "Meni je Vučić svojevremeno, kada je došao iz Haga, ispričao da je tako doneo cedulju i da mu je Šešelj rekao – Pročitaj i baci u VC šolju odmah – i Vučić je meni doneo tu informaciju. Rekao mu sam mu tada – Pa nisi valjda lud, taman posla da ja to sprovodim. To tako funkcioniše." Na pitanje novinara šta je pisalo na cedulji Nikolić odgovara: "Ako Vučić bude hteo da priča, on će to da ispriča.'' Čitava medijska hajka koja se sprovodi protiv Vojislava Šešelja, u kojoj očigledno iznose laži i Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, ugrožava ne samo njegovu odbranu i bezbednost, već i život, normalan život njegove porodice. Prosto je neviđeno da u Srbiji postoje ljudi koji mogu jednu takvu kampanju da vode, da maltretiraju porodicu čoveka koji se već osam godina bori za srpske nacionalne interese u Haškom tribunalu. Ono što je veoma interesantno, to je da je deo ovih informacija plasiran preko teških mafijaša kakvi su Miloš Simović i Kalinić, koji su godinama čuvani od strane hrvatske obaveštajne službe u Hrvatskoj i pripremani, očigledno, za neke akcije u Srbiji. Očigledno je, kako smo mi ranije naveli, da je Vučić uspostavio kontakt sa Simovićevim advokatima ili na drugi način sa Simovićem i da je tako plasirana čitava ta lažna informacija i pokušano da se napravi afera koja je trebalo da uništi SRS i da pogorša položaj Vojislava Šešelja. Međutim, kao što vidite, Tužilaštvo za organizovani kriminal je napokon, sa četiri meseca zakašnjenja, nakon što je sudija Antoneti, predsedavajući sudskog veća, Pretresnog veća tri, koji predsedava predmetu protiv Vojislava Šešelja, zatražio te informacije, dostavilo podatke u kojima se navodi vrlo precizno da su Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić izneli lažne tvrdnje. Tražimo od Ministarstva pravde i od nadležnih u Vladi Republike Srbije da ispitaju ove tvrdnje koje je naveo Nikolić u listu "Alo", da se dostavi potpuna informacija i o tome, jer oni su očigledno potpuni lažovi povezani sa organizovanim kriminalom u Srbiji i da jednostavno javnost upoznamo sa time što se dešava u Srbiji. Dakle, ti podaci takođe moraju da budu saopšteni u interesu javnosti, jer niko nema pravo da se igra životom jednog građanina Srbije i njegovom porodicom na ovaj način. To je ono što mi zahtevamo od Vlade Republike Srbije i molimo vas da ne čekate četiri meseca kao što ste čekali do sada. Želim da podsetim da kada tužilaštvo Tribunala u Hagu traži određene podatke od Vlade Republike Srbije, oni najčešće te informacije dobijaju za 24 sata. Sudija Žan Klod Antoneti, dakle, predsedavajući sudija, znatno viša pozicija od tužilaštva, zatražio je to pre četiri meseca i nadležnima u Republici Srbiji je trebalo četiri meseca da to dostavi.
Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Milisav Petronijević, Miletić Mihajlović, Esad Džudžević, Riza Halimi i Suzana Grubješić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača, dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i: Danica Baćanović, pomoćnik ministra životne sredine i prostornog planiranja, Borislav Stojkov, direktor Agencije za prostorno planiranje, Milan Dacić, direktor Republičkog hidrometeorološkog zavoda, Jelena Cvetković, direktor Agencije za hemikalije, Momčilo Živković, direktor Agencije za zaštitu životne sredine, Đorđe Milićević, zamenik direktora Agencije za prostorno planiranje, Zoran Ibrović, načelnik Odeljenja i Slavica Stojanović, viši savetnik i Gordana Petković i Darinka Milovanović, samostalni savetnici u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PROSTORNOM PLANIRANjU REPUBLIKE SRBIJE OD 2010. DO 2020. GODINE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Kenan Hajdarević, Siniša Stamenković, Đuro Perić, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Vladan Batić, Žika Gojković, Bojan Kostreš, Vuk Dinčić, Bojana Stanojević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, kao i Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Primili ste izveštaj Odbora za urbanizam i građevinarstvo i mišljenje Vlade o amandmanima. Narodni poslanik Siniša Stamenković pisanim putem povukao je amandman na Glavu 6, Odeljak 3, pododeljak 3, tačka 1) stav 9. prostornog plana, koji je podneo 14. oktobra i ispravku amandmana na Glavu 6, Odeljak 3, pododeljak 3, tačku 1) stav 15. prostornog plana, koju je podneo 18. oktobra. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? Gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, član 1. govori o tome da se prostornim planom Republike Srbije od 2010. do 2020. godine utvrđuju dugoročne osnove organizacije, uređenja i korišćenja prostora Republike Srbije u cilju usaglašavanja ekonomskog i socijalnog razvoja sa prirodnim, ekološkim i kulturnim potencijalima i ograničenjima na njenoj teritoriji. Mi smo, uz ovo da se prostornim planom uređuje dugoročno uređenje i korišćenje prostora, dodali i odrednicu ''i zaštita''. Zbog čega? Bitno je reći da je ovaj amandman usvojen i sada bi trebalo da budemo srećni i zadovoljni što je Vlada usvojila ovaj amandman, jer on može na prvi pogled da izgleda samo kao pravnotehnička redakcija. Međutim, smisao amandmana je mnogo dublji i suština je zapravo da ste, da niste prihvatili ovaj amandman, mogli naneti veliku štetu državi Srbiji. Dokaz za to je ono koliko je, zbog nepostojanja zaštite korišćenja državnog zemljišta, zapravo naneto štete državi Srbiji i u primeni Zakona o prostornom planu, ovog sad i onog koji je pre bio na snazi, dakle, od 2000. godine do dana današnjeg kada ste se svi vi, predstavnici DOS-a koji ste donosili i menjali ove zakone, zaklinjali kako će evo baš po ovom zakonu da se reše svi mogući i nemogući problemi. Javila sam se da bih vam na nekoliko primera pokazala kakav je odnos Vlade Republike Srbije prema građevinskom zemljištu koje je u vlasništvu Republike Srbije, kako se nedomaćinski ponašate i koliko to zapravo košta građane Srbije. Verujte da se to graniči sa kriminalnim aktivnostima i da bi svakako o tome trebalo da povede računa i državni tužilac. Kada smo govorili o ovom zakonu u načelnoj raspravi, skretali smo vam pažnju na takve stvari i na ono što se u praksi dešava. Upozoravali smo vas da zakon o prostornom planu ne može da se donosi sedeći u kancelariji i upravljanjem mišem na kompjuteru. Svaka čast naprednim tehnologijama, ali stanje na terenu, ne samo u Beogradu nego u celoj Srbiji, zahteva i zahtevalo je da se najpre detaljno snimi stanje na terenu, pa da se tek onda zadaju zadaci, pre svega službama za katastar i nepokretnosti. Mnogo se nešto hvalite kako službe za katastar nepokretnosti rade svoj posao, ne znam, pre dve večeri sam u jednoj emisiji čula jednog državnog sekretara kako kaže da su 90% posla službe za katastar nepokretnosti uradili, a to znači da građani razumeju da vi tvrdite da je 90% nepokretnosti u Srbiji uknjiženo. Tvrdimo da to nije tačno. Ljudi koji nas sad slušaju znaju svi na svojim primerima koliko je zgrada u celoj Srbiji koje su izgrađene bez građevinske dozvole. U međuvremenu su dobili građevinsku dozvolu. U međuvremenu su dobili i upotrebnu dozvolu. Neki su čak građeni i sa građevinskom i sa upotrebnom dozvolom, ali ni u katastru, ni prethodno u zemljišnoj knjizi nisu evidentirani. To, naravno, stvara problem ljudima kada hoće da uknjiže svoj sopstveni stan. Dobro znate da je problem, kada se prodaju stanovi i kada se vrši kupoprodaja na osnovu kredita koji neko dobije da bi kupio stan, da su stanovi jeftiniji za onoga ko ih prodaje ako nisu uknjiženi. Bez obzira što mi pravnici znamo da je vanknjižno vlasništvo potpuno izjednačeno sa knjižnim vlasništvom, to je u suštini i u praksi veliki problem. Šta bi se desilo da nije usvojen amandman kolege Dragana Stevanovića, odnosno šta se dešavalo dok ste vi kao slučajno izostavili da se brinete i o zaštiti državnog zemljišta, odnosno državne imovine? Govorila sam vam ministre i kada smo govorili u načelnoj raspravi pre više meseci o Zakonu o planiranju i izgradnji i navodila sam vam primer zemljišta oko hotela "Jugoslavija". Rekla sam vam da je devet hektara zemljišta uknjiženo na hotelsko preduzeće "Metropol". Zamislite sada hotel "Jugoslaviju", onoliku kolika je, da neko u privatizaciji dobije maltene ceo zemunski kej u površini od devet hektara, zato što ta parcela nikada nije cepana i što je hotel "Jugoslavija" izgrađen na toj parceli koja je velika devet hektara. To je bilo pre sedam-osam meseci kada sam pitala, pitala sam i pre vas Šumarca itd, i znamo da to do dana današnjeg nije promenjeno i da nije izvršena preparcelacija. Takođe smo govorili o aferi Ušće, gde se opet, zbog navodno neusklađenih planova, regulacionih planova, prostornog plana itd. desilo da je onaj tamo što je izgradio zgradu Ušća dobio pet hektara zemljišta, zamislite, na onom prostoru besplatno, zato, bože moj, što tako treba da se formira građevinska parcela. Dobro znate, odnosno trebalo bi da znate, zapravo vi ne morate to da znate, vi ste lekar, ali vaše kolege koje vam pomažu u Ministarstvu bi trebalo da znaju kako se formiraju parcele i da to što je zapisano u nekom tamo planu ne sme da bude sveto pismo. Naravno, da ne budemo pogrešno shvaćeni, mi jesmo za to i insistiramo da se poštuje planska gradnja, ali, vraćam se na ono na početku, morate da vidite na terenu kakvo je stanje i da to terensko stanje maksimalno upodobite onom što iskuckate na kompjuteru i što tamo složite i one lepe sličice napravite. Evo šta se sad desilo. Negde u martu ili maju 2008. godine kada ste Miloradu Miškoviću, odnosno njegovoj kompaniji prodali hotel "Geneks", "Geneks" apartmane, "Kontinental", odnosno "Internacional" i sve je to prodato, kako su mediji obavestili, za 148 miliona 800.999 evra. Ovaj put ne govorimo o tome kako je urađena ta privatizacija, da li je to realno itd, to će valjda jednog dana takođe doći na dnevni red, ali ono što je interesantno, ti objekti su bili na parceli koja je velika 1,77 hektara. Kompanija Miškovićeva je podnela zahtev za preparcelaciju i, zamislite, služba za katastar nepokretnosti na Novom Beogradu je izvršila preparcelaciju i sada ta parcela iznosi 2,78 hektara. Znači, jedan hektar na takvoj lokaciji kompanija Miškovićeva je dobila za džab-džabe. U tome je problem, gospodine ministre i gospodo iz vladajuće većine, i zato je kolega Stevanović u ime Srpske radikalne stranke intervenisao, ne samo da vam ulepša zakon i da uradi pravnotehničku intervenciju, nego da suštinski skrene pažnju ovim amandmanom šta ste vi zapravo radili i šta znači loš zakon o planiranju i izgradnji, šta znači loša primena i neadekvatna primena tog zakona. Gospodine ministre, završavam onim što sam vam rekla kada smo o ovom zakonu govorili u načelnoj raspravi. Skrenula sam vam pažnju da se u Zemunu pored zida u Vrtlarskoj ulici, koji je pod zaštitom Zavoda za zaštitu spomenika kulture, tamo gde ne može ništa da se gradi, sada gradi višespratni objekat. Skrenula sam vam pažnju, a vi ste rekli da ćete da intervenišete. Ne znam da li ste, ali znam da je ta gradnja nastavljena, da se intenzivno gradi i tvrdimo da tamo po svim mogućim propisima ne može da se dobije građevinska dozvola. Od vas tražimo da ispitate da li je neko dao građevinsku dozvolu. Ako jeste, koliko je to platio? Naravno, ne mislim na takse, nego na ono ispod ruke. Ako nije dobio građevinsku dozvolu, zašto to tolerišete?
Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman. Vaša argumentacija dodatno pojačava stav Vlade o prihvatanju amandmana. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, naša poslanička grupa je podnela amandman na član 3. stav 2. i smatramo da je formulacija, koja je nastala prihvatanjem ovog amandmana, daleko kvalitetnija od predložene. Naime, u stavu 2. člana 3. Predloga zakona o prostornom planu Republike Srbije od 2010. do 2020. godine stoji – prostorni plan predstavlja osnov za definisanje strategija na državnom i regionalnom nivou u meri u kojoj ima uticaj na prostorni razvoj Republike Srbije i njenih regiona. Mi smo smatrali da nije korektno da se iz ove formulacije izostave i jedinice lokalne samouprave, tako da ovaj član 3. stav 2. sada glasi da se posle reči "državnom i regionalnom" dodaje reč "lokalnom", tako da će strategija koja se pravi na državnom i regionalnom nivou takođe sada moći da se pravii na lokalnom nivou. Kao što znate, prostorni plan Republike Srbije je samo osnovni planski dokument, posle toga donose se planski akti nižeg reda, a između ostalog i prostorni planovi jedinica lokalne samouprave. Zašto je SRS, gospodine ministre, intervenisala da se u ovaj član unesu i reči "jedinica lokalne samouprave"? Zato što je upravo na lokalnom nivou najveći haos u oblasti uređenja prostora, u oblasti donošenja urbanističkih i prostornih planova… Sačekaću da se ministar ispriča. Da li mogu da nastavim, gospodine ministre? Hvala lepo, vrlo ste ljubazni. Dakle, upravo je na nivou jedinica lokalne samouprave najveći haos. Zašto insistiram, gospodine ministre, da me saslušate i da odvojite nekoliko dragocenih minuta svog ministarskog vremena za moje izlaganje? Kada smo u načelnoj raspravi pričali o prostornom planu Republike Srbije, naveo sam primer opštine Ruma, vezano za potpisivanje ugovora o izgradnji elektroenergetskih objekata za tzv. radnu zonu ''Rumska petlja'' u 2010/2011. godini, putem sufinansiranja. U to vreme, pre nekih dvadesetak dana, nisam imao ugovor u rukama, zato što nisam mogao da ga dobijem. U međuvremenu, posle jedne velike političke borbe i uz mnogo otpora, uspeo sam da dobijem jedan primerak ovog ugovora koji je već pohranjen u arhivu. Sada ću na nekoliko članova ovog ugovora da vam pokažem, gospodine ministre, koliko su vaša nastojanja da prostorno uredite Republiku Srbiju, da zakonski uredite oblast prostornog planiranja, urbanizma, izgradnje i zaštite životne sredine, koliko su ti vaši napori uzaludni, ukoliko se ne obračunate sa haosom, bezakonjem i kriminalom koji u ovoj oblasti postoji na nivou lokalne samouprave. Gospodine ministre, ovo se dešava u opštini Ruma, na teritoriji AP Vojvodina, za koju vi iz DS volite da kažete da je lokomotiva evropskog razvoja Srbije. Ako se ovo dešava u lokomotivi evropskog razvoja Srbije, zamislite onda šta se dešava i koliki je haos u poslednjim vagonima tog našeg navodnog evropskog voza. Gospodine ministre, pogledajte, 19. jula 2010. godine zaključen je ugovor između "Elektrovojvodine" d.o.o. Novi Sad, ''Elektrodistribucije Ruma'' i JP za građevinsko zemljište i puteve – Ruma, o izgradnji elektroenergetskih objekata. Kada se kaže elektroenergetskih objekata, misli se isključivo na postavljanje električnih kablova. Ovim ugovorom nije predviđena izgradnja trafostanice, tako da, ukoliko nastane potreba, a sigurno će nastati potreba da se izgradi trafostanica, to će morati da bude regulisano posebnim ugovorom. Kolika je cena? U članu 2. stoji – Predračunska vrednost radova iz člana 1. ovog ugovora iznosi 51.890.000 dinara, iznos bez PDV, odnosno 58.116.000 iznos sa obračunatim PDV, a učešće u finansiranju elektroenergetskih objekata je sledeće: u 2010. godini iz budžeta opštine Ruma biće izdvojeno sa PDV 17.700.000 dinara, a u 2011. godini 23.120.000 dinara, ukupno skoro 41.000.000 dinara." U 2010. godini "Elektrovojvodina" će navodno da plati, naravno, bez PDV, jer se na nju PDV ne odnosi, 10.000.000 dinara, a u 2011. godini 7.296.000 dinara, ukupno 17.296.000 dinara. U čemu je problem? Problem je što se iz ovog ugovora ne vidi koliki su stvarni troškovi ove investicije i koliko šta košta. Dakle, apsolutno ne postoji bilo kakva specifikacija. U članu 2. postoji samo ukupna cena. Kako se do cene došlo, to niko živi ne zna. Kolika je stvarna vrednost ovog posla? Prema predračunu Fabrike kablova Jagodina, od 5. jula 2010. godine, vrednost kabla od osam kilometara iznosi skoro 27 miliona dinara. To su tržišne cene, da ne bi bilo nikakve zablude, koje danas postoje u Republici Srbiji. Iskopavanje kabla za zatrpavanjem košta 1,6 miliona dinara, samo polaganje kabla iznosi 3.760.000 dinara. Ako ovoj ceni dodamo projektovanje, otprilike 130 dinara po dužnom kilometru, što iznosi 1.040.000 dinara, dobije se da je stvarna tržišna vrednost ovog posla 32.400.000 dinara. Ugovorena vrednost, bez bilo kakve specifikacije, iznosi preko 58 miliona dinara. Neko je, gospodine ministre, uzeo više od 25 miliona dinara na jednom poslu. Ko je uzeo, ne želim da budem sudija, ne želim da budem ni javni tužilac, ne želim da budem ni policijski inspektor. Samo vam kažem da postoje osnovi sumnje da su ovde izvršena vrlo ozbiljna i teška krivična dela i da je došlo do pljačke državne imovine. Kada sam govorio u načelnoj raspravi, imao sam utisak da niste baš verovali u ono što sam pričao. Sada ću vam dati fotokopiju ovog ugovora, pa pogledajte na koji način se, ne samo arče i razbacuju sredstva ionako siromašnih opština u Srbiji, nego i na koji način se bezočno zaobilazi Zakon o javnim nabavkama i Zakon o planiranju i izgradnji. Ovom ugovoru, gospodine ministre, nije prethodila bilo kakva javna nabavka. Ugovor je potpisan, a da prethodno nije sprovedena javna nabavka, koliko košta kupovina kabla, koliko košta iskopavanje rovova, polaganje kabla, zatrpavanje rovova, koliko košta projektovanje. Da vam ne govorim da je na brutalan način prekršen Zakon o planiranju i izgradnji, da ovom ugovoru nije prethodio nikakav planski dokument na lokalnom nivou, da nema lokacijske dozvole, da nema projekata, nema bilo čega. Postoji samo ugovor po kojem će opština već u 2010. godini početi da isplaćuje enormne količine novca. Očigledno je da je stvarna vrednost ovog ugovora daleko manja od nominalne vrednosti koja je u ugovoru stavljena. Takvih primera u Srbiji, gospodine ministre, imate koliko hoćete. Pozvao sam vas tada, pozivam vas i sada, pošto ste učestvovali u kampanji za lokalni parlament u Rumi, u novembru 2008. godine, budući da ste podržali političku garnituru koja sada vlada opštinom Ruma, a koja je protagonista ovog neviđenog kriminala i korupcije, pozivam vas da pošaljete inspekciju iz vašeg ministarstva da utvrdi šta se zaista desilo i ko je odgovoran i za kršenje Zakona o javnim nabavkama i za kršenje Zakona o planiranju i izgradnji i ko je, naravno, odgovoran za neviđenu pljačku. Navešću vam još jedan primer iz opštine Ruma. U pitanju je naseljeno mesto Hrtkovci. Naravno, kada se kaže Hrtkovci, onda se odmah misli na Vojislava Šešelja, na Haški tribunal, na optužnicu koja je podignuta, između ostalog, i za navodne ratne zločine u Vojvodini, iako rata u Vojvodini nije bilo. Sada ću, gospodine ministre, da vam apostrofiram Hrtkovce u drugom kontekstu, a mislim da i gospodin Vlatko Ratković iz DS vrlo dobro zna o čemu se radi. Pre nekoliko meseci postavljen je kamen temeljac za izgradnju fabrike za kućne ljubimce u naseljenom mestu Hrtkovci, u zoni stanovanja. Tamo gde stanuju ljudi, tamo će biti napravljena fabrika hrane za kućne ljubimce, između ostalog, i fabrika hrane za pse i mačke. U celoj Italiji, gospodine ministre, postoje dve fabrike hrane za kućne ljubimce, koje su, naravno, potpuno izolovane od naseljenih mesta. U Srbiji se ne radi tako, u Srbiji će sada jedna fabrika hrane za kućne ljubimce biti napravljena u centru naseljenog mesta, tamo gde žive ljudi. Koliki je stepen opasnosti po ljude koji žive u tom delu, koliki je stepen opasnosti po životnu sredinu, o tome, nadam se, ne moram ni da vam govorim. S jedne strane, imaćete ogroman ekološki problem, imaćete činjenicu da će tamo da se proizvodi hrana po ko zna kakvim standardima, sigurno ne po evropskim standardima, jer kada bi se hrana proizvodila po evropskim standardima, onda bi se verovatno proizvodila u nekoj državi, članici EU. Čim evropski proizvođači dolaze u Srbiju da proizvode hranu za kućne ljubimce, znači da imaju nameru da zaobiđu ekološke standarde. To je jedan problem. Drugi problem, postavljen je kamen temeljac za izgradnju fabrike hrane za kućne ljubimce, opet bez bilo kojeg akta i bez bilo kojeg dokumenta koji su predviđeni Zakonom o planiranju i izgradnji. Apsolutno ne postoji nikakav urbanističko-planski osnov, ne postoji lokacijska dozvola, ne postoje projekti, ne postoji odobrenje za izgradnju, ne postoji prijava radova. Ne znam da li razumete šta hoću da vam kažem, gospodine ministre. Bukvalno, da bi se promovisala jedna politička stranka, da bi se promovisali pojedinci iz te političke stranke, ispada da je u Republici Srbiji sve dozvoljeno. Možete da pravite fabriku bez bilo kakvog akta, možete da pravite put bez bilo kakvog akta koji je predviđen Zakonom o planiranju i izgradnji, možete potpuno da zanemarujete ekološke standarde. Vi ste najavljivali, kada je usvajan Zakon o prostornom planiranju, odnosno kada je usvajan, prošle godine, Zakon o izgradnji objekata, da ćete da rušite, ako treba i kokošinjce, svinjce, kuće, šupe, ukoliko nisu podignuti bez građevinske dozvole. To do izvesne mere mogu da razumem. Verovatno bi u mnogim situacijama time bila povređena ljudska prava i slobode i ljudima naneta ekonomska šteta. Sa nekog višeg aspekta mogu da razumem intenciju Vlade Republike Srbije da zaustavi urbanistički haos i da se u oblasti prostornog planiranja, u oblasti izgradnje objekata uvede neki red. Svaka normalna država takav red promoviše, ali mi se, gospodine ministre, suočavamo sa jednom pojavom koja mislim da nema pandana ni u jednoj dobro uređenoj državi. Koliko god da se vi trudite kao ministar, vaše napore podržavam, da pravno uredite oblast prostornog planiranja, urbanizma, izgradnje objekata, zaštite životne sredine, toliko se lokalni funkcioneri po opštinama i gradovima Srbije ismevaju vašim naporima i rade sve suprotno od onoga što su vaše intencije. Vi ste se svojski trudili da nas ubedite da je dobar Zakon o izgradnji, da je dobar Zakon o prostornom planu Republike Srbije, ali sve je to uzalud, gospodine ministre, zato što ljudi iz vaše stranke koji vode opštine i u Vojvodini i u ostalom delu Srbije, rade sve suprotno od onoga što su zakonske norme. Naveo sam vam dva primera iz jedne opštine u Vojvodini, gde se rade stvari koje su potpuno za inspekciju, koje su za istragu, koje su za zatvor: pljačka, kriminal, korupcija, nepoštovanje Zakona o javnim nabavkama, apsolutno nepoštovanje Zakona o izgradnji, nepoštovanje procedure, jednostavno, dođu ljudi i nešto počnu da prave. Ko to radi? To ne rade obični građani, to rade politički funkcioneri koji vode jednu opštinu. Ima li načina da vaše ministarstvo stane na put takvoj praksi? Ovo nije jedini slučaj u Vojvodini gde se ovakve stvari rade. Od 2007. godine govorimo o problemu asfaltiranja, revitalizovanja puteva u Vojvodini, koji se rade vrlo često na način koji je, blago rečeno, sumnjiv sa stanovišta zakona. Takvih primera u Vojvodini, gospodine ministre, imate mnogo. Imate ih i u ostalom delu Srbije. Zakon o prostornom planu Republike Srbije i Zakon o izgradnji objekata i svi mogući ekološki zakoni koje je usvojila ova skupština, a koji su proistekli iz rada vašeg ministarstva, ostaće mrtvo slovo na hartiji, ukoliko se ne uhvatite, kao ministarstvo i Vlada Republike Srbije, ukoštac sa ljudima iz vaše stranke ili iz stranaka vaših koalicionih partnera, koji promovišu kršenje zakona, koji promovišu kriminal, koji promovišu nepoštovanje bilo kakvih standarda iz oblasti planiranja, urbanizma, građevinarstva. Sa tim imate problem. Nemate toliko problem sa tekstom Zakona o prostornom planiranju. Složili smo se, tekst Zakona o prostornom planu je solidan. Ima nekih propusta. Neke ste amandmane usvojili, neke niste. Sve u svemu, solidan tekst, ali će taj solidan tekst doživeti fijasko na terenu, ukoliko ne smognete snage, pre svega političke snage, političke hrabrosti, da se obračunate sa ljudima koji u ime vaše stranke rade ovakve stvari. Ne možete danabavite šoljice za kafu u jednoj opštini u Srbiji, a da ne raspišete neku vrstu javne nabavke. Ovde može da se postavi kabl bez bilo kakve javne nabavke. Ovde mogu da se započnu radovi, a da nemate ni planski osnov, ni lokacijsku dozvolu, ni građevinsku dozvolu, nemate ništa. Kako ćete sada da ubedite obične građane, koji možda i nisu članovi ni jedne političke stranke, koji nemaju uticajne prijatelje i rođake u vladajućim strukturama, koji su prepušteni sami sebi, kako ćete njih da ubedite da poštuju odredbe ovog zakona i svih drugih zakona iz vašeg resora, ako se politički funkcioneri vaših stranaka na lokalnom nivou trude iz sve snage da ne poštuju te iste zakonske propise? Kako je moguće da jedan zakonski milje i jedan zakonski osnov važi za običnog čoveka, a da taj isti zakonski osnov ne važi kada su u pitanju politički funkcioneri vaše stranke, stranke vladajuće koalicije, ili na kraju krajeva stranke kojoj i ja pripadam, ako ima takvih. Mora zakon da bude jednak za sve, gospodine ministre. Ovo što mi pokušavamo da vam kažemo - morate da stanete na kraj mafiji urbanističkoj koja postoji u svim opštinama u Srbiji. Naveo sam primer opštine Ruma. Takvih primera ima koliko hoćete. Morate da počnete da radite svoj posao, da pošaljete inspekciju. Kao što sam ja dobio ovaj ugovor, tako ga možete dobiti i vi, pa proverite da li su u pravu ljudi koji su ovakav ugovor potpisali i time počinili nekoliko teških krivičnih dela ili sam u pravu ja. Ako je u pravu SRS, koja vam ukazuje na ovaj kriminal, onda primenite sve mere koje vam Zakon dopušta i stanite na put ovom kriminalu. Sramota je da u 2010. i 2011. godini neka bitanga smota u džep 25 ili 26 miliona dinara u uslovima kada poručujete građanima Srbije da stežu kaiš. Neko će da steže kaiš, neko će da se odriče elementarnih stvari neophodnih za život, neko će da smota 25 miliona dinara i nikom ništa. Nemojte da dozvolite, gospodine ministre. Imate zakonske ingerencije, imate inspekcijske službe. Pošaljite ih na teren i zaustavite haos na lokalnom nivou. Kada zaustavite haos na lokalnom nivou, onda će vam lakše ići primena i Zakona o prostornom planiranju i svih drugih zakonskih dokumenata.
Gospodine ministre, imate reč. Ministar Dulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poznato je da volim da uđem u parlament i da raspravljam o stvarima koje život znače. Ovo je jedna važna stvar i važna tema. Žao mi je što se ona raspravlja u okviru velikog broja prihvaćenih amandmana, između ostalog i SRS. Samo ću vam reći jedan podatak – od ukupno 40 amandmana koji su podneti od strane narodnih poslanika, prihvatili smo 24 amandmana, 16 nismo zbog toga što su ti amandmani obrađeni ovim prihvaćenim amandmanima ili prosto nisu sastavni deo teksta zakona o prostornom planu. Otvorili ste jednu drugu temu i voleo bih da prodiskutujem s vama, vezano za implementaciju i primenu zakona koji ovde donosimo. Nije tajna da stalno problematizujemo činjenicu da je u Srbiji veoma teško moguće primeniti i implementirati neke zakone, zbog toga što, pre svega, nedostaju administrativni kapaciteti i zbog toga što jedna sveobuhvatna reforma svih onih segmenata koji su neophodni da bi se zakoni, pre svega Zakon o planiranju i izgradnji, primenjivali, još uvek nije završena. Hajde da pokušamo da samo struktuiramo gde su najveći problemi i da otprilike vam dam konkretne akcije koje treba da preduzmemo, da radimo. Što se tiče Rume, molim vas, to predajte tužilaštvu. Možete to da date i meni, ali koliko čujem ovde se mnogo više radi o navodnim problemima koji se dešavaju sa postupcima javnih nabavki, nego što imaju veze sa planiranjem i izgradnjom. Ukoliko je neko ušao u radove bez izdate adekvatne građevinske dozvole, svakako je prekršio zakon i za to postoji zakonom predviđena kazna, ali mislim da time treba da se bave državni organi koji se bave time, da se ne bi desila situacija kao nekoliko puta unazad da ovde nešto kažem i da se onda ispostavi da ipak nisu sve informacije bile ovde na stolu. Ne bih hteo da se uplićem u to. Problem građevine i urbanizma u Srbiji, problem prostornog planiranja proizilazi iz višedecenijskog zanemarivanja ove oblasti i odsustva sistemskih i strateških promišljanja na koji način treba reorganizovati institucije koje su važne u ovim postupcima. Danas, kada pogledamo način na koji se izdaju građevinske dozvole u Srbiji, možemo da kažemo da je u skladu sa postojećim zakonom i hvala vam što ste ga pohvalili, koliko sam razumeo, zadovoljni ste tekstom zakona, ali niste zadovoljni njihovom implementacijom, na tome vam se zahvaljujem i moram da kažem, za mesec dana ćemo ovde sediti sa izmenama i dopunama zakona, u kojima ćemo i one stvari koje možda nisu dovoljno precizne i dovode do zloupotrebei arbitrarnosti da ispravimo na najbolji mogući način. Zakon se primenjuje na teritoriji cele zemlje. U nekim opštinama Zakon je dao izuzetno dobre rezultate i značajno uskratio vreme za dobijanje građevinske dozvole. Od 20 najvećih gradova, po broju stanovnika koji u njima žive, Zakon se najbolje primenjuje u Subotici, Novom Sadu i Leskovcu, a najlošije u Beogradu. To je ono što statistika danas nama pokazuje na koji način se implementira Zakon o planiranju i izgradnji. Imali smo pre nekoliko dana prezentaciju analize Svetske banke koja definiše konkurentnost naše zemlje, vezano za proceduru za izdavanje građevinskih dozvola. Srbija je pala za tri mesta. Međutim, nisu uzeta u obzir nova zakonska rešenja i još uvek je metodologija za ocenjivanje Srbije stara. Ona prepoznaje naknadu za uređenje građevinskog zemljišta, koja pre svega podrazumeva plaćanje komunalne infrastrukture kao trošak za izdavanje građevinske dozvole. Iz tog razloga je Srbija najskuplja zemlja za izdavanje građevinske dozvole, što nije tačno, ali ćemo tu metodološku grešku da ispravimo. Ono što je suština, jeste da se sada, prema analizi, najveći problemi nalaze u samoj lokalnoj samoupravi, u instituciji koja izdaje građevinsku dozvolu, ali mnogo veći problemi se nalaze u javnim preduzećima, koja treba da daju specifične tehničke saglasnosti i saglasnosti na projekte itd. To je sledeći korak u kome moramo da intervenišemo. Kada se pojavi neko sa namerom da gradi bilo šta, on prvo odlazi u opštinu da dobije izvod iz plana, da vidi da li postoji planski osnov za građenje onoga što on želi da gradi. To je prvi korak i drugi korak, mora da ode u katastar nepokretnosti ili u zemljišne knjige u sudu, gde još to nije reformisano da dobije dokaz da je on vlasnik tog zemljišta, odnosno da reši svojinske odnose na tom zemljištu. Tu, manje- više, nastaju problemi koji su možda vezani za reformu katastra koja je ovog trenutka u toku.Ovo je odgovor koleginici Vjerici Radeti, ogromni napori se čine da se katastar reformiše. Tačno je da je u ovom trenutku učinjeno nešto što nikada do sada u Srbiji nije učinjeno. Pošto ste radili u lokalnoj samoupravi, bili ste sekretar opštine, vrlo dobro znate koliko su nerešeni imovinsko-pravni odnosi kočili procese izgradnje na nivoima lokalnih samouprava. Srbija je bila zemlja u kojoj više decenija nisu rešavane uknjižbe kako treba, imovinski odnosi kako treba. Mi se sada time bavimo vrlo ozbiljno i tačno je, a kada budem promovisao izmene i dopune Zakona o planiranju i izgradnji pokazaću vam mapu Srbije, ogromna površina Srbije je najzad pokrivena, pre svega, presekom stanja objekata na njoj. U ovom trenutku se radi rešavanje imovinsko-pravnih odnosa. Dakle, to su užasno teške i bolne procedure, koje moraju da se završe da bi se jednog trenutka u Srbiji sve očistilo, bar da znamo šta je čije. Mislim da ste toga svesni. Možete da kritikujete mene. Unazad dve godine mogu da imam deo odgovornosti što to nije završeno, ali mislim da su to odgovornosti generacija pre nas, koje se tim problemom ozbiljno nisu bavili. Tog trenutka kada dobijete planski osnov i kada dobijete rešenu imovinu, krećete ka lokacijskoj dozvoli i krećete da radite nešto što bi trebalo da bude projekat tog objekta. Tada ulazite u jednu neizvesnu utakmicu sa onim komunalnim preduzećima koja treba da nam daju posebne uslove, to je struja, voda i kanalizacija, tlekomunikacije, saobraćajni pristupi, grejanje. Dakle, to su institucije u kojima je gotovo nemoguće iscrtati zakonske rokove po kojima mogu da postupaju i tu se izgubi najviše vremena. Ono što će biti naša ideja u perspektivi, jeste da upravo to vreme imitiramo i da po pravilima ćutanja administracije definišemo trenutak nakon koga, ukoliko se ne izda saglasnost, smatra se da je pozitivno i da otčepimo i da omogućimo da ta procedura ide dalje. Veliko je zadržavanje i kada se prikupe sva dokumenta, od trenutka kada predate svu dokumentaciju do izdavanja građevinske dozvole. U Beogradu je to čak 90 dana u proseku. Ne postoji nijedan razlog da to tako bude, tako da ćemo gledati da, i kada je ovo u pitanju, intervenišemo i da damo jedan razuman rok do kada lokalna administracija mora da obradi kompletnu dokumentaciju koju je dobila za građevinsku dozvolu i da izda u roku koji je pristojan, jer svako odugovlačenje roka ne samo da smanjuje konukrentnost naše zemlje, nego se troši ogroman novac potencijalnog investitora koji zbog toga što ne može da dobije dozvolu gubi vreme. Takođe ćemo poraditi na tome da se još više preciziraju norme etapne gradnje, gde faktički sa lokacijskom dozvolom i sa tehnički potvrđenim projektom konstruktivnog sklopa, možete da uđete u gradilište da kopate temeljnu jamu, da je obezbeđujete, da radite konstruktivni sklop, da idete i iznad kvote nula, dok ne završite sve ove neophodne procedure koje u tom trenutku nisu važne za sam temelj, a tiče se grejanja, tiče se vodovoda i kanalizacije. Sve su to stvari koje mi pokušavamo da uradimo upravo sa dubokom svešću da problemi postoje. Vi sad meni možete da pričate i o opštini Ruma i o bilo kojoj opštini i verovaću vam, jer nama dnevno sa terena stižu informacije oko problema u razumevanju Zakona o planiranju i izgradnji i oko velikih otpora administracije da neke norme zakona, koje su im oduzele mogućnost arbitrarnosti i naterale ih da rade po jasnim definisanim procedurama, oni odbijaju da rade, verujući da će stvoriti klimu u kojoj će neko reći – zakon ništa ne valja, a on valja upravo zato što njima oduzima mogućnost da žive i da zarađuju od korupcije. To je ono što je ključna reforma koju smo sproveli ovim zakonom. Kroz uporno insistiranje na donošenju planskih urbanističkih akata, na poštovanju svih jasnih procedura i na novom definisanju vremena o izmenama i dopunama, u kome ćemo najzad uvesti normu ćutanja administracije i omogućiti da administracija više ne može da vas maltretira. Ako mi ne izdate potvrdu do 30. dana, shvatiću daje to pozitivno i idem dalje u procedure. Sa svim tim stvarima siguran sam da možemo da se pomerimo korak napred. Siguran sam da neće biti potrebe za divljom gradnjom i siguran sam da jednog dana, kada Srbija bude pokrivena sto posto sa planskim i urbanističkim dokumentima, neće više biti nijednog razloga da bilo koji građanin kaže – gradim svoju kuću i baš me briga, nemam papire, jer ne mogu inače da dobijem dozvolu, čekam već pet godina. To su stvari koje ćemo izbeći upornim insistiranjem na tome da se uvede red. Sve ovo što kažete su pojedinačni slučajevi i apsolutno se slažem da tužilaštvo to ispita. Odmah da dam unapred odgovor uvaženom poslaniku Stevanoviću, dakle, nekoliko puta ste do sada pričali o tome da je ministarstvo legalizovalo objekat u zaštićenom prirodnom dobru. Postupak legalizacije nije završen. Taj objekat neće biti legalizovan, jer postoje zakonski osnovi za to. Činjenica jeste da je postupak vraćen na prvostepeno odlučivanje, ali sam siguran da će se to završiti isto kao i svi drugi objekti koji se nalaze pod zaštićenim prirodnim dobrom. Biće uklonjeni zbog toga što se nalaze u zoni vodozahvata i nemoguće je da kao takav bude legalizovan u skladu sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Dakle, sada sam obuhvatio sve. Možete da mi govorite o pojedinačnim problemima, možete da mi navodite različite vrste zloupotreba, tipa pored kulturno zaštićenog objekta se gradi zgrada. To je posao lokalnih samouprava. Ministarstvo životne sredine i ja lično ne odgovaramo za spore procedure u izdavanju građevinskih dozvola na teritoriji bilo koje opštine. Ne osećam odgovornost zbog toga što znam da se u većini gradova dozvole izdaju brzo. U onim gradovima gde se dozvole izdaju sporo to je odgovornost lokalnih samouprava, a ne odgovornost Ministarstva. Da zakon ne valja ni u Subotici, ni u Novom Sadu, ni u Leskovcu, ni u drugim gradovima ne bi se dozvole izdavale mnogo kraće nego što su se izdavale nekad. Tamo gde zakon ne žele da primene, ima problem u primeni ili ima problem u nerazumevanju, pitajte njih kao lokalne samouprave kakvi su problemi. Nisam u svađi ni s kim, samo pokušavam da fokusiram problematiku izdavanja građevinskih dozvola tamo gde im je mesto, a to su lokalne samouprave. One dozvole koje izdaje Ministarstvo, izdaju se u najkraćem mogućem roku. To je istina i to je nešto što mora da se kaže.
Narodni poslanik Vlatko Ratković. Izvolite.
Pravo na repliku, s obzirom na to da sam spomenut u izlaganju kolege Martinovića, a tiče se postavljanja kamena temeljca u selu Hrtkovci za izgradnju fabrike za proizvodnju hrane za kućne ljubimce. Koliko je meni poznato, radi se o francusko-slovenačko-srpskoj korporaciji, kompaniji koja je odlučila da projekat izgradnje ovog pogona realizuje na teritoriji opštine Ruma. Kao narodni poslanik i kao građanin koji živi na teritoriji opštine Ruma, pozdravljam ovu investiciju u vreme kada nema direktnih stranih investicija, naročito na našoj teritoriji, kada nema mnogo ovakvih projekata. Dakle, radi se o proizvodnji hrane za kućne ljubimce, jednoj respektabilnoj evropskoj kompaniji, referentnoj, najpoznatijoj i najjačoj u toj oblasti, koja će zaposliti na teritoriji Hrtkovaca nekoliko desetina radnika direktno, a indirektno i veliki broj poljoprivrednih proizvođača koji će ovu fabriku snabdevati repromaterijalom.
Ovo je bilo vreme poslaničke grupe, nisam vam dala repliku, kao što neće dobiti repliku ni gospodin Martinović. Molim vas, nije bilo ničeg uvredljivog, ničeg nejasnog, samo smo se razjasnili u okviru vremena. Reč ima gospodin Tomislav Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodin Martinović je u ime poslaničkog kluba SRS podneo ovaj amandman i time ukazao na postojanje problema ili je pre propusta u ovom predlogu zakona mnogo veći akcenat stavljen na regione, dok su lokalne samouprave potpuno …
Izvinite, ipak ću dati reč gospodinu Martinoviću. Na taj amandmana još uvek nismo prešli. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je simpatična ta lucidnost kojom gospođa Đukić Dejanović vodi ovu sednicu, nemam ništa protiv. Ako bih mogao da koristim vreme poslaničke grupe, pošto očigledno nemam pravo na repliku. Prvo da polemišem sa uvaženim gospodinom ministrom. Dakle, i vi i ja gospodine ministre dolazimo iz jednog dela Republike Srbije koji je, kada je u pitanju evidencija nepokretnosti, kao sistem evidencije nepokretnosti, poznavao zemljišnu knjigu iz austrijskog odnosno austrougarskog pravnog sistema. Ima jedna dobra rečenica o Austrougarskoj da je to bila loša država, ali da je imala dobru državnu upravu i da je imala dobre sudove i ma šta mi, posle više od 200 godina od nastanka sistema zemljišnih knjiga, kazali na tu temu, ne može niko da ospori da je to bio loš sistem evidencije nepokretnosti. Čak, to je moja lična ocena, mislim da je bio mnogo precizniji, mnogo kvalitetniji nego što je sistem evidencije nepokretnosti. Kada je reč o katastru, da ne govorim o tome da pojedini delovi Republike Srbije, posebno južni delovi, nisu imali ni sistem zemljišnih knjiga, ni sistem katastra, nego su imali turski tapijski sistem. Sigurno je da je u tom pogledu postojao haos, ali što se tiče same evidencije nepokretnosti u sistemu zemljišnih knjiga, to je bio dobar sistem evidencije nepokretnosti i sumnjam da ste vi sa zemljišnim knjigama kao Ministarstvo imali problem. Ono što vi mene izgleda niste razumeli, vi biste ceo problem sa izdavanjem građevinskih dozvola, odnosno sa izdavanjem akata koji su neophodni za izgradnju objekata, svalili na lošu administraciju, što bi rekli Englezi "maladministration", ali nije problem, gospodine, suštinski nije u tome. Naravno, ima problema i sa administracijom, nekad je troma, nekad je spora, nekad ne poznaje propise, nekad ima i zlu nameru, ali s druge strane ne možemo, a da ne kažemo da i po lokalnim samoupravama ima dobrih pravnika, ima čestitih i savesnih službenika, koji pošteno rade svoj posao i koji nisu prepreka za izdavanje građevinskih dozvola. Mi imamo problem, suštinski problem, gospodine ministre, sa drugom pojavom. Ne sa sporošću u izdavanju građevinskih dozvola, ne sa komplikovanošću procedure, ne sa bahatošću i aljkavošću birokratije, nego sa činjenicom da ljudi koji vode opštine nisu ni ušli u proceduru izdavanja građevinskih dozvola, nego su počeli radove, a da se nisu ni obratili nadležnim opštinskim službama za izdavanje građevinskih dozvola, odnosno prethodno lokacijske dozvole, nisu pristupili izgradnji projekata itd. Mi sa tim imamo problem. Pitao sam vas kako mislite da taj problem rešite? Lako je, relativno je lako rešiti problem spore administracije. Ako neko krši zakon na štetu građana, ne poštuje Zakon, krajnje rešenje je da se da otkaz i neka se na njegovo mesto primi neko ko je savestan. Taj problem se lako rešava. Ali šta ćemo sa nedostatkom političke volje da se poštuje zakon? Kako ćemo taj problem da rešimo? Rekao sam vam i na primeru kabla i na primeru fabrike za kućne ljubimce, ne da je opštinska administracija spora, nego je opštinska administracija, gospodine ministre, potpuno zaobiđena u celoj proceduri. Niko joj se nije ni obratio, nego su ljudi počeli da rade, a da prethodno nisu dobili sve potrebne akte i dokumente koji su neophodni po Zakonu o planiranju i izgradnji. Čudim se uvaženom gospodinu Ratkoviću kada kaže – mi smo postavili samo kamen temeljac, koliko znam i fabrike i kuće se prave od temelja, ne prave se od krova. Kako možete da počnete da pravite temelj neke fabrike, a da prethodno niste obezbedili ni urbanističko planski osnov, niste dobili lokacijsku dozvolu, niste dobili sve neophodne saglasnosti javnih preduzeća, nemate prijavu radova i nemate odobrenje za izgradnju, ali imate postavljen kamen temeljac. Kako je to moguće u RS? Da li je moguće da neko počne da pravi kuću, a da prethodno nije obezbedio sve neophodne akte po Zakonu o planiranju i izgradnji? Nije moguće, kao što nije moguće da počnete da gradite kuću od temelja, tako nije moguće ni fabriku za kućne ljubimce. Na stranu to što ovde postoji očigledan ekološki problem, što će fabrika za kućne ljubimce biti napravljena, ako uopšte i bude napravljena, u centru naseljenog mesta gde žive ljude, to je ekološki problem, ali mi smo sada pre svega na terenu planiranja i izgradnje objekata. Imamo problem, gospodine ministre, da vi kao Ministarstvo ne možete ništa svojim partijskim kolegama na lokalnom nivou, koji svesno krše i zaobilaze zakon. Kako ćemo taj problem da rešimo? Možete li da nazovete predsednika bilo koje opštine u Srbiji, koji je iz reda vaše stranke ili iz reda stranke vaših koalicionih partnera, i da ga pitate – šta to radite, kako je moguće da potpišete ugovor za postavljanje kabla a da niste sproveli javnu nabavku? Kako je moguće da date 58 miliona, a da je stvarna vrednost 32 miliona? Kako je moguće da u centru naseljenog mesta pravite fabriku za kućne ljubimce? Tu će radnici, gospodine ministre, koji prerađuju to meso za pse i mačke, morati da rade pod zaštitnim maskama, onda možete da mislite koliki je to stepen zagađenja, a svuda okolo su porodične kuće. Najmanji je problem administracija, spora, aljkava, neodgovorna. Taj problem može da se reši. Mnogo je teže rešiti problem nedostatka političke volje da se poštuje zakon. Primer Surdulice. Maločas ste navodili primer mog kolege Dragana Stevanovića. Znate li koji je slučaj u Surdulici? Pitam vas – gde to postoji u bilo kojoj državi članici EU kojoj navodno ova vlada teži? Predsednik opštine je čovek koji je vlasnik građevinske firme. Kada je pravljen put od Surdulice do jedne mesne zajednice na teritoriji opštine Surdulica, znate li ko je dobio posao? Njegova firma. Čovek je sam sebi i poslodavac i izvođač radova. Sam sa sobom faktički potpisuje ugovore. Sam sebi isplaćuje sredstva iz budžeta opštine Surdulica za izgradnju tog lokalnog puta. Gde to ima? Kako ćete sa tim problemom da se obračunate? To nije problem loše opštinske administracije u Surdulici. Ona sa tim nema nikakve veze. U pitanju je predsednik opštine, kao što je u pitanju i predsednik opštine Ruma i kao što su u pitanju predsednici opštine Savski venac i mnogi drugi predsednici opština u Srbiji koji svesno i namerno, verovatno iz svojih ličnih, koristoljubivih interesa potpuno zaobilaze zakonsku proceduru. Vi sa tim imate problem. Meni nije jasno kako mislite sa tim problemom da se obračunate. Ne možete da kažete – moje je da predložim dobar zakon o prostornom planiranju. Šta se dešava na lokalnom nivou, time nek se bave tužilaštvo, policija i sud. Baviće se oni, ali time i vi treba da se bavite, jer ne završava se posao prostornog planiranja kada donesemo zakon nego kada se on primeni, kao i kod svakog drugog zakona. Imamo očigledan problem u primeni Zakona. Ponavljam još jedanput, ne zbog loše administracije, možda ima i toga, nego zbog nedostatka volje onih koji vode pojedine jedinice lokalne samouprave u Srbiji, da ne poštuju zakone koje je izglasala Narodna skupština RS, i do sada, gospodine ministre, od vas nisam čuo – koji je to mehanizam da se tome stane na put. To je osnovni problem kada govorimo o ovoj materiji.
Ministar Oliver Dulić ima reč.
Ne znam kakav biste vi imali odnos prema strukturama vlasti kada biste bili ministar. Ne znam da li biste imali strah da svoje partijske kolege, koji su predsednici opština, kažnjavate ili ih upozoravate, ali ja taj strah nemam. U Srbiji svakodnevno inspekcije Ministarstva za zaštitu životne sredine Srbije i prostornog planiranja rade svoj posao, i među inspektorima ima i dobrih i profesionalnih ljudi, ima i onih koji možda to nisu, ali u svakom slučaju postupaju po nalozima koje im dajemo. Kada pričamo o svemu ovome uglavnom je nadležnost na lokalnim nivoima, na lokalnim komunalnim inspektorima, odnosno građevinskim inspektorima. Kada pričamo o kontroli primene Zakona, onda pričamo o nadležnosti republičke inspekcije. Svake godine inspekcija podnese nekoliko stotina prijava, što prekršajnih, a bogami i krivičnih, protiv nadležnih u gradskim upravama zbog neprimene zakona. Među njima se nalaze i vanstranačke ličnosti, ali se među njima nađu i stranačke ličnosti, pogotovo kada pričamo o načelnicima opštinskih uprava i predsednicima opština. Ne postoji nijedan problem da mi čvrsto insistiramo na primeni Zakona, i kada se tiče poštovanja rokova za donošenje određenih akata, i kada se tiče poštovanja rokova za ulazak u procedure, pogotovo procedura koje se tiču donošenja planskih i urbanističkih akata. Mi na tome čvrsto insistiramo. Upravo je to insistiranje razlog što u ovom trenutku skoro 90% opština radi na donošenju prostornog plana i regulacionog plana. To nikada nije bilo. Na kraju mandata ove vlade Srbija će biti pokrivena prostornim i regulacionim planovima. Kada smo počeli da radimo bilo je samo 20%. To je ogroman uspeh. Nakon toga pitanje izdavanja građevinskih dozvola će prestati, siguran sam, da postoji kao problem, pogotovo u planskom delu. Nadam se da ćemo tada rešiti ovaj imovinski deo. Imaćemo kompletno uređen sistem. To ne može bez batine, koja je državna i koja mora da dolazi iz Ministarstva, na čijem čelu mora da sedi neko ko se ne plaši da svom partijskom kolegi kaže – šta to radiš, moraš da poštuješ zakon. Budite sigurno da je u ovoj situaciji to slučaj. Nemojte da mislite da i unutar moje stranke, DS, na nižim nivoima postoji bilo kakva ideološka prepreka da se moderni i normalni zakoni koji dovode do uvođenja reda primenjuju. Ne postoje. Ako ima nekih pojedinaca koji to ne rade, verujte mi, to su pojedinci koji se mere promilima.
Prelazimo na član 5. Amandman je podnela grupa od 21… Vi želite po ovom amandmanu? Gospodin Milan Avramović.
Gospođo Đukić Dejanović, stvarno nemam primedbe na vaše vođenje sednice, ali još nismo završili ovaj amandman, tako da ne bi bilo korektno da ne dobijemo reč, s obzirom na to da je ostalo dosta nedorečenih stvari od strane ministra. U terminu reorganizacije ne dolazimo do toga i do zaključka da politička volja postoji i da se kontroliše dobra primena ovoga zakona, kao i do zaključka da tu nisu zavezane ruke onima koji hoće taj zakon da krše, gospodine ministre. Moram da vas podsetim, možda vama to smeta, što se daju primeri lokalnih funkcionera ili lokalnih samouprava, ali znate i vi da je tu osnovni problem kada je u pitanju nadležnost ministarstva nad primenom zakona, kada su u pitanju lokalne samouprave. Dakle, konkretno o čemu se radi? Znate da je grad Beograd formirao sekretarijat zbog političke volje, koji se bavi samo legalizacijom građevinskih objekata i molio bih vas, gospodine ministre, da razgraničite šta je legalizacija, šta je upotrebna, a šta građevinska dozvola, da ne bi bilo brkanja pojmova i u ovom predlogu zakona, zbog čega je važna lokalna samouprava i zbog čega je važan ovaj amandman i neka ste isti prihvatili. Podsetiću vas na to da su u Gradski sekretarijat za legalizaciju preneti predmeti lokalnih samouprava, konkretno govorim za grad Beograd, da je to urađeno na osnovu toga što je okrivljena administracija, da je mali broj predmeta u lokalnim samoupravama obrađen i legalizovan broj objekata zato što je administracija troma, neiskusna, spora itd. Da bi se to rešenje donelo, grad Beograd je formirao Gradski sekretarijat za legalizaciju, međutim, taj gradski sekretarijat za legalizaciju dao je još gore rezultate. Da se ne bismo bavili analizom tih rezultata, nego postojećim amandmanom, molio bih vas da zapišete da je i urgenciju vašeg ministarstva i nalog Ministarstva upravo jednoj lokalnoj samoupravi, opštini Savski venac, stavljen po stranu, izbačen u Gradski sekretarijat za legalizaciju, i pošto tvrdite da nema problema u odgovornosti vaše političke partije i odnosima vas, kao ministra, prema pojedincima lokalne samouprave, molim vas da u tom cilju i reagujete. Ako je jedan službenik obradio predmet i dao na potpis gradskom sekretaru, faktički je odrađen, samo da da saglasnost na upotrebnu dozvolu građevinskog objekta i sekretar iz političkih razloga uhvati to i iscepa zato što je video o kojoj lokaciji se radi, onda shvatate da ima ogromnih problema u komunikaciji između opština i grada i u komunikaciji između grada i Ministarstva, pa čak i u nadležnosti. Time stavljam do znanja da politička volja ne postoji da se taj problem reši i da volja generalno koja mora da ima za primenu ovog zakona nema uporište u samom ministarstvu. Podsetiću vas ministre i da je, kako vi kažete, procedurakod dozvole za gradnju poprilično komplikovana, ali navešću primer predsednika opštine Savski venac, koji je napravio kuću totalno nelegalno, bez ikakvih saglasnosti mogućih urbanističkih uslova, iako je predao opštini dopis, ugovor sa Direkcijom za izgradnju, kome je platio ogromnu naknadu od 115 hiljada evra, da je uradio prijavu radova, a da nema tehnički prijem i da nema upotrebnu dozvolu, a da je isti objekat iznajmio jednoj ambasadi. Dakle, ako ćemo rešavati probleme koji idu, prouzrokovani iz ovog zakona, onda moramo krenuti iz sopstvenih redova, tačnije, iz sopstvene kuće. Vi, ministre, treba da iskoristite svoje nadležnosti, treba da pošaljete inspekciju na svako mesto, evo, signaliziram koje je to mesto, to je kuća predsednika opštine Savski venac. To su blokovi 1 i 20 na teritoriji opštine Savski venac, za koji se na postojeći regulacioni plan već pravi novi regulacioni plan, niko ne zna zašto i zbog čega. Podsetiću vas i na to da je izrada regulacionog plana u vrednosti negde oko 25 hiljada evra, da je čak i sam predsednik opštine, koji je arhitekta po struci, raspisao urbanističko-arhitektonski konkurs na kome je pobedila firma njegove supruge i da taj primer mora da se reši u najboljem mogućem primeru između vas kao ministarstva i njega kao lokalnog funkcionera ili predsednika opštine. Zato koristim vreme poslaničke grupe, nemojte mi zameriti što vam dajemo te primere. Kada te probleme rešite u centru Beograda, u glavnom gradu jedne države, onda sigurno nećete imati problema ni u Nišu, ni u Subotici, ni u manjim gradovima, jer je ekstra lokacija - ekstra cena i zbog toga su zloupotrebe na tim lokacijama veće.
Poslanik Tomislav Ljubenović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javljam se po članu 3. stav 2. na koji je podneo amandman gospodin Martinović. Očigledno je da u ovaj materiji postoji dosta problema ili propusta u ovom predlogu zakona, u kojem je mnogo veći akcenat stavljen na regione, dok su lokalne samouprave potpuno neopravdano ostavljene po strani. Izuzetno je dobro da ste prepoznali, i vi i Vlada RS, i to pokazali prihvatanjem ovog amandmana SRS, da je neophodno više uvažiti lokalni nivo, kako se ne bi dogodilo da u jednom trenu zbog zakonskih formalnosti dođe do određenog zastoja. Preciznije, kako je gospodin Martinović naveo u obrazloženju za podnošenje ovog amandmana, da se lokalna planska dokumentacija može uskladiti sa republičkom onda kad nema planske dokumentacije regionalnog karaktera. Činjenica da je neophodna mnogo veća saradnja i usaglašenost lokalnog i republičkog nivoa i mnogobrojni primeri u praksi to i potvrđuju. Vezaću se za konkretan primer s kojim je gospodin ministar jako dobro upoznat i, na svu sreću, još uvek ima vremena da se mnoge stvari koje su prepoznate kao problem od strane lokalne samouprave i za koje ministar Dulić pokazuje razumevanje promene. Naime, radi se o izgradnji dela Koridora 10, i sam ministar je, predstavljajući ovaj zakon, rekao da je ključni region razvoja uglavnom vezan za Koridor 10. Nimalo slučajno, nerazvijena područja nemaju adekvatnu saobraćajnu, železničku i drugu infrastrukturu i predstavljaju područja koja zbog toga imaju mnogo manje komparativne prednosti. Deo Koridora o kome ću govoriti u potpunosti se uklapao u sliku koju je predstavio ministar. Radi se o delu Koridora 10 kroz Grdeličku klisuru, tačnije, pored naseljenog mesta Predejane. Idejni plan koji je sačinjen nije odgovarajući u odnosu na stvarne potrebe. Načinjeno je više koraka, između ostalog, iz republičkog nivoa izašlo se sa argumentacijom koja dokazuje neophodnost izmene ovog projekta. Prema izmenjenom ovom projektu, izgradnjom petlje kod Predejana, izbeglo bi se da ostane van funkcije put koji je najkraći prema Vlasinskom jezeru, Crnoj Travi i bugarskoj granici, koji je veoma značajan i koji je kraći za oko 25 kilometara, a poznato je da je Vlasinsko jezero od velikog turističkog značaja za ovaj kraj i za Srbiju. Ukoliko bi mu se u budućnosti posvetilo više pažnje i više inicijative, jednog dana bi mogao predstavljati značajan izvor prihoda od turizma za Jablanički i za Pčinjski okrug. Takođe, izgradnjom petlje sprečilo bi se da prestane sa radom motel koji je jedini objekat u ovom kraju, koji radi i zapošljava lokalno stanovništvo. Prestankom njegovog rada bez sumnje bi se desilo to da i to malo stanovništva iz dvadesetak naseljenih mesta, koje je ostalo tu, masovno krene i iseljava se. Pored ovih stvari, koje bi se mogle svrstati u lokalne faktore, jako bitan razlog da se izmeni prvobitni projekat jesu uštede - uštede novca, uštede vremena za izgradnju. Sada ću se vratiti na ono što je ministar rekao prilikom predstavljanja Predloga zakona o prostornom planiranju od 2010. do 2020. godine, da mi kao društvo imamo puno interesa da nam sela budu poželjna za život, a ne da se prazne i da se stanovništvo seli u gradove, čija je infrastruktura već odavno prenapregnuta da opsluži sve one koji u njima žive. Insistiranjem na boljoj infrastrukturi, i to ponavljam, pogotovo infrastrukturnom opremanju sela i funkcionalnom povezivanju sela sa urbanim celinama, ovaj prostorni plan ima suštinski snažan demografski, ekonomski, socijalni i kulturološki aspekt. Dakle, da je jedan od najvažnijih zadataka prostornog plana da ponudi planska rešenja koja nude šansu za uspešan i održiv razvoj Srbije u narednih 10 godina, zasnovan na principima racionalnosti, socijalne kohezije i ekološke održivosti. Ove ministrove reči sam citirao s namerom da ukažem ministru da ukoliko zaista ima volje i mogućnosti da se nastavi saradnja na lokalnom nivou, koji prenosi potrebe stanovništva i republičkom, od koga zavisi implementacija projekta, da je potrebno da ovu stvar sprovede do kraja. Kada to kažem, mislim na izmenu projekta koji bi omogućio izgradnju petlje kod Predejana. Takav potez u praksi mogao bi da pokaže da ovo što je ministar rekao neće biti samo obećanje. Svi znamo da se radi o sredini koja je nerazvijena, siromaštvo je sve veće, u kojoj se broj stanovništva neprestano smanjuje. Kao ilustraciju za to navešću da je broj dece koji se upisuje u prvi razred osnovne škole iz Predejana i okolnih mesta, okolnih sela iz kojih deca idu u tu školu, ukupno od 20 do 25, a broj lica koja preminu u toku godine je približan ili veći. Opravdanost izmene projekta pokazali su argumenti koji su predstavljeni nadležnima. Govorili smo puno o ovom problemu. Sad ostaje da se izmena projekta sprovede do kraja. Nadam se da će, kad je u pitanju ovaj deo problema na jugu Srbije, ministar imati sluha u pozitivnom rešavanju.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Izvinjavam se, gospodin ministar želi reč. Izvolite.
Ovo je jedan slučaj kada stanovnici jednog regiona nastupe zajednički i barem na čas sklone sve svoje stranačke i druge probleme, verujući da čine dobru stvar za svoj region. Naravno da u društvima, kakva hoćemo da napravimo, takve inicijative ne smeju da ostanu bez sluha. Tačno je da je Prostornim planom putnog koridora, a kasnije idejnim i glavnim projektima, razrađena varijanta koja se pokazala da nije povoljna za razvoj jednog regiona i tačno je da ste upravo vašim zajedničkim nastupom, gradonačelnik grada Leskovca, predsednik skupštine, narodni poslanici i javnost, uspeli da privučete našu pažnju i mi smo seli i ozbiljno razgovarali. Ono što mogu da vam kažem je sledeće. S naše strane, sa strane ministarstva je naručena studija generalnog projekta sa studijom izvodljivosti. Ukoliko se pokaže da je taj projekat zaista jeftiniji i da pomaže razvoju toga regiona, dajem vam obećanje da će on biti prihvaćen. Dakle, na dobrom ste putu da se trasa auto-puta izmeni i da pomognemo tom regionu. Naravno da ovo mora da ispunjava određene preduslove. Oni se tiču cene koštanja. Ne radi se ovde samo o izgradnji auto-puta, radi se o izmeštanju pruge, radi se o velikim troškovima koje će to da podrazumeva. Ukoliko se pokaže da je za državu to bolje i isplativije, budite sigurni da će ova trasa biti prihvaćena, jer drugačije bi bilo veoma teško opravdati to, pre svega lokalnom stanovništvu.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS podnela je par amandmana na Zakon. Cilj nam je bio, pre svega, da što je moguće ozbiljnije ovaj prostorni plan zaživi, da se maksimalno skrate rokovi gde god je to moguće, da se prostorni plan učini što više dostupan svim građanima, svim zainteresovanima, da se što transparentnije raspodeljuju sredstva, odnosno projekti koji će imati prioritet prilikom izgradnje. Konkretno, mi kao Narodna skupština imamo jedan veliki problem što dobijamo masu izveštaja, a član 5. se odnosi na izveštaj o ostvarivanju prostornog plana. Velika većina tih izveštaja i nije predmet neke ozbiljne rasprave i diskusije, niti u odborima republičke skupštine, a kamoli na plenumu, tako da i zbog same organizacije u radu republičke skupštine, čini mi se da bez obzira na to što je to problematika, pre svega, Zakona o Narodnoj skupštini, mislim da ova intervencija SNS ide u tom smislu da se jednom godišnje raspravlja o prostornom planu. Prostorni plan je trebalo da dobijemo mnogo ranije. Sredstva koja su pristizala u ovu zemlju prethodnih godina sasvim sigurno bi bila iskorišćena znatno racionalnije. Imali bismo i koristi od toga, ti projekti bi bili ravnomernije raspodeljeni, bili bi u manjoj meri pod uticajem politike, političkih partija, pojedinaca i čini mi se da je jedan od razloga, zbog čega je neophodna što veća transparentnost u realizaciji prostornog plana i činjenica da je on dosta široko postavljen, možemo tu da se složimo, bar smo se složili mi iz opozicije, da tu ima i previša upliva politike u sam ovaj dokument, u tom smislu da sve ono što je predviđeno, sve ono što se želi uraditi u ovih 10 godina najverovatnije neće biti ostvarljivo. Prema tome, moraće se ići na prioritete da bismo mogli da obezbedimo jedan ravnomeran regionalni razvoj, da bismo mogli da obezbedimo da svi interesi svih regiona budu zastupljeni. Dakle, neophodno je da se ima potpuni uvid u implementaciju tog prostornog plana. Mislim da su i ta skromna finansijska sredstva jedan od razloga za podnošenje ovog amandmana, a to bi moglo da se shvati i kao argument, jer, ako ćemo realno, niti finansijski kapaciteti ove države, niti makroekonomski, s obzirom na projektovani privredni rast, neće obezbediti ozbiljna sredstva za investicije u nekom narednom periodu. Sve ono što bismo možda želeli da uradimo, sve ono što će verovatno biti predmet neke političke kampanje vladajućih stranaka, umnogome će ostati i mrtvo slovo na papiru. Prostorni plan za SNS treba da bude jedan trajni dokument, dokument oko kojeg treba okupimo sve institucije, sve kapacitete ove države koji bi trebalo da preporuče Srbiju svim investitorima i domaćim i stranim, i to je i razlog zbog čega smo insistirali na što većoj transparentnosti i na što većoj javnosti. Nadam da ćete u danu za glasanje imati malo više razumevanja za sve ovo, jer po mišljenju SNS ovim rešenjem bismo stavili Narodnu skupštinu u situaciju da svake godine mora da raspravlja na plenumu o implementaciji prostornog plana.
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Želim da se javim po amandmanu SNS. Podržavajući ovaj amandman SNS, žao mi je što je ministar izašao, jer bi se to direktno odnosilo na određena pitanja prema njemu, pa ću ovo svoje pravo iskoristiti kada ministar bude tu, ako nije problem.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Vargo, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman koji je prihvaćen od strane Vlade je pravi primer zašto ovaj predlog zakona o prostornom planu ima određene nedostatke i zašto je ovaj prostorni plan u stvari roba sa greškom. Krenula bih sa definicijom pet komponenti, odnosno osnovnih ciljeva teritorijalnog razvoja koji su dati u obrazloženju ovog zakona. Recimo, kaže se: "Osnovni ciljevi: 1) uravnoteženiji regionalni razvoj i unapređena socijalna kohezija; 2) regionalna konkurentnost i pristupačnost; 3) održivo korišćenje prirodnih resursa i zaštićena i unapređena životna sredina; 4) zaštićeno i održivo korišćeno prirodno i kulturno nasleđe i predeo, 5) prostorno-funkcionalna integrisanost u okruženju". Dakle, to su ciljevi koji su postavljeni za ovaj prostorni plan. Svaki zakon koji stigne na dnevni red Skupštine, pre svega, treba da se posmatra u pogledu njegove sadržine, dakle sadržina predloga, a treba i da se pažljivo pročita i obrazloženje zašto je taj predlog zakona stigao u skupštinsku proceduru. Pročitali smo Predlog zakona i pročitali smo obrazloženje. Kod obrazloženja jasno je šta su ciljevi. Međutim, iz obrazloženja ne vidimo da li se stvarno dijagnostikovalo šta se dešava sa prostornim teritorijalnim razvojem u Srbiji. Da li je ova vlada svesna u kojoj meri je nastao zastoj u teritorijalnom razvoju Srbije? Dakle, nedostaje prvi od tih preduslova da bi stvarno ti ciljevi koji se predlažu mogli da se postave sa pozitivnim očekivanjem u vezi sa realizacijom tih ciljeva. Potrebno je da se utvrdi u čemu je problem i zašto je potrebno da se donese određeni zakon. Ovaj prostorni plan je jedan od prostornih zakona koji su do sada doneti i nadam se jedan od mnogih prostornih planova koji će se ubuduće donositi. Međutim, šta se dešava sa ovim prostornim planom? Jednostavno kada se ne sagledaju konkretne situacije u realnom životu Srbije, a to se ovde dešava, ne može se dati ni način na koji ti problemi mogu da se prevladavaju. Ovo su lepi ciljevi, ovo je jedna nada. Međutim, ako je roba sa greškom, kako očekivati od te robe da se pokaže kao funkcionalna i kako od te robe možemo da očekujemo i neke rezultate? Dakle, ovde postoje sistemski propusti. Ovaj amandman je dobar primer zašto postoje sistemski propusti. Evo, upravo taj amandman ukazuje na to da ovaj prostorni plan nekako dolazi pre svog vremena, pre određenih akata, odluka, određenih zakonskih rešenja, koji bi trebalo da nastanu pre prostornog plana, kako bi taj prostorni plan dao i određene rezultate. Složićemo se oko toga da svaki zakon treba da da određene pozitivne rezultate, a ovde smo pročitali i koji su ti ciljevi u smislu rezultata koji se očekuju. Šta nedostaje ovom prostornom planu? Kao prvo, nedostaje decentralizacija. Dakle, to je prvi od uslova, ako ne u potpunosti sprovedena decentralizacije države, onda bar politička volja i određeni pomak u pogledu decentralizacije ove države. Kao drugo, restitucija i denacionalizacija. Kao treće, vraćanje imovine lokalnim samoupravama. Kao poslednje, jedan funkcionalni zakon o planiranju i izgradnji. Šta je problem kod te decentralizacije? Upravo to što se očekuje da ovaj prostorni plan, na kraju krajeva, sprovedu preko svojih planova lokalne samouprave i Pokrajina Vojvodina i regioni. Podsetila bih vas da mi nemamo regione, mi imamo statističke regione, a celokupan teret sprovođenja ovog prostornog plana pašće upravo na te lokalne samouprave. Odmah se pojavljuje, u stvari, sledeći problem - kako će te lokalne samouprave, nakon što budu donele svoje te lokalne planove, moći da sprovede te planove, ukoliko nemaju sredstava? Definitivno lokalne samouprave nemaju sredstva da realizuju bilo šta, one jedva imaju sredstva da preživljavaju. Prema tome, na koji način će se ovaj prostorni plan realizovati na lokalu? Kako to može da se reši? Može da se reši decentralizacijom, da ukoliko se prenesu nadležnosti na lokalne samouprave, ujedno se na te lokalne samouprave prenesu i određena sredstva koja one mogu da koriste, njihovi izvorni prihodi, a pre svega da im se vrati njihova imovina. Podsetila bih vas da od 1995. godine lokalne samouprave ne raspolažu svojom imovinom, da zbog toga lokalne samouprave trpe ogromnu štetu, oko dve milijarde evra, s obzirom da se već 15 godina primenjuje taj zakon, a ujedno to proizvodi i nedostatak razvoja tih lokalnih samouprava, odnosno ekonomski razvoj, zapošljavanje, otvaranje novih radnih mesta, investiranje i slično. Ukoliko tome dodamo i to da je lokalnim samoupravama uskraćen i jedan dobar deo transfera novčanih sredstava koji je, normalno, opet u suprotnosti sa važećim zakonom o lokalnoj samoupravi, finansiranju lokalne samouprave, onda dolazimo u situaciju da će lokalne samouprave trebati da sprovode određene prostorne planove, bez određene baze, bez određene novčane podrške, odnosno podrške u materijalnom smislu, što jedino može i da rezultira nekim pozitivnim efektima. Kada to pogledamo u konkretnim primerima, onda bih vam navela, recimo, kakvo je stanje u teritorijalnom razvoju u opštini Kuršumlija u odnosu na teritorijalni razvoj, recimo, u opštini Zrenjanin, Subotica ili u bilo kojoj opštini ili gradu na teritoriji Srbije. Recimo, ta Kuršumlija raspolaže, odnosno ima ogromne prirodne resurse, prirodna bogatstva, ima Prolom banju, ima Đavolju varoš, ima kapaciteta za organsku proizvodnju. Međutim, iz ovog prostornog plana ne vidim na koji način će se ta Kuršumlija razvijati, jer ta Kuršumlija nema dovoljno sredstava, jer joj se ne transferiše dovoljno za obično preživljavanje od strane centra. Ta Kuršumlija nema svoju imovinu kojom bi mogla da raspolaže kako bi mogla da pospeši taj neki teritorijalni razvoj, i u pogledu razvoja iskorišćavanja Prolom banje ili Đavolje varoši, ili te organske proizvodnje u okolnim mestima Kuršumlije. Isti problem se može uočiti i u Zrenjaninu, Kikindi i u Subotici. Kada ti gradovi i te opštine nemaju sredstava, nemaju mogućnosti, nemaju svoju imovinu da planiraju i razvijaju svoj prostor, svoju teritoriju, svoju lokalnu samoupravu, u tom slučaju stagniraju. Dakle, to je sistemska greška koja se jednostavno nastavlja ovim prostornim planom. Vi imate samo kontinuitet sa prethodnim prostornim planom i očekujemo da se taj kontinuitet nastavi i sledećih 10 godina, a da pri tome ne dobijemo jasan odgovor na to kako će razvija Kuršumlija, Kikinda, Bor, Blace i Boljevac?Kako će se oni razvijati, bez realnog sagledavanja situacije u Srbiji, bez ozbiljne decentralizacije, jer tu vam se javlja, u stvari, velika razlika između centra, između države i između građanina koji živi u toj lokalnoj samoupravi. Na kraju krajeva, imamo situaciju da građanin ni o čemu ne odlučuju, da centar odlučuje o svemu, a da centar pri tome prilično teoretski zalazi u rešavanje problematike, a da to ne rešava sistematski, životno, tako da svako od tih građana koji žive u lokalnim samoupravama imaju od toga i koristi. Prema tome, kada se celoj ovoj problematici doda Zakon o planiranju i izgradnji, koji je do kraja nefunkcionalan, a izvolite, prođite po gradovima i opštinama, pa ćete videti na koji način se Zakon o planiranju i izgradnji sprovodi, videćete da opštine i gradovi imaju ogromne probleme u sprovođenju tog zakona, jer je on sam po sebi doveo do takvih kontroverzi u tumačenju samog zakona da ti službenici na lokalu ne umeju, ne znaju, neće, odnosno boje se da ga sprovode. Dala bih vam jedan mali primer. U čemu je problem? Recimo, problem je kada imate jednu stambenu zgradu izgrađenu na jednom zemljištu od dva ara, a pri tom u dvorištu, koje je takođe prostorno ograničeno na dva ara, nemate stambeni objekat, pa kad radite konverziju koja bi trebalo da bude besplatna, vi u tom slučaju možete da napravite konverziju prava korišćenja u pravo vlasništva na zemljištu na kojem se sama stambena zgrada nalazi, a pri tom morate da otkupite od države svoje dvorište. Ako vam to nije nelogično, zaista ne znam šta bi još moglo da se kaže vezano za nelogičnosti aktuelnog Zakona o planiranju i izgradnji.
Zahvaljujem koleginici Juditi Popović. Dajem reč narodnom poslaniku Milanu Lapčeviću.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, prostorni plan Republike Srbije je, praktično, krovni planski dokument za jednu državu, koji treba da obezbedi uravnotežen razvoj čitavog društva i da smanji unutrašnje razlike u svakoj oblasti. Na osnovu tog krovnog dokumenta, kako ga je ministar u načelnoj raspravi okarakterisao, iz tog krovnog dokumenta treba da proizađu svi drugi planski dokumenti koji se tiču razvoja Republike Srbije i u onom urbanističkom i u svakom drugom smislu. Ključne reči koje su korišćene u opisu i u obrazloženju ovog zakona su bile pomenute i uglavnom se čitava rasprava danas svodi na nekoliko ključnih ciljeva koji su pomenuti u zakonu, a to je, pre svega, uravnoteženi regionalni razvoj i smanjivanje regionalnih razlika, zatim, smanjivanje opasnih demografskih procesa koji su naročito izraženi i karakteristični za nerazvijene delove Srbije, pre svega za jugoistočnu i zapadnu Srbiju, zatim, podrška policentričnom razvoju Srbije, odnosno razvoju nekoliko urbanih celina oko kojih bi se bazirao razvoj, razvoj ruralnih područja i održivi razvoj životne sredine. Zaista nemamo šta da pridodamo u opisu koji je dat u tekstu prostornog plana i svi ovi ciljevi koji su pobrojani su zaista ciljevi kojima treba da teži jedno razvijeno i moderno društvo, jedno društvo koje teži da bude razvijeno i moderno. Svi ovi ciljevi zaslužuju da se nađu u ovom tekstu. Međutim, ostaje onaj drugi deo priče – kako ćemo do tih ciljeva doći? Sve je to lepo kada mi predvidimo i kada evidentiramo da imamo problem velikih regionalnih razlika i lepo je kada napišemo da je cilj prostornog plana da ublaži te regionalne razlike, ali zaista se, sem te konstatacije, nigde ne vidi na koji način ćemo to zaista i ostvariti. Takođe je lepo kada se kaže da treba sprečiti ogromno demografsko pražnjenje nerazvijenih područja, naročito jugoistočne Srbije, ali se ne vidi nijedna konkretna mera kako ćemo to zaista na terenu ostvariti. Zatim, policentrični razvoj nekoliko velikih gradova Srbije, njima se daje prioritet u ovom prostornom planu, opet se ne kaže na koji način će se to rešiti. Ubrzani ruralni razvoj sela, koja su nosioci ovog društva, s obzirom na to da je privreda potpuno razorena, ostaju namsamo sela koja će nositi čitav razvoj zemlje, ni tu se ne kaže na koji način će biti urađeno. Dakle, iz svega ovoga se može jasno zaključiti da prostorni plan jeste relativno kvalitetno urađen, da su u njemu pobrojani svi ciljevi kojima treba da teži ova država i ovo društvo, ali se može okarakterisati kao spisak lepih želja koji će teško moći da bude ostvaren, obzirom da ne postoji nijedna konkretna mera, nijedan konkretan mehanizam, nijedan finansijski instrument, niti zakonska osnova na osnovu koje će taj prostorni plan biti zaista implementiran u praksi. Očigledan primer za tako nešto je, recimo, Zakon o regionalnom razvoju, koji je definisao da se Srbija deli na nekoliko statističkih regiona i to je sve. Ti statistički regioni su nabrojani, rečeno je da jedni spadaju u ovu grupu, drugi u drugu grupu, ali nijedna konkretna mera, nijedan konkretan finansijski mehanizam na koji način će jedan region svoju nerazvijenost prevazići i krenuti ka bržem razvoju, ka onim krajevima i regionima koji su daleko razvijeniji nego što je, recimo, region jugoistočne Srbije. Sam ministar je u načelnoj raspravi napomenuo, i to jeste poražavajuća činjenica za ovu zemlju, da se razlike u razvijenosti između pojedinih regiona kreću između 1:30. Ako se uzme u obzir, recimo, podatak za bruto nacionalni dohodak po stanovniku, te razlike su još veće. Na primer, razlike u prosečnoj plati između najrazvijenijeg beogradskog regiona i najnerazvijenije opštine, recimo, Bele Palanke ili Trgovišta, kreće se od 1:4 do 1:5. Dostupnost svih državnih institucija je, takođe, nešto što ide opet na ruku razvijenijem delu Srbije, pre svega Beogradu i Vojvodini, tako da nijedna mera, nijedan mehanizam ne postoji, a da je ovde pobrojan, koji će sve te razlike smanjiti, s obzirom da nam je cilj da smanjimo razlike i da utičemo da, pre svega mladi stručan i naučni kadar koji živi u pasivnim krajevima ne odlazi u velike centre, pre svega u Beograd, da tamo završava fakultete, ali i da tamo ostaje da radi, jer nema mogućnosti da se zaposli u svom mestu rođenja. To sam govorio kao činjenicu da u prostornom planu postoje svi ti ciljevi koji su opravdani, ali se postavlja pitanje šta se dešava u praksi. Ovaj prostorni plan, doduše, nije formalno usvojen na ovoj skupštini, pa da važi od danas ili od dana glasanja, taj prostorni plan je urađen još 2007. godine. Dakle, sve ove mere su pobrojane, svi ciljevi su pobrojani u tom prostornom planu još pre dve-tri godine, tako da bi bilo logično očekivati da će Vlada i nadležna ministarstva taj plan već na određeni način sprovoditi kroz svoje zakonske projekte i određene odluke koje donose. Da li je tako u praksi? Naravno da nije tako u praksi, već se radi apsolutno suprotno. Jedan od najnovijih primera je, recimo, odluka Ministarstva prosvete da odobri kvote za upis studenata na master studije za državne univerzitete u Srbiji, pa je tako, po tim kvotama, što kaže i jedan lep naslov, u stvari ružan naslov u "Večernjim novostima" – pokupio sva mesta. Od 3.392 tražena mesta, Beograd je dobio 2.569 ili 76% traženih mesta. Nasuprot tome, Niški univerzitet je dobio od 1.047 mesta, koliko je tražio i koliko je dobijao ranijih godina, samo 411 mesta koja će finansirati država. Šta to u prevodu znači? Znači da svi oni koji žele da upišu master studije posle osnovnih studija, a nisu iz Beograda, moraće da dođu, da upišu te studije u Beogradu, pošto neće moći da upadnu u kvotu od 411 mesta. To u prevodu znači da svi oni koji su sirotinja, a žive i gravitiraju Nišu kao centru jugoistočne Srbije, moraće da uprkos visokim cenama stanova, visokim troškovima studiranja, dođu u Beograd i da tu ostvare svoje želju za daljim napredovanjem i usavršavanjem i učenjem, odnosno završetkom novog fakulteta. Mislim da je to očigledan primer diskriminacije ostatka Srbije, jer ništa bolje nisu prošli ni drugi univerziteti. Kragujevački je dobio 215 mesta, Kosovska Mitrovica 130 mesta, Novi Pazar 50 mesta. Svi fakulteti u Srbiji skupa, bez Beograda, dobili su tri puta manje nego što je dobio Beogradski univerzitet. Ne sporim da je Beogradski univerzitet najveći Univerzitet u Srbiji, da ima najviše studenata, ali nije tri ili pet puta veći od svih ostalih univerziteta. Neverovatno je da na Beogradskom univerzitetu studira 80 hiljada studenata, a Beogradski univerzitet je dobio 2.600 mesta. Na Niškom univerzitetu studira preko 25 hiljada studenata, a dobio je 400 mesta. Razlika u broju studenata je 1:3, a razlika u odobrenim kvotama je 7:1 u korist Beograda. Na šta to liči? Kakav je to princip dostupnosti institucija svakom građaninu Srbije? Kakva je tu jednakost svih građana, barem po ovom pitanju? Ništa bolji slučaj nije ni u drugim oblastima. Opšte je poznata činjenica je da su sve investicije koje se dešavaju sa državnog nivoa, dešavaju u krugu od 50 km oko Beograda. Uzimamo svake godine, da ne kažem svakog meseca, silne kredite od raznih međunarodnih finansijskih institucija, ali po pravilu, skoro u 100% slučajeva ti krediti se odnose na izgradnju infrastrukture u velikom centru Beogradu ili najbližoj okolini. Pričamo o prostornom planu da je neophodno da se završi Koridor 10, da se omogući saobraćajna pristupačnost svim krajevima Srbije, naročito nerazvijenim, da će to podstaći brži razvoj tih nerazvijenih područja. Šta se dešava u praksi? Dešava se u praksi da se završava Koridor 10 u delu kroz Vojvodinu, što ne sporim da treba da se uradi, ali recimo, radovi na južnom kraku koridora prema Bugarskoj ili prema Makedoniji stoje. Urađeno je 20 km auto-puta od Preševa prema Vranju, a pušteno tri km da funkcioniše. Juče sam prošao tim područjem, 20 km, samo jedna traka radi. Pričamo priče samo. Hvalimo se kako gradimo silne auto-puteve, silne koridore, pomažemo nerazvijena područja, a u praksi je potpuno obrnuto. Deo Koridora 10 prema Bugarskoj, po rečima predsednika države, kome treba da verujemo, treba da se završi 2012. godine. Nema ni cela godina i po do tada. Radi se devet km oko Dimitrovgrada i radiće se verovatno bar još godinu, godinu i po dana, dok se taj deo ne završi. Kada ćemo da pustimo taj auto-put u funkciju? Kada će taj auto-put pomoći tim ljudima koji žive u tim najsiromašnijim krajevima da budu infrastrukturno ineresantni za nekog ko bi eventualno otvorio neki posao, neku fabriku, neko radno mesto. Pred izbore, da li pred izbore ove, naredne ili neke za šest, osam, deset godina, to je vrlo važno pitanje. Bojim se da će biti tek za neke izbore za desetak godina. Najnoviji od takvih primera je ratifikacija Sporazuma sa Kinom o uzimanju zajma za gradnju mosta na Dunavu između Zemuna i Borče. To će, prema rečima gradonačelnika Beograda omogućiti Beogradu da se rastereti saobraćajne gužve, što ne sporim da treba da se uradi, ali će omogućiti nastanak trećeg Beograda na levoj obali Dunava, preko puta Zemuna. Šta to znači? To znači da treba taj treći Beograd da naseli još 500 hiljada do milion stanovnika. Odakle? Verovatno iz jugoistočne Srbije, iz siromašnog dela Banata, da se svi preselimo u Beograd i da konačno se postigne taj cilj, komunistički cilj, da svi Srbi, kada dođu u komunizam, živeće u Beogradu. To se na vrlo perfidan način radi. Bojim se da je sve ovo što se dešava danas u praksi potpuno suprotno sa proklamovanim ciljevima u prostornom planu. Umesto da se tih 300-400 miliona, koliko će koštati taj most od Zemuna do Borče, uloži u npr. jugoistočnu Srbiju, u Knjaževac, Pirot, Babušnicu, Trgovište, Blace, Kuršumliju, kako je pomenula moja koleginica, da se tamo ljudi zadrže da žive i da se uloži u eventualno otvaranje nekog novog radnog mesta u tim krajevima, mi ćemo praviti mostove po Beogradu, pravićemo nove metroe. Infrastrukturno ćemo obogaćivati prestonicu, da bi privukli i ono malo ljudi koji žive u tim krajevima da dođu u Beograd, da žive ovde, jer će tu jedino moći da obezbede posao i egzistenciju za svoju porodicu. To je jedan poguban scenario. Bojim se da ova priča koja je napisana u prostornom planu služi samo u marketinške svrhe i biće samo mrtvo slovo na papiru. Jedan potpuno diskriminatorski odnos centralne vlasti prema pasivnim krajevima, moram to tako da nazovem, bez obzira da li se taj izraz nekome sviđa ili ne, ali ako se kroz ovakve primere, kroz primer studenata, ugrožava mogućnost za normalno studiranje, onda zaista je dogorelo do nokata. Ovakva vrsta funkcionisanja države, koja se pokazala i kroz izjavu potpredsednika Vlade, koji je otišao, zamislite, u Pirot, svoj rodni grad, i izjavio da ne želi da se susretne sa predsednikom opštine i opštinskim vlastima, zato što DS ne učestvuje u opštinskoj vlasti u Pirotu. To kaže potpredsednik Vlade. Kakva je to izjava? Na šta to liči? Da li je to diskriminacija? Ako je DS u vlasti, onda u ovoj državi može da se dobije sve, ako nije DS u vlasti, onda ćemo te krajeve da otpišemo. Šta da radimo što ti ljudi ne vole demokrate? Ne, nateraćemo na silu da ih vole svi i nateraćemo na silu svaku opštinu da DS uzme vlast, sa svojim partnerima, kako bi mogli da prežive. Do te mere, do tog apsurda je dovedena danas Srbija, da moramo da budemo potpuni politički poslušnici i poltroni aktuelnoj vlasti i vladajućoj stranci, kako bi mogli da preživimo, da dobijemo neki sirotinjski dinar iz državnog budžeta, a taj državni budžet, gospodo, ne puni se samo iz beogradske kase i od onih ljudi koji žive u ovom delu Srbije, u centru, puni se iz svih krajeva Srbije, pa je red da svi imamo podjednako pravo da nam se projekti finansiraju na isti način kao što se finansiraju u Beogradu. Nema ministra Dulića da ga pitam – šta se desilo sa čuvenim projektom koji je kandidovao Niš, izgradnja hale ''Car Konstantin'', u kojoj je trebalo da se održi evropsko prvenstvo u rukometu, kvalifikacioni delovi evropskog prvenstva u rukometu? Na osnovu preliminarnih dogovora, država Srbija je trebalo da finansira iz državnog budžeta 70% izgradnje te hale, a grad Niš 30%. Na osnovu tih dogovora potpisani su protokoli između grada Niša i države Srbije, da bi se nakon nekoliko meseci pokrenula priča gde je traženo da grad Niš finansira pola izgradnje hale i da da garancije da će država platiti svojih 50%. Sve je bio cilj da se ta sredstva koja su uzeta iz kredita po čuvenom Zakonu o pomoći građevinskoj industriji u Srbiji, taj deo sredstava je prenamenjen i biće iskorišćen za projekte u Subotici, rodnom gradu ministra Dulića. Ministar Dulić je pre mesec dana bio u Leskovcu i čovek je shvatio da u Srbiji i tom delu Srbije, jugoistočnoj Srbiji, žive isto ljudi, kao što žive i u Subotici ili severnom delu zemlje. Bio je potpuno u zabludi. Bio je iznenađen kada je posetio taj grad. Rečima da je živeo u zabludi i da je srećan što je danas upoznao Leskovac po prvi put u svojih 30 i nešto godina i shvatio da u tom gradu i na jugu Srbije žive ipak normalni ljudi, a ne žive neki manje vredni nego što su oni na severu Srbije. Možda jeste ta izjava bila na neki način izvinjenje za to mišljenje, ali ono što se dešava u praksi potvrđuje raniju zabludu ministra Dulića da on i njegove kolege iz Vlade smatraju da u ovom delu Srbije, na severu i u Beogradu, žive vredniji ljudi nego što žive u jugoistočnoj Srbiji i zbog toga će država, pre svega, razvijati te krajeve, a one koji žive u siromašnom delu Srbije će pustiti niz vodu ili ih naterati da se presele i da isprazne teritorije. Takva vam je danas sumorna slika države prema kojoj je Srbija nekima majka, a nekima maćeha. Mi se apsolutno protivimo ovakvom načinu funkcionisanja države, nećemo podržati ovaj zakon iz mnogo razloga. Neke od tih sam naveo, a na sledećim izborima će se pokazati ko je bio u pravu i ko je radio za dobrobit države, a ko protiv.
Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Antić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo toga je već rečeno u smislu da mnoge predradnje nisu učinjene da bi ovaj prostorni plan mogao da zaživi u kratkom roku. Činjenica je da i sama Vlada ne čini dovoljno da prostorni plan što pre zaživi, ako znamo podatak da je Agencija za prostorno planiranje uradila strategiju prostornog planiranja za godinu dana. Ako je ovaj prostorni plan, prema nekim mojim informacijama, urađen nakon toga, početkom ove godine za nekih četiri meseca, da je posle toga išlo u javnu raspravu, postavlja se jedno opravdano pitanje – zašto je za implementaciju ovog prostornog plana Vladi potrebno godinu dana? U tom smislu SNS je reagovala jednim amandmanom tražeći da Vlada bude mnogo ažurnija, da se potrudi da ovo stvarno bude jedan strateški dokument, da ne bude upotrebljiv samo za predstojeće izbore na republičkom nivou, već da što pre dođemo u situaciju da planiramo i da ono što nam je na raspolaganju, ta skromna finansijska sredstva, služi za dobrobit kompletnog našeg naroda. Ako Vlada nema taj administrativni kapacitet da u kraćem roku uradi implementaciju, odnosno plan implementacije prostornog plana, šta tek očekivati na nekom regionalnom nivou, šta tek očekivati na nekom lokalnom nivou? Nema sumnje da, ukoliko želimo da uopšte zaživi ovaj prostorni plan, moraćemo mnogo toga da uradimo kada je u pitanju i reforma administracije ili bar u ovom segmentu koji će da sprovodi ovaj prostorni plan. Ako se nastavi ovako, da se resursi, kapital, stručno osposobljeni ljudi rasipaju po različitim ministarstvima, ako se to ne okupi na jednom mestu, ako se ne zna ko je tačno zadužen za realizaciju programa iz prostornog plana, projekata iz prostornog plana, mislim da od ovog prostornog plana i sa te strane neće biti ništa. Nama je ova administracija koja se zasniva na nekim procesnim principima očigledno zastarela, nesposobna je da sprovede ovaj prostorni plan, jer je hijerarhijski ustrojena, neodgovorna, gde se ne znaju tačna zaduženja. Prema tome, moramo da pređemo na jedan mnogo ozbiljniji način realizacije ovih projekata, na jedan projektni pristup da se konkretno od projekta do projekta zaduže ljudi da budu adekvatno motivisani, ali sve to podrazumeva da i administracija, da Vlada danas izvrši neophodnu reformu administracije bar u ovom delu kada je u pitanju prostorni plan. Kao SNS smatramo da je ovaj predloženi rok neprihvatljiv, da je prevelik i da bitno ugrožava ciljeve koji su dati u samom prostornom planu.
Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki put kada ova većina donosi neki zakon koji može da utiče na budućnost ove zemlje, na životni standard građana, na jačinu i razvoj privrede, mogu da kažem da me uhvati neka zebnja, neki određen strah kako će to sve da izgleda i kako će sve to da ispadne sa jednom nesposobnom Vladom, nesposobnim ministrom, a često i poslanicima koji glasaju za odluke u koje uopšte ne ulaze, nadajući se da će večito da budu narodni poslanici koji učestvuju u vlasti. Članom 9. predlagač zakona predviđa da program implementacije, a valjda smo mogli da nađemo i neku lepšu reč od ove strane, tu su nam u naše zakonodavstvo uveli gospodin Vlahović, dok je bio ministar za privatizaciju, Božidar Đelić, dok je bio ministar finansija. Čini mi se da tih stranih reči ne možemo da se odreknemo, ali ni to sada nije važno. Znači, u roku od godinu dana. To je već pod velikim znakom pitanja, koji ministar i koja će vlada da krene implementaciju ovog prostornog plana Republike Srbije. Zašto to kažem? Zato što se plašim kako ste napravili taj prostorni plan. Ima razloga i za to, za taj strah. Ovo je Poslovnik koji smo skoro usvojili, pre nekoliko meseci. Tu se reguliše postupak za donošenje prostornog plana Republike Srbije, članom 183. Poslovnika, pa se u tom članu kaže: ''Pre pretresa na sednici Narodne skupštine, Predlog prostornog plana razmatraju odbori Narodne skupštine i svoje izveštaje, sa obrazloženim predlozima, dostavljaju Odboru za saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije.'' Sada moram da kažem da takav odbor ovde u Skupštini nemamo. Sada će verovatno sekretar da kaže predsedniku Narodne skupštine – da, ali u prelaznim i završnim odredbama stariji odbori nastavljaju da rade po onim nadležnostima koje su imale kada je konstituisan ovaj saziv Narodne skupštine. To može u nekom širokom tumačenju Poslovnika da bude u primeni. Gospodine sekretaru, ima jedan drugi problem, a to je da taj odbor koji razmatra i izveštava Skupštinu u vezi sa prostornim planom ne postoji u Poslovniku u članu 46, tako da ovaj prostorni plan, ovakav kakav se donese, može da se menja samo dok je ovaj saziv Skupštine, ne može više nikako da se promeni. Taj odbor ne postoji. Ne postoji skupštinsko radno telo koje će da da preporuku Skupštini kako da glasa. Da stvar bude još gora, članom 182. plan razvoja Republike Srbije razmatra Odbor za privredu, regionalni razvoj, privatizaciju, ekonomske odnose sa inostranstvom. Ista priča, ako donesemo plan razvoja, ne možemo da ga promenimo, jer kada se raspusti ova skupština ni ovaj odbor, po članu 46, ne postoji, nema nadležnosti, izmišljeno je. Neko sada može da kaže da nema nikakve veze sa temom dnevnog reda. Ima, zato što je taj poslovnik napisao gospodin ministar Dulić, dok je bio predsednik Narodne skupštine i uputio Skupštini na usvajanje. Boško Ristić je samo resavska škola, prepisao to što mu je dao Dulić i pod izgovorom neke radne grupe dao nam Poslovnik koji ne možemo da primenjujemo. U tome i jeste problem, jer nam je takav i prostorni plan. Hoće li on moći da se primenjuje? Sumnjam, jer dokle god ovako nešto radimo, sekretar će da izađe i da kaže – Narodna skupština je uštedela novac. Jeste, ali sa razdela narodnih poslanika je ušteđeno, a ne sa stručnih službi koje su zbog apetita nekih probijale plafone. Dame i gospodo narodni poslanici, dobro razmislite hoćemo li ovakav kakav je taj naš prostorni plan da usvajamo, jer očigledno je da kad ga jednom usvojimo, valjda je želja bila DS, pošto ona iznad svega stoji, da više ništa u državi ne može da se promeni, ni predsednik Republike, ni Vlada ni poslanici. Valjda je to želja DS, samo na svu sreću nije i želja građana. U to ćete se vrlo brzo ubediti na narednim izborima.
Po Poslovniku, gospodin Martinović.
Poštovana gospođo Đukić Dejanović, ukazujem na povredu člana 89. Naime, gospodin ministar koji je ovlašćeni predstavnik Vlade RS za raspravu po ovom predlogu zakona nije prisutan u sali već skoro sat vremena, ako tačno računamo vreme njegovog odsustva, pa u skladu sa Poslovnikom, mi vas molimo da obezbedite njegovo prisustvo jer u pitanju je izuzetno važan zakonski akt. Narodni poslanici SRS zaista imaju želju da argumentovano diskutuju o amandmanima koji su podneti na ovaj Predlog zakona, ali svaka rasprava i svaka diskusija o amandmanima je besmislena ako nemamo ovde sa kim da polemišemo, budući da gospodin ministar već duže vreme nije ovde prisutan u sali, pa u skladu sa Poslovnikom preduzmite mere da obezbedite prisustvo ovlašćenog predstavnika Vlade.
Zahvaljujem na sugestiji. Nikola Novaković, potpredsednik, ima reč.
Vrlo kratko, ovaj moj haiku odavde. Čisto zbog javnosti građana Srbije, raspravljamo već, čini mi se, polako i treći sat o prihvaćenim amandmanima. Dakle, pre svega mislim na amandmane koje je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, ali i drugim amandmanima koji su prihvaćeno. Ne osporavam pravo da svako ima pravo o prihvaćenom amandmanu da govori onoliko vremena koliko Poslovnik dozvoljava. Ali ako je amandman prihvaćen, lično ne vidim razlog da će, i pored obaveze ministra da bude tu, nešto naročito propustiti ako ne učestvuje u raspravi o prihvaćenim amandmanima. Toliko. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Na Glavu I. Odeljak 1. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnici predlagača su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu IV. Odeljak 1. Pododeljak 1.1 Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu V. Odeljak 1. Pododeljak 1.4 Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu V. Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Siniša Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, saradnici ministra, donošenje zakona o prostornom planu RS na osnovu odredaba člana 35. stava 1. Zakona o planiranju i izgradnji događa se u vrlo specifičnim okolnostima, koje će bitno uticati na izgled, sadržinu i značaj rešenja daljeg prostornog razvoja za period 2010-2020 godine. U poslaničkoj grupi PUPS, sigurno sada najupućenijoj grupi koja je učestvovala u donošenju svih prethodnih planova prostornog razvoja Srbije, dugo se i odgovorno raspravljalo o tim okolnostima, a pre svega o činjenici da se prostorni plan donosi u periodu kada nisu potpuno definisani i prepoznati svi pravci prostornog razvoja za celu teritoriju RS, imajući u vidu prioritete u procesu pregovaranja o KiM, kao o integralnom delu teritorije naše zemlje. Drugo, u prostoru i vremenu kada još nije definisano i utvrđivano kakva će biti trasa izgradnje magistralnog međunarodnog gasovoda Rusija – EU, treće, u prostoru i vremenu kada nisu razmatrani i usvojeni i vrlo važni sistemski zakoni koji su neophodni za konačno uređenje urbanog prostora RS, a pre svega zakon o denacionalizaciji, zakon o zemljoradničkim zadrugama i zakon o restituciji ili povraćaju nacionalizovane imovine. Bez obzira na to, mišljenja smo da današnjom raspravom u pojedinostima, uz uvažavanje velikog broja amandmana koji su postigli dobro, tehničko, političko, stručno i materijalno obrazloženje, Narodna skupština RS može doći do upotrebljivog prostornog plana, na osnovu koga će se ubrzano stvarati uslovi za isticanje jasne i održive kandidature za ulazak u jedinstveni evropski urbani prostor. Mišljenja smo da je prostorni plan u osnovi uvažio potpuno promenjeno političko, ekonomsko, socijalno i ekološko okruženje u odnosu na prethodni prostorni plan RS iz davne 1996. godine. Plan je, i pored globalnih i gorenavedenih nedostataka, veoma dobro prepoznao sve pravce prostornog razvoj, pa i definiciju svojih prioriteta, kao i svih kriterijuma za odgovorno integralno primenjivanje veoma stručnih rešenja. Na ovom zakonu ovog puta mora se javno pohvaliti predlagač zakona, tj. ministarstvo, ali i svi podnosioci ovako ozbiljnih i odgovornih amandmana koji će bitno i kvalitetno popraviti konačno rešenje predloga zakona o prostornom planu, a na zadovoljstvo i dobrobit građana. Gospodine ministre, Vlada je odbila amandman na Odeljak 2. ''Biodiverzitet, zaštita i održivo korišćenje prirodnog, kulturnog nasleđa i predela'', Pododeljak 2.2''Zaštita i održivo korišćenje prirodnognasleđa'', uz obrazloženje: ''Prostornim planom Republike Srbije od 2010. do 2020. godine tretirana su zaštićena prirodna dobra površine veće od 500 hektara.'' Mojim amandmanom, odnosno amandmanom naše poslaničke grupe probali smo da, u donošenju ovakvog stava Vlade, ukažemo na mišljenje i da Vlada treba da ima u vidu da je prostor Dunava od tromeđe Srbije, Rumunije i Bugarske od845. kilometra do kraja Đerdapa 2, odnosno 863. kilometra, sa obe strane reke već proglašen za zaštićeno prirodno dobro od strane Zavoda za zaštitu prirode Srbije, a što je objavljeno u "Službenom glasniku RS'', broj 44/97 od 26. septembra 1997. godine. Napominjem da je Emerald mrežom obuhvaćeno 61 područje od naročite i posebne važnosti za zaštitu i očuvanje biljnih i životinjskih vrsta i njihovih staništa, a na kojima se primenjuju posebne odredbe međunarodne Cites dozvole za korišćenje ugroženih vrsta, proizvoda kao što su oplođena ikra i kladovski crni kavijar, a do granice održivog razvoja koji ne ugrožava Acipenseraidae - morune, pastruge i kečige, kao i neke vrste jegulja i haringi koje dolaze u naše vode. Dakle, molimo vas, gospodine ministre, da se ovaj amandman prihvati samo kao tehnički amandman koji se već nominalno koristi kao zaštićeno prirodno dobro "Radujevac" od kraja HE Đerdapa 2 do tromeđe i u ovom prostornom planu priznaje se kao zaštićeno prirodno dobro.
Narodni poslanik Zoran Krasić, ima reč.
Ovaj amandman je dobar primer da se vidi diletantizam sa kojim se pristupa izradi ovako ozbiljnih dokumenata. Prostorni plan, ma koliko to nekome delovalo da je reklama – ako se kaže da je to nešto epohalno, da postoji od ovog trenutka, nije tako. To je nešto što postoji odavno. Napokon ga je Srbija dobila onog momenta kada je iz tri dela postala jedinstvena, da vas samo to podsetim, jer su nam tada davno autonomne pokrajine pravile smetnju da Srbija nema svoj prostorni plan, pa tek devedesetih godina donet je jedan prostorni plan i svi prostorni planovi treba da održavaju kontinuitet, ne samo tog plana, nego pre svega kontinuitet onoga što treba tim dokumentom da se reguliše. Nemam nameru da usmeravam današnju diskusiju i želju poslanika da konkretnim primerima obesmisle celokupan koncept DS, ali moram da se vratim na ono što jeste sadržina ovog planskog dokumenta. Sadržina ovog planskog dokumenta jeste rezultat nauke cele RS. Tu se nalazi i demografija, i geografija, i biologija, i poljoprivreda, i industrija i energetika, vode i sve ono što predstavlja neposredno okruženje svakog čoveka i što treba na neki način da se planski predvidi, kako bi se učinio život, ne samo lakšim, nego i kako bi se omogućilo da svaka ljudska aktivnost ima svoje okruženje koje je prihvatljivo za tu vrstu delatnosti. Ovaj primer gospodina Stamenkovića samo pokazuje da oni koji su radili ovaj predlog zakona i ovu plansku dokumentaciju u stvari ne znaju da postoje neki propisi koji moraju da budu sadržani u ovom planskom dokumentu. On je vrlo konkretno rekao o Đerdapu, zaštićenim dobrima i drugim stvarima. Ne želim to da ponavljam. Ali, samo moram da skrenem pažnju da ovaj planski dokument treba da jednostavno pokaže kakvi su naši potencijali, gde šta može da se razvija, pa tek onda ono – hoćemo. Znači, ovaj planski dokument ne sadrži sredstva, ne sadrži neka usmeravanja, ne sadrži neke naloge, ali je zasnovan na nečemu što predstavlja standard i potencijal ove države i ovog naroda. Moram da kažem da sada shvatam ove poslanike koji su na konkretnim primerima pokazali koliko život ili oni koji vrše vlast mogu da obesmisle nešto što možda i nije tako loše, kao što je recimo neki planski dokument koji uvažava potencijale određenog prostora. To može biti i primer fabrike za proizvodnju hrane za kučiće i mačiće u centru Hrtkovaca, to može biti i primer kada predsednik opštine preko svog preduzeća asfaltira, pa to mogu biti primeri kako god okrenete. Ti primeri nam u stvari pokazuju koliko su oni koji su na vlasti spremni da poštuju ono što su napisali, ono čemu su se obavezali. Danas smo slušali priče o tome kako je potrebno da se razvlasti država, kako jedinice lokalne samouprave treba da postanu vlasnici nepokretnosti, a onda bi, poput Čanka i onih, prodali svakima itd, itd. E, neće tako biti. To morate da znate. A koliko pametno vodite politiku, a to je ona politika – krene izborna kampanja i onda krene stranka na vlasti ili nekoliko njih sa građevinskim mašinama, građevinskim operativama, dizalicama, lekarima, onima za oči, ginekolozi, pa onda krenu gerontološki centri, pa deca, pa pevaljke itd. Sada se došlo na naplatu. Morate da istrpite, jer, ko laže taj i krade. U laži su, po pravilu, kratke noge. Začas se čovek uhvati u laži. Sada imamo situaciju da od 190 i nešto opština, 150 i nekoliko radi bunt protiv Republike, odnosno Vlasti republičke, koja nije iz budžeta isplatila ta nenamenska transferna sredstva, pa onda, kako smo mogli da primetimo, a nema razloga da ne verujemo, jer kada se gađate međusobno uvek izlazi istina, kaže se da su zbog toga zaustavljene investicije za škole, za obdaništa, za lokalne puteve, itd. Onda kada neko sa vlasti počne da se kune ovde, samo što ne pusti krv, kako je zakon na prvom mestu, onda imamo situaciju da recimo asfaltna baza koja nije mogla da se napravi u Vrčinu, jer su se pobunili ljudi, jednostavno demontira i prebaci u Rakovicu, Kijevo, i sad može da zagađuje građane Kijeva, niti ima dozvola, niti postoji urbanizam, niti postoji ekološko, ništa ne postoji. Ali, postoji interes. To je taj interes. Pod ovim interesom sve pada u ovoj zemlji. Samo da vas podsetim. Prošle godine, negde u januaru ili februaru smo donosili neke propise koji su se ticali ovih naših pravosudnih organa. Dobio kaznu zato što sam rekao rečenicu: "Za šta se uhvati Boško Ristić, to se osuši i od toga nema ništa". Evo, sada ste videli da od reforme pravosuđa nema ništa. A ja dobio kaznu. Uvek sam kriv što znam. A vi ste uvek u pravu kad ne znate ili se pravite da ne znate? Kad vas kritikuje SRS, onda se smeškate. A kad dobijete packu od gazde iz Brisela, onda slušam neke neverovatne stvari, poput Nate Mesarović, Homena ili Malovićke, koji kažu – mi ćemo sa Evropskom komisijom da se dogovorimo oko procedure kako će da se postupa po žalbama. Znači, nije važan zakon, nije važno ono što je napisano ovde, što je izglasano, pa neka je makar i pogrešno, ne, nego je važno šta će da kaže veliki gazda iz inostranstva, jer on pravi nove propise i nove stvari, pravi pravila ponašanja. Kako vi mislite da sprovodite zakon recimo sa čovekom koji je kao neki funkcioner u Nišu i pre nekoliko godina asfaltirao je jednu ulicu i na sredini ulice ostale bandere. Kad su ga pitali kako je to mogao da uradi, rekao je da su oni to uradili bez dozvole. Opština, odnosno grad preko svoje direkcije, bez građevinske dozvole, izvršila je neku investiciju, velike pare sljuljali tamo, nisu se dogovorili sa elektrodistribucijom da se izmeste te bandere i sad ljudi voze automobile kao Alberto Tomba, slalom, a na centru raskrsnice nalazi se bandera i to je sada skver. Da li sada može taj čovek u budućnosti da bilo šta normalno radi, u skladu sa zakonom? Svaki normalan čovek bi rekao da ne može, ali s obzirom da je funkcioner jedne od stranaka na vlasti vrlo važna karika u tom pranju para, on će i dalje da asfaltira. Šta ste promovisali kao vrednost? Omladinci u Srbiji imaju žarku želju da budu svedoci saradnici. Kad su svedoci saradnici, mogu da kupuju univerzitete, građevinska preduzeća, asfaltne baze, preduzeća za puteve, da biju ministre, da lupaju šamare ministrima, da gaze na auto-putu, da sa obezbeđenjem odlaze da zaključuju poslove. Znate li vi šta je svedok saradnik, zaštićeni svedok? Nešto što se čuva u mišjoj rupi. Kod nas tu postoji gazda, idol za mlade, 15 policajaca oko njega, pa sad ti ne zaključi ugovor sa njim. Iznajmljuje one pare pod kamatom, pa kupuje preduzeća, pa ih krčmi. Da li vi mislite da to ljudi ne vide? Vide ljudi to, ali ne znaju kako da se otarase tih stvari. To su neki problemi koji ne sputavaju ne samo Zakon o prostornom planu Republike Srbije, nego sve naše propise. Koliko važe kod nas ti propisi i zakoni? Ne važe ništa. Dulić, jadnik, ne sme da pošalje ljude u Rakovicu, 20 i nešto hiljada bespravno sagrađenih stanova, stambenih jedinica. Ne pričam o onima koji su napravili dve-tri sobice itd. Pričam o onima koji prave za tržište, peru pare. Gde sme da pošalje? Koga da pošalje? Ubiće ga. Ko? Neka izabere. Ne mogu čoveka da pozovem da izvrši samoubistvo. Ne mogu sad da zapnem i da on mora da strada, a posle ja kriv što je on stradao što je primenjivao zakon. (Predsednik: Dobro, ipak ću vas zamoliti, bez obzira što koristite često i stilske figure, da termini "samoubistvo", "ubiće ga" itd, mogu se shvatiti na različite načine, molim vas.) Gospođo Đukić Dejanović, imam samo problem što pričam srpski, znate, ne koristim ove nepoznate reči "implementacija" itd. Pričam srpski na način kako može najbolje da me razume i onaj sa Tresibabe i onaj iz centra Beograda. Ne znam zašto bi vam to predstavljalo neku smetnju. Nema potrebe neka smetnja da bude tu. Mogu sad da vam dokažem, kada ste me već podsetili, znate, DS je pokazala tačnom jednu izreku, da je batina izašla iz raja. Sve one koje su premlatili, sada su u koaliciji sa DS, sve. Znači, mlatili ih 2000. godine ispred Sava centra i u sedištima stranaka i sada su u koaliciji sa DS. Naravno, to ne bi trebalo da bude standard za ubuduće. Idemo dalje. Kaže se tokom ove današnje rasprave – ne poštuje se Zakon o javnim nabavkama. U toku jedne godine na javnim nabavkama Republika Srbija potroši četiri milijarde evra. Kada sam vam pričao, pre dve i po godine, da se krade otprilike 20%, niste verovali, kada vam je došao neko iz Brisela i rekao –20%, da je to 800 miliona, onda, poštovani građani Republike Srbije, ova vlast je omogućila da dva miliona evra dnevno se ukrade. Dobro, nešto malo više, dva miliona plus kusur. Je l' neko odgovarao? Neće niko da odgovara. Ko vam vodi Agenciju za borbu protiv korupcije? Ne znate, kandidat "Otpora" za poslanika, koji nije prošao, a oni morali da ga izaberu za predsednika. Tako da ste vi svi pod posmatranjem. Samo vas posmatraju. To su sve činjenice, ništa nisam izmislio. Dalje, kaže se novi zakon o izgradnji koji je donet da bude onakav zbog prodaje "Belvila", znate, pošto je stala prodaja "Belvila", dok se ne proda "Belvil", nema dozvole. To se držalo jedno godinu dana, pa kada se proniklo u to, onda sad mogu dozvole. Kaže – svuda funkcioniše, primenjuje se taj zakon, ali nikako u Beogradu. Naravno, neće u Beogradu da se primenjuje. Đilas je jači u Demokratskoj stranci od Dulića. Molim vas, je l` je jači - jači je. Bio je direktor Narodne kancelarije, gradonačelnik Beograda, pola budžeta Srbije je tamo, kako može jedan običan ministar, još lekar, koji smatra da mora da bude ministar za građevinske poslove jer ne može više da namešta noge ljudima koji propadnu u kanalizaciju zato što nema šahta poklopac. Šta on dalje može da radi u oblasti građevinarstva. Šta? Da apeluje da sve šahte moraju da imaju poklopac, jer ako čovek padne može da slomi nogu, a onda ide kod njega na ortopediju. To je jedina veza između struke profesije i ovoga što se radi. Sada treba ozbiljno da pričam. Šta ozbiljno da pričam. Evo primer gospodina Stamenkovića, baš sam čekao ovaj amandman. Oni koji su napisali Predlog zakona ne znaju da postoje zakoni koji su ovo regulisali. Pa nije valjda, gospodine Stamenkoviću, da su propisi iz 1997. godine, koji nisu promenjeni i kasnijih godina, nastradali u seči propisa. Pa nije valjda da su nastradali. Kako može zakon da nastrada? Zakon može da nastrada ako ga ovde stavimo van snage. Taj zakon nismo stavili van snage. Onda se piše sve i svašta kao obrazloženje. Naravno ja žigošem, sve to lepo žigošem za sva vremena da ljudi znaju o čemu se radi. Ili za Kosovo i Metohiju, hoćemo da pričamo o tome? Da li važi ovaj predlog zakona za Kosovo i Metohiju? Ma nisu ni razmišljali o Kosovu i Metohiji. Zašto? Navodno Vlada je rekla da se ne ide na izbore, a onda su neki sa vlasti poslali jednu grupu državnih činovnika, koji od Republike Srbije primaju platu, da budu kandidati na ovim izborima. Ko je raspisao ove izbore? Da li je Unmik raspisao ove izbore? Nije. Kako može onda neki Srbin uopšte da učestvuje na tim izborima. Čekam vas za koji dan da se pojavi prva carinska deklaracija nezavisne države Kosovo. Onda ćete obrati bostan do daske. Sve ste vi ovo napravili. Sada kukate na Euleks, pa ko je pozvao Euleks decembra 2008. godine - Vlast. Sada poslanici vlasti na ponekoj sednici nekog odbora dignu glas kako Euleks radi sve protiv Srba u korist nazovi neke države. Onda vam dođe Hilari Klinton, pa vam kaže – pa zajednička rezolucija podrazumeva da dve strane sednu da razgovaraju, čim dve strane sednu da razgovaraju one se međusobno priznaju. Nazdravlje. Mnogo ste, mnogo ste loših stvari uradili. Nikada vam to neću zaboraviti, a sve pozivam da nikada ne veruju Demokratskoj stranci.
Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega poštovani građani Srbije, evo, jedva 45 godina govorim srpski jezik, malo me bolje razumeju u Kruševcu, nego u Vojvodini, ali me uglavnom svuda razumeju jako dobro. Pored toga što govorim srpski jezik, jako dobro i razumem druge kada govore srpski jezik, ali mnogo se više trudim građani Srbije da u životu razumem dela, a ne reči, jer nekada, znate, reči ne prate baš uvek dela. Postoji jedno nesaglasje između ljudi koji se bave politikom iz određenih političkih stranaka, između onoga što propagiraju, između njihove doktrine i njihove političke prakse. Nisam razumeo prethodno izlaganje i nisam razumeo kakve to veze ima sa zakonom koji je danas na dnevnom redu, ali sam i te kako dobro razumeo poruke koje je neko izgovorio na račun Demokratske stranke Republike Srbije. Imam obavezu, kao član Demokratske stranke i kao narodni poslanik koji sedi tu u parlamentu, da branim dostojanstvo i Republike Srbije, njenih građana i Demokratske stranke, kojoj pripadam i kojoj verujem. Imam takođe i obavezu da branim ideale ''Otpora'', u koje dan danas verujem, jer samjedan od osnivača ''Otpora'' i veoma sam ponosan na tu svoju činjenicu, a pogotovo sam ponosan što sam smenio gospodina Zorana Krasića koji je bio ministar u toj vladi. Njegov lider je u to vreme kazao – ako jedna noga kroči na Kosovo, ako jedna čizma kroči na Kosovo, zajedno sa svojim stranačkim kolegama zauvek ću se povući iz politike. Tamo je 60.000 pari čizama kročilo, baš u vreme kada je prethodni govornik, koji gorko lije suze nad sudbinom Kosova, bio ministar. I umesto sada da spusti glavu i da se sakrije pod poslaničku klupu, on nam drži moralne pridike i predavanja o Kosovu, drži predavanja o tome ko je bio u Otporu, ko je član Saveta za borbu protiv korupcije, a tu možda mislite na gospodina Čedomira Čupića. Ako na njega mislite, moram da vam kažem da je reč o visokomoralnoj odgovornoj ličnosti koja i te kako dobro radi u interesu građana Srbije. Kada govorite o svedoku saradniku, zahvalite Đuri Suvajdžiću, zvanom Mutavi, što je uveo instituciju zaštićenog svedoka i pružio šansu mnogima koji su učinili krivična dela da izbegnu odgovarajuću kaznu. Možda je moguće izbeći kaznu pred sudom pravde svuda u svetu, pa i u Srbiji, ali ima jedan viši sud u koji zaista verujem i u čije postojanje takođe verujem. Taj sud čeka svakoga od nas i meriće naša dela, ali i naše reči. Pred taj sud izaći ću mirne duše i čiste savesti. Moram da vam kažem samo jednu stvar, DS ne deli ni zbog čega odgovornost za ono što je vaša politička stranka uradila tokom devedesetih godina ovoj zemlji. Demokratska stranka ne deli odgovornost ni za vaše izgovorene reči, ni za vaš izborni program, ni za ono što ste činili, ni za ono što niste činili, niti mi to ikada želimo da prihvatimo hipoteku vaših nedela i vaših dela. Kakogod ko klasifikovao vaš politički učinak. Naravno da ono što smo zatekli u zemlji Srbiji ne možemo da precrtamo i da zažmurimo i da sakrijemo pod tepih, već sa tim moramo da se suočavamo. To suočenje nekada može da bude bolno, nekada može da bude neprijatno, ali to suočenje mi svakako nećemo izbeći. Trudićemo se da popravimo ono što ste vi pokvarili. To koga smo mi izabrali danas za koalicionog partnera, to nije naša stvar, to je stvar građana Srbije koji su dali poverenje nama da to uradimo i da odaberemo s kim ćemo, ne vladati u ovoj zemlji, jer vladanje ovom zemljom je završeno, mi upravljamo ovom zemljom. Upravljanje ovom zemljom podrazumeva, pre svega, odgovornost, a ne privilegije, kako vi mislite. Ponosno delim odgovornost s ljudima s kojima sedim u ovom parlamentu i u ovoj vladi i trudim se da uspostavim dijalog i s vama, jer smatram da je to nužno za Srbiju. Takav dijalog može samo da doprinese poboljšanju i iznalaženju dobrih rešenja za krizu u kojoj se ova zemlja nalazi. Još jednom podvlačim, nije DS gurnula ovu zemlju u krizu u kojoj se ona danas nalazi, nije DS pozvala 60.000 NATO vojnika na Kosovo i Metohiju. Možda kada govorite o Kosovu i Metohiji treba da se zapitate, pre svega, koliki je bio vaš učinak te 1999. godine i da se setite svog lidera koji je kazao – ako jedna NATO čizma kroči na Kosovo, povući ću se iz politike. To da neko ima gazdu na Zapadu, to verovatno mislite na sebe, jer vaš lider se nalazi u najzapadnijem gradu zapadne Evrope, u Hagu, a naši lideri su ovde u Srbiji i mi odavde kreiramo zbivanja i dobijamo instrukcije i zajedno se dogovaramo šta ćemo raditi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Uz velike napore, pokušaću malo da rastumačim neke stvari, pošto je ovde bilo sve nabacano. Ne želim da pokvarim gospodinu Milivojeviću dobru kandidaturu za glavnog idola DS. Podržavam ga. To jeste stvarno ideologija Demokratske stranke. Znate, moramo malo i da se nasmejemo u ovoj skupštini. Boris Tadić kaže da je spasio državu bankrotstva koju je izazvao Tadić Boris, tako ispada, tako mi kažu ovi moji građani, što me stalno susreću, ali dobro, idemo redom. Gospođo Đukić Dejanović, možda vi niste obavešteni, ja sam obavešten, u zapadnoj Evropi se priprema, za 7. decembar, jedna akcija da svi građani odu do banaka i povuku svoje ušteđevine, kako bi se osvetili bankarima, jer su prepoznali u bankarima glavne rušitelje ljudskog dostojanstva. Ima nagoveštaja da će ta akcija koja bude u zapadnoj Evropi, pošto imamo proevropskih tipova u Srbiji, znate i sami, pošto smatraju da je to evropski standard, poslušaće tog fudbalera Erika Kantonu i veliki broj Srba se priprema da 7. decembra dođe do šaltera da povuče one svoje pare, između pet i sedam milijardi evra. Postoji velika opasnost da se sruši kompletan sistem Republike Srbije. Ako se taj sistem sruši, onda već za novu godinu neće biti penzija, neće biti socijalnih davanja, neće biti plata za policajce, neće biti ni za ove vojnike itd. Preporučio bih vam da se vi na vreme pripremite, da vas ne pogodi to zlo, pa da posle kažete da je Krasić opet kriv što vam je to na vreme rekao. Upozoravam vas, da sutra opet ne bude neko drugi je kriv. Mir, mir, mir, niko nije kriv. Na vreme da vam kažem. Što se tiče ovog vašeg komemorativnog kongresa za 18, stvarno očekujem da posle toga više Demokratska stranka ne postoji, jer je to plebiscitna želja srpskog naroda. Hvala vam, gospođo Đukić Dejanović.
Upravo sam htela da vas zamolim da se zaista vratite na temu, kad uzimate učešće u raspravi prostornog planiranja. Zaista sve poslanike molim, uključujući i gospodina Krasića. Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Izvinite, da li je neko hteo po prethodnom? (Da.) Dragan Stevanović, izvolite.
Da, hteo sam po prethodnom. Naravno, nije bitno, koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Molio bih vas samo da nam kažete koliko imamo vremena još u okviru poslaničke grupe. (Predsednik: Poslanička grupa tri minuta i vi 15 minuta, znači, 18 minuta ukupno imate.) Gospođo Đukić Dejanović, našeg lidera su na zapad poslali njihovi lideri, ali se mi molimo, uzdamo u Boga i čvrsto verujemo da će naš lider ponovo biti s nama i onda ćemo hipoteku nedela, koju su za deset godina njihove vlasti ostavile po Srbiji za sobom, zajedno sa našim liderom da raspravljamo i da čistimo. Ne bih više da polemišem na tu temu, vreme je pred nama, uzdamo se, ponavljam, u njegov povratak. Hteo bih zaista da govorim o prostornom planu, o zakonu koji je na dnevnom redu, jer on zaista daje dosta prostora da se vlast na jedan ozbiljan i odgovoran način kritikuje. To smo radili u načelnoj raspravi, to ćemo raditi svakako i danas, jer objektivno to danas jedino mi iz SRS i radimo. Naravno, na početku, ministre, da vas pitam, ako sam vas dobro razumeo, malopre ste rekli da jedan objekat na području zaštićenog dobra ipak neće biti legalizovan? Znači, ne postoje uslovi? To sam samo hteo da čujem, pošto malopre nisam imao priliku. Vidite, gospodine Duliću, ne kritikujemo mi vas, niste vi ministar ispred grupe građana Oliver Dulić, mi kritikujemo politiku kojoj pripadate, politiku koja je na snazi deset godina. Sve ono što danas govorite imalo je kredibilitet 2001. godine, a danas to više ne pije vodu. Danas posle deset godina vlasti DS ne može niko, ne vi, ne može niko da nam kaže – za dve godine Srbija će biti pokrivena planskom dokumentacijom. Srbija je 2003. godine u vaše ime dobila šansu da bude pokrivena planskom dokumentacijom, niste razumeli održivi razvoj, to radimo deset godina kasnije. Prema tome, vi predstavljate kontinuitet politike, nemamo mi protiv vas ništa. Vi ste deo politike koja je u prostornom smislu posejala ili obezbedila kontinuitet haosa, kako kažete da ste ga nasledili 2000. godine. Još jedna stvar, nije tačno da ne postoje ideološke prepreke. Vaša stranka ih je sejala. Problem održivog razvoja u opštini iz koje dolazim kontinuitet ima sa ne znam kojim vremenima, zato što vaša stranka nije htela da prevaziđe ideološke prepreke i razlike i vlast u toj opštini dole, u kojoj je danas građevinski, urbanistički i planski haos, napravljena je u Krunskoj, a ne u Surdulici. Prema tome, ideološke prepreke i te kako postoje i promoviše ih upravo DS iz Beograda. To što trpi DS, ja ili vi lično, malo je više važno. Problem je što to trpe građani. Kažem vam, uz poštovanje, kako god hoćete, razumevanje vaših ličnih napora, vaša politička stranka, politika kojoj je ona okosnica, osporava sve ovo. Čime mi danas da mašemo? Da pričamo suvu priču, rekli biste – imate li argumente? Mašemo ugovorima, svakako, mašemo kartama, koje predstavljaju suštu suprotnost onome o čemu priča Vlada Republike Srbije i njen predsednik Boris Tadić. To je naša surova stvarnost. Mi smo podneli dva amandmana na tekst zakona. Oba su prihvaćena. Amandmani su, naizgled, možda formalnog karaktera, ali suštinski pokazuju da razumemo značaj prostora kao strateškog resursa i da razumemo koliki je značaj zaštite tog prostora, isti onoliki koliki je i značaj upotrebe, odnosno korišćenja tog prostora. Da smo opredeljeni da štitimo prostor, promovisali smo u kampanji 2008. godine. SRS je promovisala ideje "braunfild investicije", pre svega. Danas ovde slušamo "grinfild investicije". Jeste, oni imaju ekonomsku opravdanost. Sa aspekta prostora, oni u određenom trenutku počinju da predstavljaju problem, naročito kad imate investitorski urbanizam kakav imamo danas u Srbiji, što je konstatovano u ovom prostornom planu. Insistirali smo i na lokalnim samoupravama, jer shvatamo njihov značaj u zavođenju prostornog reda, urbanističkog reda u Srbiji, ali ne možemo sve da svedemo samo na priču – loša administracija. Ne sporimo pravo bilo kome da optuži administraciju. Vi deset godina ili nešto manje uzimate novac iz pretpristupnih fondova za unapređenje administracije, koja je na katastrofalno niskom nivou u tom kontekstu. Administracija može da se sredi samo ukoliko postoji politička volja, o kojoj je govorio gospodin Martinović. Mi se bojimo da ne postoji politička volja. Nema političke volje, na snazi su kompromisi koji je osporavaju i obesmišljavaju. Gomila je konkretnih materijalnih dokaza, o čemu danas da pričamo. Kaže se ovde – vi iznosite parcijalne probleme svojih opština. Evo ga jedan regionalni prostorni plan, radi ga Vlada Republike Srbije. Zamislite sada apsurd, ovaj prostorni plan je morao da bude izmenjen od grupe građana, da obrađivač i predlagač prihvate izmene, zato što nije imao snage da se suprotstavi argumentima koji su validni, a on je izraz interesa, političkih, stranačkih, partikularnih, baš nas briga, ali on obesmišljava prostornu nauku, koncept održivog razvoja i dolazi upravo iz Vlade Republike Srbije, koja nam servira održivi razvoja evropske perspektive - med i mleko. Jednostavno to tako ne može. Kako je moguće da jedna opština u jednom mandatu lokalne samouprave donese prostorni plan posebne namene, usvoji master-plan za turizam? Ljudi koji su pratili vrednost i kvalitet dokumenata nemaju zamerki u tom vremenu na te dokumente, prihvataju da su usaglašeni, da su u funkciji prostora, a onda ti isti ljudi donesu regionalni prostorni plan ili pokušaju da usvoje prostorni plan koji se suprotstavlja tome i središte jedne turističke ponude, turističkog centra pokušavaju da prekrajaju turističkim rejonima, jer postoji politički interes da se to tako uradi, a ne opravdanost u principima održivog razvoja, odnosno koncepta prostora, prostornog razvoja. Onda moramo da se politikom dovijamo da ovakve stvari ispravljamo. To je jedna stvar koja na ozbiljan i konkretan način diskvalifikuje svaku nameru Vlade da uredi sopstveni prostor. Postoji gomila drugih primera. Neefikasna lokalna administracija, to zaista jeste tako. Raspravu o ovom prostornom planu opštinska uprava u Surdulici je prespavala, a suštinski se odnosi na područje koje je od životnog značaja za ceo jug Srbije. Prespavali su, doneli kartu i nabili je u ćošak. Građani moraju da ispravljaju i da utiču na ovo, građani moraju da raspravljaju i razgovaraju sa obrađivačima ovog plana. Njih interesuju neke druge stvari. Vi imate mehanizme da se obračunate sa tim stvarima. Odavde vas pozivam da, koristeći mehanizme, zaustavite prostorne i planske bahanalije. Niko ovde nije protiv investicija, najmanje SRS, ali te investicije moraju da imaju svoj smisao. Ukinute prostorne planove, urbanističke planove, ako možete - "Mi smo samo kamen temeljac položili, šta nas briga". Čemu onda planski dokumenti? Gospodine ministre, vi ste rekli u načelnoj raspravi da su dve stvari potrebne: rešeni imovinsko-pravni odnosi i planska dokumentacija. Kako je moguće da danas lokalne samouprave pred državnim organima konkurišu za projekte, a ne ispunjavaju nijedan ili jedan od ova dva uslova? Kako je to moguće? Politički kompromisi vas nateraju da zatvarate oči pred tim činjenicama. Kako je moguće da u jednoj opštini pravite sportsku halu u centru grada, sportsku halu sa 38 parking mesta, gde nisu rešeni imovinski odnosi, gde je suprotstavljeno PGR itd? Kako je to moguće? Da ne govorim o ekonomskom aspektu tog projekta. Pitajte kolege iz DS, nema ih, oni su ih doveli na vlast, nema ih da sede tu, nisu danas s nama, neka kažu kako je moguće, da li postoje mehanizmi da se ti projekti zaustave? Da ne govorim, ponavljam, o ekonomskom aspektu tog projekta koji treba opštinu, koja ima budžet 400 miliona, da zaduži još 200 miliona. Zašto je prave? Da zadrže omladinu u Surdulici? Da li se omladina zadržava sportskom halom? Gde je sportska hala u Srbiji pokazala ekonomsku opravdanost? Sve su na teretu budžeta, što republičkog, što lokalnog, ali ne postoji snaga da se takvim projektima stane na put. Ima gomila drugih i planskih i ekonomskih rešenja kojima bi to moglo da se reši, ali nema volje. Da ne govorim o projektu koji se upravo realizuje u Surdulici, oko zatvaranja centra grada, koji je suprotstavljen planskim osnovama, gde se saobraćaj zatvara, a u planskoj dokumentaciji stoji da je poseban režim saobraćaja itd, sve jedno preko drugog. Nije mi namera da osporavam trošenje novca na područjima koja su devastirana i koja su osiromašena i koja su ugrožena, ali novac, ako se troši, ako ga već ima, ako postoji volja da se stvari dole rešavaju onda to mora da bude planski, to mora da ima neki svoj smisao. Gospodine ministre, imate gomilu problema po administracijama. Vi imate problema u komisijama koje će kontrolisati planove koji će zatrpati vaše ministarstvo narednih meseci. Zato ste dali rok u zakonu mesec dana. Ko zna šta će sve doći u ministarstvo, čiji će interesi u prostorne planove biti ugrađeni? Ako se mesec dana ne pregleda i ne prekontroliše, to će biti validno, odnosno kao da jeste. Imate situaciju da se Komisija za planove sastane i na PGR (Plan generalne regulacije) iznesu određene probleme i primedbe, komisija prihvati i kroz zapisnik konstatuje te probleme, pošalje ih obrađivaču koji ih načelno prihvati neuvršćene u dokument, vrati ih lokalnoj samoupravi i ona ih objavi u "Službenom glasniku", i posle sve nas boli glava. Sa takvom administracijom ne možete da gradite perspektivu i održiv razvoj. Sa takvom administracijom ne možete da nam obećavate ovako ambiciozan prostorni plan i ne možete da nam obećavate da ćemo za dve-tri ili pet godina početi na adekvatan način da uređujemo prostor Republike Srbije, odnosno svake lokalne samouprave pojedinačno. Mi danas govorimo, ne bih voleo da budem shvaćen pogrešno i ne bih voleo da se rasprava i diskusija SRS shvati politikantski, to nam nije poruka, da javnost takav utisak stekne. Međutim, gospodine ministre, mi smo našim amandmanima, našim učešćem i u načelnoj i u ovoj raspravi danas pokazali da razumemo prostor, da ga razumemo kao strateški interes i pokazujemo spremnost da na izazove koje prostor sam po sebi nosi i predstavlja, odgovaramo mnogo bolje nego što to radi aktuelna vlast poslednjih 10 godina. Da nije tako, verovatno bi i rasprave bile manje žučne, odnosno svi bi živeli na terenu bolje. U svakom slučaju, SRS smatra da će ovaj prostorni plan doživeti, nažalost, fijasko, jer neće biti političke volje i institucionalne snage da se ovako kako je zamišljen sprovodi na terenu.
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, uvaženi ministre, poslanici Nove Srbije su i u raspravi u načelu, i danas u raspravi u pojedinostima ukazaće na određene probleme koji postoje kada je u pitanju zakon o prostornom planu. Sigurno da uvažavamo činjenicu da ministar pokušava da uradi nešto što u Srbiji nije urađeno čitavih 200 godina. Videli smo danas da je ministar ukazao na činjenicu da je zatekao situaciju gde je samo 20% rešeno u ovoj oblasti i da iz njegovog izlaganja možemo videti, koliko se bude pridržavao toga, da će svi oni koji budu kočili sistem, bez obzira na stranačku pripadnost, biti sankcionisani. Gospodine ministre, voleo bih da ovo što ste danas rekli bude tako. Sigurno je to dobro za građane Srbije, ali na jednom primeru ću izraziti neko svoje nespokojstvo i sumnjičavost. Nije samo problem u administraciji, nije samo problem u određenim gradonačelnicima. Ovde imamo konkretnu situaciju kada je u pitanju grad Kraljevo, a dozvolićete da je ovo sistem spojenih sudova, jer ako jedno ministarstvo ne funkcioniše, može lako da ukoči drugo ministarstvo. Gospodine ministre, apelovao bih na vas, ukoliko ste u mogućnosti, da resornom ministru, mislim da je to ministar za finansije, ukažete na moje današnje izlaganje i da pokušate da rešite, bar na prvoj Vladi, ako se ranije ne vidite, jer ovaj problem je gorući za Kraljevo, pre svega i zbog ove velike katastrofe koja je zadesila grad Kraljevo i nekako se baš poklopilo da je ovaj problem bio i pre ove elementarne nepogode. Naime, o čemu se radi? Već duže vreme u Kraljevu nema direktora Poreske uprave, filijala Kraljevo. Zašto dovodim u vezu da sve ovo može da bude problem? Praktično je nemoguće da građani Kraljeva izvrše neko knjiženje u katastru zbog jedne banalne stvari, a to je što Poreska uprava kod prenosa apsolutnih prava izdaje neku potvrdu, a u katastru neće da vam donesu rešenje, čak donose zaključak gde vas obavezuju da će u roku od 15 dana obustaviti postupak ukoliko ne donesete tu završnu potvrdu da se izvršio upis u katastar nepokretnosti. Svi smo mi ovde mesecima, godinama i želimo da u Srbiju dođu investitori. Zamislite da u ovom trenutku u Kraljevo dođe neki investitor sa grinfildom i kada treba da se nešto uknjiži i da se nešto završi, da se izvrši neka kupoprodaja, vi zbog banalne stvari – potvrde da je plaćen porez na prenos apsolutnih prava, nemate situaciju da neko može nešto da uradi. Da li je moguće, postavljam pitanje, da takvu jednu banalnu stvar, potvrdu, mora baš direktor da potpiše? Može da se desi da u toku godine imate više, ne samo u Kraljevu, nego i u drugim gradovima Srbije, situacija da nemate direktora, da li je moguće da ne postoji drugo lice u toj filijali koje je ovlašćeno bar za takvu jednu, po mom mišljenju, proceduralnu stvar za nešto što je već plaćeno, ili da ovi u katastru, s druge strane, ako je ovakva situacija, uz dokaz da je plaćen porez na prenos apsolutnih prava, ipak prihvate i donesu rešenje da je nešto uknjiženo? Mislim da je moj predlog i ova sugestija dobronamerna, pogotovo kada govorimo trenutno o Kraljevu, gde će sigurno biti takvih transakcija i brzih uknjižbi, što je izuzetno potrebno, pogotovo zbog situacije da će biti novih građevinskih objekata i novih lokacija itd. Još jednom, apelujem na vas da ukažete ministarki finansija za ovaj gorući problem. On je toliko mali. Zbog čega? Zato što nemamo direktora, pa ako nemamo direktora, treba život da stane. Molio bih vas da svoj autoritet iskoristite da se ovaj problem u Kraljevu reši, bar za par dana, recimo u ovoj nedelji, jer je veoma veliki. Pokušao sam da u svojoj diskusiji, možda malo i van teme, da vam ukažem na jednu činjenicu koja je veoma zabrinjavajuća.
Narodni poslanik Bojan Mladenović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, kratko ću, tri pitanja za ministra. Prvo, u Srbiji ima milion bespravno sagrađenih objekata, kao što stoji u Prostornom planu. Država je kriva što se zidalo bez građevinskih dozvola, što je dozvoljavala da gradi ko gde hoće, ko gde stigne i na poljoprivrednom zemljištu, nacionalnim, regionalnim parkovima i banjama, turističkim regijama, čak i u zaštitnim zonama akumulacija, vodosnabdevanja. Pitanje je – da li će ova vlada imati snage i volje da reši ovaj problem? Tu bih istakao da je cena legalizacije veoma bitna. Apelujem na ministra da što više pregovara sa jedinicama lokalnih samouprava oko previsokih cena koje su one nametnule, jer ako ostanu trenutno važeće cene, veoma mali broj građana će moći da legalizuje svoje kuće, stanove i objekte. Sledeće pitanje za ministra, koje sam postavio na prethodnoj sednici, na koje ministar još uvek nije odgovorio, a rekao je da ćemo dobiti odgovor u pisanoj formi, jeste – gde su pare koje su od građana Srbije uzimane godinama i odvajane u stambeni fond? Ceo radni vek je neko odvajao sa ciljem da reši svoje stambeno pitanje i na kraju je većina radnika ostala i bez para i bez stana. Stoga vas, ministre, pitam još jednom – šta je sa parama iz stambenog fonda? Treće pitanje je vezano za izgradnju skoro 5.000 stanova na području opštine Voždovac. Interesuje me da li ministar zna ko je dobio ovaj posao od izuzetnog značaja za građane Beograda? Znamo da je u ovoj zemlji sve moguće, pa tako i da vlasnik firme "Montera", koji je samo pre par meseci bio uhapšen zbog utaje četiri miliona evra poreza, dobije upravo najveći građevinski posao u Srbiji. Da li je moguće da od toliko firmi posao dobije baš ona firma koja na čelu ima ljude koji su uhapšeni zbog malverzacija u poslovanju, zbog utaje poreza, koji su na taj način oštetili i radnike i državu, a sebi prisvojili veliku materijalnu dobit na veoma brz i lak način? Dragan Kopčalić i Dejan Marković, uprkos tome što su utajili veliku količinu novca, ne pada im na pamet da daju plate svojim radnicima ili da im uplate doprinose koje im duguju godinu dana. Firma koja pored toga duguje radnicima, pored toga što duguje državi, ima i neizmirene obaveze za preuzimanje građevinske firme "KMG Trudbenik", gde je 350 radnika ostalo bez posla za samo godinu i po dana. Dejan Marković je brat Dragoljuba Markovića, vlasnika firme "Krmivo produkt" iz Surčina, čuvene po mnogobrojnim malverzacijama. Zbog javnosti, da se zna da je Dragan Kopčalić bio potpredsednik opštine Zvezdara, a na predlog DS, u kojoj je u to vreme bio i predsednik Gradskog odbora Beograda DS. Da li je sad član neke vladajuće stranke, verovatno jeste, jer je to danas jedini uslov da neko dobije posao u Srbiji. Na kraju, još jedno za ministra – zašto i kako firma "Montera", koja iza sebe ima utaju poreza, niz drugih malverzacija, dobija jedan od najvećih poslova u Srbiji?
Na glavu V odeljka 2. pododeljak 2.3. Prostornog plana amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave VI i glave VII Prostornog plana i nazive odeljaka i pododeljaka u okviru tih glava, na osnovu člana 157. stav 5. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. To je bio stav 6. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 2. pododeljak 2.1. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika,amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 2. pododeljak 2.1. Prostornog plana amandman, sa ispravkom,podneo jenarodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Stamenkoviću.
Poštovani gospodine ministre, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada nije prihvatila amandmani na glavu VI pod naslovom stanovništvo, naselja i socijalni razvoj, u kome sam predložio da se u centre nacionalnog značaja, pored već pomenutih centara, uvrsti i grad Zaječar, sa obrazloženjem da u regiji istočne Srbije on treba da predstavlja glavni grad, okosnicu daljeg razvoja, te da prema instalisanim potencijalima utvrđenim kao kriterijumi iz ovog plana ovaj grad treba da bude centar nacionalnog značaja, iako trenutno nema 100.000 stanovnika, prema evropskim kriterijuma za definisanje statusa centra. Gospodine ministre, grad Zaječar je pre ove recesije i pre svih kriznih zbivanja u našoj zemlji egzistirao i sa više od 100.000 stanovnika u samom gradu i okolini, ali je do selidbe i otpusta stanovnika iz državljanstva Srbije došlo zbog recesije i privrednog kolapsa i upravo gubitka statusnih obeležja koja bi omogućavala veća transferna sredstva od Republike ka ovom regionu i bolju polaznu poziciju u investicionim zahvatima na glavnim koridorima razvoja naše zemlje. Ponovno pokretanje sada zamrznutih privrednih resursa i očekivani prelazak magistralnog gasovoda Rusija-EU u blizini Zaječara, kao i prebacivanje sedišta Agencije za regionalni razvoj, doprineli bi da se u najkraćem mogućem vremenu broj stanovnika dopuni sa nedostajućih 10.000 stanovnika. U ime svih građana istočne Srbije, Timočke i Negotinske krajine, molimo vas da ovaj amandman prihvatite i time omogućite da svi centri nacionalnog značaja od Subotice do Prizrena i od Zaječara do Užica budu u istoj statusnoj poziciji, tim pre što su u centre nacionalnog značaja uvršteni i drugi gradovi koji po poslednjem popisu stanovnika nemaju potreban broj stanovnika, kao što su Požarevac, Vranje, Novi Pazar i Loznica, čime ne umanjujemo njihovo pravo da budu statusno obeleženi. Posebno napominjemo da ne moramo po svaku cenu poštovati kriterijume EU, koja inače ima problem sa velikim brojem azilanata, jer su mnogoljudne države, imaju znatno ravnomerniji prostorni raspored stanovništva, a da Srbiju, a posebno istočnu Srbiju, Zaječar, potresa već dugo godina nepovoljni demokratski trend, sindrom jednog deteta, te onda ne treba poštovati po svaku cenu broj od 100.000 stanovnika.
Na glavu VI odeljka 2. pododeljak 2.2. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 2. pododeljak 2.2. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika,amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 2. pododeljak 2.2. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika,amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 2. pododeljak 2.2. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika,amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 3. pododeljak 3.1. Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika,amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 3. pododeljak 3.1. Prostornog plana, amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đuro Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VI odeljka 3. pododeljak 3.1. Prostornog plana,amandman, sa ispravkom, od 27. oktobra, je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VI Odeljak 3. Pododeljak 3.2 Prostornog plana na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 1. Pododeljak 1.3 Prostornog plana amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Stamenkoviću, izvolite.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je odbacila amandman na Glavu 7. ''Održivi razvoj ekonomije, transporta i infrastrukture'' kojim se predlaže da se u Prostornom planu u sektoru nemetaličnih mineralnih sirovina predvidi otvaranje većeg broja malih rudnika eksploatacionih polja za eksploataciju mineralnih sirovina. Vlada nije imala u vidu, čini mi se, činjenicu da iz Dunava iz obe veštačke akumulacije, refulerima dnevno izvlače stotine hiljada kubnih metara šljunka i peska i da se u priobalju Dunava dnevno popravljaju oštećenja obale obe đerdapske akumulacije sa kamenim nabačajem koji se dovozi iz priobalja iz manjih nemetaličnih polja, kao što su reka kod Kladova, Vratna kod Negotina, Livadice kod Golupca, Osojna kod Donjeg Milanovca i druga, a koja Prostornim planom Srbije nisu nominovana za male, ali i za vrlo efikasne i bogate privredne objekte. Država Srbija i njeni građani, posebno privredni subjekti, zavise kako od eksploatacije mineralnih sirovina, tako i od ugradnje mineralnih sirovina u obalne utvrde i putne mreže preko poreza, doprinosa i uposlenje jednog većeg broja radnika, stručnjaka i mehanizacije. Mišljenja smo da ovaj amandman treba prihvatiti i time statusno potvrditi podobnost ovih eksploatacionih polja za dugoročno i bezbedno korišćenje. Dalja razrada mogućnosti otvaranja većeg broja manjih rudnika za eksploataciju mineralnih sirovina kroz regionalne i prostorne planove jedinica lokalne samouprave jeste moguća, kako tvrdi Vlada i nadležna ministarstva, ali se mora imati u vidu da ni regionalne, ni lokalne uprave ne mogu obezbediti dozvolu za ovakve lokalitete već isključivo Vlada i Ministarstvo.
Iskorišćen je minut i 50 sekundi, ali s obzirom na to da je narodni poslanik Siniša Stamenković podnosilac amandmana, onda je to vreme koje je namenjeno za obrazlaganje amandmana koji je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 1. Pododeljak 1.5 Prostornog plana na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 1. Pododeljak 1.5 Prostornog plana na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podneo Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 1. Pododeljak 1.5 Prostornog plana amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Siniša Stamenković. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za građevinarstvo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Ovaj amandman su, takođe, prihvatili Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana amandman,sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Siniša Stamenković. Amandman je prihvaćen od strane Vlade i Odbora za urbanizam i građevinarstvo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.3 Prostornog plana amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.3 Prostornog plana amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Siniša Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, Vlada je odbila amandman na Glavu 7 Prostornog plana Srbije ''Održivi razvoj ekonomije, transporta i inrfrastrukture'', kojim je predloženo da sastavni deo Predloga zakona bude obaveza Republike Srbije da se u perspektivi izvrši povezivanje železničke mreže između Negotina i Vidina, kao i železničke mreže između Negotina, hidroelektrane "Đerdap" i Rumunije, kao što je to egzistiralo i u prethodnom prostornom planu od 1996. godine. Pošlo se od toga da je tromeđa Srbije, Rumunije i Bugarske izuzetno važno međunarodno čvorište, koje u Negotinu spaja rečni Koridor 7 sa suvozemnim Koridorom 10 i sa ulaznom javnom lukom Prahovo, preko koje se sa nekih dva kilometara železničke pruge vrši direktno povezivanje sa prugom EU i u Rumuniji i u Bugarskoj. Svesni smo da Srbija ne može nikome da nametne da prihvati obavezu veze sa železničkom mrežom i objektima sa ove dve države, ali smo takođe svesni činjenice da je privredna šansa objektivna, vrlo velika i opravdana i da ista zaslužuje da bude sastavni deo našeg plana koji bi se ostvario u drugom delu njegove realizacije, tj. od 2014. godine. Gospodine ministre, u obrazloženju ovog amandmana sami kažete da će se dopuna mreža ovim prugama usklađivati sa potrebama i planovima razvoja regiona i gradova, a na ovaj način otvara se i mogućnost već definisane trase pruge od značaja ne samo za jedinice lokane samouprave, već i za čitavu zemlju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.4 Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podno Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.6 Prostornog plana amandman, sa ispravkom,podneo je narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VII Odeljak 2. Pododeljak 2.8 Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podno Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VII Odeljak 3. Pododeljak 3.1 Prostornog plana amandmanje podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VII Odeljak 3. Pododeljak 3.1 Prostornog plana amandmanje podneo narodni poslanik Bojan Kostreš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu VII Odeljak 3. Pododeljak 3.2 Prostornog plana amandman, sa ispravkom,podnela je narodna poslanica Bojana Stanojević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu IX Odeljak 2. Pododeljak 2.2 Prostornog plana, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman je podno Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Da li još neko želi da iskoristi svoje pravo da obrazlaže bilo šta o pretresu u pojedinostima, a pre zaključivanja pretresa Predloga zakona u pojedinostima? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Na osnovu člana 87. i člana 90. stav 2, a pre nego što odredim pauzu, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova pretresom u pojedinostima o zakonima koji su bili predmet našeg rada u zajedničkom načelnom pretresu. Određujem pauzu, završetak prepodnevnog rada i rad nastavljamo u 15.00 časova otpočinjenjem popodnevnog dela otvaranjem pretresa u pojedinostima zakona koji je sledeći na dnevnom redu. [[Posle pauze – 15.15]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O HEMIKALIJAMA (pojedinosti) Samo da podsetim narodne poslanike da su ovlašćeni predstavnici po ovoj tački dnevnog reda i onima posle nje: PUPS – narodni poslanik Siniša Stamenković; poslaničke grupe manjina – narodni poslanik Bajram Omeragić; poslaničke grupe SPS-JS – Zoran Bortić; poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica – narodni poslanik Milica Vojić Marković; poslaničke grupe SRS – narodni poslanik Radiša Ilić. Ukoliko bude izmena u odlukama poslaničkih klubova o ovlašćenim predstavnicima, molim vas da nam dostavite tu informaciju da bismo mogli da obavestimo narodne poslanike. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić, Dragan Stevanović, Vitomir Plužarević, Srboljub Živanović, Milorad Krstin, Nikola Savić, Radiša Ilić, Vladan Jeremić, Gordana Paunović Milosavljević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Siniša Stamenković i Radoslav Milovanović. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, kao i izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama, gde se kaže: "U članu 1. u stavu 2. reč 'agencija' zamenjuje se rečju 'ministarstvo'." Određivanje visine naknade, kao i načina obračunavanja i plaćanja istih, nikako ne mogu biti u nadležnosti agencije. Smatramo da je ministarstvo nadležno i odgovorno za sprovođenje ovih radnji. Ako bi ovo postalo praksa, onda bi ubuduće Ministarstvo finansija, na primer, moralo da prepusti agencijama projektovanje i popunu dobrog dela budžeta od naknada i taksi. Dakle, ovde se ne radi samo o visini naknade koju predlažu Vlada i agencije i za koju Vlada daje saglasnost. Ovde se radi i o načinu obračunavanja i plaćanja tih naknada i o kriterijumima u vezi sa postupanjem sa hemikalijama. Znači, vi u obrazloženju ovde kažete da ćete tako sprečiti samovolju u agenciji za hemikalije, ali ste toj agenciji, recimo, dali mogućnost da sprovede celokupan proces oko naknade. U tom slučaju ćete na kraju teško moći da na neki način stavite veto na sve ono što agencija bude radila po ovom pitanju. Vaše odbijanje amandmana pokazuje da to na neki način i devalviranje znanja i stručnosti i kompetentnosti tih ljudi koji su pored vas iz vaših ministarstava, jer smatramo da je to pre svega bio njihov posao, a vi ste u stvari pustili agenciji da radi te neke druge poslove. Ako bismo tu logiku primenili na neka druga ministarstva, ispalo bi da polovinu budžeta Republike Srbije onda treba da uređuju i da projektuju upravo te agencije. Ovo je jedan ozbiljan povod da i vi i celokupno ministarstvo prepustite sve poslove u vezi zaštite životne sredine upravo agencijama, jer ljudi koji se bave ovako krupnim stvarima verovatno da treba da preuzmu te ingerencije od vas. Ovim amandmanom sam želeo da dam na značaju upravo vašim ljudima iz ministarstva i vašem ministarstvu. Ovako, vaša je volja da vam agencije, u ovom slučaju Agencija za hemikalije, drže lekcije i da vas pretvara u puke izvršioce.
Iskorišćeno je minut i 10 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li se još neko javlja za reč? Ako ne, na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama, gde sam mojim amandmanom tražio da se reč "puta" zameni rečju "stepena". Naime, ovo sam tražio iz jednog prostog razloga, što i u prethodnom zakonu, a i u ovom zakonu čije ste izmene sada predložili, apsolutno nije jasno o čemu se ovde radi. Pokušao sam da ovim amandmanom popravim tekst zakona, konkretno ovaj član, međutim, svima onima koji gledaju ovaj zakon, a pogotovo ovaj član, verovatno da im mnogo toga neće biti jasno. Doduše, moram da priznam da su mi se neke stvari razjasnile tek kada sam dobio odgovor Vlade, međutim, kroz taj odgovor Vlada praktično negira kompletno obrazloženje, zbog čega je odbila moj amandman. U odgovoru Vlade stoji da put izlaganja označava način na koji hemikalije mogu dospeti u ljudski organizam. Bez ovoga što je Vlada dala, obrazloženje za odbijanje mog amandmana, zaista nisam mogao da shvatim o čemu se radi. Ako je to zaista način na koji hemikalija može dospeti u ljudski organizam, onda je to trebalo i da stavite u zakon, a ne reč – putanja izloženosti, vi ste zamenili u zakonu rečju – puta izlaganja. Verujte mi, ja sam jednog trenutka imao dilemu da li se radi o broju puta izlaganja, o nečijem izlaganju, ili o nekoj drugoj stvari, ili da li se možda radi o mapi puta koju ova vlada mnogo puta koristi i upotrebljava kada razmatra zakone, predloge i sve ostalo što je vezano za EU? Možda je u pitanju prevođenje? Imali smo kod nekih drugih zakona slučajeva da je bilo problema kod prevođenja sa engleskog jezika, jer onaj koji je ovo prevodio sigurno da nije stručnjak u oblasti hemije ili, možda, neko ko je dobar stručnjak u oblasti hemije, nije dobar stručnjak u oblasti engleskog jezika? Verovatno je to razlog zbog čega je amandman odbijen, odnosno zbog čega je ovaj član u potpunosti kontradiktoran i nejasan. Javiću se kasnije kroz neke druge amandmane, ali apelujem na ovde prisutnu gospodu iz Vlade da još jednom pogledaju i razmotre ovaj amandman, da pogledaju ovaj član, jer zaista ovo, kako stoji i u starom predlogu zakona i u novom, ne daje dovoljno elemenata da se može zaključiti o čemu se radi.
Minut i 10 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Radiša Ilić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik SRS Gordana Paunović Milosavljević podnela je amandman na član 3. ovog predloga zakona, gde se predlaže da u članu 3. reč "procenom" da se zameni rečima "stručnom procenom". ''Amandmanom se predlaže dopuna reči 'procena' koju je predložio predlagač. Reč 'procena' je širok pojam i može se odnositi na laičku procenu od strane lica koja nisu stručno vezana za oblast koja se odnosi na hemikalije.'' Po obrazloženju Vlade koje smo dobili, u vezi sa ovim članom 3, prvo što se može zaključiti je da Vlada, kao razlog za odbijanje amandmana, ako imate pred sobom možete sami da se uverite, uzima reč koju je sama ovim izmenama člana 3. izbrisala. Znači, vi ste, gospodine ministre, izbrisali reč "metodom izračunavanja" kao da ne postoji u zakonu, a u obrazloženju ste se upravo pozvali na reč "metoda", kao krucijalni neki razlog za neprihvatanje amandmana. Znači, pozvali ste se na nešto što ste sami izbacili iz zakona. Citiraću otprilike ono što piše u ovom članu 12. osnovnog zakona, pa sami gledaoci mogu prosuditi da li je ovde potrebno neko *stručno lice ili neka laička procena. Znači, kaže se: "Za klasifikaciju smeše vrši se procena na osnovu podataka o svojstvima supstanci sadržanih u smeši, na osnovu analize postojećeg podatka o opasnosti koju ta smeša predstavlja odnosno direktnim eksperimentalnim ispitivanjima svojstva smeše i upoređivanjem tih podataka odnosno rezultata sa utvrđenim kriterijumima za klasifikaciju hemikalija". Oni koji su čuli sami mogu da zaključe da je ipak ovde potrebna stručna procena, a ne procena nekog, rekao bih, lica koje možda neće dati valjanu procenu što se tiče ovog. Kažem, osnovni motiv je bio da predložimo ovakvu izmenu zato što ste, eto, vi tu metodu izračunavanja izbrisali iz osnovnog zakona, a pozvali ste se, što je malo bilo čudno, na tu metodu kada ste mi dali obrazloženje zašto niste prihvatili ovaj amandman. Smatram da ovaj amandman treba da prihvatite.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Vidim da zaštita životne sredine zaista izaziva veliko interesovanje uvek, pošto je sala gotovo prazna. Ljudi iz Ministarstva ima više nego što ima nas poslanika, ali prosto to je stvar o kojoj treba razgovarati na nekom drugom mestu. Mi smo u članu 26. posle stava 2. tražili da se promeni intervencija koju je predložilo Ministarstvo i mi smatramo da treba ovako da stoji: "Izveštaj o bezbednosti hemikalija Agenciji se dostavlja na srpskom jeziku ili na jeziku neke od manjina koji je u zvaničnoj upotrebi u Republici Srbiji". Zašto smo mi ovo smatrali? Zato što je predlog Ministarstva bio da se izveštaj o bezbednosti hemikalija Agenciji može dostaviti na engleskom jeziku. Obrazloženje koje koristi Ministarstvo zašto je moguće da se dostavlja na engleskom jeziku je vrlo čudno. Kaže – značajna finansijska ušteda. Nas interesuje čija je to finansijska ušteda, ako vi već u istom zakonu kažete da za davanje stručnih ocena, koje neko želi da dobije mnogo pre nego što bi to radila spora administracija koju predstavlja ovde gospodin Dulić, mora da se plati? Mala i srednja preduzeća u Srbiji moraju da plate da bi mogla da dobiju po ubrzanoj proceduri stručnu ocenu. Znači, oni moraju da plate da agencija radi svoj posao, a ovde sada brinete o tome da je to finansijski veliki izdatak za one koji podlažu. Zatim kažete da je engleski jedan od službenih jezika u EU, a pitam vas – kakve to veze ima sa Srbijom? Je l` Srbija član EU? Nije. Da li je engleski jezik jedini jezik u EU koji se koristi? Naravno da nije. Što ne piše ovde na nemačkom? Vi obrazlažete i kažete – zato što mi imamo stručnjake koji govore engleskim jezikom. Onda vi diskreditujete druge jezike u EU. Prosto mi je smešno obrazloženje koje vi ovde pred nas stavljate. Zapravo, ovde stavljate engleski jezik u potpuno jedan dominantan položaj u odnosu na druge jezike, a pošto ste vi ministar u srpskom ministarstvu, jedan od mnogih, bilo bi normalno da koristite srpski jezik i da ga štitite. Podsetiću vas, gospodine Duliću, da ste se zakleli na poštovanje Ustava, pa ću vas podsetiti na član 10. koji reguliše jezik i pismo u službenoj upotrebi. Kaže – u Republici Srbiji u službenoj upotrebi su srpski jezik i ćirilično pismo, to je u stavu 1. Službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje se zakonom na osnovu Ustava, to je stav 2. člana 10. Molim vas da nešto od toga prokomentarišete. Prosto mislim da nije način da ćutite zato što ste vi srpski ministar, morate da branite jezik koji je u službenoj upotrebi ove zemlje.
Iskorišćeno je 55 sekundi vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u istovetnom tekstu je amandman koji je podneo moj kolega Dragan Stevanović, kao i prethodni govornik, u kome se kaže, tačnije, traži se da ne bude engleski jezik jedini jezik koji će da se odnosi na službeni jezik, iako znamo da imamo sedam službenih jezika, kao jezik koji će se koristiti u ovom slučaju. Najpre, tražili smo amandmanom da to budu i ruski, francuski, nemački, barem španski od tih sedam jezika, kako bismo mogli da ispoštujemo onu osnovnu proceduru. Međutim, pozadina ovog amandmana iz same urgencije da se nešto menja jeste apsolutna nejasnoća zbog čega je sam predlagač naveo EU kao jedan od razloga za upotrebu engleskog jezika. Mislim da se engleski jezik učio u školama i dok nije postojala EU kao zajednica ili da se koristio engleski jezik u neke druge svrhe. Tako isto ne treba degradirati sopstveni jezik, kao što je rekla koleginica Milica Vojić Marković. Ono što je za nas iz SRS jako važno, jeste da EU nije nešto što treba da bude osnov za filtriranje jednog zakonskog akta ili predloga kao što je ova izmena članom 8, ali da ne treba da bude ni zaborav šta je EU upravo napravila Srbiji tokom NATO bombardovanja, posebno kada su u pitanju hemikalije i ono što je bacala na našu zemlju, a to su otrovne bombe sa osiromašenim uranijumom. Ono što je takođe važno i što treba napomenuti, pošto se pominje u obrazloženju ušteda, zato što samo ljudi u Agenciji znaju engleski jezik. Moja obaveza je, gospodine ministre, da vas podsetim na nekoliko stvari. Svojevremeno, za vreme vladavine mandata pokojnog premijera Zorana Đinđića, iz Instituta Vinča odvoženo je i istrošeno radioaktivno nuklearno gorivo, koje je stajalo u nezaštićenim bazenima i koje nije bilo zaštićeno, sada nije ni važno u kom pravcu i na koji način. Ono što je tada bilo loše jeste da je novac za taj odvoz obezbedila država, a to gorivo je otišlo, ne znam u kom pravcu, sa nenormalnom vrednošću i sumom novca koja nikada nije deponovana u Srbiji ili jeste deponovana, ali javnost o tome ne zna ništa. Ono što je takođe još gore, jeste da je Vlada formirala javno preduzeće "Nuklearni objekti Srbije", u koje sada odvozi takođe istrošeno nuklearno gorivo, a i pre toga je odvozila nuklearno gorivo koje nije istrošeno, dakle, koje je sveže, i podigla zbog tog odvoženja kredit od 30 miliona evra. Sada postavljam pitanje gospodinu ministru – u kom pravcu je otišlo to gorivo? Koliko ono vredi, s obzirom na to da ono u sebi ima plutonijum, a koji koriste one veće sile koje imaju za to mogućnost da razdvoje iz istrošenog nuklearnog goriva plutonijum, jer znamo da od ove količine koja je bila u Institutu Vinča mogu da se naprave dve najmanje nuklearne bombe. Podsetiću vas i na ekološke probleme Beograda, i te kako je vezano za engleski jezik ali moram da napravim neku uvertiru da bi me shvatili, da nije samo engleski jezik razlog zašto treba da se dostavlja na engleskom jeziku Agenciji i da nije tačno da u Agenciji poznaju samo engleski jezik, poznaju odlično i ruski, jer se većina njih usavršavala upravo u Rusiji, stručno usavršavali u Rusiji. Dakle, hajde, da ne bih širio priču, ono što je meni važno, ne samo u korist amandmana nego uopšte i hemikalija, kada su u pitanju prevoz, kada je u pitanju zaštita i obaveštenje o zaštiti hemikalija, da podsetim na one osnovne stvari koje su na srpskom jeziku. Imamo industriju na reci Savi u Bariču koja nije zaštićena, koja piše na srpskom jeziku da nije zaštićena, jer postoji mogućnost i opasnost da se svakog trenutka bilo kojom manjom greškom izlije u Savu, a onda niz tri kilometra imamo veliki filter za vodu koji napaja građane Beograda faktički čistom prerađenom vodom. Ako bi se ta industrija putem Save spustila u taj filter, Beograd bi bio mrtav za manje od 24 časa. To su osnovni ekološki problemi oko kojih mi moramo da razgovaramo i koji su na srpskom jeziku. To sam napravio na srpskom jeziku paralelu, zato što institucija EU ne vidi kroz ove zakone i ovaj procenat pročišćavanja vode i ono što je bilo u prethodnom periodu u skupštinskoj proceduri, ne vidi prepoznavanje jezika kao osnovno rešenje problema, nego delo koje postoji od same Vlade, odnosno ministarstva zaduženog za zaštitu životne sredine. Zato je ovaj izgovor da nema dovoljno sredstava, pored javnog preduzeća koje je podiglo kredit od 30 miliona da bi odvezlo istrošeno nuklearno gorivo van Beograda, što je svakako dobro rešenje, ali nije opravdanje da se jedan jezik ili barem pet od sedam službenih uvrsti u ovaj predlog zakona, tačnije u ovaj naš amandman. Toliko o amandmanu, više ne bih dalje pojašnjavao, pošto ćemo se javljati po ostalim amandmanima.
Iskorišćeno pet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 9, amandman koji smo mi podneli se odnosi na predlog "koji", odnosno "koja", kako piše u predlogu Ministarstva. Šta smo mi u stvari želeli da kažemo? Prosto smo tražili prostor da prokomentarišemo neke stvari koje se ovde rade, ovde je već to potpuno sistematično kada su u pitanju zakoni iz oblasti zaštite životne sredine, a koji se tiču toga da se ovde pronašao jedan patent da se u jedan paket upakuje sve što može da prođe iz oblasti zaštite životne sredine i da se pod plaštom, imamo jako mnogo posla, pa ćemo brzo raspravljati, govori u objedinjenoj raspravi o toliko mnogo različitih zakona, koji su i te kako važni, svaki od njih za oblast koju predstavljaju i praktično se o svakom zakonu govori možda jedan minut ili još koju sekundu, pa vi ne možete da kažete apsolutno ništa ni o jednom zakonu. To je bio slučaj kada smo govorili o ovim zakonima i u aprilu/maju 2009. godine i tada smo imali 16 zakona plus tri konvencije, a jedna od njih je bila Roterdamska, koja se odnosila na ovu oblast o kojoj danas govorimo, dakle, o hemikalijama, ali ni tada nismo imali vremena, jer kao ovlašćena sam imala jedan minut po zakonu i nisam imala potrebe, odnosno vremena da govorim o ovakvim stvarima kao što je ovo, da li ćemo reći – koji ili – koja. Dakle, da li se odnosi na supstancu ili na svojstvo? U ovom Zakonu o hemikalijama, imali ste na dva mesta u članu 17. još jedan ovakav slučaj, gde ste ispravljali praktično tekstualnu grešku u kucanju. U ovom članu 9, odnosno članu 30. stav 6. isti je taj problem. Ono što promakne poslanicima, ne bi trebalo da promakne predstavnicima Ministarstva, koji pokušavaju da nam kažu da su ovi zakoni, koji su ispred nas, dobri i da treba da ih primenjujemo. Prosto, ovde sa tom slovnom greškom, sa tom gramatičkom greškom dolazilo je do velikih problema u praksi, jer nije isto ako se nešto odnosi na supstancu ili ako se odnosi na svojstvo supstance. Prosto je vrlo važno da se te stvari ne dešavaju u ministarstvu, a kada bi Skupština imala sluha za ovu oblast, onda bi jedan po jedan zakon stavljala na dnevni red, da bismo mogli da se njime bavimo, pa se ovakve stvari ne bi događale. Ovako kako radimo, a ovo je već četvrti put u ovom mandatu ove vlade da se sve spakuje u jednu torbu, pa se radi po sistemu – babe i žabe su se pomešale, pa ćemo sada malo da pričamo, da to liči na raspravu, a da ne bude rasprava, onda će se dešavati ovakve stvari i onda ćemo mi moći samo da konstatujemo, kada vi ispravljate nešto, koliko je to blesavo.
Jedan minut je iskorišćeno vremena ovlašćene predstavnice. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 11. gde se kaže – u članu 11. stav 1. posle reči "neposredno" stavlja se zapeta, veznik "ili" briše se, a posle reči "zastupnika" dodaju se reči "ili predstavništva stranog proizvođača". Svaki strani proizvođač koji distribuira svoje proizvode na našem tržištu može se reći da ima svoje predstavništvo u Republici Srbiji. Upravo preko tog predstavništva strani proizvođač bi mogao da dostavi podatke Agenciji za upis hemikalija u registar. Ovim amandmanom SRS samo proširuje mogućnost kako se ova obaveza može ispuniti, dok je predlagač sužava. U prvobitnoj verziji člana 40. tu mogućnost su imali i predstavnici proizvođača, zastupnici, a sada je predlagač to sveo samo na zastupnika i direktnog proizvođača. Ovde se u obrazloženju za odbijanje amandmana pominje taj tzv. uži pojam. Citiraću tu poslednju rečenicu: "Predloženim izmenama u članu 11. predviđa se da strani proizvođači samo poverljive podatke mogu da dostave neposredno ili preko zastupnika, gde se pod pojmom ''zastupnika'' podrazumeva i predstavništvo stranog proizvođača, kao uži pojam.'' Samo se pitam kako taj uži pojam nije uzet u obzir pre godinu dana kada se ovaj zakon donosio, nego ste u taj osnovni zakon uvrstili i predstavništvo stranog proizvođača i zastupnika.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić (sa ispravkom) i narodni poslanik Radoslav Milovanović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili su amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 11. ovog zakona. Mi predlažemo da se u ovom članu stav 2. briše. Vi ste dali odgovor, odnosno Vlada je dala odgovor zbog čega se ne prihvata ovaj amandman, ali mi, razmišljajući ovako naglas, želimo da obavestimo javnost, odnosno razloge zbog čega donosite konkretno ovaj Zakon o hemikalijama, pošto znamo da ste uništili hemijsku industriju u Srbiji, uništili ste sve što je bilo vezano i bitno za hemikalije, a sada donosite ponovljeni Zakon o hemikalijama. Zašto ponovljeni? I pre godinu dana smo raspravljali o ovom zakonu. Zašto je to tako, nikome nije jasno, osim verovatno ministru. Zar ovaj zakon donosi samo sreću uvozničkom lobiju? Zakon ste doneli iz više razloga. Jedan od tih razloga su i podzakonski akti, koji treba da i terminološki poprave određene termine u ovom zakonu. Zatim, on se donosi i zbog savetnika za hemikaliju i hemikalije i ti savetnici imaju u ovom zakonu svoju posebnu priču. ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je u Zakonu o hemikalijama predviđena mogućnost da strani proizvođači podnose prijavu Agenciji za hemikalije radi upisa hemikalija u Registar hemikalija preko zastupnika ili predstavništva. S obzirom da je Predlogom zakona ukinuta mogućnost da strani proizvođač podnese prijavu Agenciji (propisana je mogućnost da dostavi samo poverljive podatke), to se briše i stav o obavezama zastupnika da prilikom podnošenja prijave podnosi Agenciji dokaz o ovlašćenju za zastupanje.'' Ovo obrazloženje ne može da se prihvati u onom smislu kako smo mi zamislili da se ovaj stav 2. briše, odnosno pominju se i poverljivi podaci i sve što je vezano za poverljivost, a znate i sami da poverljivih podataka i poverljivosti u svetu, a da ne govorim - u Srbiji, više i nema. Tako da mi smatramo da ovaj naš amandman treba da se prihvati. Utičemo na vas, zato i komentarišemo da prihvatite sve naše amandmane koji imaju za cilj da poprave. Mi smo i prošle godine, kada su bili ovi zakoni o hemikalijama, isto komentarisali i kanda ste malo popravili u tom pravcu kako su predlagani i kako smo mi kao srpski radikali predlagali te amandmane.
Iskorišćen je jedan minut i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u obrazloženju ovog amandmana ne mogu da prihvatim činjenicu da neko donosi zakon u ovoj zemlji ili amandman sa željom da bi nešto pokvario, upropastio ili uništio. Možda kroz ovakvo tumačenje zakona i kroz ovakvo tumačenje amandmana neko projektujesvoje želje, svoje ambicije, svoje ciljeve, svoje namere i način na koji on doživljava bavljenje politikom, pa misli da se zakoni donosi da bi se ova zemlja upropastila. To govori o onome ko na takav način razmišlja i obrazlaže zakone. Demokratska stranka predlaže i donosi zakone sa ciljem i namerom da našto popravi. Sva obrazloženja tih zakona i razloge za donošenje tih zakona pišemo na jasnom i lepom srpskom jeziku, ćirilicom, i kad kažemo razlozi za donošenje zakona, tu jasno kažemo zbog čega donosimo ovakve izmene zakona i zbog čega se zalažemo da se ove izmene usvoje. Tu se jasno kaže, u razlozima za donošenjem zakona, da je cilj da se pre svega omogući brže i efikasnije funkcionisanje privrede, da ljudi lakše rešavaju probleme, da se kroz primenu zakona uoče određene nepravilnosti i nedostaci, propusti i da želimo zaista da pomognemo da privreda brzo i efikasno radi. Nije nam cilj, kao nekima, da bilo šta u ovoj zemlji upropastimo. Pogotovo cilj i namere zakona nisu da nekoga ili neke favorizujemo, a da neke zapostavljamo, jer ustavno načelo jednakosti pred zakonom je osnova svakog zakona. Tako da ne mogu da prihvatim u obrazloženju amandmana bilo kog poslanika da je DS, da je vladajuća većina u ovoj zemlji nešto namerno upropastila i donela neki zakon kojim želi da nešto uništi. To govori o ljudima, takvo obrazlaganje amandmana govori o onim ljudima koji to iznose, govori na koji način oni doživljavaju vršenje vlasti, na koji način doživljavaju pisanje zakona i na koji način bi upravljali zemljom kada bi, ne daj bože, bili u poziciji da se to zaista desi.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanici Vitomir Plužarević i Milan Avramović su prijavljeni. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je još 60 minuta i 20 sekundi. Izvolite.
Izvinjavam se gospodi koji nisu razumeli ovo moje obrazloženje. Mislim da oni nisu ni na nivou da razumeju to sve što mi ističemo. Bilo bi dobro da ta gospoda izađu konkretno na teren i da se na terenu uvere u sve ove naše teze i komentare koje smo danas i koje uvek dajemo kao SRS. Oko svih tih nerazumevanja mi nećemo ni da komentarišemo, tako da su oni ispod nivoa tog o kojem mi komentarišemo.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milan Avramović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog pojedinaca koji misle da su zaštitnici lika i dela Srbije, moram da podsetim na neke činjenice. Srbija je u junu/julu 2005. godine potpisala sporazum sa NATO paktom, tačnije čuveni SOFA sporazum, u kojem je pristala da ova organizacija nesmetano bez ikakvih ograničenja… (Predsedavajuća: Molim da NATO sporazum dovedete u vezu sa sadržajem amandmana narodnog poslanika Vitomira Plužarevića.) Dovešću u vezu, nije problem, samo mi dozvolite da završim. (Predsedavajuća: Odmah da dovedete u vezu, pošto vas na to obavezuje član 106.) Dakle, Srbija je u junu 2005. godine potpisala sporazum sa NATO-om, kojim je pristala da ova organizacija nesmetano, bez ikakvih ograničenja kroz teritoriju Srbije vrši ujedno transport ljudstva, tehnike, vojnog ratnog materijala. Ratni materijal u ovom slučaju odnosi se na opasne materije. Podsetiću vas da je 2005. godine jedna druga politička opcija bila na vlasti… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upozoravam vas na obavezu poštovanja člana koji vas stavom 1. obavezuje da govorite o tački dnevnog reda. Tačka dnevnog reda je rasprava u pojedinostima, amandman narodnog poslanika Vitomira Plužarevića, koji glasi – u članu 11. stav 2. briše se. Dakle, upozoravam vas, ukoliko ne želite da poštujete odredbe Poslovnika, u obavezi sam da vam izreknem meru opomene.) Dobro, ako mi dozvolite da pročitam obrazloženje zašto se ovaj amandman ne prihvata, pa ćemo onda lakše napraviti kopču sa mojom diskusijom. Dakle, za neprihvatanje amandmana koji je podneo gospodin Vitomir Plužarević, u kome se kaže da se u članu 11. stav 2. briše, daje se obrazloženje sledeće: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je u Zakonu o hemikalijama predviđena mogućnost da strani proizvođači podnose prijavu Agenciji za hemikalije radi upisa hemikalija u Registar hemikalija preko zastupnika ili predstavništva.'' Dakle, ovde se striktno vezujem za reč - strani proizvođači podnose prijavu Agenciji za hemikalije radi upisa hemikalija u registar hemikalija. Ovim sporazumom, gospođo Čomić, NATO pakt ne podnosi nikakav zahtev…
Narodni poslaniče, molim vas da pogledate gde je i kako NATO, ne NATO pakt, pošto je u reči NATO sadržana reč pakt pod slovom T, kao ''triti'', proizvođač. Sada vas drugi put upozoravam da ne zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine i da ne smatrate da jedino vi imate pravo da ne poštujete pravila, dok svi drugi poslanici pravila moraju poštovati. Dakle, ili ćete govoriti o amandmanu ili ću morati postupati po članu 103. stav 7. Molim vas da ne dobacujete. Zahtev da se poštuju svačija prava podrazumeva i obavezu da se ispunjavaju sopstvene obaveze i to činim podsećajući narodnog poslanika na odredbe člana 103. i člana 106. Ako ćete o amandmanu nastaviti, izvolite.
Meni nije omogućeno da govorim, pa prekidam diskusiju da ne bih bio kažnjen.
Molim vas da ne dovodite u zabludu javnost u Srbiji jer je potpuno netačno da vam nije omogućeno da govorite. Nije vam omogućeno da zloupotrebljavate odredbe Poslovnika Narodne skupštine, jer na to, i mene i vas, obavezuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine o onome kako se imamo ponašati za vreme sednice Narodne skupštine. Narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane dame i gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, možda moji intelektualni kapaciteti i potencijali nisu takvi da mogu baš sve da razumem, ipak sam diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo i zaista ne razumem baš sve, ali sam nešto na tom fakultetu hemije učio, što neorganske, što organske, što biohemije. To znanje mi je dovoljno da razlučim šta u ovom zakonu i šta od amandmana valja i vredi, a šta ne vredi. Stoga zaista smatram da je apsolutno ispravno odlučeno kada je doneta odluka da se ovaj amandman odbije. Ima nas još ovde kolega diplomiranih inženjera poljoprivrede, nismo baš svi za stočarstvo, neki su možda za ratarstvo ili neke druge grane poljoprivrede, ali to znanje koje smo stekli na fakultetu dovoljno je da možemo da se bavimo i ovakvim temama. Pored mene, ima mnogo učenijih, obrazovanijih i stručnijih ljudi koji sede u Ministarstvu i ne ulazim u kredibilitet tih ljudi, smatram da je zakon dobro napisan, da su izmene ovog zakona takođe vredne pažnje, da je cilj zakonodavca da se, pre svega, olakša privredi i da se ubrzaju određeni postupci prilikom dobijanja određenih dozvola, a ne da se bilo šta otežava. Zato smatram da je dovoljno da kažemo da ovaj amandman ne treba prihvatiti.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Radiša Ilić.
Narodni poslanik Milorad Krstin je podneo amandman na član 12. sa predlogom da se član 12. briše. Član 12. se odnosi na član 48. osnovnog zakona, a taj član se odnosi na visinu naknade koja se određuje u zavisnosti od broja i količine hemikalija koje su prethodnih godina stavljene u promet. Izmena koju je Vlada predložila odnosi se samo na reč "naročito". Amandmanom se predlaže brisanje ove izmene u članu 48, jer se upravo ovom izmenom ništa naročito ne menja u pozitivnom smislu, osim što se daje mogućnost da se nekim proizvođačima hemikalija više uzima u obzir broj i količina hemikalija za određivanje visina naknade, nego koliku opasnost te hemikalije u sebi kriju. Znači, akcenat se daje pre svega broju i količini hemikalija, umesto da se uzima u obzir opasnost, transport, sve ono što može da dođe kada je u pitanju postupanje sa određenim hemikalijama.
Iskorišćeno minut i 20 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Poslanici iz DSS su takođe podneli amandman na član 12. kojim se menja postojeći član 48, ali ćete videti da je naša intervencija drugačija od intervencije koja je došla od poslanika iz SRS. Smatramo da je predlagač zakona trebalo da je prihvati zato što je ova formulacija stava 2. veoma precizna, a zadržava se suština onoga što je i predlagač hteo. Naime, član 48. važećeg zakona govori o tome da je korisnik dužan da plaća Agenciji naknadu, i to su u ovom članu navedena dva slučaja: za proveru podataka iz dosijea o hemikalijama i za procenu mera za smanjenje rizika i načina sistematskog praćenja korišćenja supstance koja izaziva zabrinutost. Dakle, član 48. govori o plaćanju te nadoknade. Jedina intervencija predlagača u ovim izmenama i dopunama na stav 2. jeste dodavanje reči "naročito", koja u stvari ništa ne znači i ne menja. Pročitaću ono što ste vi predložili, a to je da stav 2. glasi: "Visina naknade iz stava 1. ovog člana određuje se naročito u zavisnosti od broja i količine hemikalija koje su u prethodnoj godini stavljene u promet". Dakle, jasna je ovde namera predlagača, ali je ipak ovaj stav veoma neprecizan. Mi smo vam predložili stav 2. koji glasi: "Visina naknade iz stava 1. ovog člana određuje se u zavisnosti od broja i količine hemikalija koje su u prethodnoj godini stavljene u promet". Dakle, tu nema potrebe ni za kakvim naročitim. Jasno je da će Agencija uzimati to u obzir, jer vi uvodite reč "naročito". Zašto to onda ne bi bilo ovako precizno definisano? Ono što još zbunjuje kada je ovaj član u pitanju, to je obrazloženje koje smo dobili od vas. Čini mi se da nikad kao ovaj put i u setu ovih zakona iz ekologije nisu obrazloženja toliko nejasna i konfuzna, da prosto i ova obrazloženja traže obrazloženja. Pročitaću obrazloženje zašto odbijate naš amandman, a uvodite reč "naročito". Kažete: "U ovom članu rečju "naročito" želi se omogućiti da se pored količine i broja hemikalija uzme u obzir i korektivni faktor broja hemikalija koji će kao bliži kriterijum omogućiti da ukupan iznos naknada ne raste linearno sa porastom broja hemikalija i time će se umanjiti opterećenje privrede". Ovo je veoma nejasno. Cilj te reči "naročito" smo mi u vrlo jasnu formulaciju stava 2. i pretočili.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Gospodo iz Ministarstva, pošto ministra nema, dame i gospodo narodni poslanici, neću da govorim, iako sam precizno i dugo čitala ove izmene i dopune, nisam uspela u njima da pronađem ništa od psihoanalize i od projektovanja koja su se ovde pojavljivala, dok su neki govornici pokušali da odbrane ili napadnu amandman koji podnose poslanici koji rade svoj posao, mada je to moja struka. Znači, neću ništa o tome, jer nisam uspela da pronađem. Hoću o ovome što se odnosi na član 74. stav 2, odnosno član 13. u izmenama i dopunama, gde vi kažete sledeće – tehnički dosije iz stava 2. ovog člana dostavlja se na engleskom jeziku; a mi sada kažemo – gde se mi to nalazimo, u kojoj zemlji mi govorimo o ovom vašem predlogu izmena i dopuna? Mi nismo članica EU, to vam je poznato, možda ćemo biti, možda nećemo, prognoze su različite. Volim da govorim o nekim procenama koje koriste američke analitičke kuće "Stratford" i ostale, koje kažu 2035. Ne znam da li do 2035, mi treba toliko da idemo napred da srpski jezik, koji je zvanični jezik u ovoj zemlji, podredimo engleskom jeziku, na koji stvarno mislim da Engleska treba da bude vrlo ponosna, jer je uspela da svoj jezik sačuva i nametne svima ostalima, ali bih volela, kao neko ko je narodni poslanik Republike Srbije, da uložim isti toliki napor da se srpski jezik sačuva za pokolenja, jer to je jedan od vrlo važnih elemenata nacionalnog, pa bih volela da se i ministar podseti na to, jer sam uporno pokušavala da ga podsetim na član 10. st. 1. i 2. Ustava, na koji je on oćutao prošli put, sada ga već nema. Gospodo, hoću da vas podsetim na to da ćemo mi verovatno tražiti od Ustavnog suda tumačenje vaše odredbe i u zakonu o hemikalijama i o biocidima, zato što mislim da radite nešto što je protivustavno. Dakle, naš amandman je vrlo precizan: "Tehnički dosije iz stava 2. ovog člana dostavlja se na srpskom jeziku ili na jeziku neke od nacionalnih manjina, u skladu sa zakonom". Ne možete koristiti zakone druge zemlje, sem zakona zemlje Srbije, čiji ste ministri i vi državni službenici, kao i ja narodni poslanik, pa vas molim da u to ime sledeći put ne donosite ovde predloge izmena i dopuna ovakvog tipa, ne zato što imam nešto protiv engleskog, nemačkog, španskog ili italijanskog, ne, jako ih poštujem, neke od njih govorim, neke volim da čujem i saslušam, ali izvinite, narodni sam poslanik Republike Srbije i insistiram da se u srpskim institucijama govori jezikom koji to traži Ustav.
Iskorišćen je jedan minut vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman ispred SRS - prof. dr Vojislav Šešelj, sa ciljem da bih poboljšao ovaj zakon, zakon čiji cilj jeste zaštita ljudskog zdravlja i zaštita životne sredine. Međutim, u svim ovim diskusijama o ovom zakonu, o čemu su moje kolege govorile, čini mi se da je dosta nestručno ili čak, mislim, na neki način, nije se htelo ući u srž problema ovog zakona. Tri decenije sam proveo u hemijskoj industriji i moram vam iskreno reći, ovo su vrlo značajni problemi i mislio sam da će doći do promene u ovom zakonu određenih članova, ali se to, nažalost, nije desilo. Kolege su govorile o određenim propisima, kao što su rekli – da li to treba da bude na srpskom jeziku, da li to treba da bude na engleskom ili španskom, ili ruskom, pa vi to dobro treba da znate, da ipak Srbija, kao što su i kolege rekle, nije u EU i treba isključivo da koristimo one jezike s kojima Srbija ima prijateljske odnose i sa zemljama od kojih uvozimo određene hemijske sirovine. Ako vi uvozite hemijske sirovine iz Rusije, pa neće iz Rusije doći napisano na engleskom jeziku da bi ovde mogli da ih tumačimo, odnosno određenim našim propisima. Morate ipak, drage kolege, vi koji tu sedite iz Ministarstva, da shvatite, jer je kolega Vita Plužarević pokušao da vam objasni da danas hemijske industrije u Srbiji nema. Ako vi smatrate da je hemijska industrija u Srbiji to ako se prepakuju određene hemikalije ili putem određene metodologije, bio sam jedan od konstruktora određene tehnologije koja je baš vezana za hemijsku industriju i to vam iskreno moram reći, da danas hemijske industriji u Srbiji nema, ona je, takoreći, uništena. Ovo što se danas pokušava ovim zakonskim aktom jeste da se omogući široka lepeza uvoženja određenih, ne sirovina, nego određenih proizvoda iz EU, verovatno tamo gde nisu mogli ranije da nađu svoj put, u drugim zemljama. Smatram i ovim amandmanom sam pokušao da poboljšam ovaj zakon, da shvatite da nije samo u upotrebi engleski jezik širom Evrope, nego takođe stari jezici španski, nemački, ruski itd, zemlje koje u svom sastavu imaju dobro razvijenu hemijsku industriju. Ako kažete engleski jezik, pitam vas – da li je u Engleskoj razvijena hemijska industrija? Nije, koliko mi je poznato, iako nisam stručnjak iz te oblasti, ali sigurno u drugim evropskim zemljama jeste razvijena hemijska industrija i normalno da moramo ovim zakonom poboljšati transport, jer ako pogledate, kao vatrogasci koje, hvala bogu, plaćamo ili u određenim firmama dežuraju non-stop, njihov je uspeh najveći ako se ne dogodi nikada požar. Ovim zakonom želimo da se ne dogodi nikakva ekološka katastrofa, jer *kao se jednom desi, ona kasnije ima posledice nekoliko desetina godina.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospodo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo iz ministarstva, uvažene moje kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Bugarska je država koja je postala članica EU, baš kao Rumunija. Neposredno pre nego što su te dve zemlje pristupile EU, u želji da te dve države što pre pristupe velikoj porodici evropskog naroda, tamošnji parlamenti su bili u velikom zaostatku sa donošenjem zakona. Bilo je potrebno doneti još mnogo zakona. Parlament je radio danonoćno. Onda su se i opozicija i pozicija i u Bugarskoj i u Rumuniji usaglasile da određene zakonske propise usvoje u engleskom izvornom obliku, na engleskom jeziku. Čovek sam iz Kruševca i apsolutno se zalažem za očuvanje srpskog jezika i ćiriličnog pisma. Naravno da ću se uvek zalagati da taj jezik bude u službenoj upotrebi u državi Srbiji, ali ovde se imputira vladajućoj većini da u stvari želimo da donosimo neka akta na engleskom jeziku. Istine radi, samo ću pročitati kako glasi sporni amandman – izveštaj o bezbednosti hemikalija Agenciji se dostavlja na srpskom jeziku, a može se dostaviti i na engleskom, kao jednom od jezika u službenoj upotrebi u EU. Znači, kaže se kao jednom od jezika u službenoj upotrebi u EU. Sada neko kaže da Engleska i Velika Britanija nema hemijsku industriju, taj ili ne poznaje strukturu privrede EU i Velike Britanije ili ne zna da je i engleski jezik u upotrebi kao zvaničan jezik širom sveta u mnogim državama, pa čak i tim prijateljskim na koje nas mnogi sada upućuju. Ne zna možda neko da i Japanci koriste engleski jezik kada hemikalije obeležavaju ne samo na japanskom, nego i na engleskom jeziku, da engleski jezik koriste i Švajcarci koji imaju tri zvanična jezika u upotrebi, od kojih nijedan nije engleski. Oni koriste francuski, italijanski i nemački, ali koriste i upotrebljavaju engleski jezik. Nije cilj i namera zakonodavca da kvari čistotu i lepotu našeg jezika, da uvodi strane reči i terminologiju, već je cilj zakonodavca da obezbedi Agenciji brzinu i efikasnost u radu sa državama članicama EU, ka kojoj svakako težimo. Republika Srbija želi da bude članica EU. To nije želja DS, to nije želja jedne političke stranke, jedne političke grupacije. Oko toga postoji već širok konsenzus među građanima ove zemlje. Do juče i delovi SRS, koji su se danas ocepili, žele i oni da Srbija bude deo EU i to je velika pobeda evropske ideje i to je velika pobeda napora i nastojanja da objasnimo građanima šta je to dobro što EU obezbeđuje građanima Srbije. Još jedanput podvlačim, istine radi, namera i cilj zakonodavca nije da kvari, prlja čistotu srpskog jezika. Namera je da obezbedi brzinu u radu agencije u komunikaciji sa članicama EU.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Vreme na raspolaganju je 57 minuta i 40 sekundi.
Nije ovde problem, dame i gospodo narodni poslanici, ovo što uočava gospodin Milivojević. Problem je u nečemu drugom. Problem je u članu 10. Ustava Republike Srbije, koji jasno i nedvosmisleno kaže da je u službenoj upotrebi srpski jezik i ćirilično pismo i jezici naroda i narodnosti koje u njoj žive. Problem je u nečemu drugom. Problem je u tome što mi ne poštujemo ni državu Srbiju, ni Ustav Srbije. Kada kažem mi, ne mislim na SRS, nego na odbore, određene grupe koje rade u ovoj Narodnoj skupštini. Imali smo nedavno priliku da dobijemo izveštaj Evropske komisije na engleskom jeziku. Postavio sam pitanje i pred predstavnicima Evropske komisije i pred Odborom, jer nisam obavezan da znam engleski. Obavezan sam da znam srpski. Nas su ovde u Narodnu skupštinu poslali građani Srbije i nešto što mi je zapalo u oči, a to je da sena Odboru za evropske integracije, kad je nedavno došao potpredsednik Skupštine Saveta Evrope, Mađar, gospodin Laslo Varga, koji inače je Mađar, kome je maternji jezik mađarski jezik, poštujući ovu instituciju, sa čovekom koji je takođe Mađar vodi konverzaciju na srpskom jeziku, prevodilac prevodi sa srpskog na mađarski, a kad gost odgovara prevodilac prevodi na srpski. Istovremeno, neki članovi Odbora sunašli za shodno da na tom istom sastanku govore na engleskom. Mogao sam, recimo, na francuskom, na ruskom, te jezike poznajem, ali smatram da je poštovanje ove institucije, poštovanje Ustava, pogotovo člana 10. ovog ustava i iznenađuje me da se kroz zakone provlači engleski jezik kao poluslužbeni jezik u Srbiji. Gospodo, onaj seljak koji kupi te hemijske proizvode i iznese ih sutradan na njivu da njima zaštiti svoje useve, ne mora da zna engleski. Vi ste dužni i uvoznik je dužan da mu prevede uputstvo za upotrebu na srpski jezik.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Naredni poslanik Radiša Ilić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uključio bih se u ovu polemiku oko jezika i maločas je kolega Milivojević pomenuo i Bugarsku i Rumuniju, spočitavajući da su oni još 2007. godine postali članice EU, ali sam ubeđen, a to i kolege poslanici znaju i javnost u Srbiji, verujem da je stanje u Srbiji kudikamo bolje nego u Bugarskoj, nego u Rumuniji. Srbija danas, vidimo, nije ni kandidat za člana EU, a kamoli da je član, pogotovo kada su u pitanju zakoni i standardi u ekologiji. To oni koji su putovali kroz Bugarsku, kroz Rumuniju, dobro znaju. Takođe, znamo kakvi su izveštaji Evropske komisije u vezi sa korupcijom koja vlada u Bugarskoj i u Rumuniji.
Narodni poslaniče, podsećam vas da govorite o tački dnevnog reda.
Govorim upravo o onome što je govorio Milivojević, znači Bugarska i Rumunija, zbog toga.
Narodni poslaniče, dobili ste pravo da govorite kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, niste dobili pravo na repliku, tako da vas molim da govorite o dnevnom redu, tj. o amandmanu na član 13.
Ovde je polemika oko engleskog jezika i ovih izveštaja koji mogu biti dostavljeni na engleskom jeziku, pa je ovde pomenuto da su i poslanici u Bugarskoj, pozicija i opozicija, smogli snage da ubrzano donesu te proevreopske zakona koji su čak bili neprevedeni, na engleskom jeziku, tako da su Bugari mogli da usvoje zakon da se svi podšišaju za nedelju dana, ne bi znali šta su izglasali.
Iskorišćeno je minuti i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? Reč ima Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman koji je napisan ima za cilj da ukaže na jednu nedorečenost zakona i na njegovu nedovoljnost, a ne, kao što je u obrazloženju napisano, da tim amandmanom predviđamo da se ukida inspekcijski nadzor. Da je neko iz ministarstva čitao ovaj amandman i njegovo obrazloženje verovatno bi video da u tekstu obrazloženja stoji – smatramo da je to važno, ali da inspekcija ne može da utvrdi da je to posao nekog drugog. Dakle, nijednog trenutka nismo osporili važnost inspekcije nego smo govorili o nečem drugom, ali izmena i dopuna ovog zakona daje samo formalnu nadležnost inspektoru, a u suštini se ništa ne menja. To je bila naša zamerka. Šta se dešava sa Agencijom za hemikalije? Zašto ona nije ta koja će da utvrdi da li su ti podaci tačni ili nisu? Tako je to kada se pišu zakoni, kada se samo stvara privid da se nešto radi, kada se takvi zakoni navrat-nanos donose u Skupštinu i onda stoje ovakve primedbe i, prema tome, zakon da bi bio dobar zakon mora biti precizan i jasan, a ne nedorečen, ne nedovoljan. Mi kada vam ukažemo na tu činjenicu vi onda izvrnete stvar, pa napišete u obrazloženju da predviđamo nešto što nismo ni napisali, a nismo ni pomislili. Razmislite logikom, šta je predmet ovog amandmana. Mi kažemo jasno – ovo je nedovoljno, ovo je nedorečeno i ne vidim razlog zašto niste prihvatili ovaj amandman.
Iskorišćeno je 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Ovo je bio poslednji amandman u pretresu pojedinostima na Predlog izmene i dopune Zakona o hemikalijama. Da li još neko od učesnika u raspravi koji imaju vreme na raspolaganju želi da uzme reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazima na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BIOCIDNIM PROIZVODIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milorad Krstin, zajedno Milan Dimitrijević, Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić, Srboljub Živanović, Dobrislav Prelić, Radica Jocić, Radoslav Milovanović, Radiša Ilić, Vlada Milojković i Vitomir Plužarević. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine. Narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić, pisanim putem, 20. oktobra 2010. godine, povukli su amandman, sa ispravkom, na član 17. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Milica Vojić Marković.
Gospođo predsedavajuća, ministra još nema, dame i gospodo narodni poslanici, DSS smatra da treba promeniti u članu 7. stav 1. i ovako smo ga formulisali: "Proizvođač ili uvoznik može da stavi biocidni proizvod u promet samo ako je za njega dobio odobrenje za stavljanje u promet." Sada vi nama odgovarate da se amandman ne prihvata, između ostalog, zbog toga što član 7. osnovnog zakona daje mogućnost da biocidni proizvod za koji je izdato rešenje o upisu biocidnog proizvoda u privremenu listu za dostavljanje tehničkog dosijea ostane u prometu, dok se za njega ne izda odobrenje na osnovu provere i procene tehničkog dosijea. Sada nam dalje obrazlažete da bi to značilo da bi mnogi biocidni proizvodi morali da budu povučeni sa tržišta, dok se ova procedura ne obavi, da dugo traje itd. Hoću da vam kažem nekoliko vrlo važnih stvari koje treba da znate. Ono na šta u stvari aludiramo ovim amandmanom jeste ta privremena lista. Ta privremena lista jeste jedna vrlo neprijatna usluga koju nudite, a ona nije na korist građana Srbije. Čime to obrazlažem? Obrazlažem time što su zapravo biocidi hemijski ili biološki proizvodi koji se upotrebljavaju za hemijsko ili biološko uništavanje nepoželjnih organizama. Kada se ti proizvodi pojave u prevelikim količinama i na mestima gde su nepoželjni, gde ugrožavaju zdravlje ljudi, utiču na njihove aktivnosti, utiču na proizvode koje ljudi koriste ili utiču na životinje ili na životnu sredinu, biocidni proizvodi štete zdravlju ljudi, ali poboljšavaju performanse proizvoda i osiguravaju efikasan, bezbedan i dugotrajan proizvod. Upravo smo na tome, na tim osobinama i svojstvima biocidnih proizvoda, mi gradili ovaj stav da tu privremenu listu jednostavno treba ukinuti. Treba dati mogućnost da se da prava dozvola ili da se jednostavno proizvod ne pušta na tržište sve dok se procedura ne završi. Upravo zato što je opasan, što može da bude opasan i upravo zato što ćete ih dostavljati na engleskom jeziku i upravo zato što možda službenik tog dana nije bio tu, pa neko drugi treba da dođe do toga da taj proizvod dalje pušta u promet. Ono na šta još hoću da odgovorim jeste činjenica i podatak koji se ovde iznosi kao netačan i ono što se ovde dozvoljava, što predsedavajući dozvoljava samo nekim poslanicima da mogu da komentarišu i ono što nije na dnevnom redu, njihove opservacije svi mi slušamo danas ovde, pa ću iskoristiti vreme ovlašćenog predlagača, zato što mislim da primer koji nam je ovde naveden, da su Bugarska i Rumunija u jednom momentu, žureći da uđu u EU, zapravo usvajale zakone na engleskom jeziku, jako dobar primer upravo za ono na šta mi poslanici DSS ovde skrećemo pažnju. Niti su se Bugarska i Rumunija usrećile usvajanjem takvih zakona, jer su i dalje na začelju liste onih koje su siromašne u EU, niti su se usrećile da su ravnopravan partner u EU, nego su trećerazredni partner, ili ako su uopšte partner u tom odnosu na EU. Smatram da je vrlo važno da mi poslanici vodimo računa o svojoj zemlji, o upotrebljivosti zakona u svojoj zemlji. Zato moramo pričati o nekim zakonima na jeziku koji se koristi u našim zemljama, u Srbiji srpski, nadam se, ili jezik nacionalnih manjina, ali ti zakoni su primenjivi na ovom terenu, sa našom strukturom, sa kapacitetima naše države i vrlo je normalno da o njima razgovaramo na ovaj način. Toliko o tome. Sada bih nešto o tom većinskom opredeljenju stanovnika i građana Srbije za EU. Nadam se da poslanici čitaju dnevne novine. Nedavno je izašlo jedno "Galupovo istraživanje'', koje kaže da samo 44% građana Srbije ovog trenutka podržava ulaženje Srbije u EU. Naravno, postoje i oni koji su evro-skeptici, postoje i oni koji sada kažu da postoji i neko drugo istraživanje "Stratedžik marketinga", rađeno na nekom drugom uzorku, nekim drugim metodama itd. Prosto vas molim da kada hoćemo da branimo amandman koji se odnosi na biocidne proizvode, to radimo isključivo tako što pričamo o tome. Kada govorimo o hemikalijama, to radimo na ovaj način. Prosto mi se čini da činimo vrlo neprijatnu, da ne kažem, magareću uslugu, kako se to kaže u ovom jeziku, i ovoj državi, i ovom časnom domu, i ministru i njegovim saradnicima koji su uradili zakon, ovde pred nama, da o njemu govorimo na način na koji to zaslužuje.
Iskorišćeno je tri minuta i 15 sekundi vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Ovaj su amandman i Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović.Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 5. stav 2. gde se reč "može" zamenjuje rečju "mora". Pročitaću vam zahtev iz stava 1. ovog člana "...može da podnese i više uvoznika zajedno". Tu reč "može" ovde sam izbrisao i napisao reč "mora". Naime, vrlo je malo reči posvećeno biocidnim proizvodima i moram vam reći, u kontaktu sa mnogim licima koja se bave da li hemijom, veterinom ili lekari, razgovarao sam vezano za ovaj biocidni proizvod i vrlo je malo ljudi upoznato, jer je to u stvari jedna aktivna supstanca, virus ili gljiva koja ima opšte ili specifično dejstvo na nepoželjne organizme. Ono što je vrlo bitno jeste da su uvoznici ili oni koji proizvode te biocidne proizvode, da tako kažem, zemlje porekla ovih proizvoda. Takođe je mali broj, jer, u stvari, u tom cilju se želi uspostaviti, želi se sprečiti, kao što reče koleginica, da li putem biološkog ili hemijskog uništenja da se odvrati taj učinak bezopasno, delovanje ili kontrola nepoželjnih organizama. Zato smatram da reč "može" treba zameniti rečju "mora", jer je ovo ipak supstanca koja je danas još nepoznata, ali koja je još u fazi jednog velikog, dugotrajnog ispitivanja rada stručnog tima u laboratorijama, a normalno, u zemljama koje se bave ovom proizvodnjom.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Opet mi je zapao amandman gde treba da govorim o upotrebi srpskog odnosno engleskog jezika, pa neću da govorim o tome. Samo ću pročitati šta smo mi napisali i kakva je naša amandmanska primedba: "Podaci o efikasnosti iz stava 1. ovog člana dostavljaju se Agenciji na srpskom jeziku ili jeziku neke od nacionalnih manjina u skladu sa zakonom". Ono o čemu hoću da govorim je ono što ste mi vi napisali kao obrazloženje zbog čega ne prihvatate ovaj amandman. "Amandman se ne prihvata iz razloga što su podaci o efikasnosti rezultat brojnih i kompleksnih istraživanja i testova koji se rade uglavnom u laboratorijama u inostranstvu. Samim tim, ovi podaci su originalno izrađeni na engleskom jeziku, pa bi njihovo prevođenje uzrokovalo nepotrebne troškove domaćim privrednim subjektima". Njima vi inače namećete da plaćaju druge dažbine, ako hoće da vi ubrzate postupak. Dalje se kaže "...posebno imajući u vidu da će podatke o efikasnosti proučavati stručnjaci u Agenciji za hemikalije koji znaju engleski jezik". Pazite, molim vas: "S obzirom na činjenicu da se ovom izmenom i dopunom želela postići značajna finansijska ušteda za privredne subjekte i ubrzanje postupka, prihvatanje predloženog amandmana bi imalo suprotno dejstvo". One inostrane, domaće nisu u toj kategoriji. Dakle, vi meni odgovarate na nešto što vas uopšte nisam pitala. Pozivam samo da poštujete Ustav. Ništa dalje. Vi sad meni obrazlažete zašto ste ipak rešili da ne poštujete Ustav, jer vi hoćete da svoju marionetsku državu dovedete dotle da vas niko živi ne poštuje ako vi sami sebe ne poštujete. A vi očigledno imate taj problem – da ne poštujete sami sebe, a hoćete da vas neko drugi poštuje. Gospodo, u EU, u svim drugim okruženjima, svuda u svetu, pojedinačno ili državno, poštuju vas samo onoliko koliko sami sebe poštujete.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, opet smo u situaciji da su pred nama izmene i dopune zakona. Kada je ovaj zakon bio ovde na usvajanju, mi smo upozoravali da to nije dobro i da će doći do izmena i dopuna. Ovo je očigledno da smo bili u pravu. Posebno smo bili u pravu zato što na ovakav način objedinjujete tačke dnevnog reda. To zbrljate tako sve na gomilu, zbrda-zdola. Čak sam mislio da bi danas, kada su ova prva dva zakona bila u pitanju, o hemikalijama i biocidnim proizvodima, trebalo da imamo ovde nekog iz Ministarstva poljoprivrede, jer je usko vezano za Ministarstvo poljoprivrede. Sama činjenica da vi, i kada se usvoji, zakon ne primenjujeteadekvatno u praksi, a dovoljno govori o tome i ovo što smo sada dobili kao izmene i dopune. To su uglavnom izvršena terminološka usklađivanja, neke sitne stvar itd. Dobro da niste prepisali ceo zakon. Mi smo hteli da vam pomognemo. Konkretno, ovim amandmanom – da ne bude u primeni samo engleski jezik, već da se to zameni rečima "na engleskom, ruskom, francuskom, nemačkom i španskom jeziku". Pogotovo mislimo da je trebalo da budu i na ruskom jeziku jer smatramo da je neophodno što više se vezati za rusko tržište i za Rusku Federaciju. Taj primer smo imali da vidimo i 2007. godine, kada naša poljoprivreda u poslednjih 25 godina nije doživela tako dobar odnos sa svojim partnerom i toliko je svojih proizvoda izvezeno u Rusiju. Kada su dolazili naši prijatelji iz EU, onda je to bilo sasvim drugačije, ali nema vremena sada o tome toliko da pričam. Da vam navedem jedan konkretan primer kako vi, pre svega, ne poštujete zakon, a tako mislim da će biti i ovde kada su ovi biocidni proizvodi u pitanju i da će monopol opet uraditi svoje, kao što to i radi svakodnevno na našem tržištu. Imali smo ovde primer, odnosno usvajanje Zakona o genetski modifikovanim organizmima. Naša Vlada je dozvolila da se na našim institutima u Zemun Polju i novosadskom institutu vrše ogledi genetski modifikovane soje, kukuruza i krompira. Tako se, draga gospodo, ne primenjuje zakon. Vi morate prvi da pokažete da se zakon primenjuje, a ne da ga primenjujete selektivno. Predlažem da jednostavno zbog jednog boljeg rešenja, preciznijeg i rešenja koje će omogućiti daleko veću komunikaciju prihvatite ovaj amandman.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 8. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić (sa ispravkom) i narodni poslanik Radoslav Milovanović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili su amandman, odnosno amandman sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Radiša Ilić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9. ovog predloga zakona, takođe se odnosi na jezik. Ovaj član 9. se odnosi na član 13. osnovnog zakona, gde se kaže – uz zahtev za izdavanje odobrenja podnosi se tehnički dosije na srpskom jeziku, a može se dostaviti i na engleskom. Dalje, SRS predlaže ''na engleskom, ruskom, francuskom, nemačkom i španskom jeziku.'' Apsolutno je nejasno zbog čega je predlagač naveo samo EU, kao jedan od razloga za upotrebu engleskog jezika za dostavljanje ovog tehničkog dosijea. Kao što je poznato, Srbija nije članica EU, nije čak ni kandidat za člana EU. Osim toga, EU na najgrublji način narušava suverenitet države Republike Srbije, tako što otvoreno učestvuje u otimanju Kosova i Metohije. Nama je cilj, pre svega, zaštita srpskog jezika, onako kako je to propisanoUstavom i Zakonom. Niko ne spori engleski jezik, kao jezik koji je dosta u upotrebi u svetu i kojim govori veliki broj ljudi. Ali, zato postoje i ostali jezici na kojima će ti, recimo, tehnički dosijei možda biti dostavljeni na ruskom i na španskom, nemačkom, francuskom jeziku. Vi ste ovde kao razlog za odbijanje amandmana naveli da će dosije proučavati stručnjaci u Agenciji koji dobro znaju engleski jezik. Šta biste napisali da ti stručnjaci znaju, kojim slučajem, samo kineski ili grčki jezik, da ne nabrajamo neke druge jezike? Insistiranje na EU, a tamo nismo, zaista nema nikakvog smisla. Danas je reč o tehničkim dosijeima, sutra će možda biti to slučaj sa uputstvima za upotrebu lekova, prekosutra za upotrebu liftova itd. Znači, Srbija na neki način preko jezika gubi svoj suverenitet.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je 20 sekundi. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Praktično je ovo amandman na član 9, odnosno postojeći član 13, gde vi predlažete da se uz zahtev za izdavanje odobrenja za biocidni proizvod podnosi tehnički dosije na srpskom, a da to može i na engleskom jeziku itd. O tome smo danas mnogo govorili. Zaista nemam ništa protiv engleskog jezika zato što jesam profesor engleskog jezika. Dakle, zaista nemam ništa protiv, ali imam protiv da srpsko ministarstvo predlaže da se uz određene zahteve, a ovde je to zahtev za odobrenje biocidnog proizvoda, odnosno otrova, može dostaviti dosije, tehnički dosije, na nekom drugom jeziku, bilo da je to i engleski jezik. Pre svega, vi ovde tvrdite u obrazloženju da vi na taj način umanjujete troškove. Prvo da vam kažem, svaka ozbiljna firma ili preduzeće ili ima prevodioca za engleski jezik, možda i još neke druge ili koristi usluge Agencija za prevođenje, to je jedno. Druga stvar, medveđa usluga zato što u stvari vi ovde nećete uvesti nikakvu uštedu, jer će se pojaviti, kao što se vrlo često pojavljuje – bio je problem u prevođenju, to i to nije dobro prevedeno, pa ste, na primer, vi nekome odbili zahtev. Kako će taj neko ko je podneo taj dosije na engleskom, koji nije našao za shodno da ga prevede da bi ga on sam dovoljno razumeo, kako će on da kontroliše odobravanje ili neodobravanje za neki biocidni proizvod? Dakle, on će biti u mraku, on će ga imati samo na engleskom. Ne verujem da će taj ko podnosi taj zahtev toliko dobro znati engleski, kao što vi kažete da ljudi koji rade kod vas u Ministarstvu toliko dobro poznaju engleski, da oni nemaju nikakvog problema. Pretpostavljam da su ljudi koji rade u toj agenciji ljudi koji znaju engleski zato što su ga učili u školi ili išli na kurseve itd. Ne znam, zaista, da li vi vršite neku kvalitetnu i dobru proveru znanja engleskogjezika pre nego što te ljude zaposlite. Dakle, ne možete da me ubedite da ljudi zaposleni u toj agenciji toliko dobro poznaju engleski da se ovde neće u praksi pojaviti problemi da vi odbijete nešto zbog lošeg prevoda. Dakle, ono što vi govorite da ćete da uštedite i onima koji podnose zahtev nekakav novac, u stvari je laž, to nije istina.
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Vitomir Plužarević.Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vitomir Plužarević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 20. ovog novog predloženog zakona o biocidnim proizvodima, a on se odnosi na član 53. starog Zakona o biocidnim proizvodima. Mi smatramo da ovaj član 20. treba da se briše. U obrazloženju Vlade dobili smo odgovor: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je tehnički dosije rezultat brojnih i kompleksnih istraživanje i testova koji se rade u laboratorijama u inostranstvu. Samim tim ova dokumenta su originalno izrađena na engleskom jeziku, pa bi njihovo prevođenje uzrokovalo nepotrebne troškove domaćim privrednim subjektima, posebno imajući u vidu da će tehnički dosije proučavati stručnjaci u Agenciji za hemikalije koji znaju engleski jezik. S obzirom na činjenicu da se ovom izmenom i dopunom želi postići značajna finansijska ušteda za privredne subjekte i ubrzanje postupka, prihvatanje predloženog amandmana bi imalo suprotno dejstvo.'' To su mi odgovorili u Vladi na ovaj naš amandman koji smo predložili, a vezano za odredbe o nadzoru nad primenom zakona i usklađuju se sa materijalnim odredbama ovog zakona. Rekao bih par rečenica o ovom zakonu o biocidnim proizvodima. On je jedna nova sredina u zakonskoj regulativi. Znači, ovi biocidni proizvodi, to su proizvodi koji još nisu definisani i koji se definišu na raznorazne načine. Mislim da će verovatno neko ko je zadužen za ove biocidne proizvode izvršiti i sistematizaciju i sve ono što je potrebno da se ovi biocidni proizvodi nađu na polici dohvatljivosti, odnosno da može javnost da ih prihvati i da se edukuje, da se upozna sa svim proizvodima koji u jednom trenutku mogu da budu štetni, a u nekom drugom komentaru mogu da budu i korisni. Mislim da ovaj naš amandman na član 20. treba da se prihvati i da time ove izmene i dopune Zakona o biocidnim proizvodima budu kvalitetnije regulisane.
Iskorišćeno je 55 sekundi vremena poslaničke grupe. Pošto je ovo bio poslednji amandman podnet na Predlog izmena i dopuna zakona, pitam da li još neko od učesnika, koji imaju na raspolaganju vremena, žele da uzmu učešće u raspravi? Narodna poslanica Milica Vojić Marković, izvolite.
Javljam se u ime ovlašćenog predstavnika DSS zato što mislim da je možda trenutak da se kažu još neke vrlo važne stvari, a da bih te stvari počela, pozovaću na intervju koji je ministar dao NIN-u i na nekoliko konstatacija koje su iznete u tom intervjuu, koje bih htela prosto da prokomentarišem, jer su one najbolji pokazatelj toga šta je ovim izmenama i dopunama zakona važno da se iznese. Ministar kaže da je u prvi plan svih svetskih medija ponovo izbila veza između zaštite životne sredine, industrije i stalnih zahteva za održivim razvojem ekonomije. To je sasvim u redu i to je ono za šta mislim da sve zemlje sveta pokušavaju da se izbore i pokušavaju da nađu pravu meru između zaštite životne sredine, s jedne strane, između sve većih i stalnih zahteva za održivim zahtevom ekonomije i, sa treće strane, razvojem industrije. Mi u Srbiji, zahvaljujući ovoj vladi, nemamo problem sa ovim drugim elementom, sa industrijom, to nemamo. Tako da taj problem ne moramo da rešavamo zakonima o zaštiti životne sredine, ali imamo problem u vezi sa stalnim zahtevima za održivim razvojem ekonomije. Šta se pod tim podrazumeva? Sve. Najbolji je primer Zakona o zaštiti prirode, koji je takođe u ovom paketiću zakona i koji je danas pred nama i o čemu smo mi govorili samo u prva dva zakona, odnosno o hemikalijama i o biocidnim sredstvima, a treba da govorimo i o nekim drugim stvarima. Dakle, sledeća stvar koju bih konstatovala jeste činjenica koju je izneo ministar da EU u međuvremenu, govori o ovoj ekološkoj katastrofi koja se dogodila u Mađarskoj, da je ponudila pomoć svim ugroženim državama, a međunarodna organizacija za zaštitu životne sredine ''Grinpis'' upozorila je da su posledice dalekosežne, označivši to kao najveću ekološku katastrofu u poslednjih 20 do 30 godina. Dakle, 300 ili 400 kilometara nizvodno to više ne postoji ni kao katastrofa, niti kao najava katastrofe kod nas, hvala bogu, pa bih volela da od ministra dobijem informacije vezano za to ko je ovde u pravu, da li ta organizacija ili ono što smo mi dobili od njega. Ne samo na ovom primeru, već mnogo puta ranije smo naučili da sanacija zagađenja uvek više košta od prevencije, ali ne nužno novca, i tu ste ministre potpuno u pravu, pa između ostalog, ovo što ste rekli, zaista bih volela da potpišem ovo, jer mislim da je ovo osnovna stvar koju treba da kaže ministar za zaštitu životne sredine. Nisam ironična, zaista mislim da je to u redu. Ovo što ste vi nama ponudili u obliku izmena i dopuna, naročito Zakona o zaštiti prirode, upravo negirate sve ovo što ste ovde izneli divno i sjajno, jer vi ovim izmenama pokušavate da uništite životnu sredinu u Srbiji, i to na jedan vrlo dramatičan način. Pošto je DSS u načelu govorila više puta o tome kako se ovo uništavanje zaštićenih prirodnih područja vrlo perfidno rešava… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, moram da vas podsetim, pošto ste na polovini od ukupnog preostalog vremena koje vam je na raspolaganju, da imate obavezu da govorite o dnevnom redu i sada je pretres u pojedinostima Predloga izmena i dopuna Zakona...) Govorim kao ovlašćeni predstavnik, dakle, pošto je bila objedinjena rasprava i u načelu sam govorila o svim ovim zakonima. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, upućujem vas na odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, kada Narodna skupština odluči da se tačke dnevnog reda spajaju, odnosno kada odluči o zajedničkom načelnom pretresu, onda govorimo istovremeno o svim zakonima. Pretres u pojedinostima podrazumeva prelazak sa tačke dnevnog reda na tačku dnevnog reda. Trenutno smo u delu sednice kada smo završili amandman na Predlog zakona o biocidnim proizvodima i u obavezi smo da govorimo o toj temi.) Dobro, staću i govoriću o proceni uticaja na životnu sredinu, pošto je to sledeća tačka i smatrala sam da treba o tome da govorim. Izvinite.
Zahvaljujem, tri minuta je iskorišćeno vremena ovlašćene predstavnice, a na raspolaganju vam je još tri minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O STRATEŠKOJ PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Radica Jocić, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević, Radiša Ilić i Vitomir Plužarević. Primili ste izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Ovim članom 4. se u stvari menja član 7. postojećeg zakona. Naslov iznad tog člana 7. glasi – Hijerarhijski okvir i osnova. Tu je predlagač predložio da se ta dva postojeća stava promene. Drugi stav, predlagač je predložio da glasi: ''Ako je plan ili program sastavni deo određene hijerarhijske strukture – dakle, imamo rečenicu koja počinje sa 'ako' – strateška procena uticaja na životnu sredinu radi se u skladu sa smernicama strateške procene uticaja na životnu sredinu plana ili programa višeg hijerarhijskog nivoa.'' Tu ništa nije sporno. Mi smo predložili jedino da se briše ovaj prvi deo rečenice, gde vi kažete – ako. Mi takođe predlažemo da drugi stav glasi – strateška procena uticaja na životnu sredinu radi se u skladu sa smernicama strateške procene uticaja na životnu sredinu plana ili programa višeg hijerarhijskog nivoa. Zašto? Zato što je životna sredina jedan čitav koncept i uvek imate da je ona deo nekog šireg hijerarhijskog nivoa ili programa. Dakle, nikada to nije onako izolovano, pa može da se radi na svoju ruku, a da nije deo neke celine. Zato smatramo da je ovaj prvi deo rečenice – ako je, da je ovde apsolutno nepotrebno. Smatram da ste mogli da prihvatite ovaj amandman. Međutim, ono što nije u redu, to je obrazloženje koje ste vi nama dostavili zašto odbijate ovaj amandman. Svim poslanicima i građanima sam objasnila u čemu se obrazloženje sastoji, odnosno u čemu se on sastoji, samo da se prvi deo rečenice briše. Vi ste mogli da obrazložite da smatrate da podnosioci amandmana nisu u pravu zbog toga i toga, ali niste mogli da kažete da se amandman ne prihvata iz razloga pravnotehničke neispravnosti. Dakle, to ministar Dulić jako dobro zna, jer je bio i poslanik i predsednik Skupštine, naš Zakonodavni odbor razmatra svaki amandman, pa ako nije u skladu sa zakonom taj amandman se odbija, pa mi o njemu ne možemo ni da raspravljamo, zato što nije pravno moguć. Kada je ovaj amandman prošao proceduru kroz Zakonodavni odbor, onda znači da je on pravno moguć, a sada sam sa vama razgovarala o čemu se radi, pa je potpuno logično da ovakvo obrazloženje ne možete da nam dostavljate. Mogli ste da kažete da je u suprotnosti sa idejom, konceptom zakona itd, to bi bilo vaše viđenje, ali ne i da je pravnotehnički neispravno. Volela bih da nam objasnite. To nije jedini amandman, izgleda da je bilo previše amandmana, pa je ljude u ministarstvu mrzelo da pišu obrazloženja valjana, ali ne možete da nam odgovorite da je pravnotehnički neispravan.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Milan Dimitrijević.
Dakle, sa ovim amandmanom je vrlo slična stvar kao malopre što je koleginica Donka Banović obrazložila. Mi smo predvideli u članu 9. stav 4. tačka 3. se menja i glasi: "Druge podatke koje je propisao ministar, a na osnovu kojih je odlučeno da se ne pristupi izradi strateške procene". Obrazloženje koje smo mi dobili: ''Amandman se ne prihvata iz razloga pravnotehničke neispravnosti.'' Kako? Gospodine ministre, da li možete da objasnite kako je ovo pravnotehnički neispravan amandman? Ne znate? Prosto je to zaprepašćujuće. Dakle, kad god neki zakon hoćemo da poboljšamo i damo vam neke dobre ideje, onda dobijamo ovakve ili slične odgovore. S druge strane, kada već govorimo o tome, gospodine ministre, vama se daju, određenim zakonima, silna ovlašćenja. Mi smo govorili oko toga. Kad mi ta ovlašćenja pomenemo u zakonu čiji ste vi predlagač, onda dobijemo odgovor da je amandman pravnotehnički neispravan. Šta je suština vašeg odgovora? Suština ovog odgovora je da vi u stvari uopšte ne želite da sarađujete, da bukvalno prepisujete zakone, ne čitate amandmane poslanika i onda poslanici dobijaju odgovor – amandman je pravnotehnički neispravan. Malopre vam je koleginica Donka Banović postavila pitanje – da li je prošao Zakonodavni odbor? Jeste. Da li je imao taj odbor neke primedbe? Nije. Kako je to moguće da na Zakonodavnom odboru to bude pravnotehnički ispravno, a da za predstavnike vašeg ministarstva bude pravnotehnički neispravno? To je stvarno začuđujuće, zaprepašćujuće. Jedini razlog koji navodim je da ne želite saradnju, nećete da prihvatite dobre ideje i to je suština ovog vašeg odgovora.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama. Član 6. izmena i dopuna odnosi se u stvari na član 10. osnovnog zakona, a taj član 10. se odnosi na izbor nosioca izrade izveštaja o strateškoj proceni. Konkretno smo intervenisali u stavu 2. Pročitaću prvobitno kako je glasio stav 2, odnosno sa izmenama koje je Vlada predložila. Kaže se: ''Pravno lice ili preduzetnik iz stava 2. ovog člana može za izradu izveštaja o strateškoj proceni uticaja obrazovati multidisciplinarni tim sastavljen od stručnih lica kvalifikovanih za analizu svakog od elemenata strateške procene.'' SRS smatra da ovo ne bi trebalo da se prepusti slobodnoj volji, odnosno slobodnom izboru da neko može, ali i ne mora da obrazuje taj tim, pa smo amandmanom predložili– pravno lice ili preduzetnik iz stava 2. ovog člana za izradu izveštaja o strateškoj proceni uticaja obrazuje multidisciplinarni tim sastavljen od stručnih lica kvalifikovanih za analizu svakog od elemenata strateške procene. S obzirom da se radi o izuzetno osetljivoj oblasti koja je vezana za izradu izveštaja o strateškoj proceni i koja mora da zahteva stručnu analizu, neophodno je samim tim angažovanje stručnih lica koja bi izvršili analizu svakog od elemenata strateške procene. Ovim amandmanom SRS se ovo angažovanje predviđa kao obaveza, dok Vlada daje samo mogućnost za tako nešto. Ovo je prilika da ministra pitam još jednom oko one poznate situacije, oko rafinerije u Smederevu. Takođe se tu govori o tim strateškim procenama uticaja na životnu sredinu. Ostao sam uskraćen za odgovor kada je bila rasprava u načelu. Gospodine ministre, dobili ste dopis od Odbora za zaštitu životne sredine u vezi sa rafinerijom u Smederevu, da nam se dostavi bilo kakva informacija o ekološkoj bezbednosti izgradnje rafinerije za preradu sirove nafte u Smederevu. Mi smo dobili odgovor od vašeg ministarstva da vi nemate nikakva saznanja, niste dobili nikakav zahtev za izdavanje bilo kog akta sa stanovišta zaštite životne sredine itd. Listajući štampu u poslednjih nekoliko meseci, samo da kažem da ovaj dokument nosi datum od 1. oktobra 2010. godine, videli smo da ste vi u sredstvima javnog informisanja tokom avgusta meseca, da ne navodim koje su novine u pitanju, ima ih nekoliko, davali izjave po kojima se može zaključiti da ste vi i te kako upoznati sa tim projektom i sa svim planovima u vezi sa izgradnjom ove rafinerije u Smederevu. Takođe, u "Službenom glasniku" od 21. septembra 2010. godine imali smo prilike da vidimo Uredbu o utvrđivanju Prostornog plana područja posebne namene dela industrijske zone sektor severoistok u Smederevu, gde se maltene do detalja, u pojedinostima navodi sve ono što se tiče rafinerije, gde će biti izgrađena, zatim zagađenje tla, podzemne vode, zaštita životne sredine, aerozagađenje itd. Ne razumem zašto ste vi na neki način obmanuli Odbor za zaštitu životne sredine, ne dajući nam pravovremene i valjane informacije o ovome što se govorilo tokom letnjih meseci u Srbiji. Znate i sami da je bio organizovan referendum. Takođe, mi smo tražili od predsednika Odbora za zaštitu životne sredine da zakaže posebnu sednicu, na kojoj bi se razmenile informacije oko cele ove priče i rafinerije u Smederevu, jer ono što izaziva nedoumicu kod velikog broja građana je činjenica da se ovde govori o rafineriji koja bi bila izgrađena za 250 miliona dolara. Vi ste dali izjave u medijima da je to apsolutno bezbedna i sigurna rafinerija koja će biti izgrađena, a znamo da se rafinerije tog kapaciteta od 100.000 barela u svetu mogu izgraditi za cifru koja se kreće od milijardu dolara, pa naviše.
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 7. gde u tom članu 7. predlažemo da reč "organu" zamenimo rečju "ministarstvu". Vrlo ću kratko da obrazložim zašto smo to predložili i verovatno će ministar i njegovi saradnici prihvatiti ovaj naš amandman. Zakonom o ratifikaciji protokola o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, između ostalog, definisano je da se strateška procena uticaja ne odnosi samo na urbanističke planove, već na planove, programe i strategije u celini, pa je jedan od razloga za izmene ovog zakona taj što je neophodno da strateška procena uticaja bude sastavni deo svih strategija koje se donose. Znači, naglasio sam ovo – svih strategija koje se donose. Zbog svih tih strategija koje se donose, ova reč "organu" mora da se zameni rečju "ministarstvu". Iz finansijskih razloga ova reč "organu" može da bude i organ mesne zajednice, može da bude i organ lokalne samouprave, a organ mesne zajednice ili organ lokalne samouprave nema mogućnosti, nema finansijskih sredstava da to objavi u javnosti, odnosno da upotrebi određenu količinu sredstava kako bi to bilo dostupno javnosti. To je vrlo bitno da se zna. Kaže se: "Izveštaj o strateškoj proceni uticaja mora biti dostupan javnosti kao sastavni deo određenog plana". To je znači ta moja reč, koja se u članu 7, reč "organu" zamenjuje rečju "ministarstvo". Kada smo ovaj zakon analizirali na Odboru, u to vreme ministar nije bio, dobili smo informaciju da je bio u Grčkoj i zamerili smo mu pošto je to bio set zakona koji je važan za ovaj parlament i važan je za Srbiju. Da li će se vršiti strateške procene i ko će vršiti strateške procene, vezano za most Zemun – Ovča i, zatim, ko će vršiti procenu, vezano za tunel kroz Frušku Goru i da li je neko izvršio procenu štete i stratešku procenu uticaja na životnu sredinu, a znate da su vam dolazili svi američki velikani ovde u centru Beograda, mislim na Generalštab, na policijske objekte? Znači, tražim odgovor od ministra – da li je vršena strateška procena i uticaj životne sredine vezano za te objekte i da li će se vršiti i kako će se vršiti strateška procena u Ledincima na Fruškoj gori? O tome smo mi govorili i tražili smo određene odgovore, a ti Ledinci na Fruškoj Gori su sada otvoreni za manipulaciju, odnosno otvoreni su za raznorazne spekulacije i mogućnosti, iz jednog prostog razloga, pošto znamo da nam je vojska redigovana i redukovana i da ima mnogo tih objekata koji mogu da služe čak i u neverovatne svrhe. Mislim da je Ministarstvo za zaštitu životne sredine bitno i uticajno i da oni mogu svojim polugama moći i zakonskih alternativa da zaustave sve te negativne tendencije i pojave koje mogu da se pojave, a vezano za ovu stratešku procenu uticaja na životnu sredinu.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? Gospođa Vojić Marković.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DSS podnela je amandman na član 8. i mi u članu 8. odnosno u članu 19. stav 1. tražimo da se posle reči " programa" briše deo stava 1. i dodaju se reči "obavezno obezbeđuje javnu raspravu u razmatranju izveštaja o strateškoj proceni". Zbog čega smo mi smatrali da je izuzetno važno da se konačno pojavi ta javna rasprava, s obzirom da smo mi potpisnici mnogih konvencija, između ostalog i Arkusa, da smo potpisnici i Direktive o staništima, koje traži da se obezbeđuje mišljenje šire javnosti i da, podrazumevam, Ministarstvo jednostavno na neki način previđa? Desilo se da, kada je bio Zakon o zaštiti prirode, to izveštavanje javnosti i obezbeđenje mišljenja javnosti se svelo na to da se na sajtu Ministarstva, negde u avgustu mesecu, pojavio Predlog izmena i dopuna, vrlo stidljivo. Ono što je još interesantnije je da Predlog izmena i dopuna koji je bio tada na sajtu i ovaj koji je danas pred poslanicima potpuno se razlikuju. Dakle, na neki način Ministarstvu je vrlo važno da izbegne mišljenje šire javnosti. To pokazuje na više načina, između ostalog i ovaj Zakon o zaštiti prirode, taj član 35, pokazuje da je Ministarstvo htelo da izbegne mišljenje šire javnosti, naročito stručne javnosti, jer je očigledno da je stručna javnost potražila pomoć narodnih poslanika, pod tim podrazumevam ljude sa Katedre za biologiju u Beogradu Beogradskog univerziteta, Novosadskog univerziteta i Katedre za ekologiju Novosadskog univerziteta. Dakle, stručna javnost je smatrala da je preskočena u donošenju odluka. Isto tako i javnost je zainteresovana, a preskočena u donošenju odluka, jer se 35 nevladinih organizacija potpisalo i tražilo da Vlada razmisli o ovome, odnosno predlagač, Vlada, Ministarstvo u ovom slučaju razmisli o ovom što je stavilo pred poslanike, jer time se i te kako uništava resurse koji ne pripadaju samom Ministarstvu, nego pripadaju budućnosti Srbije. S druge strane, zbog čega smo još smatrali da je vrlo važno da se govori o javnim raspravama, jer zaista mislim da je to dobar način, na kraju krajeva i Odbor za zaštitu životne sredine će Izveštaj o stanju životne sredine na jednoj javnoj raspravi razmatrati i mislim da je to doprinos razvoju zaštite životne sredine i odgovornom odnosu svih oni koji su zainteresovani za životnu sredinu u Srbiji. S druge strane, dakle, ako pogledate sve moguće medije koji objavljuju oglase lokalnoj samouprava, lokalna samouprava je takođe pronašla jedan fenomenalan način da se izbegne, recimo, u ovom slučaju procena uticaja na životnu sredinu, jer gde god vidite oglase o nekom projektu koji lokalna samouprava najavljuje i stoji iza njega uvek iza toga stoji i sledeća rečenica – nije potrebna strateška procena uticaja. Mislim da je to loša usluga životnoj sredini Srbije, mislim da je to loša usluga našoj deci, jer, na kraju krajeva, ono što mi danas budemo uništili nećemo moći da nadoknadimo za mnogo godina unapred i ne samo novcem kojim, naravno, ne raspolažemo ni preterano mnogo, jer ministar kaže da je ulaganje u životnu sredinu i Fond za zaštitu životne sredine godišnje otprilike 0,25% BDP. Jako je malo ovog trenutka, samo 0,25% i mislim da nema potrebe da govorimo o tome koliko smo odgovorni onda da i ono što uradimo u oblasti zaštite životne sredine i te kako dobro uradimo, a ne da je uništimo. Dakle, to su neke vrlo važne stvari zbog kojih se mi zalažemo da javnost Srbije mora da ima mišljenje o mnogo stvarima koje Ministarstvo radi i predlaže i zbog toga smo mi, na kraju krajeva, podneli amandman na član 8.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI OD BUKE U ŽIVOTNOJ SREDINI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević, Radiša Ilić, Vitomir Plužarević, Radoslav Milovanović, Radica Jocić, Tomislav Ljubenović, Nikola Savić i Vladan Jeremić. Primili ste izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Vraćamo se ponovo na staru priču o pravnotehničkoj neispravnosti amandmana. Šta je suština ovog amandmana? Predložili smo da se ovim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini vrate reči "i životnu sredinu", koja je izbačena u izmenama i dopunama. Potpuno je nerazumljivo i neprihvatljivo da napišete da se amandman ne prihvata iz razloga pravnotehničke neispravnosti. Da li to znači da je ovaj zakon koji sada menjate bio pravnotehnički neispravan? Što ste ga onda prihvatili pre godinu i po dana? S druge strane, zbog čega je to bitno? Da li neko u Ministarstvu razmišlja o tome kako buka može da ima uticaja na životnu sredinu? Da li uopšte ima uticaja na životnu sredinu? Ima, navešću vam jedan prošli primer. Ako u blizini otvorite kamenolom, a tu ima miniranja, rušenja, transporta, šta će se desiti sa tom životnom sredinom od te silne buke? Sve živo što tu živi i bitiše će pobeći iz takve sredine i vi izbacite da to uopšte nije bitno za životnu sredinu, buka. Kako niste razmišljali uopšte o važnosti buke i uticaja na životnu sredinu? Zbog čega uopšte dajete takve odgovore da je amandman pravnotehnički neispravan? Samo vas opominjem da ste nepotrebno izbacili životnu sredinu u izmenama i dopunama Zakona o buci. Ovo je da se čovek pita sa kakvim ljudima ima posla. Da li može neko, ministra nema tu, da objasni, ovo je treći amandman koji je odbijen zbog pravnotehničke neispravnosti. Pitanje je – kako je pravnotehnički neispravno? U čemu je ta pravnotehnička neispravnost? Ovo nema smisla. Na Odboru za životnu sredinu, kada se raspravlja o ovim amandmanima, ministar se ne pojavi, ima preča posla. Kada se ne pojavi ministar, onda dobijamo ovakve odgovore i posle da ozbiljno razgovaramo o Zakonu? Ovo je prevršilo svaku meru.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? Gospođa Donka Banović. Izvolite.
Praktično je ovaj amandman istovetan prethodnom amandmanu, o kojem je govorio moj kolega Milan Dimitrijević, odnosno član 3. govori o značenju raznih izraza, koji se koriste u važećem zakonu, pa ste našli za shodno da u ovom značenju izraza preformulišete definiciju šta su to štetni efekti, odnosno u sadašnjem zakonu piše – štetni efekti jesu negativni uticaj buke na zdravlje ljudi i na životnu sredinu. Vi sada nama predlažete da nema štetnih efekata po životnu sredinu, zato što vi ovom izmenom praktično hoćete da brišete reči – životnu sredinu. Smatramo da su štetni efekti i po zdravlje ljudi, i po životnu sredinu, te da zaista ne treba da menjate ovu tačku.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je prihvatila amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 2. ovog zakona gde definišemo sledeći smisao tog zakona: ''Akustična zona jeste područje na čijoj je celoj površini propisana jedinstvena granična vrednost indikatora buke'', a mi dodajemo nove reči ''bez štetnog uticaja na zdravlje ljudi i životnu sredinu''. Dobili smo odgovor da je buka definisana kao štetan zvuk i baš zbog tog štetnog zvuka dodajemo sada da smanjimo taj štetni uticaj te buke, da ne bude buka kao zadnja misao te rečenice, nego da bez štetnog uticaja na zdravlje ljudi i životnu sredinu bude poruka zakonodavca vezano za ovaj zakon. Između ostalog, vezano za ovaj zakon o buci, najpre je potrebno izraditi strateške karte buke, kako bi bila moguća procena koliko košta izrada akcionih planova. Što se tiče izmena i terminologije da je ovo bilo neophodno zbog pojedinih izraza koji se ponavljaju kroz ceo tekst zakona, a koji nisu primenjivi, evo, baš zbog ovih izraza koji nisu primenjivi, želeli smo da ovim članom 2. poboljšamo, da kažem, osnovno načelo teksta ovog zakona, vezano za ovaj zakon o buci. Očekujemo da će ministar prihvatiti ovaj naš član 2. i dodati ove reči – bez štetnog uticaja na zdravlje ljudi i životnu sredinu.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Da li neko želi reč? Gospođa Donka Banović, na prethodni.
Izvinjavam se, nisam stigla da se prijavim od silnih papira. Ovaj amandman je na član 3, a inače na postojeći član 7, koji govori o određenim nadležnostima, obavezama koje imaju autonomne pokrajine. Predlagač sada kroz ove izmene predlaže da autonomne pokrajine nisu u obavezi da izrade strateške karte buke, a to jeste do sada bila njihova obaveza i da one nisu u obavezi da donose akcione planove zaštite od buke u životnoj sredini na svojoj teritoriji. Ne vidimo zbog čega ste autonomne pokrajine oslobodili ovih obaveza. To treba da ostane obaveza autonomnih pokrajina.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili su amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? Gospodine Dimitrijeviću, izvolite.
Ovo je vrhunac licemerja. Opet isto obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga pravnotehničke neispravnosti. Šta je suština ovog amandmana? Nama je potpuno nerazumljivo čime se rukovodio predlagač zakona, kada je u Predlogu izmena i dopuna zakona smanjio nadležnost jedinica lokalnih samouprava, a mi ovim našim amandmanom vraćamo te nadležnosti. U čemu je tu problematika? Šta je tu problem? S jedne strane, priča se o decentralizaciji Srbije, kako treba vratiti nadležnost lokalnim samoupravama. Šta je to što je danas jedno od najvažnijih pitanja lokalne samouprave? Životna sredina, zagađenje životne sredine. Srbija je pretrpana deponijama i kada treba lokalna samouprava da rešava te probleme, onda pojedinim zakonima uzimate te nadležnosti. Čini mi se da je tu odgovor na takvo ponašanje Vlasti, priča o transfernim sredstvima. Dolazimo do odgovora zašto se ovakvi amandmani odbijaju. Da postavimo pitanje Vladi Republike Srbije i nadležnom ministru, koga nema već duže vremena u sali,šta se dešava sa transfernim sredstvima lokalnih samouprava? Koliko su smanjena, kolika će ona biti na kraju ove godine, kolika će biti u narednim godinama, hoće li biti veća ili manja, a projekcije su da će biti manja. Kada znate tu informaciju, onda oduzimate nadležnost lokalnim samoupravama. Zato ste hitno išli u izmene i dopune ovog zakona o zaštiti od buke. Sa jedne strane vam ne treba u Zakonu o zaštiti od buke životnih sredina, a ne treba vam zato što ćete verovatno nekim svojim boljicima dati da se u nekoj životnoj sredini bave nekom vrstom proizvodnje, koja će očigledno imati uticaja na životnu sredinu, pa hajde brže bolje da napravimo izmenu tog zakona, da to više ne može zakonski da se sankcioniše, i to je ta priča. To su vaši evropski zakoni. Dođosmo na početak priče. Kad nemate odgovor na ona prava pitanja koja se postavljaju, kad vam se ukaže na greške koje činite, onda narodni poslanici dobijaju odgovor na amandmane da su pravnotehnički neispravni. Ponovo vas pitam, odgovorite po čemu je ovaj amandman pravnotehnički neispravan? Hoću li dobiti ijedan odgovor od predstavnika ministarstva ili gospodina ministra koji već duže vremena nije u sali, po čemu su ovi amandmani pravnotehnički neispravni? Recite šta je pravi razlog? Nesposobnost Vlade, prepisujete zakone, ne znate da ih prevedete? Kad se nađete u problemu onda idete brže bolje na izmene i dopune zakona posle godinu i po dana, i to kakve izmene zakona pravite? Da i ono malo nadležnostilokalnim samoupravama oduzmete, da se vi za sve pitate, pa će po partijskom ključu onda da dobijaju određena rešenja određeni ljudi. To je suština vaših evropskih zakona.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Donka Banović.
Ovaj amandman se praktično odnosi na član 21. Predlagač svojom izmenom ovaj član menja tako što smatra – dve ili više jedinica lokalne samouprave nemaju potrebu da donose zajedničke lokalne planove, ukoliko je to neophodno za efikasno i koordinisano sprovođenje mera zaštite od buke u životnoj sredini na zajedničkom području. Uopšte nam nije, nama koji smo predložili ovaj amandman, jasno zbog čega je predlagač predložio da se ovo iz postojećeg zakona briše, pogotovo kada je ekologija u pitanju. Lokalne samouprave ne samo što treba, nego su prinuđene da sarađuju. Imate jednu neuspešnu akciju gde se lokalne samouprave dogovaraju o formiranju regionalnih deponija, a kada je zaštita životne sredine, pa i od buke, apsolutno ne može nijedna lokalna samouprava to samostalno da radi zato što niko nije izolovan i uopšte nam nije jasno zbog čega ste predložili da se briše. Mogli ste, mogu da pretpostavim koji je razlog, da dozvolite da ovaj zakon živi godinu dana, ili koliko, i da se nijedan akcioni zajednički plan nije pojavio i da ste vi smatrali, zato što to u praksi nije prihvaćeno i zaživelo, pa da ste zbog toga i ovu odredbu brisali. Međutim, to ste mogli da napišete i u obrazloženju zašto odbijate ovaj amandman. Inače vam je i za ovaj amandman obrazloženje koje nam je od vas stiglo opet da je pravnotehnički amandman neispravan, inače su svi amandmani koje smo podneli na Predlog Zakona o zaštiti od buke tako obrazloženi, da su pravnotehnički neispravni. Gospođo predsednice, molim vas da proverite kod predsednika Zakonodavnog odbora, koji je pustio da ovi amandmani prođu kao pravno ispravni, da vidite gde je problem, da li je u Zakonodavnom odboru, pa oni nisu prepoznali pravnotehničku neispravnost ili je problem u Ministarstvu za životnu sredinu.
Na član 12. amandman je podneo Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI PRIRODE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dejan Radenković, Ljiljana Zdravković, Milan Dimitrijević, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić, Vitomir Plužarević, Milorad Krstin, Filip Stojanović, Srboljub Živanović, Radiša Ilić i amandmane Odbora za zaštitu životne sredine. Podsećam vas da je narodni poslanik Dejan Radenković pisanim putem povukao amandman, sa ispravkom, na član 28. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za zaštitu životne sredine i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, na osnovu člana 161. Poslovnika Narodne skupštine, a u ime SRS, podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. U članu 5. stav 2. reč "ministar" zamenjuje se rečju "ministarstvo". SRS smatra da ovi poslovi treba da budu u nadležnosti ministarstva kao državnog organa, a ne ministra kao pojedinca, jer ministar je promenljiva kategorija. Dolaze i prolaze kroz ministarstva, neki su više, a neki manje stručni u oblasti rada nadležnog ministarstva, dok u ministarstvu rade ljudi koji su decenijama na istim poslovima i mogu redovno pratiti određene događaje i reakcije na primeni koje se utvrde, te ih treba prilagođavati određenim uslovima, dok su ministri tu da obezbede i odobre sredstva i iprate zakonitost, odobre početak i kraj određene akcije i kao takvi potpisuju dokumente. Smatramo da ovim amandmanom poboljšavamo tekst Predloga zakona. S obzirom da je zaštita prirode stalni posao, tako i određeni zakoni i projekti koji se pokreću i sprovode u toj oblasti traju i sprovode se u dužem vremenskom periodu, tako da je tim projektima uključeno celo ministarstvo. Član 5. izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode odnosi se na člana 12. osnovnog zakona i bavi se kompenzacijskim merama koje se sprovode sa pravnim ili fizičkim licem, odnosno preduzetnikom, ukoliko prouzrokuju štetne posledice na prirodu koje mogu nastati realizacijom projekata, radova ili aktivnosti na zaštićenom prirodnom dobru. Upravo zbog tih kompenzacijskih mera koje se pominju u ovom članu, SRS smatra da ovi poslovi moraju biti u nadležnosti ministarstva kao državnog organ, a ne ministra kao pojedinca. Zbog toga vas pozivam da prihvatite moj amandman.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 5. Predloga zakona da se posle stava 4. dodaje novi stav 5. koji glasi – pravno lice, preduzetnik i fizičko lice koje realizacijom projekta, radova ili aktivnosti iz člana 10. ovog zakona izazove štetne posledice na ekološki značajnom području ili zaštićenom prirodnom dobru u kojem se sprovode strogi režimi zaštite u skladu sa članom 35. ovog zakona, dužno je da uplati u Fond za zaštitu životne sredine vrednost prouzrokovanog oštećenja lokaliteta kao novčanu naknadu jer se mere sanacije ne mogu sprovesti ili da sprovede kompenzacijske mere". Mi smatramo da je ovaj član i ovaj stav bio liberalan u ovom zakonu i da je moglo da se desi kako se ko dogovori ili kako ko uspostavi kontakt sa određenim institucijama, vezano za ove zaštićene prostore i zaštićenu prirodu i po dogovoru je moglo da se gradi, i danas se gradi na raznoraznim mestima bez nadoknade, odnosno bez bilo kakve štete, bez obeštećenja na tu zaštićenu prirodu. Smatramo da ovo obeštećenje mora da bude brzo, efikasno, obavezno, znači da ne bi došlo do devastacije i degradacije određenog zaštićenog prostora, a znate i danas u sistemu izgradnje i građevinskih objekata i svih ovih prostornih planova i velikih građevinskih poduhvata da oni uglavnom i žele da na zaštićenom delu prirode uspostave neki svoj, da kažem građevinski, ili neki svoj bioritam u tom prostoru. Tako da je ovaj naš amandman smislen i mislim da upućuje na pravu misao današnjih problema koji se dešavaju u Srbiji koji mogu da se zaustave ovim našim predlozima i dopunama. Vezano za ovaj član mi smo malo komentarisali tu i neku asocijaciju "Natura 2000" i dali smo i određene negativne komentare na ovu asocijaciju "Natura 2000" zato što svi predlozi koji su vezani za zaštitu prirode dolaze od te "Nature 2000" koja je kod nas, da li definisana ili nedefinisana. Uglavnom, narod ne zna šta to znači "Natura 2000" i koje su njene ingerencije i kako ona utiče na ovaj zaštićeni deo prirode u Srbiji ili na budući deo zaštićene prirode u Srbiji. Smatramo da ta "Natura 2000" nije dobrodošla u ovom današnjem ekonomskom stanju, odnosno u ovom ekonomskom stanju Srbije, jer ona je profitabilna i u stvari gutač velikih količina para, a posebno zaštićeni delovi prirode i prostora su bez para i uglavnom se oni tako i finansiraju, na kašičicu, jer država nema dovoljno para, što je i logično. Ne mislim da može da ima para, kad nema para u zdravstvu, prosveti u kulturi. Kako bi tek onda bilo para, a vezano za zaštićene delove prirode? Zbog svih tih komentara mi predlažemo da Ministarstvo prihvati ovaj naš amandman.
Na član 13. amandman su istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Vitomir Plužarević i zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Gospodin Dimitrijević ima reč.
U izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode amandman se odnosi na ovaj član 13. odnosno na član 35. ovog novog zakona. Mi smo predložili da se ovaj novi član 35. briše. Zašto? Zato što je mnogo bolje definisan član 35. u postojećem Zakonu o zaštiti prirode. Dakle, o čemu se ovde radi? Onaj ko pažljivo čita zakon, dovoljno je da pročita zadnja dva stava ovog novog člana 35. koji glasi: ''Vlada bliže propisuje režime zaštite, postupak i način njihovog određivanja i objekte, radove i aktivnosti koji su zabranjeni ili ograničeni.'' Zadnji stav: ''U nacionalnom parku mogu se, u skladu sa posebnim zakonom, zabraniti radovi i aktivnosti koji su režimima zaštite iz ovog člana ograničeni.'' Vlada je ta, odnosno ministar je taj koji će to da propiše i bliže odredi, uredi itd. Sad šta je tu sporno? Sporno je što su ekolozi, oni pravi ljudi koji se bave zaštitom prirode, obavestili srpsku javnost, obavestili političke stranke da će jednom državnom dobru, kakva je Fruška gora, u onim tunelima biti deponovan nuklearni otpad koji stiže iz Evrope, ali nije samo Fruška Gora po tome ugrožena, nego se spominje i Đerdap. To ću povezati sa dve stvari, pa ćete videti kako se to na mala vrata uvodi u Srbiju. Pomenuću vam sporni Zakon o vodama za koji ovo ministarstvo, koje sad ovde sedi, nije bilo nadležno. Priznaćete da je Zakon o vodama vrlo bitan za Ministarstvo životne sredine. U članu, čini mi se, 147, spominju se termoelektrane, hidroelektrane i nuklearni objekti, iako je u Srbiji moratorijum do 2015. godine za izgradnju nuklearnih objekata. Izmenom ovog člana dajete ekskluzivno pravo Vladi i ministru da on bliže propisuje i uređuje ovu oblast, to vam nije dovoljno, pa kažete – u nacionalnom parku mogu se, u skladu sa posebnim zakonom, opet polovično rešenje – mogu se. Šta ako se ne mogu? Šta se onda dešava? Stigao je ministar. To je sudbina ovog zakona. Druga veza koju ću vam navesti ovde je da je pre izvesnog vremena aktuelni ministar, ministar prostornog planiranja, na brzinu je predložio Skupštini Zakon o podsticanju građevinske industrije RS u uslovima ekonomske krize. Zašto je to bitno? Kada se to desilo kreće izgradnja stanova koji će biti jeftini, 1.300 evra, na jednoj lokaciji gde su nekada bile kasarne bivše vojske i Vojske Srbije, i kada je raspisan tender pojavljuje se jedna neobična firma. Firma se zove "Montera". Vlasnik je gospodin Kopčalić. Baš interesantno kako je on dobio tender. Zašto je to interesantno? Da li je možda gospođa potpredsednica, koja nije tu, u nekoj vezi sa tom firmom? To je pitanje na koje bi trebali da dobijemo neke odgovore. Šta je suština tog zakona? Piše se za pojedince, piše se za žuti biznis klub. Tako je i sa ovim Zakonom o zaštiti prirode, njegovim izmenama, što će polako uvesti Srbiju da bude deponija raznoraznog otpada sa ekskluzivnim pravom Vlade, odnosno ministra da daje ili ne daje saglasnost na određene aktivnosti u onim delovima Srbije koji su zaštićena prirodna dobra svih građana Srbije. Verovatno će pojedini rubni delovi nacionalnih parkova po svom ekskluzivitetu u Srbiji, gospodina ministra, člana Vlade, dati opet ovom žutom biznis klubu na ekskluzivno korišćenje, da ne govorim o Kopaoniku, da ne govorim o drugim stvarima, o čuvenom Miodragu Kostiću, koji je svojevremeno kupovao šećerane po tri evra, sada žari i pali gore na Kopaoniku, a prosečni građanin nema šanse da priviri na tu planinu. To su vaši evropski zakoni i tu je vaša odgovornost. Dakle, polako, sve se to otkriva i sve postane jasno u Srbiji. I ova neodgovornost, i ova neozbiljnost, deljenje poslova ovlašćenim kategorijama i jedno beznađe u Srbiji itd. Ali, polako. Bliži se dan istine. Bliži se onaj trenutak kada će javnost Srbije saznati sve šta se radilo u poslednjih dve i po godine.
Reč ima ministar Oliver Dulić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ne bih se javio zato što mislim da smo odnos prema poslanicima, pre svega poslanicima opozicije, dokazali na način kako smo do sada radili i sarađivali, vezano i za skupštinske rasprave, i za rad po odborima i za prihvatanje ogromnog broja amandmana, ali me je ipak podstakla ova tvrdnja koja je izuzetno nekorektna i koja je jedna potpuno neargumentovana optužba, a vezano za izgradnju kasarne "4. juli" i pitanje načina na koji se generalno biraju izvođači radova od ponuđača koji su definisani zakonom. Kao prvo, moram da kažem da je Zakon o podsticanju građevinske industrije u uslovima svetske ekonomske krize dao izvrsne rezultate zbog toga što je omogućio da veliki građevinski projekti budu pokrenuti i da se tenderi urade isključivo i jedino u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, s tim što se prepoznala neophodnost hitne procedure kao takve. Kasarna "4. juli" će u budućnosti, a bogami i za istoriju, biti primer kako se jedan projekat vodi sa stanovišta poštenog tenderisanja posla i sa stanovišta informisanja javnosti o svakom koraku na koji način se ugovaraju tako važni poslovi kao što su građevinski poslovi. Kasarna "4. juli" je toliko veliki projekat da mi očekujemo da će kompletno sva građevinska operativa iz Srbije u njemu učestvovati i na njemu raditi. Kažite mi da li se ikada organizovao jedan građevinski poduhvat koji je podrazumevao da se prvo odlukom Vlade definiše maksimalna, odnosno minimalna cena po kojoj može da se ugovori kvadrat, bruto kvadrat površine u skladu sa glavnim projektom? Potom da napravite set javnih nabavki u kojima ne dodeljujete jednoj firmi posao, nego organizujete sedam do osam različitih javnih nabavki u kojoj od deset pozvanih firmi date prvoplasirane tri, pa potom ovih ostalih sedam koje nisu uspele, pozovete u sledeći krug, pa pozovete nove tri, i tako organizujete da sve firme koje hoće da učestvuju po cenama koje su unapred definisane mogu da izađu na gradilište i da rade u skladu sa zakonodavnim nabavkama. To je najpošteniji mogući model koji ste vi ikada videli i koji ćete verovatno ikada i videti. Sada kada vi krenete da pitate zašto je posao dobio ovaj ili onaj, reći ću vam – isključivo i samo zato što su dali najpovoljniju ponudu. Isključivo i samo zato. Ta ponuda je pokazala da može da se gradi u Beogradu po izuzetno povoljnim cenama kada pričamo o državi kao investitoru, s jedne strane, i siguran sam da će upravo ti tenderi postaviti potpuno nove standarde u tenderisanju izgradnje stambenih kvadrata u Beogradu za budućnost. Dakle, mi smo na kasarni "4. juli" demonstrirali sve ono što je trebalo da bude demonstrirano mnogo ranije, a to je: odlučnost države da bude investitor u trenutku kada treba da se obore cene kvadrata za naše građane; odlučnost države da vrati standarde kvalitetne gradnje koja podrazumeva korišćenje domaćih materijala, upošljavanje domaće operative; odlučnost države da najzad podstakne tržište stanova koji su legalni, koji su građeni u skladu sa najvišim evropskim standardima, koji su prodavani samo jednom kupcu, a ne više kupaca. Na ovaj način, a kao prvo, država kao investitor rešava problem da na tržištu dovodi do toga da će svi oni investitori koji su do sada brukali investitorski posao, pa prodavali više puta nelegalne stanove i varali ljude, da će polako ali sigurno da nestanu. S druge strane, doprineli smo da se definiše nešto što će biti od sada srednja cena po kojoj će se stanovi ugovarati, a to je između 350 i 450 evra po neto kvadratu izgrađene površine – ključ u ruke. Kažite mi da li vi znate ili imate bilo kakav podatak da je ikada u Srbiji, ne ikada, u poslednjih 20 godina po toj ceni rađeno? Mi smo uspeli da postignemo tu cenu. Dakle, i ova firma koju ste spomenuli i sve druge firme će raditi u tom okviru. Mi ovde pričamo o 30 ili 40 najvećih građevinskih firmi koje će u tom projektu učestvovati. Ova firma koju ste spomenuli je samo jedna od njih. Svako ko ima kapacitete, ko ima radnike, ko ima kvalitet, ko ima mogućnost da te radove izvede, sigurno će raditi na kasarni "4. jul". I nemojte da pokušavate uopšte da skandalizujete projekat koji je toliko jasan, toliko transparentan pred očima javnosti, da se sve zna – projekat, dozvola, cena, rok do kada treba da se završi, kvalitet gradnje, cena po kojoj se prodaje, ko je investitor i ko je preuzeo odgovornost za to. Možemo mi da se možda sumnjičimo za neke druge stvari, ali za kasarnu "4. juli" ne možete. Mi smo juče završili tender i tri najpovoljnije firme, pošto su po istim cenama kao što su bile ove prethodne tri, dobile su posao. Idemo dalje. Do marta, aprila sledeće godine mi očekujemo da sve firme budu uvedene na gradilište. Podsetiću vas, nikada u Srbiji nije započet jedan tako veliki projekat odjednom, kao što je izgradnja gotovo 400 hiljada kvadrata stambenog prostora na kasarni "4. juli". To je projekat koji će biti započet sada. Verovatno će se jedan dobar deo tog projekta nastaviti i za vreme mandata nove Vlade. To je projekat koji je tek prvi od projekata nove stambene politike koju mi hoćemo da uspostavimo i da ponudimo našim građanima, sve sa ciljem da se prosečnoj srpskoj porodici omogući da dođe do kvadrata i do svog krova nad glavom, pod mnogo povoljnijim uslovima nego što su danas na tržištu. Ono što smo takođe demonstrirali, a što je deo rasprave od jutros, za šest meseci mi smo od inicijalne ideje da se izgradi jedan ovakav kompleks došli do toga da taj kompleks počne da radi sve sa građevinskim dozvolama, u skladu sa Zakonom o planiranju izgradnje. Na taj način smo dokazali da Zakon valja, da je po njemu moguće raditi. Ukoliko nemate nameru da maltretirate investitora, da zadržavate procedure, da usporavate stvari, da pustite da takav projekat ide bez kontrole, dakle, sve je moguće, samo je potrebno hteti. Sve ostalo što ste govorili ne bih zaista da komentarišem. Naravno, opozicija i služi tome da kritikuje Vladu, ali vas molim jednu stvar, hajde da ja jednom od vas čujem, evo od vas, gospodine Dimitrijeviću - šta biste vi uradili u svakom konkretnom slučaju, kada pričamo o politici zaštite životne sredine? Slušam vas da po svakom amandmanu vi diskutujete isto – ovo ništa ne valja. Voleo bih da čujem – kako biste vi to organizovali politiku životne sredine, da to valja? Da čujem barem jedan konstruktivan predlog. U raspravi u načelu imali smo priliku da čujemo vaše argumente i tvrdnje da mi ovim izmenama i dopunama zakona snižavamo kriterijume za zaštitu životne sredine i zaštitu prirodnih dobara. Mi smo prihvatili vaš amandman, dakle, mi smo rekli – dobro, to nama nije bila namera. Ukoliko je možda nejasna namera koju smohteli da uradimo sada, hajde da napravimo komplikaciju onoga što smo mi predložili kao razjašnjenje amandmana i vašeg amandmana i da dođemo do nečega što je zlatna sredina. Taj amandman je prihvaćen. Dakle, ono što ste vi tražili je prihvaćeno. Vi sada nastavljate da koristite istu argumentaciju. Dakle, samo ste poneli sa sobom papire od pre dve nedelje i čitate isti papir, kao da se ništa nije desilo. Treba javnosti reći. Dakle, mi smo prihvatili sve ono što je bio vaš amandman, skrojili smo ga tako da bude u skladu sa amandmanom koji smo mi predložili, da bismo došli do rešenja koje će podrazumevati da na terenu, u životu priroda bude zaštićena, a mi da ne dopustimo da dođe do zaustavljanja života. To je bila glavna namera člana o kojem se sada raspravlja. Vi to ne priznajete.Hajde bar jednom recite – odlična je stvar što smo uspeli da korigujemo Vladu. Prihvatiću čak da kažem – jeste, bili ste u pravu, napravili smo to, a ne da se javljate i da opet diskutujete o stvari koja je već prihvaćena.
Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Gospođo predsednice, pošto vodimo raspravu u pojedinostima, jedan član Poslovnika novog, koji je skupštinska većina izglasala, govori o vremenu koje je na raspolaganju poslanicima i članovima Vlade. Mislim da se radi o dva minuta, a ne radi se o 10 minuta, koliko govori ministar. Vaša je dužnost, vama se ne dešava prvi put, ovo je drugi put da vi dajete ta ovlašćenja ministrima da govore po 10 minuta po amandmanima. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Duliću, samo sam postavio pitanje o jednom izvođaču za koga znam, i to ne samo ime, da učestvuje u izgradnji tog naselja. Pošto znam dosta stvari o tom preduzeću i načinu rada, što izaziva moju sumnju, a i ranije, radeći u Skupštini grada, imao sam prilike da se uverim u kvalitet gradnje i način gradnje, u profesionalnost tog preduzeća. Ukupna vaša priča se čula i kada se gradio "Belvil" od gradske vlasti koji su vaši stranački pripadnici, način dobijanja zemljišta, tempo gradnje, kome je namenjena, šta će biti po završetku Univerzijade, i šta se dešava sa Belvilom, da li je to jeftina gradnja? Nije tako to lepo kako vi to pričate, gospodine Duliću. Treća stvar, vi prozivate opozicione poslanike da stalno kritikuju, a vi niste bili u sali sat i po vremena. Nabrajao sam niz amandmana, za koje smo dobili obrazloženje da su veoma tehnički neispravni i pitao zbog čega su pravnotehnički neispravni. Šta je tu pravnotehnički neispravno? Oko vraćanja nadležnosti i lokalne samouprave, oko transfernih sredstava. Ne možemo tako razgovarati. Četvrta stvar, gospodine Duliću, kada smo raspravljali o pojedinostima na Odboru o setu ovih zakona koji su navrat-nanos stigli u Skupštinu, nas niste udostojili da budete na Odboru, da na Odboru razmenimo mišljenja i da eventualne dileme rešimo, nego moramo da sada razmenjujemo mišljenja za skupštinskom govornicom. Šta je vaš razlog nedolaska na Odbor. Dakle, kada nemamo dijalog, neću nikad, niti mogu pristati na monolog, da se meni neke stvari spočitavaju ovde.
Gospodine Dimitrijeviću, u obavezi sam da vam objasnim zašto je ministar Dulić govorio osam minuta. U skladu sa članom 158, gde kaže da predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona ima pravo da o svakom amandmanu govori do dva minuta, s tim da ukupno trajanje pretresa u pojedinostima po ovom osnovu ne može biti duže od tri časa. Mi evidentiramo vreme u kome učestvuje u raspravi ministar, i toukupno vreme neće moći da bude duže u skladu sa članom 158. stav 1-7. Ministar Oliver Dulić. Izvolite.
Meni je žao, gospodine Dimitrijeviću, što ću morati sada da vam objašnjavam kako funkcioniše Poslovnik, ali mislim da na to imam pravo zbog toga što sam nešto malo vremena proveo i ja u ovom domu. Dakle, vi kada vam stavimo primedbu da ono što ste vi uradili, pokušavajući da podnesete amandman, nije pravnotehnički moguće, upravo iz razloga što vi pokušavate amandmanima u okviru rasprave o izmenama i dopunama da menjate osnovni tekst zakona koji uopšte nije ni pokrenut kao izmena i dopuna. Vi ste upravo to uradili. Vi sve vreme dajete amandmane na članove zakona koji nisu ni menjani izmenama i dopunama. Sada vama to neću da kažem, jer se plašim da vas možda ne naljutim što vam saopštavam da to ne može, a sada vam to govorim, zbog toga što to nije pravnotehnički moguće. Nije moguće. Kada se ide na izmene i dopune moguće je menjati i dopunjavati samo one članove zakona koji su otvoreni izmenama i dopunama, a vi ste sve vreme stavljali članove zakona koji nisu otvoreni u izmenama i dopunama. Ako treba i Vjerici Radeti to objasniti, onda ulazimo u ogroman problem, pošto je ona to mene učila, dok sam ja bio predsednik parlamenta, a dok je ona bila narodni poslanik opozicije. To je glavni razlog zbog čega to nije. Dakle, sve beogradske firme, sve srpske firme koje ispunjavaju uslove će posao da dobiju i koje se budu javljale, sve će morati da rade po veoma kvalitetnim standardima koji su postavljeni i po cenama koje su izuzetno korektne i u skladu sa onim što je postavljeno ovim zakonom, pošto ću vas podsetiti da smo mi zakonom rekli da Vlada Republike Srbije određuje minimalnu, odnosno maksimalnu cenu izgradnje, kada je u pitanju stanogradnja. Kakav je kvalitet gradnje nekih firmi kada oni rade kao privatni investitori, mi u to ulaziti nećemo, ovde gde investitor država, moraće da se radi kvalitetno. Pošto država više nema državnih građevinskih preduzeća, mi u postupku javne nabavke ugovaramo poslove sa privatnim građevinskim preduzećima, ali će, bogami, morati da rade kvalitetno i moraće da rade u skladu sa onim što stoji u glavnom projektu. Svako pominjanje bilo kojih firmi, vi ste ovde spomenuli jednu, a kažem vamda će ih biti na desetine, najmanje 30-40 firmi će raditi u kasarni ''4. juli''. Ono što je najvažnije budućim kupcima, oni neće moći ni da znaju ko je koju zgradu radio, jer će sve biti izgrađene od istih materijala i po istom kvalitetnom standardu koji smo postavili.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Potpuno ste dobro naučili sve lekcije iz parlamentarizma dok ste ovde bili. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Vi ste reklamirali Poslovnik, po amandmanu? Ne, ne, ne, dakle, u najpohvalnijem smislu da ste mu bili model kako valjano treba da se ponaša kao poslanik. Dakle, to je bila tendencija verbalizacije gospodina ministra. Reč ima gospođa Donka Banović, po amandmanu.
Nije baš po amandmanu, nego, ako se gospodin Dulić naljuti zbog nečeg drugog, onda nađe za shodno da nam spočitava da ne znamo da pišemo amandmane. Samo ako pogledate Zakon o zaštiti od buke, nemam ga sada ovde, videćete da su se naši amandmani odnosili na one članove koje ste vi izmenama otvorili. Dakle, vi imate iskustva kao poslanik, imam i ja, a uostalom, i naš Zakonodavni odbor bi to primetio i rekao bi, ljudi, vi pišete amandmane na one članove koji nisu otvoreni. Nemojte zato što vas je tema naljutila da sada spočitavate da ne znamo kada možemo, kada su izmene i dopune, jedino na te članove koji su otvoreni da pišemo amandmane.
Reč ima poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, počeću vezano za ovaj član 13. Predloga zakona na koji smo podneli amandman i mi predlažemo da se ovaj član 13. briše. Ceo set ovih zakona, odnosno ceo splet svih ovih zakona i radnji koje su se odigrale vezano za ove zakone iz zaštite životne sredine su srž, bit i suština baš ovog člana 13, odnosno člana 35. starog zakona. Sve ostalo je, što bi rekao naš narod, u prolazu ili preletu, ali bit i suština promena svih ovih zakona je baš ovaj član 13. Počeću jednim hronološkim redom. Na Odboru zaštite životne sredine skupili smo se svi članovi i došao je još veći broj poslanika koji nisu članovi Odbora, ali gospodin Dulić nije bio na tom odboru. Taj odbor je raspravljao baš o ovom zakonu o zaštiti prirode koji je bit i suština svih ovih promena koje se ovde dešavaju. To što je gospodin Dulić danas nama napomenuo da je to najbolji projekat, ta kasarna "4. juli", to je najgori projekat od 1900. godine do danas, a to kaže stručna i kvalifikovana javnost koja je realna u svom komentaru. Gospodin ministar ima pravo, i to je njegovo pravo da se on diči time, i mi znamo razloge zbog čega on to radi, to se zna, ali ovaj član 13. nije bio definisan na tom Odboru zaštite životne sredine na kome nije učestvovao ministar, verovatno iz njegovih opravdanih razloga. Mi smo dobili punu jednu fasciklu dopisa od stručne javnosti i oni su se uznemirili, to su doktori nauka, to su profesori iz ove oblasti koji su tražili i molili da se ovaj član briše, odnosno da ovaj član 13. ne bude definisan ovako kao što je to predložila Vlada. Posle su nastale neke promene. Zašto je javnost bila uznemirena, stručna javnost? Zato što nije iz Ministarstva niko komunicirao, osim što su oni to stavili na sajt, i to negde u toku leta, i taj sajt je funkcionisao kad su ljudi bili kudikamo, neko je bio na moru, neko na planini, ali ta stručna javnost je pročitala to i dala svoje mišljenje i oni traže da se taj član briše i da stari član 35. bude validan, a vezano za ove izmene i dopune zakona. Zašto oni traže da taj član 35. bude validan? Zato što on reguliše te stepene, prvi, drugi i treći stepen zaštite, gde ne može Vlada po svojoj uredbi, ili ministar po svom nahođenju, ili Ministarstvo po svom nahođenju da kaže – mi ćemo sada u ovom zaštićenom delu prirode da delujemo zbog potreba državnih viših interesa i mi možemo sad da obavimo operacije koje možemo da radimo ili gradnje koje možemo da radimo. Taj stari zakon ne dozvoljava tu igranku ili igru reči, a čak i ideja koje mogu da se sprovedu u delo. Ljut je ministar, normalno da je ljut i on sada nama spočitava da mi kao nismo ove amandmane usaglasili itd. On nije usaglasio ovaj član 13. Sa čim nije usaglasio? Sa realnošću koja se trenutno nalazi u Srbiji. To su zaštićeni prostori, zaštićeni delovi prirode, to su sve nacionalni parkovi. Kako on misli da zaštiti Đerdap, Frušku goru, Kopaonik, Taru itd. od nekih želja i ideja? Nije on mogao da zaštiti taj prostor, to je ovde u Beogradu, ''4. juli'', a tu se angažovao i tu je izvršio sve po ad hok sistemu, tu su se organizovali svi uticaji životne sredine, sve što je bilo potrebno, projekti, planovi, sve je završeno brzo i sad on nama spočitava i kaže – to je najbolje. To je najgore. Vi morate, ministre, da znate gde je vaše mesto vezano za zaštitu životne sredine. Tamo gde je životna sredina ugrožena, tamo morate biti, tamo morate delovati, tamo morate finansirati. Ne možete vi da finansirate u urbanoj sredini od 80 hiljada hektara, to je grad Beograd, i vi ste tu sad kao kvalitet. Koji kvalitet? Sa kojim sredstvima? Šta mislite, sutra ako krene ta EU da pušta, kao nekad što su kod nas onim balvanima dolazili Slovaci iz Slovačke u svoje vreme kad su osvajali Vojvodinu, pa kad oni sad počnu da puštaju baržama taj nuklearni otpad, to je bešumno, nečujno i dolazi do Đerdapa, dolazi do Fruške gore, dolazi tamo do Ledinaca. To sam vam u prethodnom komentaru komentarisao. Znate li gde su Ledinci? Molim vas da jedan dan sa Odborom za zaštitu životne sredine obiđete i da se konstatuje, odnosno da se izvrši uvid šta se to tamo dešava u Ledincima. Biće kasno ako mi budemo konstatovali da se tamo nešto dešava, a to može da se desi na osnovu odluke Vlade ili ministarstva, ne poštujući ovaj zakon, odnosno ove promene koje ste vi ovde formulisali u članu 13, odnosno članu 35. starog zakona. Mi, kao SRS, borimo se i zalagaćemo se za pravičnost u tom ekološkom zaštitnom smislu. Mi ne možemo da utičemo na ekonomski komentar ili uticaj, da utičemo koliko će biti finansijske donacije ili bilo šta, ali možemo da obavestimo javnost, i mi ovim putem obaveštavamo javnost da to što radite nije dobro. Da li će to javnost prihvatiti, da li će to javnost shvatiti, želeti da primi k sebi, to je posebna priča. Ministre, možete vi da se hvalite, to je u redu, svaki ministar i treba da se hvali, mi smo uradili – to, to i to, ali ovo su strateški članovi Zakona o zaštiti prirode koji mogu da se podvedu pod negaciju i negativnu ulogu bilo kog moćnika iz svetske elite, jer ti moćnici svetske elite, znate, oni dođu i kažu – da li vam je to regulisano zakonom, on kaže – jeste. Imamo mi, kaže, program, imamo mi pare, vi treba samo u pretpristupnim programima da skinete te pare. Naš narod, odnosno birokratija naša tako se lako i ponaša, ona samo kad čuje da neko daje, oni pravac na kazan. Mi želimo da se ovaj član 13. briše i da ovaj član 35. bude u starom opisu i popisu delatnosti i delova koje je obavljao ovaj Zakon o zaštiti prirode.
Izvinjavam se, greškom sam vas isključila, ali imamo evidenciju o vremenu. Nastavite, samo se prijavite ponovo.
Ministre, želim da danas ovde pred ovim našim auditorijumom srbijanskim date odgovor na ovo pitanje, ne meni, meni to ne znači ništa, neću moći biti uticajan, ali da date odgovor vezano za ovaj zakon – da li vi garantujete i čime garantujete? Sutra ćete reći – nisam znao, to su ovi moji iz ministarstva, to je ''Natura 2000'', to su direktive EU, to je ko zna ko vama promovisao i prokomentarisao. Znači, da date odgovor na ovaj član 13. i da prihvatite stari predlog člana 13. koji ima prvi, drugi i treći stepen, i da ti stepeni proizilaze jedan iz drugog i da oni imaju tzv. sihron sigurnosti. Sve ostalo može da bude, videćemo. Toliko ja o ovom članu 13. za koji predlažem da se briše i predlažem da se sve ovo što je pisalo u članu 35, a to su i moje kolege prethodno isto govorile, to je govorila i stručna javnost u Srbiji, o kojoj ste vi dobro obavešteni i vaše ministarstvo. Vi znate tačno poimence. Neću zbog tih ljudi koji su se javili i napisali taj dopis vama, nama poslanicima i svima, neću te ljude sada da identifikujem i da ih prozivam, ali vi znate ko je, šta je, i da su to imena od integriteta. Nije to rekao sad tamo neki poslanik kojeg vi možete da ocenjujete ili procenjujete.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine podneo je amandman na član 13. Predloga zakona. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Gospodin Milan Dimitrijević želi reč.
Gospođo predsednice, zahvaljujem. Dakle, evo potvrde svega onoga što je izgovoreno vezano za član 35. starog zakona. Stav 2. starog zakona u članu 47. kaže – akt o prethodnoj zaštiti donosi ministarstvo po prethodno pribavljenim saglasnostima nadležnih ministarstava. Šta ste vi sad uradili? Vi ste saglasnost izbacili i napisali ste – pribavljenim mišljenjima. U tome je stvar. Dakle, neko će da da iz nekog drugog ministarstva mišljenje i na osnovu tog mišljenja će biti primenjen ovaj član 35. koji sada ubacujete u zakon. To je suština. Dakle, na mala vrata, nema saglasnosti, ima mišljenja. Koga mišljenje obavezuje? Da li se na osnovu mišljenja, koje može biti slobodno, donosi procena? Ne donosi se, gospodine ministre. Mišljenje je slobodna procena, a saglasnost je nešto sasvim drugo. Dakle, ovo je potvrda kakva je vaša namera sa izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode.
Gospodo narodni poslanici, pre nekoliko minuta sam obaveštena da ćemo u direktnom prenosu biti do 18.25 časova, a da će u odloženom prenosu biti praćena sednica. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović.
Ovo je amandman na isti član, s tim što je ovo predlog da se promeni stav 5. Smatrali smo da ovako kako je predloženo, gde ne postoje nikakvi rokovi, smatramo da je tu trebalo uvesti neke rokove i takav amandman smo podneli, odnosno da se rešenje o prethodnoj zaštiti objavljuje u roku od sedam dana u "Službenom glasniku RS". Dakle, uvodimo rok do kada će se to objaviti u "Službenom glasniku", a da se, zatim, u roku od 15 dana dostavi organu nadležnom za proglašenje zaštićenog područja, lokalnoj samoupravi na čijoj se teritoriji nalazi to područje, pod prethodnom zaštitom i zavodi radi upisa u registar zaštićenih prirodnih dobara. S obzirom na to da ste u obrazloženju, kojim ste odbili prethodni amandman koji se isto odnosio na ovaj član, gde mi smatramo da nije dovoljno da se samo pribavi mišljenje, nego da treba sačekati i saglasnost određenih ministarstava i da zbog toga navodite da je u pitanju brzina, zašto odbijate da ta saglasnost nekada dugo traje itd, onda je trebalo da prihvatite i ovaj amandman, zato što ovaj amandman upravo govori o brzini i o rokovima. Ovako kako ste vi ovo ostavili otvorenim, to može i za godinu dana da se objavi u "Službenom glasniku".
Amandman kojim se predlaže dodavanjem novog člana 26a zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Radiša Ilić i zajedno narodni poslanici Nikola Lazić, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Milica Vojić Marković. Gospodin Ilić ima reč.
Član 28. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode je izazvao dosta polemike u javnosti, isto kao i član 13, naravno, upitnički prema Vladi, posebno što se ovim članom menjaju neke prethodne zakonske odredbe koje se tiču, pre svega, izvođenja radova, projekata i aktivnosti na zaštićenom području. Konkretno, izmenama člana 28, koje je predložila Vlada, uvode se dodatna ovlašćenja Vladi da bez jasne procedure, bez kriterijuma i stručne verifikacije odobrava niz zabranjenih, nespojivih aktivnosti koje su u suprotnosti sa režimom zaštite na određenom području. Sve se to zasniva na osnovu slobodne procene o postojanju navodnog opšteg interesa za državu. Obično u praksi to ne bude tako. Ovo je, pre svega, dobro smišljena uvertira za eventualne buduće štete i štetne odluke koje se odnose na zaštićene objekte prirode. Ono što je veoma bitno da se ovde spomene, a nekako i odudara od onog zaklinjanja u međunarodnu zajednicu i EU, kako smo ovde imali prilike da čujemo, jeste činjenica da je predložena izmena i suprotnosti sa međunarodnim standardima. Osim toga, o čitavoj problematici je dosta govorio poslanik Vitomir Plužarević, komentarisao je amandman na član 13. i ova dva člana su čvrsto povezana i trebalo bi da uzmete u obzir mišljenje kompetentnih i stručnih ljudi koji su takođe tražili da se članovi 13. i 28. brišu. To što ste većinom glasova poslanika vladajuće koalicije našli solomonsko rešenje i predložili skupštinskom odboru kakav-takav amandman, kako bi se našla neka zlatna sredina, mislim da se nije došlo do pravog rešenja i da ste na neki način samo pokušali da zamaglite situaciju, ali i dalje ostaje otvoreno pitanje kako će funkcionisati zaštićena područja.
Poslanik Milan Dimitrijević ima reč.
Evo još jedne potvrde, namere aktuelnog ministra. U važećem zakonu: ''Na zaštićenom području zabranjeni su radovi i aktivnosti...'', to se ponavlja i u stavu 1. ovog novog člana, ali stav 2. kaže: "Vlada može, u skladu sa zakonom, dozvoliti radove i aktivnosti, odnosno projekte na zaštićenom području, posebno iz oblasti…" itd. Dakle, "Vlada može", odnosno "ministar može". Sve ministar može, i da dozvoli takve vrste radova. To je suština kuda vodi ovaj zakon. Alfa i omega je ministar, koji će po svom ekskluzivnom pravu da dozvoli određenu gradnju u zaštićenim prirodnim dobrima, bilo da se radi o bilo kakvom objektu, a ovde se nabrajaju ti objekti. To je suština izmena i dopuna ovog zakona, od člana 35. preko člana koji sam malopre komentarisao, do člana 57. To je namera Vlade, odnosno ministarstva. Znači, gospodin ministar je alfa i omega, on je taj koji će da daje ekskluzivno pravo, a već smo imali iskustva kome se ta ekskluzivna prava daju. Znamo puno stvari o tome. To je evropski zakon.
Ministar Dulić ima reč.
Kome se daje, da li možete da mi kažete, molim vas, gospodine Dimitrijeviću? Onda ću da vam objasnim šta je uopšte ideja zaštite u Srbiji i razlog i zbog čega mi moramo da primenimo ovakvu vrstu zakonskog rešenja koje podrazumeva jasno i precizno definisanje šta se sme, a šta se ne sme graditi u zaštićenim prirodnim dobrima. Posle ću vam reći razlog, ali mi kažite šta vi to znate, jer samo slušam od vas, znamo mi nešto. Šta vi to znate? Da li znate nešto da sam ja kršio zakon? Ako znate, molim vas da kažete. Dakle, mi smo pošteni ljudi i mi hoćemo da uvedemo red u zemlju. Trudimo se da to radimo na najbolji mogući način, ne dozvoljavajući bilo kome da krši zakon. Sve ono što primećujemo da su problemi u Srbiji, oni proizilaze iz toga što imamo zakone koji nisu dovoljno precizni i jasni. To je naša namera. Kada kažemo da Vlada ima tu mogućnost da odobri nešto, to podrazumeva nešto što je u nacionalnom interesu. Šta da radimo ako, npr, jednog trenutka mi kao država moramo da gradimo reverzibilnu hidroelektranu na Đerdapu, koji je nacionalni park, zaštita prvog reda? Dakle, ko je taj koji to može da odobri? Zemlji treba taj elektroenergetski potencijal, jer ćemo jednog trenutka i mi preuzeti kvantifikovane obaveze smanjenja emisije gasova staklene bašte, u skladu sa postojećim Kjoto protokolom, odnosno sa nekim drugim protokolima koji će dolaziti u budućnosti? Jednog trenutka ćemo morati da menjamo našu energetsku strategiju i da zatvaramo termoelektrane i da investiramo u hidro potencijale. Tog trenutka će Vlada reći – bez obzira što je ovo zaštićeno prirodno dobro, to je vrhunski nacionalni interes koji mora sada da se sprovede. Do tada, mi smo ovim rešenjima jasno definisali šta sme, šta ne sme da se radi. Reći ću vam zašto. Jedna je stvar, to je ono što vlada kao uverenje, da mi samo prevodimo evropske direktive. Pročitaću vam kako izgleda rečenica koja je prevod evropske direktive: "U II stepenu zaštite mogu se vršiti upravljačke intervencije u cilju restauracije, revitalizacije i ukupnog unapređenja zaštićenog područja, bez posledica po primarne vrednosti njihovih prirodhih staništa, populacija, ekosistema, obeležja predela i objekata geonasleđa, obavljati tradicionalne delatnosti i ograničeno koristiti prirodni resursi na održiv i strogo kontrolisan način". Tako napišu Evropljani, jer se u njihovim zemljama podrazumeva da ovo nešto znači, a onda mi na srpskom napišemo: "Režim zaštite II stepena: 1) zabranjuje izgradnju industrijskih, metalurških i rudarskih objekata, asfaltnih baza, rafinerija nafte, kao i objekata za skladištenje i prodaju derivata nafte...'', a dozvoljava, pod određenim uslovima koje odobrava struka, odnosno Zavod za zaštitu prirode, da se rade porodični objekti za odmor, preoravanje, dopuštanje da se koristi za naučnoistraživačke radove itd. Dakle, mi tako moramo da napišemo zakon. Da smo ga ostavili ovako kako gospodin Plužarević kaže, kako se profesori bore, da ostane ova formulacija, onda bi tim istima ostalo na mogućnost da oni procenjujuda li možda u neko zaštićeno prirodno dobro mogu da se daju izvesni uslovi da se ekploatiše neka ruda. Ovim članom smo to zabranili. Zakonom smo zabranili, izbili smo nekim profesorima mogućnost iz ruku da oni procenjuju i da dopuštaju da daju određene uslove pod kojima može nešto da se koristi u prirodnom dobru. To je po prvi put da ovakvu strogu normu usadimo u zakon. Nema arbitrarnosti i nema više mogućnosti da se to tumači na ovaj ili onaj način. Upravo prihvatanjem amandmana, odnosno spajanjem dva amandmana, hteli smo da izađemo u susret, da pokažemo, pošto toliko ti profesori hvale rešenje koje je bilo u zakonu, ostavićemo ga, ali ćemo pored toga precizirati zakonsku normu i reći šta može, a šta ne sme da se gradi. Kada mi čitate nešto, siguran sam da vi ne znate to. Ne znate sve činjenice. Za razliku od vas, gospodine Dimitrijeviću, znam šta stoji iza pisama koja stižu u poslaničke klubove opozicije, u kojima se kritikuju rešenja koje nudimo, a nudimo ih samo zato što znamo šta je situacija na terenu. Doneli smo odluku da Zakonom zabranimo izgradnju pojedinih objekata, koji su bili pripremljeni da se grade, ukoliko neki u ime zaštite prirode daju uslove za to. To je ono što radimo. Znam da vi, pošto ne znate, kada čitate mislite – bože, to su neki divni ljudi napisali, jer brinu o prirodi. Ne brinu oni o prirodi. Oni brinu o tome da im na ovaj način oduzmemo privilegije da oni odlučuju da li nešto može da se gradi ili ne, to je prava istina. Ceo ovaj set izmena i dopuna služi tome da još više zaštitimo prirodu i to je ideja. Tačno je da treba dati Vladi na mogućnost da odlučuje da se odstupi od ovoga, kada postoje stvari koje su od interesa. Tamo su definisane tačno kada se može odstupiti. Neće se dopustiti da se gradi stambeno poslovni kompleks u zaštićenom prirodnom dobru zato što je Vlada tako odlučila. Naravno da ne. To su stvari koje se dopuštaju samo u slučaju da je potrebno zaštiti nešto što jeste vitalni državni interes.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Očigledno je, gospodine ministre, da se ne razumemo. Pominjali ste oblast energetike i hidroelektranu "Đerdap 3", i to vam niko nije sporio, ali ovde se spominje i turizam i sport i rudarstvo, po slobodnom mišljenju Vlade da se može dati ta saglasnost u zaštićenom dobru. Niko vam nije rekao za hidroelektranu. Šta ćemo sa rudarstvom? Šta ćemo za Zakonom o vodama, gospodine ministre, gde se daje u članu 47. – nuklearni objekti? Šta su to nuklearni objekti? Da li ste vi zainteresovani, da li ste čuli za taj zakon, da li ste ga pročitali? Taj zakon je usvojen, gde se daje mogućnost i državi i lokalnoj samoupravi da donesu odluku o gradnji. O tome vam govorim. Pričam jedno, vi pričate drugo. Onda kada smo vas na to upozoravali i pitali zbog čega se Ministarstvo za zaštitu životne sredine nije bavilo Zakonom o vodama, kaže – nije naša nadležnost. Kako nije? Čija je nadležnost? Niste se oglasili po tom pitanju. Po tom zakonu, sada ćemo da gradimo atomske elektrane, na mala vrata, korak po korak, tiho, puzajući, uvode se određene odredbe i to je slučaj i sa ovim zakonom. To je suština promena tih zakona.
Gospodine ministre, imate reč.
Gospodine Dimitrijeviću, da li znate da u Srbiji već postoje institucije koje se zovu nuklearni objekti Srbije? Molim vas da pogledate šta su sve nuklearni objekti. Danas imamo nuklearne objekte, ali to nisu nuklearne centrale. Rekao sam svoj stav, koji je siguran sam stav većine ljudi koji danas sede u ovoj Vladi. Dok ova Vlada vrši svoju funkciju, budite sigurni da niko neće pokrenuti bilo kakvu priču o tome da se na teritoriji Srbije izgradi nuklearna elektrana. Danas da krenemo da gradimo, danas da donesemo odluku da se gradi, ona bi eventualno počela da radi 2020. i neke godine, jer postoje potrebe da se formiraju specijalni timovi ljudi, koje danas nažalost nemamo, koji su obrazovani za te delatnosti. Potrebno je da se urade vrlo stroge procene uticaja na životnu sredinu, da se odredi lokacija, sve ono što jeste uvoz neophodnih materijala itd. Nemojte da plašite narod sa lažnom optužbom da ova Vlada hoće da gradinuklearnu elektranu. Nije nuklearna elektrana sve gde piše – nuklearna. Nemojte da koristite prirodno neinformisanje naših građana u vezi sa bilo kakvom atomskom energijom, da ih plašite stvarima kojih se oni objektivno plaše. U ovoj zemlji je do 2015. godine zabranjeno i pomišljati da se u takve aktivnosti uđe. Imamo zabranu. Od 2015. godine, ukoliko neka Vlada donese takvu odluku, sumnjam da je to moguće realizovati u narednih 15 godina. Jednom za svagda da stavimo to van snage. Imamo ogromne potencijale i kapacitete za korišćenje obnovljivih izvora energije koje treba, pre svega, da koriste, za koje sam siguran da mogu da donesu dobro i korist našim građanima. Za kraj samo, naravno rudarstvo. Šta ako se desi da se pronađu u zaštićenom prirodnom dobru zlato ili dijamanti ili bilo šta drugo što je bogata ruda, koja može da pomogne ovoj zemlji? Šta ćemo da radimo? Vlada može da odobri da se uđe u eksploataciju tih ruda pod određenim okolnostima i uslovima kao prirodno bogatstvo ove zemlje, jer se dešavalo da se u zaštićenim prirodnim dobrima pronađe nešto što može da služi razvoju ekonomije našeg društva.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine podneo jeamandman na član 32. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na člana 34. Predloga zakona, odnosno to je stari član 70. Predlažemo da se u tom članu 34, odnosno članu 70. starog zakona, stav 2 i tačka 3. menja i glasi, pročitaću: ''Sva motorna vozila koja prolaze i ulaze u zaštićeno područje moraju da plate naknadu. Naknada se naplaćuje na punktovima, ulaznim stanicama ili na bilo kom drugom mestu kodiranom karticom. Naplata će se sprovesti i u tunelima koji prolaze kroz zaštićeno područje''. Smatramo, vezano za izmenu i dopunu ovog člana 34, odnosno starog člana 70, da u tim zaštićenim prostorima treba da se kupi ta naknada i da se ta naknada koristi namenski za poboljšanje kvaliteta tog zaštićenog prostora. Sada ću vam reći na primeru praktično kako smo to zamislili. Na primer, u Nacionalnom parku Fruška gora, koji ima 25.000 hektara, ne vrši se naplata, odnosno naknada za korišćenje tog područja. Ukoliko bi se vršila naknada za korišćenje tog prostora, područja, Nacionalni park Fruška gora bi sigurno za jedan stepen aktivnosti ukupnom svom delovanju poboljšao kvalitet pružanja usluga svim zainteresovanim koji ulaze u taj zaštićeni prostor. Konkretno, 36 godina funkcionišem i radim u tom zaštićenom prostoru i znam kako je formiran budžet, odnosno kako funkcioniše finansiranje. Obično Vlada ili ministarstvo, ili bilo ko daje ili pruža određenu finansijsku uslugu. To je oko 1,5 do 2% od ukupnog budžeta i to je namenski za tamo neke spomenike kulture koji treba da se zaštite. Sve ostalo je pušteno komercijali, odnosno stihiji. Kako se organizacija organizaciono postavi tako ona može da uspostavi finansiranje i funkcionisanje tog sistema. Zašto ovo govorim - kroz tunele, pa baš zbog toga što je neko zamislio da kroz Frušku goru, tamo negde u perspektivi, pretpostavljam da je to samo imaginacija, odnosno da je to politički marketing, da će bušiti Frušku goru i da će kroz Frušku goru da prođe tunel, znate tu trasu koja ide prema Šapcu i ima vezu itd. Smatramo da izmene i dopune ovog člana 34. treba da se dopune ovom stavkom koju smo mi kao srpski radikali ovde predložili i mislimo da je to opravdano rešenje.
Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da lineko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Plužareviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 45. U članu 45. (članu 110. starog zakona, koji se menja) stav 5. menja se i glasi, mi smo malo ovako da kažem ovde bili radikalni u predlaganju ovoga komentara i to smo predložili šta treba čuvar – mora da ima najmanje srednju stručnu spremu, da govori jedan strani jezik, da ima vozački ispit A, B i C kategorije, da vozi brod, odnosno čamac, da ima jednu godinu radnog iskustva u struci, položen stručni ipsit, da je psihofizički sposoban za gorsku službu, da zna da pliva, koristi padobran, poznaje borilačke veštine i da ispunjava propisane uslove za nošenje oružja i druge uslove utvrđene aktom upravljača. Smatramo da je ovo slika budućeg kadra koji treba da bude u zaštićenom prostoru, a vi poštujete, vi koji ste na vlasti, i stalno se vezujete za tu zapadnu alijansu i tu američku, da kažem, varijantu. Znači, tamo negde kod njih, u njihovim parkovima, ti čuvari voze i avione. Znate, oni su i piloti. Onda mi smatramo, odnosno mi po ovim predloženim amandmanom, gde smo decidirano nabrojali šta treba da se uradi, smatramo da će te buduće generacije tih ljudi učiniti nešto da taj prostor bude reprezentativno predstavljen, reprezentativno zaštićen i da on kao reprezent na tom prostoru može da štiti, čuva putem svog autoriteta, a sam njegov autoritet će proisteći iz svih ovih veština, znanja i umeća kojima raspolaže jedan čuvar.
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u pogledu revitalizacije i povećanja produktivnosti proizvodnji, iziskuje se i kraće vreme programa zaštite prirode, pa sam ovde u svom amandmanu na član 48. podneo da se taj period smanji tj. da od 10 to bude 8 godina, a za lokalne samouprave da to bude pet godina. Međutim, mi dobro znamo da je, u pogledu evolucije, čovek radio na štetu prirode u pogledu stvaranja industrijalizacije, a da bi sve to sprečili, odnosno da bi taj industrijalizacija i čovek imao dobiti od nje, on je vrlo malo mislio na prirodu. Stvaranjem velikih fabrika, velikih giganata, normalno, moralo se misliti i na životnu sredinu, ali to je nažalost bilo jedno kraće vreme. To vam govorim zbog toga što sam se bavio tim poslom u velikoj hemijskoj industriji, naročito u pogledu zaštite čovekove prirode, gde je bilo potrebno ulagati u određene filtere u zavisnosti o kakvom se agregatnom stanju pogleda ili u kakvom agregatnom stanju su ti otpadni delovi ili otpad koji se javlja u tim fabrikama. Zato i smatram da je ovaj period od deset godina, u pogledu praćenja programa,dugačak, jer produktivnost i povećanje određenih revitalizacija određenih programa proizvodnje iziskuje svakodnevno menjanje u pogledu produktivnosti, i to tražim - da se to vreme smanji. Gospodine ministre, ipak verujem, slušajući vaše izlaganje, smatram da je Srbija 12. aprila 2008. godine doživela najveće zagađenje koje je mogla da doživi, kada ste kao paralamentarac u Holandiji izjavili da je Srbija u pogledu bivših ratova najveći zločinac i najveći genocid izvršila nad nesrpskim stanovništvom. Još jednom vas pitam, da li ovo što govorite, da li zaista tako mislite ili samo u datom pogledu ste na tom mestu gde ste i morate da zastupate. To važi za svakog predstavnika u ministarstvu. Ako, stvarno, to što govorite i što pričate ili što želite da obmanete, ili da slažete građane Srbije, zaista ne mogu da poverujem da li će više i građani moći da se zalepe na taj lepak na koji ih svakodnevno obmanjujete određenim pričama. Odvedoste dvesta radnika u Kraljevo da bi tamo izvršili određene popravke. Da li ste to odveli u vašoj ličnoj režiji, kao ministar, ili ste to samo da bi pokazali u predizbornoj kampanji koliko držite do toga ili kao ministar koji želi da pomogne? Vi ste ipak lekar. Slušam kako govorite o prostornom planiranju. Kakve to ima veze? Svaka lokalna samouprava vezano za to prostorno planiranje je kriminalizovana, a vi nećete o tome da govorite. To je čist kriminal. Kada god vam to čovek priča vi hoćete da zapenite, da pričate kako to nije tačno, a svakodnevno kada izđete na ulicu vidite da je sve to kriminogeno. Srbija se pre 20 ili 30 godina borila protiv toga. Vi ste se navodno 5. oktobra borili da danas u Srbiji bude bolje i da bude demokratija. Recite mi, molim vas, pa jedna od najdemokratskijih zemalja Amerika, koja je čuvala najveće zločince koji su zlo nanaeli u svim logorima nad srpskim narodom i vi pričate o nekoj demokratiji, pričate o vašim prijateljima, pričate kako se danas živi u Srbiji.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, verovatno ni vama iz prethodnog izlaganja nije baš najjasnije šta je hteo govornik da kaže, kao što ni meni nije jasno. Ne znam koliko svega ovoga što smo čuli ima zaista dodirnih tačaka sa zakonom koji je danas na dnevnom redu. U ruci imam jednu knjigu koja se zove "Parlamentarno-procesno pravo". U toj knjizi je opisano kako se donose zakoni i kako treba donositi zakone. Između ostalog, autor ove knjige, prof. Ljubomir Jović kaže – zakon se suprotno neznalici koja prezire nauku zasniva na nauci i zakon se zasniva na činjenicama i na stvarnom životu. Stvarni život je nešto što me tera da reagujem kada čujem ovakve reči. Prvo, nikada nisam čuo da je gospodin Oliver Dulić ikada izjavio tako nešto što neko pokušava da mu imputira, niti bilo ko iz DS. S druge strane, ne razumem zašto neko žigoše ugledne građevinske firme da su stečište mafije i da ugodim građevinskim firmama koje postoje na lokalu, sede neki kriminalci ne znam šta rade. To su ljudi koji zapošljavaju stotine radnika, isplaćuju plate i poreze za svoje mesto pod suncem, sa svojih deset poštenih prstiju. A o tome ko je, koga i kako vodio u Kraljevo, poslanički klub DS je iz svog džepa izvadio novac i platio majstore, ali ne zato što je to izborna kampanja, nego zato što imamo osećanja za žrtve velike elementarne katastrofe. Nisu sada izbori i nemojte da prizivate izbore, jer, kad dođu izbori, neki od vas ne prelaze cenzus. Neki od vas izbore doživljavaju kao sudnji dan, ali nemojte da ionako tešku situaciju u Kraljevu dodatno otežavamo ovakvim diskusijama. Neće građanima Kraljeva biti bolje od ovakvih diskusija. Ako imate nešto da kažete građanima Kraljeva, zasucite rukave i idite u Kraljevo da malo tamo stvarno pomognete ljudima. Ovakvim diskusijama ne pomažete ni Vladi Republike Srbije, ni građanima Kraljeva, niti građanima ove zemlje. Vaš posao jeste da kritikujete Vladu, da se probate nametnuti biračima, da ih ganete, da pobudite one tanane emocije kod njih i da kažete – evo, mi smo ti koji možemo bolje da vršimo vlast. Želja za boljitkom, želja za napretkom, ne postiže se iznošenjem neistinitih činjenica. Želja za boljitkom ne postiže se tako što ćete po svaku cenu upirati prst u nekoga i tvrditi da je on ovakav ili onakav. Stoga, nisam razumeo kakav je vaš predlog ovog amandmana, ali iz ovoga što ste izložili kao obrazloženje za vaš amandman, smatram da treba da bude odbijen.
Gospodin Srboljub Živanović ima reč.
Znate kako, nekome vi možete objašnjavati danima i noćima, ali on to ne može da razume, pošto sve zavisi od njegovog habitusa, u stvari od toga kako ga je Bog stvorio. Međutim, ono što je vrlo bitno jeste sledeće. Govorio sam o ovom amandmanu, želeći da ukažem na propuste koji se dešavaju. Na primer, kad gospodin priča o građevinskoj mafiji, o "Omni stok", gde je glavni vlasnik Sjekloća, koji izvodi radove na ovoj skupštini, pitao bih vas da li neko od vas zna koliko je taj Sjekloća ojadio Srbiju sa firmama širom Srbije? To je jedan problem i zato sam i govorio pre jedno 15 dana, da upoznam poslanike ovde u Skupštini, da znate ko izvodi te građevinske radove. Ko je dozvolio vlasniku te firme da te radove izvodi kad je on pod krivičnim prijavama? Stalno pričate o jednom poštenju u zapošljavanju. U redu je da se zaposle ljudi, svi smo mi za to, normalno je da se ljudi zaposle, pogledajte koliko je nezaposlenih. Pogledajte velike gigante širom Srbije, gde te firme rade u vremenu od 30 do 40 godina, pa na ovamo. Da li je tokom 90-ih godina pod vlašću Slobodana Miloševića došlo do ukidanja, da li je zatvoren koji veliki gigant? Nije zatvoren. Radili su radnici u njemu, iako je bila ekonomska blokada, iako smo imali najžešće bombardovanje od vaših prijatelja. Vidite gde se nalazila Srbija. Mladi gospodin priča, ali ga pitam – gde je prvo započeo svoj radni staž? Nigde nije ni radio, niti ima pojma o radu i gde treba da radi. To je taj jedan problem. O čemu vi pričate? Trideset godina sam radio u firmama, od radnika do intelektualca, i tačno mogu da vam odgovorim šta i na koji način su te firme radile, odnosno kako i na koji način se zlupotrebljavalo svih ovih 10 godina otkako ste vi na vlasti. Nemojte molim vas više lagati ovaj narod. Nemojte pričati o demokratiji. Nemojte pričati o lepom životu. Pričajte o onome koliko ste zadužili ovu zemlju? Koliko je i na koji je način svaki stanovnik Srbije zadužen? Pričajte u ime vas, ako vi možete da izvadite iz vašeg džepa. Sve se bojim da ste vi platili tamo one radnike koji rade. Mnoge znam koji su 5. oktobra pošli sa građanima iz Šapca da ruše vlast u Beogradu. Kako ste tada govorili za policajce na punktovima – ubijte ih. Ti ljudi su svoj posao radili. Šta se sada desilo na "Paradi ponosa"? Oni ljudi koji su bili u obezbeđenju, da li se tako ponaša prema njima? Vi se smejete zato što ste pogođeni u srce i zato što znate da je to tako i da je istina što ja vama pričam, a da je laž ono što vi pričate.
Gospodo poslanici, zamolila bih da vodimo računa o dostojanstvu parlamenta i o načinu kako se obraćamo jedni drugima. Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Poštovani građani Srbije, znam ko sam i šta sam. Imam radnog staža jedva tek 25 godina. Radio sam u privatnoj firmi, imao sam privatnu farmu za proizvodnju prasadi, diplomirani sam inženjer poljoprivrede za stočarstvo, tako da mnoge pojave jako dobro mogu da razumem. Ne samo da mogu da ih razumem, nego sam magistrirao na svinjarstvu. Mislim da ovde nismo da bismo objašnjavali građanima ko smo mi i da li nas oni znaju ili nas ne poznaju. Građani su ocenili i dali sud o nama ko smo i kakvi smo na izborima. Stalno nas ocenjuju na izborima. Ti isti građani su i mene ocenili na izborima u Kruševcu, ti isti građani. Dobio sam jedva 51% podrške. U mojoj izbornoj jedinici kandidat SRS nije ni prošao cenzus, jer građani Srbije i građani Kruševca znaju ko je ko. Kažem, diplomirani sam inžinjer poljoprivrede. Imao sam dosta na svom fakultetu tema iz oblasti zaštite životne sredine. Bavio sam se marketingom, dizajnom. Nikada nisam radio u državnoj firmi i nisam imao prilike da se oprobam na državnim poslovima u državnim firmama, jer sam smatrao da imam dovoljno znanja i energije i talenta da mogu privatno da radim. Opet kažem da nije umesno da o nama samima govorimo mi, niti da sada govorim o sebi. Mnogo bolje to rade građani Srbije. Ne osećam potrebu niti da objašnjavam uvaženom magistru, Srboljubu Živanoviću, ko sam, šta sam, odakle sam i šta imam od školske spreme. Međutim, i dalje mi nije jasno šta je hteo da kaže svojim amandmanom? Zbog toga što ovaj njegov amandman ne shvatam, ne smatram da sam intelektualno hendikepiran u odnosu na njega, niti da sam u odnosu na njega superioran. Naprotiv, smatram da opozicija i pozicija treba da diskutuju i da sučeljavaju argumente, ali izgleda da kada se izlaganje mog prethodnika ne slaže sa argumentima i činjenicama, onda je utoliko teže po argumente i činjenice. Znam da ima ljudi koji su ubeđeni u ispravnost svojih stavova. Danas sam pratio. Postoji jedno udruženje građana, jako veliko po broju, koje i dan-danas veruje da je zemlja ravna ploča. Oni izdaju svoje novine, imaju svoje televizijske emisije, čak imaju i svoju grupu, ne samo na "Fejsbuku", nego se u nekim zemljama trude da pređu cenzus. Da li će oni umreti jednako srećni ili nesrećni kao mi u svom neznanju? Ne. Oni umiru isto kao mi, ali veruju da je zemlja ravna ploča. Kad bi posledice njihovog neznanja ostale unutar te dužine, to bi bilo savršeno za to društvo, ali, kada neko svoje neznanje počinje da demonstrira kao vrhovnu vrednost i vrhovno znanje, onda se društvo nalazi u opasnosti. Lepo kaže sveti vladika Nikolaj Velimirović: "Danas je lako naučiti prostaka i divljaka. Danas je lako naučiti životinju, ali je najteže naučiti onog koji i sam neuk želi da drži lekcije boljima od sebe."
Gospodine Iliću, imate pet minuta kao ovlašćeni predstavnik i 21 minut vaše poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik SRS samo bih želeo da ispravim gospodina Milivojevića. On je govorio o zasukavanju rukava i pomoći i nekim dobrotvornim i humanitarnim radovima u Kraljevu. Samo bih vas ispravio. U subotu sam ja, kolega poslanik Mirko Munjić i 20 radikala, ovde su fotografije, ako želite da se kasnije uverite, zasukali rukave i pomagali smo Kraljevčanima koliko god smo mogli. Gospodin Krpić je svedok – poslanik iz Kraljeva. Prema tome, pozivam i vas da se pridružite svim onim volonterima koji ovih dana opsedaju Kraljevo sa najboljim željama da se ljudi što pre usele u svoje nove domove. Kad smo već kod novih domova, ovde je fotografija, mala je, na kojoj se vidi jedna prikolica sa ceradom, u kojoj porodica, mislim da se zove Zečević, spava već deset dana. Niko ih ne obilazi. Imaju dvoje dece. Samo toliko.
Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Zdravković. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UPRAVLjANjU OTPADOM (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srboljub Živanović, Radiša Ilić, Radoslav Milovanović, Filip Stojanović, Radica Jocić, Vitomir Plužarević, Nikola Savić, Dušan Marić, Vladan Jeremić, Milorad Krstin, kao i amandman koji je na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika podneo Odbor za zaštitu životne sredine. Primili ste izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Živanoviću.
U članu 2. tačka 35) reč "pre tretmana" se briše, napisao sam u ovom amandmanu. Obrazloženje – amandmanom se predlaže brisanje ovih reči jer se gubi smisao definicije pojma ''tretman otpada''. Šta sam u stvari hteo time? Vidite, danas se trudimo da se prilikom sakupljanja tog primarnog ili sekundarnog otpada izvrši određeno odabiranje, odnosno određeni tretman tog otpada, ta klasifikacija. U toj želji, želimo da se odvoji plastika, gvožđe ili bilo koji drugi proizvod koji danas može da se iskoristi prilikom svog tog tretmana, odnosno posle toga u revitalizaciji i u pogledu pravljenja, odnosno u pogledu sirovine. To je u stvari bio moj cilj, da se u ovom pogledu ne vrši dva puta taj tretman, već u stvari prilikom samog odabiranja proizvoda, što bi ujedno i poboljšao način tamo gde se i vrši taj otkup tih sekundarnih sirovina, odnosno to bi na neki način i poboljšalo taj tretman bržeg dopremanja do firmi koje koriste te sekundarne sirovine. Zato i smatram da bi trebalo da prihvatite moj amandman, jer u pogledu ovog tretiranja, mislim da je i u svom izlaganju gospodin ministar govorio kako i na koji način se danas vrši to tretiranje i otkup sekundarnih sirovina koje mogu da izazovu jednu ekonomsku katastrofu, kao što je to u pogledu akumulatora, gde danas to tretiranje, odvajanje plastike, odvajanje olova, odvajanje kiseline na neki način u tim adekvatnim pogonima doprinosi da to bude urađeno kvalitetno i da bude ujedno i zaštićena čovekova okolina. Smatram da bi trebalo moj amandman da prihvatite, jer tim amandmanom se poboljšava i sam ovaj zakon o otpadu.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom. Taj se amandman odnosi na osnovni član 21, koji se bavi zajedničkim upravljanjem otpadom jedinica lokalne samouprave. Poznato je da jedinice lokalne samouprave, jedna ili više njih, u stvari dve, mogu sklopiti neki interni dogovor, sporazum, kako bi zajednički upravljale otpadom, naravno, pod uslovima i na način kako se utvrđuje zakonom, strategijom, sporazumom tih skupština jedinica lokalne samouprave. Međutim, dešava se da to u praksi ne funkcioniše onako kako je zamišljeno, odnosno kako je bilo predviđeno tim sporazumom i Vlada je dodala novi stav gde se precizira šta Vlada treba da radi i da preduzme u situacijama kada to ne funkcioniše kako je zacrtano bilo i tom strategijom i tim sporazumom. Podneo sam amandman sa predlogom da se reč "zajedničkom" briše u ovom novom stavu i obrazložiću zbog čega. Postavlja se pitanje -kako će te opštine, posle odluke Vlade, koje nisu ispunjavale obaveze u skladu sa zakonom, sada pod pritiskom Vlade zajednički sprovoditi upravljanje otpadom, a očigledno je da za tako nešto nisu imale kapaciteta. Odgovornost za ovakvu situaciju, ukoliko do nje dođe, treba da snosi Ministarstvo, jer je saglasnost za taj sporazum dalo upravo to ministarstvo i ono je trebalo da sagleda mogućnosti da li te opštine zaista mogu da sprovedu ono što su u tom sporazumu potpisale. Amandmanom se predlaže rešenje kojim bi se Vladi dale odrešene ruke da u ovakvim situacijama ne bude ponovo vezana za konkretno jednu od opština, ili više, koje se spominju u sporazumu. Očigledno je da one nisu odradile svoj deo posla, možda nemaju ni kadrove, nemaju ni sredstva, možda nemaju čak ni volje. Znamo neki put da među opštinama proradi i sujeta oko nekih zajedničkih pitanja, tako da sam upravo ovim amandmanom dao Vladi možda širi manevarski prostor da se nekada ne oslanja isključivo na te lokalne samouprave koje nisu ispoštovale ono pod tim sporazumom, što je trebalo, već da jednostavno Vlada kadrovski reši sama taj problem sa sredstvima koja su već predviđena budžetom lokalnih samouprava. Toliko.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Kolega Filip Stojanović je podneo amandman na član 6. To je član 31. osnovnog zakona i odnosi se na kvalifikovano lice odgovorno za stručni rad. Predlog koji je amandmanom dao gospodin Filip Stojanović odnosi se na kvalifikovano lice koje je odgovorno za stručni rad za upravljanje neopasnim otpadom. Ovde se postavlja uslov koju školsku spremu bi trebalo da ima to lice. Ovde je Vlada dala predlog da je potrebno da to lice ima najmanje srednju stručnu spremu sa obavljenim pripravničkim stažom. Na početku ovog stava se kaže – kvalifikovano lice odgovorno za stručni rad. Ipak, ovde se polaže dosta u struku i zato smo mi dali amandman da se ''srednja stručna sprema'' briše, sa predlogom da to lice ''ima najmanje završene osnovne akademske studije u trajanju od četiri godine u tehničko-tehnološkim naukama''. Ipak je malo neozbiljno da se lice sa srednjom stručnom spremom bavi ovako jednim delikatnim poslom, kao što je upravljanje neopasnim otpadom. U obrazloženju Vlada je odgovorila da dođe ta odluka, odnosno zakonska odredba, kao balast pojedinim preduzetnicima koji nemaju možda toliko tog otpada, pa im je teško da zapošljavaju visokokvalifikovana lica. Međutim, šta sa onim preduzetnicima, odnosno pravnim licima koji imaju velike količine ovog otpada, a koriste ovu mogućnost da zaposle neko lice sa srednjom stručnom spremom ili jednostavno nekom samo tu obavezu dodaju. Smatram da bi ipak bilo primereno da se ovaj amandman usvoji iz razloga bezbednosti i građana i životne sredine.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Iliću, izvolite.
Radica Jocić je podnela amandman na član 8. ovog predloga izmena i dopuna zakona, sa predlogom da se taj član 8. briše. Taj stav koji je predložila da treba da se briše u stvari se odnosi na ministra koji propisuje bliže uslove i kriterijume za određivanje lokacija. Zatim tehnički, tehnološki uticaj za projektovanje, izradu, rad i postrojenja za upravljanje otpadom, postrojenja za skladištenje, postrojenja za fizičko-hemijski tretman otpada itd. Znači, sve ono što je, otprilike, u poslednje vreme, da ne kažem iritiralo javnost i građane u Srbiji, konkretno vezano baš za izgradnju postrojenja za fizičko-hemijski tretman otpada. S obzirom da se član 34. odnosi na lokaciju za izgradnju i rad postrojenja, a to je jedno osetljivo pitanje, Srpska radikalna stranka predlaže upravo brisanje ovog člana 8, jer na neki način ministar izbegava odgovornost da, eto, propiše te kriterijume i to prebacuje, taj teški balast, na nekog drugog. Ovde govorimo o nekim uslovima i kriterijumima. U obrazloženju Vlade je to isto navedeno, zašto Vlada ne prihvata ovaj amandman, pa onda kaže da su zakonom propisani uslovi i kriterijumi. Znate šta, kada smo imali prilike da se na neki način sukobljavamo sa izvršnom vlašću oko izgradnje postrojenja za fizičko-hemijski tretman opasnog otpada u Ćupriji, a sada recimo u Ćićevcu, nažalost, mnogi kriterijumi koji su pomenuti u zakonu nisu ispoštovani. Nisu ispoštovani neki uslovi, kao što je blizina puteva, blizina podzemnih voda, blizina škola i tako neka slična mesta, poljoprivredna zemljišta. Takve stvari u EU, na koju se mnogi ovde pozivaju, nikako ne bi mogle da prođu. To što postoje zakoni i ta podzakonska akta, oni na neki način regulišu izgradnju tih postrojenja, a u stvari se ne poštuju, a Vlada, koliko smo imali prilike da vidimo iz iskustva, jednostavno pokušava da odobrovolji lokalne samouprave da daju saglasnost za izgradnju takvih postrojenja, bez obzira kakve će biti posledice po građane, bez obzira da li su ispoštovani kriterijumi koji su propisani za izgradnju takvih postrojenja. Imali smo priliku u Ćićevcu da vidimo, da bi udovoljili predsedniku opštine gospodinu Krkiću, dali su mu mercedes, koji je bio oduzet u Sloveniji, jer se nažalost pokazalo da je ukraden, pa je naša delegacija doživela niz neprijatnosti u Sloveniji.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 9. Predloga zakona. U članu 37. posle stava 4. dodaje se stav 5. koji glasi: "Dozvola se izdaje za sve vrste mobilnih postrojenja za tretman otpada". Obrazloženje je sledeće: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se ovim predlogom ne predviđa brisanje stava 5. člana 37. Zakona o upravljanju otpadom, već dodavanje stava 5. po kojem se dozvola izdaje za sve vrste mobilnih postrojenja za tretman otpada, a dodavanje stava 5. je kontradiktorno članu 9. Predloga zakona kojim se omogućava utvrđivanje vrsta mobilnih postrojenja za čiji rad se izdaje dozvola, što podrazumeva specifikaciju tih postrojenja, kao što su postrojenja za termički tretman.
Ponovo ćete morati da se prijavite. Ubeleženo je vreme, ali sada govorite u vremenu predviđenom za poslaničku grupu.
Imam tu neku pauzu u svom izlaganju i molio bih vas da to prihvatite i mislim da je ta pauza korektna. Kada pređem sa jedne teme na drugu, moram da se koncentrišem i vi mi onda – cap, i sada sam izgubio kontinuitet, ali evo setio sam se svega… (Predsednik: Izvinjavam se, nisam shvatila.) Dakle, vezano za ovaj amandman, baš me čudi da ne prihvatate, a obišli ste svet na temu ovih mobilnih postrojenja. Ovo govorim svim ljudima koji su učestvovali u organizaciji regulisanja otpada u Srbiji. Poštovana gospodo, dragi građani Srbije, u celoj Srbiji već 10 godina se vode ekskurzije, pa se tu skupi predsednik opštine i sada oni idu u Beč, Grac, Nemačku, bilo gde, i kada odu tamo, njih tamo edukuju, obaveštavaju ih, pokazuju im mobilna postrojenja o kojima sam pričao, odnosno kako mogu na brz i efikasan način da iseckaju, da pretvore neku plastiku u neki granulat. Predložio sam taj granulat, predložio taj predlog i ministarstvo ne haje za to. Dakle, 4000 deponija neuređenih ima u Srbiji. To je samo po nekim statističkim podacima, a verovatno ih ima više. Znaju građani gde se nalaze te deponije. One se nalaze baš na onim mestima gde ne treba da budu deponije, to su vidna mesta. Hteo sam da pitam ministra gospodina Dulića, da ga pitam da li on zna, a znate li kako je ponosno rekao – kasarna "Četvrti juli", mi smo tu sve završili, uradili; neka ode da vidi gde su mu deponije, neka ode da vidi u kakvom se stanju nalaze te deponije. Dakle, vezano za član ovog mog mobilnog komentara, dakle, sa mobilnim sredstvima želimo da poboljšamo ovaj zakon. To je suština i to je komentar SRS. Pitao sam i kada smo bili na Odboru, pitao sam gospodu iz Ministarstva, da li se ovim zakonom zaustavlja taj ekskurzioni put tih zamišljenih trošadžija para Republike Srbije. Nisu to platili Austrijanci, to su pare naših građana, jer oni se lepo napirlitaju, spreme i pravac Beč, Grac, Drezden, vrate se i nije nijedno to postrojenje, vezano za preradu tog otpada, realizovano u Srbiji. Postoji sistem tehnologije, šta treba da se odvaja, kako da se pretvara taj prirodni resurs u humus, u otpade itd. Ništa od toga nema. Rekao je ministar u onom svom komentaru da postoje nuklearni objekti. Mi smo i u vezi sa tim nuklearnim objektima pitali, kaže – nije to nuklearna centrala, šta vi znate, vi nemate pojma, to je nuklearni objekat. Mi se toga i plašimo, jer znamo mi da će tu biti kao uznemiravanje javnosti, a za nuklearni otpad – ne, to je objekat. To ne zna niko, oni prave tamo neke mimikrijske belege i na osnovu tih belega može da se deponuje, a to je više isplatljivije od nuklearne centrale. Taj Zapad želi Dunavom da nas nafiluje, oni žele da se oslobode tog cirkusa, tog nuklearnog otpada. To je pitanje za ministra, to je za njega komentar, da li zna koliko nuklearnog otpada ta njihova, mislim na vas iz vlasti, braća koja su dolazila iz Amerike, mislim na NATO, bacili na Srbiju. Dakle, ta naša deca tamo dole na jugu, gde su oni gađali. Vi u Beogradu živite pod nekim kišobranom i vi ne znate šta je tamo, i kakve su muke tih ljudi, i šta su oni doživeli tamo na Kosovu i tamo gde god su bacali nuklearni otpad. Toje pitanje za zaštitu životne sredine, tu dovodite ekskurzije. Zašto niste doveli tu Klintonku ovde, kada je došla u Beograd, da joj pokažete – evo gospođo, ovo je vaš muž bombardovao, ovaj centar Beograda; da joj pokažete, da se zastidi i da se vrati tamo odakle je došla, bez ikakvog komentara, nego ste se poklonili kao – gospođo, to je sve u redu, mi smo demokratija. Koja demokratija? Znači, to je pitanje za zaštitu životne sredine i o tome mora ministar da vodi računa. Ne da vodi računa i sad da se hvali tu o građevinskim operativnim zahvatima. Kaže on ovde jednom kolegi – reci, reci. Pa imamo mi mnogo da kažemo, ministre, ali evo nema ga ni sada u sali. Kako da mu kažemo, ne dođe na Odbor, nema ga sada, i onda kaže – reci? To je ono kao – pipni me, kad smo bili mali, kao ko pre pipne koga taj je kao pobedio. Nije, on mora da dođe u Skupštinu, mora da sedi ovde, mora da sluša predsednika Skupštine, mora da sluša svakog poslanika, a posebno što ste ga edukovali, što je on bio edukativna ličnost, nekih prethodnih komentara, bio je predsednik Skupštine. Vidite, nema ga sada, kao njemu je preče. Šta mu je preče? Ovo je najpreča stvar o kojoj mi raspravljamo danas ovde. Pogledajte koliko nas ima u sali. To je set zakona iz zaštite životne sredine. Kad Milivojević ode, onda dođe Nada. Sad je Milivojević slobodan, sad će kao Nada da primi na sebe teret itd. Ministar se sklonio i tako redom.
Gospodin Milivojević ima reč.
Evo mene ovde u sali, gospođo predsednice, i ne nameravam nigde da idem do kraja sednice, kao i svaki put, ali moram zaista da izrazim ponekada divljenje šta sve mi ovde čujemo i šta sve možemo zaista da doživimo kao slobodnu interpretaciju govornika. Znate, ako imate internet, a vidim da nemate, ali verovatno u kancelariji imate, ukucajte na Guglu ''nuklearni objekti Srbije'' i videćete da postoji javno preduzeće Nuklearni objekti Srbije, koje će po prvi put učestvovati na međunarodnom sajmu za zaštitu životne sredine koji će se održati od 13. do 15. oktobra. Tako se kaže ovde na sajtu. Ako nemate sajt i nemate internet, a svi ovde u sali imamo wireless, možete u svojoj kancelariji proveriti. S druge strane, govorite o tome da će neko Dunavom da šalje nuklearni otpad. Znate, Dunav ne prestaje da teče u Srbiji. Dunav je međunarodna reka. Ta reka protiče baš kroz te zapadne zemlje. Ako ne znate ko sve čini dunavski sliv, samo ću da vas podsetim da se Dunav uliva u Crno more. Ako neko bude bacao nuklearni otpad Dunavom da teče do Srbije, pa on neće ostati u Srbiji nego će završiti u Crnom moru. Tako laičko poimanje stvari, tako laičko shvatanje i interpretacija stvari može da bude dobra tema za neki stranački sastanaka, za centralnu otadžbinsku upravu, za sastanak opštinskog ili mesnog odbora, ali nije dobro da na takav način plašite građane, jer građanima treba makar iznositi istinu. Ako ne znate i ne umete činjenicama da obrazlažete istinu kada pričate o nekom zakonu, nemojte zastrašivati građane. Građani su ionako dovoljno uplašeni. Dovoljno je građanima strahova i dovoljno je građanima neizvesnosti. Imajte na umu da ovu sednicu Skupštine ne gledaju samo fakultetski obrazovani ljudi, gledaju i ljudi koji imaju srednju školu, osnovnu školu, koji nisu imali mogućnosti možda da se školuju. Oni čuju da je narodni poslanik kazao da negde neko iz sveta Dunavom šalje nuklearni otpad Srbiji i da isporučuje nuklearni otpad. Naravno, ono što se izgovori u ovom visokom domu ljudi shvataju kao istinu i počinju da veruju u to. Naravno, dođu izboru i onda vidite koliko vam u stvari građani veruju i koliko ovakvi govori, ovakvo obrazlaganje nekog zakona uživa poverenje kod građana. Onda se neprijatno iznenadite kad ne pređete cenzus u svim onim gradovima u kojima niste prešli cenzus. Znate, moguće je promeniti politiku, moguće je promeniti političke stavove i ideje, jedino nije moguće promeniti narod. Narod Srbije, ovakav kakav je, on je nama svima sudija na izborima. Mi se trudimo da menjamo svest ovog društva na bolje. Trudimo se da budemo nosioci progresivnih i naprednih ideja. Te napredne progresivne ideje ne nudimo samo građanima, nudimo i ljudima iz opozicije. Mi vam stalno pružamo ruku. Mi kad krenemo u Evropu, pa nećemo samo mi da idemo, a vas da rukom odgurnemo i kažemo – vi ne možete. I vas ćemo povesti sa nama, jer želimo da blagodeti društva uživate i vi. Želimo da i vama bude lepo, da i vama bude bolje. Želimo da vam pokažemo da kada se izađe iz pećine ima napolju sunca za sve nas. To sunce jednako pripada i vama i nama. Hoćemo da kažemo da blagodeti civilizacije nisu samo naše, a kada se jednom završi naš mandat, ovo što smo uradili, pa mi nećemo uzeti plugove, nećemo natovariti na leđa i odneti negde, ostavljamo svim građanima ove zemlje. Ono što bude loše, to će biti naša sramota, gospodine Živanoviću, ali ono što bude dobro, a mnogo toga je dobro, to će biti opšta blagodet svih građana ove zemlje. Prema tome, mi zaista smatramo da kada činimo dobra dela i kad popravljamo državu Srbiju i kad popravljamo svest građana ove zemlje, mi samim tim popravljamo i vas, jer mi vas ne mrzimo, mi vas ne preziremo, mi vas ne ponižavamo, mi vaše stavove ne degradiramo, naprotiv, duboko ih uvažavamo, ali ne možemo da ih prihvatimo kao istinite i kao dobronamerne.
Poslanik Vitomir Plužarević ima reč.
Imam samo mogućnost da obavestim kolegu Milivojevića da su shvatili građani, vezano za taj nuklearni otpad, da se on ne pušta u Dunav itd. To narod zna. Mislim da gospodin Milivojević nije shvatio ni poruku vezano za ovaj incident koji je bio u Mađarskoj. On je tekao Dunavom, a zapadna alijansa šalje upakovane kvalitetno sortirane nuklearne otpade na tačno određenu adresu. Tako da, gospodine Milivojeviću, nemojte da brinete o rasipanju nuklearnog otpada u Dunav. Što se tiče tog pećinskog komentara, mislim da vi morate dobro da znate da tamo gde živimo, kako funkcionišemo itd, da cenimo taj pećinski komentar. To je tzv. ruralni sistem života u kojem ste vi do juče bili i funkcionisali i čestitam vam. Vi ste u tom sistemu bili odgajivač znate čega. Ne ljutim se zbog toga, ali mi uglavnom znamo i šta komentarišemo i u kom pravcu obaveštavamo narod. Narod zna do perfekcije gde ste, šta ste i u kom pravcu ide ovaj brod sa kojim vi krmanite, odnosno nosi vas vetar, vetar koji ne znate u kom pravacu vas usmerava, vetar koji se zove vihor, a vi znate šta je vihor. Znači, odletećete zajedno sa vihorom.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Savić.
Koliko ima vremena poslanička grupa? (Predsednik: Imate 14 minuta.) Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona o upravljanju otpadom. Pre nego što pređem na sam amandman, moram da kažem da mi u ovom parlamentu nekako olako prelazimo preko ovog zakona i čitavog seta ovih zakona o kojima danas celo popodne razmatramo. Mislim na ove zakone pre ovoga i ostao nam je još jedan zakon, jer otpad je najveći problem savremenog čovečanstva. Ovde ne vidim gospodina ministra. Mislim da smo morali malo više posvetiti vremena i pažnje makar o ovom zakonu. Priroda uzima određeni danak za sve ono što čovek radi sa njom i zato bi svi mi, od najvećih firmi i preduzeća do običnog čoveka, morali da nađemo neko saglasje, neki sporazum sa prirodom, kako bi taj danak, odnosno taj porez koji priroda uzima bio što manji, ali ona surovo kažnjava sve one koji su gramzivi i što se više zagrabi taj porez je sve veći i posledice su sve gore po čoveka i čovečanstvo i one se vraćaju kao bumerang. Otpad je najveće zlo savremenog čoveka, otpad nije dobar ni u virtuelnom svetu, nije dobar ni u našem računaru. Ukoliko ne ispraznimo onu korpu, znate da to usporava rad našeg računara. Ne čudi što zbog tih prljavih tehnologija, zbog otpada, zbog deponija, imamo sve više protesta građana i u Srbiji i u čitavom svetu. Znamo da deponije koje treba da se prave na teritoriji Srbije, pomeraju se od severa zemlje, centralnog dela Srbije, ka južnom delu Srbije, jer kad građani shvate o čemu se radi i šta ih čeka, jednostavno, iskazuju svoje nezadovoljstvo i žele da se suprostave tome.Najveće kompanije, najveći deo profita odlazi na uslove koji se moraju ispuniti da bi se taj otpad učinio bezbednim. Da se vratim amandmanu. Amandman je na član 10. zakona,gde sam tražio da se ovaj član zakona briše. Iz kog razloga sam tražio da se briše? Član zakona predviđa da se pod određenim uslovima mogu mešati opasne i neopasne vrste otpada na određenim deponijama. Smatrao sam da je to nedopustivo, da se mešaju opasni i bezopasni otpadi, jer to uvek dovodi do toga da će celokupna mešavina poprimiti karakteristike opasnog otpada. To je jedan poznati fenomen iz fizike, gde toplota sa tela niže temperature nikada ne može preći na telo više temperature, nego obrnuto. Vi se ovde pozivate na određenu Evropsku deklaraciju 99/31 itd, gde kažete da neki otpad može i treba da se meša sa bezopasnim otpadom. Podsećam vas na činjenicu da još uvek niko, pa ni najsavremenije i najjače kompanije i instituti nisu u potpunosti svesni i ne mogu u potpunosti sagledati posledice svih vrsta otpada, tako da predviđati nešto čije posledice ne znamo, nije ni pametno, a nije ni korisno. Zato apelujem na predstavnike Vlade da razmisle još jednom da li treba prihvatiti ovaj amandman, a ubeđen sam da treba, jer kada se meša sve i svašta, može doći do toga da nastane sve i svašta, a to sve i svašta može praviti i te kako probleme.
Poslanik Srboljub Živanović ima reč.
Hteo sam da se nadovežem na reči kolege Nikole Savića i da kažem da stvarno danas u Srbiji cvetaju ruže i danas je Srbija sva u ružama, kao što gospodin Tadić reče "Srbija – to sam ja". Prevashodno treba reći da najprofitabilnija fabrika danas, koja je ostvarila suficit u svom poslovanju, jeste baš vezana za sekundarne sirovine. Ako pogledate fabrike koje su radile do 2000. godine, danas se te fabrike seku i odvoze u železare, da se tamo pretapa gvožđe. Tu je poenta kako radi privreda današnje Srbije. To je ono najproduktivnije danas, kao što imamo najprofitabilnije fabrike u lokalnim samoupravama, a to su opštine, gde se zapošljavaju politički podobni. To je, u stvari, taj sekundarni otpad danas u Srbiji.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? Gospodin Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Dušan Marić podneo je amandman na član 16. Predloga izmena i dopuna Zakona o upravljanju otpadom. Član 16. odnosi se na člana 72. osnovnog zakona, a član 72. odnosi se na uvoz, izvoz i tranzit otpada. Ovo je dobra uvertira za ono što se maločas vodila polemika oko otpada, u ovom slučaju nuklearnog, a nije zgoreg da se pomenu i ostale mogućnosti kada je u pitanju otpad. SRS je predložila da se tačka 2. u zahtevima za izdavanje dozvola briše. Zašto? Zato štoje Vlada predložila brisanje upravo ove tačke koja kaže - "dokaze o obaveštenju ili odobrenju svih država kroz koje otpad prolazi do krajnjeg odredišta". Zašto je Vlada imala interes da briše tačku kojom bi se dokazalo, odnosno videlo obaveštenje ili odobrenje svih država kroz koje je taj otpad prošao i došao do naših granica? Uopšte mi nije jasno, zbog čega Vlada želi na neki način da sakrije trag tog otpada do naše granice. Naravno, ovde se pozivaju na njihov novi stav, da su to neke konvencije, ali manje-više, mogli su da zadrže i tačku 2. Pošto je ovde bilo dosta reči oko nuklearnog otpada, a i član 72. se bavi uvozom, izvozom i tranzitom otpada kroz Srbiju, samo bih želeo da podsetim kolege narodne poslanike i javnost u Srbiji o nečemu što se govorilo 2008. godine. Ako neko želi da proverava, neka proveri. Gospodin Aleksandar Perić iz Privredne komore 2008. godine je dao izjavu da je Vlada odredila 16 tajnih lokacija na tri makroregiona u Srbiji za izgradnju skladišta radioaktivnog otpada. Znači, dao sam podatke i ovi koji govore stalno o internetu, neka ukucaju ime Aleksandar Perić, Privredna komora, skladište radioaktivnog otpada i videćete da je istina ovo o čemu govorim. Sa ovim problemom su upoznati i gospoda iz Ministarstva za nauku. Naravno, ovde se govorilo o izgradnji tih objekata, s tim da se Vojvodina izostavila sa napomenom da je to žitnica. Znači, ipak je to štetno. Ako se izostavlja Vojvodina, pitanje je šta je sa ostalim regionima u Srbiji, da li oni voćari u Čačku ili, recimo, povrtari u Leskovcu, zbog njih i u njihovoj blizini mogu da se prave takva postrojenja.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 18. je podneo Odbor za zaštitu životne sredine. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član18. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Vladan Jeremić podneo je amandman na član 18. Predloga zakona o upravljanju otpadom i taj amandman je podneo sa idejom da se sredstva koja se prikupe od nadoknade prometom sekundarnih sirovina, u kojoj učestvuju i pravna lica i preduzetnici, racionalnije troše. Naime, on je svojim amandmanom tražio da se u članu 18. stav 2. brišu reči "informacionog sistema", da se ta sredstva koja se prikupe na ovakav način, kao što sam rekao, koriste za unapređenje informacionog sistema. Naravno, mi u SRS nemamo ništa protiv da se deo tih sredstava koristi za unapređenje informacionog sistema. Najveći deo tih sredstava ide za unapređenje informacionog sistema, ali moram da kažem da se ovde po neki put može raditi o ogromnim sredstvima. Otpada je sve više. Doduše, ta sredstva su varjabilna, nekad su veća, nekad manja, ali, u svakom slučaju, kada se uzme jedna sredina, jedan prosek, radi se o veoma velikim sredstvima. Zato, smatram da deo od ovih sredstava, koji se prikupe na ovakav način, treba da se koriste i u druge svrhe, kada je u pitanju zaštita i unapređenje životne sredine. U ovom članu zakona se kaže da Vlada propisuje visinu naknade za vođenje podataka itd. i to je u redu. Međutim, ovde se na još jednom mestu kaže da je Vlada ta koja planira koliki će biti otpad itd. Pa valjda nije cilj Vlade da proizvodi otpad, nego je cilj Vlade da tehnologija, fabrike funkcionišu na taj način da toga otpada bude što manje, da se on svede na najmanju moguću meru i kamo sreće kada bi bilo moguće, naravno da nije, da otpad uopšte ne postoji, i ma kolika sredstva bila iz prometa prikupljanja sekundarnih sirovina i drugih otpadnih sistema, ona ne bi trebalo da se nađu kao predmet razgovora. Tako apelujem na Vladu da prihvati ovaj amandman, jer radi se o veoma velikim sredstvima koja se mogu koristiti, pored ovog što se predlaže zakonom, i u druge svrhe, kada je u pitanju zaštita i unapređenje životne sredine.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O METEOROLOŠKOJ I HIDROLOŠKOJ DELATNOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Momčilo Duvnjak, Goran Mihajlović, Nikola Savić, Srboljub Živanović, Milan M. Nikolić, Milomir Marković, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić, kao i amandmane Odbora za zaštitu životne sredine. Primili ste izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona i to na član 3. stav 2. tačka 16) tako da se reči "modifikacija vremena" zameni rečima "modifikacija atmosferskih procesa". Smatrao sam da je reč "modifikacija atmosferskih procesa" prikladniji izraz, jer se pre svega postiže potrebna korelacija sa tačkom 2) ovog istog člana zakona. Podsetiću o čemu govori ova tačka 2). Naime, u ovoj tački 2) definišete atmosferske procese kao 'kvalitativne i kvantitativne promene parametara stanja atmosfere. Spomenute promene naravno treba da idu u tom smeru. Da se vratimo na ovaj moj amandman, gde će se videti da je zaista ova promena nužna. Zato želeo bih da prisutni predstavnici Vlade i predlagača razmotre ovaj amandman i da ga, ako ga smatraju shodnim, usvoje.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović, koji želi reč.
U članu 3. stav 1. tačka 29) "hidrološko obezbeđenje jeste" zamenjuje se rečima "hidrološke usluge predstavljaju". Ovde Vlada nije prihvatila ovaj amandman i dala je svoje obrazloženje: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je pojam 'hidrološke usluge' daleko uži pojam od 'hidrološkog obezbeđenja' koji, kako je navedeno u ovom članu zakona, obuhvata, osim usluga koje se pružaju korisnicima hidroloških podataka i informacija, i čitav niz mera, aktivnosti i poslova koji se prethodno moraju izvršiti da bi se u konačnoj konstelaciji ovi podaci i informacije dostavili korisnicima na dalje korišćenje.'' Mislim da je "hidrološke usluge" praktičniji naziv nego "hidrološko obezbeđenje". Vidite, i stilski i bilo kako je ovaj izraz ili ova reč prihvatljivija. Smatram da "hidrološke usluge" jesu skup mera aktivnosti i poslova na prikupljanju, obradi, analizi prognoze i distribuciji hidroloških podataka i informacija o tekućem i o očekivanom stanju površinskih i podzemnih voda od značaja za bezbednost života ljudi i materijalnih dobara. Dame i gospodo, dobro znate, evo i sada, ova nepogoda koja nas je zadesila u Kraljevu vrlo je bitna za te hidrološke i meteorološke usluge, ne ovo kao što vi ovde u vašem nazivu kažete – obezbeđenje, reč "obezbeđenje" ima svojstvo drugačijeg fizičkog značenja, nego ovo što sam, u stvari što je SRS ovim amandmanom želela da poboljša. Sam značaj hidroloških i meteoroloških usluga vrlo je bitan danas u Srbiji. Od njega zavisi, takoreći, jedna velika fabrika pod vedrim nebom koja se zove poljoprivreda, i to je danas jedini spas za opstanak ove države i opstanak njenih građana. Jedina profitabilna fabrika koja je ostvarila suficit u svojoj proizvodnji jeste poljoprivreda. Tu je veliko značenje i veliki značaj, igra hidrologije i meteorologije, jer na osnovu tih podataka, kako su građani, korisnici, ljudi koje zovem heroji rada, obavešteni kakvo će vreme biti, odnosno da li treba da požure, da li treba i na koji dan da se oslone da bi odradili te svoje poslove. To je od velikog značaja. Ovde pominjete, i bilo je reči, moje su kolege govorile, kada je bilo reči o zakonu u načelu, kada je govoreno o protivgradnim raketama, to je ono najveće sudbonosno, izvršena je diverzija nad poljoprivrednim proizvođačima. Vi u stvari ne znate, vi se smejuljite, ne znate kako izgleda kada vaš trud ili vaš rad ode, kada od njega nemate ništa. Iovako od njega nemate ništa, ali bar ste mirni u duši kada požnjete i kada imate nešto da uberete, ali kada Bog naredi ili kada vreme učini svoje, onda kada nemate ništa, onda tek gledate šta će biti s vama. To je ono najbitnije u ovom zakonu, gde se mora obratiti pažnja. To je stvar Ministarstva. Da li će tu sad Ministarstvo za zaštitu, da li će za ekologiju, da li će Ministarstvo za poljoprivredu, ali tu mora da bude kohezija između ta dva ministarstva, da se ovakva zlodela, takoreći, ne dese u Srbiji. To je isto ekološka katastrofa koja se zadesila, isto ovo što je zadesilo Kraljevo, to je zadesilo i Srbiju. Ništa Vlada nije učinila da poboljša situaciju onima čiji su usevi potamanjeni, čiji su usevi sravnjeni sa zemljom, svi oni koji nisu mogli da naberu ili bilo šta da od tog svog rada mogu da žive, ništa država tu nije omogućila, ništa im nije dala, određene subvencije ili da je neke benefite u tom pogledu ostvarila prema građanima. Zato vas još jednom obaveštavam, neću da kažem da vas molim, ali kao najstručnije telo, i time ću završiti, morate shvatiti da kroz ovaj vid zakona morate pomoći onima koji zavise, koji svakodnevno zavise od hidroloških prognoza i određenih regulativnih mera, o kojima ste u stanju da ih obavestiti, odnosno da određene stvari možemo adekvatno da zaštitimo i da se takve stvari ne dese.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene dame i gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ovoj sali ovde ima poslanika koji žive od svojih deset prstiju, ima hlebotvoraca koji se bave poljoprivredom i nismo mi u ovoj sali ovde neki ljudi koji žive na nekom satelitu, svemiru, pa nas nekim svemirskim liftom spuste u salu da ne znamo kako žive ljudi u Srbiji i da ne znamo kakva je seljačka muka i kakva je tuga, čemer i jad kada grad ubije letinu. Znamo mi jako dobro koje su razmere tih katastrofa bile ovog proleća. Naravno da država Srbija preduzima sve što je u njenoj moći da pomogne svakom čoveku koji je ugrožen, bilo poplavom, bilo gradom ili nekom drugom elementarnom katastrofom i nepogodom. Primećujem jednu čudnu stvar. Ne znam da li neke ljude u ovoj sali treba da oslovljavam sa gospodine, ili sa gospode, jer oni kažu da kad dođu na vlast, neće biti ni zemljotresa, ni kiše, oni će upravljati prirodnim silama. Oni će okretati Zemlju u kojem god hoće smeru. Oni će utvrđivati smer rotacije planete. Razumem želju da se dopadnete biračima, ali ko god bio na vlasti u ovoj zemlji, onaj meteor će pasti u Grdeličku klisuru i na to ne može da se utiče. Zemljotres će pogoditi Kraljevo i na to ne može da se utiče. Kiša i grad će padati po ovoj zemlji. Tu već možda možemo da utičemo protivgradnom zaštitom i onoliko koliko je u našoj moći mi to i radimo, ali neki od vas koji ste malopre govorili bili ste na vlasti. Za to vreme je bilo zemljotresa, poplava, suša i svega onoga što biva u svim drugim delovima planete Zemlje i bilo je svega onoga što se dešava možda i ovoga trenutka u nekom kutku sveta. Nemojte zaista sebi uzimati natprirodne moći i natprirodne sile da biste se dopali biračima, jer i u gradovima gde vi učestvujete u vlasti takođe se dešavaju i elementarne katastrofe i elementarne nepogode. Republika Srbija će svakako voditi računa o svakom svom građaninu i moramo da iskažemo saosećanje sa ljudima koji su pogođeni bilo kojom elementarnom katastrofom. Međutim, to naše saosećanje ne sme da bude predmet političkog marketinga. Kao što znate, mi to ne radimo. Nikada niko neće kazati – mi smo napravili u Kraljevu to i to. Ako ste videli one volontere, a gospodin Ilić je malopre pokazivao slike volontera, meni se jako sviđa što niko od volontera nije izneo stranačku zastavu, tamo su svi bili jednaki. Tamo smo svi izašli da pomognemo ljudima, jer treba pomoći ljudima sa aspekta ljudskosti, a ne sa aspekta političkog marketinga. Nikada niste čuli nikog iz DS da je kazao – mi smo asfaltirali ovaj put. Ovaj put asfaltira Republika Srbija, a mi samo pravilno upotrebimo novac za asfaltiranje tog puta. Vreme kada su se neki hvalili kako su asfaltirali toliko i toliko kilometara, kako su izgradili toliko i toliko kuća, siguran sam da je odavno za nama. Asfaltirao sam onoga trenutka kada otvorim svoj novčanik i platim sto metara ili kilometar asfalta, ali, dok to ne uradim, kazaću da je to uradila Republika Srbija i svi njeni građani, a mi smo iz budžeta taj novac usmerili u te namene. Mi smo pomogli građanima Kraljeva kada smo kao poslanički klub odvojili novac. Vi ste pomogli kao poslanički klub, ako rešite da napravite kuću. Vi ste pomogli kao poslanički klub kada pošaljete svoje volontere i dobrovoljce da rade. To pohvaljujem, podržavam i smatram da je dobro. Ako hoćete, nije nikakav problem da se dogovorimo sledeće nedelje da svi iz parlamenta idemo u Kraljevo i da odradimo jedan dan. Mi smo ionako već dali dnevnicu, koliko je meni poznato i odrekli smo se, ne dnevnice pošto to ne dobijamo, nego smo se odrekli po 5.000 dinara u korist oštećenih porodica. Znači, nemojte zaista da sebi pridajete natprirodne moći i sile, jer ko god bio na vlasti, neke se prirodne katastrofe jednostavno ne mogu izbeći, ali se posledice tih katastrofa mogu ublažiti na adekvatan način.
Narodni poslanik Radiša Ilić. Imate još 30 sekundi.
Govoriću jezikom činjenica i brojki. Ministarka finansija je trebalo da odobri samo 200 miliona dinara za kupovinu protivgradnih raketa. Nije odobrila. Šteta je bila milijardu i 500 miliona dinara. Srbiji je nedostajalo osam hiljada raketa. Samo toliko.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici podneo sam amandman na član 5. predloga ovoga zakona i ovaj moj amandman je gotovo identičan prethodnom amandmanu koji sam obrazlagao na predlog ovog zakona, naravno, odnosi se samo na drugi član, gde sam ovim amandmanom tražio da se ponovo reči "modifikacija vremena" zamene rečju "modifikacija atmosferskih procesa". Kratko ću reći zbog čega sam to tražio. Naime, spomenuti procesi o kojima je ovde reč, misli se na atmosferske procese, odvijaju se neprekidno, kontinuirano, i u vremenu i u prostoru, usled delovanja, pre svega prirodnih, a i nekih drugih faktora. Ali, da ne ulazimo dalje u ovo, to je već termodinamika. Tehnička lica možda i znaju o čemu se radi, ali vratiću se na obrazloženje zbog čega je Vlada odbila ovaj amandman. Vi kada nemate drugi argumenat za odbijanje amandmana, onda se pozivate na neke međunarodne konvencije, a u ovom slučaju na neke međunarodne standarde i usvojene termine. Naravno, mogu to da uvažavam da u mnogim slučajevima treba tako da se radi, ali ne morate baš da se držite toga kao pijan plota. Ubeđen sam da je termin i terminologija koju sam ovde predložio veoma prikladna, da je moja definicija koju sam ovde dao i koju sam u najkraćim crtama obrazložio bolja i adekvatnija od usvojenog međunarodnog termina. Toliko i hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Nikoliću.
Podneo sam amandman na član 5. Ovaj član uređuje nadležnost Republičkog hidrometerološkog zavoda, kao i organizaciju i način obavljanja meteroloških i hidroloških poslova. Radi se o sledećem, da u članu 5. stav 1. tačka 14) posle reči "stanja" dodaje se reč "atmosfere", a reči "promena vremena" zamenjuju se rečima "promena vremenskih prilika". Obrazložio bih to ukratko – posle reči "stanja" potrebno je dodati reč "atmosfere", jer se na ovaj način postiže potpuna korelacija sa tačkom 24) člana 3. ovog predloga zakona, koja definiše stanje atmosfere kao specifičnu komponentu prirodne sredine, tj. kao skup kvalitetnih vrednosti i parametara atmosfere u određenom vremenskom trenutku ili vremenskom intervalu. Tako i termin ''promena vremena'' koji je naveo predlagač zakona nije najadekvatnija, jer se na prvi pogled može pomisliti da se radi o promeni toka vremena, tj. o vremenu kao o nezavisnoj promenljivoj fizičkoj veličini, a ne o promeni vremenskih prilika i neprilika o kojima je ovde reč. Kada su već spomenute prilike i neprilike, ne možemo uticati na vremenske neprilike i katastrofe, ne možemo ih naručiti. Možemo malo uticati da sprečimo njihove posledica, ali znamo šta može da se naruči, a to je bilo naručeno pre 10 godina – bombardovanje, i to bombardovanje nanelo je ovoj zemlji jadnoj 30 milijardi evra štete. Neću spominjati ko je naručio bombardovanje i što smo bombardovani.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li želite reč? Izvolite.
Takođe na član 16. stav 2. podneo sam amandman gde se reč "vremena" zamenjuju rečima "vremenske prilike". Član 16. se odnosi na sistem rane najave meteoroloških i drugih elementarnih nepogoda i meteoroloških i hidrometeoroloških osmatračkih sistema u Republici Srbiji. Ovaj član na koji se odnosi izmena glasi: "Zavod putem sredstava javnog informisanja, nadležne službe za vanredne situacije i na drugi prigodan način obaveštava javnost, kao i zainteresovane organe i organizacije, o stanju vremena, klime i voda.'' Promene vremena koje je naveo predlagač zakona nisu najadekvatnije, jer se na kraju može pomisliti da se radi o promeni toka vremena, tj. vremena kao nezavisne promenljive fizičke veličine, a ne o promeni vremenskih prilika i neprilika. Vlada nije prihvatila iz razloga što naši srpski termini ne odgovaraju primenjenim terminima na zapadu.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine podneo je amandman na član 18. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zaštitu životne sredine podneo je amandman na član 20. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se. Sa radom nastavljamo sutra u 12.00 časova. Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pristupim zvaničnom delu otvaranja sednice, sasvim neuobičajena molba, s obzirom da je četvoro poslanika vladajuće većine u saobraćajnoj gužvi, tako da kada otvorim biće jasno da nemamo kvorum i biće odlaganja. Imate moju ličnu molbu za četvoro poslanika, koju god hoćete, samo da možemo da pozdravimo goste na galeriji, za sat vremena ćemo pomeriti. Neobičnost ove situacije je u tome da ne postoji poslovnička odredba ko određuje kvorum, a običnost ove situacije je u komunikaciji za koju sam očekivala sve drugo samo ne podsmeh, ali u redu. I to je stvar stila i kulture. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Molim narodne poslanike da provere svoje kartice, pošto elektronski sistem pokazuje manje nego što je poslanika u sali, izuzimajući poslanike koji ne žele da učestvuju u utvrđivanju kvoruma. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 79 narodnih poslanika, i to 79 narodnih poslanika utvrđeno primenom elektronskog sistema, za razliku od fizičke situacije kada nas je u sali više. Pošto elektronski sistem za utvrđivanje kvoruma utvrđuje da nisu prisutna najmanje 84 poslanika, prema članu 88. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, sednicu Narodne skupštine odlažem za jedan sat. Sugestija predstavnika poslaničkih klubova je da pozdravim goste na galeriji i to mogu da vas pozdravim sasvim nezvanično, pošto sednica ne teče jer, kao što možete videti, u sali nema 84 poslanika. Samo želim da vam poželim dobrodošlicu u vašu kuću i da obavestim sve koji prate ovaj nezvanični deo sednice, zbog toga što u sali nema 84 poslanika, da su nam danas na galeriji Velike sale Doma Narodne skupštine grupa učenika Gimnazije "Dušan Vasiljev" iz Kikinde, i to: Nevena Delić, Strahinja Barvulov, Vladimir Olbina, Ivana Dragin, Anja Romić, Mirjana Mandić, Nataša Živkov, Ivona Ač, Jovana Gajski, Jelena Laketa, Aleksa Grujić, Jelena Ubiparip, Jasmina Miolski, Vladimir Skoko, Goran Gatarić, Filip Demić, Vladimir Momirov, Mihailo Marčeta, Nemanja Kondić, Bogdan Felba, Dragana Mitrović, Nataša Pavlović, Gordana Božić, Dragomir Litričin, Nemanja Erdeljan, Nataša Berar, Sofija Govorčin, Sanja Pandurov, Andrej Melang, Aleksandra Terzin, Vesna Zorić, Jovana Grmuša, Milena Rančić, Jovanka Minić, Aleksandar Bajkin, Aleksandra Bauer, Đorđe Bengin, Dunja Stanković, Feđa Tomašev, Bojana Trnić, Irena Kovač, David Sakal, Tamara Ljuboja, Aleksandra Mišković, Katarina Gurzulov, Milan Pandurov, Nadežda Kljajić, Vladimir Popov, Andreja Erdeljan i Dalibor Pašić, kao i njihovi profesori Ibojka Tot, Svetlana Mirčić Vukobrat i Božana Karanović. Želim vam dobrodošlicu u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije, i prijatan boravak u ovoj zgradi, sa žaljenjem što ne možete da prisustvujete i radnom delu sednice, pošto, kao što vidite, ima više od 84 poslanika, ali nedovoljno da se to utvrdi elektronskim sistemom. Sednicu ćemo nastaviti u 13 časova i 15 minuta. Zahvaljujem.