Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, proces razvoja pravnog okvira neophodnog za razvoj elektronskog poslovanja Republika Srbija je započela donošenjem Zakona o elektronskom potpisu, 2004. godine. Donošenje Zakona o elektronskom dokumentu predstavlja korak dalje u pravnom uređivanju elektronskog poslovanja, s posebnim akcentom na uređivanje onih pitanja koja su bitna za praksu, odnosno funkcionisanje elektronskog poslovanja. Ovim zakonom propisuju se uslovi koje treba da ispunjava elektronski dokument kako bi bio pravno relevantan u pravnom prometu, upravnim, sudskim i drugim postupcima, kao i prava, obaveze i odgovornosti u vezi s upotrebom elektronskog dokumenta. Jedno od osnovnih pitanja koje se ovim zakonom uređuje jeste pitanje pravnog položaja elektronskog dokumenta u pravnim poslovima, upravnim, sudskim i drugim postupcima. Osnovno zakonsko rešenje jeste da se elektronskom dokumentu ne može osporiti punovažnost i dokazna snaga samo zato što je u elektronskom obliku. Drugo značajno pitanje pravnog položaja elektronskog dokumenta, za koje zakon daje rešenje, jeste pitanje forme, odnosno šta se dešava ako je propisom, kao uslov punovažnosti pravnog akta, pravnog posla ili druge pravne radnje, propisana obavezna pismena forma. Ovim zakonom dato je rešenje prema kome se, u tom slučaju, odgovarajući elektronski dokument potpisuje kvalifikovanim elektronskim potpisom i u skladu sa Zakonom o elektronskom potpisu. Kvalifikovani elektronski potpis u odnosu na podatke u elektronskom obliku ima isto pravno dejstvo i dokaznu snagu kao i svojeručni potpis, odnosno svojeručni potpis i pečat, u odnosu na podatke u papirnom obliku. Treće značajno pitanje zakonskog uređivanja pravnog položaja elektronskog dokumenta jeste pitanje originala elektronskog dokumenta. Zakonsko rešenje omogućava da se elektronski dokument, koji je izvorno nastao u elektronskom obliku, smatra originalom i da se u pravnom prometu predstavlja kao ekvivalent dokumentu na papiru u klasičnom poslovanju. Zakonska rešenja predložena ovim zakonom daju pravni osnov i za digitalizaciju dokumenata od strane organa vlasti, pravnih lica i preduzetnika i uređuju pravni položaj takvih dokumenata. Osnovno zakonsko rešenje je da se elektronski dokument koji je nastao digitalizacijom izvornog dokumenta, čija forma nije elektronska, smatra kopijom izvornog dokumenta. Zakonska rešenja će sada po prvi put omogućiti dostavljanje elektronskih dokumenata između organa vlasti i stranaka i između samih organa vlasti elektronskim putem, odnosno putem elektronske pošte. Time se upotreba elektronske pošte u skladu sa zakonom smatra pravno relevantnim sredstvom komuniciranja između stranaka i organa vlasti u upravnim, sudskim i drugim postupcima. Pomenuta zakonska rešenja imaće pozitivan uticaj na razvoj i uvođenje elektronske uprave i elektronskih servisa za građane i privredu. Posebno će uticati na razmenu elektronskih dokumenata unutar organa vlasti i u postupcima ostvarivanja prava, obaveza i pravnih interesa građana i privrednih subjekata. Danas su stranke prenosioci informacija između organa, a zakonska rešenja omogućavaju eliminisanje takve prakse. Osnovni cilj zakonskog uređivanja jeste da se u našoj zemlji podstakne šira upotreba elektronskih dokumenata od strane građana, pravnih lica i organa vlasti. Korišćenje i razmena elektronskih dokumenata između ovih subjekata doprineće podizanju ukupne efikasnosti rada, znatnim materijalnim uštedama i poboljšanju kvaliteta života građana. Povećanje upotrebe i razmene elektronskih umesto papirnih dokumenata dovešće i do povećanja efikasnosti rada, pojednostavljivanja procedura pred organima vlasti, lakšeg pretraživanja i publikovanja dokumenata, što je posebno značajno za efikasnije ostvarivanje prava građana na dostupnost informacija od javnog značaja. Posebni ciljevi zakonskog uređivanja sastoje se u tome da se otvori prostor za intenzivnije elektronsko poslovanje, stvori poverenje najšire javnosti u upotrebu i razmenu elektronskih dokumenata kroz otvorene telekomunikacione mreže i postigne konkurentnost naše privrede na svetskom tržištu. Posebno treba istaći da primena zakona treba da izazove smanjenje troškova i uštede, pre svega, administrativnih, ali i troškova građana i privrede. Ministarstvo za telekomunikacije i informaciono društvo, kao organ nadležan za nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, tokom primene zakona, pokrenuće inicijativu za izmenu pojedinih propisa kojima se uređuje postupak uređivanja prava i obaveza pravnih lica i građana, posebno u pogledu mogućnosti upotrebe i razmene elektronskih umesto papirnih dokumenata. Takođe će pokrenuti aktivnost za izradu i realizaciju projekata uvođenja elektronskih servisa za građane i privredu u svim organima izvršne vlasti Srbije. Hvala lepo.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbor za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić? (Ne) Predsednik Zakonodavnog odbora Vlatko Ratković? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, a po redosledu od najmanje, odnosno od narodnog poslanika koji nije član nijedne poslaničke grupe, do predstavnika ili predsednika najveće poslaničke grupe? Dakle, da li želi reč predsednik partije PUPS-a? (Ne) Poslanička grupa manjina, da li želi reč predsednik ili ovlašćeni predstavnik? (Ne) Poslanička grupa NS-a, da li želi reč predsednik ili ovlašćeni predstavnik? (Ne) LDP, da li želi reč predsednik ili ovlašćeni predstavnik? (Ne) Ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS-JS, narodni poslanik Dejan Radenković, da li želi reč? (Ne) Poslanička grupa Napred Srbijo, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković? (Da) Izvolite, imate reč.
Smatram da je reč o veoma važnom zakonu preko kojeg, verovatno zbog umora i sinoćnog rada do kasnih sati, mnoge kolege, prosto, žele da pređu, jednim delom zbog umora i vaše nerazumne žurbe da preko ovoga pređemo, a jednim delom i zbog toga što se težina ovakvih akata ne može sagledati u ovom trenutku. Reč je o tome da govorimo o savremenim sredstvima tehnologije koja treba da pomognu ubrzanju procesa rada. Ono što želim da kažem jeste da treba da shvatimo da ovakva savremena sredstva tehnologije treba da posluže čoveku, a ne da čovek služi njima, ali se bojim da ponekad, u žaru predstavljanja zakona, autori, odnosno predlagači ili oni koji u ime Vlade ovde predstavljaju zakon ne znaju baš to da sagledaju. Mi smo ovde imali juče ministra lokalne samouprave koji je, predstavljajući zakon o komunalnoj policiji, taj zakon smatrao važnijim od onoga čemu treba da posluži. I mnogi od ministara, možda, čak, mnogi od nas, kad uđemo u ovu salu, prosto, zaboravimo da se zakoni koje ovde donosimo tiču nekih živih ljudi i stvarnog života. Kada uđu ovde, mnogi ministri misle – moj zakon, moj predlog, moja stranka. Mnogi diskutanti i poslanici misle o tome kako da svojoj stranci doprinesu povećanje ugleda, poneko, čak, misli na birače, ali ja apelujem da u razgovoru o ovom zakonu i, ako je moguće, o svim ostalim zakonima, razgovaramo o svim našim građanima čiji smo mi predstavnici, bez obzira na to koga predstavljamo, i da iza ovih dokumenata vidimo stvarne situacije i žive ljude. Hoću da govorim o jednom delu ovog zakona, a zove se vremenski žig. Hoću da govorim o tome šta je, u stvari, zloupotreba savremenih sredstava komunikacije u informacionim tehnologijama, ne kao nešto što ovaj zakon može da vidi u ovom trenutku, nego kao nešto što je ovaj zakon morao da vidi, zato što imamo iskustvo iz zloupotreba. Potrebno je da nam, makar u predstavljanju, gospođo Matić, kažete da li imate saglasnost svih ostalih organa koji će pomoći da zloupotrebe iz ovog zakona rešavamo na instancama koje se zovu sud i da rezultiraju efektom koji se zove pravda? Znači, elektronski dokument, elektronski potpis, softver i hardver, tastature, miševi, sve to služi, znači, to je sredstvo da čovek ostvari kupoprodaju, da izvrši neku uslugu, da ne bude prevaren, da ne prevari druge i da na kraju to rezultira nekim pristojnim, komfornim i zadovoljnim životom svakog pojedinca, pa time i društva. Ovo je nesporni cilj. Može neko da od zakona i sebe kao predlagača ne vidi čemu taj zakon služi, ali to što on ne vidi, ne znači da je u stvarnosti tako. Hoću da podsetim na ono što svi rado žele da zaborave, a to je način na koji je u prodaji akcija Nacionalne štedionice grčkoj EFG banci napravljen ne sajber kriminal, nego zloupotreba informacionih tehnologija i savremenih sredstava trgovine akcijama. Znači, nema govora o tome da ne govorim o temi, naprotiv, govorim da ovaj zakon ima dobru nameru i da u delu objašnjenja mogu da podržim to da elektronski dokument, kao takav, ne mora da ima čak ni potpis, jer veliki broj dokumenata koji nam već služe u poslovanju, pa i u sudskim procesima, u dokazivanju nekih zloupotreba, jesu bez potpisa – SMS poruke, računi koji se izdaju na računaru, oni nemaju potpise, prepiska između saradnika na poslu, u elektronskoj trgovini, takođe, nema potpis, ali jeste validan dokument. Ono na šta želim da ukažem jeste da je, bez obzira na to što ste ovde definisali način, postupak upotrebe tog vremenskog žiga, ipak moguće da se zloupotreba desi, da se ta zloupotreba identifikuje, da se osudi onaj ko je tu zloupotrebu izvršio, ali na neprimeren način osudi i da se autori događaja unaprede i da danas u velikoj meri ti ljudi i dalje uređuju našu sudbinu. Reč je o tri imena. Nikome se ne moram izvinjavati što ću pominjati ime brokerke Ane Lukić, njenog direktora Slavka Carića, koji je tada bio direktor u „Sinerdži kapitalu“, a koji je danas predsednik Izvršnog odbora „Erste banke“, i slučaj Nacionalne štedionice, nad kojom autorstvo on smatra zaslugom, a ja smatram da će jednoga dana, jer ne postoji savršen zločin, gospodin Dinkić, autor te ideje, odgovarati, ali ne samo on, nego i oni koji su mu omogućili da vlasništvo države spadne ispod 50% i da neko akcije Nacionalne štedionice, koje je kupovao po ceni od 150.000 dinara, zahvaljujući zloupotrebi informatičke tehnologije, proda Grčkoj banci po ceni od 670.000 dinara za akciju. Kad kažem – odgovaraće, to se Grčke banke neće ticati, to garantuje sigurnost uloga stranog ulagača. Oni su kupili akcije po regularnoj ceni. Da preskočim detalj kako je Nacionalna štedionica formirana, to ću kasnije, ako mi bude vreme dozvolilo. Reći ću da su 1. aprila akcije Nacionalne štedionice došle na berzu sa cenom od 120.000 dinara po akciji. Način trgovine je bio Pi-Si (PC) metod, to je preovlađujuća cena. Ovo kažem, pošto ima i drugih načina. Šta je to Pi-Si metod? Svaki broker je povezan on-lajn sa berzom, ima identifikacionu karticu i trguje iz svog ofisa. Ujutru u devet se ukucavaju kupovni nalozi za taj dan. Možeš, na primer, da ukucaš, kao pojedinačni broker, 150.000 dinara za Nacionalnu štedionicu, ako imaš nameru, kažu brokeri, da ''biduješ'' po toj ceni. Ko prvi ukuca, ima prioritet u odnosu na ostale s istom cenom. Ko najviše ponudi – kupuje prvi. Zatim slede ostali, u obimu i po ceni po kojoj su bidovali. Može se ukucati i ta PC cena, što znači da kupuješ po ceni koja se postigne tog dana. Rizik je da neko ponudi nekoliko akcija u visini dozvoljene fluktuacije, plus - minus 20% dnevno, i da se ispostavi da je tog dana kupio preskupo. Svakog dana u 11,55 časova, počinje tzv. blek aut, koji traje pet minuta. U tom periodu se vidi samo maksimalni i minimalni nalog i ne vidi se ta tzv. dubina naloga, pa postoji mogućnost da se izvrši korekcija ponude. Znači, tehnički je sistem osmišljen da ne bude zloupotrebljen. Šta se dešava? Pod tim uslovima može da se desi da neko i popuni PC nalog, ali da se izbegne zloupotreba, ako prvi u devet sati daš taj PC nalog, sigurno kupuješ. E, sad, brokerska kuća ''Sinerdži kapital'', čiji je tada vlasnik bio Nikola Živanović, onaj koji je započeo stečaj, likvidaciju Beogradske banke i jedan od ključnih, ona crvena nit koja se provlačila sve vreme u ovoj nazovisavršenoj pljački Nacionalne štedionice, a bio je svojevremeno i viceguverner kod gospodina Dinkića, za koga je on izjavljivao da ga, u stvari, ne poznaje, bio je korporativni agent Nacionalne. Kucanje naloga o kojem govorim, i to po preovlađujućoj ceni, podrazumeva neko vreme. Čak i da deo naloga pripremite unapred, ukucavanje naloga ipak zahteva vreme ukucavanja podataka za taj dan. Ima onih koji su vešti i brzi i mogu da te podatke ubace za sedam do osam sekundi. Sve ovo naglašavam, jer je bitno vreme, da prioritet imaju oni koji ujutru u devet ukucaju prvi, jer se sve to registruje u tom tzv. eksportu berze, pre svega, vreme, i to precizno u sekundu. Ispostavilo se, molim za vašu pažnju, da je ''Sinerdži'' ujutru davao taj PC nalog da kupuje po bilo kojoj ceni i sve što se pojavi i uspevali su da ukucaju nalog za neverovatnih, fantastičnih 1,7 sekundi. To jeste naučna fantastika i kasnije se utvrdilo da je primenjen poseban softver kojim se zaustavljalo vreme. Žig vremena, da li omogućuje ovakvu zloupotrebu zaustavljanja vremena na svom kompjuteru, jer ispada da su svi nalozi dati u devet časova za 1,7 sekundi. Primenom tog metoda, ispostavilo se da nekoliko prvih dana trgovanja u aprilu nikada niko sem ''Sinerdžija'', znači, to je trajalo, nije uspeo da kupi akcije Nacionalne štedionice. Pošto je krenula istraga, kažem, nema savršene pljačke, broker ''Sinerdžija'', ali i direktor, priznali su šta su radili. Na veliko iznenađenje svih, Komisija za hartije od vrednosti, koja ima mandat da izriče kazne, nije zatvorila kuću ''Sinerdži'', već je samo kaznila brokera Anu Lukić (pretpostavljam da je taj trošak njenih godinu dana suspenzije i nerada uračunat u cenu prihoda onih koji su ovo zamislili, jer je preko njene kartice rađeno, a ne znamo da li je ona i radila), sa zabranom obavljanja posla do jedne godine. Direktor Slavko Carić, koji je, inače, priznao, uopšte nije kažnjen, a po izjavi Ane Lukić, u bitnim nalozima i u bitnim slučajevima, direktor asistira. Dokaz za asistiranje i unos naloga čak je detaljno objašnjen. Na sajtu Berze možete da nađete ovo rešenje koje ću vam u detaljima prikazati, da je on mogao da ukucava, da pritisne dve tipke i pomogne da se ostvari ova fantastična brzina, ali je ispalo da je nedokaziva, odnosno nemoguća, i da je reč o zloupotrebi. Taj gospodin koji je priznao nije kažnjen i imate prilike da ga vidite na mestu predsednika izvršnog odbora Erste banke. Zanimljivo je da je za sličnu zloupotrebu brokerska kuća ''Senzal'' bila kažnjena, mislim da je bilo dva meseca zabrane rada, zbog sličnog postupanja kod "Knjaza Miloša", ne iste primene metoda, ali propusta u radu, i "Ilirika", sa šest meseci, zbog slučaja "Toze Markovića" iz Kikinde. Inače, ono što želim da naglasim, govorim pažljivo i precizno da uđe u zapisnik i u stenogram, u Zapadnoj Evropi, u Evropi čiji član želimo da budemo po kriterijumima, a ne po geografskom pripadanju, za ovakve propuste se robija više godina, odlazi u zatvor, oduzima stečajna imovina, a u toj Americi, u kojoj su kontrolni mehanizmi i regulatorna tela zakazala, ovakav se slučaj ne bi mogao desiti. Ali, kao i sve, tako se i ovo primenjuje selektivno. Podsećam da je tada bio, a i danas je, predsednik komisije koja je ovako nedopustivo blagom kaznom kaznila brokera, a ne i kuću, ne i direktora, gospodin Milko Štimac, takođe, kadar G17. Sve vreme priče o razvoju finansijskog tržišta kapitala, nerazumnih popuštanja u regulativi, da nam se razvijaju investicioni fondovi, da im sve zabrane ukinemo, da bi povezana lica što bolje mogla da zloupotrebljavaju i tržište i renome investicionih fondova, u kojima se potpredsednik Vlade, gospodin Đelić, čak, pravi da ne razume razliku između štediše i ulagača u investicione fondove, želeći da promoviše finansijsko tržište, mi urušavamo renome finansijskog tržišta i države time što ne kažnjavamo ovakve slučajeve. Za one koji nisu imali prilike da čuju tu našu konverzaciju, jer je bila emitovana negde u pola četiri noću, ponoviću da nijednu reč odbrane za ovakvo labavljenje regulative za investicione fondove gospodin Đelić nije imao, ali je rekao da je to štednja. Upozoreno je da to jesu ulagači u fondove koji, želeći da idu na rizik od 30% zarade, moraju da snose i rizik gubitka, ali da mi kao društvo ne treba da promovišemo tu vrstu finansijskog tržišta na ovako neprimeren način, kako smo to uradili Predlogom zakona o investicionim fondovima, već da promovišemo štednju za koju banke dobijaju licence od Narodne banke, predmet su kontrole i sigurnost i ulaganje građana, gde su kamate znatno niže, ali treba da budu dovoljno niske da bi, kao ulazna cena troška za kredit koji se iz štednje daje, bili podnošljivi ovoj privredi i ovoj državi, a ne da se poslovne banke i od štednje koju prikupe bave trgovinom hartijama od vrednosti i rep operacijama s Narodnom bankom, odnosno državom, jer je to najsigurnije. Na kraju, onaj ko je akcije kupovao po 120 i 150.000 dinara, prodao ih je EFG-u po 670.000 za akciju. Koliko su pojedinci, autori projekta, a ostali su privatnici, zaradili u projektu Nacionalne štedionice, postoje precizni podaci, ali postoji i ono što želite da se zaboravi – da je Nacionalna štedionica stvorena na likvidiranim bankama, na prostoru mrskog nam pokojnika SDK, koji je imao najrašireniju mrežu i u kojoj, znači, vrednost ove akcije nije ostvarena zbog toga što je nju vodio Nikola Živanović, ne znam ko, nego zato što je dobila da radi ekskluzivan posao isplate stare devizne štednje, siguran posao, za koji se tvrdilo da niko nije hteo da ga radi, a imamo podatke direktora koji tvrde da nisu ni dobili upite direktora banaka, a bili su spremni da preuzmu i da rade ovaj posao. Znači, ovoliku zaradu nije niko omogućio svojom genijalnošću, na to upozoravam, ni sopstvenim ulaganjem znanja, inovacije, niti je rođen pod srećnom zvezdom, nego na zloupotrebi imovine likvidiranih banaka, potrebe da se povrati poverenje građana na isplati stare devizne štednje, koja se isplaćuje iz budžeta Republike Srbije, iz privatizacije u kojoj su oštećeni mnogi mali akcionari i mnogi građani, a upotrebnom savremenih sredstava tehnologije. Za vas i sve građane, reći ću da mogu na sajtu Berze da pogledaju rešenje kojim se suspenduje Ana Lukić na godinu dana i kojim se precizno utvrđuje način zloupotrebe softverskog sistema zaustavljanja vremena, gde je, čak, kao dokazni postupak korišćeno i donošenje opreme, da se dokaže da jeste reč o tehnološkom kriminalu, koji nije kažnjen na adekvatan način. Ne kažem da vi u ovom vašem zakonu treba da odmerite kaznu, ali kada predlažete ovaj zakon, mi donosimo sve zakone, a Vlada predlaže gotovo sve, treba da postoji koordinacija zakona, organa i institucija koje će ovo primereno kazniti i neće dozvoliti da se nešto ovako ikada ponovi, da jedan zaradi, nekoliko zaradi, a da svi izgubimo. Glasaćemo, normalno, protiv, ne zbog same sadržine i rešenja u zakonu, nego zbog onog o čemu sam vam danas govorila.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS-a.
Hvala. Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo Matić, dame i gospodo narodni poslanici, kada već nemamo zakon o trgovini, koji treba da reguliše uslove i funkcionisanje tržišta u Srbiji, hajde bar da pokušamo da uredimo oblast elektronske trgovine na valjan način. Svakako da je Srbiji neophodan i ovaj zakon, i svi zakoni koji regulišu elektronsku trgovinu u Srbiji, jer je to oblast u kojoj za veoma kratko vreme možemo puno da napredujemo, s veoma malim ulaganjima, ne mogu da kažem beznačajnim, ali su ta ulaganja znatno niža od nekih drugih oblasti, i da svih onih, bar u ovom trenutku, 30% ljudi koji koriste računare u Srbiji, a kojih je 75% svakodnevno na Internetu, dobiju alat kojim mogu da svoj rad učine efikasnijim i da ostvare neku korist od svega ovoga što se donosi u Narodnoj skupštini. Zakoni koji regulišu ovu oblast treba da budu takvi da pozitivno deluju na razvoj tržišta i trgovina je putem informaciono-komunikacionih tehnologija. Mi smo u tom pravcu doneli pre nekoliko godina Zakon o elektronskom potpisu, nedavno je usvojen i Zakon o elektronskoj trgovini. Podsećam vas, pošto je vaš kolega Milosavljević bio, kao ovlašćeni predstavnik, predlagač ovog zakona u Parlamentu, da smo onda izneli niz kritika, koje ste vi delimično pokrili ovim zakonom o elektronskom dokumentu. Smatrali smo da ta dva zakona treba da budu u paketu i da tek onda možemo na celovit način da sagledamo sve njihove prednosti i mane, ali iz razgovora s vašim saradnicima, s vašim pomoćnikom, stekli smo utisak da su neke primedbe iz te rasprave o elektronskoj trgovini usvojene i unete u ovaj zakon. Sada je oblast elektronske trgovine definisana na znatno bolji način. Ono što, po našem mišljenju, predstavlja jedan od većih problema u ovoj oblasti jeste problem neželjene elektronske pošte, oblast ''spama'', koja je jedan od najvećih problema u celom svetu i bojim se da će i u Srbiji biti potrebno dosta vremena i dosta napora da ovu oblast uredimo na valjan način. Prema nekim procenama, 90% elektronske pošte spada upravo u ovu kategoriju neželjene elektronske pošte. Zbog toga, mislim da je potrebno u što kraćem periodu predvideti, pre svega, tehnička rešenja koja bi mogla da otklone ovaj vid komunikacije i da se, na svaki mogući način, svi učesnici u ovom procesu zaštite kako ne bi dolazili u poziciju da pred sudovima moraju da ostvaruju svoje pravo. Takođe, pitanja eksteritorijalnosti, čuvanja podataka kod provajdera, formiranja tzv. crne liste, treba urediti u što kraćem roku, ali to možete, pretpostavljam, uraditi podzakonskim aktima i na taj način, takođe, doprineti da ovo funkcioniše na valjan i kvalitetan način. Većina vidova komunikacije preko Interneta, bilo da se radi o mejlu ili da je veb u pitanju, u okviru svojih protokola i standarda, nema pouzdan način utvrđivanja vremena kada se određena operacija ili transakcija odigrala. Za veoma kratko vreme, ponekad i u jednoj sekundi, može se obraditi milion, odnosno milioni takvih transakcija, tako da o tome, svakako, treba voditi računa. Naša ideja je bila da je potrebno obezbediti uslugu jednog nezavisnog autoriteta, jednog provajdera, po ugledu na države u okruženju i države Evropske unije, gde to obavlja pošta. Mi smo i predložili jedno telo koje, u veoma kratkom roku, s tehnikom i s razgranatom mrežom koja ima u Srbiji, može ovim poslom da se bavi. Smatramo da bez toga, zaista, ovo neće moći da se primeni, ako se ne obezbedi neporecivost i ne garantuje tačnost podataka da se određena transakcija ili operacija odigrala u određenom trenutku. To smo izneli u svojim amandmanima. Vi ste predvideli u ovom zakonu izdavaoca vremenskog žiga. Svakako je potrebno da se na jedan ozbiljan način uredi to oko izdavanja dozvola, oko svih rokova koje moraju da ispoštuju, pošto je ovo nova oblast, u koju tek ulazimo i osvajamo taj način trgovine, da ne bi ljudidošli u poziciju da naknadno moraju da trpe štete zbog ljudi koji su neodgovorni i koji su, u želji za lakom zaradom, pristupili izdavanju vremenskog žiga bez dozvole. Vi ste to predvideli u jednom od članova ovog zakona.Dobro je što on predviđa formiranje vremenskog žiga, što predviđa strukturu izdavanja podataka vremenskog žiga i siguran sam da će na taj način jedan deo problema biti otklonjen. Smatramo da su predviđeni rokovi u zakonu predugački. Mislimo da to može da se uradi u roku kraćem od šest meseci, ako želimo da ovo što pre zaživi. Mislim da je rok od tri meseca sasvim dovoljan. Takođe, vaš pomoćnik nam je rekao da je želja ministarstva i ljudi koji treba da se bave ovim poslom da se to obavi u ovom roku, tako da mislim da nije zgoreg da razmotrite amandmane DSS-a i da ih prihvatite, sve u nameri da što pre čitav sistem profunkcioniše. Činjenica je da Zakon o elektronskom potpisu nije zaživeo u praksi onako kako smo svi to očekivali. Do sada je, koliko znam, samo jedna institucija ovlašćena za izdavanje elektronskih sertifikata. Broj elektronskih sertifikata je gotovo zanemarljiv ako se kreće negde oko broja hiljadu, ali cena paketa nije zanemarljiva i taj jedan paket košta, koliko znam, negde oko 6.500 dinara. S obzirom na to da je samo jedno telo ovlašćeno za izdavanje sertifikata, bojim se da ne bude dovedeno u monopolski položaj da odlučuje kada će, kome i po kojoj ceni izdati ovaj sertifikat. Voleo bih da čujem od vas da li je tačan podatak da te sertifikate kupuju od jedne strane kompanije. Zašto je to tako, ako je to istina, i kako taj problem može da se prevaziđe? Takođe, ono što ovaj zakon ne reguliše, a ukazuje i daje puteve kojim treba da krene oblast telefonske trgovine, jeste što se veliki deo materije nalazi u nekim drugim zakonima, u Zakonu o arhivskoj građi, ako se ne varam, iz 1998. godine, u Zakonu o kancelarijskom poslovanju, tako da je neophodno da u što kraćem roku u Narodnu skupštinu Republike Srbije dođu predlozi zakona koji bi na sveobuhvatan način regulisali ovu materiju, da od samog početka ljudi koji uđu u ovaj posao budu potpuno sigurni u pravila igre, a ne da im se događa da posle izvesnog vremena imaju ogromne probleme i da u upravnim i sudskim postupcima budu dovedeni u položaj da zaštite svoje pravo. Ako u jednoj Nemačkoj može i-bej (e-bay) tako dobro da funkcioniše, ukoliko je u svetu obim preko 100 milijardi dolara trgovine putem elektronske trgovine i ove tehnike i tehnologije, dajte da pokušamo da u što kraćem roku u Srbiji to zaživi. Mislim da treba, pre svega, mladi ljudi, poslovni ljudi, mala i srednja preduzeća i svi oni ljudi od kojih, praktično, ova država živi, koji pune budžet Republike Srbije, da dobiju alate i mogućnost da svoj posao obave na kvalitetan i jednostavan način. Zbog toga vas pozivam da čitavu ovu oblast regulišemo kroz zakone, da ne bi bilo nikakvih nepoznanica, da sagledamo iskustva zemalja u okruženju, mada u okruženju to nije zaživelo u svim zemljama, ali je bar u nekim evropskim zemljama, od kojih možemo iskoristiti dobru praksu, napravimo uporednu analizu njihovih rešenja i primenimo u Srbiji, da to zaista bude na zadovoljstvo svih građana Srbije. Hvala najlepše.
Da li želi reč predsednik Poslaničke grupe G17 plus ili ovlašćeni predstavnik? (Ne) Da li želi reč narodni poslanik Vladan Jeremić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS-a? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas je u skupštinskoj proceduri Predlog zakona o elektronskom dokumentu, jedan od zakona koji bi trebalo da reguliše oblast koja bi, po svojoj definiciji i karakteru, u periodu koji je pred nama, trebalo umnogome da reguliše elektronsku trgovinu, odnosno sveukupno poslovanje. Za one koji su možda površni poznavaoci prilika u Srbiji, jasno je da će imati opravdanje, odnosno razlog za donošenje jednog ovakvog zakona. Međutim, jasno je da ta oblast još uvek nije na valjan način regulisana bez obzira na to što neki zakoni već postoje, a evidentno jeda ćemo neka zakonska rešenja tek morati da donosimo. Podsetiću na činjenicu da je Srbija još 2004. godine donela Zakon o elektronskom potpisu i tada je navedeno da je time započet proces nekakvog pravnog okvira koji je neophodan za razvoj elektronskog poslovanja u našoj zemlji. Iz razloga koje je prezentovala ministarka, jasno je da tu postoje problemi, jer se u jednoj rečenici kaže da će donošenje zakona o kojem razgovaramo, zakona o elektronskom dokumentu, omogućiti dosledniju primenu Zakona o elektronskom potpisu. Sama ova formulacija jasno ukazuje na ono što je, inače, principijelna zamerka poslaničke grupe SRS-a, a to je činjenica da koliko god postojala manja ili veća potreba za donošenjem određenih zakona, problem se javlja kasnije, njihovim neprimenjivanjem u praksi. Na osnovu onoga čime raspolažemo, i ovaj zakon bi, po našem mišljenju, mogao da doživi istu takvu sudbinu. Rekao sam da bi ovaj zakon, što se tiče građana, privrede, državne uprave i lokalne samouprave, ali jedino u slučaju istinske primene, mogao bi da omogući napredak i uštedu u tom smislu. Međutim, kada se bilo koji zakon donosi, pogotovo iz oblasti koja još uvek nije pravno na valjan način zaokružena, kao što je i ovaj današnji predlog zakona, dakle, donekle nepoznata materija za pravne krugove, jasno je da je neophodno da se u potpunosti definiše ambijent u kojem se taj zakon donosi. Isto je tako neophodno da se poveže s drugim zakonima s kojima je u vezi. Kada je reč o Predlogu zakona o elektronskom dokumentu, ono što ističemo kao generalnu primedbu, jeste da je evidentno da je neophodno donošenje niza podzakonskih akata, u vidu uredaba ili pravilnika, da bi se razjasnili pojedini delovi iz tog zakona. Poslanička grupa SRS-a je na ovih 25 članova zakona predložila oko 15 amandmana, jer nam je želja bila da suštinski i sa stručnog aspekta doprinesemo da se ovaj zakon na valjan način uredi. Sve skupa gledano, kako je u zakonu navedeno, ima se utisak da je zakon o elektronskom dokumentu pisan isključivo za potrebe elektronske vlade, verovatno je u tom smislu, u smislu marketinga, održana i prva jučerašnja sednica, dok odredbe koje se odnose, pre svega, na korišćenje elektronskih dokumenata vezano za privredne subjekte u ovom zakonu nisu kvalitetno definisane. Posebno ističemo da je, praktično, u potpunosti izostavljena definicija, odnosno regulisanje toga šta treba uraditi s arhivima, dakle, papirnim dokumentima, na koji način se prebacuju u elektronski oblik. Takođe je u predloženom zakonskom rešenju nejasno da li se isključuju svi koji rade na digitalizaciji starih arhiva. Kod postupka prenosa digitalnog dokumenta, kada ga prevode u papirni oblik, opet se javlja da samo neko iz uprave ima pravo da taj dokument overi i samim tim ga proglasi punovažnim, dok u drugim državama...
Narodni poslaniče, uz izvinjenje, da li mi dozvoljavate da vas prekinem, samo radi pozdrava prisutnih na galeriji? (Da) Ovo vreme vam se neće uračunati. Dozvoljavate. Zahvaljujem. Obaveštavam narodne poslanike da su u poseti Srbiji i prisutni na galeriji Narodne skupštine ambasador, gospodin Teodoros Pasas, direktor diplomatskog kabineta predsednika Grčke Republike, a u pratnji mu je gospodin Dimostenis Stoidis, ambasador Grčke u Beogradu. (Predsedavajuća pozdravlja prisutne goste na grčkom jeziku.) Dobrodošli u Narodnu skupštinu! Zahvaljujem narodnom poslaniku Vladanu Jeremiću. Nastavite.
Dakle, kod postupka prenosa digitalnog dokumenta, kada ga prevodi u papirni oblik, opet se javlja da pravo ima samo neko iz uprave da isti taj dokument overi i samim tim ga proglasi punovažećim, dok u drugim državama, primera radi, postoje notari, koji kao ovlašćena lica mogu da overavaju dokumenta. Ima u predloženom zakonu nekoliko termina s kojima se SRS nije složio i, s tim u vezi, ima i određeni broj amandmana. Pre svega, termin dugogodišnjeg čuvanja je nejasan, jer nije navedeno na kakav oblik čuvanja se odnosi; neophodno je definisati u nekom podzakonskom aktu gde se i za šta se koristi. Takođe, kada je reč o vremenskom žigu, mislimo da bi trebalo doneti preciznije odredbe o njegovom korišćenju, dakle, gde, kada, na koji način i sl. Ono što je jako bitno, to je da se prilikom definisanja elektronskog dokumenta definišu svi uslovi pod kojim je elektronski dokument pravno ekvivalentan papirnom dokumentu. Jer, kada se definiše elektronski dokument i mogućnost njegove upotrebe, logično je da bi tada trebalo definisati i uslove pod kojima ti dokumenti mogu da se čuvaju u digitalnom, elektronskom obliku, odnosno da se arhiviraju. U tom smislu je neophodno definisati na pravi i precizan način postupke arhiviranja elektronskih dokumenata, kao i postupke obezbeđenja neporecivosti postojanja određenog dokumenta u datom vremenskom trenutku. U cilju realizacije ovih uslova, neophodno je definisati i postupke implementacije sistema vremenskog pečata, tzv. tajms temping. Pomenuo sam da je stav SRS da je, pored Zakona o elektronskom potpisu koji je usvojen pre pet godina i koji u praksi nije primenljiv na način na koji bi trebalo, pored Zakona o elektronskom dokumentu, potrebno još nekoliko zakonskih predloga da bi ova oblast postalacelinu. Tu, pre svega, mislimo na zakon o elektronskim arhivama, zakon o vremenskom pečatu, a uz Zakon o elektronskoj trgovini neophodno je i donošenje zakona o elektronsko-komercijalnom poslovanju. Tek donošenjem svih ovih zakona, stekli bi se uslovi za ubrzan, odnosno valjan razvoj realnih sistema elektronske uprave, elektronske trgovine i sistema za upravljanje dokumentima i sadržajima. Problem koji je danas evidentan, to je činjenica da se papirna arhiva još uvek ne arhivira u digitalnom elektronskom obliku, osim na mikrofilmu. Donošenjem svih ovih zakona, i taj problem bi bio rešen. Nešto kasnije navešću podatke koji ukazuju na to koliko nepostojanje, odnosno neprimenjivanje ovih zakona iz oblasti elektronskog poslovanja mogu da utroše i vremena i novca, bez potrebe. Takođe, SRS smatra da postojeće arhiviranje dokumentacije na mikrofilm ne bi trebalo isključivati iz dalje upotrebe, upravo zbog njegove trajnosti. Ono što se javlja kao problem u ovom zakonu, kao i u Zakonu o elektronskoj trgovini, koji je nedavno bio predmet skupštinske rasprave, jeste činjenica da je Internet u poslednjih nekoliko godina izuzetno raširio mrežu, a dva važna problema koja se pojavljuju jesu – kako obezbediti potpunu tajnost, sigurnost podataka, kako onih koji su smešteni u datotekama računara, tako i onih koji se prenose putem mreže. I ovaj zakon bi trebalo da posveti pažnju ovom problemu, jer smo svedoci da zloupotrebe u ovom segmentu mogu da prouzrokuju određene posledice. Poznato je da se tajnost odnosi na pravo pojedinca i organizacije da odrede da li će, i u kolikoj meri, informacije kojima raspolažu biti na raspolaganju drugima, tako da se sigurnost podataka odnosi, pre svega, na njihovu zaštitu od neovlašćenog otkrivanja, uništenja ili modifikovanja. Najveći deo privatne komunikacije se odvija preko elektronskih kanala. Ono o čemu je bilo reči jeste da je elektronska pošta laka za hvatanje i skeniranje nekih relevantnih podataka, vrlo se lako radi, automatski, neotkriveno. Ono što u budućnosti možemo očekivati, to je neka razvijenija mreža optičkih kablova i mnogo raširenija upotreba mejlova i prenosa podataka uopšte, bilo da su u tekstualnoj ili nekoj drugoj formi. Ono što je preokupacija, to je da celokupan sistem radi što brže i efikasnije, a danas se, zbog povećanog broja korisnika, povećane količine podataka na tim deljivim resursima, pojavljuje velika potreba za zaštitom podataka od neovlašćenih pristupa. Tu imamo generalnu zamerku kada je reč o Predlogu zakona o elektronskom dokumentu, jer smatramo da je ovoj oblasti trebalo posvetiti više pažnje, pošto su i posledice eventualnih incidenata koji bi mogli da nastanu raznovrsne, počev od brisanja cele baze podataka, menjanja delova itd., kopiranja baze u celosti, neovlašćenog pristupa podacima i mnogo toga drugog. Ovo govorim iz razloga što smo bili svedoci nečega što ima svoje posledice, ukoliko ima i nedostataka, kao što je bio slučaj koji nema konkretno veze s Predlogom zakona o elektronskom dokumentu, ali znate koliko je u javnosti polemika izazvalo uvođenje čipovanih biometrijskih podataka, odnosno tzv. novih ličnih karata. Ne bi smelo da se dopusti da i u ovoj oblasti dođe do nečega takvog, zbog te tehnološke ranjivosti, jer i kada je reč o pomenutom slučaju, odnosno konceptu biometrije, najviše zamerki ima na tu tehnološku sigurnost. Podaci o građanima Srbije biće čuvani u jedinstvenoj bazi podataka, koja se zove ''Memorija Srbije'' i koja se nalazi u MUP-u, a ovako centralizovane baze podataka nisu najsigurnija rešenja za čuvanje podataka, zato što bi, u slučaju obaranja kompjuterskih barijera koje štite sistem i bazu, provalnici mogli da imaju sve informacije na jednom mestu. Probiti ovakav sistem verovatno nije lako, jer te informacije štite najsavremenija softverska i hardverska rešenja, ali opšte je poznato da nijedan kompjuterski sistem nije u potpunosti bezbedan od napada hakera. U sisteme, primera radi, zaštite Pentagona, nuklearnih centrala, ''Cerna'' i slično, godišnje se ulaže stotine miliona dolara, pa ipak upadi hakera nisu retkost. Jedina sreća u svemu tome je da hakeri nemaju nameru da nanesu neku veću štetu, već samo da pokažu da je upad moguć. S druge strane, primer kompanije ''Motorola'', koja je već duže vreme tehnološki partner mnogim bezbednosno-informativnim agencijama, između ostalog, i CIA, i američke vojske, pa postoji strah i od mogućeg preuzimanja informacija. Podsetiću vas da je davne 2003. godine, tadašnji ministar unutrašnjih poslova, ispred Vlade, upravo od kompanije ''Motorola'' naručio opremu za izradu biometrijskih dokumenata u vrednosti od 100 miliona dolara. Ono što je evidentno i realno, to je da, opasna ili ne, potreba za elektronskim dokumentima postaje naša realnost i, uz doslednu primenu modifikovanih zakonskih rešenja, mogla bi da dovede do modernizacije i poboljšanja nekih aspekata savremenog života, dok će, s druge strane, verovatno stvoriti uslove za nastanak određenih problema. Ono što treba još da se zna vezano za ovu oblast je podatak da je čak 80% tehničkih informacija, za sada, na papiru i mikrofilmu, da sve svetske kompanije troše ogromna sredstva godišnje za uređivanje te dokumentacije. Podaci o dokumentaciji koji mogu da posluže kao nekakav parametar jesu da se papirna dokumentacija udvostručava svake tri godine, da se jedan prosečan dokument kopira 19 puta, da se svaki dan napravi približno milijardu kopija, a da polovina radnika troši vreme na rukovanje papirima, da se gotovo polovina poslova ne izvršava na vreme. Cena tog uređivanja dokumentacije, kroz ovaj set zakona bi mogla da reši problem tri do pet procenata dokumentacije koja se zagubi u firmama, odnosno, kako pokazuju ovi podaci kojima raspolažemo, 7,5% vremena službenika se troši na traženje izgubljenih dokumenata. Generalna primedba na Predlog zakona o elektronskom dokumentu jeste što bi zakon, po mišljenju Poslaničke grupe SRS-a, morao da bude dopunjen kompletnim definicijama svih osnovnih pojmova, jer je ovo nepoznata materija u pravnim krugovima. Kroz amandmane smo pokušali da na jedan kvalitetniji način regulišemo par članova zakona. Tu se, pre svega, misli na odredbu da elektronski dokument ne može imati kopiju u elektronskoj formi. Zatim, kao što sam rekao u uvodnoj napomeni, previše prostora je dato organima vlasti, iako smo u obrazloženju zakona pročitali da bi ovde i privredni subjekti i lokalna uprava i građani mogli da imaju svoje mesto u svemu tome. Ono što je principijelna zamerka SRS-a, jeste činjenica da su u nekoliko članova Predloga zakona ovlašćenja, odnosno mogućnost za donošenje nekakvih odluka i radnji ostavljeni na raspolaganje ministru. Znate da je naš stav da bi ministarstvo, kao državni organ, trebalo da se bavi time, jer, uz dužno poštovanje, ministri su uglavnom ljudi koji su tu, pre svega, kao politički kadrovi, a malo je onih koji se zbog struke nalaze na tom mestu. Postoji jedan princip kojeg se naša država uporno ne drži, a to je princip otvorenih elektronskih dokumenata, tako da nijedan elektronski dokument koji objave državni organi ne bi smeo da bude u formatu koji nije otvoren i čitljiv za sve. Kod nas se to, nažalost, ne poštuje, a i Majkrosoft se protežira u velikoj meri, jer na sajtovima Vlade, ministarstava, vladinih agencija i drugih institucija je postalo uobičajeno da dokumentibudu objavljeni u formatima koje mogu čitati samo majkrosoft programi. Pokušao sam, dakle, da u ime Poslaničke grupe SRS-a ukažem i na potrebu regulisanja, odnosno definisanja elektronskog dokumenta s digitalnim potpisom, zakona koji je još pre nekoliko godina donet, ali nema primenu, jer upotreba digitalnog potpisa daje elektronskom dokumentu dimenziju orginalnosti i zakonom bi trebalo da obezbedi nekakav dokazni karakter u pravnom procesu. Digitalni ili elektronski potpis je direktno vezan za vlasnika potpisa i potpisani dokument i on tehnički osigurava formu dokumenta u vidu binarnih znakova, ali ne daje preciznu definiciju interpretacije sadržaja. Pojam koji nije obuhvaćen predloženim zakonskim rešenjem je pojam elektronskog dokumenta visokog kvaliteta, koji, zapravo, sadrži i elektronske dokumente s elektronskim potpisom. SRS smatra da je predloženi zakon prihvatljiv, uz veliku mogućnost modifikovanja. Mi nismo dobili odgovor nadležnih odbora, odnosno resornog ministarstva o amandmanima koje smo u ime Poslaničke grupe podneli. Rekao sam da su i ti amandmani rađeni na osnovu konsultacija sa strukom itd. Smatram da bi mogli da doprinesu poboljšanju predloženog zakonskog rešenja, ali ono što je bila moja prva rečenica, s kojom ću u ovom delu završiti, to je podatak da zakon, koji je potreban, neće imati nikakvu vrednost ukoliko, poput zakona o elektronskom potpisu, ne bude nakon donošenja i usvajanja primenjiv i u praksi. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS-JS.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko, pre nego što počnem raspravu o ovom zakonu, zamolio bih nešto predsedavajućeg i predsedništvo. Slušao sam i primedbe nekih kolega da ne postoji jasan princip rada, slažem se s tim i mislim da bi bilo dobro da sednete i da se dogovorite da unificiramo taj rad, da postoji jedan model po kome se prozivaju ovlašćeni predstavnici, jer do juče smo imali slučaj da se sami prijavljujemo, kako se ko prijavljuje, a danas već vidim da se prozivaju ovlašćeni predstavnici od najmanjeg ka najvećem. Ko ima prednost? Da u perspektivi ne bismo imali nekih nesuglasica, stvarno bih vas zamolio i apelovao da sednete i da unificiramo taj rad, da znamo koji je princip rada. Vratiću se na zakon o elektronskom dokumentu. Zakon o elektronskom potpisu iz 2004. godine je preteča procesa razvoja pravnog okvira kada je u pitanju neophodan razvoj elektronskog poslovanja u našoj zemlji. Elektronski potpis, a posebno kvalifikovani potpis, kao sredstvo pouzdane identifikacije strana u elektronskoj transakciji, jedan je od najznačajnijih segmenata elektronskog dokumenta i ima istu pravnu snagu kao i svojeručni potpis, odnosno svojeručni potpis i pečat, u odnosu na podatke u papirnatom obliku. Usvajanjem ovog zakona, napravili bismo korak dalje u pravnom uređivanju elektronskog poslovanja, i to upravo uređivanjem onih pitanja koja su bitna za praksu, odnosno funkcionisanje elektronskog poslovanja u stvarnosti. Očigledno je da će na ovaj način, istovremeno, biti omogućena i doslednija primena Zakona o elektronskom potpisu. S obzirom na to da se informaciona tehnologija i način poslovanja u našoj zemlji menja jako brzo, potrebno je da zakonska rešenja budu fleksibilnija i otvorena za nova tehnološka dostignuća, da se zasnivaju na rešenjima sadržanim u međunarodnim dokumentima, propisima i standardima EU, a posebno na rešenjima tehnološki razvijenih zemalja, koje u svojoj praksi već imaju presude i sporove iz pomenute oblasti. Zakon predviđa da sva dokumenta u elektronskom obliku, a ne samo ona koja su izvorno nastala u elektronskom obliku i koja su potpisana elektronskim potpisom, budu pod zakonom određenim uslovima pravno relevantna u pravnim odnosima. U osnovi, elektronski dokument može biti svaka jedinica dokumentarnog materijala u elektronskom obliku. Time se zakonom daje pravni okvir za potpuno izjednačavanje klasičnog oblika poslovanja pomoću papira s elektronskim oblicima, izrađenim, poslatim, primljenim i sačuvanim, ali i arhiviranim primenom informacionih tehnologija, kao i mogućnost poslovanja bez papira. Posebno bih hteo da istaknem sledeća ključna zakonska rešenja. Pre svega, elektronski dokument je punovažan i ima dokaznu snagu. Zatim, elektronski dokument koji je izvorno nastao u elektronskom obliku smatra se originalom, kao i to da elektronski dokument koji je nastao digitalizacijom izvornog dokumenta, čija forma nije elektronska, ima pravnu snagu kao i izvorni dokument, ako ispunjava propisane uslove. Osnovni cilj predlagača zakonskog uređenja jeste da se u našoj zemlji podstakne masovnija upotreba elektronskih dokumenata od strane građana, pravnih lica i organa vlasti. Upotreba i razmena elektronskih dokumenata između ovih subjekata omogućili bi i viši nivo ukupne efikasnosti rada, znatnoj materijalnoj uštedi i poboljšanju kvaliteta života građana Srbije. Posebni ciljevi zakonskog uređenja sastoje se u tome da se pravnim uređenjem ove materije otvori prostor za intenzivnije elektronsko poslovanje, stvori poverenje najšire javnosti u upotrebu i razmenu elektronskih dokumenata kroz otvorene telekomunikacione mreže i postigne konkurentnost na svetskim tržištima. Istakao bih da je zakon podjednako značajan za građane, privredu, državnu upravu, lokalnu samoupravu i ostale subjekte, a njegova primena omogućavanapredak i u međunarodnom položaju i delovanju naše zemlje. Prilikom izrade ovog zakona, evidentirano je da je zanemarljiv broj zemalja pristupio izdvojenom regulisanju ove materije, dok je u većini zemalja upotreba elektronskih dokumenata uređena zakonima koji uređuju elektronsko poslovanje, elektronski potpis, elektronsku trgovinu i slično. Napomenuo bih posebno da su od zemalja iz okruženja zakon o elektronskoj ispravi, odnosno dokumentu, donele Hrvatska, Crna Gora i Republika Srpska. Predlog zakona koji se nalazi pred nama sadrži precizno definisan pojam elektronskog dokumenta, kojim su obuhvaćeni svi elektronski dokumenti, bilo da su izvorno nastali u elektronskoj formi ili kao rezultat digitalizacije. Jasno je, naravno, da je pred predlagačem bila i obaveza, ali i neizbežna potreba definisanja značajnih pojedinih pojmova upotrebljenih u zakonu, kao što su digitalizacija, vremenski žig, izdavalac vremenskog žiga i drugo. Izričito je naglašeno da je elektronski dokument punovažan i da ima dokaznu snagu. Jasno je da se to odnosi na svaki elektronski dokument, osim na dokument za koji je propisom, kao uslov punovažnosti, utvrđen pisani oblik. Odgovarajućom odredbom člana zakona, u tom slučaju, zahteva se da odgovarajući elektronski dokument bude potpisan kvalifikovanim elektronskim potpisom. Zakonom su predviđena tri značajna rešenja u pogledu izrade elektronske dokumentacije, i to: elektronski dokument koji je izvorno nastao u elektronskoj formi smatra se originalom, elektronski dokument nastao digitalizacijom izvornog dokumenta, čija forma nije elektronska, smatra se kopijom izvornog dokumenta, kao i da elektronski dokument nastao digitalizacijom ima istu pravnu snagu kao izvorni dokument, ako su ispunjeni zakonom propisani uslovi. Rešenja koja su ponuđena ovim zakonom su izuzetno značajna za masovnije korišćenje i razmenu elektronskih, umesto papirnatih,dokumenata, a time i za povećanje efikasnosti rada i pojednostavljenje procedura, ostvarivanja prava, obaveza i pravnih interesa stranaka pred organima vlasti. Digitalizacijom dokumenata, pored smanjenja, odnosno eliminisanja papira, omogućava se i lakše pretraživanje, korišćenje i publikovanje dokumenata, što je posebno značajno za efikasnije ostvarivanje prava građana na dostupnost informacija od javnog značaja. U ovom slučaju bi se izbeglo gubljenje papira, iz bilo kog razloga. Predlagač je ponudio i zakonska rešenja koja se odnose na dostavljanje elektronskihdokumenata. Potvrda o prijemu elektronskogdokumenta neoboriv je dokaz da je dokument primljen od strane primaoca. Ona može biti sačinjena u obliku elektronskogdokumenta i da se obaveze izdavanja potvrde o prijemu i elementi sadržaja potvrde uređuju posebnim propisima ili voljom stranaka, ako zakonom to drugačije nije predviđeno. Naglašeno je da se svaki primljeni elektronski dokument smatra posebnim dokumentom, s izuzetkom kada se radi o istovetnom dokumentu. To je primalac znao, ili je mogao znati. U interesu eliminisanja problema dupliranih elektronskih dokumenata koji poznaju prakse zemalja s razvijenim elektronskim poslovanjem, predlagač je ovakvim zakonskim rešenjima omogućio njihovo prevazilaženje. Način dostavljanja elektronskih dokumenata između strana i organa vlasti i u obrnutom smeru, takođe je regulisan zakonom. Dostavljanje elektronskim putem, bez dolazaka na šalter organa, doprineće unapređivanju ukupnih odnosa na relaciji građanin – privreda, ili uprava, i znatnu materijalnu uštedu. Izbor načina dostavljanja elektronskih dokumenata vršiće se u okvirima zakona i propisima kojima se uređuje kancelarijsko poslovanje, zbog čega su neophodne izmene Zakona o opštem upravnom postupku, procesnih zakona u oblasti pravosuđa i propisa o kancelarijskom poslovanju. Želim posebno da naglasim da u pogledu čuvanja elektronskih dokumenata zakon upućuje na primenu zakona kojim se uređuje elektronski potpis, zakona kojim se uređuje arhivska građa i propisa kojim se uređuje kancelarijsko poslovanje. Zakonom o elektronskom potpisu propisano je da se elektronski dokument čuva pod uslovom da je dostupan i da je na raspolaganju za kasniju upotrebu, da je sačuvan u obliku i da omogućava identifikaciju vremena i mesta nastanka, ili prijema, i lica koje ga je formiralo, da je formiran primenom tehnologije i postupaka koji omogućavaju da se na pouzdan način može utvrditi bilo kakva izmena u elektronskom dokumentu, čime bi se izbegle zloupotrebe. Imajući u vidu ove i ostale odredbe ovog zakona koje se odnose na izdavaoca vremenskog žiga i sistema za formiranje vremenskog žiga, može se konstatovati da osnovni uslovi koje treba da zadovolji izdavalac vremenskog žiga jesu: da je pravno lice, da poseduje sistem za formiranje vremenskog žiga koji ima pristup tačnom vremenu, da sistem za formiranje vremenskog žiga kao softversko-hardverski sistem ispunjava uslove koji će se bliže propisati podzakonskim aktom za sprovođenje ovog zakona, da obezbedi da vremenski žig sadrži zakonom propisanu strukturu, da poseduje elektronski sertifikat za potpisivanje vremenskog žiga izdat od strane sertifikacionog tela koje je evidentirano ili registrovano u skladu sa zakonom koji uređuje elektronski potpis, da pre početka obavljanja poslova podnese zahtev sa potrebnom dokumentacijom za upis u registar izdavanja vremenskog žiga i, naravno, da nakon provere ispunjenosti uslova bude upisan u registar. U pogledu vremena sadržanog u vremenskom žigu, ono što je bitno, ovim zakonom je propisano da to vreme treba da odgovara trenutku formiranja žiga, s razlikom od manje od jedne sekunde u odnosu na UTC vremensku skalu, i izdavalac vremenskog žiga ima obavezu da podatke o dodeljenim vremenskim žigovima čuva na bezbedan način najmanje pet godina od dana njegovog izdavanja. Na kraju bih želeo posebno da kažem, zarad javnosti, da su predviđene prekršajne kazne za nepostupanje po odredbama ovog zakona od strane izdavaoca vremenskog žiga i odgovornog lica. Što se tiče Poslaničke grupe SPS-JS, mi ćemo podržati i glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. U vezi s uvodnim delom, pravo na davanje reči pripada predsedavajućem. Obaveze narodnih poslanika su regulisane Poslovnikom i odnose se i na predsednike i na ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Pristojnost nalaže da onaj ko je ovlašćen bude u sali onog momenta kada predsedavajući daje reč. Iz duha Poslovnika proizilazi i pravilo iz tehničkog unapređenja rada ove Skupštine, da će se reč ubuduće dobijati redosledom od slobodnih narodnih poslanika, koji ne pripadaju nijednom poslaničkom klubu, pa prema najbrojnijoj poslaničkoj grupi. Mislim da nas na to obavezuje i logika u odnosu na primenu člana 235. Sada smo to razjasnili. Sada reč dajem narodnom poslaniku Pavelu Marčeku, ovlašćenom predstavniku Poslaničke grupe ZES-a. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospođo ministar, predstavnici Ministarstva, poštovane kolege poslanici, prvo bih iskoristio ovaj trenutak da u duhu ovog zakona čestitam ministarki i Vladi na održanoj prvoj elektronskoj sednici, koja se simbolično održala na godišnjicu rada ovog parlamenta, i nadam se da će se ovaj način rada reflektovati na sve ostale organe i sistem koji je u državnoj upravi. Što se tiče Zakona o elektronskom dokumentu, treba reći da je ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan u članu 97. stav 1. tačka 12. Ustava Republike Srbije, kojim je propisno da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje naučno-tehnološki razvoj. Hteo bih ukratko reći da je ovaj zakon, iako je na kraju, nije manje bitan, možda izgleda mali, ima 25 članova, kao i svi prethodni zakoni iz ove oblasti, veoma bitan za sve oblasti i poslovanja, i privrede, i za sve društvene aktivnosti. Može se reći da je Republika Srbija, donošenjem Zakona o elektronskom potpisu 2004. godine, započela proces razvoja pravnog okvira neophodnog za razvoj elektronskog poslovanja u našoj zemlji. Elektronski potpis, a posebno kvalifikovani elektronski potpis, kao sredstvo pouzdane identifikacije strane u elektronskoj transakciji, jedan je od značajnih segmenata elektronskog dokumenta. U tom slučaju, kvalifikovani elektronski potpis u elektronskom obliku ima isto pravno dejstvo i dokaznu snagu kao i svojeručni potpis, odnosno svojeručni potpis i pečat u odnosu na podatke u papirnom obliku. Donošenjem ovog zakona se čini sledeći korak u okviru seta ovih zakona i dalje se osmišljava pravno uređivanje elektronskog poslovanja, i to upravo uređivanjem onih pitanja koja su bitna za praksu, odnosno funkcionisanje elektronskog poslovanja u stvarnosti. To će, istovremeno, omogućiti i dosledniju primenu Zakona o elektronskom potpisu koji je donesen. Prilikom regulisanja ove oblasti, došlo se do sledećih stavova i opredeljenja –da treba urediti samo ono što je nužno i samo do te mere koliko je regulisano i za poslovanje na papiru, da tehnologija omogućava mnogo toga, naročito kod pitanja zaštite, ali ako to nije zahtev kod papira, ne treba to tražiti ni kod elektronskog dokumenta. Treba reći da se, na primer, za novi dokaz može uzeti telegram koji nema pečat i potpis, SMS poruka, mejl za koji se, takođe, zna stvaralac tog dokumenta i da se vremenski žig ne traži tamo gde se i sada za papirna dokumenta ne traži posebna potvrda vremena, imajući u vidu da, u skladu s propisima o kancelarijskom poslovanju, ta dokumenta imaju broj i datum pod kojim su zavedeni. Pošto se informacione tehnologije i načini poslovanja menjaju jako brzo, treba naglasiti da je potrebno da ova zakonska rešenja budu fleksibilna, otvorena za nova dostignuća, da se zasnivaju na rešenjima sadržanim u međunarodnim dokumentima, propisima i standardima EU, a posebno na rešenjima tehnološki razvijenih zemalja, koje u svojoj praksi već imaju presude i sporove iz pomenute oblasti. Treba reći da zakonska rešenja omogućavaju da sva dokumenta u elektronskom obliku, ne samo ona koja su izvorno nastala u elektronskom obliku i koja su potpisana elektronskim potpisom, budu, pod zakonom određenim uslovima, pravno relevantna u pravnim odnosima. U osnovi, elektronski dokument može biti svaka jedinica dokumentovanog materijala u elektronskom obliku. Ovim, ovaj zakon daje pravni okvir za potpuno izjednačavanje klasičnog oblika poslovanja pomoću papira s elektronskim oblicima, izrađenim, poslatim, primljenim, sačuvanim ili arhiviranim primenom informacionih tehnologija, kao i što daje mogućnost za poslovanje bez papira. Naglasiću ključna zakonska rešenja. To je da je elektronski dokument punovažan i da ima dokaznu snagu. Takođe, da se elektronski dokument koji je izvorno nastao u elektronskom obliku smatra originalom, da elektronski dokument koji je nastao digitalizacijom izvornog dokumenta, čija forma nije elektronska, ima pravnu snagu kao izvorni dokument ako ispunjava propisane uslove, da kopija elektronskog dokumenta na papiru izrađena u skladu sa zakonom ima dokaznu snagu originala ili overenog prepisa tog dokumenta. Treba naglasiti da je osnovni cilj zakonskog uređivanja da se u našoj zemlji podstakne šira upotreba elektronskih dokumenta od strane građana, pravnih lica i organa vlasti. Korišćenje i razmena elektronskih dokumenta između ovih subjekata doprinela bi podizanju ukupne efikasnosti rada, znatnojmaterijalnoj uštedi i poboljšanju kvaliteta života građana. Kao primer, upotrebiću upravo pomenutu elektronsku sednicu, gde će se verovatno, i na mesečnom nivou, a na godišnjem sigurno, uštedeti i tone papira i tone ili hektolitri tonera. Treba naglasiti da se posebni ciljevi zakonskog uređivanja sastoje u tome da se pravnim uređenjem ove materije otvori prostor za intenzivnije elektronsko poslovanje, stvori poverenje najšire javnosti u upotrebu i razmenu elektronskih dokumenata kod otvorene telekomunikacione mreže i da se postigne konkurentnost na svetskim tržištima. Hoću da naglasim da je ovaj zakon podjednako važan za građane, za privredu, državnu upravu, lokalnu samoupravu i ostale subjekte, a njegova primena omogućava napredak i u međunarodnom položaju i delovanju. Prilikom izrade ovog zakona, treba reći da neke zemlje imaju rešenje kao mi, ali to nas ne sputava da budemo na strani manjeg broja zemalja koje su na ovaj način to rešile. Uglavnom, u većini zemalja je upotreba elektronskih dokumenata uređena zakonima kojima se uređuje elektronsko poslovanje, elektronski potpis, elektronska trgovina i slično. Upravo bih pohvalio to što je ovo poseban zakon i da nije nikakav problem što smo na drugi način to rešili, jer dosta zemalja je na ovaj način to rešilo – da se zakon o elektronskoj ispravi, odnosno dokumentu, tretira kao poseban zakon. Imamo primere u Hrvatskoj, Crnoj Gori, Republici Srpskoj. Dosta toga je ovde već rečeno, još bih možda naglasio da je ovde propisan način dostavljanja elektronskih dokumenata između stranaka i organa vlasti, i u obrnutom smeru. Dostavljanje elektronskim putem, bez dolazaka na šalter organa, sigurno će unaprediti odnose na relaciji građanin – privreda i uprava i doneće znatne materijalne uštede. Članom 11. je propisan način dostavljanja elektronskih dokumenata između organa vlasti, znači, dostavljanje elektronskim putem, elektronskom poštom, preko veba i slično. I ovde će se povećati efikasnost i ubrzati i pojednostaviti rad organa uprave, a posebno treba naglasiti da će se poboljšati razmena dokumenata neophodnih za ostvarivanje prava i obaveza stranaka u postupcima pred organima vlasti. Način dostavljanja elektronskih dokumenata vršiće se u skaldu sa zakonom i propisima kojima se uređuje kancelarijsko poslovanje, zbog čega su neophodne izmene nekih zakona, kao što su Zakon o opštem upravnom postupku, procesni zakoni u oblasti pravosuđa i propisi o kancelarijskom poslovanju. Ovaj zakon nas, u pogledu zaštite elektronskih dokumenata, upućuje na primenu zakona kojim se uređuje arhivska građa, propisa o kancelarijskom poslovanju i međunarodnih standarda iz oblasti upravljanja dokumentima. Dosta je rečeno o vremenskom žigu. Hteo bih da naglasim da se tu uređuje i sistem za formiranje vremenskog žiga, zahtev za formiranje vremenskog žiga, sadržaj i struktura podataka vremenskog žiga, vreme sadržano u vremenskom žigu i čuvanje vremenskog žiga. Imajući to u vidu, ove odredbe u zakonu o elektronskom dokumentu odnose se na izdavaoca vremenskog žiga i sistem za formiranje vremenskog žiga, gde se može reći da su propisani uslovi koje mora da zadovolji izdavalac vremenskog žiga – mora da bude pravno lice, da poseduje sistem za formiranje vremenskog žiga koji ima pristup tačnom vremenu, način na koji ne može da odstupa više od jedne sekunde, i da sistem za formiranje vremenskog žiga, kao softversko hardverski sistem, ispunjava uslove koji će se bliže propisati podzakonskim aktima i da obezbedi da vremenski žig sadrži zakonom propisanu strukturu podataka. Takođe je propisano da izdavalac poseduje elektronski sertifikat za potpisivanje vremenskog žiga i da se vidi da je izdat od strane sertifikacionog tela koje je evidentirano i registrovano u skladu sa zakonom kojim se uređuju elektronski potpisi. U pogledu sredstava koja su potrebna za realizaciju ovog zakona, treba reći da nisu potrebna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Donošenje ovog zakona neće izazvati povećanje troškova u budžetu Republike Srbije. Njegova primena je u skladu s postojećim mogućnostima primene informaciono-komunikacionih tehnologija i s opredeljenjima Vlade za reformu državne uprave i uvođenje elektronskog servisa za građane i privredu. Hteo bih da, u ime Poslaničke grupe ZES-a, pozovem sve poslanike da podrže ovaj zakon, jer je, u trendu globalizacije i razvoja novih tehnologija, ovaj zakon jedan od onih koji su u sferi elektronskog poslovanja i informacionih tehnologija i imaju veliki uticaj na javnu upravu i na poslovanje. Razvoj informacionih tehnologija donosi čitav niz promena koje se reflektuju na svakodnevni rad i život i na ubrzani tehnološki razvoj se gleda kao na uslov bez kojeg se ne može. Zato moramo da se priključimo tome. Industrijski privredni rast ne može opstati bez ovakvih zakona u središtu globalnih informacionih zbivanja. Zato još jednom, pozivam sve poslanike da podrže ovaj zakon.
Hvala. Prelazimo na raspravu narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu Predloga zakona o elektronskom dokumentu. Reč ima narodni poslanik, gospodin Branislav Mitrović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo Matić, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ukupna vrednost tržišta informacionih tehnologija Srbije u 2007. godini je dostigla vrednost od oko 460 miliona evra. Sopstveni kapital informatičkih preduzeća je iznosio oko 225 miliona evra. U 2008. godini, vrednost IT tržišta je porasla na 550 miliona evra. Republički zavod za statistiku je predstavio istraživanje na temu – upotreba informaciono-komunikacionih tehnologija u Srbiji za 2008. godinu, a kompanija ''I Target'' je pustila informaciju o delu istraživanja servera koji se odnosi na korišćenje Interneta u svrhe elektronske kupovine u Srbiji. Istraživanja govore da preko dva miliona stanovnika Srbije koristi Internet, oko milion i 250.000 korisnika je na Internetu u Srbiji svaki dan, da 7% stanovnika Srbije kupuje preko Interneta, da je oko 137 miliona evra promet od elektronske trgovine u Srbiji, a da je projekcija obima elektronske trgovine u 2010. godini oko 346 miliona evra; 60,4% korisnika Interneta traži informacije o robi i uslugama preko Interneta, 25% korisnika Interneta čita blogove, a 7,2% ih kreira ili održava. Analizirajući ove podatke, dolazimo do zaključka da se sektor informacionih tehnologija u Srbiji mora posmatrati kao sektor razvojnih šansi, sektor u kome nema nezaposlenih i gde su zarade na zavidnom nivou. Evropska unija je 2001. godine, u Lisabonu, definisala svoju strategiju o razvoju informacionog društva, u cilju da zemlje članice, u savremenim uslovima poslovanja, očuvaju ekonomski nivo razvoja i omoguće njegov dalji rast. Savet ministara EU je 2003. godine usvojio akcioni plan – Elektronska Evropa 2005, čiji je cilj bio da Evropa krajem 2005. godine ima moderne javne elektronske servise i povoljno okruženje za razvoj elektronskog poslovanja. Srbija je, kao članica Inicijative za elektronsku jugoistočnu Evropu, još 2002. godine potpisala agendu za razvoj informacionog društva. U ovom dokumentu se predviđa da Srbija, kao potpisnik, mora da usvoji politiku i strategiju o razvoju informacionog društva, usvoji i implementira pravnu infrastrukturu, što podrazumeva usvajanje više zakona o telekomunikacijama, zakon o elektronskom potpisu, zakon o elektronskom poslovanju, zakon o kriminalu na Internetu, zakon o zaštiti intelektualne svojine, kao i zakon o elektronskom dokumentu, koji je danas na dnevnom redu. Donošenjem ovog zakona, pravno se uređuje oblast elektronskog poslovanja, i to prvenstveno onih pitanja koja su bitna za praksu, to jeste funkcionisanje u stvarnosti. Istovremeno, to će omogućiti lakšu primenu već donesenih zakona iz ove oblasti. Mislim na Zakon o elektronskom potpisu, kao i Zakon o elektronskoj trgovini. S obzirom na to da je oblast informacionih tehnologija podložna brzim promenama, uočava se da su rešenja u ovom zakonu fleksibilna i otvorena za nova tehnološka dostignuća. Ovaj zakon nedvosmisleno omogućava da sva dokumenta u elektronskom obliku, ne samo ona koja su izvorno nastala u elektronskom obliku, misli se na dokumenta koja su, postupkom digitalizacije, iz papirnog oblika prevedena u elektronski i koja su potpisana elektronskim potpisom, budu relevantna u pravnim odnosima. Time se zakonom daje pravni okvir za potpuno izjednačavanje klasičnog oblika poslovanja pomoću papira s elektronskim. U nacrt zakona su unete odredbe o vremenskom žigu, koji je potreban radi usaglašavanja sa Zakonom o upravnom postupku i Uredbom o kancelarijskom poslovanju, zbog neophodnosti postojanja informacija o vremenu slanja i dospeća elektronskog dokumenta. Kakvo je poslovanje u savremenim uslovima i kakav je uticaj elektronskog dokumenta, najbolje pokazuje činjenica da jedan stručnjak utroši 30% svog radnog vremena samo u pronalaženju dokumenata i različitih podataka. U stalnom radu s dokumentacijom, 9% svih dokumenata se bespovratno izgubi, a dokument se kopira i preko deset puta. Prema nekim analizama, izrada novih dokumenata i njihovo održavanje iznosi oko 15% ukupnih troškova preduzeća. Sve ovo govori u prilog tome da u vremenu koje dolazi, u procesu savremenog poslovanja, papirna dokumentacija sve više ustupa mesto elektronskim dokumentima. Vreme pretraživanja i pronalaženja potrebnog dokumenta u elektronskoj formi je neuporedivo kraće nego u fizičkoj arhivi. Savremena uspešna preduzeća su locirana na dobrim i skupim lokacijama. Elektronske arhive su uz njih, a fizičke, glomazne arhive su smeštene van grada, na jeftinim lokacijama. Kada govorimo o budućnosti elektronskog poslovanja u Srbiji, moramo znati da li su ispunjeni primarni uslovi za razvoj ovakvog vida poslovanja. Donošenjem ovog zakona, kao i zakonskih rešenja iz ove oblasti ranije, donesena su neophodna polazišta. Evidentni su rezultati u implementaciji Zakona o elektronskom potpisu. Takođe, razvoju elektronskog poslovanja će, svakako, doprineti najava da će u narednom periodu dozvolu za izdavanje elektronskog potpisa dobiti i MUP i da će potpis izdavati u sklopu nove lične karte. Smanjenje PDV-a sa 18 na 8% pri kupovini računara je omogućilo širem krugu korisnika da im informatička oprema bude dostupnija, što je još jedan od uslova za razvoj ovakvog vida poslovanja. U 2008. godini, broj priključaka za pristup Internetu je povećan za 300.000, zahvaljujući razvoju mobilnog Interneta treće generacije. U cilju stvaranja okvira za elektronskog poslovanje, neophodno je obezbediti širokopojasni Internet, koji će olakšati elektronsko poslovanje, dok će elektronsko poslovanje stvoriti elektronske sadržaje koji će stimulisati zahteve za širokopojasnim vezama. Ohrabrujuće je to što Ministarstvo telekomunikacija i informatičkog društva preduzima konkretne korake za obezbeđenje kvalitetnijeg Interneta. Takođe, svakim danom je sve više mogućnosti za Internet plaćanja. Većina banaka danas izdaje kartice kojima se može plaćati na Internetu. Treba očekivati da nakon donošenja i primene ovog zakona većinu oblasti svakodnevne administrativne upotrebe i građana i preduzetnika i organa uprave bude moguće rešiti putem elektronskog poslovanja, uvođenjem raznih elektronskih servisa. Jedan od pozitivnih primera je uvođenje jednošalterskog sistema za registraciju preduzeća, koje će omogućiti da se preduzeće registruje na jednom mestu, za veoma kratko vreme. Ovo je omogućeno elektronskom vezom Agencije za privredne registre, Poreske uprave, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i Fonda PIO. Da usvajanje ovog zakona neće ostati mrtvo slovo na papiru i da elektronskom poslovanju u Srbiji tek predstoji razvoj, govori to što je juče održana prva elektronska sednica Vlade. Za razliku od elektronske sednice Vlade, održavanje sednica Vlade s papirom košta građane Srbije oko 60 miliona godišnje. Raduje najava ministarke Jasne Matić da se uskoro može očekivati da i zakonodavna i sudska vlast dobiju ovakvu mogućnost. Na kraju, moram da podsetim da ulaganje u informacione tehnologije nije trošak, već investicija koja se vraća veoma brzo. Najzad, da kažem da će Poslanička grupa G17 plus u danu za glasanje podržati ovaj zakon, jer ga smatra veoma bitnim za razvoj elektronskog poslovanja i otvara mogućnost zaposlenja velikog broja nezaposlenih i obrazovanih mladih ljudi. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Kao što sam obećala, ja ću u nastavku svog izlaganja u vezi sa zakonom o elektronskom dokumentu, na primeru Nacionalne štedionice, dokazivati potrebu da jedan ovakav zakon postoji, ali da ne bude mrtvo slovo na papiru, koje u primeni nema mogućnost dokazivanja potrebe da postoji, time što će biti realizovan njegov cilj. Sva savremena sredstva komunikacije u informacionim tehnologijama, u bilo kojoj industriji, svode se na neku tradicionalnu uslugu. Znači, automobil kao automobil ima svrhu toga što je izumljen, što se usavršava, a usluga je tradicionalno jedna te ista, da se čovek preveze s jednog mesta na drugo, da ode da poseti roditelje, da obavi kupovinu i da odveze svoje dete u obdanište. Nijedan od ovih zakona koje donosite nema svrhu da se neki od ministara pohvali učinkom u prvih 100 dana Vlade i da kaže – doneo sam pet zakona, nego da u praktičnoj primeni ovaj i bilo koji zakon rezultira ne zloupotrebom nekih javnih sredstava, nego sprečavanjem zloupotrebe javnih sredstava, makar na način kako se to nije uradilo u slučaju Nacionalne štedionice, već naprotiv. Govorila sam kako su se u 2005. godini, u maju, junu, dešavalena Beogradskoj berzi zloupotrebe tehnoloških dostignuća, primenom softvera koji se zove ''zaustavljanje vremena'', kada su pojedinci akciju stečenu po ceni od 120 do 150 hiljada uspeli da prodaju Grčkoj banci po ceni od 670 hiljada dinara po jednoj akciji. Da ponovim, Grčka banka nije kupila tuđe i njena sigurnost je nesporna. Grčka banka je platila skupo, i to neki nazivaju svojim umećem, a mi, odgovorni građani i predstavnici građana, nećemo prestati da ukazujemo na način kako je do toga došlo. Iako je 2005. godine obavljena ta transakcija, za koju je Komisija za hartije od vrednosti utvrdila da je nezakonita i odredila je preblagu kaznu, koja nije primerena težini dela, cilju promovisanja finansijskog tržišta, borbi protiv korupcije, apsolutno ničemu, sem što je primerena očuvanju interesa saradnika i prijatelja koji su se na ovom poslu obogatili, a zloupotrebljavajući savremena sredstva informacionih tehnologija, čudim se kako ste mogli da u članu 4, kao potpuno novu formulaciju, napišete – elektronskom dokumentu se ne može osporiti punovažnost ili dokazna snaga samo zato što je u elektronskom obliku? Evo, iz onog rešenja koje sam vam čitala, koje je donela Beogradska berza 2. avgusta 2005. godine, kaže se da Komisija nije prihvatila navode odbrane kojima se osporava priloženi dokaz, elektronski zapis snimaka unetog zapisa, u smislu očitavanja vremena na ekranu, prihvativši obrazloženje u dodatnom dostavljenom dokumentu. Znači, već 2005. godine je ono što je dostignuće ovog zakona bilo primenjeno, nije osporeno da je elektronski zapis dokaz, pa se ispostavilo da je sada takav dokaz, u saradnji s drugim organima koji predstavljaju istu državu, možda drugu stranku, problem, pa je to taj nesklad koji nam smeta da funkcionišemo ne savršeno, nego pristojno kao država i da sprečavamo negativne pojave. Želim da kažem da su tada optuženi, kasnije i dokazano krivi za zloupotrebu softverskog sistema, Ana Lukić i gospodin Slavko Carić, izjavljivali da su kao članovi Berze i ona kao broker ukazali da smatraju da dostavljeni dokaz uz zahtev, video zapis, ne može biti dokaz bilo kakve zloupotrebe, jer se na njemu može sagledati samo to da je nakon mogućnosti unosa naloga, u tačno 9 sati, kada počinje trgovanje, vreme blokirano i automatski prebačeno na 9.05. Takođe, u pisanom izjašnjavanju, gde su gospoda ostala pri istoj izjavi, tvrdi da nisu korišćena bilo kakva druga sredstva kojima bi se dokazivala njihova krivica. Međutim, konstatovano je da je, bez obzira na to vreme zaustavljenog vremenskog podatka, znači, na zaustavljanje vremena unosa naloga, elektronski zapis na kome je evidentiran unos predmetnog naloga, u stvari, razlikovan od ostalih elektronskih zapisa drugih naloga koji su uzeti kao uzorak i dostavljeni kao dokaz. Kod drugih pojedinačnih naloga je jasno vidljivo kako su se sukcesivno, kontinuirano unosili dalji nalozi, dok su se kod ovog kod koga je zaustavljeno vreme istovremeno evidentirali svi uneti nalozi. Ukazalo se, u tom postupku dokazivanje krivice gospode, da je prilikom unosa naloga korišćeno sredstvo, to je cilj zbog kojeg vam govorim o konkretnom slučaju, koji ilustruje nesavršenost ne samo ovog zakona i primenu ovih tehnologija, nego i nedostatak želje vlasti da i kada ima dokaze primereno kazni krivca, jer je ta kazna najbolji instrument očuvanja od budućih prekršaja zakona i zloupotreba. Prilikom unosa tog predmetnog naloga, korišćeno je sredstvo koje je memorisane podatke o elementima naloga, ono – dan unosa, cena itd., istovremeno učitalo u taj sistem Beleks, pa se istovremeno i pojavio kao svi nalozi dati odjednom, tako da je konstatovano, prilikom izvođenja dokaza za ovaj slučaj, da na tom sačinjenom snimku unosa naloga, prilikom unosa elemenata nije, u stvari, evidentirano kontinuirano unošenje naloga po poljima koja je trebalo da budu uneta. Na kraju je konstatovano da je zaista nemoguće da se ti nalozi unose u vremenskom trajanju od 1.7 sekundi, što je dokazano prilikom provere i dokaznog postupka, čak su donosili tastaturu, miša i pratili brzinu pokreta brokera Ane Lukić koja je to radila, i bilo je očigledno da se na ekranu nije promenila vrsta naloga, jer je ona selektovana u crnoj boji kada se daje nalog za kupovinu, a kada se odobrava vrednost kupovnog naloga, ona je plave boje. Razlikovanje crvene i plave boje nije stvar daltoniste koji unosi naloge, nego je stvar zakona, koji mora biti poštovan. Drskost da se ovako nešto preduzme i uradi, koja je konstatovana 2. septembra 2005. godine i još uvek stoji detaljni prikaz na osnovu kojeg je osporen nalog na kome se ovo očigledno vidi, zahteva da se postavi sledeće pitanje – koliko je ovakvih i sličnih naloga neotkriveno? Koliko je autora ovakvih i sličnih radnji u onim ljudima koji su sa berza dolazili da 2000. godine krenu da menjaju ovu Srbiju, a mnogo je berzanskih stručnjaka, od kojih je prvi gospodin Nikola Živanović, koji je ta crvena nit koja se provlači od trenutka odluke da se likvidiraju četiri velike banke, do trenutka kada je, vi tvrdite – konačno, a ja tvrdim – privremeno zatvorena priča o pljački veka, koja nije savršena, a zove se Nacionalna štedionica. Npr, imali smo još jednog stručnjaka za berze, Nika Đivanovića koji je završio kao kupac bioskopa po Beogradu, ali koji je ovakve transakcije i svoja znanja pokupljena na berzama u inostranstvu vrlo zdušno stavljao na korišćenje svojim prijateljima iz G 17, koji još uvek vode glavnu reč u svemu onome što jeste prodaja, preprodaja, čuvanje novca, deljenja novca od subvencija, pa unazad do Trezora, do gazdovanja sredstvima od privatizacije i do agencije koja je prihvatala prospekte o prodaji, u kojima je moglo da se desi da ne budu prikazane hiljade kvadrata poslovnog prostora. "Komgrap" je aktuelan, četiri hiljade kvadrata poslovnog prostora u Beogradu, kao da je balon od sapunice sa finansijskog tržišta, a ne zgrada od tvrdog materijala, ne vidi se. Prospekte za privatizaciju je prihvatala ta agencija, u kojoj su, u krugu ovih i ovakvih stručnjaka, mogle da se izgube, zature i ne vide mašine koje se vode u registrima kao nepokretnosti, zbog svoje vrednosti i značaja, mogle su da se falsifikuju popisne liste i da ih potpisuju neovlašćena lica, da se sakriva deo imovine, da se ''tuneluje'' vrednost preduzeća, kako se to kaže u krugovima koji su vam bliski, a da za to niko ne odgovara, zato što su ti i takvi zakoni sadržali odredbu da za istinitost navoda podnetih u prijavi odgovara podnosilac prijave. Jednu takvu formulaciju pokušavate i danas da ubacite u zakon o kontroli državne pomoći, a svaki od nas pojedinačno mora, kad dete šalje na ekskurziju, bez obzira na to koje obaveze ima, da li je bolestan, da ode i na šalteru gradske uprave ili suda overi potpis kojim garantuje da snosi troškove kao zaposleno lice za putovanje svog deteta u inostranstvo. Moramo da dokazujemo autentičnost svog roditeljstva potpisom, radnom knjižicom i finansijskim sredstvima, kada nam dete odlazi na ekskurziju, a oni kojidržavnu i društvenu imovinu, još takva postoji, sakrivaju, preprodaju, nisu dužni da vam podnesu dokaz da su ovlašćena lica za predstavljanje izabrana na regularnim organima i nisu dužni da to dokumentuju overenim izvodima iz dokumenata, ako su veliki, zato što vi to od njih ne tražite i zato što nijedna takva rečenica u zakonu nije slučajna, nego potpuno namerno napisana, da se izgubi direktni kontakt s odgovornošću, da se čovek koji je to dozvolio i koji je primio takav nekvalitetan dokument sutra može pravdati da je za zakonitost, osnovanost i tačnost podataka odgovarao onaj koji je podneo dokument. Da li je taj danas negde u inostranstvu, na nekim ostrvima, kao što npr. ne znamo u kom se delu sveta nalazi gospođa Vesna Džinić, iz kojih razloga je iz inostranstva podnela ostavku, to su pitanja za koja odgovore neću da insinuiram, niti treba da ostanu predmet samo ove rasprave, ali ovde se rasprava pokreće, a finalizacija pitanja koja postavljam na ovaj način mora da bude u sudu i u nadležnim organima. Takvu formulaciju imate i u Zakonu o javnim nabavkama, gde vam Javne nabavke, organ koji je nadležan za sprovođenje, daje saglasnost na neku prečicu, ili na kraći postupak, ali lepo kaže – vi odgovarate za tačnost navoda. Šta će nama organ koji treba da kaže – može ili ne može, a da onda kaže – vi odgovarate, a ima usput zgradu, zaposlene, troškove u budžetu za putovanja, za obuku, za službeno vozilo, za softverske programe, za kompjutersku opremu i sve ostalo što pripada, kao i u jednoj od 105 agencija, kojih je bilo 102, tri smo ustanovili zakonom usvojenim pre nekoliko nedelja?! Da li je to princip funkcionisanja u kojem, gospodine Novakoviću, kažete za pravo na repliku, u primeni Poslovnika – procenjujem da vam ne pripada, a iza toga se izvuku reči – ja se pitam i ja ne dam? Ne mogu tako zakoni da budu formulisani, čak ni Poslovnik. Ne može da piše redosled prijavljivanja, kao što kaže kolega, da se ne kaže da li je on elektronski, pa ga vi vidite ili ne, ili je on na pisanom obrascu koji ste vi propisali, ili ga mi pišemo, jer ta i takva formulacija nije samo, ali i jeste odraz površnosti. Ona je odraz svesne namere da se tamo gde nema preciznog uputstva pojavljuje tumačenje onog ko odlučuje, da se pojavljuje pravilnik ili instrukcija na koju će uticati zainteresovane grupe, koje će, da bi do vas došle, da koriste prečice i da preskoče prepreke, koristeći poznate prečice koje se zovu – korupcija, a koje mi kao društvo moramo da izbegnemo preciznom i jasnom formulacijom i prihvatanjem dobre namere od nas koji vam primedbe na ovakve zakone dajemo. Ne možete se blokirati onog istog trenutka kada vam kažemo da formulacija zakona nije dobra i dovoljna. Vi to doživljavate kao udarac na vaš lični integritet, jer ste se poistovetili sa Vladom i državom, pa kažete – moje ministarstvo, moj zakon. Ne mislim na vas, gospođo, lično, uopšte, principijelno na sve ministre. Kažu – moj zakon, moje ministarstvo. Kada im date primedbu na zakon, kao da ste im udarili na ličnost, na privatnu imovinu, na kućnog ljubimca, na kuću. To nije odgovoran odnos prema građanima. To je jedna vrsta nedopustivog samoljublja, gde ne čujete dobronamernu primedbu onoga koji je danas na strani opozicije, a vi na strani vlasti, ali ništa nije doveka i treba ostati otvoren za primedbe kojima menjamo zakone, a koji su u interesu svih građana, kojima mi dugujemo ne dobronamernost, ne dobre želje, nego im dugujemo dobre zakone, njihovu primenu u praksi, dugujemo im da kaznimo krivce koji krše zakone. U tom smislu, očekujemo od vas da ovaj zakon ne bude ono čime ćete se hvaliti, da ste doneli jedan od zakona, gde 2009. godine zakonom formulišete ono što je definisano i kažnjeno, ali nedovoljno jako, već 2005. godine, već da računate da u ovom društvu postoje oni koji o informacionim tehnologijama još ne znaju dovoljno, ali će naučiti, ali i da ima onih koji znaju da pročitaju ovakve odluke i ovakve mahinacije o kojima govorim kada je Nacionalna štedionica u pitanju. Iznad svega, da znate da ima nas koji ćemo na ovakve pojave ukazivati. Ako je gospodin Đelić zaboravio kako je bio protivnik pretvaranja jedne državne kuće, koja se zvala Nacionalna štedionica, u privatnu, zato što je međusobna i zajednička korist ono što spaja ljude, bez obzira na to u kojim se strankama ZES-a, juče DOS-a, nalaze, to za nas nije dovoljan razlog da ćutimo. Naprotiv, razlog je više da vam ne omogućavamo da donošenjem ovakvih zakona, koji nisu dovoljno dobri, nastavite da radite ono što nije dobro, nego da čujete primedbe i potrudite se da Vlada funkcioniše kao tim, jer Vlada jeste jedan organizam i savršen zakon vam ništa ne vredi ako nemamo sudstvo koje će, kad se on krši, moći da ovaj zakon prevede u pravdu za građane. Molim vas da iza ovih zakona vidite žive ljude na koje se ovaj zakon odnosi i da vidite čestite, dobronamerne poslanike, koji vam pomažu da u interesu građana ovi zakoni budu još bolji.
Zahvaljujem. Nadam se da ne tražite od mene objašnjenje u vezi s pravom na davanje reči. Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik gospodin Ivan Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama zakon o elektronskom dokumentu i to je još jedan zakon koji je korak dalje ka zaokruživanju celokupnog seta zakona koji možemo nazvati setom zakona o elektronskom poslovanju. Potrebno je do kraja godine usvojiti i zakon o informacionoj bezbednosti i onda ćemo imati mogućnost za širu primenu elektronske uprave i elektronskih dokumenata u svakodnevnom životu građana Srbije. Ono što se postiže ovim zakonom je pravno uobličavanje i izjednačavanje papirnog i elektronskog dokumenta, što je naročito značajno u organima uprave, u svakodnevnom poslovanju preduzeća. Juče smo imali prvu elektronsku sednicu Vlade Srbije i ja se nadam da ćemo uskoro imati i prvu elektronsku sednicu ovog parlamenta. Značajno je to da se primena ovog zakona ubrza i da ne čeka na primenu kao Zakon o digitalnom potpisu. Podsećam da je donet 2004. godine, a tek prošle godine je izdat prvi digitalni potpis. Pravno izjednačavanje dokumenata u digitalnom obliku, elektronskom obliku, i u papirnom formatu pred državnim organima, sudskim organima. Postoje ovlašćeni organi koji mogu i da kopiraju, kopiranje se može vršiti samo u papirnom obliku, digitalni oblik kopije ne postoji. Unutrašnja forma, skup bitova, spoljašnja forma, koja može biti kopija, jeste vizuelni i drugi prepoznatljiv oblik. Što se tiče bojazni od mogućih zloupotreba, podsećam da je tehnologija uznapredovala, da informacione tehnologije napreduju u eksponencionalnoj krivi i daleko su veće mogućnosti za zloupotrebe ukoliko se radi o papirnom, nego o digitalnom dokumentu, naravno, ukoliko se primene sve mere bezbednosti i ukoliko se primene svi standardi koji važe za bezbednost informacija. Ono što posebno želim da pohvalim kod ovog zakona je to što je iz javne rasprave prihvaćena većina sugestija, koje su bile dobronamerne i koje su poboljšale kvalitet zakona. Želim, takođe, da pohvalim i onaj deo koji se tiče standarda i formata. Dakle, omogućava se primena formata koji su definisani standardima, što omogućava da se pri korišćenju elektronskih dokumenata upotrebljavaju aplikati komercijalne aplikacije, a omogućava se i korišćenje open soft aplikacije. Ovim zakonom idemo korak dalje ka razvoju elektronske uprave, kao olakšavanja posla građanima, gde će građani moći, ukoliko bude adekvatna primena, da sva dokumenta dobijaju kod svoje kuće, iz fotelje, da ne izlaze iz svog stana i dobiju sve ono što im je potrebno od strane državne uprave. Koliko će preduzeća prepoznati šansu da olakšaju sebi poslovanje, to od njih zavisi, zavisi od ulaganja koje će izvršiti u poboljšanje svojih tehnologija. Ono što su predviđanja EU, jeste da će se primenom elektronskih dokumenata samo u jednom sektoru,dakle, u komunalnim delatnostima, samo na računima u elektronskom obliku uštedeti oko 15 milijardi evra na godišnjem nivou. Ovaj zakon daje još mnogo mogućnosti. Ovo je grana koja je perspektivna, čitava jedna grana industrije i usluga i, da kažem, trgovine, koja može biti grana razvoja i može omogućiti velika ulaganja i novo zapošljavanje građana Srbije. Na kraju, želim da kažem da je ovaj zakon u skladu s direktivama EU i sa Konvencijom UN-a o elektronskim dokumentima i poslanici DS-a će glasati za njega. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, poštovani narodni poslanici, zakon o elektronskom dokumentu je još jedan od zakona koji treba da omogući primenu strategije elektronske uprave, odnosno e-government, posle donetih zakona o elektronskom potpisu, odnosno o elektronskoj trgovini. Međutim, kako su ovi zakoni kompatibilni, logično bi bilo očekivati da budu donošeni sinhronizovano i da nemamo ovolike vremenske razmake između donošenja ovih zakona. Naime, Zakon o elektronskom potpisu je donet još 2004. godine, Zakon o elektronskoj trgovini, na prošloj sednici Skupštine, a sada imamo zakon o elektronskom dokumentu, a u samom predlogu zakona se kaže da će podzakonska akta, koja će omogućiti sprovođenje ovog zakona, biti doneta za šest meseci. Šta to znači? To znači da ćemo ovu kompletnu strategiju uvođenja elektronske uprave razvući na još nekoliko godina. Jedno bez drugoga ne može. Bez zakona o elektronskom dokumentu ne možemo da sprovodimo Zakon o elektronskoj trgovini. Bez podzakonskih akata, ne možemo da sprovodimo ovaj zakon. Sasvim je bilo logično i normalno očekivati da ti zakoni budu ili na istoj sednici Skupštine, ili da budu u približnim vremenskim razmacima, a da podzakonska akta već budu pripremljena kako bismo mogli da taj isti zakon primenjujemo, kako kaže u članu 25 – osmog dana od kad se objavi u "Službenom glasniku". Dakle, ako se već kaže da će zakon stupiti na snagu osmog dana, onda je valjda logično očekivati da on treba da se primenjuje odmah. Ovako, imaćemo još šest meseci vakuuma, pa ćemo čekati verovatno još neki od zakona, kao što je zakon o informatičkoj bezbednosti, da bismo mogli potpuno da primenimo strategiju elektronske uprave. Šta je ovde važno i koje su glavne primedbe u ovom zakonu? Kao i u prethodnom, Zakonu o elektronskoj trgovini, i u ovom zakonu nije na dovoljno jasan način rešen problem neželjene pošte. Neželjena pošta je nešto što čini dobar deo ukupne razmenjene pošte u elektronskim komunikacijama, međutim, nemamo jasnu zaštitu od ove neželjene pošte, nemamo razrađeno tehničko rešenje. Logično je bilo očekivati da će se u ovom zakonu pojaviti takvo rešenje. Takođe, naša primedba na prethodni zakon – o elektronskoj trgovini, bila je ta da nemamo jasne garancije i potvrde za slanje, odnosno primanje određenih elektronskih dokumenata koji su veoma važni u komunikacijama, naročito u oblasti elektronske trgovine, jer se može desiti da se neki vremenski zahtev, koji vi šaljete, ne poklapa s onim ko prima određeni zahtev, a nemate ni arbitrarno telo da presudi šta je validno od te dve tvrdnje; onda može doći do raznih zloupotreba u prodaji, odnosno kupovini dobara ili usluga. U ovom zakonu se govori i o arhiviranju elektronskih dokumenata. Kaže se: "Pravna i fizička lica i organi vlasti su dužni da čuvaju i arhiviraju elektronska dokumenta u informacionom sistemu ili na medijima koji omogućavaju trajnost elektronskog zapisa za utvrđeno vreme čuvanja, u skladu sa zakonom kojim se uređuje arhivska građa, zakonom kojim se uređuje elektronski potpis i propisima o kancelarijskom poslovanju". Koliko znam, u Zakonu o arhivskoj građi i Zakonu o kancelarijskom poslovanju se nigde ne pominje arhiviranje elektronskih dokumenata, niti je ta terminologija prisutna u tim zakonima. Dakle, i ovo je jedan od razloga zbog kojih ovaj zakon neće moći da se primenjuje dok se ti zakoni ne budu promenili, odnosno dok se ove odredbe ne budu ugradile u zakone o kancelarijskom poslovanju i o arhivskoj građi. Još jedna od primedaba, koja nije suštinske primedbe, ali će onemogućiti punu primenu ovog zakona. Problem sigurnosti pri slanju, odnosno primanju elektronskih dokumenata je, takođe, nešto što nije dovoljno razrađeno u ovom zakonu. Primera radi, mogli smo da primenimo rešenje koje je Nemačka primenila u svom zakonu, gde se formira tzv. sigurnosni informacioni kanal za prenos elektronskih dokumenata, koji će biti autentifikovan elektronskim potpisom i vremenskim žigom.Ovaj kanal je garantovan državnim upravljanjem i ne može biti u domenu privatnog vlasništva, kako za fizička, tako i za pravna lica. Tom informacionom kanalu se može pristupati od strane svih državnih organa, kao i operatera s licencom za rad, podrazumeva se, preko kojih će i građani i pravna lica distribuirati elektronska dokumenta. Dakle, na ovaj način je Nemačka rešila sigurnost slanja i primanja pošte, što mislim da je moglo da nađe primenu i u ovom našem zakonu. Zakon o elektronskom potpisu je, dakle, donet 2004. godine, a sertifikati za elektronske potpise su počeli da se daju prošle godine i za godinu dana imamo jedva hiljadu sertifikata koji su, naravno, simbolični; taj broj je simboličan u odnosu na broj korisnika elektronskih komunikacija i daleko je od onog željenog broja koji treba da omogući punu primenu strategije elektronske uprave. Zašto je ovaj broj toliko mali? Odgovor na to pitanje pre može da da ministarka i nadležni u Ministarstvu. Mislim da je jedan od razloga i u činjenici da je naknada za dobijanje sertifikata izuzetno visoka i kreće se od šest i po hiljada, pa naviše. Zbog čega je to toliko? Može se doći do zaključka – zbog toga što je jedan od učesnika u tom lancu davanja sertifikata jedna od stranih kompanija koja ima monopol u ovoj oblasti. Dolazimo, otprilike, do kraja ovog zakona, koji kaže da je izdavanje vremenskog žiga ovde uvedeno kao mogućnost i taj vremenski žig izdaju određeni izdavaoci koji se registruju kod ministarstva nadležnog za poslove informacionog društva. U odeljku V, od člana 14, pa do člana 19, imamo na pet mesta definiciju gde ministar nadležan za poslove informacionog društva propisuje bliže uslove za one koji žele da ispunjavaju sistem za formiranje vremenskog žiga, pa, zatim, ministar propisuje sadržaj i način vođenja registra, pa ministar propisuje bližu sadržinu zahteva za formiranje vremenskog žiga, pa ministar propisuje bliži sadržaj strukture podataka, pa ministar propisuje označavanje vremena koje je sadržano u vremenskom žigu. Gospođo ministre, zaista poštujem vašu agilnost, ali nisam siguran da jedan ministar treba ovakvim detaljima da se bavi. Bilo bi mnogo primerenije da svuda gde piše "ministar", piše "ministarstvo", jer čisto sumnjam da ćete vi lično da se bavite time, već će se verovatno vaši pomoćnici u Ministarstvu, koji su mnogo bliži ovoj materiji, koji je bliže poznaju i koji su stručnjaci u ovoj oblasti, za razliku od vas, baviti ovim problemom. Nadzor nad primenom ovog zakona, inspekcijski nadzor, vršiće Ministarstvo, preko inspektora za elektronski potpis. Imamo li mi inspektore za elektronski potpis? Koliko znam, nemamo. Nije problem u tome što nemamo samo inspektora za elektronski potpis, problem je što u čitavom Ministarstvu za telekomunikacije, u onom delu koji se bavi nadzorom nad primenom određenih zakona u ovoj oblasti, mi nemamo inspektore za telekomunikacije. Postavlja se opravdano pitanje, zašto je to tako? Ko vrši kontrolu nad javnim operaterom fiksne telefonije? Da li tamo može doći do određenih zloupotreba? Da li se možda može desiti da običnog građanina prisluškuje neko iz javnog operatera? Da li neko kontroliše tog javnog operatera u tom smislu? Ko kontroliše one koji preko raznih pozivnih brojeva 0900, ili TV kvizova, ili ''vrućih linija'', ili prilikom raznih glasanja besomučno pljačkaju građane Srbije, tako što istog trenutka dobijete vezu i onda čekate; naravno, niko vam se ne javi, a pri tom se plaćaju enormni telefonski računi za takvu vrstu usluga? Je li to usluga koju država, odnosno Ministarstvo treba da omogući građanima na ovaj način? Mislim da nije. Ko vrši kontrolu nad mobilnim operaterima u Srbiji? Znate i sami da je u velikim gradovima opšti haos u mobilnim telekomunikacijama. Morate bar pet puta da okrenete neki broj da biste dobili vezu. Vrlo često se kaže – mreža je zauzeta, vrlo često vam jave da je mobilni pretplatnik nedostupan, iako je, naravno, dostupan. Zašto je to tako? Da li ima inspektora koji vrše kontrolu nad njihovim tehničkim rešenjima? Nema. Ko vrši tehničku kontrolu nad emiterima u radio i TV spektru? Opet niko. Šta se dešava s novim zakonom o elektronskim komunikacijama? Prema nekim informacijama, taj zakon se radi od strane radne grupe, na Paliću, svakog vikenda, pa se postavlja pitanje – ima li tu stručnjaka iz Ministarstva, ko su oni, da li se zna da li oni učestvuju u izradi tog zakona i kako su plaćeni ti ljudi? Šta se dešava s Upravnim odborom RATEL-a? RATEL ima pet članova, od tih pet članova, četvorici je istekao mandat, dvojici prošle godine, a dvojici maja ove godine. Zašto Ministarstvo do ovog trenutka nije pokrenulo proces promene tih članova i kako RATEL radi s četiri nelegalna člana? Kome odgovara da se ovako uređuje oblast telekomunikacija? Oblast, odnosno tržište telekomunikacija u Srbiji procenjuje se na preko pet milijardi evra. Niko ne vrši nadzor i u tom smislu postoji određeni haos u ovoj oblasti. Zašto inspektori koji su za to stručni i koji su za to i angažovani u Ministarstvu ne rade svoj posao onako kako je predviđeno? To su pitanja koja zahtevaju odgovor, koja moraju da budu što pre pokrenuta i mora biti sređeno stanje u ovoj oblasti. U ovom smislu, ovaj zakon neće bitimoguće primeniti, zbog nedostataka i nedorečenosti koje su izrečene, ali i sama oblast telekomunikacija u ovom trenutku nije rešena na zadovoljavajući način, naročito u oblasti nadzora, gde su inspektori koji su zaduženi za taj posao obavezni da rade taj posao i da štite građane od samovolje raznih operatera, bilo da se radi o mobilnoj, fiksnoj ili nekoj drugoj usluzi. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar, gospođa Jasna Matić.
Htela sam da odgovorim na neka pitanja koja su vezana za nadležnost Ministarstva za telekomunikacije i informaciono društvo, koja nisu u direktnoj vezi sa zakonom o kome se danas raspravlja, pošto sam na pitanja u vezi sa zakonom htela da odgovorim na kraju izlaganja svih poslanika i poslaničkih grupa. Pitanje Upravnog odbora RATEL-a i inspekcijskog nadzora u sektoru telekomunikacija je jedan od ključnih problema s kojim se naše ministarstvo suočava. Problem je sličan kao i u oblasti poštanskog saobraćaja, gde, takođe, postoje veliki nedostaci u regulisanju tržišta. Kao što ste ispravno rekli, većina članova Upravnog odbora RATEL-a je trenutno na isteku mandata. Kao što, takođe, znate – nadležnost nad postavljanjem članova Upravnog odbora Regulatorne agencije za telekomunikacije je upravo u Skupštini, kao i za RRA, kao i za Agenciju za poštanske usluge, koja već četiri godine ne postoji, a zakonom je predviđena da postoji. Zakonom o telekomunikacijama, kao i Zakonom o poštanskim uslugama, regulaciju tržišta vrši nadležna agencija, a ono što je Zakonom o telekomunikacijama, 2004. godine, formulisano, jeste da Ministarstvo nema pravo na inspekcijski nadzor, niti ima inspektore. To je suštinski nedostatak zakonske regulative koju trenutno imamo i koji će novi nacrt zakona o elektronskim komunikacijama pokušati da ispravi. Trenutno, Republička agencija za telekomunikacije ima mandat da reguliše tržište, ali nema inspektore koji imaju izvršno ovlašćenje. Slažem se s vama da u tom smislu postoji propust. Pravna grupa koja piše zakone o elektronskim komunikacijama sastoji se od dva pomoćnika ministra našeg ministarstva, kao i nekoliko stručnjaka iz oblasti telekomunikacija s različitih fakulteta Univerziteta u Beogradu. Kao što sam rekla, ostala pitanja koja su u direktnoj vezi sa zakonom, a koja su neki od poslanika spomenuli, spomenuću na kraju, kada čujem šta svi koji su zainteresovani za ovu oblast imaju da kažu.
Hvala vam. Replika, gospodin Lapčević.
Samo kratak komentar. Znam da je ovakvo stanje i da regulatorne agencije treba da rešavaju ovu problematiku, ali nisam čuo od vas zašto Ministarstvo nije pokrenulo postupak promene članova kojima je istekao mandat i kako će rešiti problem inspekcijskog nadzora u oblasti telekomunikacija. Ako je to nadležnost određene regulatorne agencije, zašto ti inspektori nisu prebačeni u njihovu nadležnost, pa da se bave svojim poslom? Ovakav vakuum nikome ne odgovara, odnosno odgovara onima koji su na tržištu, ali ne odgovara državi, ne odgovara građanima, a država i Ministarstvo su ti koji treba da ih zaštite od onih koji daju usluge, a preko inspektora. Ako je ovako, onda nema ko da rešava ovaj problem. Ministarstvo je to koje treba da rešava problem, da inicira njegovo rešavanje. Hvala vam na odgovoru oko izrade zakona. Pomenuli ste da tu rade stručnjaci iz oblasti telekomunikacija sa beogradskih fakulteta i iz Ministarstva. Ima li još nekih fakulteta u Srbiji sem beogradskih? Ima li stručnjaka iz oblasti telekomunikacija, na primer, iz Novog Sada, Niša, ili nekog drugog grada? Nemojte da u svakoj oblasti pravimo diskriminaciju, u tom smislu da su neki pametniji od drugih i imaju više prava i privilegija da rade na određenom zakonu i da nešto pametno kažu, nego oni koji nisu u centru dešavanja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Snežana Sedlar.
Poštovani gospodine Novakoviću, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, da li je potrebno u 21. veku uopšte govoriti o značaju informacionih tehnologija i stvaranju informacionog društva? Zarad javnosti koja prati naša zasedanja, mislim da je potrebno. U 21. veku, zahvaljujući razvoju informacionih i telekomunikacionih tehnologija i njihovoj integraciji, svet postaje globalno informaciono društvo. U ovom, ni naša zemlja ne sme da zaostane, pa je i ovim oblastima dat prioritet u razvoju. Prelazak naše zemlje u informaciono društvo omogućiće bolji život svim građanima, efikasniji i efektivniji rad preduzetnika, privrednih društava, organa vlasti. Posebno bih se osvrnula na rad organa lokalne samouprave, organa vlasti na svim nivoima, kao i na prosperitet društva u celini. Podsetila bih da je proevropski razvoj Srbije i učlanjenje naše zemlje u EU jedina razvojna šansa za Srbiju i njene građane i najefikasniji garant stabilnog demokratskog razvoja, ujednačenog ekonomskog napredovanja, kao i garancija unutrašnje i spoljne bezbednosti građana i države. Zašto govorimo o ovome? Zato što se naša država, preko svojih organa i akata koja je donela, obavezala da će voditi takvu politiku, a jedan od segmenata takve politike je, u svakom slučaju, i regulisanje, legislativa informacionih tehnologija. Narodna skupština Srbije je u aprilu 2005. godine usvojila Rezoluciju o pridruživanju Srbije EU i time obavezala sebe i Vladu da će voditi politiku koja omogućava približavanje i učlanjenje zemlje u EU. Vlada RS i Odbor Narodne skupštine za evropske integracije su usvojili nacionalnu strategiju za približavanje Srbije EU, koja je time postala platforma za vođenje javnih politika, uključujući i zakonodavnu, u prvoj fazi formalizovanja odnosa s EU, odnosno za vođenje pregovora o zaključenju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju EU. Sećamo se da je 29. aprila prošle godine potpisan Sporazum o pridruživanju i stabilizaciji, odnosno SSP, a da je Skupština Republike Srbije ratifikovala taj sporazum u septembru prošle godine. Svi ovde prisutni poslanici su bili prisutni u tadašnjem, sadašnjem sazivu ove skupštine. Što se tiče razvoja informacionog društva i ekonomije, oni su zasnovani na znanju koja su u savremenom svetu conditio sine qua non uspešnog ekonomskog razvoja. Intenzivan razvoj informacionog društva najtešnje je povezan sa razvojem sektora telekomunikacija, a ubrzani razvoj sektora elektronskih komunikacija i s njim povezanih privrednih grana može pomoći Srbiji da u kraćim rokovima bitno nadoknadi evidentno zaostajanje u razvoju, da reši problem dispariteta u unutrašnjem regularnom razvoju, to će učiniti i usvajanjem zakona o ravnomernom regionalnom razvoju, o kom smo pričali pre nekoliko dana, takođe, da smanji stopu nezaposlenosti i podigne stepen kompetetivnosti svoje ekonomije na međunarodnom tržištu. Uvođenje informacionih i komunikacionih tehnologija u državnu upravu je jako bitno radi unapređenjapružanja usluga države građanima, racionalnosti u potrošnji javnih sredstava, efikasnosti u pružanju javnih usluga i javnosti u radu. Procesi funkcionisanja metodologija u primeni informacionih i komunikacionih tehnologija trebalo bi da postanu osnova za kompletnu reformu javne uprave i načina odlučivanja Vlade i njenih organa. Pridružila bih se mojim kolegama koji su danas uputili čestitku gospođi ministarki, koja nas je, zajedno sa svojim timom, sve skupa juče obradovala. Kao što znate, bili smo svedoci da je juče, 11. juna 2009. godine, održana prva elektronska sednica Vlade RS. Pridružujem se i nekoj vrsti kritike, mislim isto kao i kolega Lapčević, jer smatram da se dosta sporo odvijala pravna regulativa strateških opredeljenja razvoja informacionog društva u našoj državi. Ovo ministarstvo tada nije imalo ingerencije, nije bilo u ovom sastavu, ali, bez obzira na to, podsetila bih da je Vlada usvojila Strategiju razvoja informacionog društva 2006. godine. Strategija definiše četiri osnovna cilja – prvi je ubrzavanje i uspostavljanje strukture za izgradnju informacionog društva, što znači obezbeđivanje pristupačnih komunikacionih usluga za sve i usklađivanje pravnog sistema sa zajedničkim tekovinama. Drugi cilj je jeftiniji i brži, siguran Internet, odnosno jeftiniji i brži pristup Internetu, brži Internet za istraživače i studente i sigurne mreže za inteligentne, ili smart kartice. Treći cilj je povećano ulaganje u ljude i znanje, a četvrti – stimulisanje upotrebe Interneta, što, praktično, znači ubrzavanje elektronske trgovine, razvoj elektronske uprave, razvoj elektronskog zdravstva, postavljanje lokalnih sadržaja, na primer, nacionalnog blaga i sličnih resursa na globalnu mrežu, uspostavljanje inteligentnog sistema prenosa i elektronskih ekologija. Zajedno sa strategijom razvoja informacionog društva, Vlada je usvojila i nacionalni akcioni plan, koji navodi konkretne zadatke i rokove do kojih oni treba da budu realizovani, kao i nadležna državna tela za njihovu realizaciju. Zakonom o ministarstvima od 15. maja 2007. godine, osnovano je konačno i Ministarstvo za telekomunikacije i informatičko društvo, koje obavlja poslove koji se odnose na poštanski i telekomunikacioni saobraćaj, međunarodni telekomunikacioni saobraćaj, komunikacioni i poštanski saobraćaj, uređenje i bezbednost tehničko-tehnološkog sistema telekomunikacionog i poštanskog saobraćaja i inspekcijski nadzor. Ovakav obim poverenih nadležnosti omogućava ovom ministarstvu da istinski postane koordinator i fokalna tačka izgradnje informacionog društva i društva znanja u Srbiji. Mi vidimo da ovo ministarstvo zaista ide tim stopama. Nešto bih rekla o indikatorima razvoja informacionog društva, ograđujući se, jer se ovi podaci ubrzano i svakodnevno menjaju, tako da su, verovatno, ove stope penetracija, da tako kažem, već prevaziđene, na našu sreću. Stopa penetracije, recimo, Interneta ili broja pretplatnika Interneta je dostigla oko 25% u Srbiji, odnosno, ima preko milion i po, to je već zastareo podatak, korisnika Interneta. Takođe, penetracija personalnih računara, ili broja računara na sto stanovnika iznosi 41%. Broj pretplatnika mobilne telefonije je prekopet i po miliona, fiksne – oko tri miliona, broj registrovanih Internet provajdera se kreće oko 150. Što se tiče domaćinstava i pojedinaca, računar poseduje oko 27% domaćinstava. Zastupljenost po teritorijalnom kriterijumu je sledeća: Beograd – 30%, Vojvodina – 29,6%, centralna Srbija – 22,7%, urbani deo Srbije – 31,6%, ruralni deo – 18,8%. To je jedan od podataka koji govori da nam je zaista potrebno ubrzano donošenje zakona o ravnomernom regionalnom razviju. Takođe, priključak na Internetu poseduje 18,5% domaćinstava, od toga, Beograd – 22,7%, Vojvodina – 19,8%, centralna Srbija – 15,6%. Priključak na Internetu većinom poseduju domaćinstva koja imaju mesečne prihode iznad 600 evra. Važna preokupacija mnogih zemalja, ali i mnogih aktera u Srbiji, jeste ta da postojeći zakonski okvir ne može, ni do sada nije mogao, adekvatno podržati elektronsku trgovinu, ili elektronsko poslovanje, i da su postojeći zakoni bazirani na postojanju papirne dokumentacije, koji predstavljaju barijeru širenju globalne elektronske trgovine. Bitno je postojanje jasnog pravnog okvira i često se izdvaja kao osnovni instrument za povećanje nivoa poverenja u komercijalne transakcije, kako poslovnog sektora, tako i potrošača. Polazeći od toga da su pravna sigurnost i poverenje od ključnog pitanja svake transakcije, kredibilitet elektronskog poslovanja u velikoj meri zavisi od potencijala naših nacionalnih pravnih organa, tj. ministarstava, da definišu i kreiraju zdravu i razumljivu zakonsku osnovu za elektronsko poslovanje, koja će, samim tim, podići veru i poverenje u takav način poslovanja. Smatra se da je pravno idealna situacija ona koja digitalnom potpisu i elektronskim dokumentima daje isti legalni status kao pisanom potpisu i papirnom dokumentu. Ne može se govoriti o zakonu o elektronskom dokumentu a da se ne osvrnemo na Zakon o elektronskom potpisu. Već su moje mnoge kolege rekle, ja ću ponoviti, ovaj zakon je usvojen 24. decembra 2004. godine, pre skoro pet godina, ali implementacija zakona nije bila pravno moguća bez podzakonskih akata, koji su doneti tek 2005. godine – Pravilnik o tehničko-tehnološkim postupcima za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa i kriterijumima koje treba da ispune sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa, Pravilnik o bližim uslovima za izdavanje kvalifikovanih elektronskih sertifikata, Pravilnik o registru sertifikacionih tela za izdavanje kvalifikovanih elektronskih sertifikata u Republici Srbiji, Pravilnik o evidenciji sertifikacionih tela. Posebno bih tu pomenula sertifikaciono telo Pošte, čije su usluge i digitalni elektronski sertifikati namenjeni kako za internu upotrebu u okviru Pošte, tako i u svim eksternim učesnicima elektronskog poslovanja, bilo da su to pravna ili fizička lica. Što se tiče harmonizacije trgovinskih dokumenata, podataka i procedure, ovaj predlog zakona je, u svakom slučaju, jedan od najvažnijih koraka u kreiranju osnova za razvoj informacionog društva u elektronskom poslovanju u Srbiji. On je osnova za harmonizaciju trgovinskih dokumenata, podataka i procedura, kao preduslov za obavljanje elektronskog poslovanja, moje lično mišljenje, za zemlje regiona i sveta, standardizaciju elektronskih dokumenata, s definisanjem generičkog modela standardnog elektronskog dokumenta. Samo standardizovani elektronski dokument, usklađen sa svetskim standardima, obezbeđuje našim poslovnim subjektima jedinstveno okruženje za razmenu poslovnih podataka sa znatno više potencijalnih poslovnih partnera, geografski lociranih u svim delovima globalnog svetskog tržišta. Naravno, veoma je bitno obezbediti nivo garantovane sigurnosti u digitalnom ambijentu. On mora biti u najmanjoj meri onoliki koliki je bio u uslovima klasičnog papirnog poslovanja. Vlada, Vladini organi i nadležno ministarstvo su nadležni za razvoj informacionog društva i treba da ga podržavaju, a vidimo da to i čine, posebno kroz model saradnje privatnog i javnog sektora, on-lajn bankarstvo, razvoj sistema elektronskog plaćanja, unapređenje sigurnosti plaćanja i informisanja kao deo izgradnje nacionalne elektronske poslovne infrastrukture. Na regionalnom nivou, Srbija mora raditi, zajedno s ostalim zemljama iz okruženja, na razvoju prekograničnog elektronskog plaćanja, prekograničnog priznavanja elektronskog potpisa, sertifikacionih tela, upotrebi smart kartica i drugih mehanizama. Dugoročni cilj je integracija zemalja jugoistočne Evrope u panevropski sistem jedinstvenog plaćanja, elektronsku trgovinsku platformu i razmenu. Podsetila bih da je ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan u članu 97. stav 1. tačka 12) Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje naučno-tehnološki razvoj. Osnovni cilj elektronskog uređenja jeste da se u našoj zemlji podstakne šira upotreba elektronskih dokumenata od strane građana, pravnih lica i organa vlasti, svih organa vlasti, od državnih, republičkih, pokrajinskih, pa, naročito, do lokala, organa vlasti lokalne samouprave. Sve to će, sigurna sam, doprineti podizanju ukupne efikasnosti rada, znatnoj materijalnoj uštedi, moj kolega je govorio o ekvivalentima toga, kao i poboljšanju kvaliteta, što je najvažnije, života svih naših građana. Kao odgovornim poslanicima, poslanicima stranke G17 plus i Poslaničkog kluba G17 plus, nama je stalo da se u što skorijoj budućnosti, iz svih ovih razloga, i rad Narodne skupštine učini i jeftinijim i efikasnijim, sa znatnom materijalnom uštedom, uvođenjem informacione tehnologije u rad, bar, pojedinih segmenata Narodne skupštine, kao najvišeg zakonodavnog tela. Zato će Poslanička grupa G17 plus, u danu za glasanje, podržati Predlog ovog zakona. Zahvaljujem vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, evo, na početku, da se podsetim onog opšteg stava i razmišljanja da je, kada se bilo koji zakon donosi, pogotovo u jednoj ovakvoj oblasti kao što je elektronsko poslovanje, neophodno da se definiše pravni ambijent u kojem taj zakon donosi. Takođe, treba da se definiše i poveže s drugim zakonima s kojima je u vezi. Kada je o svemu ovome reč, nije na odmet još jednom podsetiti da jedan od zakona koji bi trebalo da reguliše pomenutu oblast Zakon o elektronskom potpisu. Kao što smo čuli u više navrata, donet je pre pet godina, ali doživeo je sudbinu mnogih zakonskih rešenja, na šta smo mi iz SRS-a ukazivali, a to je da nisu primenljivi u praksi. Sve skupa gledano, kako je u zakonu o elektronskom dokumentu navedeno, nameće se utisak da je zakon pisan isključivo, ili pre svega za potrebe elektronske Vlade, a da odredbe koje se odnose na korišćenje elektronskih dokumenata, vezano za privredne subjekte, nisu u istom zakonu na pravi način definisane. Inače, zakon je, kao što je to obrazložio predlagač, napisan u skladu s Konvencijom UN-a o upotrebi elektronskih komunikacija i, ona čuvena rečenica, s direktivama EU o elektronskom potpisu i elektronskoj trgovini. Da bi ova oblast bila na valjan način regulisana, SRS smatra da je osim, ne samo donošenja, nego i primene Zakona o elektronskom potpisu i zakona o elektronskom dokumentu, potrebno doneti i zakon o elektronskim arhivama, kao i o elektronskom komercijalnom poslovanju, jer bi se, tek u slučaju da se sve to objedini, stekli uslovi za ubrzani razvoj realnih sistema elektronske uprave, trgovine i sistema za upravljanje dokumentima i sadržajima. Sada ću ovo vreme iskoristiti da ukažem na neka razmišljanja Poslaničke grupe SRS-a i naše pokušaje da kroz amandmane modifikujemo predloženi zakon o elektronskom dokumentu. U delu u kojem se reguliše termin ''kopija elektronskog dokumenta'', zaista je bila neprihvatljiva za nas ta formulacija koja se pominje u stavu 1. člana 7, da elektronski dokument ne može imati kopiju u elektronskom obliku. Smatramo da to nije u skladu s nekim stvarima. Tu, pre svega, mislimo na tzv. bek ap sisteme, zato je neophodno da elektronski dokument ima kopiju, jer jedino tako može da preostane posle nekakvih prirodnih nepogoda i slično. Drugo, malo je previše prostora dato organima vlasti da regulišu određene oblasti. Zato smo pokušali da kroz oblast dostavljanja elektronskih dokumenata između vlasti pokušamo da na neki način uključimo i te privredne subjekte, da sve to bude regulisano ne kako je ovde zakonom predviđeno, da se obavlja putem elektronske pošte ili drugim elektronskim putem, u skladu s postavljenim propisom, već smatramo da bi taj deo posla trebalo da se obavlja preko javnog operatera, pošto postoje i Zakon o poštanskim uslugama i preporuke Svetskog poštanskog saveza. Kada je reč o članu 12, reč je o onom što je možda i najosetljivije u predloženom zakonu, o čuvanju i zaštiti elektronskih dokumenata, mislimo da nije na dovoljno dobar način omogućeno čuvanje elektronskih dokumenata i da bi nadležno ministarstvo, Ministarstvo za informaciono društvo, moralo da propiše oblike, rokove i način dugogodišnjeg čuvanja elektronskih dokumenata, jer kako je regulisano u predloženom zakonu, to je nedorečeno, odnosno nedovoljno jasno definisano. Principijelna zamerka SRS-a na gotovo sve predloge zakona koji su bili u skupštinskoj proceduri jeste da određene poslove koji se predviđaju određenim članovima zakona ne bi trebalo da obavlja ministar kao pojedinac, već isključivo ministarstvo, kao organ državne uprave. Tu su naše korekture, odnosno amandmani usmereni i na sistem za formiranje vremenskog žiga, to je član 14, i na još nekoliko mesta. Kada je o kaznenim odredbama reč, samo ću podsetiti da je u članu 24. predviđeno da podzakonska akta za sprovođenje ovog zakona Ministarstvo donese u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Mislim da je ovaj vremenski rok isuviše dug, imajući u vidu vaše navode, odnosno značaj i hitnost donošenja ovog zakona, tako da su ovih šest meseci, koliko ste predvideli, nešto što je neprihvatljivo za nas. Za kaznene odredbe, kazne koje su predviđene za prekršaj izdavaoca vremenskog žiga, pa je nabrojano taksativno, smatramo da su i suviše visoke, imajući u vidu trenutnu socijalnu situaciju itd. Smatramo da to treba drugačije formulisati, odnosno odrediti druge iznose kazni. Sve u svemu, kada budemo dobili odgovor i od strane Ministarstva i od nadležnih odbora, moglo bi da dođe do eventualnog poboljšanja predloženog zakona, prihvatanjem nekih, po našem mišljenju, suštinskih amandmana, ali ostaje i dalje konstatacija da koliko god predloženi zakon bio potreban, manje ili više loš, problem nastaje kasnije, u njegovoj primeni, pogotovo ako se ima u vidu činjenica da tek nešto više od četvrtine stanovništva Republike Srbije poseduje Internet konekciju, a da je perspektiva u ovoj oblasti izuzetno velika. Procenjuje se, dakle, za 2010 godinu, da bi ukupan promet od elektronske trgovine u Evropi mogao da dostigne čak iznos od 187 milijardi evra. Smatramo da ova celokupna oblast mora da bude na valjaniji način regulisana, neophodni su predlozi zakona na osnovu kojih bi na jasniji način bio definisan svaki problem koji bi mogao da nastane u svemu ovome. Mi ćemo o svemu ovome biti opširniji kada bude rasprava o amandmanima. Očekujem da ćete pronaći razumevanje, odnosno uvideti želju da se kvalitetnim amandmanima Poslaničke grupe SRS-a predloženi zakon popravi.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovani predsedavajući, uvaženo predsedništvo, poštovana ministarko, predstavnici Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, polazeći od Ustava Republike Srbije, koji u članu 97. stav 1. tačka 12. propisuje da Republika Srbija uređuje naučnotehnološki razvoj i prateća naučnotehnološka dostignuća u sferi savremenih komunikacija, Predlogom zakona o elektronskom dokumentu čini se značajan korak u uređivanju elektronskog poslovanja. Ovaj zakon temeljito uređuje ona pitanja koja su bitna za praksu, za funkcionisanje elektronskog poslovanja u stvarnosti. Ovaj zakon će omogućiti i dosledniju primenu Zakona o elektronskom potpisu, koji je Republika Srbija usvojila 2004. godine i kojim je započeo proces razvoja elektronskog poslovanja u našoj zemlji. Pošto se informacione tehnologije i način poslovanja menjaju veoma brzo, zakonska rešenja koja regulišu ovu oblast moraju biti fleksibilna i otvorena za nova tehnološka dostignuća. U tom smislu, dobro je da se ovo zakonsko rešenje zasniva na rešenjima sadržanim u međunarodnim dokumentima, propisima i standardima EU, a posebno na rešenjima tehnološki razvijenih zemalja, koje imaju iskustva u rešavanju sporova iz oblasti elektronskog poslovanja. Ovaj zakon omogućiće da sva dokumenta u elektronskom obliku budu pravno relevantna u pravnim odnosima. Na ovaj način, daje se mogućnost za potpuno izjednačavanje klasičnih oblika poslovanja pomoću papira s elektronskim oblicima, koji su obezbeđeni primenom informaciono-komunikacionih tehnologija. Najveća prednost ovog zakona je što elektronski dokument ima dokaznu snagu i što se smatra originalom. Isto tako, kopija elektronskog dokumenta na papiru ima dokaznu snagu originala. Ovakvo rešenje stvara mogućnost da se u našoj zemlji podstakne šira upotreba elektronskih dokumenata. To će doprineti podizanju ukupne efikasnosti rada, materijalnoj uštedi i poboljšanju života građana. Ovaj zakon je veoma značajan za građane, privredu, državnu upravu i lokalnu samoupravu i sve druge subjekte u različitim oblastima komunikacija. Njegova primena omogućiće napredak u međunarodnom položaju i delovanju kako same Republike Srbije i njenih organa, tako i u delovanju svih subjekata, od privrede do građana. Poštovane kolege narodni poslanici, uveren sam da će se usvajanjem ovog zakona naša zemlja u znatnoj meri približiti najnaprednijim društvima savremenog sveta, koja su otvorena za nova dostignuća u nauci i tehnologiji. Zbog svega iznetog, Poslanička grupa SPS-JS, u danu za glasanje, glasaće za ovaj zakon. Hvala veliko.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik gospođa Donka Banović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministre i poštovane kolege narodni poslanici, gospođa ministar je verovatno primetila da su svi poslanici koji su govorili podsetili nas, građane i ministra da smo prvi zakon iz ovog seta zakona kojima će se urediti elektronsko poslovanje usvojili još daleke 2004. godine. Na prošloj sednici je bio Zakon o elektronskoj trgovini, sada nam je na redu Predlog zakona o elektronskom dokumentu. Ima još nekih zakona koje će Narodna skupština morati da usvoji ako želimo da ovu oblast, barem što se zakonske regulative tiče, uredimo kako treba. No, ne mogu gospođi Matić da stavim na dušu da je ona jedina odgovorna zbog kašnjenja svih ovih ostalih zakona. Dakle, 2004. godine je započeo proces razvoja tog pravnog okvira koji je neophodan za razvoj elektronskog poslovanja, a posebno postojanje u tom zakonu kvalifikovanog elektronskog potpisa, jer on predstavlja značajan segment elektronskog dokumenta. Ovaj zakon je korak dalje u tom pravcu. Što se tiče same oblasti elektronskog poslovanja, ona je u Srbiji, u čemu se svi možemo složiti, prilično nerazvijena, neuređena i do sada smo vrlo malo uradili na njenom razvoju. Početkom ove godine, Društvo informatičara je organizovalo okrugli sto sa temom – Primena elektronskog potpisa u Srbiji. To je bilo, praktično, četiri godine nakon usvajanja Zakona o elektronskom potpisu. Učesnici te diskusije su se složili da ima još puno problema i nedostataka. Oni su, između ostalog, govorili i o nedostatku adekvatnih zakona, o tome da nisu usvojeni neki podzakonski akti, mada mislim da je od januara, ili marta, ne sećam se tačno kada je bio ovaj okrugli sto, tu napravljen pomak, usvojeno je nekoliko podzakonskih akata. To je bila prva zamerka sa tog okruglog stola. Druga, s kojom se svi moramo složiti, jeste da sporo ide razvoj tih paketa servisa, kako se to naziva, odnosno paketa usluga u pojedinim sektorima. Dakle, jedno je kada postavite i donesete sve zakone i podzakonska akta koja su neophodna, a drugo je koliko pojedini sektori, odnosno grane razviju taj svoj unutrašnji paket servisa i usluga, odnosno koliko su oni sposobni da građanima i privredi omoguće komunikaciju ili poslovanje uz pomoć elektronskog potpisa. Jedini svetao primer tu su možda banke, odnosno svima nam je poznat taj koncept E-banking, da su banke, uglavnom, iskoristile šansu i da se veliki broj platnog prometa ili tih transakcija, kada je o bankama reč, odvija i uz upotrebu elektronskog potpisa. Čak postoje podaci da neke banke 50% svog platnog prometa obavljaju koristeći, barem do sada, a sada će i ostale elemente koristiti, elektronski potpis. Takođe, svakom ko prati ovu oblast ili ga interesuje, poznato je da je prošle godine Javno preduzeće PTT Srbija formiralo prvo javno sertifikaciono telo. Na taj način se Pošta upisala u evidenciju Ministarstva za telekomunikacije kao prvo akreditovano telo za izdavanje kvalifikovanih digitalnih sertifikata, tako da je i u decembru prošle godine Pošta počela da dodeljuje te elektronske sertifikate i elektronske potpise. Ovo je pitanje i za gospođu ministar, kada bude odgovarala na sva naša pitanja, a to je – koliko je do sada tih akreditovanih tela upisano, da li je ostalo samo na tome da je to jedino Pošta? Tu se postavlja i pitanje monopola, jer ako u bilo kojoj oblasti samo jedno telo, ili jedno preduzeće obavlja neki posao, onda se tu mogu otvoriti različiti problemi, može da bude u pitanju monopol; s obzirom na to da je taj paket u decembru koštao 6.500 dinara, što uopšte nije malo, ako bi bila veća ponuda, onda bi verovatno i cena mogla da bude malo niža. Još jedan primer da pojedini sektori nisu razvili unutrašnje pakete servisa i usluga jeste upravo javna uprava. Uglavnom je u toku zamena naših starih ličnih karata novim ličnim kartama. Na tim ličnim kartama postoje oni čipovi, u čipovima postoji elektronski potpis, upravo zbog toga što će to moći da se koristi i građani mogu na taj način sebi da olakšaju život. Međutim, opet imamo slučaj da ti od kojih bi oni tražili te usluge nemaju razvijen svoj unutrašnji sektor. Opet jedno pitanje za gospođu ministar – da li Ministarstvo za telekomunikacije, za koje smatram da je, ne mogu da kažem odgovorno, ali bi moglo da se nađe na usluzi i raznim sektorima, može da pruži pomoć, da li su planirane obuke, edukacije, kakvu vrstu pomoći Ministarstvo za telekomunikacije može da pruži? O samom predlogu zakona je, uglavnom, bilo reči. To je da se ovim zakonom uređuje procedura postupanja s elektronskim dokumentima. Tu imamo definisano kako se prima dokument koji je u elektronskom formatu, kako se izdaje potvrda o prijemu elektronskog dokumenta, kako se čuvaju duplikati. Predviđeno je da se elektronski dokumenti čuvaju onoliko dugo koliko je za neku oblast predviđeno da se čuva dokument koji je do sada bio, možda će još uvek biti neko vreme, u papirnom obliku. Tako sam barem ja shvatila. Međutim, mislim da to neće moći tako da funkcioniše. Ne znam tačno, mi imamo, nisam sigurna da li je zakon ili uredba o kancelarijskom poslovanju, zatim imamo Zakon o arhivama. Mislim da ti zakoni neće moći da uključe tek tako i postojanje elektronskih dokumenata i da će biti neophodno, barem, doneti i zakon o elektronskim arhivama, da bismo pratili i ove elektronske dokumente. Zatim, u zakonu su i članovi koji govore o vremenskom žigu, i to prema obavezama koje proističu upravo iz te uredbe o kancelarijskom poslovanju i Zakona o upravnom postupku, zato što ima puno transakcija, da tako kažem, ili u tom poslovnom svetu mnogo toga zavisi od datuma. Da li su predloženi članovi u Predlogu zakona sasvim dovoljni da zaštite da ne može da dođe do falsifikovanja datuma, odnosno da neko promeni vreme na kompjuteru, pa da vi kasnije zakasnite da reagujete itd.? Mislim da je svima jasno koliko je važno da ne dođe do falsifikata. Ono što mogu da kažem, jeste da je ovaj predlog zakona prilično dobar. Poslanička grupa DSS-a je podnela nekoliko amandmana koji se tiču rokova. O tome će biti više reči kada budemo govorili o amandmanima u raspravi o pojedinostima. Moj kolega Milan Lapčević je izneo još neke zamerke, no o tome će biti reči kada bude rasprava u pojedinostima. Nemam još mnogo vremena, ali htela bih da iskoristim ovu priliku, kad već govorimo o modernim tehnologijama, da lažem da su i naša deca i naši mladi ljudi u velikoj opasnosti kada je u pitanju način na koji koriste Internet. Prema anketama u nekim evropskim državama, 90% mladih, čak i dece, koriste Internet. Mi nemamo tako precizne podatke kada je reč o Srbiji, mada svi možemo da primetimo da iako je nizak standard, roditelji se veoma trude da nabave i kupe kompjuter, zato što je danas i odrastao čovek, ako nema tu osnovnu informatičku pismenost, nepismen, a kamoli deca koja se tek školuju. O opasnostima nepravilnog korišćenja Interneta mislim da nikome od vas ne moram nešto posebno da objašnjavam. Dakle, imamo mlade koji tako koriste Internet, a bezbedonosna kultura kada je u pitanju upotreba Interneta je veoma loša, posebno kada su roditelji u pitanju, zato što naša deca mnogo više o tome znaju negoli roditelji. Ja imam dva dečaka u osnovnoj školi i što se tiče zaštite deteta od kompjutera, ona se svela na to da sam napravila šifru koju oni ne znaju, pa im ponekad uključim i ostavim im neko vreme da oni to koriste. To nije dovoljno. Znam da je Ministarstvo 2009. godinu proglasilo godinom zaštite dece od Interneta, pa je to još jedno pitanje. Kako ta kampanja teče? Dakle, ovo je već šesti mesec, prošlo je pola godine. Cilj znam, dakle, edukacija i upozoravanje i mladih, i roditelja, i nastavnika, i svih koji koriste Internet na sve opasnosti i kako treba Internet koristiti sigurno. Koje su aktivnosti do sada sprovedene? Koliko je škola, ako je to bilo predviđeno tom kampanjom, uključeno u sve to? Da li možda čekate sledeće polugođe? Koliko će uopšte, u ovom slučaju, školske dece biti obuhvaćeno? Da li možemo, posle završetka te kampanje, ili projekta, da i mi u Skupštini od vas očekujemo neku vrstu izveštaja ili nalaza, gde biste nam rekli gde su danas naša deca i mladi kada je u pitanju Internet i koliko su u opasnosti? Potpuno je jasno da tehnološke mere... (Predsedavajuća (Gordana Čomić): Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) ... dakle, potpuno je jasno da samo tehnološkim ili tehničkim merama ne možete da to uradite, da je tu potrebno mnogo toga drugoga uraditi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 58 minuta. Reč je tražila i ministarka Jasna Matić. Izvolite.
Htela sam samo kratko da odgovorim na pitanje vezano za bezbednost dece na Internetu i da kažem da sam zahvalna poslanici DSS-a što je postavila to pitanje danas u Narodnoj skupštini. Ministarstvo je, kao što ste rekli, proglasilo ovu godinu godinom zaštite dece na Internetu i do sada je objavilo brošuru za decu, brošuru za roditelje i nastavnike, podiglo veb sajt sa detaljnim informacijama o problemima koji se nalaze na Internetu, ali i s osnovnim pojmovima koji su deci poznati, ali roditeljima nisu, upravo sa ciljem da roditelji ovladaju svim onim što danas na Internetu postoji, kako bi sa svojom decom mogli da razgovaraju o tome šta deca rade i da prate njihovo ponašanje. Na tom sajtu su postavljeni i linkovi ka besplatnim softverima koji pružaju određenu zaštitu pri korišćenju Interneta. Odštampani su i plakati, koji će se od početka iduće godine distribuirati svim školama u Srbiji, kako bi deca imala svest o tome šta treba da rade, a šta ne treba da rade. Mi očekujemo i od Parlamenta da da svoju podršku ovakvom jednom pristupu, koji će krajem ove godine biti dopunjen uspostavljanjem obrazovne mreže Srbije, prerastanjem akademske mreže, koja trenutno povezuje univerzitete u Srbiji, u obrazovnu mrežu, koja će povezivati sve obrazovne institucije, znači, i osnovne i srednje škole, koja će u svom mrežnom sistemu imati zaštitu od neželjenih sadržaja, kao i od virusa i ostalih upada u sistem.Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić; on je poslednji prijavljeni govornik. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o elektronskom dokumentu, koji zajedno sa dva zakona iz ove oblasti, zakonima o elektronskom potpisu i o elektronskoj trgovini, predstavlja jednu celinu koja je vrlo bitna u oblasti elektronskog poslovanja, gledajući i u užem i u širem smislu kategoriju elektronskog poslovanja. U svetu postoje danas razni oblici elektronskog poslovanja. Oni se razvijaju 40-ak godina i imamo vrlo izražen i naglašen kvalitetan oblik elektronskog poslovanja, kako u oblasti državne uprave, tako i u oblasti bankarstva, trgovine, rada državnih organa, prevashodno fiskalnih organa, poreskih organa, carinskih organa i drugih organa. Gde smo mi u ovom sistemu? Mi ovaj oblik poslovanja radimo 15-ak godina, prevashodno su bankarski poslovi počeli pre 15-ak godina, a svi drugi su tek u povoju. Kaskamo za svetom 30-ak godina. Ovaj zakon je vrlo bitan s aspekta formalno-pravne regulative, koja se ukrupnjava i kojom ćemo dobiti zaokruženu celinu, zajedno sa podzakonskim aktima koje će Ministarstvo doneti, ali ne možemo biti zadovoljni primenom, implementacijom ova dva zakona, Zakona o elektronskom potpisu i Zakona o elektronskoj trgovini, a i implementacija ovog zakona, kada bude usvojen u ovoj skupštini, biće otežana zbog toga što nije formalno-pravno ušao u regulativu koju obuhvataju drugi zakonski propisi. Koji su to zakonski propisi koji imaju bitnu vezu i korelaciju s ovim zakonskim propisom? To su Zakon o kancelarijskom poslovanju, Zakon o opštem upravnom postupku, Zakon o arhivskoj građi, Zakon o državljanstvu, ličnoj karti itd., koji imaju vrlo bitnu funkciju i koji će morati dobiti određene zakonske inovacije. Mislim da je predlagač morao to rešiti ovim zakonskim propisom, kao i pitanje celokupnog elektronskog poslovanja vezanog za ovaj zakonski projekat, znači, zakon o elektronskom dokumentu, zato što bi donošenje ili inoviranje Zakona o opštem upravnom postupku i Zakona o kancelarijskom poslovanju itd. usložilo inače ogromnu zakonsku regulativu i umnožilo zakonske propise u Republici Srbiji. Juče smo mogli u sredstvima informisanja dobiti određenu informaciju o radu Vlade, novom obliku rada Vlade, elektronskoj sednici Vlade, kao i informacije o tome kolika je pri tom ušteda. Dobro je, s aspekta države i društva, da vodimo računa, da napravimo analizu o tome koliko štedimo na ovaj način. Ne samo da štedimo, nego ubrzavamo postupak, kvalitetnije radimo, misli se na Vladu. Ali, postavljam pitanje – zašto to nismo počeli juče, zašto to nismo počeli prošle godine, zašto to nismo počeli pre pet godina, jer iste preduslove koje imamo danas imali smo i pre pet godina? Isto pitanje za stručne službe Skupštine – zašto nismo u elektronskoj formi počeli rad pre pet godina, pre deset godina, ili juče, kad i Vlada? Preduslove imamo, ali nemamo dobru volju i nemamo analizu. Pre godinu dana, kada su pokrenute određene inicijative u ovoj skupštini o tome da dobijemo laptopove i da krenemo u elektronsku obradu podataka, da svu dokumentaciju koju dobijamo u papiru dobijamo u elektronskoj formi, tog trenutka su novinari zaustavili sve. I sve u ovoj državi zaustavljaju i pokreću novinari. Zašto? Zato što ne rade državni organi. Ministarstvo telekomunikacija i drugi državni organi su dužni da naprave analize; istu analizu mora napraviti i Narodna skupština Republike Srbije. Juče smo dobili informaciju da će ovo što je uloženo u informacionu tehnologiju za elektronske sednice Vlade koštati nekih 37-38 miliona i da će se otplatiti za godinu dana. Zašto ova skupština ne napravi istu takvu analizu, izađe pred javnost i pred građane Srbije i kaže – jeste, poslanici će dobiti to i to i Skupština će uštedeti toliko i toliko sredstava? Nisu bitni čak ni materijalni, odnosno finansijski podaci o tome kolika je to ušteda, bitno je da dobijamo daleko kvalitetnije sve ono što dobijamo na papiru. U Skupštini smo mogli dobiti određene informacije da određeni dokumenti, predlozi zakona, razni amandmani nisu došli do poslaničkih grupa. Zašto? Zbog toga što je to hrpa dokumenata koja korespondira između predlagača, onih koji ih obrađuju, stručnih službi Skupštine, kurira koji to raznose, poslanika koji to kasnije preuzimaju itd. U tom kolanju dokumentacije, normalno je da se dešavaju propusti, da se određeni dokumenti ne donesu. Kada se radi o elektronskoj pošti, nema tih problema. Zato stručna služba, ako to nije učinila, a nije učinila, mora već danas da krene da pravi analizu i da već za 10, 15, mesec dana dobijemo informaciju, analizu o tome kolike su uštede i šta mi time dobijamo. Pročitaću vam ovo što vidim ne samo u radu državnih organa, nego u radu i pripremi dokumentacije od strane građana, kada korespondiraju s državnim organima, zatim, moramo tu spomenuti i privredu. Ogromno vreme se gubi na izradi dokumentacije, predaji dokumentacije, preuzimanju i obradi dokumentacije, arhiviranju itd. Sve će se to izgubiti onog trenutka kada budemo imali dobro osmišljen zakonodavni sistem, podzakonske akte koji nas upućuju na način i oblike rada i, na kraju, sve to budemo imali u elektronskom smislu obrađeno, sortirano, arhivirano i uvek dostupno, daleko brže nego što je danas. Ovakvim načinom elektronskog poslovanja dobićemo daleko efikasniji rad državnih organa; prevashodno je bitno kod državne uprave, jer oni su nosioci najvećih aktivnosti u obradi podataka, izradi određenih dokumenata, koji se kasnije dostavljaju građanima. Moramo spomenuti tu i materijalnu i finansijsku uštedu, u smislu daleko manje provedenog vremena u izvođenju dokumenata, s druge strane, državni organi će daleko manje trošiti kada sve to rade u elektronskom vidu. Vrlo je bitno gubljenje vremena pred šalterima, jer građani danas pred šalterima provedu ogromno vreme. Evo, dolazim iz Novog Sada. Mogli ste videti u pisanim i elektronskim medijima da tamo ljudi dolaze u večernjim časovima, da donose stolice, provode celu noć pred MUP-om, da bi dobili ili određeno uverenje, ličnu kartu, ili neku drugu putnu ispravu, jer im je neophodno. Građani gube ogromno vreme pred šalterima. Sve se to gubi onog trenutka kada imamo jedan osmišljen sistem. Ovo je početak i zato ovo ministarstvo, a i druga ministarstva i drugi državni organi moraju krenuti daleko dublje. Vidimo u obrazloženju ovog predloga zakona da neće biti neophodna sredstva. I te kako će biti neophodna sredstava da bi zaživeo ovaj sistem, jer bez sredstava, bez nabavke tehnologije, bez nabavke operativnih sistema i edukacije radne snage nema sprovođenja ovog zakona, nema implementacije ovog zakona. Zato, na posao, državni organi pre svega, to je u interesu građana. Nije u interesu građana da dobijemo jedan suvoparan zakon, koji kasnije niko neće otvoriti, nego je u interesu da imamo operativne zakone, koji će biti primenjivi i implementirani onog trenutka kada se stvore preduslovi. Preduslovi su tu. Mi operativne sisteme imamo, imamo i adekvatnu tehnologiju, samo je moramo znalački iskoristiti. Moramo edukovati radnu snagu. Mi u državnoj upravi nemamo edukovanu radnu snagu. Imamo sada zadovoljavajući broj operativnih sistema i tehnologije, ali nemamo edukovanu radnu snagu koja to može nositi. Državni službenici su po godinama stari, preko 50 godina. Više od pola njih nije nikada uključilo kompjuter. Više njih nije ni pročitalo ono što je bitno s aspekta ovog vida poslovanja. Znači, državni organi moraju hitno da krenu u nabavku tehnologije, operativnih sistema, za to su potrebne pare i edukacija radne snage. Znači, ne stoji ova vaša konstatacija da za sprovođenje ovog zakona ne treba novac. Ako ga mislite samo doneti i ne primeniti, onda stvarno i ne treba. Zadovoljili ste formu, a šta se suštinski u stvarnom životu dešava, to nije bitno. Tako vi radite. Ne možete tako raditi i ne smete tako raditi. Nije to u interesu građana. Ono što hoću da naglasim, to je kako se implementiraju određeni zakonski projekti u praksi. Ovde ću vam navesti jedan primer. On je inspirativan, pomalo i tragičan, ali odslikava pravu sliku današnjeg društva i nebrige vlasti prema narodu. Pre šest meseci smo usvojili Zakon o matičnim knjigama, kojim smo predvideli da isprave koje se izdaju od strane matičara nisu vremenski limitirane, odnosno trajnog su karaktera; misli se na izvode iz matičnih knjiga rođenih, venčanih, umrlih.Do sada smo imali situaciju da smo za svaki dokument, kada smo tražili uverenje o državljanstvu ili rešenje o državljanstvu, morali dostaviti izvod iz matične knjige rođenih i on nije smeo biti stariji od šest meseci. Sada je ta odredba brisana Zakonom o matičnim knjigama. Međutim, u praktičnoj primeni, ona nije brisana, i dalje je ostala. Na sajtu Ministarstva unutrašnjih poslova možemo pročitati šta je neophodno za izdavanje biometrijske lične karte: potrebna je lična karata ili druga važeća isprava, ako čovek već ima ličnu kartu, dalje, izvod iz matične knjige rođenih ne stariji od šest meseci, i to na uvid, uverenje o državljanstvu Republike Srbije ne starije od šest meseci, i ponovo na uvid. Vidite kako državni organi postupaju prema svojim građanima. Sada ću vam ilustrovano prikazati šta to znači za građanina izbeglicu, proterano lice iz Hrvatske, koje mora otići u Hrvatsku baš zbog toga. Ovo što je na sajtu, to je i u papirima činovnika na šalterima. Kada on dođe na šalter s validnim dokumentom, važećim prema odredbama Zakona o matičnim knjigama, a sada i drugim zakonskim propisima, činovnik kaže – ne, mora biti mlađi od šest meseci. Taj isti građanin, koji je izbeglo lice, koji ima izbegličku legitimaciju, mora otići u Hrvatsku, doneti dokument; tako za uverenjeo državljanstvu, tako i za ličnu kartu, pasoš i sve druge dokumente koje izdaju državni organi. Nije to samo otići, nego se tamo plaća i administrativna taksa, i to je tri ili četiri puta veća nego ovde, treba izgubiti jedan ili dva dana, to je putni trošak; s obzirom na to da je tamo sve popaljeno, uništeno itd., završava u nekom hotelu, pa je to 50-60 evra itd. Tako za jednog, tako za drugog bračnog druga, tako za dete, tako za jedan dokument, tako za drugi itd. Kako državni organi Republike Srbije rade, to je zločin prema određenoj kategoriji stanovnika, da ne kažem za sve, a za ove je posebno – izbegao bez imovine, bez prava itd., osuđen na milost i nemilost pred vlastitim državnim organima. Moramo uzeti još jednu kategoriju stanovnika, a to su izbegla lica, zvanično ih, prema podacima Komesarijata za izbeglice, ima preko 90 hiljada. Ti ljudi, kada pokrenu postupak da dobiju rešenje o državljanstvu i lična dokumenta, ne mogu otići u Hrvatsku. Zašto? Zato što su im dokumenti, odnosno pasoš iz Republike Srpske Krajine ili onaj stari hrvatski, nevažeći. Kako da odu? Nikako. Onda se dovijaju na ovakve i onakve načine, i preko supruga, preko rođaka itd., jer ne mogu otići sami. Gledajte šta ih tamo dočeka – tamo dođu u policijsku postaju, tako nazivaju policijsku stanicu, i onda im kažu – za toga i toga morate prvo otići u poreski organ da donesete potvrdu da su izmirene poreske obaveze. Čovek je od 1991, ili 1995, ili 1997. godine u Republici Srbiji i normalno da je u međuvremenu poreski organ raspisivao i razrezivao porez i u poreskim knjigama se vodi određena obaveza. Kako doći do tog papira? Izmiriti obaveze? Po pravilu, izbeglice izmiruju obaveze da bi dobili dokument. Onda, idu dalje. Kada se pribavi taj dokumenat, onda kažu – morate otići u komunalne ustanove, kao što su komunalna preduzeća, razna druga preduzeća, u elektroprivredu, u gasna preduzeća, i doneti potvrdu da su izmirene sve obaveze o komunalnim naknadama i komunalnim uslugama. Kada se sve to zadovolji, posle toga se odlazi u vojni odsek i tamo se odjavljuju, određenim izjavama, fotokopijama vojne knjižice, pa se sve to dostavi opet tom čoveku koji je tamo, jer ovaj ne može otići, i sve to traje godinu dana ili šest meseci, uz mnogobrojna nerviranja, uz mnogo sredstava naknade državi Hrvatskoj, samo zato što državni organi Republike Srbije ne razmišljaju o tome. SRS je u više navrata pokretala ovo pitanje i ukazivala na ogromne probleme izbegličke populacije, ali šta vas briga. Šta vas briga za nesrećnike koji su proterani, njihova imovina uništena, oduzeta prava itd.! Posle svega, da sve to zanemarimo, zašto na sajtu državnog organa stoji odredba koja je protivzakonita? Zašto teramo ljude u ovakve situacije? To je zločin prema tim ljudima, to je nastavak onog zločina koji su ti ljudi doživljavali 90-ih godina. U formalno-pravnom smislu, sam zakon nije potpun u pogledu nadzora. Nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, kaže se, vrši Ministarstvo. Kako ćete izvršiti nadzor? Kako ćete ući u dokumentaciju, kako ćete ući u elektronske dokumente? Kako vi tehnički, tehnološki, da uđete u te dokumente? Kako će to učiniti inspektor za elektronski potpis? Nedovoljno, nepotpuno, nejasno i stvoriće konfuziju. Zato, kažem, implementacija ovog zakona treba da usledi onog trenutka kada bude usvojen. Prošlo je osam dana, već sutra morate imati mogućnost kontrole. Mi elektronsko poslovanje obavljamo već 15-ak godina. Kako? Vrše ga određeni organi, bez kontrole. Da li ima zloupotreba? Ima, i to ogromnih. Zašto? Zato što nemamo državnu kontrolu. Instrumenti državne kontrole su inspekcijski organi. Ovo što ste napisali, to je mrtvo slovo na papiru, i za Ministarstvo i za inspekciju. Nije opravdanje to što kažete da trenutno nemate telekomunikacionog inspektora. On mora da bude u funkciji onog trenutka kada se pojava dešava, kada u praktičnoj primeni, u praktičnom životu imamo određene negativne pojave, koje mogu imati negativne društvene implikacije. Konstatovali smo ovde probleme u mobilnoj telefoniji, probleme kod kablovskih operatera i kod svih drugih operatera, ali sve se to odvija pred nama, mi smo skrstili ruke, nemamo inspektora. Pa, stvorite preduslove da bude inspektora. To je, sve zajedno, nedelju dana, mesec dana posla. U pravnom smislu, stavite ovde zakonske projekte i normirajte zakonske propise i napravite sve to. Nema tu opozicija razloga da vam bilo šta osporava. Osporavamo pojave koje su evidentne i činjenice koje su jasne, ali, s druge strane, država samo ćuti o tome i uvek se ograđuje određenim problemima, a najbolje opravdanje ja da opozicija u Skupštini odugovlači s mnogobrojnim amandmanima itd. To su prazne priče. Pređite s tih praznih priča na dela, radite, i opozicija neća imati nikakvih problema. Zašto bi vas ometala u radu, ali u neradu ćemo vas uvek sprečavati, a ne radite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 25 minuta. Izvolite.
Na početku bih da stvarno dam nešto kao uvod, pošto u ovoj šumi propisa, proevropskih propisa, ipak, narod treba da se orijentiše, da shvati da te reči ''proevropski propisi'' možda u ovoj oblasti i nemaju to značenje koje vi obično dajete nekim drugim propisima. Naše društvo je prilično žilavo, uporno i, moram da vam kažem, neuništivo. Nisu kompjuteri nešto što je nastalo 2001. godine. Ne može da se kaže da je neko progresivan, izuzetno pametan, lep, fin, ima laptop, i završio je posao. Ima tu i starijih ljudi, koji se sećaju onog ''komodora'' pi-si 328, ili kako beše, itd. Po prirodi stvari, mi želimo da idemo napred kao društvo. Dobro je što se ide dalje i što život nameće potrebu da se nešto reguliše, pre svega, garancije koje moraju da se pruže radi neke sigurnosti. Ukoliko ne postoje garancije, ukoliko ne postoji sigurnost, ukoliko ne postoji zaštita, onda je sve to što je navodno novo obična prevara. Mi smo bili žrtve velikih planetarnih prevara, i onih sitnih, i onih najsitnijih, i ma koliko se to nekome sviđalo ili ne sviđalo, ovu oblast niko ne može da zaustavi. Ali, nema ni potrebe da je zaustavlja. Jednostavno, to je život, on ide svojim tokom. Ima neke svoje principe. Da vas podsetim, nekada davno, u onoj bivšoj Kraljevini Jugoslaviji, ćate su bile poznate po tome što su pisale te državne dokumente, jer retke su bile pisaće mašine, pa su onda onim krasnopisom pisane tapije, uvodi, ugovori. U to vreme, svaka porodica je u toku godine imala potrebe za jednim, eventualno, dva dokumenta, a onda je i bilo mogućnosti da se to piše. Kako je društvo krenulo napred, pojavila se potreba za nekim novim dokumentima i danas, bukvalno rečeno, kada odete kući i otvorite poštansko sanduče, morate da nađete neki dokument. Neki put je to račun za vodu, neki put je to račun za struju, račun za telefon i nešto drugo, poput rešenja o plaćanju kazne. Jednostavno, izloženi smo velikoj količini dokumenata koji trenutno život znače i utiču na život pojedinca. Prosto smo zatrpani tim dokumentima. Elektronika omogućava da se brže radi posao, ali to je samo sredstvo. Ovo treba posmatrati samo kao tehničko sredstvo, a ne kao cilj. Cilj koji treba da se postigne, nalazi se u čoveku, a ne u laptopu. Samo čovek koji ne zna ništa može da se hvali time što ima laptop. To je obično sredstvo – imam jednu malo bolju hemijsku olovku. I svi oni koji smatraju da izvor njihovog planetarnog saznanja treba da predstavlja laptop, prikačen na Internet, da dobijaju neke informacije, šalju poruku da mogu da budu potencijalni bolesnici, povodom onog virusa koji vlada u SAD i nekim visokotehnološki razvijenim društvima, Japanu, pa i Kini, gde postoje svojevrsne grupe zavisnika koje, hvala Bogu, još nije udarila struja kada uhvate laptop, ali, jednostavno, moraju da bulje, moraju da pilje u taj laptop, moraju na ''Guglu'' da pretražuju i dobijaju neke informacije. Tako pokazuju da im je knjiga strana, ali, levak u vidu laptopa, preko kojeg se sipa u glavu, jeste nešto neophodno. Nemam nameru ništa da karikiram, nego da nešto pravilno definišem i orijentišem u vremenu i prostoru. Ukoliko se čuje neka primedba od SRS-a povodom ovog i sličnih zakona, gde se govori o nekoj elektronici, nekim novim tehnološkim dostignućima koja treba da se primene u praksi, onda znajte da su naše kritike samo u onom delu gde država treba da ispuni svoju funkciju, a to je garancija, zaštita, kontrola, pouzdanost, jer smatramo da u tom delu postoji obaveza države. Država ne sme svojom pasivnošću da dozvoli da neko bude naivan i da strada. Onda se neminovno postavlja pitanje – gde je tu država? U ovom zakonu se sada definiše šta je elektronski dokument. Po ovom članu, kako ste to definisali, to su podaci u vidu brojki, slova, znakova, grafičkog i vizuelnog prikaza, a kasnije se nabrajaju još neke karakteristike, neki opisi i osobine, iz kojih može da se zaključi da je to specijalna vrsta dokumenta, koji se može nazvati podneskom, pismena, kako ona koja upućuju stranke, tako i ona koja predstavljaju odluku državnog organa. Međutim, u toj definiciji, zaboravili ste samo jednu stvar, koja je najvažnija za sve te dokumente, a to je slobodno izražena volja pošiljaoca, autora. Nje nigde nema, kao što nema ni nečega što treba da bude dispozitiv, odluka, naredba, nalog, u nečemu što se zove rešenje nadležnog državnog organa ili organa lokalne samouprave. Ovaj zakon samo treba da reguliše da to što piše na tome što nazivate elektronskim dokumentom ispunjava sve uslove u pogledu pouzdanosti da je to tako, makar u tekstualnom delu. Tu garanciju mora da obezbedi država. Tu nastupa problem ovog zakona, koji predlagač nije mogao da reši odredbama zakona, pa je omogućio da se ta pitanja, kao eminentno tehnička i tehnološka, reše podzakonskim aktima. Pogledajte tu vrstu laicizma kojom se pristupa. U članu 24, to su prelazne i završne odredbe, propisano je da podzakonske akte za sprovođenje ovog zakona Ministarstvo donosi u roku od šest meseci. Onda, okrenete samo jednu stranicu ispred, član 14, stav 3 – ministar nadležan za informaciono društvo propisuje bliže uslove koje mora da ispunjava sistem za formiranje vremenskog žiga. Član 24. i član 14. poprilično su kolizijski i može da se izvuče zaključak da bi morao da se usvoji neki amandman, ili da vi podnesete neki amandman i da ovo izmenite, jer ovo može biti uzrok velike tuče u Ministarstvu, da ljudi tamo zaposleni smatraju da su oni dužni da to donesu, a da ministar, kao pojedinac, inokosni organ, kaže – ne vi, nego ja sam nadležna, i da krene tuča, krv do kolena u prostoriji, jer ste vi, glasajući za ovaj zakon, njih posvađali. Interesantna stvar. Već danima pričamo o nekim zakonima koji su na sednici Narodne skupštine. Ja sam juče pohvalio Vladu kako je napokon shvatila da je Ministarstvo nadležni državni organ a ne ministar. Ministar je inokosni organ unutar državnog organa. Vidim, ovi propisi koji su bajati zadržali su manir koji je ranije postojao, ministar je tu, ako ne Bog, sveti Petar, tu je negde blizu. Još jedna stvar je interesantna. Ovim zakonom, koji ima taj naziv – o elektronskom dokumentu, mnogo više se posvećuje pažnja nekome koji daje sertifikat koji garantuje da je to to, a taj mora da bude pravno lice i mora da obavlja privrednu delatnost, jer komunikacije su privredna delatnost. Zamislite, u kaznenim odredbama postoje samo prekršaji. Zašto ovo kažem? Juče smo na dnevnom redu imali zakon o udruženjima, a za udruženja ste predvideli čak i odgovornost po osnovu privrednog prestupa. Prosto, čudim se ko vam piše ove propise. Onaj što vam piše ove propise apsolutno ne zna ustavno-pravni poredak Republike Srbije u prošlosti, a pogotovo ovaj koji se uspostavlja novim ustavom od 2006. godine. Zašto? Ovde je ideja da se sve prepusti ministru, ministarstvu. Da vas podsetim, imali smo juče Predlog zakona o udruženjima. U zakonu je do tančina propisano šta sadrži registar. Imali smo pre nekoliko meseci Zakon o političkim strankama, ko vodi registar, kako se vodi registar, koji podaci se evidentiraju itd., do detalja. Ovde stoji samo jedna odredba, ili, da budem precizniji, nekoliko rečenica u nekoliko odredaba, da ministar to propisuje, a onaj ko treba da se bavi ovim poslom, izdavanjem ovog vremenskog žiga, ne sme da počne da radi dok ne bude upisan u registar. Koja su njegova prava? Koje uslove treba da ispunjava? To nije stvar podzakonskog akta, samo neki tehnički detalji mogu biti, ali ta procedura, ovi koji se razumeju u kompjutere, ja se ne razumem, koriste termin ''protokoli'', nešto što je propisano kako se radi, postoji neka tehnologija, neki redosled poteza. U tom smislu, ovaj predlog zakona je nedorečen. Zašto je nedorečen? Svrha svakog zakona i onih odredaba da zakon stupa na snagu nekoliko dana posle usvajanja jeste da onaj ko pročita zakon zna šta su njegova prava, šta su njegove obaveze. Ko bude pročitao ovaj zakon, ako ga usvojite u ovom tekstu, neće znati koja su njegova prava i obaveze. Još jedna stvar za koju mislim da je važna, ovo je sve mogućnost, nije obaveza. Moram da pohvalim one koji su pisali ovaj zakon u pogledu one odredbe gde su rekli da se ovaj zakon i dokazna snaga elektronskog dokumenta ne priznaje za one pravne poslove gde je potrebno lično prisustvo građanina, stranke, stranaka itd. Zato treba da shvatimo koji je domet ovog predloga zakona. On ne zabranjuje normalnu komunikaciju na papiru, u zakonom propisanom roku, on samo otvara mogućnost da se ubrza ovo naše društvo. Sada moram da vam skrenem pažnju na nešto. Od kad smo uveli te kompjutere i rekli da je vreme novac, ubrzalo se sve: ubrzao se obrt kapitala, ali se ubrzala i pljačka, ono što ste mogli da kradete za dva meseca, sada možete za dva minuta da ukradete. Možda vam deluje smešno, ili interesantno, ali za vreme sankcija, naša deca, kada kažem naša, ne mislim na svoju, ali naša deca u Srbiji su se pokazala vrlo umešnom u tim stvarima da putem kompjutera razbiju tamo neke sisteme u inostranstvu, pa naručuju opremu, televizore. Čuo sam za jednoga da je naručio i kola, pa nije mogao zbog carine. Zašto ovo koristim kao primer? Ta visokosofisticirana tehnologija neminovno proizvodi i visokosofisticirani kriminal. To vam je u životu plus i minus. Takav je oreol oko nas. Znate i sami, dok jednom ne smrkne, drugome ne može da svane. Kao što novac ima ''pismo'' i ''glavu'', kao što postoji nešto pozitivno, u istoj količini postoji nešto što je negativno. Koliko ima onih koji se trude da se zakon sprovede na najbolji mogući način, verovatno ima i više onih koji žele da ga prekrše i da ne urade onako kako je napisano u zakonu. Ovaj zakon ne pruža te garancije. Ne želim da koristim primere koje svako može da na Internetu pronađe, i o berzi, i o ovom i onom, gde se radi o kriminalu. Ovaj zakon ne reguliše krivična dela, postoji drugi propis koji je propisao šta predstavlja kazneno delo u oblasti baratanja elektronskim podacima. Stičem utisak da, možda, najširoj publici ova tema nije dovoljno jasna. Pokušavam da izbegnem ove termine koje elektroničari koriste, ne baratam tim terminima i kada bih površno baratao, možda bih pogrešio, pa bi se svi smejali, a ne želim da pričam gluposti, ali nešto što liči na ovo, nećete da mi zamerite, jesu ove naše e-mail poruke, samo što bi ovde bilo s još nekim, uslovno rečeno, pečatom, kao da je zvanično. Vidite, bio sam žrtva jedne e-mail poruke, ali ne ovde, nego u Holandiji, i to iz Narodne skupštine. To sekretar Narodne skupštine zna. Sprovedena je istraga ovde, na moj zahtev. Ljudi koji se razumeju u to ustanovili su da je, navodno, neko s mog kompjutera poslao neku poruku od dve reči na neku tamo adresu, ali na mom kompjuteru nema brisano, niti ima da sam ikada slao poruke. Ima nekih poruka od pre tri-četiri godine. Malo je falilo da me uhapse, jer kažu – imate e-mail adresu i vi snosite odgovornost za sve što krene s vaše e-mail adrese. Zato pričam o zaštiti, o garanciji i o onome što treba da bude sigurnost za svakog građanina. Pre nekoliko dana sam saznao da je to moglo da se izvrši upadom u server Narodne skupštine i sa nekog laptopa, preko tog ''vajrlesa'', da stvarno izgleda da je s mog kompjutera otišla poruka. Gde je zaštita? Ko je taj koji garantuje zaštitu, koji garantuje pouzdanost? Napisali ste da je taj imalac vremenskog žiga ta sigurnost. On je garancija pouzdanosti. On je, u krajnjem slučaju, i garancija tačnosti toga što postoji. On ne ulazi u sadržinu, jer nije autor sadržine. Kako mi njega da kontrolišemo? Mi smo sada, doduše, ne sada, nego ranije, propisali ovog inspektora za elektronski potpis. Pošto se očekuje masovna primena ovog zakona, jer poenta zakona jeste da pruži mogućnost svakome ko ima kompjuter i tu telefonsku liniju da uđe u taj sistem, postavlja se pitanje – kako može sve to da se iskontroliše? Koliko treba inspektora? Malopre smo slušali primer da je moguće da se i na berzi završi, da se završi i kriminalom. Mi još nismo rešili situaciju da vas čovek pozove u četiri sata ujutru telefonom i kaže – sutra su izbori, glasaj za toga i toga. Ovaj sanjiv čovek psuje i tog što ga je slao i tog za koga treba da glasa. To je uradila konkurencija. Čovek živi u zabludi, kao u vreme partizana i četnika. Znate, partizani puste bradu, tamo nešto naprave i kažu – to su uradili četnici, ili obrnuto. Koristim ove jednostavne primere – kako da se zaštitimo od prevare. Sve što je visokotehnološki, napravljeno je, pre svega, zbog nečeg lošeg. Da vam dam jedan primer. Prvi videorikorder je napravila NASA, da bi ga stavili na satelit, da bi snimali rusku stranu, šta ima i kako ima. Posle nekoliko godina, mangup je shvatio – ovo može da bude interesantno i za masovnu upotrebu; onda su krenuli u proizvodnju za masovnu upotrebu i sada svako može da kupi videorikorder. Gotovo da bez kriminala nema razvoja tehnološkog društva, kao što vidite, ili pokvarenih namera, zbog čega se nešto izmišlja. Verovatno je i atomska bomba produkt lošeg mišljenja o radijaciji, koja je na početku verovatno imala neke plemenite namene. Kako da se zaštitimo? To je nedostatak ovog zakona. To je ono što mi kritikujemo, o tome je gospodin Buha pričao, i Vladan Jeremić. Podneli smo neke amandmane. Verovatno ni s našim amandmanima ne možemo to da sredimo kako treba, ali to je veliki problem. Javljaju se neki provajderi tu. Računao sam da mi imamo našu jaku telekomunikacionu mrežu, s obzirom na to da je to bilo u državnom vlasništvu, Telekom itd., međutim, nisam znao da sve što ide prema inostranstvu kao poruka, kao signal, ide preko firme ''Verat''. Možda sam pogrešio, ali ona drži glavni kabl prema Subotici, ka Evropi. Ne drži? Drži sporedni, ali Telekom plaća njima. Ne plaća Telekom njima? Onda sam ja totalno informatički nepismen. Nije nikakav problem, imam dva i po kilograma materijala ovde. Onda imamo ovaj SBB, Soroš, on je dao vama da bude predsednik u Americi. Niste upoznati? Ja sam upoznat. Sada se javljaju te takve transmisije. Postavlja se pitanje – ko njih može da kontroliše? Čuli smo, imamo RATEL, tamo su ljudi pod ostavkom. Doduše, imamo i Komisiju za hartije od vrednosti, i tamo su svi pod ostavkom. Gde god je G17 plus, tu je sve nešto pod ostavkom. U informacionim tehnologijama godišnji promet je pet milijardi evra, neko je rekao. Znao sam da tu mora da bude G17 plus. U osiguravajućim društvima, toliko i toliko milijardi. Mora da bude G17 plus. U bankarskom sistemu, toliko i toliko milijardi, mora da bude G17 plus. Jednom ste, greškom, imali ministra poljoprivrede, gde, navodno, nisu bile velike pare, ali onda je bila interesantna sojina sačma. Koje mi garancije dobijamo? Ne želimo da se nešto spreči, podržavamo to što ovo nije obavezno, nego pruža mogućnosti onima koji žele, koji su opremljeni i daje im neke garancije, ali koje su garancije za celo društvo da ovo neće biti zloupotrebljeno? Nećemo valjda pored svakog provajdera da stavimo po jednog iz konjičke žandarmerijske jedinice da kontroliše? Kada bi vam sad pričao koliko njih prisluškuje u ovoj zemlji, u ovoj zemlji svako svakog prisluškuje. Kažu da za oko 500.000 evra možete da obezbedite takav sistem za prisluškivanje da sedite kući na kompjuteru i slušate sve šta se priča u Srbiji. Samo da vas podsetim, malo-pomalo, pa u novinama izađe transkript nekog razgovora, te šta je rekao Žarko Obradović, te šta je rekao Zoran Lilić, te kako ovo, te kako ono, sve se to vraća kao bumerang. Naravno, ne zalažem se za to da bi glavni znak pouzdanosti bilo to što bi neko ušao u crkvu, pa bi se zakleo, a znate i sami, imate i ljude koji su Boga prevarili. Onaj ko je mogao Boga da prevari, zašto ne bi mogao ljude? Ako ima čovek laptop, može da koristi elektronske dokumente. Shvatite, to je samo sredstvo koje nešto ubrzava, ali i omogućava eventualnu prevaru, ukoliko ne postoje jasne odredbe o zaštiti. Da vas podsetim, ako se govori o nekom pravu, o nekoj slobodi, način kako se to ostvaruje uređuje se zakonom. To je glavni nedostatak ovog predloga zakona, jer se i ovim propisom ulazi u nešto što se tiče kompleksa sloboda, prava i dužnosti građana. O tome mora da se vodi računa, jer ukoliko o tome ne vodimo računa, možemo doći u situaciju kao što je ona koju smo malopre konstatovali, dok je Buha pričao. Naime, pre tri godine vođena je neka evidencija da poslanici na revers dobiju laptop, da ne bi bilo brda papira. Svi su sačekali to na nož. Pazite, na revers, dok je poslanik da dobija itd. Svi sasekli to, na nož, a sad imamo situaciju da se tone i tone papira troše. Na kraju, mala šala. S obzirom na razvoj elektronike, prosto sam iznenađen da poslanici koji imaju laptop ne prilože svoja naučna izlaganja povodom tačaka dnevnog reda u vidu elektronskog dokumenta. Mogli su, recimo, da prilože svoje izlaganje u elektronskoj formi, kao elektronski dokument. Ne znam koliko je Skupština time opremljena. Tražili smo to, predlagali, postojala je neka formula da to bude stvarno jeftino, da se smanje troškovi, odbijeno je, neki su se smejali itd. Prošlo je godinu i po dana, došli smo opet na to da pričamo o tome. Znači, ideja dobra, ideja uživa podršku, jer nema potrebe da se ovo sputava na bilo koji način, ali je potrebno da se pruži garancija svakome ko veruje u državu, ko veruje ovom zakonu, da ne bude izigran, prevaren, ili na drugi način oštećen. Jeste da možda malo odudara od teme koja je na dnevnom redu, ali jedan kolega poslanik je otvorio dobro pitanje kada je rekao – na svim televizijama imate 20-30 kvizova, okreni broj, čekaj, dobićeš; čekaš tamo, ono otkucava. Tu vrstu prevare država nije suzbila. Nije dovoljno da kaže država – ti si okrenuo telefon, ti si preuzeo rizik. Ne može tako država da razmišlja. Ljudi su se opekli. Imali smo Dafiment banku i Jugoskandik, pa je država preuzela, na neki način, sa zakašnjenjem, obaveze da to reši, jer u ono vreme je država podbacila. Sad imate ovu štedionicu Elita koja se reklamirala, oglašavala, pozivala ljude, ljudi uplaćivali; izgubio se čovek, ostao dug. Jave se državi, a država kaže – vi ste se igrali sami. Čekajte, ko je dao dozvolu toj formi da radi? Ko je omogućio da se toliko reklamiraju na televizijama, u novinama, i da navlače klijentelu? Više pričam o sistemima prevara koje su moguće, koje javnost vidi. Neko kritički sagledava sve što se nudi na tržištu, a neko je lakomislen. Ako je država videla, a morala je da vidi, valjda državni službenici čitaju novine, gledaju televiziju, mora država da preuzme odgovornost. U kom smislu odgovornost? Ako je nešto krivično delo, gonite izvršioca krivičnog dela, a ne da se kaže – vi ste se igrali. Ovo pričam zbog toga da se sutra ne bi desila situacija povodom elektronskog dokumenta. Još jednu stvar da razjasnimo, dobro je napisano u ovom predlogu zakona da što se tiče pravnog dejstva i punovažnosti elektronskog dokumenta, onaj ko osporava, ne može da se pozove na nedostatak forme. Neko je kritikovao, ne znam zašto, ali je očigledno da nije shvatio suštinu. Mi nemamo formalne dokaze u našem pravnom sistemu. Sve može da bude dokaz, ukoliko je relevantno i ima neku dokaznu vrednost. Ali, forma, zna se. Kod formalnih poslova, to su ugovori, nasledničke izjave i da ne idem dalje. Ovde nije ta situacija. Stičem utisak, to na kraju moram da kažem, ovo već postoji kod nas i ima neku dozu nesigurnosti, sad od strane države, praktično, dobija pečat, ali, u zakonu je prenaglašen značaj u pogledu dokumenata kao što su: pismena, rešenja, podnesci, zahtevi, komunikacija. Prosto, iz ovoga izvire da je primarni značaj za nešto što je poslovni promet – komunikacija sa Berzom, komunikacija između klijenata, komunikacija, jednostavno, u prometu. Prosto, izvire iz toga. Jer, ako bismo pričali o ovim rešenjima, onda država tek treba da se tehnološki opremi da može čoveku, na njegov zahtev, da pošalje u elektronskoj formi rešenje. Kada je u pitanju sud, da vam ne pričam koliko je tu još potrebno. Oni su, jedva, tek sad sredili te kompjuterske evidencije i predmete. Samo da vas podsetim da na 20 i nešto godina ova država ima neki svoj program umrežavanja okruga, inspekcijskih organa na nivou okruga, s nadležnim državnim organima, pre svega, ministarstvima i Vladom. Ja sad ne znam koliko je sve to zaživelo. Verovatno je da nešto jeste, ali 20 godina je ova država razmišljala kako to da učini bržim, efikasnijim i pouzdanijim. Oni koji sada od ovoga, navodno, prave nešto vrlo značajno, veliko, krupno, "krenuo je 21. vek", te ostale velike priče – nemojte da preterujete i nemojte da zaboravite da je ova država odavno u informatici. Verovatno ministarka bolje zna od mene, ali 1950. i neke godine prošlog veka mi smo bili treća velesila u oblasti informatike, odnosno elektronike. Zašto je to kasnije stalo, taj razvoj itd., to su druga pitanja. Ali, nemojte da potcenjujete. Ovaj narod je snalažljiv, ovaj narod voli nova tehnička dostignuća, još ako su ti kompjuteri pristupačni, dostupni, vidite i sami, ljudi se trude da obezbede svom detetu kompjuter, bez obzira na to da li imaju velika ili mala primanja. Jednostavno, žele da im deca idu napred. Rekli su da je taj kompjuter značajan i svako želi da ga kupi svom detetu, i dobro je što želi da ga kupi. Ali, ne valja da postanemo robovi tih mašina. Tu je ta opasnost. Ako postanemo robovi tih mašina, onda smo "obrali bostan". Naravno, svako treba da koristi, ako je u mogućnosti, laptop, ali to ne treba da znači da sad treba da ga stavi na glavu, kao gospođa koja je stavila fikus, pa se šeta Knez Mihajlovom, računajući da će sutra to da bude modni detalj, pa će sve da idu sa fikusom. Ne treba preterivati i ne treba potcenjivati ovo društvo i ovaj narod. Ovo je vitalan narod, vispren narod, inteligentan narod. Toliko, gospođo Čomić.
Reč je tražila ministarka, Jasna Matić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ja bih htela, pre svega, da zahvalim svima vama koji ste iskazali interes za ovu temu i svoje izlaganje posvetili raspravi o zakonu o elektronskom dokumentu. Htela bih da odgovorim na nekoliko pitanja koja ste spomenuli, a koja smo mi, takođe, u procesu pisanja Nacrta zakona, pažljivo razmatrali. Nema sumnje da ovaj zakon, kao i svi drugi zakoni u Republici Srbiji, treba da dovede, pre svega, do poboljšanja uslova života za građane, olakšanja uslova poslovanja za privredu i podizanja konkurentnosti naše privrede na svetskom tržištu. Po pitanju sertifikovanog elektronskog potpisa koji je ovde više puta spomenut i koji predstavlja jedan od elemenata celog sistema elektronskog poslovanja, želela bih da kažem da je tačno da za sada postoji samo jedan sertifikovani izdavalac potpisa, ali da smo mi kao Ministarstvo dobili prijavu i za drugog izdavača potpisa i da očekujemo da će narednih mesec i po do dva Privredna komora Srbije, takođe, dobiti pravo da izdaje sertifikovane elektronske potpise. Takođe smo u dogovorima s Ministarstvom unutrašnjih poslova da nova lična karta sa čipom postane nosilac sertifikovanog elektronskog potpisa za građane. To će dovesti do veće konkurencije, smanjenja cena i poboljšanja uslova za nabavku sertifikovanih potpisa za sve one koji su zainteresovani da ih dobiju. Htela bih, takođe, da obavestim narodne poslanike i Skupštinu da je pre oko dve nedelje osnovana međuresorska radna grupa koja ima zadatak da izmeni i dopuni Zakon o upravnom postupku, Uredbu o kancelarijskom poslovanju i Poslovnik o radu Vlade i da u njih uključi sve ono što je predviđeno zakonom o elektronskom dokumentu o kome danas raspravljamo, kako bi omogućila nesmetani tok elektronske dokumentacije u svim institucijama javne uprave. Po pitanju roka za donošenje podzakonskih akata, o kome se ovde nekoliko puta pričalo, želela bih da kažem da je prvi cilj našeg ministarstva da se zakon u potpunosti poštuje i zbog toga smo, možda, stavili nešto duži rok nego što bi to minimalno bilo potrebno, upravo sa željom da se u predviđenom roku donesu svi podzakonski akti. U prethodnom izlaganju, rekla sam da u nadležnosti našeg ministarstva postoji nekoliko regulatornih procepa koji su nastali upravo zato što u predviđenom roku nije došlo bilo do osnivanja tela, bilo do donošenja odgovarajuće regulative, i da to dovodi do velikih poremećaja na tržištu. Upravo zato smo hteli da stavimo rok u kome se u svakom slučaju mogu doneti predviđena podzakonska akta. Za kraj bih htela da kažem da, osim donošenja strategija i zakona u oblasti koja je u našoj nadležnosti i što je prvi zadatak Ministarstva, naše ministarstvo, takođe, ima intenzivnu saradnju s drugim organima vlasti, kako bi zakoni zaživeli u praksi i kako bi njihov razlog postojanja bio opravdan praksom koja postoji, pre svega, u institucijama države, ali i šire. Mi smo do sada, zajedno s Agencijom za privredne registre, Narodnom bankom Srbije i Udruženjem banaka radili na tome da se uspostave procedure koje koriste sertifikovani elektronski potpis i koje omogućavaju da se podigne nivo elektronskih usluga, koje se, pre svega, u ovom trenutku nude privredi, ali je naš cilj da to bude i efekat mera za uvođenjeelektronskih usluga koje se nude građanima. U proteklih šest meseci smo, takođe, intenzivno radili s lokalnim samoupravama i na osnovu ankete koju smo sproveli u decembru i januaru, na koju su se odazvale sve lokalne samouprave u Srbiji, snimili stanje informacionih tehnologija, elektronskih usluga koje se nude u lokalnim samoupravama u Srbiji. Do sada smo uspeli, za one lokalne samouprave koje nisu imale ni Internet prezentaciju koja bi sadržala osnovne informacije neophodne građanima i privredi o tome koje su usluge lokalne samouprave, kontakt, detalje i radno vreme, adrese, formulari, da bar to postavimo za najugroženije lokalne samouprave u Srbiji. Do kraja ovog meseca održaće se i dva kruga obuke za one koji se bave informacionim tehnologijama u lokalnim samoupravama i to je proces koji će trajati neprekinuto do kraja mandata ove vlade, a posle će, naravno, neko drugi odlučivati. Naš cilj je, u svakom slučaju, da informaciono društvo zaživi i da se uspostavi visok nivo elektronskih usluga za građane i privredu, da unapredi kvalitet života građana, da olakša uslove poslovanja za privredu i da svi mi možemo uz mnogo manje vremena, truda i troškova da koristimo usluge, pre svega, državne uprave, a onda i komercijalne usluge na elektronskoj osnovi. Za sam kraj, htela bih da kažem da naše ministarstvo apsolutno podržava uvođenje elektronskih sednica, ne samo u Vladi, gde je to počelo juče, nego i u Skupštini, i kao što smo naše dobre usluge ponudili i svim drugim institucijama u Srbiji, tako ih nudimo i Skupštini Srbije za proces uvođenja elektronskih usluga i elektronskih komunikacija u svoj rad. Hvala lepo.
U ime Narodne skupštine, mogu da uzvratim da će Narodna skupština koristiti usluge i sve ono što je, po našem skromnom mišljenju, trebalo da se dogodi prvo u Skupštini, a to je elektronska oprema za narodne poslanike i elektronske sednice. Slučajno se to dogodilo na sednicama Vlade, ali biće ta greška ispravljena. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Ako ne, zaključujem načelni pretres. Obaveštavam Narodnu skupštinu, a na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18 časova, u popodnevnom delu, raspravom o tački koja u tom trenutku bude bila na dnevnom redu. Određujem pauzu do 15 časova i 20 minuta. Hvala. [[Posle pauze – 15.20]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O REGIONALNOM RAZVOJU (pojedinosti) Jedno obaveštenje pre početka. Poslanička grupa manjina je za raspravu u pojedinostima o zakonu o regionalnom razvoju ovlastila narodnog poslanika Rizu Halimija, kao ovlašćenog predstavnika. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Marina Raguš, Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Aleksandra Jerkov, Dragan Aćimović, Elena Božić-Talijan, Milan Veselinović, Lidija Vukićević, Jadranko Vuković, Slobodan Vuković, Nenad Popović, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Srboljub Živanović, Dragan Živkov, Nikola Žutić, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin, Tomislav Ljubenović, Vesna Marić, Dušan Marić, Momir Marković, Slađan Mijaljević, Vlada Milojković, Goran Mihajlović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Milan M. Nikolić, Gordana Paunović-Milosavljević, Ljubiša Petković, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Zoran Popović, Dobrislav Prelić, Milovan Radovanović, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Nebojša Ranđelović, Judita Popović, Kenan Hajdarević, Filip Stojanović, Dragan Todorović, Marina Toman, Milan Škrbić, Milorad Buha, Radovan Radovanović, Zlata Đerić, Boris Aleksić, Mićo Rogović, Jorgovanka Tabaković, Riza Halimi, Sreto Perić, Veroljub Arsić, Dejan Mirović, Vladan Jeremić, Milan Avramović, Vjerica Radeta, Olena Papuga, Miroslav Markićević, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Marko Milenković, Radiša Ilić, Božidar Delić, Miletić Mihajlović, Zoran Antić, Mirko Munjić, Saša Maksimović, Lidija Dimitrijević, Jelena Budimirović i Ljiljana Miladinović, kao i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić, pisanim putem, povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 44. Predloga zakona. Podsećam narodne poslanike da je ukupno vreme koje nam je na raspolaganju za raspravu u pojedinostima pet časova za poslaničke grupe, sa po 15 minuta za predsednike poslaničkih grupa ili ovlašćene predstavnike i dva minuta je na raspolaganju svakom od podnosioca amandmana. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Trenutno, Narodnoj skupštini, odnosno vama, narodnim poslanicima, na klupe nije dostavljen štampani izveštaj Vlade, odnosno mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima na Predlog zakona je stiglo u Skupštinu, trenutno je u štampi. Informacija koju imam od službe koja štampa je da će ukupan tiraž biti na raspolaganju narodnim poslanicima do 17 časova. Ako ne želite da raspravljamo o amandmanima do tog vremena, mogu da li odredim pauzu i da sednicu nastavimo u 17 časova? Da li smo saglasni? Da. U tom slučaju, određujem pauzu i sednicu nastavljamo u 17 časova, kada će narodnim poslanicima biti dostavljen štampani materijal, Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, u načelnoj raspravi sam na neki način predstavio i izneo stav SRS-a kada je ovaj zakon u pitanju i rekao sam da ćemo svojim amandmanima predvideti brisanje svih članova ovog zakona. To je, pre svega, naš politički stav u odnosu na ovaj koncept zakona i koncept koji ova vlada predlaže za ravnomerni, odnosno uravnoteženi regionalni razvoj. Naš stav je da ovo, po svojoj suštini, nije koncept za ravnomerni regionalni razvoj, nego upravo koncept regionalizacije Srbije. Ovo je koncept koji će stvoriti to da u vremenu koje je pred nama, a kroz ustavne promene koje Vlada najavljuje, Srbija dobije ne ekonomske, odnosno statističke regione, nego administrativne regione, koji će imati pravni i administrativni subjektivitet. Smatramo da nijednim amandmanom ne možete da promenite suštinu ovog zakona i zato smo predložili da se i osnovne odredbe i sve što ovaj zakon podrazumeva briše. Rekli smo u načelnoj raspravi da suština i značaj zakona, kao i činjenica da SRS u potpunosti razume potrebu uravnoteženog razvoja cele teritorije, odnosno cele Srbije, podrazumeva definisanje tog koncepta na potpuno drugačijim ekonomskim i političkim principima. Kada pogledate amandmane koje su podneli, odnosno podnosili poslanici koji će danas učestvovati u radu, a pripadaju opoziciji, zaista može da se prihvati, odnosno da se vidi određeni broj amandmana koji su objektivno korektni.
Dva minuta je. Da li koristite vreme ovlašćenog predstavnika? Izvolite.
Da, da, vreme kao predstavnik Poslaničke grupe. Amandmani se odnose na neke stvari kojima treba da se posveti pažnja. To su, pre svega, amandmani koji se odnose na oblast kojima se, s aspekta razvoja, definiše i obuhvata zaštita životne sredine, eventualni ekološki rizici, ovlašćenja nacionalnog tela, njihova mogućnost da sklapaju ugovore, odnosno usluge po ugovoru, te takozvane, onda, recimo, status Agencije za privredne registre, način na koji to zakon predviđa. Postoji i jedan broj amandmana koji bi bili prihvatljivi; prihvatiti te amandmane, na neki način, znači prihvatiti i opravdati učestvovanje u celoj ovoj priči. Zaista smatramo da ovaj zakon ponajmanje ima ekonomsku nameru, ekonomske intencije, intencije da se Srbija uravnoteženo u perspektivi razvija. U principu, sve se svodi na političku poruku koja je definisana u članu 5. ovog zakona, a to je definisanje regiona, sedam regiona, koji će, ponavljam, kroz ustavne promene koje vi najavljujete, da se transformišu ne u statističke, odnosno administrativne regije, već u regione koji imaju pravni subjektivitet. Ovde postoji niz članova i stvari koji, objektivno, mogu da se definišu kao prihvatljivi i kroz njih, način na koji se definišu, zaista može da se prepozna kako te stvari reguliše i definiše osnovni akt u ovoj državi, a to je Ustav. Ali, onda idete dalje, pa nailazite na članove i odredbe ovog zakona koji su apsolutno u suprotnosti s Ustavom. To smo rekli i u načelnoj raspravi, a reći ćemo i danas, u raspravi o pojedinostima, konkretno se osvrćući na pojedina rešenja, odnosno odredbe ovih članova, da ih Ustav Republike Srbije ne prepoznaje. U članu 2. tačka 8), članu koji govori o ciljevima podsticanja regionalnog razvoja, kaže se: "efikasnije korišćenje domaćih prirodnih resursa i dobara, kao i stranih resursa, na republičkom, pokrajinskom, regionalnom i lokalnom nivou". Ustav Republike Srbije kategoriju regije ne poznaje i tamo gde je pomenuo kategoriju regije, pomenuo je isključivo u geografskom smislu, ne u političkom smislu. Nemoguće je ovo popraviti bilo kakvim amandmanom ili izmenom, zato što vi ne biste prihvatili sklanjanje ovoga iz zakona, a politička poruka i politička pozadina cele ove priče je vrlo jasna i o njoj danas svi pričaju, i u vlasti, i u opoziciji, i stručna javnost, i politička javnost, i ona neutralna javnost, ako mogu tako da je nazovem. U svemu ovome, neko prepoznaje neke namere u perspektivi. Nemoguće je da jednim zakonom najavite ustavne promene. Kako se interes za definisanje regija i regionalne podele Srbije u Ustavu Republike Srbije nije prepoznao 2006. godine? Koliko znam, i G17 plus je učestvovao u toj referendumskoj kampanji. Jedna stranka nije učestvovala u donošenju tog ustava. Opšti politički konsenzus je bio ostvaren. Zaista nas interesuje – šta se to desilo u međuvremenu, pa da u najvećem delu skupštinske većine sazre mišljenje da Srbija mora i treba da se deli na regione? Po svojoj suštini, ovo je zakon koji definiše regionalizaciju Srbije. Vrlo ste se paušalno bavili onim drugim delovima, koji bi trebalo da predstavljaju suštinu i meritum ovog zakona. Za nas bi bilo prihvatljivo da ste regione definisali kao statističke regije, ali koje ne podrazumevaju zakonsku regulativu na ovakav način, a ponajmanje ustavne promene. O tome sam nešto i rekao u načelnoj raspravi. Zemlje na koje ste se pozvali kao primere nemaju regione u svom ustavu, ali imaju statističke regije, za koje su vezane regionalne razvojne agencije. Za nas su regionalne razvojne agencije mogle da predstavljaju ono što ovde vi navodite da treba da budu oblasne asocijacije. To je moglo nekako da se nađe modalitet kako da se napravi, ali da država ima jako mali upliv u sve ovo, sem podrške. Vi na ovaj način, na nivou jedne regije koju Ustav ne poznaje, stvarate, tačno kako ste rekli, horizontalne i vertikalne preduslove, odnosno kapacitete da ovi regioni kroz ustavne promene dobiju potpuno drugačiji status. Spremate im potpuno drugačiju namenu, što je jako loše. Tačno je da ustavna rešenja pojedinih država prepoznaju regione, ali mi nemamo političku klimu, ekonomsku klimu, niti bilo koju drugu klimu da te moduse i modele prihvatimo i pokušamo da realizujemo u Srbiji. Jako interesantno je da se ova priča otvara kada rastu tenzije na teritoriji AP Vojvodina. Da li je ovo bio model da se prevaziđu i premoste razlike u odnosu na aspiracije i ambicije koje dolaze iz Vojvodine, u okviru skupštinske većine? Je li ovo model? Zašto niste prvo pokušali Ustav da promenite, da definišete šta su to regije, pa da onda otvorite priču o ravnomernom regionalnom razvoju? U članu 2. kažete – razvoj ekonomije bazirane na znanju, inovativnosti, savremenim naučno-tehnološkim dostignućima i organizaciji upravljanja. Oslanjam se na rečenicu koju sam malopre rekao, koliki proces, kada su u pitanju stvari navedene u ovoj tački, Srbija, samo kroz vreme, treba da prođe da bi stvorila preduslove da se na ovakav način, poštujući i vodeći se ovim principima, bavi ravnomernim regionalnim razvojem? Sada ćemo kroz ove tačke 4. ili 8. ostavljati utisak da radimo neki ozbiljan posao. Pre nekoliko meseci ste kroz rebalans budžeta uskratili Ministarstvu za nauku i tehnologiju, koliko novca? Koliko imate zaposlenih u Ministarstvu za regionalni razvoj? Preko 700. Da li sam u pravu? Nisam? Onda lažete, neko je slagao u rebalansu budžeta, kada je sa februarom zaključio da je broj 713. Neko je tu pogrešio. Ne znam, obmanuli ste i nas poslanike, a ja sada javnost. Neko nije bio odgovoran u Vladi, ali 55 imate u Ministarstvu za nauku i tehnologiju. Ministar Dinkić onaj dan govori da smo u naučnom i u kontekstu ljudskih resursa dekapacitirani da bismo se na ozbiljan način bavili ravnomernim regionalnim razvojem. To ovde mora da stoji, kako bi se stekao utisak da radimo neki ozbiljan posao. Sada ćemo administrativno da definišemo regionalne razvojne agencije. Na nivou regiona, mora da postoji samo jedna razvojna agencija, ne može da bude više. Kasnije ćemo govoriti o načinu, ko će ih činiti, ko će činiti regionalna tela itd. Ali, pre par meseci ste učinili sve da uništite komorski sistem. Posle ćemo o tome diskutovati. Koji će to članovi iz nekih drugih asocijacija biti u telima na nivou regiona, ako ste Zakonom o privrednim komorama definisali i naumili da može da se osnuje na nivou jednog upravnog odbora, pet ili deset, recimo, sasvim svejedno, stotinu privrednih komora? Napravićete šumu od svega. Vama to uopšte nije bitno. Niste vi suštinski zainteresovani da se na ozbiljan način bavite ovim. Vama ovo ne treba za ravnomerni regionalni razvoj, ovo vam treba za regionalizaciju. Čini mi se da tako pokušavate da dva ključna problema, koja vam se nameću i stavljaju na leđa, rešite po evropskom modelu, koji će za nas, u političkom smislu biti jako bolan. To su problemi Vojvodine i KiM-a. To sam rekao i govorićemo i danas kroz zakone i kroz članove koji se na to odnose, kako ste, gde god ste mogli, ili gde god bi to nekom trebalo da predstavlja problem, KiM, kao subjekta regionalizacije, zaobišli. Spominjete i fondove, budžete autonomnih pokrajina, predstavnike autonomnih pokrajina, ali u razradi, sve se svodi na AP Vojvodinu, ili grad Beograd, posle toga. Predstavnika KiM-a nema. To smo jasno rekli, tu se prepoznaju političke namere. Izopštili ste KiM institucionalno iz ovog zakona, jer planirate i namerate, pretpostavljam, ne bih voleo da je to strategija vladajuće većine, da se regionalnim razvojem KiM-a više ne bavi ova država. Načinom na koji definišete i podrazumevate Kosovo u celoj ovoj priči, objektivno, taj posao se poverava, u perspektivi, nekom drugom. Ovo je model EU koji ste vi prihvatili, ali, ponavljam, kao jedno, u političkom smislu, još uvek nestabilno, trusno i nezdravo društvo i država. Vi dajete mogućnosti da regije koje planirate počnu u perspektivi da prave direktne poslove i kontakte s institucijama EU i, pod firmom decentralizacije države Srbije, ovo se potpuno uklapa u koncepte centralizacije evropskog kontinenta, centralizacije koju sprovodi evropska administracija. Možda i to u nekim varijantama ne bi bilo prihvatljivo da ova država ima nacionalni koncept, da ova država zna šta hoće, da država zna i prepoznaje interese i gde sebe vidi. Mi putujemo kao brod bez kormilara, i kormilara i kapetana, nažalost, a posledice svega toga mi moramo da trpimo. Treba prokomentarisati načela. Opet ponavljam, zaista ima i pozitivnih stvari, ali padaju u senku svega onog negativnog što predviđate kroz ovaj zakon, od načela celovitosti, koje ovde, po mom dubokom ubeđenju, na početku člana 3, predstavlja podsmeh. Vi insistirate na načelu celovitosti kroz zakon kojim ćete, u teritorijalnom smislu, stvoriti preduslove za rastakanje države i urušavanje te iste celovitosti. Onda, posle toga, stavljate načelo koje je zaista prihvatljivo – sihnorizaciju. Tim načelom i kroz to načelo, prepoznajete ustavne odredbe, odnosno kako Ustav definiše teritorijalnu organizaciju Republike Srbije. Smatrate da su to integracija, koordinacija i komplementarnost i usklađivanje regulative, institucija i aktivnosti Vlade i autonomnih pokrajina, jedinica lokalne samouprave, drugih institucija i organizacija i međunarodnih partnera u planiranju i sprovođenju politike regionalnog razvoja. Ovo je rečeno u duhu Ustava i ne možemo mu naći zamerku, ali mnoge druge stvari, zaista, zaslužuju neprihvatanje i svaku osudu i našu sumnju u vaše namere, definisane kroz ovaj zakon. Zamislite, Vlada Republike Srbije govori o načelu solidarnosti i jednakih mogućnosti za sve! Definišu načelo solidarnosti, a u obrazloženju nam insistiraju na razlikama od jedan prema sedam i jedan prema petnaest...
Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika, da li želite da koristite i vreme Poslaničke grupe? Izvolite, imate pravo.
...evo, sad ću završiti, brzo ću. Jedan prema sedam, odnosno jedan prema 15, za opštine. Da li je neko rekao ko je odgovoran za tako nešto? Mogu da razumem nasleđe iz devedesetih, evo, prihvatam, ali da li je neko, obrazlažući ovaj zakon, ili neko od predstavnika skupštinske većine rekao jednu rečenicu zašto je to tako, zbog čega je to tako? Ovde su predstavnici skupštinske većine, hvaleći ovaj zakon, pričali o civilizacijskim tekovinama. Jako bih voleo da iste odvedem u Trgovište, u kome su, takođe, ovi na vlasti, ovi koji brane zakon i oni koji su tada branili zakon, pa da vide evropske i civilizacijske tekovine, da prepoznaju svest o ravnomernom regionalnom razvoju kod njihovog lokalnog rukovodstva, da vide kako se tamo jedan običan akt ili papir dobija, krštenica, odnosno izvod iz matične knjige rođenih. Vi im prodajete maglu o civilizacijskim načelima i evropskim standardima, ali to nije samo na jugu Srbije. Idite u Sjenicu, u zaječarski kraj, gde god hoćete, u borski, i takve prilike ćete sresti gde god zavirite u Srbiju, ali za vas koji definišete sve ovo, Srbija je, nažalost, do Mladenovca, Srbija je beogradski region. O tome ćemo pričati kada budemo govorili o procentima, kako se definišu razvijeni i nerazvijeni, i o banalizaciji koju ste napravili, kako ste drastične razlike sakrili kroz procente koje ste predvideli. O tome ćemo pričati kasnije. SRS je sve amandmane podnela o tome i predvidela brisanje ovoga. Smatramo da bi najbolje bilo da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se napravi novi zakon, usklađen s Ustavom koji postoji, jer smatramo da Ustav, u svakom smislu, definiše i administrativne i svake druge preduslove i norme da se Srbija i izvršna vlast u Srbiji bave na adekvatan način ravnomernim regionalnim razvojem. To su do sada pokazale mnoge opštine na nivou okruga, kroz svoje angažovanje u proteklom periodu, ne ulazeći u to kojoj političkoj opciji pripada rukovodstvo tih opština, ali su zaista pokazali da može da se radi i sa postojećom i zakonskom i svakom drugom regulativom. Prema tome, još jednom kažem, svrsishodno bi bilo povući ovaj zakon iz procedure i napraviti jedan koji će nastati u atmosferi političkog konsenzusa. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 64 minuta. Da li još neko želi reč? Ne. Na naslov iznad člana 1, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rekao moj kolega Dragan Stevanović, za SRS je ovaj predlog zakona neprihvatljiv, iz nacionalno-političkih i ekonomskih razloga. Pre svega, jasno je, ma koliko se Mlađan Dinkić trudio da naglasi svu benignost ovog zakona, da je ovaj zakon samo uvod u nešto mnogo delikatnije što čeka Srbiju i građane Srbije, a to je njena podela na neke jedinice koje ne bi bile samo statistički regioni, kao što on to kaže, nego bi bile administrativno-teritorijalne i političke jedinicesa pravnim subjektivitetom. Drugim rečima, ovaj predlog zakona, ako ga izglasate, ostvariće uvod u celovitu promenu ustavnog, političkog i pravnog uređenja Srbije. Ovaj predlog zakona je, sa stanovišta važećeg ustava Republike Srbije, potpuno neustavan, dakle, Ustav Republike Srbije ne poznaje bilo kakve regione, u bilo kom smislu, ni kao statističke, ni kao adminstrativno-teritorijalne, odnosno političke. Kada Ustav govori o regionalnom razvoju, onda samo hoće da kaže da svaki deo Republike Srbije, svaka opština, svaki grad, svaka oblast, ali u geografskom smislu, treba da bude ujednačeno ekonomski razvijen. Što se tiče ekonomskih nedostataka ovog predloga zakona, dovoljno je samo da pogledate da se Vojvodina tretira kao jedan region. Svako ko živi u Vojvodini, a složićete se sigurno sa mnom,gospođo Čomić, zna da nije svaki deo Vojvodine podjednako razvijen i da nema svaki deo Vojvodine iste probleme. Potpuno je drugačija situacija u opštinama u Sremu, koje gravitiraju Beogradu i, recimo, opština u srednjem Banatu, na severu Bačke itd. Potpuno je nesuvislo, u ekonomskom smislu, celokupnu teritoriju AP Vojvodine tretirati kao jedan statistički region, kada svako zna da su razne oblasti u Vojvodini, Srem, Banat i Bačka, različito ekonomski razvijene, pa čak i da u okviru jedne oblasti imate različite stepene ekonomskog razvoja. Idite u opštinu Žitište ili u neke druge opštine u Vojvodine i videćete pravu pustoš, a Vojvodina se tretira kao jedan region. Ali, vi Vojvodinu ne tretirate kao jedan region slučajno, nego zato što Vojvodina treba sutra da postane nešto mnogo više od statističkog regiona, treba da postane jedinica koja treba da dobije status u okviru Republike Srbije. Da je vama stalo da Vojvodina bude statistički region i da se svi delovi Vojvodine podjednako razvijaju, onda biste, dame i gospodo, podelili Vojvodinu na najmanje tri statistička regiona –na Srem, Banat i Bačku. Da ste zaista ozbiljno nameravali da se posvetite ekonomskom razvoju svakog dela Vojvodine, onda biste, recimo, i Banat mogli da podelite – na južni Banat, srednji Banat i na severni Banat. Bačku biste mogli da podelite na severnu Bačku, zapadnu Bačku, južnu Bačku. Srem biste, isto tako, mogli da podelite na dva dela – na istočni Srem i na zapadni Srem. Nisu podjednako razvijeni danas opština Šid, koja je na granici sa Hrvatskom, i, recimo, opština Pećinci. Vi celokupnu Vojvodinu tretirate kao statistički region zato da biste sutra imali osnov da kažete – sada Vojvodina više nije samo obična autonomna pokrajina u sastavu Srbije, dobiće statut, a statut je drugo ime za ustav buduće Republike Vojvodine. To vaš koalicioni partner LSV i ne krije. Godine 2003, gospodin Nenad Čanak je u javnost izašao s jednim dokumentom koji se zove Nacrt osnovnog zakona Vojvodine. Čovek ne krije da je njegov krajnji cilj da Vojvodina dobije ustav, ne statut. Osnovni zakon je naziv koji se u Saveznoj Republici Nemačkoj koristi za ustav. Dakle, taj statut, koji se ovde najavljuje da će da uđe u skupštinsku proceduru Skupštine Srbije, jeste, u stvari, mini ustav nekakve poludržave Vojvodine, ali ko nam garantuje da sutra ili prekosutra vi nećete tu poludržavu da pretvorite u istinsku državu. Već postojećim predlogom statuta, koji je prošao proceduru Skupštine Vojvodine, imate rešenja koja ne postoje nigde u Evropi, da jedna AP ima svoju Vladu, pa da onda ta vlada može da zaključuje ugovore, pa da Skupština Vojvodine može da ratifikuje međunarodne ugovore, pa da Skupština Vojvodine donosi nekakve odluke koje na teritoriji imaju snagu zakona. Nađite mi jednu državu koja je regionalno uređena u Evropi a koja ima takva rešenja. Pronađite neki primer. Evo, u Italiji, u Španiji, u Belgiji, gde to ima da statut, kao normativni akt jedne autonomne pokrajine, ima preambulu, uvod, istorijski i politički uvod u normativni deo teksta? Pa, to ima samo u Ustavu. Samo onaj ko ne želi da vidi, ne vidi da iza svega ovoga stoji krajnja namera da se Srbija podeli, da Srbije više nema, da se pretvori u skup regiona i da onda, vremenom, veze između regiona slabe i da Srbije za nekih 50 ili 100 godina uopšte ne bude na političkoj karti Evrope. Pošto volite da spočitavate SRS-u nekakvu teoriju zavere, nekakvu šizofreniju i paranoju, samo želim da vas podsetim na neke istorijske činjenice. Plan lorda Karingtona iz 1991. godine, koji je usvojen na Haškoj konferenciji o bivšoj Jugoslaviji u jesen 1991. godine, imao je dva aneksa.Jedan aneks se odnosio na KiM, a drugi aneks se odnosio na Vojvodinu. Ako pogledate razvoj događaja na prostorima bivše Jugoslavije od 1991. godine pa do danas, možete da dođete do prostog zaključka – da li to SRS i Vojislav Šešelj izmišljaju kada kažu da Zapad zaista želi da upropasti i podeli Srbiju, ili je to jedna bolna, tužna, tragična i neprijatna, ali činjenica, istorijska činjenica? Kako je moguće da 2006. godine niko nije govorio o tome da u Ustavu Srbije treba da stoje regioni, da Srbija treba da se podeli na sedam regiona? Kako to da nikom 2006. godine nije palo na pamet da regioni treba da budu ne samo statističke, nego i administrativno-političke jedinice, i onda, tri godine posle donošenja Ustava, vi izmislite rupu na saksiji i kažete – pa znate, to je dostignuće EU. Ako je to dostignuće EU, valjda ste za to dostignuće znali i 2006. godine. Kada ste saznali da je regionalizacija i podela Srbije na sedam regiona uslov za ulazak Srbije u EU? Jeste li saznali pre dva meseca, tri meseca, šest meseci? Kada ste saznali da Srbija treba da se podeli na sedam regiona i da bez te podele nema ulaska Srbije u EU? Ono što je kod vas smešno, kao vladajuće koalicije, jeste jedna prosta stvar. Svaki dan izmišljate neke nove uslove koji su neophodni da bi Srbija ušla u EU. Kako osvane neki novi dan, Srbija treba da uradi još nešto da bi ušla u EU, a nećete da priznate prostu stvar – vi ste prepreka za bilo kakve integracije na međunarodnom nivou, i sa EU i sa Rusijom. Neće vas, zato što vas znaju. Pre nekoliko dana imali ste zvanično saopštenje Saveta ministara EU i Evropske komisije da Srbija ne može u dogledno vreme da računa na ulazak u EU, zato što je izuzetno visok stepen produkcije u svim državnim strukturama i da po stepenu korupcije Srbija zauzima jedno od najviših mesta u Evropi, te dok ne rešite pitanje korupcije, nemojte da razmišljate o bilo kakvom ulasku u EU. Vi to nećete da priznate. Kažete – Srbija je talac Ratka Mladića, Srbija je talac Gorana Hadžića, Srbija je talac SRS-a. Ne, Srbija je talac vas koji vršite vlast u Srbiji, u raznim vidovima, u raznim varijantama, od 2000. godine. Krenuli ste potpuno naopakim putem. Umesto da napravite snažnu, institucionalno jaku državu, pravno uređenu, u kojoj neće biti kriminala i korupcije, u kojoj neće biti slučajeva da su pune novine raznih afera u koje su upetljani ministri iz stranke koja nam predlaže ovaj zakon, u kojoj neće biti moguće da kad ste na vlasti pričate jedno, a kad vas uhapse zbog kriminala, onda pričate nešto sasvim drugo. Goran Knežević, dok je bio predsednik opštine Zrenjanin, dok je bio visoki funkcioner DS-a, sve je bilo sjajno u DS-u, pošteni, sposobni, zalažu se za evropske vrednosti. Kada je čovek dopao zatvora, sve suprotno priča. Kaže, kakve firme iz Crne Trave pomagale kampanju Borisa Tadića? Kakvi privatnici dali 15.000 i 20.000 dinara? NIS i Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine, kada je trebalo, u džakovima se izvlačile pare. Kaže – u sefu kod Borisa Tadića stoji gotov novac. Kome treba? Jel treba da se kupi neki odbornik u Srbiji? Hajde da ga kupimo? Da li treba neko da se kidnapuje u Srbiji da bi DS došla na vlast? Hajde da ga kidnapujemo. Da li treba neko da se podmaže?
Narodni poslaniče, dovedite u vezu sve ovo što izlažete sa sadržajem vašeg amandmana, da ne bismo morali da citiramo član 106. koji obavezuje i mene i vas. Izvolite.
Ja se trudim, gospođo Čomić, ja sam čovek skromne pameti, ne umem bolje i ne umem drugačije. Shvatio sam da ovaj predlog zakona i te kako ima veze sa stanjem stvari u Srbiji, i to ne samo s regionalnim razvojem, nego i sa stepenom kriminala, korupcije, pridržavanjem važećih propisa, Ustavom Srbije itd. Pokušavam da ukažem na stav SRS da nema bilo kakvog ekonomskog razvoja Srbije u situaciji kada imate pojedine ministre koji otvoreno pljačkaju svoj narod, kada imate situaciju da vam jedan visoki funkcioner DS-a kaže da je i te kako bilo kriminala i korupcije u svim prethodnim izborim kampanjama DS-a, koji, izgleda, ima tapiju na uvođenje Srbije u EU. Niko ne može Srbiju da uvede u EU nego DS i G 17 plus. Govorim vam o tome kako stvari stoje na terenu i šta kažu vaši ljudi o tome kako se ponašate, ne mislim na vas, gospođo Čomić, koji imate, navodno, neki monopol na to da ste samo vi bogom dani za nekakve integracije na međunarodnom nivou, a to nije tačno. Srbija najpre treba da postane država u onom najelementarnijem smislu, da se zakoni primenjuju jednako na sve. Država Srbija nije takva država. Danas se zakoni primenjuju u zavisnosti od toga da li pripadate ovoj ili onoj političkoj partiji. Ako ste član neke vladajuće partije, za vas nema zakona, možete da radite što vam je volja, možete da uzimate novac iz državnog ili pokrajinskog budžeta, možete da asfaltirate ulice i puteve, kao što se to danas u Vojvodini radi, bez tendera, može direktno Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine da prebacuje pare direktno izvođaču radova, sve može, ali samo ako ste na vlasti. Ako ste, eventualno, član neke opozicione stranke, ne daj bože SRS-a, onda ne možete ništa, onda nemate elementarna prava koja vam daje Ustav. O tome se radi. Ko vama da veruje da možete s ovim predlogom zakona da budete korak bliže EU? Ja ne mogu da vam verujem, ako ni zbog čega drugog, onda zbog onoga što sam čuo od tog istog Gorana Kneževića. Zaprepastio sam se na koji način je taj fond za kapitalna ulaganja Vojvodine upotrebljavan u korist DS-a i G 17 plus.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da dovedete u vezu Gorana Kneževića i Fond sa sadržinom vašeg amandmana, koji glasi – Naslov iznad člana 1. briše se, kao i sve vaše stavove o selektivnoj primeni pravde. Upozoravam vas da ste članom 106 obavezni da govorite o onome što je na dnevnom redu, a ja sam u obavezi da vas na to podsetim. Dakle, upozorenje pre nego što me primorate da vam izreknem mere zbog nepoštovanja Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, ja sam uvek bio pobornik vašeg načina vođenja ovih sednica i siguran sam da ćete razumeti da ovo što govorim i te kako ima veze s Predlogom zakona. Po ovom predlogu zakona, jedan od tih statističkih regiona jeste i AP Vojvodina. Pokušao sam da objasnim da nije realno da se Vojvodina tretira kao jedan statistički region, u uslovima kada u okviru Vojvodine imate najmanje tri geografske i istorijske oblasti i kada svako ko živi u Vojvodini zna da nije svaki deo Vojvodine podjednako razvijen. Govorio sam o Fondu za kapitalna ulaganja Vojvodine samo iz jednog razloga. Od kako je osnovan, 2006. godine, Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine ničemu drugom nije služio nego da duva u jedra DS-a i G17 plus uoči izbora. Imate slučajeve da se u Vojvodini asfaltiraju ulice i putevi po temperaturama ispod nule, po blatu. Naravno, asfaltiranje bez tendera, bez bilo kakve konkurencije, to je već opštepoznati stav. Imate slučajeve da se ulice i putevi asfaltiraju na dan izbora i onda, kada se završe izbori, put propadne za sedam dana zato što je traljavo urađen. Imate situaciju da su funkcioneri DS-a u Vojvodini, praktično, gospodari Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodine. Imate situaciju da se pare iz tog fonda daju u zavisnosti od toga da li su ''naši'' ljudi ili ''njihovi'' ljudi, naravno, ovo govorim pežorativno, na vlasti u ovoj ili onoj vojvođanskoj opštini, pa ako su naši ljudi na vlasti, za tu opštinu ima para, ako naši ljudi nisu na vlasti u toj opštini, tim ljudima ne treba ništa.
Narodni poslaniče, poslednje upozorenje, molim vas da dovedete u bilo kakvu vezu naše i vaše ljude na vlasti i sadržaj vašeg amandmana koji glasi – briše se. Nakon ovog poslednjeg upozorenja, ne ostavljate mi nikakav izbor nego da vam izričem mere, redom kako budete insistirali da kršite član 106. Poslovnika Narodne skupštine. Sve druge narodne poslanike molim da ne dobacuju i da, ukoliko nisu, pročitaju član 106. Poslovnika Narodne skupštine – o obavezi da se govori o temi koja je na dnevnom redu. Na dnevnom redu je rasprava u pojedinostima, a narodni poslanik Aleksandar Martinović ima pravo da koristi vreme poslaničke grupe, ali govoreći o temi koja je na dnevnom redu. Izvolite.
Dobro, gospođo Čomić, nemojte mi ovo uzeti za zlo i nemojte mi zameriti, ali imam utisak da je vas neko naljutio, tako da ću sada da prekinem svoje izlaganje, pa ću nastaviti nešto kasnije. Hvala.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 50 minuta. O povredi Poslovnika želi da govori narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Pozivam se na članove 31. i 27. Poslovnika. Kao potpredsednik Skupštine, htela bih da skrenem pažnju vama kao predsedavajućem – da, poslanici moraju da se drže teme koja je na dnevnom redu, međutim, time što je gospodin poslanik rekao o kom zakonu govori, o kom amandmanu govori, on se drži te teme. Način na koji će on tu temu da izlaže, apsolutno je njegova lična stvar. Koliko se ja sećam, vi ste stalno govorili – stil je čovek, čovek je stil. To je njegov način razlaganja teme koja je na dnevnom redu. Prema tome, vi kao predsedavajuća nikako nemate pravo da ulazite u suštinu njegovog izlaganja. Bila sam prinuđena da vam skrenem pažnju na koji način da vodite ovu skupštinu. Molim vas da ne vređate dostojanstvo poslanika.
Nema povrede ni člana 27, ni člana 31. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je zamoljen da se drži odredaba Poslovnika Narodne skupštine. Predsedavajući je u obavezi da pažljivo sluša šta poslanici govore i, u trenutku kada poslanik u svom izlaganju toliko ode od teme da je potpuno jasno da se ne drži dnevnog reda, da ga najljubaznije moguće zamoli da se vrati temi, da to dovede u vezu, što je učinjeno tri puta, uz puno razumevanje narodnog poslanika Aleksandra Martinovića. Dakle, nema povrede Poslovnika, ali ima zloupotrebe Poslovnika, odnosno prava na reč od strane narodne poslanice Judite Popović, pošto u članovima koje ste citirali ne postoji odredba na koju ste se posle pozivali, kao da želite da je obrazložite, pa vas upućujem da pročitate i član 27. i član 31. Ni iz jednog od ta dva člana ne može da proistekne obrazloženje koje ste pokušali dati – da ne zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Pozivam se na član 101, i to onaj deo koji se odnosi na to da narodni poslanik nema pravo da se uvredljivo izražava o drugim poslanicima ili drugim poslaničkim grupama ili političkim partijama. Smatram da niste u pravu kada tvrdite da sadržaj onoga što neko iznosi kada raspravlja o amandmanu nije mogući predmet povrede Poslovnika. Dakle, želim da kažem da je ovde izneto, naravno, kao i uobičajeno, niz neistina, optužbi protiv DS-a i njenog predsednika. Ne bih se upuštala u to da objašnjavam koji su mogući razlozi, ali želim samo da vam kažem da je vaša fiksacija na predsednika bila razumljiva dok ste stavljali svog protivkandidata za predsednika, ali vas podsećam da je to prošlo i da biste sada mogli da se bavite zakonima koji su na dnevnom redu. Niti je predsednička kampanja, niti vi imate predsedničkog kandidata koga biste suprotstavili predsedniku.
Nema povrede člana 101. Narodni poslanik Aleksandar Martinović nije otvoreno prekršio nijednu od odredaba koja nas obavezuje na uljuđeno ponašanje. Da jeste, ja bih ga upozorila da će to biti osnov za opomenu. Upozorenje koje sam mu dala odnosilo se na uporno kršenje člana 106, odnosno odbijanje da dovede u vezu sadržaj svog izlaganja sa temom koja na dnevnom redu, a tema je rasprava u pojedinostima i amandman – naslov iznad člana 1. se briše. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Mislim, gospođo predsedavajuća, da vi vređate Poslovnik time kada zloupotrebljavate i vaša prava i interpretaciju obaveze iz ovog poslovnika. Vaša obaveza iz ovog Poslovnika je da date objašnjenje nakon isticanja primedbe za povredu Poslovnika, da li je Poslovnik prekršen ili nije, a vi, umesto toga, držite tirade, koje traju često duže nego vreme koje je predviđeno za poslanike da istaknu povredu Poslovnika. To vam nije prvi put. Ako neko istakne povredu Poslovnika, valjda možete da odgovorite da li je bilo ili nije bilo povrede u nekih 15-20 sekundi, a ne da to činite 45 sekundi, minut, minut i 15 sekundi, kao što to radite u slučaju isticanja povrede Poslovnika. Molim vas, ako možete, da se koncentrišete da to tako uradite ubuduće; bio bih vam veoma zahvalan kao narodni poslanik koji učestvuje u ovoj diskusiji, u ovoj raspravi, i želi da ona protekne u najboljem mogućem redu. Druga stvar je više sugestija, nije primedba na povredu Poslovnika, ako ćete to da istrpite. Nisam čuo da li ste vi nama ovde, makar iz kolegijalnih razloga, skrenuli pažnju do kada mislite večeras da radite i koji su uslovi za obavljanje televizijskog prenosa?
Narodni poslaniče, nema povrede Poslovnika. Ako želite da ponovite koji ste član citirali, biću vam zahvalna, pošto nisam uspela da čujem u prvoj rečenici koji ste član citirali. Ako niste, onda smo zajedno učinili povredu člana 100. stav 1. i davanja prava na reč. Obrazloženje za to da nije učinjena povreda biće dato, kao što je i davano, u skladu s Poslovnikom, a upozoravam sve nas da ne zloupotrebljavamo prava koja nam omogućava član 100. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, želi da govori o povredi Poslovnika.
Zahvaljujem, iako mislim da je mnogo ranije trebalo da dobijem reč, ali vaše je da birate kome ćete i kojim redom dati reč. Želim da vam napomenem samo da je gospođa Kolundžija dobila reč tražeći repliku i da nikako nije mogla da ima prednost nad ostalim narodnim poslanicima koji su reklamirali Poslovnik. S tim ćete se verovatno složiti. Član 101. odnosi se isključivo na pravo replike, ali vi ste njoj dali reč pre nego ostalim kolegama. Za vas bi trebalo da bude simptomatično, gospođo Čomić, da poslanici različitih poslaničkih grupa žele da vas upozore na to da ste u nekoliko navrata, kršeći član 106, ometali narodnog poslanika, magistra Aleksandra Martinovića. Dozvolićete, upravo onaj član zakona o kome je on govorio i naslov iznad tog člana, koji nosi naziv – Predmet zakona, dozvoljavao mu je ovako široku elaboraciju celog pitanja, u skladu sa stavom SRS-a prema ovom zakonu. Sebi, zaista, dozvoljavate mnogo, to je ono što vi radite konstantno i što nas ne iznenađuje, ali javnosti šaljete poruku da na jedan principijelan način, u stvari, reprezentujete totalitarnost režima koji predstavljate. Mislim da to nikako ne može da bude plus ni za vas, ni za stranku koju predstavljate, i da bi trebalo sa tog mesta, ako vam ga je već neko ustupio, da omogućite narodnim poslanicima da rade svoj posao, a ne da ih ometate. Vi ćete, naravno, reći – član 106. nije prekršen, ali vi ste jedini koji ste ovaj poslovnik prekršili.
Zahvaljujem. Da ima načina da vam dam obrazloženje, to bih učinila, ali ste zloupotrebili pravo da dobijete reč, niste citirali koji član Poslovnika je povređen. Molim vas da ne zloupotrebljavate pravo koje podrazumeva član 100. stav 1. Pravila važe jednako za sve i pravila će biti primenjena jednako za sve, i iz člana 103. i iz člana 106. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je, na osnovu člana 103. i člana 106, zamoljen više puta da poštuje odredbe Poslovnika i mislim da ni on, ni ja nismo načinili nijedan prekršaj bilo koje odredbe Poslovnika. Da jesmo, on bi imao izrečenu meru kazne, a ja bih morala da kažem da sam prekršila neku odredbu. Pošto to nije bio slučaj, sve vas molim da se vratimo raspravi po dnevnom redu. Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Reklamiram povredu, gospođo Čomić, člana 27, i to u vremenu kada je govorio poslanik Martinović. Mora svaki poslanik da se pridržava dnevnog reda. Sud o tome da li se pridržava je na vama.
Narodni poslaniče, član 27. je već izrečen kao primedba od strane narodne poslanice Judite Popović. Molim vas da pročitate pažljivo ceo član 100, jer mi ne pokušavamo da bilo ko od nas bude nateran da krši odredbe Poslovnika, odnosno da mu bude dozvoljeno da ih krši. Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika. Ne, izvinite, gledam u elektronski sistem. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je želeo repliku. Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je zaista žao što je ovo moje izlaganje izazvalo ovoliko nervoze u redovima vladajuće koalicije. Gospođo Kolundžija, zaista nisam imao nikakvu nameru da vređam vas lično ili stranku kojoj pripadate. Samo sam izneo činjenice, odnosno reprodukovao ono što je pred istražnim sudijom izjavio bivši predsednik opštine Zrenjanin, čovek koji je za vas do pre nekoliko meseci bio najuspešniji predsednik opštine u Srbiji, kome ste dodeljivali razne plakete i nagrade, a koji je sada najveći kriminalac u Srbiji. Dakle, ako nije tačno ono što sam rekao, onda nisam kriv ja, nego, izgleda, da gospodin Knežević nije dao tačnu i adekvatnu izjavu. Lično, mislim da to jeste tačno i da to u velikoj meri baca senku na vaše izjave da imate najbolje namere kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Što se tiče predsedničkih izbora i kandidata za predsednika države, nama, srpskim radikalima, desilo se s tim predsedničkim izborima ono što se desilo Kraljevini Jugoslaviji 1941. godine. Tada je Jugoslavija imala Nemačku ispred sebe i Nemačku iza sebe. Ispada, evo sada je vreme pokazalo, da je Demokratska stranka i 2004. i 2008. godine imala dva kandidata za predsednika Republike Srbije. Ali, vaša sugestija je dobra, prihvatam je, ubuduće će kandidat SRS-a za predsednika Republike Srbije najverovatnije biti prkosni srpski junak, dr Vojislav Šešelj, pobednik Haškog tribunala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Vi ste povredili i član 27. i član 100, ali morate saslušati obrazloženje, da biste znali na koju vrstu povrede ukazujem.
Narodni poslaniče, ne može jasnije pisati nego što piše u članu 100. šta je osnov da se dobije pravo na reč. Član 27, treći put, ne može. Zahvaljujem. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Ako ima još nekoga za povredu Poslovnika, tražim pravo na repliku. (Narodni poslanik Miloš Aligrudić je prišao govornici.)
Narodni poslaniče, da li biste bili ljubazni da zauzmete svoje mesto? Narodni poslaniče, tražite pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Aleksandra Martinovića? Izvolite.
Na osnovu člana 101, tražim pravo na repliku, zato što se gospodin Martinović usudio da kaže da sam ja, kao kandidat SRS-a, bio kandidat DS-a na predsedničkim izborima. Gospodine Martinoviću, sram vas bilo. Bio sam vaš kandidat. Ako ste nešto uradili u kampanji, toj predsedničkoj, uradili ste za mene, kao kandidata SRS-a. Nije vam palo na pamet da me tada opomenete da sam kandidat DS-a. Sada, kada ste se srozali na dva miliona i 100 hiljada glasova, tvrdite da sam bio kandidat DS-a? Uradite nešto u životu, gospodine Martinoviću. Kandidujte se negde u životu, gospodine Martinoviću, istaknite svoje ime, pa neka građani Srbije, ili građani vaše mesne zajednice glasaju za vas. Nemojte više da ističete Vojislava Šešelja. Zvala vam se sada lista – SRS-Vojislav Šešelj, prvi na listi – Vojislav Šešelj. Gde ste? Nađite nekog drugog. Stegnite srce, smognite hrabrosti, izaberite predsednika stranke da vas vodi. Vidite da nestajete polako. Gospodine Martinoviću, mlad ste čovek da biste bili toliko pokvareni. Mnogo vas kvari okruženje u kom se nalazite. Zaslužio sam da me kazni predsedavajući, ali mi je drago što sam vam to rekao.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Smatram da ste povredili član 104, jer u stavu 2. tog člana stoji – narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju s uvažavanjem. Vi se, gospođo Čomić, kao predsedavajuća, meni ne obraćate s uvažavanjem. Kada sam maločas tražio reč, hteo sam da vam kažem sledeće. Želeo sam da objasnim da nema veze što se neko pozove formalno na isti član Poslovnika ako su njegovi osnovi javljanja za reč drugačiji i drugačije tumači povredu određenog člana Poslovnika. Onda morate saslušati argumentaciju, jer ako ne želim da dam isto objašnjenje, zbog čega mislim da ste povredili Poslovnik, to nije ista povreda. Povreda je drugačija. U članu 100. stavu 4. piše da je narodni poslanik dužan da navede koji je član ovog poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže do dva minuta. Ako vi mehanički tumačite ovu odredbu, time što kažete da neko mora da izgovori broj tog člana, verujte mi da grešite. Svako ko je pravni fakultet završio u ovoj zemlji, složiće se sa mnom. Ako nedvosmisleno iz mog izlaganja proističe na koju odredbu se pozivam prilikom svog izlaganja, vi ne možete da se uhvatite za formalnu začkoljicu, time što ste tvrdili meni i drugim narodnim poslanicima da nismo naveli član. Da je iz mog izlaganja nejasno na koji se član moja povreda, odnosno pozivanje na povredu odnosi, imali biste pravo to da kažete. Jedan jedini član u ovom zakonu koji se tiče postupanja predsedavajućeg kod povrede Poslovnika je član 100. Ako vi to ne znate, sada ću vas tome naučiti. To je član 100, gospođo Čomić, pa kada budete to naučili i shvatili da i drugi to razumeju, koji znaju pravila postupanja u ovom domu, onda se nećete javljati s takvim primedbama i takvim odgovorima narodnim poslanicima, koji vređaju narodne poslanike i koji znače neuvažavanje sagovornika.
Narodni poslaniče, naravno da nema povrede člana 104. i nijednom od narodnih poslanika se nisam obratila, ni sa kim se ovde nisam ophodila drugačije sem sa dužnim poštovanjem. Primena odredaba Poslovnika podrazumeva znanje odredaba Poslovnika, a pravo da se dobije reč na osnovu člana 100. podrazumeva znanje o tome šta i kako obrazložiti da bi se reč zadržala i da ne bi bilo upozorenja da se pravo na datu reč zloupotrebljava. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, želim da zahvalim gospodinu Tomislavu Nikoliću na lepim rečima koje mi je uputio i zaista moram da izrazim čuđenje kako to da ono što sam rekao nije istina a on se u tome prepoznao. Govorio sam o dva kandidata DS-a na izborima za predsednika Republike. Koliko znam, i 2004. i 2008. godine, učestvovalo je više od dva kandidata za predsednika države. Prosto mi nije jasno, ako su moje reči neistinite, zašto se gospodin Tomislav Nikolić našao prozvan?
Da li još neko želi reč u raspravi u pojedinostima o amandmanu? Ministarka Verica Kalanović. Samo vas molim da se registrujete. Izvolite.
Poštovani poslaniče, dugujem nekoliko odgovora na vaše primedbe na zakon. Govorili smo o zakonu u načelu, ali još jedanput želim da ponovim da Nacrt zakona o regionalnom razvoju na dugoročni, sveobuhvatni, sistemski način obuhvata jedno veoma kompleksno područje, a to je regionalni razvoj, i u jednom svom delu – ravnomerniji regionalni razvoj. Zakon o regionalnom razvoju, s obzirom na to da obuhvata jedan proces koji će da traje duži niz godina, celokupnu teritoriju Srbije, koji obuhvata proces koji je kompleksan, dat je kao ''krovni''. Govorili ste o nekoliko stvari, prejudicirajući rešenja, govorili ste o mapama, čl. 4. i 5, a mape tek treba da budu usvojene i predložene od nadležnih institucija. Govorili ste o tome da je Vojvodina definisana kao jedna statistička teritorija, što nije tačno, mereći s jednom i drugom, mereći NUTS metodologijom, kao NUTS 2, Vojvodina će verovatno biti definisana kao jedna statistička regija, a po NUTS 3 metodologiji će biti definisana s većim brojem regija. Te stvari još uvek nisu usvojene i karte još uvek nisu nacrtane, iako je potpuno prirodno da postoje određeni kriterijumi. Dalje, govorili ste o tome da ne postoje precizni pokazatelji za razvrstavanje regiona, jedinica lokalnih samouprava prema stepenu razvijenosti. To je apsolutno tačno. Onog trenutka kada je prestao da važi kao kriterijum bruto društveni proizvod po glavi stanovnika, delokalizovanjem PDV-a, odnosno uvođenjem PDV-a, potpuno je bilo jasno da nećemo više moći da po visini plata i penzija, odnosno po bruto društvenom proizvodu i po glavi stanovnika merimo stepen razvijenosti ni opštine, ni šire teritorije. Ovaj zakon upravo definiše način na koji ćemo doći do merenja stepena razvijenosti regiona, odnosno oblasti, i kako ćemo moći da ih u jednom dugoročnom periodu pratimo, kako ćemo moći da vidimo da li su mere i podsticaji koje predviđa Vlada u pravnom pravcu, da li je razvoj malog ili srednjeg preduzetništva dao određene rezultate, ili se te mere moraju korigovati. Naravno da je jasno da u poslednjih nekoliko desetina godina ti pokazatelji nisu upoređivani, mereni, i da mere koje su usmeravane, uglavnom, ad hok ka nerazvijenim područjima, nisu dale odgovarajuće rezultate. Na kraju, želim da kažem da će ovaj zakon, pažljivim čitanjem, dati mnoge odgovore na ona pitanja koja ste postavili. Još jedanput napominjem da je on ''krovni'' i da će nekih dvadesetak podzakonskih akata u potpunosti odrediti sva pitanja koja su pokrenuta, vezana za teritorijalne podele, razvrstavanje, merenje stepena razvijenosti, programe koji se predviđaju, način rada institucija, za politike koje će se voditi i naravno da to sve predstavlja jedan paket koji će urediti ovo područje.
Pre nego što dam pravo na repliku narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću, samo da podsetim da i predlagač zakona, ili predstavnik predlagača, ima pravo da govori dva minuta o amandmanu ili više, tako da ukupno vreme koje koristi predstavnik predlagača ili predlagač, na osnovu člana 143. stav 7, ne može da pređe tri časa. Ministarka Verica Kalanović je do sada utrošila četiri i po minuta, četiri minuta i 30 sekundi. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam utisak, gospođo Kalanović, da vi i ja ne pričamo o istom predlogu zakona. U Predlogu zakona koji sam čitao, u članu 5. stoji ovako: "Za potrebe podsticanja regionalnog razvoja određuju se sledeći regioni: 1) region Vojvodine". Stav 2. glasi: "Vlada, na predlog organa nadležnog za poslove statistike, određuje oblasti koje čine regione iz stava 1. ovog člana". Nisam govorio o oblastima, nego o tome da je Vojvodina jedan region. To ste vi napisali, odnosno Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, u članu 5. Predloga zakona. Nisam rekao ništa osim onoga što piše u Predlogu zakona. Vi ste sada, gospođo Kalanović, upotrebili jednu reč koja, verujte, meni deluje prilično zastrašujuće. Upotrebili ste reč "mape". Vi ste, gospođo Kalanović, stariji od mene. Pa, jel vi znate kako je počelo zlo na prostorima bivše Jugoslavije? Tako što su se neka deca u Ljubljani, navodno deca, navodno igrala s mapama po kojima treba da se razbije bivša Jugoslavija. Zlo je krenulo kada su počele da se puštaju u opticaj razne mape. Sada vi krećete ponovo s tom pričom – mape. Dokle? Ima jedan aforističar koji je šezdesetih godina prošlog veka napisao jedan aforizam koji je, nažalost, sada se ispostavilo, živa istina – koliko Srbija treba da bude mala da ne bila velika. Ljudi, podelili ste Srbiju na sedam regiona. Sada kažete – to su statistički regioni, ali očigledno je, kada upotrebljavate reči – mape, granice, jedinice, da imate nameru da idete dalje, da ovo nije kraj. Podelili ste Srbiju na sedam regiona. Možda vi toga niste svesni, gospođo Kalanović. Ubeđen sam da imate najbolje namere, ubeđen sam da ste i vi patriota, kao i ja, ali znate, i ''put u pakao je popločan najboljim željama''. Zapad, neki krugovi u EU i neki krugovi u Stejt dipartmentu igraju na našu tradicionalnu srpsku slabost, a to je da smo skloni deobama. Vi ste na ovaj način otvorili Pandorinu kutiju. Znate šta će sada da se desi? Sada će svaki region da počne da vuče na svoju stranu. Sada će onaj ko živi u Kikindi da kaže – šta me briga kako živi onaj u Nišu, daj da meni u Kikindi bude lepo, pa će se otići dalje. Onaj koji živi u Kikindi, kazaće – šta me briga kako je onom u Pančevu, daj da meni samo u Kikindi bude lepo. Neće više biti ništa od Srbije, neće biti snage da se vodi jedna šira nacionalna i državna politika. Svako će da se ograniči na granice svog tora, koji vi nazivate regionom.
Pravo na repliku je iskorišćeno.
Zahvaljujem.
Reč ima, u raspravi o pojedinostima, još uvek o amandmanu na naslov iznad člana 1, Jorgovanka Tabaković. Jorgovanka Tabaković je već bila u sistemu, tako da dobijate reč posle nje. Posle nje ide ministarka Verica Kalanović.
Gospođo predsedavajuća, pravo da govorim o ovom amandmanu koristim trošeći vreme Poslaničke grupe, a želim i da vama postavim pitanje. Maločas ste rekli da odgovor gospođe Kalanović od četiri i po minuta uzlazi u vreme poslaničke grupe od tri sata i nešto. Gde ste to pročitali? Rekli ste tako, možda se niste jasno izrazili.
Izvinjenje za prekidanje, rekla sam, član 143. stav 7, možete da konsultujete stenogram, i govorila sam o predlagaču i o vremenu koje je predlagaču na raspolaganju. Molim vas da malo pažljivije slušate.
Znate šta želim da vas pitam.
Samo da završim odgovor, s obzirom na to da nema potreba da se na takvu temu nesporazuma javljamo i dalje. Ovo vreme ne ulazi, naravno, u vreme vaše poslaničke grupe. Govorila sam o članu 143. stav 7. Mogu i da pročitam, ako nemate Poslovnik kod sebe.
Nemojte da trošite vreme, molim vas.
Onda ćete videti da sam u odgovoru ministarki Verici Kalanović rekla da predstavnik predlagača ima dva minuta o amandmanu, s tim da ukupno vreme koje predlagač ima na raspolaganju ne može da pređe tri časa. To nema nikakve veze s vremenom poslaničke grupe. Molim vas da te elementarne stvari, ipak, svi pročitamo pre nego što uđemo...
Zahvaljujem. Nije problem, izvinjavam se, čitanje, problem je praćenje sednice i jedno pitanje. Da li mogu večeras da znam, kao majka koja ima troje dece i treba da putuje za Novi Sad, dokle planiramo noćas da radimo, s obzirom na ovakav način rada, čitanje Poslovnika koji odlično znamo, stenograma, objašnjenja, itd.? Da li biste mogli da nas udostojite odgovora na to pitanje?
Da završimo rad u raspravi o pojedinostima i o amandmanima na Predlog zakona o regionalnom razvoju. To je moj odgovor vama i to je odluka koju sam vam saopštila kada sam rekla da ćemo raditi posle 18 časova. S obzirom na to da imamo veliki broj amandmana, mogu samo da dam sugestiju svima nama da raspravljamo o tim amandmanima, da bi vreme koje ovde provedemo bilo kraće. Zahvaljujem. Da li želite da nastavite? (Ne) Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Razumevanja radi, želim samo da kažem nekoliko stvari na primedbe da sam upotrebila reč "mape". Ako otvorimo sajt Eurostata, eksplicitno stoji "mapa" regiona svih država, svih evropskih država, i to je nešto što je uobičajena terminologija. Da podsetim na još jednu stvar, poštovani kolega. Sećam se da, 1990. i 1991. godine, SFRJ nije imala regione, pa se raspala. Takođe znam da sve evropske države imaju regione i vrlo su i teritorijalno i ekonomski stabilne. Ne bi ovaj zakon bio donet u svim evropskim zemljama da tretira pitanje secesionizma, odvajanja, deljenja. Naprotiv, ovaj zakon se donosi radi saradnje, ekonomskog podizanja regiona, podizanja standarda građana, ekonomije, zajedničkog planiranja politike na jednom širem regionu, zajedničkih investicija, zajedničkih infrastrukturnih projekata. To su ciljevi ovog zakona, nikako ne secesionizam, nikako ne podele, nikako ne ratovi, nikako ne ubijanje, ali tumačenje ovog zakona može da se posmatra zlonamerno na svaki mogući način.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kalanović, nadam se da je vama jasna jedna činjenica, a to je da EU nikako ne tretira Srbiju kao sve ostale države u Evropi. Kažite mi, ima li jedna država u Evropi koja je pre nego što je postala članica EU bila izložena bombardovanju od strane NATO pakta? Ima li jedna država sadašnja članica EU kojoj su pre nego što je postala član EU nametnuli najgore moguće sankcije koje su uvedene u istoriji čovečanstva? Konačno, postoji li ijedna sadašnja članica EU kojoj su, pre nego što je postala član EU, otimali deo njene državne teritorije i slali joj vrlo jasne signale da je jedan od ključnih uslova za uključivanje u EU, direktno ili indirektno, formalno ili faktičko, priznanje nezavisnosti jednog dela njene teritorije? Razumem da niko to nije tražio do Slovenije, Mađarske, Češke, Slovačke, Litvanije, Letonije, Estonije, Poljske, Bugarske, Rumunije itd., ali, od Srbije traže. Gospođo Kalanović, Srbija je u očima Zapada nešto specifično. Tačno je da u Sloveniji i Mađarskoj statistički regioni nisu mogli da postanu osnov za bilo kakvu podelu države, ali, nažalost, EU prema nama vodi drugačiju politiku, o tome se radi. Zar je slučajno Jelko Kacin, izvestilac Evropskog parlamenta za Srbiju, rekao da je usvajanje statuta, odnosno potvrđivanje statuta Vojvodine u Skupštini Srbije test demokratičnosti vlasti u Beogradu. Jeste li čuli da je bilo koji evropski zvaničnik sličnu izjavu dao kada je u pitanju neki region u Sloveniji, Mađarskog itd.? Nije. Očigledno je da Zapad Srbiju tretira izolovano do svih ostalih bivših komunističkih država koje su ušle u EU, ili koje tek treba da uđu. Ponavljam ponovo, ne tvrdim da vi, gospođo Kalanović, lično hoćete da podelite Srbiju. Vi potičete, koliko znam, iz onog centralnog dela Srbije, ustaničkog, slobodarskog itd. Plašim se da ovaj zakon, ako se ovako usvoji, može da posluži kao osnov za nešto mnogo gore nego što je uvođenje statističkih regiona. Ni 1974. godine, kada je donet onaj nesrećni ustav, je li neko mogao da sanja da će posle 20 godina da teče krv po republikama bivše Jugoslavije, pa se to desilo? Radi se o tome da [[Predsedavajuća: Tri minuta, vreme za repliku je iskorišćeno.]] završavam. Radi se o tome da vi, na ovaj način, uvodite na mala vrata nešto što može da razbije državno i teritorijalno jedinstvo Srbije.
Da li se još neko javlja za reč povodom amandmana na naslov iznad člana 1, koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović? (Ne) Na član 1, amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Moja koleginica je, takođe, u skladu s opredeljenjem SRS-a prema ovome zakonu, podnela amandman i hteo bih samo nekoliko reči, inspirisan pričom gospođe ministra od malopre. To nije slučaj vezan samo za ovaj zakon, to je praksa koja se ovde ponavlja od zakona do zakona. Mogu da razumem da vi pravdate iznošenje zakona pred ove poslanike, zato što je to u skladu s evropskim standardima, da su evropski standardi definisani u skladu s evropskim principima. Gospođo ministre, hajde, pohvalite se, koje ste evropske standarde za poslednjih devet godina uspostavili u Srbiji od kako ste na vlasti, pa da na osnovu tih standarda prepoznamo da je zakonska regulativa koju donosite pred nas primenjiva u Srbiji? Da li je u skladu s evropskim standardima vaš projekat "Fijata", ili vaša priča o akcijama itd.? Pričate, u Evropi su zakoni ovakvi, ali su države stabilne i ne dolazi ni do kakvih ratova i secesionizama. Koliko EU i evropske države, koji su koncept regionalnog razvoja definisali na ovaj način, taj isti koncept razvijaju i primenjuju? Koliko imaju zdrave ekonomske i političke uslove? Radi se o tome što treba da prepoznate da li je nešto korisno za ovu državu ili nije i da li u uslovima kada imamo problem i na KiM-u i u Vojvodini ovakav jedan zakon treba da usvajate. U Evropi su prisutna ovakva rešenja. Evo, odgovorite mi na pitanje – da li smo koncept ravnomernog regionalnog razvoja i pojam regiona mogli u zakonodavnu materiju uvesti svodeći to na statističke regije? Ne regije koje će imati atribute državnosti kroz vreme, kad promenite Ustav. Prema tome, zakon branite argumentima koji su labavi i koji ne stoje. Zbog činjenice da to radite, obesmislićete cilj da državu razvijate, ekonomski unapređujete na principima uravnoteženosti i ravnomernosti. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 47 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Gospođo ministar, vi ste ovim zakonom rešili da sve građane u Srbiji zbunite. Verovatno je bila želja da zbunite narodne poslanike, pošto pratimo ono što se radi u Narodnoj skupštini, čitamo pažljivo predloge zakona. Ono što ste nam podneli, nije baš tako delovalo na nas. Koncept ovog zakona, o kojem se večito govori u prvom članu, na koji smo podneli amandman, hoće da kaže sledeće – ne određuje Vlada statističke regione, nego su statistički regioni određeni ovim zakonom i daju im se imena. To nije tačno, suštinski. To je u kontradikciji s onim što ste napisali u drugim članovima zakona. Statistički regioni, kao što ste ispravno rekli, nisu teritorijalne jedinice, niti su administrativne jedinice, niti imaju pravni subjektivitet. Šta je bila vaša želja? Vaša želja je bila da određujete nazive utvrđenih regiona ovim zakonom, jer članom 5. ih utvrđujete bez ikakvih razloga, a prethodno se utvrđuju kriterijumi kako se oni formiraju. Vi ste sve kriterijume sveli na utvrđivanje nekih oblasti iz kojih se formiraju statistički regioni, a regione utvrđujete ovim zakonom. Nemate razloga za to. Jedini razlog za to što ste to uradili jeste da nas navedete na pomisao, što verovatno i želite, to vam je i namera, da će ovi regioni statistički predstavljati, njihova mapa, kulturu administrativne podele Srbije, sa čime se ne možemo složiti. Šta je vaša igra? Vaša igra je da nas navedete da pričamo ovde o administrativnoj podeli, iako predmet ovog zakona ne može nikako biti administrativna podela. Ovaj zakon za predmet ima, i trebalo bi da ima, isključivo odnos centralne izvršne vlasti prema jednoj svojoj obavezi, a to je da obezbedi ravnomerni regionalni razvoj u Srbiji. Vi to činite delimično, a onda od teksta pravite politički pamflet, jer navodite sedam regiona, za šta nema potrebe. Mi se ovde konceptualno razlikujemo. Da ste pažljivo pročitali naše amandmane, sve biste ih prihvatili i lišili Srbiju i građane Srbije ove muke i ove potpuno besmislene rasprave o tome da li se tu otvaraju administrativni regioni ili se radi samo o statističkoj ekonomskoj činjenici. Krivi ste za to vi koji ste predlagač. Zato smo rešili da član 1. promenimo i da kažemo šta bi trebalo da bude predmet ovog zakona. Treba da bude predmet – način određivanja regiona, stepena nerazvijenosti itd., u odnosu na jedinice lokalne samouprave, pa da dalje zakon razrađuje način na koji se sprovodi politika regionalnog razvoja. Vi to ne radite. Vaš ceo zakon je loš. O tome ćemo kasnije govoriti, za sada ovoliko. Mislim da biste morali da prihvatite ovaj amandman. Ako ga ne prihvatite, koncept na kome ostajete se pretvara u goli politički pamflet, koji je potpuno besmislen, a ne pričate o onome što vam je obaveza po Ustavu ove države, a to je da regionalno razvijate Srbiju. To nema nikakve veze ni sa Eurostatom, ni sa svim ostalim pravilima koje EU postavlja za buduće članice, nego ima veze s tim što želite da se s nama igrate.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je 23 minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslani Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, želeli smo u ovom 1. članu da pokažemo kako je naopako postavljen čitav zakon. Znate, da bi se došlo do potrebe regionalnog razvoja, da bi se došlo do potrebe formiranja sličnih regiona, potrebno je da postoji politika. Ta politika treba da kao svoj proizvod ima jednu ozbiljnu raspravu i sa lokalnim samoupravama i sa svima onima s kojima je neophodno razgovarati o ravnomernom regionalnom razvoju, da bi se formirali statistički regioni. Mi idemo potpuno suprotno i tu je ključan loš pristup u izradi ovog zakona, koji je stvorio ove probleme. Mi prvo određujemo regione, pa ćemo onda da vidimo kako ćemo da definišem politiku razvoja, na osnovu definisanih regiona. To je ogroman i veliki problem. To, u stvari, govori da nije namera predlagača da razvija ceo koncept razvoja kroz ovaj zakon, nego upravo ono što je rekao ministar u svom izlaganju, da ovo bude početak administrativne podele Srbije na regione. U nizu amandmana koje smo podneli, jasno smo to i razradili. Potrebno je, prvo, da Narodna skupština usvoji politiku ravnomernog regionalnog razvoja u narednom periodu od 10 godina, da se na osnovu te politike donesu strateški akti Vlade, pa tek onda da Vlada, na osnovu tih akata, u dogovoru s lokalnim samoupravama, formira eventualne statističke regione i vodi politiku ravnomernog regionalnog razvoja na osnovu tih regiona. Ne, ovde imamo inflaciju institucija, formiranje i definisanje većih regiona, a nemamo politiku regionalnog razvoja. Ovaj zakon ni na jednom mestu ne definiše politiku regionalnog razvoja. Ovde nema one priče koju smo čuli pre nekoliko minuta, o politici i ekonomiji, o obimima, o investicijama, o ne znam čemu sve. Od toga nema ništa. Imamo jednu stvar, a to je definisanje stepena razvijenosti lokalnih samouprava i regiona. Na osnovu toga može da se gradi politika regionalnog razvoja, ali upravo u ovom članu 1. zakon pokazuje svoje pravo lice. Cilj je samo određivanje regiona, a regionalna politika, razvojna politika i sve ono što to podrazumeva nije bitno. Kroz niz amandmana, u narednom izlaganju ćemo pokazati sav besmisao ovog zakona, koji je definisan u ovom članu.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je 21 minut. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman je podnela narodni poslanik Aleksandara Jerkov. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 2, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Aćimović.
Podneo sam amandman na Predlog zakona o regionalnom razvoju – naslov iznad člana 2. briše se. SRS smatra da je podela Srbije na sedam regiona nova prevara građana Srbije. Ova farsa i zabluda građana kako podela Srbije na regione znači ravnomerni regionalni i demografski razvoj Srbije, jeste čista prevara. Nove granice unutar Srbije, kako geografske, tako i političke, jesu cilj vatikanskih i zapadnih sila da od Srbije naprave protektorat, gde se neće znati ni ko je predsednik Srbije, ni ko je na čelu regiona, a sve to da bi se stvorila veća anarhija u državi. Ovakvom podelom Srbije, porašće apetiti svih manjina unutar Srbije, što je poslednji cilj uništavanja državnosti Republike Srbije. Da ste hteli, sve prethodne vlade, od 2000. pa nadalje, mogle su naći način i instrumente za sprečavanje odlaska Srba sa KiM-a, juga Srbije, Raške oblasti, da ostanu da žive na svojim ognjištima. Znači, iz rubnih područja Republike Srbije se ljudi sele, mi tamo gubimo teritoriju. Da li bismo belu kugu ili iseljavanje srpskog življa mogli sprečiti političkom, socijalnom i finansijskom podrškom Republike Srbije baš tim ugroženim Srbima? Ovo što vam posebno ne verujem, jeste primer od 2000. pa do danas, gde su Srbi doživeli više egzodusa na KiM-u, a što se u budućnosti sa vama širi, sve je više i više u celoj Srbiji. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Ovo je 2. amandman DSS-a i on je u vezi s amandmanom koji smo podneli na član 1, a kao što možete da vidite, kompletan paket amandmana koji smo podneli je u cilju da, pre svega, ono što je rekao i Miloš Aligrudić u vezi s amandmanom na član 1, promenimo koncept ovog zakona. On je postavljen naopako i ono što ste vi ovde istakli kao glavnu tezu, a to je da podelite Srbiju na sedam statističkih regiona, jeste mamac koji, zapravo, prikriva pravi nedostatak ovog zakona, a to je da on u svojoj suštini ne vrši decentralizaciju i ne stvara temelje za ravnomerni regionalni razvoj. Da je tako, govori to što je vama u članu 2. cilj – podsticanje regionalnog razvoja. Podsticanje regionalnog razvoja može da bude sastavni deo neke politike, nekakve strategije, a vi to ovim zakonom ne definišete. Onda se postavlja elementarno i logično pitanje, šta je svrha zakona, ovako ''krovnog'', kao što ga nazivate, a on bi po svojoj prirodi trebalo da bude ''krovni'', ako ne da definiše politiku regionalnog razvoja koju bi utvrdila Vlada, o kojoj bi se raspravljalo u ovom parlamentu i dobila njegova podrška za određeni period od 10 godina. To bi trebalo da bude svrha i funkcija ovog zakona, a ne da kao primarni cilj stavite da treba da podstičete regionalni razvoj. To samo može da bude jedan od elemenata jedne ozbiljne strategije i ozbiljne politike, koju smo mi kasnije definisali, mislim, u članu 14, šta bi to zapravo trebalo da budemo. Tu se razlikujemo konceptualno. Već posle 2. amandmana se vidi da je koncept koji ste postavili neozbiljan, koncept koji jedino ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) Koristim vreme kao ovlašćeni predstavnik. Već posle 2. amandmana se vidi bitna razlika u našim konceptima. Vaš koncept jeste, opet ponavljam, ali valja to ponoviti, da odredite sedam administrativnih, odnosno statističkih regiona. Ovde se priča da li će oni postati administrativni ili ne. Naravno, vi na to pitanje nemate odgovor, ali ono što imate i ono što je vaša namera, rekao sam da je ovaj zakon, između ostalog, i stvar političke trgovine; dolazite u situaciju da pokušate da obnovite svoju stranačku infrastrukturu, formiranjem silnih regionalnih agencija, oblasnih asocijacija itd. To nije dobar motiv, to nije zdrav motiv da se ovako važan zakon definiše. U članu 2. smo tražili da se umesto reči – podsticanje, stavi jedna jasna formulacija, a to je da se u ciljeve politike regionalnog razvoja stavi reč ''politika'' i da se onda, ovo što ste naveli taksativno, vidi šta je sastavni deo te politike. Ovo što ste naveli kao mere, osam mera, ne mogu da budu ciljevi za podsticanje, nego se valjda podrazumeva da je to u funkciji podsticanja neke politike koju vi imate prema ravnomernom regionalnom razvoju.
Preostalo vreme na raspolaganju, kao ovlašćenom predstavniku, jeste 13 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman ispred SRS-a na član 2. tačka 4, s predlogom da se briše. Naravno, predlagač je to odbio. Pripremajući se za ovu sednicu i za obrazloženje predloga ovog amandmana, razgovarao sam s ljudima od struke i nauke, a usput sam gledao na nekoj televiziji ''okrugli sto'' koji je predvodio gospodin Mićunović, pa ću vam samo nekoliko detalja izneti iz diskusije dvojice učesnika, gde posebnu pažnju zaslužuje diskusija Jovana Komšića, s Ekonomskog fakulteta u Novom Sadu. Ovaj gospodin profesor preporuku daje da se usvoji politička strategija o regionalizaciji i demokratizaciji zemlje. Tim dokumentom, kako on ističe, treba definisati ciljeve, sadržaj, metode i faze realizacije ustavnog prava građana na pokrajinsku, odnosno regionalnu ekonomiju i, u skladu s tim, doneti set zakonskih rešenja o novoj teritorijalnoj organizaciji Srbije, zauzevši stav da se ratifikuje nacrt evropske povelje o regionalnoj demokratiji. Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od predlagača, mi ispred SRS-a kažemo da ovaj predlog zakona podriva celovitost Republike Srbije i u suprotnosti je s Ustavom Republike Srbije... (Predsedavajuća: Dva minuta.) Samo jedna rečenica, završavam, gospođo Čomić, hvala vam. Smatramo, za razliku od predlagača, da je regionalizacija pretnja državi i da ne brani separatizam, već da ga podstiče.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, na predlog SRS-a, a na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o regionalnom razvoju. Moj amandman glasi – član 2. tačka 6. briše se. Predloženi član 2. zakona glasi – Ciljevi podsticanja regionalnog razvoja su, pa ovaj član ima osam tačaka, a tačka 6 je – uspostavljanje pravnog i institucionalnog okvira za planiranje, organizovanje, koordiniranje i realizaciju razvojnih aktivnosti. Predlažem da se tačka 6. briše. Moje obrazloženje je kratko i jasno – SRS smatra da ovaj predlog zakona podriva celovitost Republike Srbije i u suprotnosti je s Ustavom Republike Srbije, posebno članom 8. stav 1 – teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Po ovom zakonu, Srbiju delite na sedam regiona. Ja dolazim iz Kruševca, pa bih hteo da znam kom regionu pripada Kruševac, da ga niste slučajno pripojili Beogradu? Pošto kažete da će preko regionalne agencije da se pišu projekti i ostalo i da regioni, odnosno gradovi, dobijaju novac i da će to mnogo bolje biti nego do sada, ja vam odgovornom tvrdim da od toga nema ništa, da je to zamajavanje građana i da su to samo šarene laže. Što ste god obećali, ništa niste ostvarili, a to mi najbolje znamo u Kruševcu. Kasnije ću vam reći šta je sve obećano za grad Kruševac, a ništa od toga nije bilo. Po ovom zakonu, nema novih radnih mesta, nema ništa. Biće novih radnih mesta preko regionalne agencije koju osnivate ovim zakonom, ali samo za vaše članove iz G17. Ponovo povećavate broj zaposlenih u državnoj upravi. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Donošenjem ovog zakona, biće velika birokratija. Bolje je da ste otvorili sedam fabrika i zaposlili određeni broj ljudi, pa da svi to pozdravimo. Jedino je sigurno da ovaj zakon nikada neće biti primenjen u praksi, a ja ću vam pročitati šta ste obećali gradu Kruševcu, a to nije dobio. Mlađan Dinkić, ministar finansija u Vladi Republike Srbije, na konferenciji za novinare, nakon zasedanja Vlade Srbije u Kruševcu, 27. jula 2006. godine: ''za projekat vodosnabdevanja predviđene su u naredne dve godine izdvajanja od 4,8 miliona evra'', što nije dobijeno. Projekat eksploatacije je bio gasa i deponije "Crnje" u Kruševcu, dva miliona i 350.000 evra, a nije dobijeno. Dečije pozorište u Kruševcu u koje će biti investirano 24 miliona dinara, nije dobijeno. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 46 minuta i 30 sekundi. Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman ispred SRS-a, na član 2. tačka 8) – da se briše. Obrazloženje – SRS smatra da ovaj predlog zakona ne podržava celovitost Republike Srbije i u suprotnosti je s Ustavom Republike Srbije, posebno sa članom 8. stavom 1. koji glasi – teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Obrazloženje Vlade zbog čega ne prihvata moj amandman, mislim da će ga gospođa Kalanović ipak prihvatiti, jeste da se amandman ne prihvata iz razloga što član 2. tačka 8) Predloga zakona određuje efikasnije iskorišćavanje domaćih prirodnih resursa i dobara. Dame i gospodo, pitam se, da li je i danas Vladi smetalo da pošalje novac tamo gde je potrebno, odnosno u ruralna područja, i da pomogne ekonomski i materijalno stanovništvo Republike Srbije? Smatram da i danas, a kako danas, tako i pre sedam-osam godina, Dragan Veselinov je počeo s prvom regionalizacijom, kada je izjavio – ne može u Srbiju da ide vojvođansko žito. Sad vas pitam, da li su danas u Srbiji, kada je počela berba malina i kada treba da počne žetva pšenice, određene cene i da li se utrkuje taj trgovački lobi da opljačka još jednom najvećeg radnika i heroja, a to je, vi to dobro znate, seljak? Sigurno je da vi niste izašli s određenim merama. Pokazaću vam kako ti otkupljivači pljačkaju seljaka, jer su se skupili hladnjačari i ne dozvoljavaju cenu otkupa maline, koju pojedine firme mogu da daju, već naprotiv, samo upisuju količinu, ali cene nema nigde. To će isto biti i sa pšenicom, koju ćete sigurno uzeti po pet-šest dinara i opet ćete opljačkati seljaka. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 3, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je pomalo smešno kad se kaže da je ovo ''krovni'' zakon, kojim će se regulisati jedna vrlo važna i kompleksna oblast. Znate, ''krovni'' zakon koji reguliše jednu izuzetno kompleksnu oblast ne može da se svede na činjenicu da ima manje od 50 članova, s jedne strane, a s druge strane, da se u četvrtak usvoji na Vladi, u petak ujutru pošalje u Skupštinu, a već u utorak, u ovakvoj atmosferi u kakvoj jesmo, o njemu razgovaramo i raspravljamo. Znači, to je nešto što objektivno osporava takav značaj jednog zakona koji bi zaista trebalo da bude značajan. U članu 3. definišete načela podsticanja regionalnog razvoja. Ja sam nekoliko tih vaših načela prokomentarisao malopre, a sada bih iskoristio priliku i prokomentarisao neka koja se, zbog strukture, prirode i naravi ove vlasti, besmisleno stavljaju u ovaj kontekst. Objektivno se dovodi u pitanje da li ova načela koja ću pomenuti, na osnovu iskustva s vama, mogu u perspektivi da budu primenjena. Ovde kažete – načelo partnerstva (participacija i sinergija – politika regionalnog razvoja zasnovana na partnerstvu i sinergijskom delovanju javnog, privatnog i civilnog sektora). Postavljam pitanje, koliko je podignuta svest na nivou lokalnih samouprava o potrebi i značaju partnerstva javnog i privatnog sektora, kakva je njegova suština, kakav je njegov značaj i zbog čega država treba da podigne nivo svesti o tome i da na njemu insistira? Da li je bilo potrebno predvideti i formirati od strane Vlade sedam regionalnih razvojnih agencija i sva ostala regulatorna tela koja su tu, koja će biti, koja će se, navodno, ovim baviti, pa da se, recimo, i ovo načelo uspostavlja i promoviše kroz Srbiju? Vidite, partnerstvo javnog i privatnog sektora je neophodno, jer nema javnih finansija da se finansiraju društvene potrebe, a društvene potrebe su velike, jer se brzo živi, ali Vlada Republike Srbije očigledno nema kapaciteta da to prati. Javne finansije u Srbiji ste ozbiljno doveli u pitanje. Od budžetskog deficita, pa svega onoga što karakteriše javnu potrošnju, takvu kakva jeste, sve vama treba staviti na teret. Vi ovde promovišete načelo partnerstva privatnog i javnog sektora, insistirate na njegovom značaju. Da ste se drugačije ponašali, ovo bi do sada bilo na znatno višem nivou. Ovaj zakon i ono što kroz njega predviđate, svakako, neće podići značaj ovog načela. Pričate o načelu supsidijarnosti, kroz jedan izrazito centralizovan zakon pričate o supsidijarnosti i decentralizaciji. Nikada država nije bila, u fiskalnom smislu, centralizovanija i nikada nije bilo manje volje u izvršnoj vlasti da se decentralizacija u svakom smislu, pa i u finansijskom, uradi. Obesmislili ste sve, obesmislili ste sva načela koja ste ovde stavili. Možda ste neka pravno, gramatički i pravopisno dobro napisali, ali suštinski, u duhu sprovođenja, ovo nije primenjivo i ni vi niste sposobni da to primenjujete. Načelo racionalnosti. Evo, jedan prost primer, Vlada Republike Srbije je u poslednjih nekoliko godina, u mojoj opštini, za rekonstrukciju i sanaciju vojnih objekata, odnosno kasarni, posle bombardovanja, uložila preko milijardu dinara i kad su sve sanirali i završili, kasarnu su ispraznili. Izuzetno veliki kompleks, ali infrastrukturno pokriven do kraja, propada i trune, a vi ste u ime racionalnosti i efikasnosti uložili preko milijardu i 200 miliona dinara u njegovu sanaciju. Onda vam jedno normalno lokalno rukovodstvo ponudi da to date lokalnoj samoupravi na raspolaganje, da kroz partnerstvo javnog i privatnog sektora to komercijalizujemo, a da zauzvrat Vojsci ponudimo nešto, recimo, u narednih 10 godina 100 stanova, i Vlada koju i vi činite na to ostane gluva. Prođe neko vreme i onda ta ista vlada traži da opština da 12 miliona evra za taj kompleks, a opština živi godinu dana sa budžetom od četiri miliona evra. Gde je tu racionalnost, gde je tu efikasnost, gde je tu smisao i gde može da se prepozna opredeljenje za ravnomernim regionalnim razvojem? Vi možete i da se podsmevate, možete i da komentarišete, možete da pričate, ali vašim činjenjem u poslednjih devet godina ste učinili sve da obesmislite sopstvene napore da jedan ovakav zakonski akt usvojite u Republičkom parlamentu. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 40 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad član 3. i na član 3, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
U naslovu stoji – načela podsticanja regionalnog razvoja. Ne mogu to biti načela podsticanja regionalnog razvoja. Mogu postojati načela politike regionalnog razvoja, a podsticanje ravnomernosti regionalnog razvoja može biti jedno od načela, to je jedino logično. Ne vidim kako mogu postojati načela podsticanja regionalnog razvoja. Podsticanje je, samo po sebi, metodološki pristup. Kada kažete – podstičemo nešto, vi ste time uokvirili skup postupaka da bi se došlo do određenog cilja; to je metodologija, to svako zna. Ako govorimo o politici regionalnog razvoja, ona je sveobuhvatan pojam, politiku bi trebalo da utvrdi Narodna skupština. To je ono što je bilo u našem predlogu koji vi niste prihvatili, a ako znate da objasnite zbog čega, svaka vam čast. Onda, kada se utvrdi politika, ona se zasniva na određenim načelima, ali jedno od tih načela je načelo podsticanja ravnomernosti, odnosno ravnomernog regionalnog razvoja. To je ono što bi trebalo da bude cilj, a ne ovo, kako ste vi ovde, ovim predlogom zakona, predstavili. Ali, kod vas je u ovom predlogu zakona sve naopako, pa nije čudo da je i ovo naopako, jer ne razumete uopšte način na koji se pojmovi razvrstavaju, etimološki, a kamoli šta drugo. Jedan prethodni predlog jednog drugog zakona je drugačije ove pojmove razvrstao, pa razlikuje šta je strateški dokument, šta je plan, itd. Vi ovde, očigledno, to ne razlikujete.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima potpredsednica Skupštine, Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ovo je, u stvari, jedan politički projekat koji je utemeljen na preporukama Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, izvestioca za Srbiju Monitoring komiteta i, pre svega, Evropske unije, u procesu svega onoga što treba da ispunite, a što od vas traže, da biste, kako vi kažete, uveli Srbiju u Evropsku uniju, što očigledno neće da se desi, po izjavama mnogih evropskih zvaničnika, jer oni takvo proširenje sa Srbijom ne planiraju. S druge strane, otvarate prostor, kako je rekao neko od kolega, otvarate Pandorinu kutiju, jer je činjenica da se u Šumadiji ovakvi i slični zakoni uzdižu na nivo opasnog političkog projekta, koji, u suštini, ne znači ništa osim obmane građana Kragujevca i cele Šumadije kako će imati sinhronizovanu akciju, ulogu lokalne samouprave sa Vladom, što do sada nije bio slučaj, jer u svim situacijama kada su se čelnici lokalnih samouprava obraćali Vladi Srbije, pa i vašem ministarstvu, za mnoge projekte, vi ste to gledali isključivo po stranačkoj liniji. Tako ste na svojoj grbači izneli pobedu Veroljuba Stevanovića na lokalnim izborima u Kragujevcu. Desila se prevara veka zvana "Fijat", a sada Kragujevčani trpe nemerljivu štetu zbog takvog izbora i zbog takve prevare, jer postoje opravdane sumnje da je budžet grada Kragujevca oštećen za više desetina miliona dinara, kroz razne nameštene tendere i projekte, pa je onda sasvim očigledno da je vlast u Srbiji, podržavajući i takve projekte i takve zagovornike ideja regiona u Srbiji, u stvari, stvorila mogućnost da lokalni feudalci, kao što je Stevanović, drže kapu nad svima i da se, evo, verujem da će on posle usvajanja ovog zakona… ((Predsedavajuća: Dva minuta.) Završavam. … i da se proglasi za glavnog feudalca centralne Srbije, s obzirom na činjenicu da je planirano da Kragujevac bude nekakav centar tog centralnog regiona. Inače, ovaj projekat je već odavno zamišljen, ne samo u ovim evropskim institucijama, koje bi dalje da rasparčavaju Srbiju, već kako u privrednim, tako i u drugim ekonomskim centrima moći. Ali, nemojte građane da obmanjujete, jer ovo je godina velike krize. U sledećoj godini, nastupajućoj, u Srbiji, kao zemlji visokog rizika, po bonitetu firme "D&B", koja je to procenila, očekuje se pad društvenog proizvoda od 4%. Prema tome, u suštini, ova priča ne znači ništa, osim jednog presedana kada je u pitanju Ustav Srbije, koji se krši, i latentne opasnosti za buduće cepanje Srbije, što je zapravo i namera i Amerike i zapadnih sila koje kreiraju ovakvu politiku.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 39 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, od Rimljana, do današnjeg dana, Srbija nije ovako komadana kao što je komada DS i koalicija na vlasti. Naša vlada je zabavište "Naša radost". Kako neki kažu, zaista nije primereno ovom trenutku ono čime se bavi naša vlada – predlaže narodnim poslanicima i Skupštini donošenje nekih zakona koji nemaju nikakve vrednosti za Republiku Srbiju, osim da se stvore nove federalne jedinice. Srbija je uređena opštinama, okruzima i mesnim zajednicama i, kao takva, administrativna područja su uređena Ustavom i zakonom. Ovo što vi radite je jedna besmislica, lakrdija. Dajte, okrenite se proizvodnji, okrenite se poljoprivredi. To je ono što Srbija traži i što traži srpski narod. Nemojte se zavaravati i nemojte slučajno da poverujete da će građani više da vam veruju. Odredite u ovom trenutku cenu pšenice, što je rekao gospodin Živanović, jer građani to očekuju u ovom trenutku, da se poljoprivreda podiže na viši nivo. Vojvodina je autonomna pokrajina. Vidite kako južni Banat prolazi, šta je s ''Azotarom'', 3.000 radnika bez hleba; lopovi opljačkali fabriku, izneli postrojenja, prodali. Prema tome, imate mnogo prečih poslova od ovog što nameravate da uradite regionalizacijom i cepanjem Srbije. Srbija je jedna katastarska parcela. Ona se sada preparceliše, a to preparcelisanje vodi lakšoj prodaji. Vi znate da je i Kosovo nekada bilo oblast, jer u ovom zakonu predviđate i oblast, ali je sada, vidite, država. Prema tome, ovo vodi federalizaciji, ovo vodi nečemu što uništava jednu stabilnu državu koja treba da bude na prostorima Srbije. Nemojte je uništavati… (Predsedavajuća: Dva minuta.) …nemojte je cepati, jer će lakše neprijatelji da je osvoje. Bolje je da imamo jaku, nego slabu državu. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o regionalnom razvoju podneo sam amandman na član 3. tačka 5), koji glasi – briše se. Inače, ovo se odnosi na načelo planiranja, za koje smatram da je suvišno, kao i sva ostala načela koja su navedena u ovom predlogu zakona. Ako postoji načelo planiranja, postoji i načelo neplaniranja i slično, što dovodi do zakona koji je suvišan, koji dovodi do cepanja i razbijanja državnog jedinstva države Srbije. Podsetiću vas da je gospođa Čomić izjavila da ćemo raditi do kraja, dok se ne završi ova tačka dnevnog reda, a vidim da su svi članovi DS-a i vladajuće većine napustili salu i već otišli da obiđu svoje teritorije, svoje regione, da ugrabe da im neko drugi ne dođe tamo. Postoji jedna stara izreka u srpskom narodu, kroz narodne pesme je opevano – velikaši, proklete vam duše, na delove razdrobiste carstvo. Kada ste državu Srbiju sveli na prosjački štap, opljačkali, uništili, sada je preostalo samo još da je raskomadate, da je podelite na sedam delova, kako biste dobili novih sedam teritorijalnih jedinica, koje će biti predmet razdora i rascepa države Srbije. Predlažem ministarki da povuče ovaj predlog zakona iz procedure, jer nije u skladu sa tradicijom i nije u skladu s Ustavom Republike Srbije. Uz to, da vas podsetim da KiM nema jedan region, nego pet regiona: jedan region drže Francuzi, drugi – Amerikanci, treći –Italijani, četvrti ... i šta je produkt tih regiona – zlo i pakao, haos i beda, proterivanje 250 hiljada Srba i uništavanje svega što je srpsko na prostoru KiM-a. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o regionalnom razvoju. Samo ću citirati jedan deo, gde se kaže – smanjenje regionalnih i unutarregionalnih dispariteta u stepenu društveno-ekonomskog razvoja i uslova života, s naglaskom na podsticanje razvoja nedovoljno razvijenih. Sada bih pitao nešto predstavnike Vlade. Počeli su prvi otkosi ječma, za dve do tri nedelje će početi prvi otkosi pšenice. Pogledajte, počele su igre oko otkupa pšenice, ali nisu te igre u interesu paora, seljaka, individualnog poljoprivrednog proizvođača, to su igre skladištara, tajkuna i finansijskih moćnika koji se utrkuju i koji će dati najmanju cenu individualnom poljoprivrednom proizvođaču. Predlog tih moćnika jeste da kilogram pšenice bude devet dinara i 70 para. Znate kako je ministar Dragin odreagovao? ''Mlinari su ponudili cenu kojom nismo zadovoljni i moja poruka za njih je da pri računanju koliko treba platiti ratarima koriste više od broja prstiju na rukama.'' Seljak će se sagnuti i do onih prstiju na nogama, samo da se ispoštuje cena pšenice od 18 dinara. To je jedina kalkulativna cena gde proizvođač strnih useva može da podmiri ono najosnovnije ulaganje koje je dao po hektaru. Vlada mora hitno da interveniše, da preko robnih rezervi, preko Direkcije za robne rezerve otkupi od 150 do 200 hiljada tona ovogodišnjeg roda pšenice po predloženoj ceni, jer bi se na taj način regulisalo domaće tržište. U protivnom, seljak više ne može da izdrži ovo što mu nameće Vlada, ili nesposobnost Vlade da stane jednom na put skladištarima, bez obzira na to što smo doneli Zakon o skladištima i skladištarima, i da kaže – ne možete vi da određujete, cenu pšenice i svih poljoprivrednih proizvoda će da određuje Vlada Republike Srbije, a ne tajkuni, skladištari i finansijski moćnici koje vi držite.
Da li još neko želi reč? Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao sam na početku mog izlaganja o amandmanima, odnosno ukazao sam na jednu činjenicu, a to je da je Srbija jedna, nažalost, od najkorumpiranijih država u Evropi. Dok se ne reši problem korupcije u najvišim državnim strukturama, teško da Srbija može da računa na bilo kakav ekonomski razvoj. Dok ova vlada ne krene jedinim pravim putem, a to je da od Srbije napravi institucionalno jaku državu, pravno uređenu državu, državu u kojoj će propisi da važe za sve pravne subjekte, bez obzira na njihovu naciju, veru, rasu, političku pripadnost, imovinsko stanje, socijalni status, jezik, poreklo, stepen obrazovanja itd., građani Srbije ne mogu da računaju na bilo kakav viši stepen ekonomskog razvoja i prosperiteta. Korupcija u ovoj državi, bukvalno, jede ekonomsku supstancu Srbije. Dok se to pitanje ne reši, sva priča o ravnomernom regionalnom razvoju, o nekakvim pretpristupnim fondovima je besmislena. Ogroman kapital u ovoj državi pojede se od strane jednog monstruma koji se zove korupcija i na tom planu apsolutno ništa nije urađeno. Koliko god da se vladajuća koalicija trudi da ubedi građane Srbije kako su Haški tribunal ili nešto drugo uslov za priključivanje Srbije EU, u stvari, najveća prepreka na tom putu jeste stepen korupcije i kriminala, i to u najvišim državnim strukturama. Vi danas nemate gotovo nijedan medij u Srbiji koji je koliko-toliko samostalan u odnosu na izvršnu vlast a da nije pun raznih afera, u koje su, nažalost, umešani i najviši državni funkcioneri – Luka "Beograd", Poslovni centar "Ušće", da ne nabrajam dalje. Od sumnjive i potpuno štetne privatizacije "Železare" u Smederevu, pa do danas, Srbija je poprište raznih korupcionaških afera. Stoga, sve te dobre želje koje, možda, i postoje u jedom delu Vlade, vezane za regionalni razvoj, odnosno ujednačen ekonomski razvoj svih delova Srbije, neće moći da budu ostvarene dok se ne reši osnovni problem koji postoji u ovoj državi, a to je kriminal i korupcija u najvišem državnom vrhu. Dok se to pitanje jedanput zasvagda ne reši, ništa građani dobro neće videti od tih pretpristupnih fondova. Hteo bih da naglasim jednu činjenicu koja, prosto, pada u oči čim letimično pogledate ovaj zakon. Izgleda da Vlada Srbije misli da se ravnomeran regionalni razvoj postiže dodatnim administriranjem. Umesto da smanjujete birokratiju u Srbiji, vi je dodatno uvećavate. Sada ćete, ako usvojite ovaj zakon, imati čitav niz novih tela, koja će i te kako da koštaju poreske obveznike u Srbiji. Imaćete Nacionalni savet za regionalni razvoj, pa ćete imati u svakoj regiji nekakvu regionalnu agenciju za ekonomski razvoj, pa ćete imati Nacionalnu agenciju za ekonomski razvoj, pa ćete imati regionalne savete. Sada se postavlja pitanje – ko će to sve da plati? Ispada da će najveći deo novca koji će Srbija da dobije, ili koji će možda dobiti od pretpristupnih fondova EU, u stvari, pojesti taj birokratski aparat. Dakle, ovo je poduhvat koji je unapred osuđen na neuspeh. Pogledajte samo koliki broj članova ste predvideli u ovim agencijama i u ovim savetima. To su glomazna tela, ovaj nacionalni savet za regionalni razvoj ima, ako se ne varam, 19 članova. Čemu toliki broj ljudi, ako u Srbiji imate sedam regiona? Valjda je dovoljno da od svakog regiona bude po jedan, pa da imate sedam članova. Ne znam što duplirate broj članova po regionu, što uvećavate ionako glomaznu državnu administraciju? Stav Evropske komisije, koja nekoliko godina prati proces pridruživanja Srbije EU, odnosno proces implementacije tog komunitarnog prava, kako ga vi nazivate, jasan je – jedna od važnijih prepreka na tom evropskom putu Srbije jeste preglomazna državna administracija. Umesto da je smanjite, vi je dodatno uvećavate. Naravno to ne činite slučajno. Ne mogu da se otmem utisku da će ovaj zakon, pre svega, da služi samo jednoj stranci, stranci G17 plus. Verovatno će svi tokovi novca, kao i inače finansijski tokovi u Srbiji, da idu preko gospodina Mlađana Dinkića i stranke G17 plus. On će biti taj koji će, preko svojih ljudi u nacionalnim telima i u ovim regionalnim telima, da usmerava tokove novca. Mi se već sada suočavamo s jednom poražavajućom činjenicom, da se novcem poreskih obveznika, novcem koji se sliva u državnibudžet Srbije, odnosno pokrajinski budžet Vojvodine, na potpuno nelegalan način finansira kampanja pojedinih političkih stranaka. SRS je uplašena da će i od tih para, koje eventualno stignu od pretpristupnih fondova EU, opet koristi imati samo političke elite vladajućih partija. Tu, pre svega, mislim na DS i na G17 plus, a da građani, zbog kojih navodno donosite ovaj zakon, apsolutno nikakvu korist od ovog zakona neće videti. Drugo, mislim da Vlada Srbije nije svesna jedne činjenice, a to je da su regioni, ili delovi Srbije, ekonomski različito razvijeni. Nije svaki region u Srbiji, nažalost, ekonomski samoodrživ. Možda bi, u nekom smislu, Vojvodina mogla da bude ekonomski samoodrživa, i grad Beograd, ali jug Srbije, ono što vi zovete ''istočni region'', nema teorijske šanse da opstane bez pomoći centralnih državnih organa. O tome se radi. Vi uporno insistirate na priči, pogrešnoj priči, lažnoj priči, da je ovaj zakon, u stvari, neki vid decentralizacije u Srbiji. Nije. Ovaj zakon će samo doprineti dodatnom administriranju. Ništa neće biti od ekonomskog razvoja. Imaćemo samo dodatnu birokratiju, a ne daj bože da se ti regioni, od statističkih, promene u administrativno-teritorijalne i političke jedinice. Vi, već sada u javnosti imate priče, koje se tendenciozno puštaju kroz medije, da će buduće promene Ustava Srbije, između ostalog, značiti ne samo teritorijalnu regionalizaciju Srbije, nego i stvaranje dvodome Narodne skupštine, pa ćete imati dva doma, Dom građana i, verovatno, nešto što će se zvati Dom regiona. To se u stručnim krugovima već otvoreno komentariše. Ako regioni postanu ne samo statističke, nego administrativne-teritorijalne i političke jedinice s određenim oblikom samouprave, onda računajte s tim da će svaki od tih sedam regiona imati, verovatno, neke svoje organe vlasti. Imaće skupštinu, imaće organe uprave, možda će imati još nešto, ko zna. Čovek mora da postavi jedno elementarno pitanje ekonomske prirode – ljudi, odakle ćete vi to sve da finansirate? Koliko košta taj vaš koncept decentralizacije? Ko će to sve da plati, iz čijih džepova će da se plaća vaš pokušaj da, navodno, decentralizujete Srbiju? Iz činjenice da nije svaki region podjednako razvijen i da ne može svaki region samostalno ekonomski da opstane, jasno proizilazi jedan zaključak – regioni koji su ekonomski nerazvijeni, a, nažalost, takvih je većina u Srbiji, neće moći da opstanu bez pomoći Vlade, bez pomoći ministarstava, bez pomoći centralnih državnih organa. Onda se postavlja pitanje, kakva je to decentralizacija? U odnosu na neke regione, to će možda biti decentralizacija, tamo gde ne treba velika intervencija države, ali tamo gde treba intervencija države, tamo gde bi regioni propali bez pomoći centralne vlasti, to nije nikakva decentralizacija. To je totalna centralizacija, pa ni u tom smislu ovaj vaš predlog zakona nije utemeljen. Potpuno smo svesni činjenice da nije svaki deo Srbije ravnomerno regionski razvijen i tačno je da je to nasleđe nekih prošlih vremena, ne samo iz 90-ih godina; to traje vekovima, to traje decenijama. Ali, put da se s tim jedanput prekine nije da podelite Srbiju. Ljudi, vi narodski rečeno, "koljete vola zbog kile mesa". Da biste pospešili ekonomski razvoj svakog dela Srbije, nije potrebno da razbijete državu Srbiju, nego da je ojačate institucionalno, ekonomski, socijalno, kulturno, duhovno, naučno-tehnološki. Put da razvijete nerazvijene opštine i gradove jeste, kroz mere odgovarajuće fiskalne politike, da veći stepen ubranih poreza ostavite opštinama i gradovima, ali razvijajte opštine i gradove. To je ono na čemu insistira SRS, da imamo bogate opštine i gradove, bogate građane, a ne bogate regionalne birokratije. To je koncept za koji se zalaže SRS – jaka i unitarna država Srbija, s ekonomski razvijenim gradovima i opštinama. Istorija je pokazala da je ovo najefikasniji i ekonomski najracionalniji oblik državnog uređenja. Ako je tako uređena jedna Francuska, ako je po sličnom obrascu uređena jedna Velika Britanija, šta je to što vas sprečava da primenite ono što vekovima donosi dobre rezultate u nekim drugim državama. Dakle, jedinstvena Srbija, snažna Srbija, ali sa jakim opštinama i gradovima. Nikakvi međunivoi vlasti nisu potrebni. To će samo dovesti do stvaranja novih regionalnih birokratija. To će samo poskupeti finansiranje i funkcionisanje ionako glomaznog državnog aparata i građane će, na kraju svih krajeva, umesto da budu bogatiji, biti mnogo siromašniji nego što su sada. Zahvaljujem.
Vreme koje je preostalo na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 26 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
U skladu sa stavom SRS-a da je ovaj predlog zakona loš i da ga treba povući iz procedure, predložio sam brisanje tačke 9. u članu 3. ovoga predloga. Smatram da, u ovim okolnostima, Srbija od ovog zakona, a to pokazuje i današnja rasprava, može da ima mnogo političke štete, a malo ili gotovo nimalo ekonomske koristi. Najveću političku štetu nameće to što on Srbiju deli na sedam delova, sedam regiona. Koliko god ta podela naizgled bila samo formalna, budite sigurni da ona, dugoročno gledano, odgovara onima koji već 20 godina rasparčavaju Srbiju i srpske teritorije. Kao glavna vrednost ovog predloga zakona navodi se to da će on doprineti boljem i ravnomernijem razvoju regiona u Srbiji. U pitanju je šarena laža, koja treba da prevari građane Srbije, posebno one u unutrašnjosti, da smanji njihovo ogorčenje zbog bede u kojoj žive, zbog mora lažnih predizbornih obećanja i zbog činjenice da i ono malo para koje država Srbija ima, uglavnom, nažalost, završava u Vojvodini i Beogradu, a da unutrašnjosti Srbiji ostane ono što ostane. Ostatku Srbije, ostatak novca. Da li će i koliko pojedini delovi Srbije biti razvijeni uopšte ne zavisi od toga da li je Srbija regionalno podeljena; zavisi od toga da li je Srbija dovoljno sposobna da stvori podsticajne uslove i sredstva za razvoj, da li je spremna da ta sredstva pošteno i ravnomerno raspodeli. Hoću da iskoristim još minut vremena da kažem da je danas održana Skupština opštine Velika Plana i da je glavna tema bilo vodosnabdevanje. O tome sam govorio ovde više puta i dosadio i sebi, i Bogu, i narodu. Podsećam, ukratko, 50.000 ljudi u Velikoj Plani, umesto vode za piće, pije zatrovanu vodu. Postavljam pitanje ministru Kalanović – kako je moguće da ove godine budžetom nije predviđen nijedan dinar za rešavanje ovog problema i kada građani Velike Plane mogu da očekuju da će Vlada Srbije rešiti ovaj problem?
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Poštovane dame i gospodo, na član 3. tačku 11. sam podneo amandman da se ta tačka briše. Principijelno, SRS smatra da ovaj predlog zakona podriva celovitost Republike Srbije i u suprotnosti je s Ustavom Republike Srbije, posebno sa članom 8. stav 1, koji glasi: teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Naravno, pratimo sve što se dešava u našoj državi, sve ono što nam neko šalje kao dobronamerne poruke, a i neke druge poruke. Ima i nekih sastanaka i dogovora koji nisu baš toliko javni, međutim, posle par godina se pokaže u praksi koliko su bili ozbiljni. Od 1999, pa do 2006. godine, širom Evrope su se održavali razni sastanci, u Ženevi – 19, 20, 21. septembra 2003. godine, gde je bilo prisutno nekoliko ljudi iz Vatikana, Amerike, Nemačke, Engleske, koji su doneli određeni plan koji se zove ''Barbarosa pet''. Ja sam 9. i 12. decembra prošle godine, čini mi se, oko 12 pitanja postavio raznim ministrima, ministarstvima i agencijama i svi su mi oni rekli kako nemaju pouzdane informacije da je neko planirao ovo i ono. Međutim, evo, samo pre mesec dana dolazi nam čuveni gospodin Bajden, potpredsednik Amerike, i priča nam i toplo preporučuje da bi trebalo da podelimo Srbiju na nekih pet regiona da bismo bolje živeli. Naravno, Vlada, koja je servilna koliko jeste, ide i malo iznad toga, pa umesto pet nudi čak sedam regiona koji će se napraviti ovde. Smatramo da je ovaj zakon nepotreban, suvišan, i ako je neko hteo da pomaže nerazvijene regione, onda je trebalo da daje novac opštinama i gradovima, a ne da izmišlja neka resorna međutela, koja treba dodatno da odvlače novac sa strane. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 4, amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podnela poslanik Aleksandra Jerkov. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Koristiću vreme Poslaničke grupe, pošto nisam potpisan kao podnosilac amandmana. Naša poslanička grupa je podnela amandman na ovaj član kojim se definiše podela na regione, odnosno na oblasti. Smisao čitavog ovog zakona, barem je tako napisano u obrazloženju, jeste da smanji regionalne razlike. Da li je to moguće i kakav će biti krajnji cilj svega ovoga što je predloženo u ovom zakonu? Dovoljno je da pogledate statističke podatke, pošto su regioni, pre svega, statistički, kako je rečeno. Vojvodina i Beograd imaju, otprilike, 50% stanovništva Srbije, a Beograd i Vojvodina, otprilike, oko 60% BDP Srbije. Ako izuzmemo KiM, koji se statistički ne računa u doprinos BDP-a, ostatak Srbije se deli na četiri regiona. Ako bi ti regioni bili, otprilike, ujednačeni po veličini i po BDP-u, to znači da se preostalih 40% BDP-a deli na četiri regiona. Drugim rečima, umesto što sada imamo razlike koje su 1:15, imaćemo dva regiona koja će imati oko 30% BDP-a i četiri regiona koja će imati po 10% BDP-a. Razlike koje u Srbiji evidentno postoje će samo statistički biti smanjene, u suštini će ostati. Pošto će Vlada obezbediti sredstva da umanji razlike, iz ovoga jedino mogu da zaključim da Vojvodina i Beograd sledećih 20 godina neće dobiti ni žutu banku da ne bi pravili još veću razliku. Kada to izgovorite, jasno je da to neće biti moguće. Onda je i smisao svega potpuno jasan, da ovaj zakon neće imati nikakav rezultat.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je 19 minuta. Za reč se javio narodni poslanik Miloš Aligrudić, kao podnosilac amandmana.
Da se nastavim na ovu priču. Dakle, zbog toga smo predložili da ovaj koncept bude drugačiji, da ovaj zakon napravi odredive smernice za određivanje statističkih regiona, a ne da nas zamajavate određivanjem regiona u članu 5. zakona. Zato smo u članu 4. rekli kako se formira region, da bi Vlada Republike Srbije mogla na osnovu odredivih kategorija, a već postojećih u pravnom sistemu, da utvrdi region kao osnovnu jedinicu, do koje će doći na osnovu pokazatelja koje ovaj zakon predviđa, uključujući i statistiku i ona pravila iz NUTS 2, NUTS 3 itd. Zato smo rekli da je region statistička teritorijalna celina koja se sastoji od jednog ili više okruga, u smislu Uredbe o okruzima, odnosno jedna ili više jedinica samouprave, pa je to osnovna baza na kojoj gradite priču. Ako ne utvrdite svih sedam unapred, kako ste ovde predvideli, nego ih ostavite odredivim, to je za standarde o kojima pričamo sasvim dovoljno, jer nas niko ne tera da idemo korak dalje. Ne unosite konfuziju među građane, ne unosite konfuziju u ovaj parlament da bi se raspravljalo o teritorijalnoj organizaciji, umesto o ekonomskim kategorijama. Na taj način pomažete sebi samima, tj. Vladi, koja daje ovakav predlog, da na jedan valjan način uredi ovu oblast. Onda ne bismo došli u situaciju da postavljamo ova pitanja koja je gospodin Radojko Obradović maločas postavio, jer bi ta stvar mogla biti fleksibilnije i drugačije rešena. Dajte da idemo varijantom odredivih regiona, a ne da ih određujemo u zakonu.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč imanarodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovana predsedavajuća, predložili smo ovim amandmanom da se briše termin „oblasti“ i sve vezano za termin ''oblast'', zato što smatramo da je previše komplikovana ova procedura, da uvođenje novih organizacionih jedinica, pa makar i statističkih, samo komplikuje čitavu priču i pravi novu birokratiju. Šta će nam, pored svih ovih ministarstava, 104-105 agencija, raznih uprava, kancelarija, saveta; sada ćemo dobiti Nacionalni savet, Nacionalnu agenciju, pa ćemo dobiti još i oblasne agencije? Zašto pravimo sve nove i nove transmisije između centralne vlasti i građana koji su na nivou opština? Treba nam 10 međuposrednika da bi se došlo do građana, da im pomognete. Da li se tako pomažu nerazvijene opštine i građani koji žive u njima? Potpuno je besmisleno uvoditi i oblasne agencije i oblast kao termin kad već postoje okruzi, kao nekakav termin koji može biti upotrebljen, da se od njih sastoje regioni, što jeste suština priče. Međutim, ovaj zakon nije napravljen da bi suštinski pomogao da se nerazvijeni brže razvijaju, već da bi se napravila nova birokratija, jer nemate ni snage ni pameti da napravite neko novo radno mesto u privredi. Jedini poslodavac u ovoj zemlji je država, pa kad nemamo gde da udenemo svoje partijske kadrove, onda ćemo da pravimo nove agencije. Svakim novim zakonom u ovoj skupštini, dobijamo po jednu novu agenciju, upravu, gde treba da se uposle partijski ljudi. Dakle, ovo će biti još jedna partijska ispostava gde će G 17 plus zapošljavati svoje ljude. Još je nenormalniji i, praktično, ubadanje prsta u oči čitavoj nerazvijenoj Srbiji najnoviji podatak, koji kaže – privatizacija Beogradskog sajma će se odvijati narednih dana i prvi put će od privatizacije, izuzetno, od Zakona o privatizaciji, 50% sredstava koja se ostvare tom privatizacijom pripasti gradu Beogradu. Po kom to zakonu? Odakle vam je to palo na pamet? Da li je to što je Đilas tražio da mu se ne oduzimaju sredstva način da se i dalje pljačkaju građani Srbije, i to oni koji žive u najnerazvijenijim područjima? Videli ste model Vojvodine, tamo piše 50% od privatizacije teritorije Vojvodine ide pokrajinskoj administraciji, pa vam je bilo malo, nego ste od NIS-a uzeli 90%, a sada treba da namirite Đilasa, pa ćete 50% od privatizacije dati Beogradu. Šta da rade drugi gradovi Srbije? Treća privatizacija po visini u Srbiji je ''Duvanska industrija'' iz Niša; 95% je uzeo Beograd i Vojvodina, odnosno centralna vlast, 5% je ostalo Nišu. Gde je tu jednakost? Na šta to liči? Kako vas nije sramota da tako radite? Hvala.
Preostalo vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je 16 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o regionalnom razvoju, koji glasi – član 4. tačka 7) briše se. SRS smatra da ovaj predlog zakona podriva celovitost Republike Srbije i u suprotnosti je s Ustavom Republike Srbije, posebno sa članom 8. stav 1, koji glasi – teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Ovaj zakon je izuzetno destruktivan i predstavlja urušavanje našeg državnog tkiva, nacionalnog bića, odnosno Srbije u celini. Verica Kalanović, ministar NIP-a, na ovoj sednici je izjavila da su 40 najugroženijih opština u Srbiji predmet finansiranja programa NIP-a: ''U prethodna tri meseca sam bila u 28, a predstavnici mog ministarstva u svih 40 opština. Zajedno sa predstavnicima lokalnih samouprava, seli smo i diskutovali o njihovim prioritetima i projektima''. Jasno mi je da su vaši kriterijumi o razvijenosti opština rastegljiva kategorija i u direktnoj su proporciji s tim koje stranke učestvuju u opštinskoj vlasti. Ako je G 17 plus u vlasti, te opštine koje su, po pravilu, nerazvijene, dobijaju ogromna sredstva koja odlaze na kupovinu glasova na lokalu, a radove dobijaju lokalni tajkuni i tajkunčići. Tamo gde niste na vlasti, kao npr. u opštini Ljig iz koje dolazim, vi iskreno i otvoreno poručujete da ne želite da investirate i finansijski pomažete opštinu Ljig. Citiraću prvu rečenicu dopisa koju šaljete građanima opštine Ljig, s memorandumom i pečatom firme G17 plus, koja glasi: "Poštovani sugrađani, s obzirom da ministarstva Republike Srbije ne žele da investiraju i finansijskim sredstvima pomažu realizaciju projekata u opštini Ljig itd."... Imam samo dva minuta na raspolaganju, pa pitam, gospođo ministre, očekujem da sada javno kažete ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... zbog čega ne želite da finansijskim sredstvima pomažete opštinu Ljig?
Reč ima ministarka Velica Kalanović, izvolite.
Poštovani gospodine, jako je dobro poznato da sam prošle godine otvorila fabriku vode u selu Ba, kojom se snabdeva Ljig i koja je finansirana sredstvima iz NIP-a. Volela bih da pogledate kolika su sredstva uložena u Ljig pre nego što iznesete takve neistine.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Popović, pravo na repliku. Izvolite.
Gospođo ministre, pozivam vas da dođete u opštinu Ljig i pogledate u šta ste uložili. Dali ste za jedno fudbalsko igralište 158.000 evra. Ja bih s tim parama napravio pet fudbalskih igrališta.
Da li još neko želi reč? Molim vas da, kada koristimo pravo na repliku, osporimo ili protumačimo ono što je rečeno, da bismo opravdali dobijanje reči. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je i u načelnoj raspravi, a i danas, u raspravi u pojedinostima, pre svega, građanima Srbije jasno šta vladajuća koalicija želi da uradi primenom ovog zakona i šta se krije iza njega. Izuzetno kvalitetno izlaganje, pre svega, gospodina Stevanovića koji je bio predstavnik SRS-a, a danas gospodina Martinovića, daje nam za pravo da budemo uvereni da su vaše namere da ovim zakonom dovedete Srbiju na nivo Beogradskog pašaluka. Spomenuti Vojvodinu kao jednu regiju, a vrlo dobro znamo šta se sprema u Vojvodini, pre svega, tu mislim na statut Vojvodine; vrlo dobro znamo stav LSDV-a i njegovog predsednika Nenada Čanka, čoveka koji je javno, za govornicom, rekao – da se on pitao, ne bi bio pisan statut Vojvodine, već ustav Vojvodine, koji je za Novu godinu štampao kalendar gde Šabac nije u Srbiji. Zbog čega DS njega ljulja kao nedonošče, mislim da je sve jasnije. Kada je gospodin Martinović spomenuo Fond za kapitalne investicije, 7% koje dobija AP Vojvodina iz budžeta Republike Srbije je fond kojim direktno raspolaže predsednik Izvršnog veća Bojan Pajtić, koji je ujedno i predsednik Upravnog odbora Fonda. Pare se dele više nego selektivno. Kada stignu sredstva iz republičkog budžeta... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... iskoristiću par minuta ispred Poslaničke grupe, onda nastaje panika kod njih – ko će da dograbi veći kolač, kome da se ispune obećanja koja su obećana, da li je to SVM, da li je to Nenad Čanak, da li su to opštine gde je na vlasti DS, pogotovo u predizbornim kampanjama! Jedan plastičan primer, zarad naših građana. U predizbornoj kampanji u opštini koja se graniči sa mojom, a to je opština Bač, gde je predsednik opštine gospodin Bogunović Tomislav, radnici ''Bačkaputa'' su nosili žute majice s natpisom – Za evropski Bač - Tomislav Bogunović. Jedan od radnika nije hteo da obuče tu majicu, bacio je i zatrpao asfaltom. Drugi dan je dobio otkaz. Tako to radi Bojan Pajtić i DS, dolazi u opštine i otvara fabrike vode po dva puta, njegovi članovi ga dovedu, ne zna ni za šta je dao pare, a voda nije za piće. Srpska radikalna stranka je ubeđena da ovaj zakon ne samo da neće biti primenjiv, već su naši građani spremni i drže motke u rukama, što je Boris Tadić rekao – moraju da čuvaju svoja radna mesta. Samo još treba da se umoče. Ne samo ovaj, već ni mnogi drugi zakoni neće biti primenjivi. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 24 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću u nekoliko rečenica da dokažem koliko je vaš koncept regionalizacije Srbije ekonomski štetan i neprihvatljiv za same građane. Do 2002. godine, u Vojvodini je bilo sedam pokrajinskih sekretarijata. Danas ih ima dva puta više, odnosno više od dva puta, ima ih 17. Sad se postavlja pitanje šta će biti ako Skupština Srbije potvrdi Predlog statuta Vojvodine, koji je usvojen u oktobru prošle godine u Skupštini AP Vojvodine? Koliko će to dodatno, imajući u vidu prenos nadležnosti i sve ono što Vojvodina po tom, u najvećoj meri, protivustavnom statutu treba da radi, da poveća pokrajinsku birokratiju u Novom Sadu? Da li mislite da građani Sremske Mitrovice, Pančeva, Sombora, Subotice, Kikinde, Zrenjanina, lepše žive u Vojvodini danas kad imaju 17 pokrajinskih sekretarijata, ili 2002. godine, kada ih je bilo sedam? Objektivno, danas žive teže. Moj kolega Milorad Krstin je izneo probleme s kojima se susreću poljoprivrednici u celoj Srbiji. Imajući u vidu da je Vojvodina žitnica Srbije, taj problem s otkupom pšenice i, uopšte, poljoprivrednih proizvoda, najizraženiji je u Vojvodini. Ništa bolje građanima Vojvodine nije ni kad imaju sedam, ni kad imaju 17, ni sutra, kada će biti 30 pokrajinskih sekretarijata, imajući u vidu sve one nadležnosti koje ste stavili da rade organi Autonomne pokrajine Vojvodina. Onda se postavlja logično pitanje – iz kojih para mislite da sve to finansirate? Koliko to građanima Srbije treba da bude dobro, pa da onda iz svojih poreza, iz raznih taksa koje plaćaju državnim, pokrajinskim i lokalnim organima, mogu da isfinansiraju toliku birokratiju i toliku administraciju. Čak i da nema kriminala i korupcije, a ima ih, i vi dobro znate da je jedan od glavnih centara korupcije u Vojvodini upravo Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine, odakle se pare bukvalno u džakovima iznose, to su neke sumnjive investicije, krajnje sumnjive izborne investicije. Putevi i ulice se asfaltiraju sedam dana pred izbore i na dan izbora, noću, pod temperaturama ispod nule, po blatu. Putevi traju po sedam dana, deset dana, mesec dana, i onda propadnu, pa je onda tim putem teže ići kad se on, navodno, asfaltira, nego do tada. To je činjenica koju će vam priznati i ovi poslanici koji dolaze iz Vojvodine, a koji su iz vladajućih stranaka. Druga je stvar što oni zbog partijske discipline o tome moraju da ćute. Dakle, to što tvrdite da će ovo što vi nazivate decentralizacijom, pa i u odnosu na Vojvodinu, da donese dobrobit građanima, apsolutno nije tačno. To će samo dodatno da osiromaši građane, jer decentralizacija, po vama, znači uvećavanje lokalnih, regionalnih i pokrajinskih birokratija. Vi tako zamišljate decentralizaciju, ne kao pravo građanina da učestvuje u vršenju poslova od zajedničkog i opšteg interesa, nego kao stvaranje raznih lokalnih i regionalnih aparata vlasti, u koje ćete, pre svega, da ubacujete vaše partijske kadrove. Zato osnivate ove agencije, zato osnivate ove savete, da udomite vaše partijske kadrove, koji su, u najvećoj meri, nesposobni, nestručni, ali koji očekuju da im se revanširate za sve ono što su oni radili u izborima. Znate, nije mala stvar kad vi na dan izbora dođete čoveku na vrata i donesete mu paketić. Zaista morate da pogazite svoje lično dostojanstvo i da smognete veliki stepen hrabrosti da to uradite. Sad, kad ste to uradili, kad ste na osnovu paketića, na osnovu gotovog novca, na osnovu kineskih patika, mobilnih telefona, dobili majske izbore prošle godine, došlo je vreme da se izravnaju računi i da vaše partijske aktiviste negde udomite, inače, oni to za vas neće da rade. Gde ćete da ih udomite, nego ovako – malo ćemo da osnivamo nacionalne agencije, malo nacionalne savete, malo regionalne agencije, malo regionalne savete, kao ogromna tela koja imaju po 19 ili 25 članova, pa će onda ti članovi, verovatno, da imaju neke zamenike članova itd. Eto prilike da zadovoljimo makar deo onih koji su za nas u izborima nešto uradili. Zato vi donosite ovaj zakon i to je prava istina. Kakvu korist će građani Zaječara imati od tih vaših agencija i od vaših saveta, kad ste sve upropastili što je moglo da se upropasti? Privatizovali ste šećerane u Vojvodini po tri evra. Da ste cigle prodavali iz te šećerane, više biste dobili. Železara ''Smederevo'' je otišla po nekoliko puta nižoj ceni nego što je bila tržišna cena. Šta ste uradili s Lukom ''Beograd'', s Poslovnim centrom ''Ušće''? Afera do afere i sad su ljudi koji su uzročnici tih afera, ljudi protiv kojih se vode sudski postupci, ljudi za koje se iz aviona vidi da su umešani u razne nezakonite radnje, navodno oni koji će da uvedu Srbiju u EU, pa i na ovaj način, tako što će da zemlju podele na feude, pa ćemo onda imati razne regionalne feudalce, pa će biti kao što je bilo za vreme, odnosno posle smrti cara Dušana, kad je Njegoš sjajno rekao – velikaši, proklete im duše, na komade razdrobiše carstvo. Tako će biti i sada. Umesto da ujedinjujete Srbiju, da ona bude jača nego što je sada, vi je činite slabijom. Vi mislite da je uslov za ulazak u EU da uništite Srbiju. Ko će da uđe u tu EU ako nema države koja se zove Srbija? Ko da uđe? Vojvodina? Mačva? Pomoravlje? Ako ćemo kao po ešalonima da ulazimo u EU, kako vi zamišljate taj put Srbije u EU? Preko leša države koja se nekad zvala Srbija? Šta će nam onda EU? Drugo, ta priča o pretpristupnim fondovima je smešna. Vi znate kako zapadni ekonomisti kažu – na Zapadu nema besplatnog ručka. Gde ste vi to čuli da će EU, eto, tek tako, dati, mnogo voli naše regione, pa će davati pare kapom i šakom? Pitajte naše susede Mađare, pitajte Poljake, Čehe, kakva iskustva su imali sa pretpristupnim fondovima EU. Idite sad u Češku, prosečna plata je 200 evra. Da li je bolje građanima Češke zato što su u EU? Skoro 70% građana Mađarske je spremno da traži da Mađarska istupi iz EU zbog životnog standarda u koji su dovedeni posle 2004. godine, kada je Mađarska ušla u EU. Ljudi, kad dobijete pare iz pretpristupnih fondova, vas EU obavezuje da te pare vraćate nazad u određenom vremenskom intervalu i nikakve pare ne možete da dobijete na lepe oči. Dobićete sad izvesna sredstva, možda, ali to što će deo sredstava da ode u džepove raznih stranačkih funkcionera, to je druga stvar. Možda deo para dobijete, ali ćemo mi kao država te pare morati da vraćamo. Mi smo ionako prezaduženi. Ne znam odakle mislite da vraćamo te pare iz pretpristupnih fondova, ali valjda vam je jasno šta se dešava u EU. Evroskepticizam raste iz dana u dan. Ovi izbori za Evropski parlament su to najbolje pokazali. Ljudi počinju da gledaju svoje lične interese, nacionalne interese. Što bi sad Nemci, Francuzi, Španci, Englezi, davali pare našim regionima? Imaju oni svojih problema, i njih drma svetska ekonomska kriza. Ne znam kako to povlačite znak jednakosti – evo, sada ćemo da regionalizujemo Srbiju i dobićemo neke silne pare. To je sve na dugačkom štapu. To je sve, što bi rekao naš narod, "ne lipši magarče do zelene trave". Dakle, vi ćete da podelite Srbiju, da je iskomadate na feude i onda kažete – tako podeljeni feudi će lakše da uđu u EU. Vreme feudalizma je prošlo, Nemačka se ujedinila, najpre u 19 veku, pod Bizmarkom, pa 90-te godine, pod Helmutom Kolom, ali se ujedinila. Ne, vi ćete da razbijate Srbiju, vi mislite – živećemo bolje kad ne bude bilo Srbije, a onda nam džaba sve. Dakle, zaustavite se dok je vreme. Zaustavite kriminal i korupciju. Ojačajte opštine i gradove i radite na institucionalnom jačanju države Srbije. To je put da građanima Srbije bude bolje, sve ostalo je put u propast.
Preostalo vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 15 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na glavu iznad člana 5, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Sarić. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov glave iznad člana 5. i na član 5, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Kao što sam i ranije rekao, za nas je važno da regioni, kao statističke jedinice, budu odredivi. Nema nikakve potrebe da u ovom zakonu određujemo regione, pogotovo ako za to nemamo kompaktne kriterijume. Vi ćete videti da su u članu 5. određeni nazivi sedam regiona, od kojih su tri automatski teritorijalno određena, a ostalih četiri nisu; oni su odredivi i njihovo određivanje zavisi od prethodnog određivanja oblasti koje čine te regione. I ta neka mapa, kada bi se crtala, opet ponavljam, i zbog javnosti, ovde se ne radi ni o kakvoj teritorijalnoj organizaciji države, niti bilo kakvom teritorijalnom uređenju, niti pravnom subjektivitetu tih regiona. Jedina nevolja je u tome što se ovde oni pamfletski navode, kako bi se građani naveli na taj put razmišljanja kako će to možda jednog dana postati teritorijalne jedinice, što je verovatno i vaša namera, ali ostavimo to po strani. Te teritorijalne celine su u četiri slučaja odredive, a u tri slučaja su određene. To je argument u korist moje teze da ste ovo odradili pamfletski i s namerom da pošaljete političku poruku. Nije predmet ovog zakona slanje političke poruke. Predmet ovog zakona je da se vidi kako država, centralna država, može da pomogne u ravnomernom regionalnom razvoju sopstvene države. O tome smo maločas govorili. Rekli smo da je najbolje da se to učini na taj način što će Vlada, polazeći od kriterijuma iz člana 4, koji su veoma jasni, da odredi regione, polazeći… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … ulazim u vreme Poslaničke grupe, vodeći računa o predlozima jedinica lokalnih samouprava, a u saradnji s organom nadležnim za poslove statistike. Vidim da je kritika ovog amandmana bila u tom smislu što jedinice lokalne samouprave ne mogu da učestvuju u kreiranju i određivanju regiona. Vi ste potpuno u pravu, one ne mogu da učestvuju na nivou donošenja odluke o tome, nemaju taj kapacitet, niti je cilj ovog zakona da se to čini. Ali, ako vidite iz strukture teksta koji smo podneli, mi smo rekli samo – vodeći računa o predlozima lokalne jedinice samouprave, jer nigde dalje u zakonu, kako ste razrađivali ovaj zakon, nemate, sem preko tih vaših, koje smo mi tražili, ukidanja oblasti, nijedan drugi način da lokalna samouprava bitno utiče na ovaj ceo proces. Jedini način da ih nekako uvedemo u priču je ovaj, ali nigde ne stoji da je Vlada u obavezi da posluša taj predlog, nigde to ne stoji. Prema tome, nema nikakvog razloga da se ovakav amandman ne prihvati, ili da se, ako ovaj nije do kraja odgovarajući, na nadležnom odboru neki drugačije definisan amandman prihvati i da se na taj način utvrdi drugačiji koncept, drugačiji pristup u pisanju ovog zakona, koji ne bi unosio političku konfuziju među građane Srbije, dovodio do nesporazuma koji nam uopšte nisu potrebni, a da se posao koji država ima obavezu da uradi, izvršni organi vlasti koji tu obavezu imaju da urade, obavi na adekvatan način.
Na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a preostalo je 14 minuta i 30 sekundi. Reč želi narodni poslanik Zoran Nikolić. Izvolite.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Ovo je ključni amandman koji je podneo DSS i ovi prethodni amandmani i svi koji slede posle ovog amandmana su u vezi s ovim amandmanom na član 5. Zašto smo podneli ovaj amandman i zašto je on po svojoj suštini ključan? U ovom predlogu vašeg člana 5. se zapravo vidi sva nedoslednost i nedostatak ideje da date jedan kvalitetan predlog regionalizacije Srbije. Vi ste se opredelili za sedam regiona i ovde ih taksativno naveli. Ovde je već bilo reči o onom što je već administrativni pojam, kao što su Vojvodina, Kosovo i Metohija, grad Beograd, koji imaju svoje utemeljenje i u Ustavu i u Zakonu o teritorijalnoj organizaciji, s jedne strane, a, s druge strane, uvodite nove pojmove, kao što su centralna Srbija, zapadna Srbija, istočna Srbija, južna Srbija. Na tu nedoslednost smo vam ukazali i tu se otvara ona politička priča i onaj politički strah, koji realno postoji, s obzirom na mnoge najave da ove statističke jedinice, odnosno regioni, potencijalno mogu prerasti u administrativne regione. To je jedna stvar i jedna vrsta problema. Da se zadržimo samo na tome da su to statistički regioni. Vi u obrazloženju tek nagoveštavate da će biti donet veliki broj akata koji će definisati određene parametre privrednog razvoja, demografske karte, pa ćete tek naknadno uraditi ličnu kartu, i socijalnu i privrednu i ekonomsku i infrastrukturnu, sada je samo definišete. Onda se postavlja ključno pitanje – na osnovu čega ste vi to definisali? Na osnovu čega, kojih parametara? Šta je to što u zapadnoj Srbiji povezuje Šabac i Priboj? Šta je to što u istočnoj Srbiji povezuje Zaječar, Bor, Požarevac? Dakle, i za ovako definisane regione, kako ste ih vi predstavili, određeni podaci postoje, određena infrastrukturna povezanost postoji. Kakva je ona? Da li je ona takva da garantuje ravnomerni regionalni razvoj? Objasnite mi šta znači i kakva je to putna povezanost između Zaječara, Bora i Požarevca? Pretpostavljam da ste tim putem išli, preko Crnog vrha, Žagubice, Petrovca na Mlavi, onda ćete doći do Požarevca. Kada neko krene autoputem, pre će stići do Šida nego do Požarevca. Sada mi recite – kako ćete na bazi te infrastrukturne povezanosti, putne povezanosti, napraviti da privrede u tom regionu, u Požarevcu, Boru i Zaječaru budu kompatibilne, komparativne, što kaže gospodin Krasić, ako sam ga ispravno protumačio? Dakle, objasnite te stvari. Šta će značiti investicije u tim regionima? Pominjali ste nekakav most, ne nekakav, mada, kada je u pitanju obećanje ove vlade, sve je ''nekako''. Dakle, pominjali ste u načelnoj raspravi most na reci Lim, govoreći nešto o Prijepolju, kada je bila neka diskusija. Mene ne bi iznenadilo da u ovim diskusijama obećavate mostove tamo i gde nema reke, ali ovde Lim de fakto postoji. Objasnite mi kakva je to ekonomska, privredna korist za, recimo, Šabac? Da li će taj most na reci Lim uticati na veću poljoprivrednu proizvodnju u Mačvi? Objasnite mi te stvari. Objasnite kako će ti regioni funkcionisati? Na bazi kojih parametara ste došli do ovakve podele i dali jedan ovakav predlog? Naš amandman vam govori, pre svega, da na bazi tih pokazatelja koje bi prethodno trebalo utvrditi, konsultujući lokalne samouprave, poštujući mišljenje lokalnih samouprava, samim tim i građana koji žive u lokalnim samoupravama i koji imaju najveći interes za procesom regionalizacije i decentralizacije vlasti, Vlada, a kasnije i Skupština, na bazi ekonomskih, privrednih, infrastrukturnih, socijalnih, kulturnih, istorijskih razloga, utvrde zajedno regione u Srbiji. Pametna Vlada i pametna vlast ne bi došle s ovakvim predlogom u Skupštinu, jer bi pametna vlast i pametna vlada tražile najširi mogući konsenzus. Ne vidim da se mi sporimo o tome da li treba doći do te decentralizacije vlasti i da li je potrebna regionalizacija, ili su to, možda, kada vam se ponude malo jači argumenti, vaši odgovori da biste se malo više pokazali evropejcima i odigrali na sigurnu kartu evropskih integracija i sredstava koja će doći iz Evrope. Ali, to vam sad ne prolazi, ne može vam proći ako uopšte želite da ulazite u dijalog s poslanicima DSS-a. Dakle, jesmo za regionalizaciju, to nije sporno, ali onu koja bi bila zasnovana na najširem mogućem konsenzusu, i političkom i društvenom, gde bi se uvažila i nauka, i statistika, i ekonomija, i ekonomski rezon, i lokalne samouprave, samim tim i građani i volja građana, pa da na bazi toga napravimo ekonomske privredne celine koje bi imale smisla. Pominjao sam u načelnoj raspravi, zar nije logično da Srem i Mačva, samim tim, Mačvanski i Sremski region, čine jedan region? Negde oko 400 hiljada ljudi živi na tom prostoru, blizu 500 hiljada ljudi, da, preko 500 hiljada ljudi. Uklapamo se u evropsku nomenklaturu i mogao bi da se formira region. To je područje koje bi trebalo da bude s najintenzivnijom poljoprivrednom proizvodnjom, zapadna kapija, kapija Srbije, s najintenzivnijom poljoprivrednom proizvodnjom, našom strateškom privrednom granom, koju bi upravo tu trebalo razvijati. Naravno, i dalje u Vojvodini, ali ovo jeste neki zajednički imenitelj ova dva regiona. Most na Limu, sasvim sigurno, neće pomoći regionu zapadna Srbija u koji ste Šabac svrstali. Ovaj amandman čitav zakon postavlja na noge, za razliku od vaših predloga, gde je sve postavljeno na glavu. Sebi ste dali pravo da arbitrirate i da podelite na nekakve statističke celine Srbiju, s tim, da kažem, pomalo bolnim, zastrašujućim prizvukom, da se to polako, prvo, sondira, a bogami, od nekih stranaka, i priprema teren da to postanu i administrativne jedinice. To je ono što je problem. Ovde ne vidimo ekonomski rezon, niti vi možete, a volite da kažete da se koristite činjenicama. Iznesite činjenice – na osnovu čega ste ovo ovako podelili. Ovde je bilo reči da region Vojvodine, region Beograda, svaki ponaosob čini 30% bruto nacionalnog dohotka, što znači da preostala četiri regiona, odnosno preostalih pet regiona jedva da imaju po 10%, odnosno daju 10% bruto nacionalnog dohotka. Ako se pridržavamo striktno principa ravnomernog regionalnog razvoja, znači li to da će se sva sredstva iz budžeta Republike Srbije, ali i ona potencijalna koja možemo dobiti od EU, koristiti i ulagati upravo u ova područja, kako bi iznivelisali bruto nacionalni dohodak, kako bi bruto nacionalni dohodak u Vojvodini, recimo, u perspektivi, u narednih 10 godina, činio 16%, Beograda – 16%, da dođemo do tog momenta da južna Srbija, grad Niš i sve ono što tamo pripada, i Leskovac i Vranje, kako ste vi to odredili, takođe, učestvuju sa 16-17% bruto nacionalnog dohotka u državi?! Da li je to vaša namera? Onda recite da vidimo u kom pravcu razmišljate, kako razmišljate. Vi nemate odgovore na ta pitanja, zato se ovde vidi mnogo više politike nego ozbiljnog promišljanja o ravnomernom regionalnom razvoju, mnogo više političkih nagodbi i trgovine nego ekonomskog principa. To je ono što smo u prvih četiri-pet amandmana koje smo podneli demaskirali. Imate šansu, to sam rekao i u načelnoj raspravi, imate dva načina kako možete časno da se izvučete iz ove stvari – da povučete ovaj zakon. Sasvim sam siguran da nemate nameru da to uradite, ali ono što bi vam bilo pametnije, jeste da ste malo obratili pažnju na ove amandmane ida ste ih prihvatili u celosti, pa bi ovaj zakon bio mnogo bolji. Imali biste i najširu moguću podršku povodom toga. Ovako, vi odlučujete da politički lomite stvar preko kolena. Jasna je politička trgovina – formiranjem osam novih agencija, ko zna koliko oblasnih asocijacija. Vi u zakonu kažete da ćete na bazi statistike videti koje će oblasti sačinjavati oblasne agencije. Čist je voluntarizam to što predlažete. Neverovatan administrativni aparat koji predviđate, na bazi iskustva, a i onoga što već u štampi možemo da pročitamo, da menjate ime stranke u stranku regiona. Jasno je da je ovo vaš stranački projekat i da ste svoj stranački projekat, zarad spasavanja svog stranačkog rejtinga, zloupotrebili i sada nas dovodite u situaciju da o ovome raspravljamo ovako kasno. Zloupotrebili, napravili politički dogovor, to vam je dozvoljeno, a u narednim danima, odnosno mesecima, tek ćemo videti šta je cena toga, šta je nekoj drugoj stranci dozvoljeno. Nešto što, kao stranka, sigurno ne biste u nekim normalnim okolnostima želeli da podržite, moraćete da podržite, jer to se zove vraćanje duga za zakon o regionalnom razvoju. Još jednom razmislite, prihvatite ovaj amandman. Ovaj amandman daje pravo da se na bazi realnih parametara utvrdi regionalna politika i da je utvrdi Vlada. Mi to pravo ne osporavamo Vladi, ali da dođe u Parlament i da imamo, da kažem, to ''sveto trojstvo'' – mišljenje lokalne samouprave, predlog Vlade, Srpski parlament koji će preuzeti odgovornost kako Srbija treba da izgleda u budućnosti u smislu regionalizacije.
Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Prvo ću da komentarišem rešenje člana 5, a onda neću propustiti da komentarišem i to što u ovo doba raspravljamo. Možda je, čak, bolje prvo o načinu rada. Zaista ne znam da li je i zbog čega toliko važno da noćas završimo raspravu o 362 amandmana, jer sinoć smo radili u ovoj sali do 22 sata, a mnogi od nas putuju po 100 i 200 kilometara do svojih kuća i ujutru dolaze ponovo. Bili smo tu na vreme, radili čitav dan i raspravu o amandmanima na ovaj zakon počeli u 17 časova, čekajući mišljenje Vlade. Osećam se kao na nekom sportskom borilištu, gde se prolazno vreme saopštava posle izlaganja svakog poslanika, a imali smo praksu da pitamo kada nas to interesuje. Možda će neko i da oda priznanje onima koji ovako večeras vode ovu sednicu, možda će se ovo zvati i pobeda u trci s vremenom, ali se pitam – da li postoji jedna osoba u ovoj sali koja je spremna da podnese odgovornost za one koji voze sami, tako umorni, radeći u kontinuitetu, danas je petak, radni dan ili neradni, postalo je pravilo, a ne izuzetak, da se, ne daj Bože, nekom od poslanika nešto desi. Gospođa Zlata Đerić je otišla jer mora da vozi 200 kilometara do Sombora. Moj kolega Oto Kišmarton kaže – imam dva sina, putujem do Kikinde dva sata, moram da idem. Mnogi neće da ih pominjem, jer na to nemam pravo, a u istoj su takvoj situaciji. Meni moja deca nisu dala da jutros vozim kola, doći će po mene. Gospođa Čomić mi je saopštila da će to biti negde oko 24 časa, jer gospođa Kalanović verovatno neće koristiti svoje vreme da odgovara, da ne ostanemo do 03 časa, jer s ovih 12 i vašim odgovaranjem na pitanja bilo bi 03 ujutru. Razmislite o tome na koji način doprinosite dostojanstvu ovog doma, razmišljajte o bezbednosti nas koji odgovorno radimo svoj posao i o tome koliko to ide u prilog ovom zakonu i koliko vladajuća koalicija za ovo snosi odgovornost. Nisu mi potrebni ni komentari, ni odgovori, jer nisam ništa pitala. Imam pravo da ovo saopštim. Kada je reč o članu 5, na njega nismo uložili amandman kao stranka, kao poslanički klub, zato što postoje stvari koje ne možete da ispravite bilo kakvom amandmanskom intervencijom. Kad vam je definisan region Vojvodine, region KiM-a, kao autonomije za koje se lepo reklo da se neće zadirati u njihov položaj i način ostvarivanja prava, to možete da prihvatite, ali u ime čega imate definisana, samo kao naziv, četiri regiona – zapadni, istočni, centralni i južni, a da uopšte ne znate koje opštine im pripadaju? Pripremajući se za ova zasedanja, verujte da ne stižem ni da otvorim te novine u kojima su iscrtane karte. Očekujem, kao poslanik, da od Skupštine i stručnih službi i predlagača dobijem, ako treba, kartu uz ovaj materijal. Ne, dobili smo spisak na kraju teksta, gde su dati po tačkama, kao pregled propisa, 22 pravilnika, uredaba, strategija, metodologija, odluka, koji će biti doneti. Usvajamo zakon za koji tek treba definisati i kartu, navodnu, koja će obuhvatiti statistički samo regione koji će da vežbaju, doslovce, strategije, da vežbaju upravljanje sobom do 2020. godine, kada će moći da razvijaju unutrašnje administrativne potencijale a, bogami, vrlo moguće i izbore za neki nov način upravljanja sobom i regionima kao državama. Da li ste zabeležili, gospođo Kalanović, koliko je puta večeras pomenuto naše istorijsko sećanje, na kojem smo porasli, o drobljenju carstva i podeli? Da li je iko vodio računa o pomodarstvu stvaranja regiona, kako vi tvrdite, sredstva za ujednačavanje regionalnih razlika? To pominjanje nije bilo neprimereno, može mi se smejati neko ko ne voli epsku poeziju, jer je utemeljeno u našoj tradiciji da razdvajanje ne donosi dobro. Podsetiću vas i da sva savremena naučna istraživanja govore o tome da ujednačavanje regionalnih razlika putem regiona ne donosi efekat. Od 20. januara 1949. godine, kada je prvi put Hari Truman, u pristupnom govoru, upotrebio termin ''nerazvijeno područje'' za južnu hemisferu, Sever je počeo na vrlo arogantan način da pomaže nerazvijenom Jugu, a nerazvijeni Jug je počeo da se sažaljeva. Od tada do danas, ideja razvoja je pokazala da nije orijentir koji ujednačava regionalne razlike, a kamoli da vodi napred. Ta ideja je u ruševinama, iako mi pokušavamo još uvek da gledamo u to kao u svetionik, jer jedna Poljska, koja je 1995. godine imala slučaj da njenih pet istočnih regiona učestvuje u BDP-u s nekih 18%, u prošloj godini je stvaralo 15,3% BDP-a. Nije to izuzetak koji potvrđuje pravilo da regioni doprinose razvoju. Regionalne razlike, koje nisu ispravljane ovakvim načinom ujednačavanja regionalnih razlika, imate i u Mađarskoj, i veće su nego u Poljskoj, a još su veće u Belgiji, koja ima isti ovakav princip rada. Zašto nam to niste naveli kao uporednu praksu, što je, inače, način kako nam se predstavljaju zakoni? Zašto ne kažete da u dostizanju razvoja na ovakav način uvek brže napreduju razvijeni od nerazvijenih? Podatak je da su 1960. godine zemlje Severa bile 20 puta bogatije od Juga. Godine 1980, ta razlika se uvećala za 46 puta. Nije improvizacija, nije insinuacija, to su podaci. Kada ste nam dali, čak, i ovakvu jezičku formulaciju regiona, da li ste se rukovodili podacima, koje evidentno imate, da Vojvodina učestvuje sa 27% u stanovništvu i sa 26% u isplaćenim zaradama i penzijama, govorim o podacima iz ove godine, za period januar – april, i da ta Vojvodina nije homogena? Čak i oni, a prezentovao ih je gospodin Jelko Kacin, dolaskom krajem prošle godine, koji pomažu da se regionalizacija, mi ne želimo, ali oni vam pomažu da se ona ostvari, ne kao regionalni razvoj, ujednačavanje regionalnih razvoja, što je legitiman cilj, tvrde da Vojvodinu treba podeliti na tri regiona. Da li se to poklapa s našim istorijskim regionima, oblastima Srem, Banat i Bačka, nije važno. Ali, to ovde ne stoji. Govorite o geografskoj podeli. Te geografske podele unutar regiona su prosto besmislene, jer mi nemamo kvalitetne regionalne saobraćajnice koje bi povezale npr. Zaječar, Požarevac, Novi Pazar, Priboj, Šabac. To je prvo što treba da uradimo, a da onda crtamo i objavljujemo te karte samo statističkih regiona u okviru jedinstvene države Srbije, s jakom republičkom vlašću, Vladom, organima i lokalnom samoupravom, bez posrednih kolena prenosa novca i ovlašćenja. Beograd, po ovim podacima, učestvuje sa 21% u stanovništvu i sa 36% u dohocima. Ostalih 5 regiona, sa 52% u stanovništvu i samo 38% u dohocima. Ako znamo, istorijski i empirijski je dokazano, da se razvijeni razvijaju mnogostruko brže nego što napreduju nerazvijeni, da li, u ovakvom odnosu snaga, ostalih pet regiona imaju bilo kakvu perspektivu? Jer, to liči na onu asimetričnu državu, zaista, mnogo liči. Razbijanje na pet regiona znači dodatno upropašćavanje njihovih mogućnosti za razvoj, jer oni nemaju kapaciteta ni potencijala da se upoređuju s Beogradom i Vojvodinom. Ne može da se kaže da ovakva definicija ima dobru nameru, jer će ona proizvesti još veće razlike od postojećih. Kažu da je put do pakla popločan dobrim namerama; ovo jeste jedan od dokaza za to. Legitiman cilj je da radimo na ujednačavanju regionalnih razlika u razvoju, da se bavimo depopulacijom, oživljavanjem napuštenih krajeva. To je, pre svega, potreba da stvaramo uslove za izbeglice u sopstvenoj zemlji, uhvaćene u zamci razvoja između njive i fabrike, između sela i grada, u kojima ne da nisu uspeli zato što nisu bili sposobni, nego zato što je neko osmišljavao njihov razvoj, tretirajući ovo područje ovde zgodnim za eksperimentisanje; danas oni nemaju gde da se vrate, zato što su u ovom i ovakvom razvoju prestali da budu poljoprivredni proizvođači koji proizvode čak i sopstveno seme. Oni sve moraju da kupe, a mi o tome nismo razmišljali kao država, mi smo se povodili za tuđim primerima i danas došli do toga da hoćemo na neuspešan, neostvaren način, znači, ne možete da nas nagovorite na dobre rezultate, ne možete, jer ovakav koncept nema rezultata. Ako postoji bilo šta od onog što se zove svest da je ovaj zakon loš. kao i odgovornost jedne vlasti koja ispred sebe nema jedino aroganciju, jasnu vlast, iz moje funkcije proističe da sam u pravu, molim vas da povučete ovaj zakon iz procedure.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SNS-a je 14 minuta. Narodni poslanik Jovan Palalić želi reč. Izvolite.
Nesumnjivo da je član 5. izazvao i najveću polemiku u javnosti i to je, da tako kažemo, centralno mesto ovog zakona i za samog predlagača. Više puta smo rekli u načelnoj raspravi, u raspravi o amandmanima, da ostali članovi ne mogu da se ocene kao oni koji će imati jasan efekat u politici regionalnog razvoja. Nemaju toliku snagu kao što je član 5, koji definiše regione, nešto što je najspornije i nešto o čemu zaista treba ozbiljno progovoriti. Vidim da je to izazvalo veliku diskusiju, s pravom, osim činjenice, gospođo predsedavajuća, što su građani, umesto da gledaju ovu raspravu o izuzetno bitnom zakonu, gledali snimak utakmice Lejkersi –Orlando, iz američke NBA lige, što je stvarno sramota. Veliko je interesovanje građana za ovu temu. Ima se utisak da se ova tema krije od očiju javnosti i ako taj odloženi snimak bude negde oko 01 i 02 sata, bojim se da će ova važna rasprava, jedna od najvećih koja se vodi u jednoj državi kada je u pitanju cilj ravnomernog regionalnog razvoja, biti skrajnuta. Ono što je naš, koncept DSS-a kada je u pitanju ova tema, jeste sledeće. Smatramo da pitanje statističkih regiona treba da bude posledica utvrđene politike. Da li će regioni biti instrument sprovođenja politike regionalnog razvoja, odgovor na to će dati samo politika i onaj ko tu politiku bude formirao – Vlada Republike Srbije. Zašto bismo mi ovoj ili nekoj drugoj vladi vezali ruke da sprovodi tu politiku? Zašto bismo je vezali da ta politika regionalnog razvoja može da se sprovodi isključivo u ovih sedam regiona? Zašto se predlagač zakona fokusirao na nomenklaturu broj 2? Zašto je ona najneophodnija, zašto nije broj 3? Nemojte reći da je to uslov za EU. Teško da možemo da kažemo da županije u Hrvatskoj mogu da se podvedu pod nomenklaturu 2. Oni nemaju toliki broj stanovnika. A možemo li reći da oni nisu rešili taj problem? Oni su ga rešili, čak i Ustavom. Znači, ovo je jedna velika obmana, jer se ovim pokušava od strane političke stranke, koja ima potpuno legalan politički cilj – da regionalizuje Srbiju u političkom i administrativnom smislu, da izvrši pripremu javnosti. Ona je vršena ovih dana, a ta priprema je sada, kada je trebalo da bude razobličena, rešena tako što će građani da gledaju utakmicu Lejkersi-Orlando. Suštinski koraci jedne ozbiljne politike regionalnog razvoja su sledeći. Moramo ovde, u Narodnoj skupštini, kao predstavnici naroda da kažemo kakav regionalni razvoj Srbije želimo, šta je to što su strateški ciljevi regionalnog razvoja i da donesemo tu politiku za narednih 10 godina. Na osnovu te politike, Vlada će odrediti statističke regione i sprovodiće politiku regionalnog razvoja preko tih regiona. Ako ta politika da rezultate, ili ne da rezultate, regioni će se menjati. Na koncu sprovođenja te politike je jedan instrument čiji je cilj da se Srbija razvija regionalno i da se razlike u razvoju pojedinih regiona smanje. Mi smo ove regione definisali, tj. Vlada, kao jednu stvar koja će biti u Srbiji večna. Time teramo Vladu da na osnovu ovoga utvrđuje šta je to razvojna politika u Srbiji. To je potpuno naopak koncept. To nijedna ozbiljna država u svetu ne radi. Statistički regioni se menjaju. Oni su jedan običan instrument razvojne politike jedne države. To treba da bude osnova jedne ozbiljne vlasti, a mi smo ih ovde proglasili najvažnijom stvari u razvojnoj politici. Od toga, od tih sedam regiona, tri smo već potpuno definisali – Vojvodinu, Beogradski region i region KiM-a. Oni su teritorijalni … oni jesu pravni subjekti. Ne možete da kažete da nisu. Što je najvažnije, ostali statistički regioni koji bi se formirali na ovaj način u Srbiji bili bi potpuno neravnopravni po pitanju nadležnosti, po pitanju svojih kapaciteta. I u samom zakonu se kaže da strategiju regionalnog razvoja donose izvršni organi vojvođanske vlasti, možda i Skupština, nema veze. U Beogradu, takođe. A ko donosi, recimo, za južni region? Vlada. To je strašan paradoks i strašna kontradiktornost u ovom konceptu. Hajde da Vlada Republike Srbije izađe s jednim strateškim dokumentom pred Narodnu skupštinu i kaže – ovo je politika koju bi Srbija trebalo da vodi kada je u pitanju regionalni razvoju. Ovde su narodni predstavnici iz svih opština i gradova u Srbiji, pa da raspravimo kako bi trebalo da se razvija jug, Vranje, Niš, Zaječar, Šabac, Subotica, i onda, na osnovu mandata koji je dobila, Vlada donosi strateške dokumente, konsultuje lokalne samouprave u Srbiji. Na osnovu njihovog međusobnog interesa i povezanosti, formiraju se statistički regioni, najbolje na nomenklaturi broj 3, oni su prirodniji. Ovako, imate neke karte koje su se pojavile, na kojima će Smederevo i Tutin biti u istom regionu. Ako neko iz Vlade može da kaže da će Tutin i Smederevo biti u istom regionu jer imaju zajedničke dodirne tačke, jako teško će ubediti nekog u to. Na osnovu toga vršiti monitoring sprovođenja te regionalne politike, takvi statistički regioni ne daju svoj efekat. Dajte da ih menjamo novom odlukom, novim konsultacijama s lokalnim samoupravama. To mora biti način da se ne obavezuju buduće vlade da vode potpuno istu regionalnu politiku, u istim okvirima, koja ne daje rezultat. Smatramo da ovaj član treba promeniti, da ga treba postaviti na nivou načela i mogućnosti, a ne definisati regione koji bi trebalo da sutra, to je suština, to je ključ ovog zakona, prerastu u političke subjekte. To nije tajna, o tome su predstavnici Vlade i predlagač, onaj koji je obrazlagao ovaj zakon u ovoj skupštini, Mlađan Dinkić, vrlo jasno rekli – politički je legitimno. Ali, to ne treba da bude način da se iz tog razloga jedan ovako loš zakon progura u Skupštinu. Hvala.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je sedam minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 5, amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Koristim vreme koje pripada Poslaničkoj grupi SRS-a. Radi javnosti, ovo je toliko važna tema da ima samo osam poslanika vlasti i 30 poslanika opozicije. To je dokaz šta vlast misli kada je u pitanju ovo što ste stavili da je tema ili naslov ovog zakona. Pre nego što krenem s pravom kritikom ovog koncepta i uopšte ovakvog načina razmišljanja o nečemu što je, kobajagi, regionalni razvoj, moram da skrenem pažnju da niste mogli da nađete ustavni osnov za ovaj koncept zakona, čak, niste mogli da nađete ustavni osnov ni za naziv zakona. Evo zbog čega. Pozvali ste se na član 97. tačke 9. i 12. Ustava Republike Srbije i moram da vam skrenem pažnju da lepo piše da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje razvoj Republike Srbije. Kako obezbeđuje razvoj? Kroz sve propise, kroz sve programe, kroz budžet Republike Srbije. Razvoj je trajan posao, koji radi Republika Srbija. Doduše, od onog socijalističkog vremena, imamo i negativne i pozitivne stope razvoja, ali razvoj je stalni proces. Zadatak politike, zadatak vlasti jeste da se brine da obezbedi razvoj, i tu je kraj priče. Pogledajte Zakon o lokalnoj samoupravi, prva i osnovna delatnost, ili delokrug, ili nadležnost organa lokalne samouprave jeste program razvoja opštine, grada, bez obzira na to kakva će stopa razvoja biti – pozitivna ili negativna. Ta obaveza obezbeđenja razvoja ispunjava se kroz sve zakone, sve propise koji budu na dnevnom redu, jer je to izvorna nadležnost Republike. Kada se u Ustavu navodi da je Republika Srbija nadležna, onda se u nekim sledećim odredbama vidi koji je to državni organ koji je nadležan. Onda se kaže – Narodna skupština, pa onda Vlada, pa onda teramo dalje. Sledeće što ste naveli u nabrajanju ustavnog osnova, jeste politika i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike Srbije. Nema regiona. Namerno je napisano – delova Republike Srbije. Ali, vi imate problem ne samo sa sinonimima, nego sa značenjem nekih pojmova. Da vas podsetim, imali smo opštine, srezove, okruge, pa je u jednom periodu bilo i banovina, pa autonomne pokrajine, pa republike itd. Svojevremeno je KiM bio oblast. Svaki od tih pojmova ima vrlo precizno političko i etimološko značenje, ali vi ništa ne znate. Da vam skrenem pažnju, u blizini Niša postoji opština Doljevac; 70 godina postoji svađa između žitelja Bukovca i Doljevca. Pre 70 godina, opštinsko mesto je bio Bukovac; došli komunisti, pretvorili ga u Doljevac. Još se nisu pomirili. Vi sad unosite malo širu zabunu. Slično vam je između Varvarina i Obreža. Još uvek traje sukob između njih. Pritajeni sukob. Rivalitet između naseljenih mesta, ako baš idemo s pravnim terminima. Međutim, vaša obaveza je podsticanje ravnomernog razvoja. Ravnomerni razvoj ne znači jednako, ne znači ni ravnopravno, nego briga i staranje da se obezbedi svakom građaninu Republike Srbije, na svakom mestu, da svaka tačka na teritoriji Republike Srbije može da uživa ista prava kao onaj što je u centru, ili u epicentru. To što neko stanuje u nekoj zabiti i 15 kilometara mora da pešači do zdravstvene ambulante, upozorenje je za svakoga ko je na vlasti da mora i tom građaninu da obezbedi ono što ima onaj u gradu. Zato se ide ravnomerno. Ne postoje građani prvog, drugog ili trećeg reda. Država garantuje svima uživanje, korišćenje sloboda i prava, ali to vas baš briga. Vi ovde imate pare, tamo nemate, kod onih iz Seličevice. Idemo dalje. Naveli ste – uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja. To je posebna obaveza. To je ta pozitivna diskriminacija na kolektivnom nivou. Ustav propisuje da mora biti, po sili zakona, malo više za nerazvijene. Da biste znali gde se nalaze nerazvijeni, morate da nađete neke kriterijume. Nekada su postojali kriterijumi. Poslednja obaveza koja proističe iz Ustava je ravnomeran i održivi regionalni razvoj. Tek se tu pojavljuje reč – region. U kom smislu se pojavljuje reč ''region''? U političkom, teritorijalnom? Ne, nego u značenju da država mora da vodi računa o nečemu što je šire, što prevazilazi lokalnu samoupravu. Vidite, kada neko u Skupštini priča, pa kaže – vodim računa o srpskom narodu, reči ''srpski narod'' mogu da imaju populističko značenje, da obuhvate svakog građanina na teritoriji Republike Srbije, mogu da imaju etničko značenje, kao što u Ustavu reči ''državljanin'', ''građanin'', takođe, imaju neka svoja značenja, a vi ste to pogrešno shvatili, tendenciozno pogrešno, kao koncept regionalizacije sa decentralizacijom. Ako ste rekli decentralizacija, onda ste ušli u političko-teritorijalnu podelu Republike Srbije. Tu vam je već zabranjeno. Zašto? Ustav Republike Srbije poznaje državnu vlast i poznaje nešto što je lokalna samouprava, što nije vlast. Između ne postoji. U ruskom ustavu postoji državna vlast, lokalna samouprava. Da vas podsetim, nekada smo imali taj tzv. komunalni sistem kod nas, ne sistem lokalne samouprave, bitno drugačiji od ovoga, ali smo imali i sponu – međuopštinske regionalne zajednice, sa svojim skupštinama, gde su bile prenete neke nadležnosti, gde je vršena decentralizacija i deetatizacija i kapilarno širenje, da vlast bude što bliže građanima. Koncept regionalizacije u Srbiji – akademik Jovičić se pred smrt odrekao svog koncepta, prihvatio ga DSS, pa i on pobegao od toga, u smislu političko-teritorijalne podele. Čak je bila neka ideja o kantonizaciji na KiM-u, i od toga se odustalo. Bio je jedan koncept tzv. dvostepene lokalne samouprave. Odustalo se i od toga. Svako normalan, pametan u ovoj zemlji, odustaje. Zašto? Mnogo smo mali prostor za takve bravure, jer separatističke težnje nisu ugašene ni u ovoj suženoj Srbiji. Nekada smo imali – Srbija, dve autonomne pokrajine, a ovo što je, to je – uža Srbija. Sada imamo sedam užih Srbija u konceptu G 17 plus. Neće da vam prođe to. Ne dozvoljavamo da prođe. Nema cepanja više. Cepajte vaše kuće, vaše porodice, nemojte da cepate našu državu. Nemamo rezervnu državu. Daćemo vam podršku, napravite novu, modernu, evropsku regiju, veliku Srbiju, od Knina do Beograda. Što se tu ne zalažete? To je prava regija, i etnički, i geografski, i kompatibilne privrede, i isti narod, isti jezik, isti običaji. Ne, vama je smešno, smejete se, veselite se. Zajednica modernih regija. Znate li za ovu podunavsku regiju, vatikanski projekat, Oto Habzburški ga najavio u Evropskom parlamentu pre 20 godina? Vama je sve smešno, veselo; samo gde su pare, tu je G 17 plus. Jedino ste ozbiljni kada treba da se uzmu pare. Ne damo da rasturate državu. Ne dozvoljavamo. Obaveštavamo građane da pakleni plan rasturanja Republike Srbije nije okončan. Ovih nekoliko dana mediji se ponašaju kao guske u magli, pa ne mogu da se orijentišu. Čekaće još nešto, da se završe neki izbori, pa će onda nešto da urade. Sećate se kada je prihvaćen koncept da teritorija Republike Srbije dobije upravne okruge, 15 godina je bila svojevrsna borba između jedinica lokalne samouprave na nekom području koje obuhvata okrug. Upravni okrug je shvaćen kao skup inspekcijskih organa od republičkog značaja. Sada i to preskačete. Bojan Pajtić je preskočio čak i opštine, finansirao izbore za savete mesnih zajednica direktno iz svog fonda, jer nije imao poverenja u Opštinski odbor DS-a, npr. u Vršcu. Sada su izbori na Voždovcu, DS deli telefone. Sad neki kažu – glasaj, platićemo ti struju, ako treba. To je vaš koncept regionalnog razvoja. Deset godina nije moglo ništa iz Skupštine grada da se uloži na teritoriji opštine Zemun, ali svemogući Đilas prošao, kao Deda Mraz, Božić Bata, asfaltiraj ovo, popravljaj liftove, sređuj sve. Nije u pitanju ni nadležnost, ni građevinska dozvola, samo ''drži vodu dok majstori odu'', da prevarimo još jednom. Nećemo da vam dozvolimo da cepate Srbiju. Ne dozvoljavamo. Za ovakav koncept zakona nemate ustavni osnov. Kažete – pristupni fondovi, moramo da se regionalizujemo, jer je i to neki evropski standard. Nije tačno. Čak i kada ste pričali o nekim elementima ili kriterijumima koje uzimate u obzir, zaboravili ste osnovni kriterijum – potencijali, mogućnosti, geografski, fizički, biološki, jednog prostora. Neko je pričao da postoji organsko jedinstvo između Lima i Šapca, a ogleda se u mostu koji treba da se napravi na Limu u Prijepolju. Suludo. U stanju ste sve da predstavite kao nešto epohalno, i "Fijat", i besplatne akcije, i banke. Rekli ste da ćete zaposliti 500.000 ljudi; već ste otpustili 150. Svakog meseca po 10.000 ljudi, i uvek se smeškate, smešno vam, fino, vama lepo. Da li oni imaju, od Bubanj Potoka, nadole, nešto za jelo, to vas uopšte ne interesuje. Bitno je da ste u Zemunu poklonili pet novih kontejnera, malo većih, pa ako padne onaj što vadi iz kontejnera, da se više ne izvadi iz njega. Vama smetaju živi ljudi u ovoj zemlji. Kako možemo da vam damo podršku za to? Samo se vi smejte. Vidite ove što ih nema ovde, oni su se uvek smejali kad ja nešto kažem, a ja sam im rekao – doći ćete za nekoliko meseci da mi kažete da sam bio u pravu. Svi su došli da mi kažu da sam bio u pravu. Za sve sam u pravu što sam im rekao. Evo, nema ih, nestaće. Otišli na glavni odbor, sad ima da se posvađaju tamo. Ode Pajtić, ode Đilas, Miki Rakić, ide redom, redom, ko je kriv. Izgubili 250%. Zašto? Zato što nisu imali u vidu građanina, čoveka, njegova prava, njegove slobode, njegove mogućnosti i njegovo pravo da živi. Donet je poseban zakon o finansiranju lokalne samouprave, to isto Mlađa – sve ćemo da rešimo. Vrlo precizni kriterijumi, u okviru budžetskog sistema, neće biti transfernih sredstava, ovde ministar, ova stranka itd. Šta se desilo? U rebalansu se izgubilo 15 milijardi. Lokalne samouprave ne mogu da dobiju. Sa čim onda idete na lokalne izbore, ove dopunske? Kako možete da obećavate kada ste u startu oduzeli 15 milijardi dinara? Ili onaj juče što je bio, Milan Marković, kako idete na lokalne izbore, a kažete da 22.000 ljudi iz lokalne samouprave moramo da otpustimo? To su ih oni sve zaposlili za ovih devet godina, a sad izbacuju ljude. Oni su uvek u pravu. Zašto? Zato što su oni etalon koji može da se nasmeje, to su Đilas i mediji koji će da podrže, čak i oni mediji koji su pod kontrolom Mlađana Dinkića, jer su dobili na ''fraj'' prostor i sada medijski, ako može da se završi – držite lopova, tamo je negde, a lisica odnela meso. Ovaj zakon ne može da zaživi, ne dozvoljavamo. Kakav je odnos politike prema ovom zakonu, evo vam sale. Ako je vama toliko važan zakon, onda bi trebalo ovde da imamo replike, a ne ovu kamernu, ili komemorativnu situaciju, izaberite šta vam više odgovara od izraza. Zato ste pustili, zbog ugovornih obaveza RTS-a, da ljudi uživaju u košarci, da ne bi čuli ovo. Ovo ljudi osećaju svakodnevno na ulici. (Predsedavajuća: Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je iskorišćeno.) Hvala.
Molim. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP, odnosno nas troje smo, ispred našeg poslaničkog kluba, podneli ovaj amandman, čija je suština da Narodna skupština bude ta koja će, na predlog organa nadležnog za poslove statistike, a nakon održane javne rasprave, odrediti regione i oblasti koje čine regione iz stava 1. ovog člana. Poveli smo se mišlju da Narodna skupština, kao zakonodavni organ, na transparentan način odredi te regione i oblasti koje su bitne radi te neke nove statističke regionalizacije Srbije. Nama je Vlada odbila ovaj amandman i dala jako čudan odgovor zašto to radi. Kaže – zato jer je za te poslove nadležna Vlada. Normalno, znamo, jer to je suština naše zamerke, da je problem u tome da Vlada bude ta koja određuje te regione i oblasti. Unapred samo da napomenem da ću koristiti vreme Poslaničkog kluba, tako da ću nastaviti izlaganje i po isteku dva minuta. Kako je Vlada obrazložila zašto odbija predloženi amandman, tako je podnela i ovaj zakon o regionalnom razvoju Srbije. Dakle, ovaj zakon je imao dva osnovna cilja, što proizilazi, bukvalno, ne samo iz odredaba Predloga zakona i obrazloženja koje je navedeno u tom predlogu, već i iz same diskusije narodnih poslanika. Prvi cilj predlagača, pored svih proklamovanih strategija i ciljeva koji su navedeni u Predlogu, jeste to da se skrene pažnja s činjenice da je došlo vreme da se raspravi o statutu Vojvodine, da je došlo vreme da se donese i zakon o utvrđivanju nadležnosti Pokrajine Vojvodina, s obzirom na to da na ova dva akta čekamo od oktobra 2008. godine. Da bi Vlada, na neki način, opravdala to nečinjenje, odnosno možda neke nesuglasice koje postoje o ozbiljnoj decentralizaciji Srbije i o davanju Vojvodini onih osnovnih prava, koja su, po našem mišljenju, zaista malobrojna, najminimalnija što mogu biti, jer je Ustav iz 2006. godine definisao sadržinu autonomije Pokrajine Vojvodina, dakle, da bi se prikrila činjenica da se ne želi čak ni to da se statut Vojvodine usaglasi sa minimalizmom pokrajinskih nadležnosti u pogledu Ustava i njegove sadržine, odjednom se, po hitnom postupku, pojavljuje ovaj zakon o regionalnom razvoju Srbije. Konfuzija je očigledna kada se o ovom predlogu zakona govori, i u načelu, kao i u pojedinostima, jer se, s jedne strane, priča o tome da je ovo uvod u neku decentralizaciju i ozbiljniju regionalizaciju i u administrativnom smislu, a s druge strane se, pak, ističe da je ovo samo statistička priča, koja ne sadrži u sebi neke ozbiljnije namere da se završi posao regionalizacije i decentralizacije. Prema tome, zakon je neozbiljan, jer ne daje jasne poruke i ciljeve šta se njime, u stvari, hoće. Jasno je da se ne želi ono što sam već jednom rekla, a to je ozbiljna decentralizacija vlasti u Srbiji, ozbiljna regionalizacija. Bez toga, nema ni ravnomernog regionalnog razvoja, jer centralizacija koja je predviđena čak i ovim zakonom o regionalnom razvoju je toliko očigledna da prosto ne mogu da zamislim na koji način mislite da opravdate ovim zakonom ono što ste potpisali u SSP-u, a to je ravnomerni regionalni razvoj, koji, između ostalog, u sebi sadrži i tu činjenicu da je Srbiji potrebno da se i teritorijalno, i ekonomski, i statistički, i funkcionalno, regionalizuje, kako bi se postigao taj cilj proklamovan SSP-om, a to je ravnomerni regionalni razvoj i prihvatanje nekih standarda koji su u Evropi i te kako na ceni, a to je decentralizacija države. Dakle, ukoliko pođemo od pretpostavke da je osnovni cilj bio da se, s jedne strane, skloni sa dnevnog reda pitanje Vojvodine i njenog statuta, a, s druge strane, da se zadovolje određeni zahtevi koji su ispostavljeni ovoj vlasti u pogledu decentralizacije, onda je jasno zašto ovaj predlog zakona stvara toliku konfuziju u raspravi od strane poslanika. Kada spominjete da želite da na ovaj način omogućite i lakši pristup IPA fondovima, dakle, da bi se regioni i na taj način razvijali, uz pomoć evropskih fondova, da li zaista verujete da možemo da prihvatimo taj segment zakona u pogledu finansiranja regiona, jer za pristup tim fondovima je potrebno nešto malo više od onoga što je ponuđeno ovim predlogom zakona? Između ostalog, možda je potrebno da se definišu teritorije, dakle, da se omeđe te teritorije, ne samo statistički, nego malo ozbiljnije, kako bi te teritorije, kao celine, mogle da budu i baza za neku administrativnu vlast, koja bi opet mogla da da logistiku i infrastrukturu za mogućnost distribuiranja aplikacija fondovima i kontrole trošenja tih sredstava. Bez svega toga, bez ozbiljne kontrole, nema sredstava iz Evrope, i to vi vrlo dobro znate. Prema tome, ukoliko se sve svodi na statistiku i na statističke teritorijalne jedinice, od toga zaista nema ništa. Kada ste otvorili ovu novu vrstu teritorijalne organizacije Srbije, vi ste na postojeću organizaciju nakalemili još jednu. Faktički, mi imamo lokalne samouprave, imamo opštine, 150, imamo 23 grada, imamo Pokrajinu Vojvodinu, imamo upravne okruge; svi su oni na neki način teritorijalno definisani i određeni. Međutim, zajednički imenitelj svih njih je to da nema ni govora o nekoj ozbiljnijoj samostalnosti, ni što se tiče opština, ni što se tiče upravnih okruga, ni gradova, a normalno, ni pokrajina. Prema tome, čemu još jedna vrsta, vi to i sami kažete, statističke teritorijalne podele Srbije, kada vi već imate sve te vrste teritorijalnih podela koje bi vam dale mogućnost da uradite ozbiljniju analizu na koji način da se radi ravnomerni regionalni razvoj Srbije? U čemu je problem, ukoliko već postoje ti upravni okruzi, koji su uspostavljeni i ustanovljeni tako kako su uspostavljeni, aktom Vlade? Mi i tvrdimo da Vlada, ipak, ne bi trebalo da odlučuje o bilo kakvoj teritorijalnoj organizaciji i regionalizaciji, pa su tako i ti upravni okruzi pokazali koliko su besmisleni, koliko su nefunkcionalni i koliko nemaju nikakvu ulogu, pa će najverovatnije i ovi vaši regioni da se pokažu na isti način. Dakle, ako već imate sve to, ne vidim razlog zašto preko tih lokalnih samouprava, preko tih opština, tih upravnih okruga i postojećih pokrajina ne biste sproveli sve ove vaše statističke analize i na taj način završili posao u pogledu tih pretpristupnih fondova na koje se, u stvari, najviše i pozivate. Faktički, vi, s jedne strane, verovatno smirujete tenziju u krugovima postojeće koalicije što se decentralizacije tiče, a, s druge strane, dajete neku nadu da će biti para; Evropa samo što nije dala već te novce, pogotovo kada bude videla ovaj zakon. Verovatno ćete ga izglasati i usvojiti, s obzirom na to da je prisutno samo četiri, pet, šest, a možda i nešto malo više poslanika, da ih sada ne brojim, vladajuće koalicije, što znači da će oni najverovatnije, kao poslušni glasači, biti prisutni i glasaće. Ne interesuje ih uopšte ni diskusija, ni argumentacija, pro i kontra, oni znaju da će morati zakon da usvoje, tako da će najverovatnije zakon da prođe. Ako taj zakon bude osnova za bilo kakvo traženje, konkurisanje za te IPA fondove, ne očekujem da će dati rezultate. Ako pođemo od toga da ovaj zakon nema neku ozbiljnu podlogu u životnoj činjenici da Srbija, u ovakvoj konstelaciji snaga, ovakvoj teritorijalnoj organizaciji i ovako centralizovanoj vlasti, nema budućnosti, bez obzira na to koliko se deklarativno zalažemo za Evropu, onda ne vidim razlog ni da se posebno ističu drugi propusti, drugi navodi i drugi članovi ovoga zakona, jer su, bukvalno, doneti samo iz jednog razloga – da daju alibi za nešto sasvim drugo od onoga što smo proklamovali. Kad je reč o strategijama koje su navedene u obrazloženju zakonskog predloga, a to je Strategija regionalnog razvoja Republike Srbije, Strategija smanjenja siromaštva, Nacionalna strategija za pristupanje Srbije EU, Strategija za podsticanje i razvoj stranih ulaganja, čitavši ovaj zakon, nisam videla ni traga o tome da će zaista te strategije da nađu uporište u odredbama ovog zakona. Po našem mišljenju, ovaj zakon bi trebalo da se povuče iz procedure. Ovaj zakon bi trebalo da usledi tek nakon što se raspravi pitanje statuta Vojvodine i zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine, tek nakon što se utvrdi regionalizacija Srbije, u smislu da će ta regionalizacija da se uradi korišćenjem pravih kriterijuma, i geografskih,i istorijskih, i funkcionalnih, i ekonomskih; tek onda ćemo moći da pričamo o statističkoj regionalizaciji. Krenuvši od statističke regionalizacije, a da se pri tom sve ostalo zanemari i skloni sa strane, dobijamo samo jednu šminku, dobijamo samo jednu formu i priču, jer s ovom statističkom regionalizacijom, faktički, ne dobijamo ništa. Dobijamo samo političku priču i to da se na neki način povećava broj administracije, broj agencija i svih ostalih propratnih delova jedne visokobirokratizovane vlasti u Srbiji. Očigledno je da je potrebno.
Narodna poslanice, vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.
Ja sam i ovlašćeni predstavnik.
Koristićete i to vreme?
Imam to ovlašćenje. Prema tome, mislim da građani Srbije nisu zaslužili da snose posledice toga da je potrebno da se pronađe radno mesto za sve veći i veći broj partijskih radnika koalicije na vlasti. Mislim da zaista nije vreme da povećavamo broj administrativnih radnika, a da ovim zakonom upravo to činimo. Opet teret krize, teret bilo koje promene, svaljujemo na građane, a problem je još i u tome da ovo nije promena, da je ovo, kao što sam već napomenula, u stvari, jedna politička priča. Međutim, ova politička priča ima daleko ozbiljnije posledice od priče o besplatnim akcijama, koja je bila prilično aktuelna i mnogi su poverovali u nju. Ova priča, faktički, samo zaustavlja razvoj Srbije, zaustavlja, kao što sam toliko puta već ponovila i ponoviću još hiljadu puta, decentralizaciju Srbije, a bez te decentralizacije, sa statističkom, sigurno nećemo dobiti ono za šta se deklarativno zalažemo. Nema evropskih vrednosti bez decentralizacije i to je jedan od bitnih uslova za ulazak u EU. Prema tome, sve dotle dok se ne načne ova ozbiljna tema u Srbiji, mi možemo samo da pričamo, da odlažemo stvari i da stvaramo sve veće i veće troškove.
Vreme na raspolaganju, kao ovlašćenoj predstavnici Poslaničke grupe, jeste 13 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi reč. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je sedam minuta i 30 sekundi.
Hvala. Amandman gospođe Judite Popović i njenih kolega iz Poslaničkog kluba LDP-a je povod mom javljanju i to je vrlo zanimljiv povod. Ako pogledate sadržaj tog amandmana i uporedite ga sa sadržajem amandmana koji je podneo DSS, videćete neke sličnosti. Sličnosti se sastoje u tome da se i u jednom i u drugom slučaju odbacuje vaša političko-pamfletska ideja da Narodnoj skupštini, bez ikakvih argumenata i bilo kakvih dokaza da te argumente posedujete, podnesete predlog da Skupština danas, u kontekstu ovog zakona, utvrđuje nekakvih sedam regiona, od čega su tri određena teritorijalno, četiri odrediva. Naravno, kažete da je to posao Vlade. Tu sam vas uhvatio u nedoslednosti. Razlog zbog čega odbijate amandman gospođe Judite Popović je, između ostalog, sledeći. Ona i njene kolege su predložili da Narodna skupština Republike Srbije odredi regione nakon javne rasprave, nakon statističkog izveštaja itd., a vi njoj kažete u obrazloženju ovako – u skladu s nomenklaturom statističkih teritorijalnih jedinica i preporukama Zavoda za statistiku EU, određivanje statističkih regiona je u nadležnosti Vlade Republike Srbije, na osnovu stručnog predloga Republičkog zavoda za statistiku. To je ono što vam pričamo sve vreme, to je u nadležnosti Vlade RS, gospođo Kalanović, prema ovim kriterijumima, a vi u zakonu kažete, u članu 5: " Za potrebe podsticanja regionalnog razvoja određuju se sledeći regioni". Ko ih ovde određuje? Republika Srbija. Šta vam drugo kaže gospođa Judita Popović? Kaže da treba da ih utvrdi Narodna skupština Republike Srbije. Mi vam to nismo rekli u našem amandmanu. Mi smo rekli da to treba da učini Vlada RS, zato što smo pročitali ovo vaše svašta što piše u različitim obrazloženjima, čak i u obrazloženju vašeg zakona. Rekli smo – ako je već situacija kakva je, ako nas već vučete za nos i ako vučete građane Srbije za nos, praveći konfuziju sa raspravom o navodnoj teritorijalnoj organizaciji, koja uopšte nije na dnevnom redu, nego je vi namećete posebno, ne kroz ovaj zakon, nego kroz političku ujdurmu, onda se opredelite za neko od racionalnih, logičnih rešenja. Jedno je rešenje, što smo mi predložili, da Vlada odredi regione, a da ovaj zakon da uputstva Vladi kako se to čini, i drugo rešenje je da Narodna skupština odredi regione, ali ne ovako pamfletski, kako ste vi uradili, nego kako su gospoda iz LDP-a predložili. Vi dobijete i u ostatku izlaganja gospođe Judite Popović, što je bilo jasno, niz primedaba dve poslaničke grupe koje su na dva potpuno suprotna pola politike, gde se u nekim suštinskim stvarima ne možemo ni složiti, ni očima videti. Vi dobijete 75% gradiva koje je identično. Zašto? Zato što se polazi od zdravog razuma i neke stručnosti i racionalnosti. Ako ništa od toga ne prihvatite, mi se nismo dogovorili šta ćemo da pričamo, znači da nešto nije u redu s vama, a ne sa nama, znači da vi treba da stavite prst na čelo, da se zamislite. Ako ovde postoji neki problem, a očigledno postoji, racionalno postupanje i poslednja nada za vas je bila da pre ove rasprave u pojedinostima, ili u toku rasprave u pojedinostima, zatražite od predsednika Narodne skupštine sazivanje resornog odbora, pa da se sedne i pogleda koje je amandmansko rešenje moguće, ako nije moguće rešenje Judite Popović i Miloša Aligrudića, koje je to amandmansko rešenje moguće da ne biste od ovog zakona pravili nešto u Srbiji što bi bila privatna prćija G17 plus. Ne, nego ste vi napravili kompromis s vašim kolegama iz DS da vam se dopusti da divljate kako hoćete, da pravite cirkus od ove države, da se postignu oba taktička cilja, da dobije Mlađan Dinkić šta god mu se sviđa, da razgrana jednu čudovišnu administrativnu mrežu kroz ovaj zakon, koji će skupo da košta grbaču građana i onih građana koji žive teško u regionima koji su zaostali, a da, s druge strane, Boris Tadić, kao što je rekla Judita Popović, iz potpuno suprotne političke stranke, zamaže oči javnosti zbog toga što ova skupština, ili DS, nisu u stanju da dostave na razmatranje Skupštini statut Vojvodine. Iako smo mi protiv tog statuta, to ne govori o tome, nego govori o sposobnosti, odnosno nesposobnosti vladajuće koalicije da obavlja elementarne poslove države. To je ono gde se vi nalazite i što je suštinski problem ovog zakona. Javljaćemo se i dalje, naravno, povodom amandmana, na svoja dva minuta, kako smo ih podneli.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je dva minuta i 15 sekundi. Narodni poslanik Milan Avramović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, zamolio bih vas samo da iskoristite neke odredbe članova Poslovnika o radu Republičkog parlamenta, da se pozovete na član 27, da pročitate član 60. Ustava Srbije, koji kaže da svako ima pravo na poštovanje dostojanstva svoje ličnosti, na bezbedne i zdrave uslove rada, potrebnu zaštitu na radu, ograničeno radno vreme, dnevni i nedeljni odmori itd. Moram da vam skrenem pažnju, na svom ličnom primeru, da smo sada upravo na 48. amandmanu, da je moj amandman na 320. mestu. Dakle, još 272 amandmana moram da sačekam, puta dva minuta, a to je poprilično dugačko vreme. Zato vas molim da iskoristite odredbu člana 98. stava 4, koji kaže da predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima. Jer, ako mislite da u petak, u ovo kasno doba, imamo kvalitetnu raspravu o za vas ovako važnom zakonu, varate se. Morate prekinuti ovu sednicu, prvo, zbog prenosa, a drugo, zbog psihičke i fizičke sposobnosti narodnih poslanika da u ovoj raspravi učestvuju. Hvala.
Narodni poslaniče, zloupotrebljavate pravo na reč koje se dobija na osnovu člana 100, citatom odredaba Ustava i željom da, verovatno, kažete da je vama teško da radite, što ja razumem, naravno. Narodni poslanik dobacuje. Ne, nije mi teško da radim i mogu da radim onoliko koliko poslovi sednice Narodne skupštine zahtevaju da se radi, sada i tokom ove večeri i duže, zato što mislim da u Srbiji treba mnogo više da se radi, svi treba mnogo više da rade. Molim vas da ne zloupotrebljavate pravo. Narodni poslanici Milan Avramović i Zoran Popović dobacuju i krše odredbe Poslovnika. Dopustila sam da, na ivici pristojnosti, narodni poslanici iz dve, odnosno tri poslaničke grupe prozivaju druge narodne poslanike i opisuju ih epitetima koji su nedopustivi po odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, niti imate pravo da pitate gde je bilo koji narodni poslanik iz bilo koje poslaničke grupe, niti imate pravo da iskazujete svoj stav o tome šta bilo koji drugi poslanik misli, i to svi mi u ovoj sali dobro znamo, pa vas molim da to ne činite. Ako ste umorni, imate vremena da napravite pauzu, odmorite se, osvežite i vratite koncentrisani na rad i odbranu svog amandmana. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Narodni poslanik Jovan Palalić, jeste, imate dva minuta na raspolaganju Poslaničkoj grupi. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vi želite da govorite o povredi Poslovnika. Još jedna povreda Poslovnika. Izvolite.
Izvinjavam se kolegi Palaliću. Sasvim kratko, gospođo Čomić, da ne biste baš uvek ostali da ste u pravu, iako vi smatrate da jeste, ipak se pridržavam ovog poslovnika koji, nažalost, nije aktuelan, barem ne od kada smo se preselili u ovu salu, ali što se tiče ovoga što je moj kolega reklamirao. Član 85. vam ne daje za pravo da dajete takva objašnjenja.
Narodna poslanice, povredu Poslovnika možete istaći samo za deo sednice koji neposredno prethodi iskazivanju vašeg uverenja da je Poslovnik povređen. Član 85. je bio u upotrebi nešto pre 14 časova, kada sam produžila sednicu. Molim vas da ne zloupotrebljavate odredbu koja vam daje pravo na reč; već ste upozoreni da to podrazumeva izricanje kaznenih mera. Treba da čuvamo svi zajedno svest o tome da nemamo pravo da zloupotrebljavamo prava koja su data jednako svima. Narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministre Kalanović, upravo obrazloženje na amandman koji je podnela koleginica Judita Popović govori o tome kakva je konfuzija u Vladi vladala prilikom utvrđivanja ovog predloga zakona. Vlada kaže u svom obrazloženju, odbijajući amandman, da jedino Vlada Republike Srbije može da utvrdi regione. U Predlogu zakona kaže se – za potrebe podsticanja regionalnog razvoja određuju se sledeći regioni, pa se nabraja sedam regiona, a Vlada, na predlog organa nadležnog za statistiku, određuje oblasti koje čine regione. Voleo bih da čujem predstavnike Vlade, koji još region Vlada može da odredi na osnovu obrazloženja koje je dala? Ovo je potpuna konfuzija. DSS predlaže da Vlada obrazuje regione na osnovu konsultacija s lokalnim samoupravama. Vlada odbija, kaže – to se utvrđuje u zakonu, Narodna skupština. Gospođa Judita Popović predlaže da to uradi Skupština, Vlada odbija. U svom obrazloženju kaže – to treba da radi Vlada. Mi zaista ovde postajemo predmet, moram tako da se izrazim, sprdačine. Neko nama treba da objasni šta je Vlada mislila prilikom određivanja regiona. Dva amandmana, dva različita koncepta, dva odbijanja koja su potpuno kontradiktorna. Neverovatno je u kojoj meri se Vlada poigrava s načinom na koji obrazlaže narodnim poslanicima odbijanje amandmana. Voleo bih da čujem od predstavnika Vlade, koji to region Vlada može da odredi na osnovu Predloga ovog zakona? To bi bilo zanimljivo da čujemo i da nam obrazloži gde to piše.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite, dobijate reč na osnovu člana 100. stav 1.
Hvala. Gospođo Čomić, mislim da vi znate da član 85. ima više stavova i nisam sigurna da ovaj stav koji želim da reklamiram ...
Narodna poslanice, imali ste jasno izrečeno upozorenje. Član 85. je bio u primeni pre nekih šest-sedam sati. Vi imate prava na osnovu člana 100. da govorite o povredi Poslovnika u toku sednice nastaloj neposredno pre nego što ste tražili da govorite o povredi Poslovnika. Član 85. nije bio u primeni ni pre pet minuta, ni pre 15 minuta, ni pre sat vremena, nego pre sedam sati. Izričem vam poslednje upozorenje, pre nego što me primorate da vam izreknem kaznene mere, na osnovu člana 100, jer me jedan od stavova obavezuje da vam izreknem opomenu, ako insistirate na zloupotrebi prava na reč koja se dobija na osnovu člana 100. Reč ima ministarka. Izvinjavam se, narodni poslanik Milan Avramović. Želite li da govorite o povredi Poslovnika? (Da) Izvolite.
Gospođo Čomić, naravno da vam ne bih oduzimao vreme, ionako je kasno, želim samo da vam skrenem pažnju kako tumačim neke odredbe člana 100 ...
Narodni poslaniče, molim vas da pročitate Poslovnik Narodne skupštine. Ako tražite reč na osnovu člana 100, ne možete je dobiti za to da biste govorili kako vi tumačite neke odredbe Poslovnika. Morate da kažete koja je odredba Poslovnika povređena, da sačekate objašnjenja. Pošto ste na osnovu člana 100. dobili reč, a ne govorite o povredi bilo kog člana, nego o svojim utiscima kako bi koji član trebalo primenjivati, to je zloupotreba prava na reč. Upozoravam vas da je to razlog za izricanje opomene, te vas molim da to ne činite. Zahvaljujem. Ministarka Verica Kalanović ima reč. Još jedna povreda Poslovnika. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika.
Upravo ste povredili član 27. i član 100. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, još jednom vas upozoravam, kao kolega narodni poslanik, zato što sam u mesecima za nama to činio više puta. Kada se neko javi da reklamira povredu Poslovnika, vi imate običaj da ne saslušate narodnog poslanika šta ima da vam kaže, nego ga na pola rečenice prekidate. Dajte, dopustite da čovek kaže nešto, a kada završi rečenicu, ne mora ni 30 sekundi to da traje, kada završi rečenicu, onda ga, ako ste toliko sigurni u to što tvrdite, prekinite i kažite da se nije kretao u dobrom smeru. Prosto, to nije u redu. To je neverovatno. Znam da je kasno, nema direktnog prenosa i biće odložen, ali će možda to neko gledati. Verujte mi, najdobronamernije vam ovo kažem. Kršite Poslovnik na taj način, zloupotrebljavate vaša prava i obaveze, koji su vam dati Poslovnikom, na mestu predsedavajućeg. Ne možete čitati misli, to nije vaša uloga, vaša uloga je da saslušate ljude. Saslušati, ne znači prekinuti nekoga u pola rečenice, na mestu gde još nije ni zapeta stigla, a kamoli da se misao završila. Na to reagujem, gospođo Čomić, ne na druge stvari. Ne mogu znati šta su naše kolege htele svojom intervencijom o povredi Poslovnika, ali znam šta sam ja hteo.
Narodni poslaniče, niti ste obrazložili povredu člana 27, a pogotovu ne člana 100, jer ste dobili reč na osnovu povrede Poslovnika. Molim vas da ne zloupotrebljavate prava koja su nam data svima Poslovnikom i, kada želite da govorite o članu 27, da uočite da se vrlo pažljivo staram o redu na sednici i o jednakoj primeni Poslovnika Narodne skupštine, te da ne dozvoljavam zloupotrebu prava. Zloupotreba prava jednako je kršenje kao i da prava uopšte nema. Dakle, nema kršenja.
Dužni ste da se obraćate narodnim poslanicima, i onima koji reklamiraju povredu Poslovnika, s uvažavanjem. O tome govori član 104. Član 100, zašto sam to rekao sada? Zbog toga što dajete objašnjenja na osnovu primedaba o povredi Poslovnika koje u sebi imaju uvredljivu konataciju. Uvredljiva konotacija se sastoji u tome što pravite one kojima vam se jave za povredu Poslovnika ludim, kao da ne znaju Poslovnik, kao da ne znaju šta je konotacija člana 100. Kada sam se javio i rekao da mislim da ste povredili član 100, mislio sam na sve stavove člana 100, pa i onaj koji upućuje na vašu potrebu, ili obavezu da prokomentarišete izlaganje narodnog poslanika koji je stavio primedbu na povredu Poslovnika. U obavezi ste da kažete da li ima povrede ili nema. Na to sam mislio. Znači, kada sam rekao da ste povredili član 100, a u vezi sa članom 27, mislio sam na to, a vi moju primedbu da je povređen Poslovnik interpretirate tako, da to da čuje javnost u prenosu, kako ja, navodno, nemam pojma šta piše u članu 100. i kako to nema veze s povredom člana 100. Naravno da ima. Direktno ima veze s povredom člana 100. s vaše strane, u odnosu na vaše obaveze i prava koji su navedeni u tom članu.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Možete, kad god bude odloženog prenosa, videti da se prema svima odnosim s uvažavanjem, a da ne komentarišem. Objašnjavam da do povrede Poslovnika nije došlo. Ako je očito da se pozivate na član 100, a da oboje znamo da povreda koju želite da istaknete ne postoji kao osnov u članu 100, onda kažem to kao objašnjenje. Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Dame i gospodi narodni poslanici, kao neko ko se uvek bavio izvršnom vlašću i radeći konkretne poslove, ne umem tako dobro da baratam rečima, ali želim da ova nedoumica u pogledu amandmana vezanih za određivanje regiona bude potpuno otklonjena. Vlada će podzakonskim aktom, na predlog Republičkog zavoda za statistiku i u skladu s kriterijumima određenim standardima EU, utvrditi oblasti koje čine sva tri regiona. Potpuno je jasno da regioni nisu reči, da su to teritorije. Potpuno je jasno da teritorije čine oblasti, da oblasti čine okruzi, jedan ili više. Bez crtanja novih granica i remećenja Zakona o teritorijalnoj organizaciji Srbije, poštujući Ustav, Vlada će, na predlog Republičkog zavoda za statistiku, utvrditi teritorije koje spadaju u ovih sedam regiona. Jasno se zna šta radi Vlada, šta radi Republički zavod za statistiku, šta radi nadležno ministarstvo, a šta radi Skupština. Bez želje da prizivam verske ili neke druge elemente u pomoć, potpuno je i vama jasno, na osnovu obrazloženja, šta je posao Vlade u utvrđivanju regiona.
Narodni poslanik Jovan Palalić želi da koristi pravo na repliku na izlaganje gospođe ministarke. Izvolite.
Voleo bih da čujem koju će teritoriju da utvrdi Vlada Republike Srbije za region Vojvodine, ili region KiM-a, možda Bujanovac bude na toj teritoriji? Koju će teritoriju imati Beogradski region? Da čujemo šta će to Vlada da utvrđuje kada je u pitanju region Vojvodine? Baš bih voleo da čujem šta će to još da pripadne Kosovu i Metohiji u odnosu na ono što je definisano zakonom. To je prosto neverovatno. Vlada je u ovom zakonu definisala regione. Nema tu šta. Tome se protivimo. Sada kažete, mi ćemo nešto posebno u odnosu na region Vojvodine. Možda će Šabac biti u regionu Vojvodine, možda će to da bude i to će Vlada sada da utvrdi, i možda će da bude... Evo, neko kaže da Bujanovac i Preševo treba da budu. Možda ćemo i to da kažemo. Molim vas, priznajte da ste napravili konfuziju kada ste pisali zakon, pogotovo kada su u pitanju obrazloženja.
Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih predstavnika Vlade da smanji svoje strasti ovde u Skupštini. Jeste da se neke moje kolege žale što radimo ovako kasno, u vreme kada se ne radi, ali isto tako se slažem i sa kolegama koji tvrde da Vlada nema pravo da oduzima posao Narodnoj skupštini. Možete da se upinjete, gospođo Kalanović, koliko god hoćete, da me ubeđujete da je to posao Vlade i Republičkog zavoda za statistiku, ovo je posao Skupštine Srbije. Ako vam to smeta, može vaš predsednik stranke, koji je već u nekoliko zakona, pogotovo dok je bio ministar finansija, imao pravo da poništava odluke Skupštine, zakone koje donosimo i presude, da nam predloži takav zakon da prenesemo svoje Ustavom predviđene nadležnosti Mlađanu Dinkiću i G17. Da li bi vam to najviše odgovaralo? Verujem da bi, samo sumnjam da ćete posle toga da ukinete izbore i da vladate doživotno, jer vam je to cilj. Kada je u pitanju ovaj zakon, bez obzira na to što se neki upinju da kažu kako je ovakav zakon Srbiji potreban, kako je to put u EU, kako ćemo od tog zakona da napravimo jednu strategiju, kako ćemo da izađemo iz ove krize, iz ove naše bede, ja bih vas da pitam, vas koji podržavate ovaj zakon – a šta sada smeta, ono što u dosadašnjem zakonodavstvu postoji, što sprečava ovu Vladu da sprovodi sve one mere, programe i sve ostalo što je predviđeno ovim zakonom? Svu tu zakonsku regulativu već imate i možete da odmahujete glavom koliko god hoćete. Imamo lokalne samouprave. Napravili ste upravne okruge, ne vi, neko je napravio upravne okruge, i to treba da bude neka spona između Vlade Republike Srbije i lokalnih samouprava, baš ove programe da usklađuje s Vladom, nacionalnom strategijom itd. A na šta se svela funkcija upravnih okruga i načelnika tih okruga? Pa, na to kome treba da se oduzme mandat, da se formira koja skupštinska većina, kako će da se raspuštaju lokalne samouprave. Obezvredili ste sistem državne uprave i ovo vam je samo jedan izgovor koji je tu, eto, da se nešto priča, da se nešto dešava, navodno dobro. Sumnjam da od vas bilo šta dobro može da dođe. Šta je novo? To što je novo, možemo da vidimo u članu 19. Tu ste predvideli, osim postojećih, Nacionalni savet za regionalni razvoj, Nacionalnu agenciju za regionalni razvoj, regionalne razvojne savete, regionalne razvojne agencije, oblasne asocijacije. Pitao bih vas, gospodo, kada sve to lepo pišete, ko će to da plati? Objasnite to. Iz kojih će para to da se finansira? Vama je to smešno, gospođo Kalanović. Tvrdim, da su ministri i vaše kolege barem polovinu novca koji su zloupotrebili za ovih 10 godina vratili u budžet, ne bi nam bile potrebne ove tri milijarde od MMF-a. Vama je to smešno. Dobro, nema problema. Postavio bih još jedno pitanje. Ova podela na razvijene oblasti i nerazvijene, da lije to postojalo u Srbiji? Jeste. Šta se dešavalo? Pa, neko se dosetio, pa je krenuo u usitnjavanje lokalne administracije. Sada vi to radite ovom regionalizacijom, ma koliko mislite da je drugačije, vi to baš radite. Izmislili su i male opštine koje su proglasili nerazvijenim da bi vukli sredstva iz Republike Srbije. Šta su uradili s tim sredstvima? Kako ko. Neko je napravio puteve, pokušao da napravi neku fabriku, ali ono što je najgore, ukinuli ste status nerazvijenih opština i imate sada opštine koje su bogalji, koje same sebe ne mogu da izdržavaju, za koje stalno prenosite nadležnosti, ali nikako im ne dajete sredstva za finansiranje. I onda pričate o nekom regionalnom razvoju?! Još nešto, javiću se sigurno u toku ove rasprave još jednom, nemojte više da nam ispirate mozak pričom kako je to savremeno evropsko zakonodavstvo, kako od ove regionalizacije Srbiji ne preti ništa. Od kad ste vi na vlasti, Srbiji se i te kako dešavaju, uzastopno, ružne stvari. Za neke ste vi odgovorni, za neke niste. Ne mogu za sve da vas krivim, ali za ovo što ste sami započeli, otvarate Pandorinu kutiju. Taj izgovor da ovo odgovara savremenom evropskom zakonodavstvu i priče kako ova zemlja, ona zemlja, imaju region, imaju pokrajine, imaju razvijenu decentralizaciju. Slažem se, imaju, ali imaju uređenu državu, pa kad krene neko na rušenje ustavnog poretka – od 40 godina, pa do doživotne robije. U Americi krene neko u rušenje ustavnog poretka samo zato što napiše u svesci nešto što će da poremeti njihov ustav, pa završi ili u gasnoj komori, ili na električnoj stolici, ili bude uspavan injekcijom. S takvim zakonodavstvom možete da pravite decentralizaciju, a ne ovde da meni narodni poslanik objavi kartu republike Vojvodine. Zar to nije rušenje ustavnog poretka? Jeste. Što ne reagujete? Kada biste takve zatvarali na 40 godina, ne želim smrtnu kaznu, imali biste ozbiljan problem, ne biste imali kolektivnog partnera. Što je najgore, gospođo Kalanović, mnogi iz vaše stranke bi bili zatvoreni. Vi ste oni koji su propagirali tu nezavisnost Vojvodine.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je sedam minuta i 30 sekundi. Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, poštovani građani Srbije, poštovani ministre, podneo sam amandman na član 5. stav 1, kojim predlažem da se tačka 1) briše. Da bih vam objasnio o čemu se radi, pročitaću ceo član 5. Taj član glasi – za potrebe podsticanja regionalnog razvoja određuju se sledeći regioni: Region Vojvodine, Beogradski region, Zapadni region, Istočni region, Centralni region, Južni region i Region KiM. ''Vlada, na predlog organa nadležnog za poslove statistike, određuje oblasti koje čine regione iz stava 1. ovog člana.'' Dame i gospodo, zar vam nije dosta podela u Srbiji, zar nas istorija nije ničemu naučila? U proteklom periodu, moćnici sa Zapada su razbili i podelili SFRJ, rasturili su i SRJ i državnu zajednicu SCG, razbijaju i Srbiju, otimaju nam KiM, sada žele da stvore krizu i u severnoj Srbiji, u Vojvodini. Sada im režim DS-a pomaže u tome, regionalizuje Srbiju, radi ono što je rađeno u Kraljevini Jugoslaviji, stvaranjem banovine Hrvatske. SRS smatra da ovaj predlog zakona podriva celovitost Republike Srbije i u suprotnosti je s Ustavom, posebno članom 8. stavom 1 – teritorija Republike Srbije jedinstvena je i nedeljiva. Ukoliko želite da sprečite dalje razaranje naše države, pozivam vas da prihvatite moj amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podnela poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što je ovo ''krovni'' zakon, kako reče malopre gospođa ministar, ovo je ''krovni'' član zbog koga je ovaj zakon neprihvatljiv za SRS i član koji pokazuje da je ovo, u stvari, koncept regionalizacije, a ne regionalnog razvoja. SRS jeste za uravnoteženi razvoj svih delova Republike Srbije, ali smo to rekli na potpuno drugačijim principima i na potpuno drugačijim osnovama. Uravnoteženi razvoj Srbije bi za SRS predstavljalo insistiranje na principima policentričnosti, istovremeno, uz unapređenje mehanizama kontrole ekspanzije urbanih sredina. Za nas bi to podrazumevalo stvaranje pozitivne investicione klime. Za nas bi regionalni razvoj podrazumevao podizanje standarda administrativnih postupaka, od lokalnog nivoa, pa do nivoa Republike, i sve to zajedno bi na neki način stvaralo preduslove da država obezbeđuje sredstva iz pristupnih fondova. Ovo o čemu pričamo večeras, o čemu smo pričali pre neki dan, predstavlja prodavanje magle. Ovo predstavlja rastakanje državnog tkiva. Nažalost, sve to radimo s podsmehom predstavnika Vlade.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 5. se navodi da je jedan od regiona i region Vojvodine. Region Vojvodine je, zajedno sa regionom KiM-a i regionom Beograda, jedan od regiona za koji se koriste odgovarajući istorijski nazivi, odnosno nazivi iz Ustava Srbije. Mogli smo da čujemo ovih dana od predstavnika vladajuće koalicije da je jedan od razloga za donošenje ovog zakona i činjenica da je Republika Srbija trenutno asimetrično uređena i da ta asimetrija treba da se ispravi, time što bi određeni status trebalo da dobiju i drugi delovi Srbije, a ne samo AP Vojvodina. Međutim, ako usvojite ovaj zakon kao što ste ga napisali, onda ispada da opet određeni delovi Srbije neće imati sve one nadležnosti i sve institucije koje ima AP Vojvodina. To znači da će Vojvodina imati i dalje svoje izvršno veće, svoju izvršnu skupštinu i svoje pokrajinske sekretarijate, plus, imaće sve ono što predlažete da će imati ostali regioni, ali ostali regioni neće imati ni izvršno veće, ni skupštinu, ni svoju administraciju. Da je tačno ono što tvrdi SRS, da vi na ovaj način, na mala vrata, uvodite regionalizaciju Srbije u smislu njene deobe na regione kao administrativno-teritorijalne i političke jedinice, govori upravo ova činjenica. Posle ovog zakona, određeni delovi Srbije van Vojvodine i van KiM-a neće imati autonoman status u smislu autonomnih pokrajina i potpuno je jasno da ćete posle ovoga verovatno doneti neki novi zakon, ili ćete pristupiti ustavnim promenama kako bi… (Predsedavajuća: Dva minuta.) Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 6, amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zlata Đerić i Boris Aleksić. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, amandman na naslov iznad člana 6. je takav da sam predložio da se briše taj naslov. Vi ste čuli kakav je naš stav o tom pitanju, a ja bih želeo da ukažem na niz nelogičnosti, naravno, koliko budem vremena imao. Naime, Vlada Srbije je u obrazloženju navela da je ustavni osnov za donošenje ovog zakona u članu 97. tačka 9, između ostalog. Član 97. tačka 9. Ustava Republike Srbije kaže sledeće – da Republika ima nadležnost vezanu za održivi nadzor, sistem zaštite i unapređenja životne sredine, zaštitu i unapređenje biljnog i životinjskog sveta, za proizvodnju, promet i prevoz oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih radioaktivnih i drugih opasnih materija. Zaista ne znam gde je Vlada u ovom članu, u ovoj tački, našla osnov za donošenje zakona kojim uvodi nove regione u Republiku Srbiju. Dakle, prevoz zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija. Ne znam da li ste vi uopšte čitali Ustav. Kad već dajete obrazloženje, potrudite se da nešto suvislo napišete, jer ovo je čist bezobrazluk. Mi smo imali na početku sednice neke predstavnike iz Transilvanije, koji su napadali poslanike SRS-a, konkretno, poslanika Martinovića. Možda ćete i taj region uskoro da uvedete, ali zaista nije u redu da se pozivate na član koji govori o prometu zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija, a da uvodite regionalizaciju. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 6. i član 6, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministre, zamolio bih vas da pogledate s vaše leve strane, gde sedi Poslanička grupa G17 plus, koliko imate poslanika, iako vi branite ovaj zakon kao predstavnik G17 plus, što govori o tome koliko je interesovanje vaše poslaničke grupe.
Narodni poslaničke, pre nepunih 30 minuta sam upozorila da su takve izjave na ivici teškog kršenja obaveza po Poslovniku, kojima se podrazumeva da nemate pravo da brojite poslanike i da da izričete šta mislite o tome šta neki drugi poslanici misle ili ne misle i šta žele ili ne žele. Stvarno vas molim da pokušate da obrazložite svoj amandman bez pokušaja da se napravi težak prekršaj odredaba Poslovnika koje nas obavezuju na međusobno uljudno ophođenje. Izvolite, nastavite.
Dobro bi bilo da se obratimo i građanima Srbije i da im kažemo – dobro jutro, pošto će ovaj prenos gledati u ranim časovima. Poslanici i Poslanička grupa DSS-a, kada je bila rasprava u načelu, upozorili su vas da je ovaj zakon izuzetno loš i da ga treba povući, iz prostog razloga što komada Srbiju i ne donosi ništa dobro građanima Srbije. Zato smo u formi amandmana pokušali da izmenimo ovaj nacrt zakona, zato što zakon, kao što rekoh, ništa ne valja. Međutim, Vlada je odbila sve naše amandmane, navodeći da nisu dobri i ne uklapaju se u ovaj koncept regionalizacije Srbije. Moram vas podsetiti da smo zahtevali da se briše kompletan član 6, iz prostog razloga što mislimo da oblasti, pre svega, ne postoje u našem ustavu, a zatim, zato što se uvođenjem ovih oblasti stvaraju nova radna mesta. Po našem mišljenju, okruzi mogu obavljati taj deo posla, iz prostog razloga jer imaju stručnu službu, mogu na adekvatan način obavljati taj deo posla. Na ovaj način šaljemo jasnu poruku građanima, da ove strukture, nove institucije samo služe za zapošljavanje novih kadrova G17 plus i da je ovo jedan taktički trik gospodina Mlađana Dinkića, koji želi da uposli novu radnu snagu. Hvala vam.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika, na osnovu člana 100.
Hvala. Reč je o primeni člana 27. u najširem kontekstu te reči. Kada ste maločas prekinuli narodnog poslanika, gospodina Pejčića, upozorili ste ga da čini nešto što je na ivici incidenta, ili, čak. pod pretnjom nekog prekršaja, da se kazni za neki prekršaj. Pokušavam da vidim odredbe koje vam daju to ovlašćenje i ne nalazim ih u Poslovniku, gospođo Čomić. Ako je reč o članu 104, on vrlo jasno govori o dužnosti da se poslanici jedni drugima obraćaju s uvažavanjem; nigde nema reči o zabrani prebrojavanja ili konstatacije da li ovde ima ili nema nekoga zainteresovanog u političkom smislu. Kad je reč o članu 101, tu se radi o reakciji samog poslanika, a kad je reč o članu 100, tu se radi o primedbi na povredu Poslovnika od strane poslanika, ali nigde ne vidim uporište, u bilo kojoj odredbi Poslovnika, za takvu reakciju koju ste imali. Zbog toga mislim da ste prekršili član 27, jer ste zloupotrebili sopstvena ovlašćenja koja vam se daju na osnovu ovog poslovnika.
Nema povrede člana 27. Primenjivala sam odredbe člana 103, koji mi daje pravo i nalaže obavezu da prekinem poslanika koji govori ako smatram da je na ivici da načini prekršaj, što narodni poslanik Aleksandar Pejčić jeste bio, kao što i sada to čini, dobacujući s mesta. Narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Miloš Aligrudić dobacuju s mesta. Narodni poslanik Miloš Aligrudić nastavlja da dobacuje s mesta. Molim vas da pažljivo pratimo ceo tok sednice. Zaista se trudim i čini mi se, po vašim reakcijama, i da uspevam da Poslovnik primenjujem striktno i jednako na sve. Kada upozorim da ne možete da izričete stavove o prisutnima ili onima koji nisu prisutni, onda se to odnosi na poslovničke obaveze koje nas sve obavezuju da jedni o drugima govorimo s uvažavanjem i da jedni druge uvažavamo međusobno, kao i da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine. Izricati bilo kakve opaske o političkim stavovima ljudi koji nisu prisutni nije komunikacija koja je uljudno ophođenje. (Miloš Aligrudić, s mesta: Gospođo Čomić, tražim da se izjasnimo u danu za glasanje, ne dobacujem. To nije dobacivanje.) Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi za koju je narodni poslanik Miloš Aligrudić izneo da je predsedavajuća učinila neposredno pre ovog trenutka, odnosno u 21.50. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 27. stav 1. tačke 1. i 3, a s tim u vezi član 103. 2. stav Ustava Republike Srbije, koji kaže – narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije. Gospođo Čomić, celo popodne vas slušamo, od pet sati, i neverovatno je koliko puta ste prekršili Poslovnik; čak ne dozvoljavate narodnom poslaniku malopre da vam kaže da želi da se u danu za glasanje Skupština izjasni o tome. Ne znam na koji način to da saopštavamo, jedino da napravimo aviončić i napišemo tekst, pa da ga pošaljemo u vašem pravcu. Gospođo Čomić, verujem da ste premoreni. Vidite, niko od potpredsednika ne želi da vas menja, sami sedite tu ceo dan i verovatno vam nije lako. Razumem vas, ali ako nemate koncentraciju, priznajte to, pa nam lepo kažite da se raziđemo, pa da nastavimo kad se lepo odmorite. Kao što vidite, mi smo odmorni, sveži, orni za rad i nemamo nikakvih problema. Ovo na šta ukazujemo, nije zato što mi nećemo, ne želimo ili ne možemo da radimo, već zato što je nehumano, zato što je suprotno odredbama Zakona o radu i zato što vi očigledno, kao najbolji primer, pokazujete da čovek ne može biti dovoljno koncentrisan ako uđe u ovu salu u 10, a sada je skoro 10 uveče, i da bude na istom nivou koncentracije. Najlepše vas molim, vodite računa, Poslovnik se upotrebljava, a ne zloupotrebljava. Molim vas, pošto znam šta ćete da odgovorite, da se u danu za glasanje Skupština izjasni da li ste povredili Poslovnik. Hvala lepo.
Molim lepo. Nema povrede Poslovnika, a zloupotrebili pravo da dobijete reč jeste, jer u obrazloženju da je povređen Poslovnik citirate odredbe Ustava. Narodni poslanik koji s oduševljenjem reaguje na objašnjenje, može da konsultuje stenogram i da vidi da je narodna poslanica Vjerica Radeta citirala odredbe Ustava koje su povređene mojom primenom Poslovnika. Moguće je da nekome ovde fali koncentracija, ali to nisam ja. Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Skupština će se izjasniti o vašem zahtevu da se glasa o povredi Poslovnika. Da li želite reč? (Ne) Na član 6, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman na član 6. je veoma sličan amandmanu koji sam obrazlagala na član 5, samo što je amandman na član 5. predlagao da Skupština odlučuje o regionima, a ovaj član 6. opet predlaže da Skupština odlučuje, ali ne više o regionima, nego da Skupština odredi jedinice lokalne samouprave, gradske opštine koje čine oblast, kao i nazive tih oblasti, dakle, da Skupština određuje oblasti. Nesporazum je nastao kod onog prethodnog amandmana zbog obrazloženja Vlade. Morala bih da vam skrenem pažu na to da ste vi članom 5, recimo, naveli, odnosno nabrojali sedam regiona i mi smo tim našim amandmanom, u stvari, tražili da se u zakonu brišu ti regioni koji su označeni, svih sedam regiona, a da Skupština bude ta koja će određivati regione. U obrazloženju ste rekli – ne, neće Skupština, nego će Vlada. Ne treba Vlada, zato što imate već ovde u zakonskom predlogu. Dakle, tu je taj nesporazum nastao. Nisam htela posebno da obrazlažem, s obzirom na vaše obrazloženje, pretpostavila sam da je obrazloženje bilo u brzini dato, pošto smo čekali do 17 časova Vladino obrazloženje o amandmanima. Faktički, mi ostajemo pri našem stavu da je Skupština ta koja treba da odlučuje ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... o tako važnom pitanju kao što je formiranje i određivanje regiona, makar to bili i statistički regioni, kao i oblasti, Jer, kada kažete da će podzakonskim aktom da se uređuje ovo pitanje, kod mene se odmah pojavi neka sumnja, zato što nikako ne funkcionišu ti podzakonski akti, te vladine uredbe; veoma često su te vladine uredbe nezakonite, ako su nezakonite, one su i neustavne. Ustav predviđa da podzakonski akti budu u skladu sa zakonom. Prema tome, ako ostavljamo Vladi da utvrđuje te oblasti, a videli smo da nikako Vlada ne može da utvrđuje regione, jer to vam je sadržano već u ovom zakonskom predlogu, onda imamo situaciju da postoji mogućnost diskrecione ocene malog broja ljudi koji će utvrđivati te oblasti. Mi ne znamo koji su kriterijumi da se te oblasti utvrde. Ne znamo na koji način ćete vi sabrati te opštine, na koji način ćete te upravne okruge sakupiti i napraviti oblasti koje će da prerastu u te statističke regione. Opet ponavljam onu osnovnu zamerku na ovaj zakon, da mi sada ovim predlogom zakona utvrđujemo još dva instituta, ne znam kako da ih nazovem, još dve teritorijalne celine, to su te oblasti i regioni. Dakle, pored toga što imamo opštine, što imamo upravne okruge, što imamo gradove, što imamo pokrajine, mi sada, pored svega toga, utvrđujemo još i oblasti i regione. Kada smo imali manji broj tih teritorijalnih jedinica, odnosno sada kada ih imamo, nismo znali i ne znamo da ih iskoristimo, u tom smislu da smanjimo te razlike u razvoju regiona, nismo uradili dovoljno, a očekujemo da će prostim statističkim teritorijalnim celinama da se promeni situacija. Neće. Dakle, mi godinama izdvajamo sredstva za razvoj pojedinih oblasti, delova Srbije, pretpostavljali smo da će to tako da funkcioniše da će se smanjiti razlika. Rezultat nije postignut. Prema tome, odakle vam ideja da ćete, samo time što ćete statistički nešto da promenite, ujedno i da smanjite tu razliku u siromaštvu, jer, definitivno, cela Srbija je siromašna? Bez obzira na to što se pretpostavlja da je Vojvodina razvijena, pogledajte samo kartu, na šta ta razvijena Vojvodina liči, koje njene oblasti, koji delovi Vojvodine prelaze onaj prosek razvijenosti, pa ćete videti da je to jedan stereotip, da je iluzija da je Vojvodina bogzna kako razvijena. Iluzija je i da je Beograd toliko jako razvijen. Mi smo te kriterijume što se siromaštva tiče poprilično zloupotrebili. Srbija je cela siromašna, Srbija je cela nerazvijena, a ovim predlogom zakonom se, suštinski, neće desiti ništa. Bitna je stvar da se jednom za svagda raščiste stvari oko toga za šta je nadležna Skupština, a za šta je nadležna Vlada. Kada imamo Parlament kao zakonodavni organ, koji pored toga ima i kontrolnu funkciju, kontrolu funkciju prema Vladi, prema izvršnom organu, prema izvršnom delu vlasti, to podrazumeva i da je transparentnost mnogo bolja i mnogo jasnija nego kada Vlada utvrđuje i određuje nešto. Imamo iskustva s tim podzakonskim aktima, znamo kako se radi, pominjali smo i u ovoj sali šta se dešava kada Vlada preuzme zakonodavnu ulogu u podzakonskim aktima. Prema tome, mi ostajemo i pri onom amandmanu koji smo obrazlagali. Žao mi je što niste do kraja razumeli. Ostajemo i pri ovom amandmanu, koji je suštinski isti. Dakle, Skupština treba da odlučuje koje će to biti oblasti koji će to biti regioni, koji će izrasti iz tih oblasti.
Vreme na raspolaganju, kao ovlašćenoj predstavnici Poslaničke grupe LDP-a, još osam minuta. Na glavu iznad člana 7, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 7, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što smo već rekli, SRS je protiv regionalizacije Republike Srbije. Mi smo niz argumenata izneli u prilog tome. Maločas sam naveo da je Vlada u Predlogu zakona o regionalnom razvoju, koji je na dnevnom redu, u svom obrazloženju, navela kao ustavni osnov donošenja zakona o regionalnom razvoju član 97. tačku 9, koja govori o proizvodnji i prometu, prevozu oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija. Verovatno, ovim regionalnim razvojem i ovim zakonom želite da postignete ravnomeran raspored otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija. Zaista nelogično obrazloženje. O tome sam već govorio. Vi ovim predlogom predviđate, između ostalog, Region Vojvodine, Beogradski region, Region KiM-a. Želeo bih da vam skrenem pažnju na činjenicu na koju se pozivate u vašem obrazloženju – na potrebu pridruživanja Srbije EU. Krovna organizacija Evropske unije koja se bavi regionima, regijama i etničkim grupama zove se Federalna unija evropskih etničkih grupa. Ona, između ostalog, deluje u Republici Srbiji, a pošto nemam vremena, samo ću najaviti – njeni osnivači su ortodoksni Hitlerovi nacisti, ljudi koji su se bavili etničkim grupama, regionima i regijama u zemljama koje je Hitler okupirao tokom Drugog svetskog rata. Takođe ću izneti konkretne dokaze iz francuskih i nemačkih izvora koji govore u prilog tome, ali budući da imam dva minuta, to ću učiniti nekom sledećom prilikom. Hvala.
Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, bar ovi koji su u sali, ostali, njihove stavove neću komentarisati. Mi smo podneli amandman na član 7. stav 3, u kome je predlagač napisao – stepen razvijenosti st. 1. i 2. ovog člana utvrđuje ministarstvo nadležno za regionalni razvoj. Mi smatramo da stepen razvijenosti regiona i jedinica lokalne samouprave, što se odnosi na stav 1, odnosno stepen razvijenosti za gradske opštine, što je stav 2. u članu 7, nikako ne treba da utvrđuje Ministarstvo za regionalni razvoj. Zašto? Dosledno konceptu koji smo predstavili, ako prihvatite naše amandmane, a vidim iz izveštaja Vlade da niste, smatramo da je Vlada jedini organ koji donosi odluke o statističkim regionima, koji treba da donese i utvrdi i stepen razvijenosti regiona, jer je sasvim logično da organ koji donosi odluku o statističkim regionima treba da donese i odluku o stepenu razvijenosti tih regiona. Na osnovu čega će da donese tu odluku? Na osnovu izveštaja i analiza koje će da mu napravi Ministarstvo za regionalni razvoj, a ono će doneti te izveštaje i analize na osnovu statističkih podataka iz nadležnih organa, nadležnih institucija. To je ono što bi bio normalan poredak, zakonski poredak i ono što je logično. No, ako vi imate problem s logikom, s postavljanjem ovog zakona na noge, a ne slušate one koji razumeju o čemu se radi i nude vam konkretan predlog kako treba da popravite nešto što je zaista rogobatno, pitam se – da li je moguće da vi to ne vidite, ili je pitanje, zapravo, da vi to ne vidite iz nekog razloga?
Dva minuta.
Sekund ću uzeti, završiću misao. Mi smo tu da vam ukažemo na sve ono što radite namerno i što nije na dobrobit Srbije. Hvala.
Na naslov iznad člana 8, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8, amandman je podnela poslanik Marina Raguš Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8, amandman je podneo poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Uzimam od vremena ovlašćenog predstavnika Poslaničke grupe Napred Srbijo, pošto je kolega Mićo Rogović zbog bolesti odsutan. U amandmanu se predlaže da se metodologija predviđena članom 8. stav 2. zakona donese u roku, da se doda novi stav i odredi rok od 90 dana u kom treba doneti metodologiju; taj rok je znatno kraći od roka od šest meseci, koji je predviđen kao opšti rok za stupanje na snagu ovog zakona. Ovim smo želeli ne da pomognemo Vladi da što pre stavi u funkciju ovaj zakon, već da ukažemo na to da najvažniji elementi za donošenje ovog zakona nisu ni određeni, ni pripremljeni, iako postoje zvanični podaci u Republičkom zavodu za statistiku, koji se sve vreme u zakonu pominje kao nadležni organ za statistiku, znajući da je još od 19. juna 2007. godine najavljivano na sav glas da će ovakav zakon biti donet, počev od Konferencije Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, koja je održana u sadejstvu s Evropskom agencijom za rekonstrukciju, i to sa temom predstavljanja predloga podrške EU regionalnom socijal-ekonomskom razvoju Srbije. Gospodin Dinkić je najavio da će predložiti jedan ovakav zakon, da će on biti posvećen uravnoteženju regionalnog razvoja i skrenuo pažnju da postoji ozbiljan problem u nekim pograničnim opštinama odakle se građani iseljavaju. Ne vidim razlog da donosimo zakon koji je samo ram bez ikakve suštine, gde ne znamo šta su regioni, kakva je metodologija, samo znamo da će ministarstvo da određuje stepen razvijenosti jednom godišnje. Moram da podsetim sve svoje kolege, i one koji su upućeni u izborne procese od kada postoji parlamentarni sistem u Srbiji, da je na način štimovanja i oblikovanja regiona, u ono vreme SPS, kao vladajuća, pravila upravo izborne jedinice, a evo, vi sada regione, u skladu sa precizno definisanim potrebama, želeći da usmerite rezultate. Oni su to do juče radili želeći da dobiju glasove, najveći broj glasova koji je bio moguć, s obzirom na poznate podatke o podršci koju imaju, kontroli koju imaju nad određenim regionima, a vi sad odlažete saopštavanje te metodologije iz, sasvim pouzdano mogu da tvrdim, preciznih razloga, koji treba da omoguće da kanališete sredstva sutra prema toj metodologiji koja će odrediti neke gradove i regione manje ili više razvijenim. Preporučujem vam da sve svoje veštine i znanja koje imate ne upotrebljavate u svrhu sopstvenog opstanka i u svrhu dokazivanja moći, onako kako to večeras imamo priliku da vidimo od onog ko vodi ovu sednicu. Molim vas da snagu, znanje, želju za radom, koju imamo svi, usmerimo ne u iscrpljivanje. Izvinite, ovom prilikom, gospođo Kalanović, što vas gledam,inače, mislim na predsedavajuću, da zaista ne gubimo snagu, energiju u iscrpljivanju. Ovo je dvanaesti sat današnjeg rada i, verujte, nemam nameru da se nadmećem u onome što nije pametno, ali u koncentraciji, znanju i radu, u svakom slučaju, s ove strane bar, spremni smo da iskoristimo svaki trenutak svog vremena i da iznesemo prave argumente. Budite spremni noćas za to, mada vas jedan moj kolega bezobrazno izaziva cigaretama, a nemate nijednog saborca da vas zameni na tom mestu. Izvinite, žao mi je.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na naslov iznad člana 9, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od onih tehničkih amandmana. Hteli smo samo da malo konkretizujemo, da preciznije označimo ovaj član zakona, te smo iz tog razloga tražili da se u prvu grupu regiona, čiji je stepen razvijenosti najmanje 75% republičkog proseka društvenog bruto proizvoda po glavi stanovnika, unese jedna prihvatljiva rečenica, umesto rečenice koju je Vlada stavila u Predlog zakona. Vlada predlaže da to budu oni čiji je stepen razvijenosti 75% i iznad 75% republičkog BDP-a. Zar nije mnogo jednostavnije, racionalnije i pametnije da se označi samo donja granica, najmanje 75%? Međutim, očigledno da nema nikakve volje da se prihvataju amandmani opozicije, pa pretpostavljam da je iz tog razloga odlučeno da se ovaj amandman odbije, koji je zaista tehničke prirode, mnogo pojednostavljuje i daje mogućnosti da se bolje tumači ova odredba zakona. Očigledno da Vlada polazi od te pretpostavke da joj se može. Prema tome, ako joj se može, onda tako i radi. Nema ozbiljne volje da se sarađuje s opozicijom. Jednom sam već istakla da je ovaj zakon sam po sebi loš. Ovaj zakon ne valja ni politički, ni pravno, ni na bilo koji drugi način. Koristiću još malo vremena koje mi je preostalo. Rekla sam i da neću više govoriti o amandmanima, međutim, s obzirom na to da ste malopre pogrešno protumačili sopstveno objašnjenje zašto se amandman odbija, smatram da je ipak potrebno da vam se ukaže na svaku grešku koju činite, pa tako i u vezi s jednim najobičnijim tehničkim amandmanom. Predlažem da ipak odlučite da ga usvojite.
Na član 9, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U članu 9. je definisano razvrstavanje regiona prema stepenu razvijenosti, i to u dve grupe: u prvoj grupi bi bili regioni čiji je stepen razvijenosti 75% i iznad 75% republičkog proseka BDP-a po glavi stanovnika, u drugoj grupi – oni regioni čiji je stepen razvijenosti ispod tog republičkog proseka BDP po glavi stanovnika. Amandmanskom intervencijom sam, bez ikakve zlonamernosti, iz razloga što nigde nisam pronašla objavljen taj podatak, ne samo ja, nego ni sve moje kolege koje se bave strukom, ljudi koji pišu naučne radove, pa im nedostaje taj podatak, precizirala odredbu da osnov za utvrđivanje stepena razvijenosti iz stava 1. ovoga člana bude podatak o BDP-u po glavi stanovnika, ne mešajući se u način kako ste vi to definisali, ali koji je objavio organ nadležan za poslove statistike za prethodnu godinu. U obrazloženju ste mi rekli da su svi podaci koji se upotrebljavaju zvanični, a kažem vam da sam amandman podnela zato što je taj podatak nedostupan, nigde nije objavljen. Zašto niste dali obrazloženje meni kao poslaniku, tako što biste u odgovoru na odbijanje amandmana rekli – taj podatak iznosi toliko i toliko za prošlu godinu, a u ovoj godini ga objavljujemo? Verovala bih vam da imate taj podatak. Vi ga možda i imate, ali ga javnost nema. Ne možemo da tvrdimo da je to kriterijum i merilo ako ne znamo šta je polazna osnova za utvrđivanje stepena razvijenosti. Našla sam podatak na sajtu Ju-Es-Ejda (USAID), kao procenjen. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Zahvaljujem.
Na naslov iznad člana 10, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, najavljivali smo i u načelnoj raspravi i u pojedinostima, malopre, da je ovaj način razvrstavanja regiona prema stepenu razvijenosti prilično nedorečen i banalan. Na neki način ste sve to poprilično uprostili, pozivajući se na evropske standarde. Bilo bi interesantno da nam kažete da li ste mogli da primenite evropski prosek, pa da definišete razvijenost regiona i da li postoji neki od regiona koji ste definisali u ovih sedam koji bi mogli da ispune uslov nekog od evropskih regiona? Smatramo da ovakva banalna podela, u principu, sakriva disparitete Beograda i svih ostalih regiona u Srbiji i da bi bilo prihvatljivo i pametno da se to još slojevitije napravi, jer će ovakvom podelom pojedini regioni, koji jesu ispod proseka u odnosu na grad Beograd, biti definisani kao regioni, a objektivno ne zaslužuju, po ekonomskim i statističkim parametrima, da budu svrstani u isti koš. To je jedan od dokaza da niste bili spremni da se ozbiljno posvetite policentričnosti, odnosno razvoju pojedinih centara, ali da to ne bude samo pet ili sedam centara u Srbiji, nego da se podiže nivo razvijenosti lokalnih samouprava, pograničnih i ruralnih područja, što bi na jedan ozbiljan i celishodan način obezbedilo uravnoteženi razvoj Republike Srbije. Ovako, podeliti to banalno, samo u dve grupe… (Predsedavajuća: Dva minuta.)
Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Gospodo narodni poslanici, nastaviću tamo gde sam stao prošli put. Jasno je da ni posle donošenja ovog zakona, ako ga usvojite onako kao što je predložen, delovi Srbije van teritorije AP Vojvodine neće imati sve one organe koje ima Vojvodina. Možemo da očekujemo da ćemo posle ovog zakona, verovatno, dobiti neke nove propise, moguće je i amandmane na Ustav Srbije, a moguće je i potpuno novi ustav, ko zna, gde ćete regione pretvoriti ne samo u statističke, nego i u administrativno-teritorijalne i političke jedinice. Onda ćete moći da kažete da Srbija više nije asimetrično uređena, da su svi njeni delovi uređeni po istom obrascu i da svi uživaju isti stepen nekakve autonomije, ili nekakve samouprave. Takav koncept decentralizacije, za koji se vi zalažete, građani Srbije i privreda Srbije, koja, na kraju krajeva, sve ovo mora da plati da bi se obezbedila neophodna finansijska sredstva, neće moći da izdrže. Ako vam je zaista bilo stalo do ekonomskog razvoja svakog dela Srbije, onda ste morali da krenete potpuno drugačijem putem. Morali ste da ojačate srpsku ekonomiju, da ojačate naš finansijski sistem, morali ste da omogućite pravosudnim organima, nadležnim državnim organima i državnim organima uopšte da sprovedu do kraja borbu protiv kriminala i korupcije. To su osnovni preduslovi da bi Srbija, uopšte, počela ekonomski da se razvija. Krenuli ste potpuno drugačijem putem. Krenuli ste da podelite Srbiju, da je isparcelišete na veći broj feuda i onda mislite da će samo po sebi to da reši probleme. Nažalost, neće, to će stvoriti neke nove probleme i onda ćemo ući u lanac problema. Jedan problem će da rađa drugi, još veći. Onda se postavlja pitanje, šta će, na kraju krajeva, biti s našom državom, kako će ona da funkcioniše, po kojim parametrima?
Zahvaljujem, narodni poslaniče. Iskorišćeno je vreme koje je namenjeno raspravi o amandmanima. Na član 10, amandman u istovetnom tekstu podnele su narodni poslanici Zlata Đerić i Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman, s ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Odmah ćemo preći na stvar. Predlagač zakona je u prethodnom članu utvrdio dve grupe regiona, u jednu bi spadali oni regioničiji je stepen razvijenosti takav da je najmanje 75% od proseka BDP-a po glavi stanovnika, ili iznad toga, a u drugu grupu spadaju oni regioni čija je razvijenost ispod 75% tog proseka. U sledećem članu, na koji se ovaj amandman odnosi, definišu se nedovoljno razvijeni regioni. U prvu grupu, s pravom, spadaju regioni koji su u drugoj grupi u 1. članu; to su regioni koji imaju ispod 75% proseka BDP-a po glavi stanovnika. Problem nastaje što postoji još jedna grupa regiona koja bi spadala u nedovoljno razvijene po ovom predlogu zakona. To su oni koji su doživeli demografski pad u periodu od popisa 1971. godine, do momenta kada se posmatraju, a to je pad ukupnog broja stanovnika u tom području. Verujte mi, to nije dovoljan argument. Mi smo podneli amandman, s ispravkom, koji kaže da bi uz taj uslov trebalo dodati još jedan, kumulativni, da to budu oni regioni koji spadaju u prvu grupu od 75% proseka do proseka, ne preko proseka, jer samo ta dva udružena argumenta mogu dati rezultat, ostalo je zaista smešno. Možete zamisliti situaciju u kojoj imate ispod 50% stanovnika a da žive svi jako dobro, ovi koji su ostali. Teoretski je moguće.
Na naslov iznad člana 11, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 11. podrazumeva razvrstavanje jedinica lokalne samouprave prema stepenu razvijenosti. Obrazlažući član 11, rekli ste da su jedinice lokalne samouprave razvrstane u četiri grupe prema stepenu razvijenosti, a onda se kaže – u skladu sa stepenom razvijenosti određivaće se vrsta, namena i visina podsticaja koje će država dodeljivati za razvoj jedinica lokalne samouprave, to je definisano članom 96, a onda se kaže da se korisnici podsticaja, kao i način dodele podsticaja, bliže uređuju razvojnim dokumentima. Razvojne dokumente definišete u članu 14. Kažete da se izrađuju u skladu s važećim dokumentima prostornog planiranja. Čitao sam izjavu ministra za prostorno planiranje i njegovog ministarstva, koje će biti zaista uključeno u celu ovu vašu priču, i pokušao sam da u nekoliko navrata na skupštinskom zasedanju ukažem na značaj definisanja planske dokumentacije na osnovu koje hoćete da radite, a o tome ću kasnije da govorim. Osamdeset posto opština u kojima su obuhvaćenesve nerazvijene opštine ove države nema prostornu i plansku dokumentaciju, validnu dokumentaciju na osnovu koje bi mogli da urade validne razvojne dokumente. Moje pitanje za predstavnike Vlade, na osnovu te činjenice, jeste koliki će proces i postupak biti za izradu adekvatnih razvojnih dokumenata na osnovu kojih će se odrediti podsticajna sredstva i način na koji će se koristiti u lokalnim samoupravama koje se definišu kao nerazvijene? Zahvaljujem.
Na član 11, amandman, s ispravkom, podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko je Vlada bila ozbiljna u pripremanju ovog proevropskog reformskog zakona, koji treba da uskladi pravni sistem Republike Srbije s komunitarnim pravom EU, govori činjenica da se Vlada u obrazloženju Predloga zakona pozvala, između ostalog, na član 97. tačku 9. Ustava Republike Srbije. Pogledajte kako glasi tačka 9: "Republika Srbija uređuje i obezbeđuje održivi razvoj; sistem zaštite i unapređenja životne sredine; zaštitu i unapređivanje biljnog i životinjskog sveta; proizvodnju, promet i prevoz oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija''. Zaista bih voleo da mi gospođa Kalanović objasni kakve veze ima regionalni razvoj u Srbiji sa sistemom zaštite životne sredine, zaštitom i unapređivanjem biljnog i životinjskog sveta, proizvodnjom, prometom i prevozom oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija? To nema nikakve veze jedno s drugim. Meni je smešno kada predstavnici Vlade dođu u Narodnu skupštinu i pompezno najavljuju svoj predlog zakona, kao da je to neko čudo neviđeno, koje nigde u svetu ne postoji i koje je samo po sebi rešenje za probleme s kojima se Srbija danas suočava. Kada malo začeprkate po tome šta piše u predlozima zakona, onda dolazite do ovakvih nebuloznih zaključaka – da je Vlada Srbije bila nesposobna, čak, da pronađe validan pravni osnov za ono što nam predlaže, a hoće da nas ubedi da je ono što piše u Predlogu zakona najbolje moguće i da su imali najbolje namere. Nisu se udostojili čak ni da Ustav Srbije pročitaju i da za svoj predlog zakona nađu adekvatan osnov, jer ovo što je Vlada navela kao pravni osnov apsolutno nije pravni osnov.
Na član 11, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Predlog je ponovo da se tačka 3) člana 11. briše. Već sam izneo niz podataka. Znači, protiv smo ovakve regionalizacije. Naveo sam da se upravo za ovaj koncept zalaže i Federalna unija evropskih etničkih grupa, koja je krovna organizacija koja se bavi pitanjima regiona, regija i etničkih grupa u Evropi. Ispred imam dokumenta koja su objavili francuski i nemački stručnjaci, između ostalih, i general Pjer Mari Galoa, koji je tvorac francuske nuklearne strateške doktrine odvraćanja. Napisao je, između ostalog, knjigu "Stradanje naroda koji je uvek rekao ne". U svojoj knjizi navodi sledeće: "Između ostalog, osnivači te federalne unije evropskih etničkih grupa'', koje su imale ovakav projekat koji je veoma sličan projektu Vlade Republike Srbije, ''su i sledbenici Hitlera i Hesa, između ostalog, Karl Masman, zatim Ernest Nojman, koji je bio SA ađutant, i mnogi drugi". Između ostalog, ova organizacija izdaje jedan časopis koji se zove "Evropa etnika", a "Evropa etnika" je nastavljač nacionalno-socijalističkog lista "O krvi i rasi". Na samom vrhu prvog izdanja, čiji faksimil posedujemo od 1961. godine, stoji jasno da brojanje godina počinje od one godine kada je prestao da izlazi ovaj nacistički časopis i nastavlja se sledećim brojem. Dakle, oni se ovde otvoreno hvale tradicijom koju je imao ovaj list koji se bavio etničkim grupama, regijama i regionima u vreme Hitlera. Ovo su veoma značajne stvari. Pisali su ljudi koji su veoma stručni i obrazovani, pre svega su iz EU. Hvala.
Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 12, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim članom definišu se nedovoljno razvijene jedinice lokalne samouprave i izrazito nerazvijene jedinice lokalne samouprave, najpre one koje su definisane u članu 11, pa onda idu jedinice lokalne samouprave u kojima je demografski pad u periodu od popisa 1971. godine do posmatrane godine veći od 50%, i zajednice jedinica lokalne samouprave na teritoriji AP Kosovo i Metohija. Ono što može da se primeti, jeste da ste KiM i sve što se vezuje za tu autonomnu pokrajinu na vrlo interesantan način raspoređivali u primeni, odnosno definisanju kroz ovaj zakon. Zašto ''zajednice jedinica lokalne samouprave''? Zašto nisu ''jedinice lokalne samouprave sa KiM-a''? Ovde može da se pojavi sumnja – kakva je namera, da li će i ovo biti definisano samo da koristimo sredstva na ko zna kakve načine, ko zna kakvim putem i kanalima, ili će ovo biti zaista opredeljenje države da se bavi jedinicama lokalne samouprave na teritoriji KiM-a, koja je uz vaš blagoslov okupirana od strane Euleksa? Hteo sam da istaknem jednu činjenicu i mislim da sam taj parametar spomenuo malopre, a to je nivo administrativnih kapaciteta, od lokalne samouprave, pa do republičke, odnosno državne uprave. Mislim da u opštinama koje su imale demografski pad od 1971. godine, pa naovamo, veći od 50% možete da pretpostavite kakva je situacija u lokalnoj administraciji i koliko će ona biti spremna da odgovori na sve zahteve koje definišete u duhu evropskih standarda, a promovišete ih kroz ovaj zakon. Mnogo nelogičnosti, nedorečenosti i neprimenjivosti.
Na član 12, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Ovaj amandman se nastavlja na amandman koji je obrazlagao kolega Miloš Aligrudić, upravo iz razloga da se, kada je u pitanju pozicija nedovoljno razvijenih lokalnih samouprava, one koje se odnose na demografski pad pojačaju i u odnosu na republički prosek. Želim ovom prilikom da kažem i prisutnoj ministarki Kalanović, ako je išta dobro u ovom zakonu, onda upravo za čl. 11. i 12. mogu reći da su dobri delovi zakona i mislim da je bilo nepotrebno da se čitava materija regiona razrađuje u ovom zakonu, kada upravo kroz čl. 11. i 12. imate dobru osnovu da se gradi politika regionalnog razvoja. Vi ste ministarka za NIP i svi imamo informaciju da su odvojena značajna sredstva za nedovoljno razvijene opštine, a to je jedan od načina da se vodi politika regionalnog razvoja. Onda ste, uvodeći ovaj koncept razvrstavanja jedinica lokalne samouprave prvostepene razvijenosti, potpuno nepotrebno uveli regione i počeli da razrađujete razvijenost regiona. Niko u Srbiji, kada ste ovako pobrojali ovih sedam regiona, ne može odmah da vam kaže u koju klasifikaciju razvijenosti bi one bile stavljene. Kad tako pogledate zakon, deluje da je sve pisano zbog člana 5, a potpuno je nepotrebno. Mislim da je bilo bolje da se ostavila sloboda Vladi Republike Srbije da gradi koncept statističkih regiona, a na osnovu čl. 11. i 12. lako možete podeliti opštine i gradove po Srbiji na osnovu ovih kriterijuma i da na osnovu toga, kao jednog od parametara, pravite statističke regione i koncept regionalnog razvoja. Još jednom, na kraju, da kažem, iako mislim da je čitav zakon loš, jedino što će ostati vredno u ovom zakonu su čl. 11. i 12.
Na član 12, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 12. se, između ostalog, u tački 2) stava 2. navodi da se izrazito nedovoljno razvijenim jedinicama lokalne samouprave smatraju i jedinice lokalne samouprave u kojima je demografski pad u periodu od popisa 1971. do posmatrane godine veći od 50%. Sećate se, kada ste usvajali onaj nesrećni i loše napisani Zakon o zabrani diskriminacije, da su vas poslanici SRS-a upozoravali da će jedna od loših posledica tog zakona biti i pogoršanje demografske, odnosno slike nataliteta u Republici Srbiji. Umesto da ova vlada preduzme sve mere ekonomske i socijalne politike da podstakne rađanje u Republici Srbiji, da podstakne mlade ljude da zaključuju brak i da u tom braku dobijaju decu, ona se opredelila za nešto sasvim drugo – da promoviše razne vrste seksualnih izopačenosti, da promoviše sve ono što je u srpskom narodu vekovima smatrano kao nenormalno, kao loše, kao štetno za opstanak porodice, nacije i države. I onda se čovek nađe u čudu kada pročita jednu ovakvu rečenicu, gde vi lamentirate nad sudbinom opština u kojima je demografski pad, a ništa kao vlast niste učinili da zaustavite taj demografski pad, nego ste čak preduzeli sve što je bilo u vašoj moći da mladim ljudima, bukvalno, ogadite i brak i rađanje nekog novog života, jer je to ''konzervativno, zastarelo, nije fensi'', nije u duhu evroatlantskih integracija. U duhu evroatlantskih integracije je nešto sasvim drugo. Postavlja se pitanje – kako mislite da zaustavite demografski pad u situaciji kada mladim ljudima, umesto tradicionalnih porodičnih vrednosti, nudite nešto što je sasvim suprotno tim vrednostima ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... kada niste preduzeli nijednu meru da mladim ljudima, pre svega, u ekonomskom smislu, olakšate stupanje u brak, rađanje dece, kada ništa niste uradili da tim mladim ljudima obezbedite posao, stan ... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju za obrazlaganje amandmana.) Hvala.
Narodni poslanici dobacuju da narodni poslanik ne može da se orijentiše jer nema sat. Na elektronskom panelu je ovde sat, a sumnjam da narodni poslanik Aleksandar Martinović ne može da se orijentiše. Ako pogledate merenje vremena u poslednjih šest amandmana, svaki put je bilo 12 do 15 sekundi više od dva minuta, tako da se i on i ja odlično orijentišemo u vremenu. Na član 12, amandman je podnela poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12, amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Predlog je da se u članu 12 – tačka 3) briše. U članu 12. govorite o demografskom padu. Naravno, demografski pad utiče i na slabiju ekonomsku razvijenost, ali morate da shvatite jednu stvar – promocija negativnog prirodnog priraštaja postoji u brojnim međunarodnim organizacijama, nažalost, i u UN-u, pre svega, kroz programe kao što su porodica i kontrola rađanja. Između ostalog, promoviše se i na nivou EU i u Savetu za spoljne odnose, gde se nalazi i siva eminencija Zapada. Brojni intelektualci, brojne diplomate koje se nalaze u tim organizacijama uveliko govore da je planeta Zemlja prenaseljena. Čak postoje određeni projekti koje bi trebalo da populaciju naše planete svedu na dve milijarde. To su veoma konkretni projekti. Pre svega, oni računaju na klimatske elementarne nepogode, na razne vrste pandemija itd. Ovo vam se sigurno čini poznatim, to možete da proverite na zvaničnom sajtu Saveta za spoljne odnose SAD-a. Oni iznose te podatke jer im je lakše da kontrolišu celu planetu ukoliko ima manje stanovnika na njoj. Priče o prenaseljenosti Planete su besmislene, tim pre što bi gotovo cela sadašnja populacija Zemlje mogla da stane u SAD i porodice bi prilično komotno živele. Budući da se vi ovde pozivate na zapadne tekovine, morali biste malo da razmislite i o tome. Hvala.
Na naslov iznad člana 13, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ovde ne bude zabune, ili zabluda, SRS zaista može da podeli mišljenje sa kolegom Palalićem, koji je rekao da su sve one kategorije koje su definisane čl. 11. i 12. i, na kraju, ova lista razvijenosti koja se definiše do 31. oktobra tekuće godine, koju treba da definiše Ministarstvo, zaista stvari koje su neophodne. Možda bi bilo pametnije i racionalnije da smo razgovarali u duhu nekog potpuno drugog normativnog ili zakonskog akta, da jednu ovako ozbiljnu stvar, koja je potrebna Srbiji, analizu i definisanje prioriteta za investicije, ulaganje i za razvojne projekte, ne dovodimo u kontekst regionalizacije Srbije, odnosno stvaranja preduslova za stvaranje nekih novih pravnih i administrativnih subjekata na teritoriji Republike Srbije. To je samo još jedan dokaz da je ovaj zakon pravljen prilično brzopleto, neoprezno, s jedne strane, kada je u pitanju benigna materija ovog zakona, a sve zbog one maligne, koja se odnosi na rasparčavanje Republike Srbije. Mi smatramo da ovaj stav u ovom članu dosta govori o tome da predlog jedinstvene liste razvijenosti regiona, jedinica lokalne samouprave i gradskih opština Ministarstvo priprema na osnovu podataka organa nadležnog za poslove statistike za prethodnu godinu. Tu može da se nađe i zaključak i dokaz da su ravnomerni i regionalni razvoj, odnosno uravnoteženi razvoj Republike Srbije definitivno mogli da izađu iz okvira regionalizacije i da se definišu i promovišu apstrahovani od svih političkih aspekata. Hvala. Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da Vlada Srbije ovim zakonom želi da dobije u vremenu, u smislu da odgodi svoje suočavanje s realnošću i sa činjenicom da građanima Srbije nije ispunila nijedno predizborno obećanje. Očigledno je da od nekog brzog ulaska Srbije u EU nema ništa, to je na direktan način priznao i predsednik Republike Boris Tadić. Pitanje je šta će biti s liberalizacijom viznog režima i da li će da se ostvare obećanja koja ste dali. Sad ovo treba da posluži kao neko novo obećanje građanima Srbije, a to je da će živeti bolje kad se Srbija podeli na regione. Dakle, vi, građani Srbije, kojima smo obećali da ćemo proizvoditi 300 hiljada automobila u Kragujevcu, vi, građani Srbije, kojima smo obećali besplatne akcije, kojima smo obećali da ćemo za dve do tri godine ući u EU, strpite se još malo, upravo smo napisali sjajan zakon o regionalnom razvoju, pa kad taj zakon počne da se primenjuje, verovatno će vam biti bolje. Kao što je dobro primetio kolega Stevanović, vi ste izbegli da propišete rokove u kojima će biti obrazovane ove agencije i ovi saveti. Dakle, zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u ''Službenom glasniku Republike Srbije'', ali nema nijednog jedinog roka u kom treba da se obrazuju ove vaše agencije, ove vaše asocijacije i ovi vaši saveti. To znači, vi, građani Srbije, živećete verovatno bolje, ne znamo, doduše, kada, ali strpite se još malo – samo što ne živite bolje, samo što niste ušli u EU. Očigledno je da vi niste imali nikakvu drugu nameru nego da zamažete građanima Srbije još jedanput oči i da im kažete – strpite se još malo, doneli smo jedan u nizu zakona koji treba da poboljša vaš životni standard.
Na član 13, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13, amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska napredna stranka nije za ovakav način uređivanja Srbije; previše je Srbija mala država i preveliku Vladu ima da bi morao jedan ovakav zakon da se donese. Možda bi, pomalo anemičan, premijer Vlade trebalo barem da pokuša da imitira Vladimira Putina, pa da pita svoje kolege ministre šta su u proteklih nekoliko dana dobro uradili za Srbiju. Ali pošto naša vlada kao i da nema premijera, već su to feudi pojedinih političkih stranaka, mislim da bi takvo jedno pitanje bilo sasvim suvišno. Vidi se i da je ovaj zakon prilično brzo, prilično nestručno i neprecizno urađen. Pored svega toga, mi smo pokušali da ovaj zakon amandmanima popravimo, ali po onoj narodnoj "džabe je gluvom šaputati i ćoravom namigivati", a to je u ovom slučaju Vlada, ovaj amandman je odbijen. Pročitaću, da bi, ako ne već poslanici, onda građani koji budu bili budni u četiri ili pet ujutru znali o čemu se radi. Moj amandman je odbijen iz razloga što su svi statistički podaci koji se dostavljaju ministarstvu nadležnom za regionalni razvoj, radi pripreme predloga jedinstvene liste razvijenosti regiona, jedinica lokalne samouprave i gradskih opština, zvanični podaci Republičkog zavoda za statistiku za prethodnu godinu, kao što je navedeno u članu 7. stav 1. i članu 13. stav 2. Hajde da pogledamo šta to piše u članu 7. stav 1. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Gospođo predsedavajuća, potpuno razumem da ste već i vi prilično umorni i nervozni, znam da ni vodu više ne smete da pijete, a ja ću koristiti vreme koje je ostalo Poslaničkoj grupi SNS-a.
Zahvaljujem na brizi, ali nema potrebe, dva minuta kažem svakom poslaniku, da bi svi znali koliko se troši od vremena poslaničke grupe ili vremena ovlašćenog predstavnika. Vi imate na raspolaganju vreme Poslaničke grupe, kao što i koleginica Tabaković još uvek ima na raspolaganju vreme ovlašćenog predstavnika. Kako vama, tako i svima drugima. Slobodno nastavite, ovih 45 sekundi će vam biti dodato u vreme.
Dvadeset pet, u redu. U članu 7. stav 1. kaže se – stepen razvijenosti regiona i jedinica lokalne samouprave utvrđuje se primenom pokazatelja razvijenosti regiona i jedinica lokalne samouprave, u skladu s ovim zakonom, a na osnovu podataka organa nadležnog za poslove statistike. Moj amandman, i na član 13. i za član 7, odnosio se na objavljene podatke nadležnog organa za poslove statistike. Vlada kaže da je zvanični svaki podatak koji izda Republički zavod za statistiku. Ne mogu s tim da se složim, mogu, čak, da tvrdim da postoje interna dokumenta i interni podaci koji mogu da služe kao neka osnova, ali ne mogu da služe kao podaci na osnovu kojih će biti doneti neki zakonski ili podzakonski akt koji ima određenu pravnu snagu. Slično nešto piše i u članu 13. Žao mi je što sada gospođa Kalanović nije tu da mi odgovori gde to piše. Tu je, krije se. Gde to piše u zakonu da Vlada isključivo uzima zvanične podatke Republičkog zavoda za statistiku? Voleo bih da mi na to pitanje odgovori, ali očigledno je bila želja samo da se odbije amandman. Verovatno niko ne sme da dira u feud Mlađana Dinkića. Još nešto, dame i gospodo, u članu 5. se nešto provlači, neke kolege su o tome pomalo govorile. Pazite, ima sedam regiona, Vojvodina, Beogradski region, Zapadni region, Istočni region, Centralni region, Južni region i Region KiM-a, jer neko ne primećuje da ste autonomne pokrajine izjednačili sa statističkim regionima. To se možda neće svideti autonomašima. Ja bih čak voleo da je, u neku ruku, tako, ali me je strah da ste statističke regione izjednačili s autonomnim pokrajinama i da je ovo samo prvi korak ka potpunoj podeli Republike Srbije. Ko garantuje da za godinu ili dve nećete da napišete ustavne amandmane ili da predložite novi ustav narodu, koji je napaćen i koga je lako prevariti? Zato smatram da je ovaj zakon u ovom trenutku potpuno suvišan i predlažem još jednom Vladi da ga povuče.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je četiri minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Upozoravaju me moje kolege da nema povrede Poslovnika, jer prejudiciraju ono što ćete vi reći, ali hajde da probamo. Dakle, mislim da ste povredili opšte odredbe člana 27, jer nisam pronašao, uprkos pažljivom čitanju Poslovnika, nijednu odredbu koja vas ovlašćuje da tokom izlaganja narodnog poslanika, šta god on rekao obraćajući se vama, vodite dijalog s njim. Da biste odgovorili narodnom poslaniku, možete iskoristiti pravo na repliku i javiti se za reč, kako to Poslovnik predviđa, tako što ćete zamoliti nekog od prisutnih potpredsednika da vas za to vreme zameni, jer je tako predviđeno Poslovnikom. Hvala vam.
Nema povrede člana 27, kao što ste i pretpostavili da će vam kolege poslanici, s pravom, kazati. Moja intervencija je primena člana 27, jer je narodni poslanik Veroljub Arsić izrazio sumnju u to da s pažnjom pratim sednicu i da ću mu omogućiti da govori, kao i vreme koje mu je na raspolaganju za amandman i vreme poslaničke grupe, verovatno ne prateći da sam svaki put, svakom govorniku rekla kada je dva minuta, a kada još ima vremena koje mu je na raspolaganju kao pripadniku, predsedniku, ili ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe. Dužnost mi je da, starajući se o redu, uveravajući narodnog poslanika da ne mora da bude zabrinut, imam i koncentraciju i jednak stav prema svakom od narodnih poslanika. Narodna skupština će, na predlog, odnosno zahtev narodnog poslanika Miloša Aligrudića o izrečenoj povredi, glasanjem odlučiti o tome u danu za glasanje. Na glavu iznad člana 14, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je član koji definiše koji su to razvojni dokumenti kojima bi trebalo da se bavimo. Značajni su stavovi 2. i 3. Analizirajući ih, čovek, u stvari, može da shvati potpuno indolentnost ove vlade i ovog ministarstva, predlagača ovog zakona, i nerazumevanje značaja prostorne, planske i razvojne dokumentacije. Ovde kažete da razvojni dokumenti regionalnog razvoja predstavljaju jednu od polaznih osnova za izradu dokumenata prostornog planiranja i dokumenata za sprovođenje prostornih planova. Zatim kažete da se razvojni dokumenti regionalnog razvoja izrađuju u skladu s važećim dokumentima prostornog planiranja. Gospođo Kalanović, rekao sam tri puta danas i, evo, četvrti put, 80% opština nema validnu plansku dokumentaciju. Znate li šta to znači? Starija je od 20 godina. Sada ćete na osnovu tih bajatih planskih dokumenata da pravite razvojnu dokumentaciju u duhu evropskih standarda, a onda će ti razvojni dokumenti da budu polazna osnova za izradu planskih dokumenata i programa njihovog sprovođenja! To ni na šta ne liči, koliko god je ovo važno i bitno. Dobra je, možda, stvar definisana kroz zakon, ali vaša indolentnost u proteklih devet godina i neposvećivanje pažnje planskoj dokumentaciji su obesmislili dobru nameru. Recite mi, pitao sam vas i ovo veselo društvo pored vas, koji su rokovi za izradu razvojne dokumentacije? To me interesuje. Čini mi se da to treba da odgovorite, jer će od njih štošta da zavisi u duhu ravnomernog regionalnog razvoja u Srbiji. Koji su rokovi za izradu razvojne dokumentacije? Hvala.
Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada pogledate član 14. Predloga zakona i kada obratite pažnju na dokumentaciju koja treba da bude pripremljena da bi počeo taj regionalni razvoj u Srbiji, stičete utisak da su, manje-više, svu ovu dokumentaciju mogle da pripreme i opštine i gradovi. Nisu vam bile potrebne ni te vaše agencije, ni ti vaši saveti, ni te vaše asocijacije. Manje-više, svu dokumentaciju koja se tiče razvoja opština i gradova mogle su da pripreme same jedinice lokalne samouprave. Samo vas podsećam da, po postojećem zakonu o lokalnoj samoupravi, opštine i gradovi donose programe razvoja. Zaista je bilo nepotrebno ovo dodatno administriranje i stvaranje nekih novih birokratskih aparata na nivou regiona i na nivou cele Srbije; sve te poslove su mogle da rade opštine i gradovi, preko svojih kadrova u skupštinama opština, odnosno opštinskim i gradskim upravama. Umesto ekonomskog razvoja, vi ste građanima Srbije ponudili stvaranje nekih novih birokratija, nekih novih činovničkih aparata. Pri tom, vi ste propustili da ovim zakonom definišete kakav će biti status članova ovih vaših agencija i ovih vaših saveta. Da li će to biti državni službenici, da li će to biti službenici lokalne samouprave, kako će se finansirati njihove plate, da li će uopšte biti plaćeni, a pretpostavljam da hoće? Dakle, postoji čitav niz nepoznanica. Vi ste krenuli u jednu avanturu, ne znate ni sami kuda ta avantura može da vas dovede, umesto da ste pošli od onoga što u Srbiji realno postoji, što egzistira i što zaista treba da se razvija, a to su opštine i gradovi, kao i jedinice lokalne samouprave. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Sve ostalo je potpuno nepotrebno. Hvala.
Na član 14, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, dolazimo do četvrtog poglavlja u zakonu, ono se odnosi na vrste razvojnih dokumenata. I u članu 14, stav 1. se odnosi, pre svega, na vrste razvojnih dokumenata regionalnog razvoja. Ovde ih nabrajate: Nacionalni plan regionalnog razvoja, regionalna razvojna strategija, programi finansiranja razvoja regiona, itd. Ono što ste zaboravili, a čini mi se da je i te kako važno, to je naš amandman, jeste politika regionalnog razvoja. Mi smo smatrali da je to prvi sveobuhvatni dokument, koji treba da stoji na prvom mestu, a zatim sve ove sledeće tačke koje ste naveli, posebno tačka 1), posebno tačka 2) i tako dalje redom. Ono što smo mi predvideli svojim amandmanom jeste da tu politiku regionalnog razvoja, koja je, kažem ponovo, sveobuhvatni dokument, treba da donese Narodna skupština. Kada sam pomenula Narodnu skupštinu, shvatila sam zbog čega niste hteli da ovako razvijate dalje svoj zakon – zato što vama ne odgovara da se bilo šta govori javno na Narodnoj skupštini. Ovaj noćni prenos, koji će se gledati večeras, noćas, u stvari, od tri pa do, recimo, devet ujutru, sigurno neće doprineti javnosti i demokratičnosti rada Narodne skupštine, ali će vama i te kako značiti, jer će se ova škakljiva tema odložiti za neko bolje vreme, naročito kada tog trenutka na televiziji ide snimak dramatično važne utakmice, košarkaške utakmice, koja i te kako znači za građane ove zemlje. Mislim da je amandman koji smo mi podneli amandman koji je potpuno u skladu s nečim što se zove demokratija i ako razumete šta je to, vi ćete prihvatiti amandman. Hvala.
Na član 14, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14, amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Opet dolazimo do promocije regionalizacije Srbije. Pametno ministarstvo i Vlada se pozivaju na član 97. tačku 9. Ustava Republike Srbije kao osnov za donošenje ovog zakona, a on govori o prevozu i prenosu opasnih materija, eksploziva i tako dalje. Znači, jedna besmislica, jedan neprimeren potez Vlade Srbije. Da se vratimo na član 5. kojim su predviđeni određeni regioni, između ostalog, region Vojvodine i drugi regioni, što veoma podseća na koncept Federalne unije evropskih etničkih grupa, kao što sam naveo, koja je održala jedan sastanak u Subotici 2008. godine. Deluje na teritoriji Republike Srbije. Već sam naveo da su njihovi osnivači poznati nacisti, antisemiti i drugi. U ovom dokumentu koji su objavili zajedno francuski i nemački naučnici, između ostalog, general Pjer Mari Galoa, postoji jedna slika na kojoj se vidi Helmut Kol, poznat po tome što je doveo ovu koaliciju na vlast, bez socijalista. Pored njega se vide Peter Iver Johansen, funkcioner Federalne unije evropskih etničkih grupa, koji je u jednom antisemitskom časopisu, 1973. godine, naveden kao saradnik, kao i Hanc Klajn, koji je govorio za SS oružane snage da su časne borbene trupe još 1989. godine. Projekte jedne takve organizacije realizujete, G17 realizuje, na teritoriji Republike Srbije. Još jednom vam kažem da su ovo konkretna dokumenta koja su u našem posedu. Hvala.
Reč je tražila ministarka Verica Kalanović.
Dame i gospodo, ne očekujem da ovde dobijem pohvale za Predlog, kao predlagač, ali očekujem da interpretirate Ustav na pravi način, s obzirom na to da izvrgavanje ruglu ovakvog dokumenta nije primereno ovom domu. Pročitaću na šta se pozvao predlagač. Član 94, s naslovom ''Ujednačavanje razvoja'', kaže: ''Republika Srbija stara se o ravnomernom regionalnom razvoju, u skladu sa zakonom''. Član 97. tačka 9. kaže: ''održivi razvoj; sistem zaštite i unapređenja životne sredine; zaštita i unapređenje biljnog i životinjskog sveta; proizvodnja, promet i prevoz oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija''. Pozvali smo se na održivi razvoj i tačka 12. kaže – razvoj Republike Srbije, politiku i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike Srbije, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja; organizaciju i korišćenje prostora; naučno-tehnološki razvoj. Tačno je da se predlagač precizno pozvao na odredbe Ustava, bez obzira na to što to želite da izvrgnete ruglu.
Narodni poslanik Boris Aleksić. Želite repliku na objašnjenje ministarke Verice Kalanović? Izvolite.
Hvala. Samo kratko. U obrazloženju, ''I. Ustavni osnov'', vi kažete – ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 97. tač. 9. i 12. Ustava. Član 97. tačke 9. i 12. govore o održivom razvoju. Ne znam da li imate podatke šta je održivi razvoj? To je jedna veoma ozbiljna disciplina. Čini mi se da se gospodin Cvijanović bavi time kao savetnik predsednika Republike, između ostalog, uključuje i filozofiju. Da, glumac koji je meni veoma drag, ali je ovo isuviše ozbiljna oblast. Nekoliko naučnih disciplina uključuje u sebe, između ostalog, i filozofiju, kao što sam rekao,verovali ili ne, a to možete da proverite u naučnoj literaturi. Zaista, ovde govorite o proizvodnji, prometu, prevozu oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija. To je za vas ustavni osnov donošenja ovog zakona. Nema nikakve logike u tome. Mogli ste da se pozovete na tačku 12. Što vam je bila potrebna tačka 9? To nije održivi razvoj, održivi razvoj je kompleksna materija da bi bila obrađena ovakvim zakonom i ovako oskudnim materijalom koji ste ponudili. Možete da pričate, ali to su činjenice.
Reč ima ministarka Verica Kalanović. Izvolite. Samo jednom pritisnite taster.
Gospodine Aleksiću, zaista ne želim da budem neprijatna, ali kad čitate, čitajte redom, nemojte da preskačete. U obrazloženju, pod tačkom 1, piše – ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u odredbi člana 94. Ustava RS, „Službeni glasnik“ broj 98/06, kojim je utvrđeno da se Republika Srbija stara o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju, u skladu sa zakonom, kao i u članu 97. stav 1. tač. 9. i 12. Ustava, prema kojem Republika Srbija uređuje i obezbeđuje razvoj Republike Srbije, politiku i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike Srbije, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja. Molim vas, kada javnosti prezentirate ustavni osnov, pročitajte ono što tačno piše.
Narodni poslanik Boris Aleksić, pravo na repliku. Izvolite. Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Čini mi se da i poslanik i ministarka sasvim lepo mogu da se razumeju i bez vaše pomoći.
Samo ukratko. U materijalu koji ste nam dostavili stoji sledeće: ''Obrazloženje, I. ustavni osnov. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 97. tač. 9. i 12. Ustava Republike Srbije prema kojem Republika Srbija uređuje i obezbeđuje razvoj Republike Srbije'', ne pominjete ovde eksplozive, ''politiku i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike Srbije, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja'', opet nema eksploziva i opasnih materija, ''kao i odredaba člana 94'', sada se ovde pominje član 94, ''kojim je utvrđeno da se Republika Srbija stara o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju, u skladu sa zakonom''. To ste naveli, mada se održivi razvoj pominje u članu 97. a 94. je nešto sasvim drugo. Taj tekst smo mi dobili. Izvinjavam vam se, ali mi imamo to. Što se tiče obrazloženja, ovo ostalo je isto, pretpostavljam.
Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14, amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 14. stav 2. Kao što je slučaj sa drugim amandmanima koje sam podneo na ovaj predlog zakona, i ovim amandmanom se ukazuje da je ovaj predlog zakona neadekvatan, tačnije, neprimeren ovom trenutku, u svakom smislu. I u ovom članu 14. se pominje, to je moje lično mišljenje pravi razlog za donošenje ovog zakona. To je navodna razvojna pomoć EU. Zašto koristim taj izraz? Ako se sagleda kontekst ekonomskih odnosa između EU i Republike Srbije, dolazi se do zaključka da novac ide ka Briselu, a ne ka Beogradu, tj. ka Republici Srbiji, kao što vi tvrdite, znači, u obrnutom smeru. Sigurno znate da pomoć iz tzv. pretpristupnog fonda EU, IPA fonda za Srbiju, iznosi manje od 200 miliona evra godišnje. S druge strane, prema izjavi gospođe Dragutinović iz vaše vlade od 6.12.2009. godine, Srbija će izgubiti oko 267 miliona evra samo zbog jednostrane primene Prelaznog trgovinskog sporazuma. Tu su uračunate i carine i PDV, a ne samo carine, kao što je koleginica Delević izjavila pre neki dan. Kada saberemo sve ove podatke, EU otima od Srbije 260 miliona evra godišnje kroz IPA fond, a upravo je pomoć iz tog fonda jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona, koji donosi potencijalno velike rizike za teritorijalnu celovitost Republike Srbije. Prosto neverovatno i može se objasniti samo primenom probriselske dogmatske ideologije. Zahvaljujem.
Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14, amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14, amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne. Na član 14, amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Stav 6. člana 14. Predloga zakona treba da se briše, zato što nije u skladu s Ustavom Republike Srbije. Osim toga, u eventualnoj primeni ovog zakona, nemamo poverenje u Vladu Borisa Tadića, a ni u vas, gospođo Kalanović lično, kao ministra zaduženog za trošenje narodnih para, iako ste vi pre jedno sat vremena ovde rekli da ste oduvek bili u izvršnoj vlasti, pa mi to nešto bilo sumnjivo. Otišla sam da vidim na internetu vaš Si-Vi, tamo, međutim, piše da ste završili osnovnu školu, srednju školu i fakultet, čak ste i magistrirali. U međuvremenu ste bili pripravnik, pa ste u "Prvoj petoletki" radili na kontroli guma, pa, kada ste magistrirali, prebacili su vas u neki magacin, pa u izvršnu vlast, tek ste došli iz Više mašinske škole iz Trstenika, u organ uprave, gde ste predavali ''mašinske materijale'' i, kako piše, tamo vam je mirovao radni odnos. Ne znam da li to još uvek važi. Nije jasno da li taj radni odnos i dalje miruje. Ali, nisam sve ovo iznela zato što me to interesovalo zbog vas lično, nego zbog ovog što ste izrekli – da ste oduvek bili u izvršnoj vlasti. To nikako nisam mogla da povežem, s obzirom na to da ste sad prvi put u izvršnoj vlasti, iako ste skoro izjavljivali, to sam gledala u jednoj emisiji, da ste vi prvi ministar iz Trstenika. Ne znam da li ste čuli za Milana Stojadinovića. On je bio iz Stopanje. To je, takođe, jedno selo kod Trstenika. Nastaviću dalje.
Reč ima ministarka, Verica Kalanović. Izvolite.
Žao mi je, gospođo Radeta, što niste dovoljno precizno pročitali moju biografiju. Ali, imate vi poslanike iz Trstenika kod kojih se možete raspitati i žao mi je što ne možete da nađete nijednu mrlju u mojoj biografiji. Da, završila sam gimnaziju kao jedan od najboljih đaka, i fakultet, i magistrirala direktno posle fakulteta. Nikada nisam radila u Fabrici gume, u magacinu, jer sam došla kao magistar tehničkih nauka, sa prosekom 10, u Trstenik. Radila sam odmah kao inženjer u razvoju, a vrlo brzo kao direktor razvoja u Fabrici zaptivaka. To zna ceo Trstenik. Toga se ne stidim. Radila sam i kao profesor, kao magistar u višoj školi, i radila sam u organima uprave. Žao mi je što nećete moći u mojoj biografiji da nađete to što želite vi, merači morala, merači istine, merači svega što u ovom trenutku postoji na javnoj sceni, jer te stvari koje želite da nađete, u mojoj biografiji ne postoje.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, želite repliku? Izvolite.
Ne znam zašto ste se iznervirali i naljutili, gospođo Kalanović. Nisam rekla da smo tražili ništa loše u vašoj biografiji i ne znam zašto je kontrola gume loša u nečijoj biografiji, ali, gospođo Kalanović, kažete da ceo Trstenik zna šta ste vi radili. Znam da ceo Trstenik i cela Poljna, to je vaše selo, zna da ste u vašem selu asfaltirali svaku ulicu, osim jednog malog sokaka gde živi predsednik mesnog odbora SRS-a. Zaista nije lepo, kada ste celu Poljnu asfaltirali, trebalo je i ono malo sokače. Lično sam bila i videla. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandra Jerkov podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 14. doda novi naslov i novi član 14a. Da li neko želi reč? (Ne) Narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić zajedno su podneli amandman kojim su predložili dodavanje novog naslova i novog člana 14a. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, ministre Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je jedan od onih koji zaokružuju naš koncept, kako mi vidimo ravnomerni regionalni razvoj i, uopšte, razvoj Srbije. Suština našeg koncepta je da se, prvenstveno, mora definisati politika regionalnog razvoja. Bez toga, nema ključnih strateških odluka, nema nacionalnog plana i, nadasve, nema definisanja statističkih regiona. Ono što ovim našim amandmanom želimo da isteknemo jeste sledeće. Činjenica je da je ravnomerni regionalni razvoj ustavno načelo i podrazumeva, kao i sam Ustav, potrebu konsenzusa i širokih rasprava, da je potrebno da o toj temi razgovaramo u Narodnoj skupštini. Smatramo da je Narodna skupština, za vreme ove vlade, u mnogo čemu zapostavljena, u mnoge čemu skrajnuta, kada je u pitanju donošenje ključnih političkih odluka, važnih za ovu državu. Više puta smo to isticali kada su u pitanju odluke koje se tiču politike prema KiM-u, pa sad politike koja se odnosi na sprečavanje ekonomske krize. O te dve velike teme nismo razgovarali u Narodnoj skupštini. Treća velika tema jeste razvoj Srbije. Smatramo da i o toj temi, o donošenju odluka kako treba da se razvija Srbija, treba da razgovaramo u Narodnoj skupštini. Zato smo predložili da prvi korak ka definisanju politike regionalnog razvoja treba da bude Narodna skupština i usvajanje te politike u Narodnoj skupštini, da iz ovog najvišeg doma, gde su predstavnici građana iz svih krajeva Srbije, čujemo u kom pravcu i na koji način treba da se razvija Srbija.
Na naslov iznad člana 15, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanici, neophodno je da bude ubačena i kartica, da biste bili registrovani za reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, ovo je član koji definiše Nacionalni plan, odnosno šta se njime definiše, ko ga priprema, ko ga donosi i na koji period se on definiše. To je nešto dugoročno, na 10 godina, tu, otprilike, prepoznajete, kroz taj rok, značaj nekih dokumenata o kojima sam malopre govorio. Mi, naravno, nemamo ništa protiv toga da se za svaku oblast kojom hoćete da se bavite, i dugoročno i kratkoročno, strateški definiše program kako će i šta da se radi. Ali, ponavljam opet, ovaj zakon je za nas neprihvatljiv iz nekih sasvim drugih razloga. Kada su ove stvari u pitanju, ono što bih vam zamerio u ime Poslaničke grupe SRS-a, jeste to što ste u 15. i 16. članu nekako zaobišli Ministarstvo prostornog planiranja. Mislim da ste, čak, kada su ove strategije, razvojni dokumenti i sve vezano za to u pitanju, možda mogli da date prioritet tom istom ministarstvu, ili ste morali da ga date, jer su oni, pre svega, zaduženi i nadležni za te stvari. Mislim da osnova svega treba da budu prostorni planovi, jer su to akti koji se bave našim i ekonomskim i socijalnim i kulturnim i demografskim i turističkim i kakvim god hoćete vidom razvoja u narednih 20 i 30 godina, ako ništa drugo, evo, završavam odmah, Srbija u tom kontekstu zaista ima stručni i ozbiljni kadar koji bi mogao da da svoj maksimum. Mislim da ste ga vrlo malo upotrebili u ovom smislu. Hvala.
Na član 15, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je ovo jedan partijski predlog zakona i iza njega u potpunosti, bez rezerve, stoji samo jedna stranka vladajuće koalicije, a to je G17 plus. Pre dva dana, mogli ste u ovom holu da vidite gospodina Milana Markovića, Nenada Čanka i Mlađana Dinkića kako zajedno promovišu ovaj predlog zakona, međutim, već tada ste mogli da vidite da izgleda da za ta tri čoveka postoje tri predloga zakona o regionalnom razvoju. Milan Marković je izjavio da ovaj predlog zakona treba da predstavlja okidač za ustavne promene u Srbiji, koje treba da dovedu do toga da se regioni obrazuju ne samo kao statističke jedinice, nego i kao neki vidovi autonomije, odnosno samouprave u određenim delovima Srbije. Nenad Čanak je izjavio da je zakon za njegovu stranku apsolutno prihvatljiv i da on samo očekuje da će posle ovog zakona biti usvojen u Skupštini Srbije i statut Vojvodine, dok je Mlađan Dinkić tvrdio da ovi regioni ostaju samo statističke jedinice i da nikako ne mogu da prerastu u nešto što može da ima pravni subjektivitet. Maločas ste pročitali ime jednog narodnog poslanika iz vladajuće koalicije koji pripada LSV-u. Dakle, pre dva dana su tvrdili da je zakon sjajan, da apsolutno nemaju nikakvih primedaba, da će ga podržati, međutim, kada je došlo vreme da podnose amandmane, ljudi podneli amandmane na predlog zakona, a čujemo sada u javnosti, i u medijima to možete da pročitate, da imaju vrlo oštre zamerke na ovaj predlog zakona. Sada se postavlja logično pitanje – da li je ovo predlog Vlade Srbije i, uopšte, vladajuće koalicije, ili je ovo samo predlog stranke G17 plus? Iz diskusije narodnih poslanika sam shvatio da samo poslanici iz G17 plus u potpunosti, bez bilo kakvih rezervi, bez bilo kakvih dilema, podržavaju zakon.
Vreme. Na član 15, amandman je podnela poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, Poslanička grupa DSS-a je podnela amandman na član 15. stav 2. kojim menja vaš predlog da Nacionalni plan donosi Narodna skupština, na predlog Vlade. Mi kažemo – Nacionalni plan priprema Nacionalna agencija za regionalni razvoj, na osnovu politike regionalnog razvoja. U stavu 3. ste rekli da se Nacionalni plan donosi za period od deset godina. Mi taj stav menjamo i on treba da glasi – Nacionalni plan donosi Vlada, na predlog Nacionalnog saveta za regionalni razvoj. Sada ću pokušati da vam objasnim kako izgleda jedan potpuno logičan način određivanja subordinacije. Dakle, jedno potpuno stručno i tehničko pitanje kao što je nacionalni plan treba da definiše razmene prioriteta i načine ostvarivanja tih prioriteta. Pripremu tog plana treba da izvede Nacionalna agencija, na osnovu pripremnog dokumenta Agencije koji se bazira na politici regionalnog razvoja. Zatim, Vlada donosi Nacionalni plan, koji formalno predlaže Nacionalni savet. Ovo je potpuna subordinacija, postavljanje na noge nečega što ste napravili negde u vazduhu kako treba da leti. Vidim iz više primera ovde, iz više članova, da imate problem s tim da shvatite ko je kome nadležan i šta ko radi. Možda bi bilo zanimljivo ako biste celu ovu strukturu promenili, pa joj dali lična imena, pošto je zakon, očigledno, pripremljen za partijsku strukturu, koja treba da se preslika. Možda vi, kao kadrovik te stranke, imate gotova imena koja bi trebalo ovde da se preslikaju; onda biste videli ko je kome nadležan i ko koga treba da kontroliše. Dakle, ono što su već primetile moje kolege, a treba pomenuti, jasno je zašto je G17 ovaj zakon predložio, ali se sve jasnije vidi zašto je DS prihvatio da se ovakav zakon nađe u Skupštini. Potpuno je jasno da ćemo malo prećutati statut Vojvodine, odložiti ga za neko vreme, dok se ne završi ova priča s ovim zakonom.
Na član 15, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Kada je u pitanju i ovaj amandman, Vlada iz člana u član, u vezi s odbijanjem naših amandmana, ponavlja da je jedno od osnovnih načela predviđenih ovim zakonom načelo celovitosti Republike Srbije. Već smo istakli zbog čega sumnjamo u to. Naveli smo podatke vezane za član 5. Naveli smo i podatak da ''krovna'' organizacija koja se bavi pitanjima regiona i regija u okviru EU, pravima etničkih grupa, Federalna unija evropskih etničkih grupa, ima jedan sličan projekat kada je u pitanju Republika Srbija. Oni su, kao što sam naveo, održali jedan sastanak u Subotici o tom pitanju. Želeo bih da pročitam nešto što je jedan od njihovih funkcionera, Štefan Treps, izneo još 4. decembra 1996. godine: "U skladu s tim, organizacija planira da sarađuje s nevladinim organizacijama kako bi se formirale specijalne komisije itd. Na primer, u nekoliko oblasti u Srbiji u kojima žive manjine, gde su posebno akutne tenzije između etničkih grupa, koje mogu potencijalno da dovedu do izazivanja etničkog ili čak međudržavnog rata na Kosovu, s albanskom manjinom, ali i u Sandžaku, gde žive muslimani koji govore srpski, u Vojvodini, s njenom mađarskom manjinom, srpski organi nevoljno odobravaju međunarodnim organizacijama, stranim diplomatama ili stranim novinarima otvaranje stalnih kancelarija itd.'' Kao što se vidi u ovom dokumentu Federalne unije evropskih etničkih grupa, oni su još 4. decembra 1996. godine, to je saopštio njihov funkcioner Štefan Treps, predviđali etničke sukobe ne samo na KiM-u, već i u Vojvodini, pa i u Raškoj oblasti. Oni ovde kažu – Sandžaku. Još jednom ću vam ponoviti, dakle, sličan koncept regionalizacije koju ste naveli u članu 5. oni, takođe, imaju u svojim projektima. Naveo sam ko su im osnivači. Nastavljam na sledećem amandmanu. Hvala.
Na član 15, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 16, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 16. definiše se regionalna strategija. Ponoviću, neke od članova u ovom delu zakona ne osporavamo suštinski. Za nas je ovaj zakon neprihvatljiv zato što uvodi neke nove oblike teritorijalnog organizovanja u Srbiji, ali kada su ove stvari u pitanju, nacionalni plan, regionalna strategija, programi finansiranja itd., tu zaista možemo da kritikujemo prema onim principima na koje se pozivate u obrazloženju, gde kažete da, poštujući principe supsidijarnosti i partnerstva, sinhronizacije, definišete regionalnu strategiju i u skladu s tim Ministarstvo priprema itd. Mi smo malopre govorili, kada smo bili kod člana 3. ovog zakona, šta zaista mislimo o svemu tome, koliko ste u ovom periodu od kad ste na vlasti afirmisali sve one kategorije koje sada definišete i predstavljate kao načela. Smatramo da ćete zaista imati problema u primeni ovog zakona, ako ga, ne daj bože, usvojite, i mislim da će to biti kamen spoticanja za vas. Ponavljam, smatramo da mnogo toga niste definisali, da ste u definisanju mnogo čega ostali nedorečeni, ali u jednoj korektnoj, ili bilo kakvoj drugoj raspravi, sve bi se dalo ispraviti. Najveći je problem što niste spremni da odustanete od koncepta regionalizacije koja je, s političkog stanovišta SRS-a, apsolutno neprihvatljiva. Hvala.
Na član 16, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16, amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16, amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Vidimo u ovom obrazloženju odbijanja amandmana da Vlada Republike Srbije prepisuje iz prethodnih obrazloženja zbog čega odbija amandmane i opet ponavlja da je jedan od osnovnih principa ovog zakona celovitost Republike Srbije. Imamo još dokumenata koje su objavili francuski i nemački stručnjaci, vezano za Federalnu uniju evropskih etničkih grupa. Tako je i Georg Bruner, svojevremeno, iz Centra za evropske manjine i Federalne unije evropskih etničkih grupa, u jednom svom izveštaju naveo sledeće: ''b) revizija granica: 1) pravo naroda na samoopredeljenje, 2) kriterijumi i odmeravanja''. Kaže – državni suverenitet i pravo na samoopredeljenje, u principu, imaju isti položaj. On, takođe, navodi niz stvari vezanih za ''zatvorene teritorije'' na Kosovu koje naseljavaju Albanci, zatim određene teritorije u Albaniji, Srbiji i Crnoj Gori itd. Na jednom mestu, pominje i Vojvodinu. Kao mesta u kojima je moguće da deluje njegova organizacija koja se bavi pravima nacionalnih manjina, pre svega, pravom naroda na samoopredeljenje, pa i odvajanje delova suverene teritorije, on navodi sledeće – posebno treba obratiti pažnju na severnu Vojvodinu, naročito opštine Kanjiža, Palić, Čoka, Senta, Ada, Mol, Bečej itd. Ovo je funkcioner Federalne unije evropskih etničkih grupa Georg Bruner. Hvala.
Na član 16, amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16, amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
DSS je podneo amandman na član 6. stav 4, koji ste vi u originalnom tekstu Predloga napisali kao – Ministarstvo predlog regionalne strategije priprema u saradnji sa nadležnom regionalnom razvojnom agencijom, oblasnim razvojnim asocijacijama i jedinicama lokalne samouprave koje čine region za koji se regionalna strategija donosi. DSS je protiv usložnjavanja iovako komplikovane strukture, a naročito protiv uvećavanja te strukture. Zbog toga smo smatrali da amandman koji smo podneli treba da glasi da Ministarstvo predlog regionalne strategije priprema u saradnji s Nacionalnom agencijom za regionalni razvoj, jedinicama lokalne samouprave koje čine region za koji se regionalna strategija donosi. Napravili ste Nacionalnu agenciju, dali ste joj neke potpuno sporedne nadležnosti i imate mogućnosti da ta nacionalna agencija pravi zaista velike planove. S druge strane je upravo ovo što ste napravili, regionalne i oblasne razvojne agencije, koje mi brišemo, jer smatramo da su suvišne, da ova struktura koju ste napravili bez njih može sasvim dobro da funkcioniše i da ostvari cilj ovog zakona. Upravo pravljenje tih regionalnih i oblasnih razvojnih agencija pokazuje pravu nameru predlagača zakona, u ovom slučaju, stranke G 17 plus, jer to je, zapravo, onaj rezervni položaj na kome će se zaposliti visoki kadrovi G 17 plus, a s obzirom na to da ima kadrova i na regionalnom nivou i u lokalnim jedinicama, onda se prave i ove regionalne razvojne agencije, onda se prave lokalne asocijacije; treba smestiti te ljude, to treba da plate građani Srbije. Naravno, komplikovano je na drugi način finansirati svoju stranku. Vrlo je jednostavno ići na račun građana Srbije. S druge strane, još jedna zanimljiva stvar, uvećavate administraciju… (Predsedavajuća: Dva minuta.) EU vam kaže da je to vaš minus, a vi to i dalje radite; to znači da ste potpuno na putu da izgubite ono što ste govorili građanima Srbije u kampanji, da ćete prići Evropi.
Na član 16, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Amandman je podnet na član 16. stav 5. Predloga zakona. Radi se o nacionalnom savetu za regionalni razvoj. Ovaj amandman se može povezati s članom 25, gde se ponovo pominje nacionalni koordinator za IPA fond. Ponovo se pojavljuje taj famozni IPA fond, koji je možda i glavni razlog za donošenje ovog zakona. U prethodnom amandmanu smo videli da se zbog primene Prelaznog trgovinskog sporazuma gubi 260 miliona evra a da nam IPA fond donosi manje od 200 miliona evra godišnje. Još nepovoljnije poređenje za Vladu i ministra je kada se uporedi spoljnotrgovinski deficit Republike Srbije za 2008. godinu od oko 8 milijardi evra. U tom kontekstu, prema podacima Republičkog zavoda za statistiku, preko 50% spoljnotrgovinske razmene se odvija između EU i Republike Srbije, ona je naš glavni spoljnotrgovinski partner. Kada ovo dovedemo u vezu, dobijaju se ogromne svote novca koje odlaze ka Briselu, koje se mere milijardama evra; istovremeno, samo preko 1% dobijamo pomoć od IPA fonda. To je realnost, ali ne ona virtuelna koju nam nudi predlagač, kroz probriselsku ideologiju, fraze o nekakvoj sinergiji, koju pominjete u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana. Zato je ovaj zakon potpuno neadekvatan, nepotreban i samo dovodi do povećanja političkih tenzija u državi. Ne verujem da je to bio vaš cilj, ali očigledno da vi to ne vidite, niti vidite njegove negativne efekte, jer se isključivo rukovodite probriselskom ideologijom, a ne ekonomskim podacima i ekonomskim interesima ove zemlje. Zahvaljujem.
Na naslov iznad člana 17, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Smatramo da su ovaj i još nekoliko narednih članova na brutalan način pogazili Ustav. Kada to kažem, mislim, pre svega, na tretman KiM-a kao autonomne pokrajine kroz ovaj zakon. Ako ste već definisali KiM kao regiju, kao i Vojvodinu, zbog čega ovde predviđate sledeće: ''Ako se program finansiranja razvoja regiona realizuje na teritoriji AP Vojvodina, mišljenje na taj program daje i AP Vojvodina preko nadležnih organa''? Onda kažete – ako se program finansiranja razvoja regiona realizuje na teritoriji Glavnog grada, mišljenje na taj program daje i grad Beograd, preko nadležnih organa. Zbog čega ste ovde izostavili Kosovo i Metohiju? Zaista smatramo da je zakon suprotan Ustavu i da će proizvesti neke stvari zbog kojih ćete morati da menjate Ustav. Ako nas taj isti ustav obavezuje da imamo dve autonomne pokrajine i ako obe pokrajine definišete kao regione, zašto tendenciozno izbacujete KiM iz nekih odredaba ovog zakona? Vrlo brzo dolazimo do člana gde definišete subjekte regionalnog razvoja i tu ne govorite o KiM. Zbog čega? Postavio sam pitanje i u načelnoj raspravi i u pojedinostima, i večeras vas pitam – da li država i Vlada Republike Srbije čiji ste vi deo, gospođo Kalanović, vaša stranka, prepušta da programe regionalnog razvoja Kosova u perspektivi definiše neko drugi? Zar nećemo kroz programe regionalnog razvoja Republike Srbije obuhvatati KiM? Da li ćeKiM zaista biti region s kojim ćete u perspektivi uspostavljati saradnju, upravo onako kako evropske institucije traže od vas? Zahvaljujem.
Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da Vlada Srbije ovim predlogom zakona istiskuje KiM iz pravnog sistema Republike Srbije. Zaista ne znam zašto to radite. Ustav Srbije je potpuno jasan – u sastavu Srbije se nalaze dve autonomne pokrajine, pored Vojvodine, to je i Kosovo i Metohija. Razumem da pravni sistem Republike Srbije ne može u ovom momentu da se primenjuje na teritoriji AP KiM, ali ništa nije smetalo da i AP KiM na odgovarajući način tretirate u ovom predlogu zakona, pa kad se steknu uslovi za to, onda će odredbe ovog zakona da se primenjuju i na KiM. Zašto uporno i sistematski, ovo nije prvi predlog zakona kojim to činite, istiskujete sami KiM iz sastava Srbije? Samo da vas podsetim, vaši prijatelji iz Hrvatske, kojima ste pre nekoliko nedelja ovde prostirali crveni tepih kad ste ih dočekivali, ponašali su se drugačije dok je postojala, recimo, Republika Srpska Krajina. Hrvatska televizija je tada uredno, svake večeri, u Drugom dnevniku davala vremensku prognozu za Knin, Petrinju, Beli Manastir, iako su ti gradovi bili u sastavu Republike Srpske Krajine i Hrvatska ni na koji način nije imala kontrolu na tim područjima, ali su i na taj način, vama, možda, bezazlen, smešan, hteli da pokažu da su za njih ti gradovi i te regije sastavni delovi Republike Hrvatske. Dakle, čak i na vremenskoj prognozi. Pogledajte snimke hrvatske televizije iz tog perioda, ali, bukvalno, svaki dan – kakvo će biti vreme u Zagrebu, kakvo će vreme biti u Bjelovaru, u Splitu, i kakvo će vreme biti u Kninu. Vi na ovaj način potpuno zaobilazite KiM. Ne znam ko vam je dao za pravo da to radite. U Ustavu Srbije nigde ne piše da su Kosovo i Metohija odvojeni od Srbije.
Na član 17, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Kao što su moje kolege navele pre mene, ovo je suština ovog predloga zakona. Tu se vidi najbolje i odnos Vlade Republike Srbije prema Ustavu Republike Srbije, prema teritoriji Republike Srbije. Dakle, u ovom članu, o programima finansiranja razvoja regiona, pominjete Autonomnu pokrajinu Vojvodinu, a nigde ne pominjete KiM. Ne znam da li ste angažovali neke pravnike da vam pomognu oko pisanja ovog zakona. Vrlo lako ste mogli to da uradite, da navedete Autonomnu pokrajinu, južnu srpsku pokrajinu, Kosovo i Metohiju, i da, kao što ste predložili da Pokrajina Vojvodina daje mišljenje, predložite da Ministarstvo za KiM, ili neki drugi organ da mišljenje. Dakle, vi ste ovde morali da navedete obe autonomne pokrajine. Ovim, praktično, prejudicirate, konstatujete ono što predstavnici EU navode kao ''novu realnost''. Podsetiću vas da je to jedan izraz koji su oni upotrebili kada su poslali Euleks, da je te termine upotrebio i generalni sekretar UN-a, a ''nova realnost'' je, po njihovom mišljenju, da KiM više nije u sastavu Srbije. Ako oni tako misle, mi to ne smemo da mislimo, ponajmanje možemo da radimo u tom pravcu, a Vlada Republike Srbije i G17, koji gura ovaj zakon, očigledno smatraju da KiM nije u sastavu Republike Srbije. Dakle, vi sad nama morate, gospođo, odmah da odgovorite, zbog čega ovde nigde ne navodite Autonomnu pokrajinu KiM? Da stvar bude još gora, u članu 19. nabrajate subjekte regionalnog razvoja, pa navodite Autonomnu pokrajinu Vojvodinu, a nigde ne navodite Autonomnu pokrajinu KiM. To je nedopustivo. Čak i UN se poziva na KiM, pod uslovima koji se navode u Rezoluciji 1244. Hvala.
Na član 17, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Nikolić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Naravno, slažem se s kolegama iz SRS-a da je nenavođenje Autonomne pokrajine KiM u ovom kontekstu ne grub previd, nego strašna zlonamera, i mislim da to ne da nije korektno, nego je skandalozno. Mi smo amandman podneli iz potpuno drugačije pozicije. Smatrali smo da nema potrebe da se uključuje u ovaj proces autonomna pokrajina, s dostavljenim mišljenjem na programe finansiranja regiona. Zašto? Prvo, autonomna pokrajina je jedan nivo decentralizacije državne vlasti. Ona se u vašem zakonu, u članu 5, poklapa sa pojmom regiona, za šta smo rekli da je nedopustivo i da to ne može na taj način da se radi i bez ikakvih kriterijuma. Zatim, jednoj teritorijalnoj organizaciji u Srbiji se, jednoj teritorijalnoj celini, daje mogućnost da daje mišljenje na program finansiranja samo zato što se taj program finansiranja realizuje na njihovoj teritoriji. To je teritorija Srbije, gospođo Kalanović. Program regionalnog razvoja je namenjen celini teritorije Srbije i kakve veze imaju oblici decentralizacije s tim? Drugo, kada već dajete pravo Glavnom gradu, tj. gradu Beogradu da daje mišljenje na programe finansiranja na njegovoj teritoriji, grad Beograd, Glavni grad, šta god da je, to je jedinica lokalne samouprave. Kako ne date to pravo drugim jedinicama lokalne samouprave? Zašto one ne bi dale mišljenje? Zašto ne bi Novi Sad dao mišljenje? Zašto ne bi Niš dao mišljenje, ili Kragujevac? Mislim da je to krajnje nekorektno s vaše strane, da je to vrlo nekorektan predlog. Mi smo predložili nešto drugo. Dajte vi to pravo svim jedinicama lokalne samouprave, pustimo mi autonomnu pokrajinu, jer u tom slučaju bismo morali od regiona, centralnog regiona tražiti mišljenje, ali ne znate kako, kojim mehanizmom. Zato, dajte to pravo jedinicama lokalne samouprave, ograničite im mogućnost, određenim rokom, da daju odgovor, pa ako ne daju odgovor, mišljenje, neka se smatra da su dali pozitivan odgovor. Morate da uspostavite neku komunikaciju koja je korektna.
Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 17. stav 5. Dakle, ponovo dolazimo do suštine ovog zakona, koju, izgleda, ministar izbegava, a to je selektivna pomoć koju EU daje Srbiji, dok istovremeno otima od Srbije na milijarde evra. Znači, ovo su čisto ekonomski podaci i nisu plod naše ostrašćenosti, ili neke ideologije koja je suprotna vašoj. U tom kontekstu, možemo uporediti pogubnost ovih mera selektivne pomoći i s uslovima MMF-a. Kao što znate, upravo će uslovi MMF-a najviše pogoditi siromašne gradove i opštine u Srbiji, a u mnogo manjoj meri Beograd, Novi Sad i ostale gradove koji su u mnogo boljem položaju. Naravno, to će se desiti i sa ovim IPA fondovima, koji su glavni razlog za usvajanje ovog zakona. U tom kontekstu, otvoreno pitam ministra, da li je IPA fond toliko značajan da treba dovesti do usijanja političke tenzije u zemlji, do očiglednog ugrožavanja teritorijalne celovitosti i političke stabilnosti u zemlji? Posebno je to nejasno ako imamo u vidu današnju izjavu gospođe, ili gospođice Milke Forcan, jednog od rukovodilaca kompanije "Delta". Kao što znate, ona je izjavila danas da će prihod kompanije "Delta" biti preko tri milijarde evra godišnje. U tom smislu, nama nije jasno zašto dodatno ne oporezujete ovu kompaniju i ta sredstva koja taj monopolista dobija zbog svog položaja usmerite ka regionalnom razvoju, bez usvajanja ovako teškog i štetnog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Dejanu Miroviću. Ovo je bio poslednji amandman u pretresu u pojedinostima koji je bio predmet rasprave u našem popodnevnom i večernjem delu sednice, tako da za danas završavamo rad. Narodni poslanici sada žele još da rade. Narodni poslanik Dragan Stevanović kaže da insistira da radimo još. To je dobra atmosfera, ali datumski nećemo preći u sledeći dan. Tako sam rekla kada ste me pitali rano popodne – do 23.45 časova; sednicom, datumski, ne prelazimo u sledeći dan. Hvala vam svima na zadovoljstvu da radimo danas popodne i večeras. Moja lična zahvalnost i službama i zaposlenima u Narodnoj skupštini i svima onima koji su pratili naš rad. Rad nastavljamo raspravom u pojedinostima o Predlogu zakona o regionalnom razvoju, u ponedeljak, 15. juna, u 10 časova, amandmanom na naslov iznad člana 18, koji je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Hvala vam svima i želim vam prijatan vikend.