Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o javnim nabavkama je jedan od veoma bitnih zakona o kojima se u ovom parlamentu raspravlja, govorili smo juče, govorićemo i danas o tome koliko su javne nabavke izvor korupcije i kriminala u javnim preduzećima, u Vladi Republike Srbije i na mnogim mestima gde se ovaj zakon primenjuje, odnosno gde se vrše javne nabavke, a zapravo se zakon ne primenjuje. Vlada Republike Srbije očigledno ima veoma neozbiljan odnos kada je u pitanju ovaj zakon i kada je u pitanju Narodna skupština. Gospođo Đukić-Dejanović, malopre ste rekli koga ste pozvali da prisustvuje u ime Vlade ovoj sednici. Taj koga vi pozovete i ko ovde prisustvuje može samo da beleži eventualno primedbe narodnih poslanika, ali ne može da komunicira sa narodnim poslanicima, pogotovo kada su u pitanju amandmani, odnosno rasprava o zakonu u pojedinostima, jer predstavnik predlagača može da u ime predlagača možda neki amandman prihvati ili da nam obrazloži dodatno zbog čega ne želi ili ne može da ga prihvati. Imamo već trećeg ministra ovde. Nemamo ništa protiv prisustva svih ministara kada je bilo koji zakonu pitanju, što više prisutnih ministara to bolje, zapravo to i jeste njihova obaveza, ali od Vlade smo dobili da je predstavnik predlagača za ovaj zakon gospođa Dijana Dragutinović. Juče se pojavila, posle nje, ona je bila vrlo kratko, gospođa Kalanović, valjda je došla samo da nam pročita otvoreno pismo Mlađana Dinkića, da upozna javnost Srbije sa njegovom odlukom. Danas imamo gospodina Čiplića. Mora Vlada da nas obavesti, mi moramo da se ponašamo svi u skladu sa ovim poslovnikom, to sam juče skretala pažnju, Poslovnik se odnosi i na narodne poslanike i na sve prisutne ovoj sednici. Mi, u skladu sa članom 87, ovde moramo da imamo ovlašćenog predstavnika predlagača. Predlagač zakona o javnim nabavkama je Vlada Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je ovlastila gospođu Dianu Dragutinović da ovaj zakon predstavlja u Narodnoj skupštini. Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, ili da dobijemo u pisanom obliku ovlašćenje Vlade za gospodina Čiplića da predstavlja ovaj zakon ili da dođe ovlašćeni predstavnik. Bez ovlašćenog predstavnika ne može se raspravljati o zakonu u pojedinostima.
Zahvaljujem. Mi ćemo umnožiti ovlašćenje koje je predlagač, dakle Vlada, poslala Skupštini čime je gospodina Čiplića ovlastila da bude prisutan i podelićemo. Da li se slažete da nastavimo rad dok se tehnički deo posla uradi, da se umnoži? (Da.) Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predstavniče Vlade, pretpostavljam da ste se upoznali sa amandmanom koji sam podneo, možda ćete ga i prihvatiti do kraja mog obrazlaganja, pretpostavljam. Ali, evo i ovaj odnos Vlade, sa ovim varijacijama ko će kada da predstavlja Vladu i u kom kontekstu, govori koliko ste u principu ozbiljni i koliko ste zainteresovani da se ovom oblasti, koja je objektivno ozbiljna, bavite na jedan adekvatan način kakav ona to zaslužuje. Svojim amandmanom sam predvideo u članu 45. stav 3. izmene. Suština amandmana jeste da se skrati vreme neophodno za dostavljanje dokaza od strane ponuđača čija je ponuda ocenjena kao najpovoljnija. Ako pogledate obrazloženje, odnosno razloge za donošenje ovog zakona, tu stoji da je nastala potreba za donošenjem zakona u cilju otklanjanja nedostataka koji su uočeni u praktičnoj primeni zakona. Kada se osvrnete na to, objektivno kada je u pitanju praktična primena Zakona o javnim nabavkama u praksi, jedini i najbitniji problem koji može administrativno da se reši, znači, kroz zakon ili kroz amandmane, jesu rokovi. Svi vi, koji ste eventualno u svojoj praksi, političkoj ili poslovnoj, sasvim je svejedno, imali priliku da se susrećete sa javnim nabavkama, znate da su se dešavali slučajevi, recimo, da postupak, odnosno vreme postupka sprovođenja javne nabavke bude gotovo polovinu posla, koji je potreban za realizaciju projekta na koji se ta javna nabavka odnosi. Smatram da svi oni amandmani koji su u kontekstu skraćenja rokova imaju smisla, mislim da bi trebalo da se prihvate. Ponavljam, samo su ove stvari moguće i rešive administrativnim putem, odnosno zakonom ili eventualno amandmanima. Sve ostale stvari, koje predstavljaju anomalije u postupcima sprovođenja javnih nabavki, ne mogu da se reše nijednim pisanim dokumentom. One, pre svega, zavise od sklonosti ljudi koji učestvuju u postupcima sprovođenja javnih nabavki, od njihovih manira. Mislim da je u Srbiji poprilično, u poslednjih osam godina, ova oblast diskreditovana. Bili su ljudi sumnjivih manira i sklonosti. Vi ste imali priliku pre nekoliko dana da slušate, preko sredstava javnog informisanja, da je zloupotreba ovih oblasti bila u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Ako ljudi imaju slobodu, ili nemaju obzira, idu toliko daleko, šta onda ostaje za druge oblasti našeg javnog, privrednog i društvenog života. Smatram da su ljudi poslednjih osam godina, koji su bili nosioci ovih poslova, u principu deo političkog koncepta koji je svoju ekonomsku potporu crpeo upravo u zloupotrebama u oblasti javnih nabavki. Mnogo je primera za to. Kasnije ću da se kroz jedan konkretan primer prošetam kroz ovo, pokušaću na jedan plastičan način da vam približim zloupotrebe, kojih ste i vi svesni, ali na koje očigledno niste spremni adekvatno da reagujete, na koje objektivno nećete adekvatno da reagujete. Da sam u pravu, mnogo toga u praksi govori, pre svega izveštaj nekih organizacija koje su ovu državu smestili po indeksu percepcije korupcije na 85. mesto. Mislim da u okruženju delimo mesto sa Albanijom. Ono što je poražavajuće jeste činjenica da, otkako stremimo evropskim standardima, taj indeks opada i ima tendenciju pada u odnosu na prethodnu godinu. Ono što u ovom kontekstu, takođe, treba reći, jeste činjenica da ne postoji rešenost Vlade da se bavi ovim problemima zbog činjenice da nam ne radi Državna revizorska institucija. Državna revizorska institucija je jedan od mehanizama kontrole javne potrošnje. Mogli ste, bar kroz stavljanje iste u funkciju, da pokažete opredeljenje da kontrolišete javne nabavke na jedan racionalan i korektan način. S druge strane, to sam pitao gospođu Dragutinović, a na to pitanje mi nije dala odgovor, niti sam dobio odgovor u skladu sa članom 226. Poslovnika, a pitao sam je zašto Vlada u poslednjih pet ili šest godina ne šalje, odnosno zašto Skupština ne usvaja završni račun budžeta Republike Srbije iz prethodne godine? Znači, to su mehanizmi kojima su se objektivno javna potrošnja, potrošnja sredstava budžeta Republike Srbije, odnosno novca građana Srbije, kontrolisali, ali oni nisu u funkciji. Onda pokušavate na sve nas i na javnost u Srbiji da ostavite utisak kako zakonom i uvođenjem tzv. evropske regulative u Zakon o javnim nabavkama želite da ovu oblast rešite kako treba, odnosno da afirmišete, otklonite eventualne anomalije koje su sasvim sigurno prisutne. Osvrnuću se na jedan primer iz prakse. Juče sam imao priliku da primim dve ili tri delegacije, bio sam u toj grupi koja je primila dve ili tri delegacije. Jedna je iz "Trudbenika", ljudi se žale na neke probleme; drugi su iz "Beka". Razgovarao sam sa ljudima, oni su se požalili i doneli mi dokumenta za neke javne nabavke. Neću spominjati imena u ovim primerima da eventualno bilo ko od vas, ili neko u javnosti ko ovo sluša i gleda, ne bi mogao da me okvalifikuje kao pristrasnog, odnosno da se stavljam na stranu bilo koga. Govoriću o postupku, ciframa, manirima, a vi procenite da li to što pričam ima smisla i da li je u kontekstu s ovim što sam do sada rekao. Naime, svakako su nadležne državne institucije o svemu upoznate, ali reakcija izostaje. Ovu javnu nabavku sprovodila je, takođe, jedna državna institucija, državni organ. Ima veze sa ministarstvom, odnosno sa NIP-om. Bilo bi mi drago da je tu gospođa Kalanović, pošto je juče onako teatralno pričala kako se oni bore za Srbiju, za interese Srbije itd. Pogledajte sada kakvi su to interesi Srbije. Naime, jedna državna institucija je raspisala javnu nabavku, odnosno poziv za neke građevinske radove. Vrednost posla je negde oko 120 miliona dinara. Na taj javni poziv došlo je šest ponuda i sve ponude, osim dve, su ocenjene kao nepotpune. Znači, dve su bile ispravne, a sve ostale nisu bile u redu. Interesantno je da je jedna ponuda, od ove dve ispravne, u odnosu na drugu bila veća za 30 miliona dinara, to je više od 25% od vrednosti celog posla. Ali, komisija koja je sprovodila javnu nabavku se odlučila svakako za ovu skuplju. Oni koji su bili drugoplasirani žalili su se, komisija to nije uvažila. Dodelila je posao ovome koji je skuplji za 30 miliona dinara. Spremili su se da potpisuju ugovore. U međuvremenu, drugoplasirani se žalio Komisiji za zaštitu ponuđača. Komisija je sagledala papire i konstatovala da je dokumentacija onoga kome je posao dodeljen neispravna. Znači, pazite, na neispravnu dokumentaciju su se zatvorile oči, što je možda strašnije nego činjenica da je posao skuplji 30 miliona dinara. Onda su, zbog obaveza koje nadležne državne institucije traže i insistiraju, javnu nabavku poništili. U međuvremenu su se pravili dogovori i koncepti kako ćemo i šta ćemo i ponovo je raspisana javna nabavka. Opet su se javile neke firme i opet u igri ostaju dve iste firme. Pazite sada, firma koja je u prvom turnusu dobila posao, sada je za isti posao ponudila ponudu manju 15 miliona. Znači, sada je od drugoplasiranog bila skuplja samo 15 miliona. Verovatno, vodeći se time, komisija je dodelila posao opet istoj firmi. Ali, iako je drugoplasirana ponuda, onako kako Zakon o javnim nabavkama predviđa u članu 52, recimo, pošto se tu ništa drastično nije menjalo, da su kriterijumi za ocenjivanje ponude ekonomski najpovoljnija ponuda i najniža ponuđena cena, oba nisu uvažena. Drugoplasirani je imao i nižu cenu, a svi ekonomski kriterijumi koje ste ovde predvideli, ili koji se zakonom predviđaju, a to su ponuđena cena, uslovi plaćanja i rok isporuke ili izvršenja usluga, bili su superiorni, odnosno bili su bolji i kvalitetniji u odnosu na firmu koja je dobila posao. Međutim, čega su se dosetili oni koji su bili investitori, što su objektivno, u skladu sa zakonom, imali prava - propisali su dodatne uslove. Od tih dodatnih uslova, među ovih 12 ne nalazi se nijedan. Ali, napravili su pondiranje tako da dodele posao onome kome žele, za koga imaju interes da dobije posao. Činjenica da će 15 miliona otići u vazduh očigledno nikoga nije dotakla. To su narodne pare, državne pare, koga to još briga i koga to još interesuje? Ovde je indikativno jedno, da država nije reagovala na činjenicu da u različitim ponudama za jedan te isti posao ponuda jedne firme varira 15 miliona. To nije 100.000 ili milion dinara, nego 15 miliona i to nikog ne interesuje. Vidite, dame i gospodo narodni poslanici, takve pojave, takve sklonosti i manire zakonom ne možete da promenite, zakonom ne možete da apstrahujete iz oblasti javnih nabavki. Nažalost, moj amandman pretpostavljam da nećete prihvatiti, gospodine ministre, ne znate ni o čemu se radi, ali u svakom slučaju koncept koji predviđa ne bi ugrozio, čak bi bio u funkciji racionalnosti i efikasnosti postupaka javnih nabavki, ali, ponavljam, verujem da vaše namere nisu iskrene i verujem da jednim ovakvim pristupom i pristupom koji sam oslikao kroz ovaj primer ništa neće biti drugačije u odnosu na vreme koje je iza nas, bar kad su u pitanju javne nabavke. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Miroslav Markićević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana potpredsednice i kolege narodni poslanici, građani Srbije, poštovani ministre, pozivam se na član 225. i 226, pošto mi je potrebno jedno veoma važno obećanje, odnosno obaveštenje, a mislim i hiljadama građana u Srbiji, a pogotovo što je danas ovde pred nama ministar za ljudska i manjinska prava, ministar koji je hteo da disciplinuje poslanike, da ih otpušta, da izbacuje iz Skupštine. Gospodine ministre, došao je trenutak, đavo vam nije dao mira nego ste došli u Skupštinu da vam kažemo da vi sad sedite ovde u klupi kao đačić pred poslanicima, pred Narodnom skupštinom, da vi kao bivši sudija Ustavnog suda Srbije niste znali koje su nadležnosti pojedinih državnih organa. Mi smo vas birali. Moram da vam kažem da ste bili predmet nekadašnjih konsultacija svih poslaničkih grupa i svi su se složili, uključujući i stranku koja je vas predložila kao ministra, da ste nešto izjavili što stvarno nema veze sa istinom i sa kulturom, ni sa civilizacijom. Nisam zbog toga izašao ovde, nego gospođo poptredsednice, da vas ponovo zamolim, pošto sam 3. decembra jedno pitanje postavio, cela Srbija zna o čemu će danas ceo dan govoriti poslanici NS, o tom čuvenom amandmanu od 12 miliona dinara za izgradnju igrališta za invalide, pa vas pitam, gospodine ministre, očekujem čim siđem s govornice da izađete, pošto se mi ovde igramo gluvih telefona, pošto danima nema nikakvog odgovora iz Vlade, da li ste vi pročitali rebalans budžeta, da li mislite da su invalidi jedna manjinska grupa, na svu sreću u našoj državi, šta ste preduzeli po tom amandmanu, koji govori da 12 miliona dinara treba da se uloži u izgradnju igrališta za lica sa posebnim namenama? Dakle, lično ću kao čovek biti zadovoljan da kažete - radimo na tome. Nije tačno da trezor radi do 12. decembra, neki od vas će bonuse primiti i 31. decembra, ako može za vas, može i za invalide. Dakle, očekujem od vas da ovde izađete i najiskrenije vam kažem, bićemo zadovoljni da kažete - radimo na tome, uradićemo do kraja fiskalne godine nešto da taj novac ne propadne. To su prihvatili svi i to nije samo amandman poslanika NS nego cele ove skupštine, da se svi zajedno ovde pred tim ljudima ne brukamo. Molim vas, izvolite za govornicu.
Da li se još neko javlja po amandmanu? Narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, uvaženi ministre, naravno da podržava Nova Srbija ovaj amandman Dragana Stevanovića, amandman sigurno treba prihvatiti, amandman je celishodan. Naravno da moramo da se složimo i sa tim što je poslanik SRS Vjerica Radeta rekla, da ove leteće izmene koje se dešavaju u Skupštini Srbije poslanici ne mogu da prihvate. Apsolutno je neprihvatljivo da praktično u jednom danu ili iz časa u čas se ministri ovde smenjuju, kao da su bogom dani, kao da su potpuno stručni za sve ovo što je na dnevnom redu. Imali smo prvo ministra Dragutinović, pa ministra Vericu Kalanović, evo sada gospodina Čiplića, ali u svemu lošem ima i ponešto dobro. Pošto je ministar za ljudska i manjinska prava, želim da podržim ovo što je zamenik šefa poslaničke grupe NS gospodin Markićević ovde rekao. Gospodine ministre, mi smo ovde krajem oktobra imali, kada je bio rebalans budžeta, jednu zaista borbu da našim amandmanom podržimo ljude sa invaliditetom, ljude koji imaju oštećenja, kako urođena, tako i oni koji su povređeni u saobraćaju, stradali u ratovima i naravno prihvatili smo tada, pošto juče niste bili, da ponovim, da smo u jednom delu amandmana pogrešili, iako mislimo da nismo, ali smo prihvatili da je greška možda bila iz jednog jedinog cilja da tih 12 miliona ostvarimo za te ljude. Uspeli smo kao poslanički klub, i izuzetno smo zadovoljni, uspeli smo da 12 miliona obezbedimo za te ljude. Pošto su na dnevnom redu ovde danas javne nabavke, potpuno je neprihvatljivo da smo početkom decembra dobili tek jedno obaveštenje da to jednostavno mora da se sprovede do 12. decembra. Ostaje nejasno kako neko može za devet dana tako nešto da sprovede. Pošto ste ministar za ljudska prava, zaista vas kao čovek, kao građanin Srbije, kao čovek kome su se obratili invalidi iz Kraljeva, iz Raškog okruga, naravno obratili su se invalidi i iz Moravičkog okruga, i iz drugih delova Srbije, veoma zadovoljni ovim što smo uspeli da uradimo, da malo pokažemo ljudskog duha, topline, jedne brige o tim ljudima, i postavili smo pitanje juče ministru finansija, a danas postavljamo i vama: Molim vas, izađite za govornicu, jer tražimo da ove pare ne bude mrtvo slovo na papiru, da se nađe bilo kakvo rešenje da ovaj novac ne propadne. Dakle, tražimo da nam odgovorite da će ova sredstva biti iskorišćena. Mi moramo misliti na te ljude. Tim ljudima su dovoljne njihove muke, dovoljno je da neko ovde u ovoj državi misli na te ljude. Gledali ste sigurno onu paraolimpijadu u Kini, koja je održana posle one zvanične olimpijade, i videli ste koliko je volje u tim ljudima, koliko postoji želje da se uključe u sve ono što mi, koji nemamo takvih problema, svakodnevno praktično radimo. Gospodine ministre, mislim da je osnovni red da nam kažete kao predstavnik Vlade da će ta sredstva biti iskorišćena. Mora se naći modus za to. Tu, na šest nekih terena ako se podeli, to su male javne nabavke, praktično, i veoma brzo ćemo sigurno sve probleme rešiti i poslanici NS sigurno po ovakvim stvarima više neće izlaziti. Ali, od vas tražimo da ovde izađete i sve ovo što je gospodin Markićević rekao, svi poslanici NS neće odustati sa ove govornice dok nam Vlada na adekvatan način ne odgovori šta će biti sa ovim novcem, jer je neprihvatljivo, ponavljam još jedanput, da u roku od sedam dana se nešto završi, da praktično ceo novembar propadne. Mi smo se usaglasili. Mi smo prihvatili da smo jedan deo amandmana čak možda i pogrešili, ali sav nismo pogrešili sigurno, ali, eto, da ne bismo imali problema, da ne bi propao ovaj novac, prihvatili smo deo greške. Naravno, ovde je postignut potpun konsenzus. Mi se zahvaljujemo potpredsedniku Skupštine, Gordani Čomić, koja nas je podržala u ovome. Dakle, ovde nema stranačke priče, ovde je priča ljudska, ovde je nešto što moramo da uradimo za ljude koji imaju takve probleme. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, samo u prilog podršci amandmanu kolege Stevanovića, a usput da se nadovežem na izlaganje mog stranačkog kolege, a po pitanju amandmana koji smo podneli, koji je prihvaćen na rebalans budžeta. U prilog te priče, samo jedan kratak telegram koji smo dobili kao poslanička grupa i koji nas obavezuje, a mislim i vladajuću većinu, da se ovaj amandman, tako usvojen, realizuje do kraja i da imamo vrlo malo vremena da ispratimo ovu celu priču: "Poštovani poslanici, iskreno zahvaljujemo na razumevanju koje ste pokazali za lica sa posebnim potrebama, podnoseći amandman kojim se u rebalansu budžeta predviđa izdvajanje 12 miliona dinara za izgradnju sportskih terena za nas. Istrajte u toj humanoj borbi. Nismo često u prilici da se neko na ovaj način zauzme za nas.'' Udruženje obolelih od multiple skleroze Sombor. Ovo je nešto što nas obavezuje, i levu i desnu stranu i smatram da ovde nema poslanika koji misle drugačije, samo treba da dobijemo i ovu bitku sa vremenom i da ova sredstva dođu tamo gde su namenjena.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 47. poslanika Zorana Bortića. Vlada i Odbor za finansijeprihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Što se tiče odgovora na jednu intervenciju po čl. 225. i 226, druge dve su iz diskusija narodnih poslanika poslaničke grupe NS, mogu samo narodnom poslaniku Miroslavu Markićeviću da kažem da ću ponoviti svoj lični zahtev Ministarstvu finansija da se narodnom poslaniku odgovori u toku dana. Ono što smatram potpuno neverovatnim je da sredstva od 12 miliona, koja su amandmanom narodnih poslanika iz poslaničke grupe NS, a glasanjem svih narodnih poslanika, sa budžetskih rezervi prebačena na poziciju za sportske terene, da ostanu ne utrošena i da se ne ispuni namena, to smatram potpuno neverovatnim. Za diskusije vaših kolega ne mogu da odgovorim, jer je to bilo u okviru vremena namenjenog za raspravu u pojedinostima, a po amandmanu. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za finansije nisuprihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana smo svedoci jedne velike rasprave, posebno o ovom zakonu o javnim nabavkama, ali i setu zakona o pravosuđu. Mi, srpski radikali, mišljenja smo da ima mnogo važnijih tema, gorućih tema, o kojima treba voditi raspravu, a pre svega treba raspravljati o pitanju raspoređivanja Euleksa na KiM. Svedoci ste ovih dana da na KiM nestaju vojnici UN i tamo zauzima poziciju sasvim druga vojska, vojska koja je van rezolucije 1244. Postoji još mnogo važnijih tema vezano za sam život građana Srbije posle ovog ekonomskog udara i kolapsa, ali nažalost svi vi imate mnogo preča posla, a to je da se usvoje zakoni koji ništa neće promeniti u državi Srbiji niti će olakšati život građana Srbije. Jedan od tih zakona jeste i zakon o javnim nabavkama, koji daje dosta prostora za razne špekulacije, mahinacije, korupciju. Čuli ste o kojoj se količini novca radi, o oko dve milijarde evra koje će se utrošiti preko ovog zakona, ali tamo je ostavljeno mnogo prostora za one nadležne za koje, počev od formiranja komisija, pa do izbora izvođača radova, postoji mogućnost i šansa za razne mahinacije i špekulacije. Mi, srpski radikali, podneli smo niz amandmana sa ciljem da se popravi što se može popraviti, ali nažalost vidimo da naši amandmani nisu prihvaćeni, a koliko vidim jedino iz razloga što su to amandmani predstavnika SRS. Inače, nema nijednog drugog razloga. Amandman sam podneo na član 55. stav 3. ovog zakona, gde se menja stav 3, a to jeumesto - ponuđač koji prihvata zahtev za produženje roka važenja ponude ne može menjatiponudu - tražio sam da stoji - ne može menjati bilo koji element ponude. Voleo bih da izađe ministar i obrazloži zašto amandman nije prihvaćen, koji su to razlozi, jer ovde se samo nešto precizira, odnosno izbacuje mogućnost manipulacije onog koji tu ponudu raspisuje. Samo je razlog taj da amandmani SRS ne budu prihvaćeni, jer se na ovaj način samo želi da ograniči mogućnost, suzi prostor za razne inkriminisane radnje, koje se uglavnom obavljaju preko zakona za javne nabavke. Zbog toga smatram da ovaj zakon nije ništa bolji od prethodnog zakona, ali, eto, samo da se donese kako bi imalo prostora za razne kriminalne radnje. Ako imamo podatak da se godišnje ne dostavi oko 10 hiljada ugovora nadležnoj upravi, onda ne vidim svrhu zašto bi se ovaj zakon menjao i uopšte donosio, ako se ne poštuju odredbe prethodnog zakona, a kamoli ovoga. Posebna je priča što na ovim konkursima i ugovorima dobijaju privilegovane firme posao, tj. one firme koje su miljenici vlasti, na nivou Republike Srbije ili nivou lokalne samouprave. U tom smislu mislim da moj amandman na član 55. stav 3. treba da bude prihvaćen, kao i svi ostali amandmani SRS. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Lapčeviću, vi ste se javili po amandmanu? Po Poslovniku, izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, ovde sam prethodnih nedelja četiri puta postavljao pitanje - kada će Državna revizorska institucija da dobije svoje davno obećane prostorije, i to obećane i dodeljene preko medija od strane predsednika Vlade. Sva sreća je da je danas u raspravi o amandmanima na ovaj zakon ispred Vlade prisutan ministar za ljudska i manjinska prava koji je, igrom slučaja, upravo osoba koja treba sa svojim ministarstvom da napusti prostorije namenjene za Državnu revizorsku instituciju. Pošto odgovor na to pitanje nisam dobio ni posle tri nedelje od kad sam ga postavio, molim vas, gospođo predsednice, da mi odgovorite na pitanje - da li je ono prosleđeno Vladi i kada ću odgovor na to pitanje dobiti? Gospodina Čiplića pitam - šta je razlog zbog čega on, sa svojim ministarstvom, ne želi da napusti prostorije namenjene za Državnu revizorsku instituciju, da li je to njegov lični hir ili dogovor s predsednikom Vlade, koji će javno, preko medija, dodeljivati taj prostor za najvažniju instituciju koja treba da kontroliše budžet Republike Srbije, budžetske korisnike, ali i javne nabavke o kojima danas govorimo, ili je to možda razlog zbog kog treba da se odugovlači, da se prolongira ta stvar preko medija, a da zakon o javnim nabavkama bude usvojen, budžet da bude usvojen, a Državna revizorska institucija neće kontrolisati ogromne državne pare koje prolaze kroz ruke budžetskih korisnika? Pitam da mi odgovorite zašto ne želite da napustite taj prostor i da li je to vaš lični hir ili je to dogovor sa predsednikom Vlade, da ono što građani Srbije izdvajaju u budžet Republike Srbije prolazi preko raznih ruku, a da oni koji su za to zaduženi ka kontrolišu, ne mogu to da rade, jer im izvršna vlast to ne dozvoljava, želeći da sebi pribavi verovatno nekakvu korist od toga.
Vaše pitanje je prosleđeno, naravno. Gospođa Radeta ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 55. Predloga zakona o javnim nabavkama govori o važenju ponude. U trećem stavu člana 55. Predloga zakona stoji da ponuđač koji prihvati zahtev za produženje roka važenja ponude ne može menjati ponudu. Kolega Milan Veselinović je, u ime poslaničke grupe SRS, predložio da stav 3. glasi da ponuđač koji prihvati zahtev za produženje roka važenja ponude ne može menjati bilo koji element ponude. Amandman je zaista, kao što se vidi, s namerom da precizira ovu zakonsku odredbu,da precizira obaveze ponuđača koji je prihvatio zahtev za produženje roka ponude i da spreči svaku vrstu zloupotrebe. Uglavnom su amandmani SRS na ovaj zakon upravo u tom smislu, nije nam namera da nešto suštinski menjamo u ovom zakonu, jer ponoviću ono što sam govorila i juče, mi mislimo da je i ovaj zakon, kakav god je, dovoljno dobar da bi njegova primena sprečila korupciju i kriminal u vrhu vlasti i u javnim preduzećima. Ako ga već menjate i donosite novi zakon, onda bi zaista bilo dobro da pravne norme u tom zakonu budu precizne, koncizne, jasne i da jedino tako možemo izbeći zloupotrebe, samovolju, i kriminal i korupciju u oblasti javnih nabavki svesti na minimum. Juče je kolega Krasić podsećao na donošenje Zakona o javnim nabavkama 2002. godine, kada je taj zakon predstavljen kao neko epohalno otkriće, nešto što će u Srbiji iskoreniti korupciju, kriminal, zakon najbolji na zemaljskoj kugli. Zaista je pravo pitanje šta je sada toliko loše u tom zakonu da isti oni koji su ga predlagali i usvajali 2002. godine, 2008. godine misle da je toliko loš da čak ne može ni da se menja ili dopunjuje, nego mora da se donosi potpuno nov zakon. Nemamo mi ništa protiv toga, Vlada ima svoju koncepciju i naravno da će da je predstavlja u parlamentu, ali s obzirom da je prošlo ono vreme koje ste, gospođo predsedniče parlamenta, obećali, prošlo je već 35 minuta, još uvek nismo dobili saglasnost Vlade da zakon ovde predstavlja ministar Čiplić. Sada ću da govorim nešto što je zapravo više vezano za resor gospodina Čiplića, i toza ljudska prava, s obzirom da mi srpski radikali verujemo da u Srbiji nisu ugrožena manjinska prava, da su garantovana Ustavom, i da zaista državni organi treba da vode računa da ta prava ni na koji način ne budu ugrožena. Mi smo u poslaničkoj grupi dobili jedno pismo potpisano sa – bivši radnici Sigurnosti Jugopetrola. Vrlo interesantno, uz to pismo smo dobili primerak ugovora o radu, koji ću naravno da obrazložim, koji je otprilike onakav kakav bi ministar zaključio sa narodnim poslanicima, s obzirom na stavove gospodina Čiplića da su narodni poslanici najamna radna snaga, a vi biste bili dobar poslodavac, pa biste šamarali poslanike, sad možeš da uđeš u salu, sad ne možeš, ali to nije tema, možda ćete stvarno i takav zakon o kom ste pričali da nam predložite, pa ćemo onda o tome. Dakle, ova grupa radnika kaže – obraćamo vam se sa molbom da sa skupštinske govornice obavestite javnost Srbije da je po nalogu direktora NIS-a, gospodina Miloša Saramandića, 1. decembra 2008. godine preko 1.000 radnika zaposlenih u NIS Petrol Jugopetrol otpušteno sposla. Dakle, ovo je potpuno suprotno od onoga što je Boris Tadić na subotičkom plenumu tražio od svih zaposlenih da čuvaju svoja radna mesta, a evo vidite kad njegov direktor iz DS, Miloš Saramandić, 1. decembra otpusti 1.000 radnika zaposlenih u NIS Petrol Jugopetrolu, oni nemaju mogućnosti da sačuvaju svoja radna mesta. Kažu – da tragedija bude veća, svi oni su radili preko firme Sigurnost „ Vračar“ godinama unazad za mesečnu bednu nadoknadu od sramnih 11 hiljada dinara. I pored toga što su neretko od gladi padali u nesvest, svoj posao obavljali su savesno i korektno, nadajući se stalnom zaposlenju, verujući da se u ovoj zemlji ceni rad. Za to vreme Miloš Saramandić, kao i njegovi prethodnici, s jedne strane, smanjivao je broj stalno zaposlenih radnika na osnovu socijalnog programa, a sa druge strane zapošljavao žene i prijatelje svojih partijskih kolega. Jedino smo se mi vodili kao sitni troškovi poslovanja Jugopetrola. Zamislite na koji način su tretirali zaposlene u Jugopetrolu. Para je bilo za stanove, automobile, putovanja, školovanja dece bezbroj direktora i savetnika, koji nisu ni morali da dolaze na posao, reprezentacija, uvođenje novog programa SAP-a, nabavku svega i svačega. Pitanja ovih radnika su: ako postoji višak radnika u NIS-u, zbog čega ili koga je bilo potrebno zaposliti toliki broj radnika preko Sigurnosti „Vračar“? Prošle godine bilo ih je preko 1.300 na nivou svih poslovnih organizacija. Drugo pitanje, koliko je novca uplaćivano Sigurnosti „Vračar“ po jednom radniku? Treće, u kakvoj su poslovnoj vezi javna preduzeća sa direktorom Sigurnosti „Vračar“ Mirkom Đurovićem? Četiri, zbog čega se baš sada, kada se toliko polemiše o plati gospodin Saramandića, otpušta ovih 1.000 radnika? Peto, zašto se odjednom i velikom brzinom dokumentacija i sedište Sigurnosti „Vračar“ iz Cerske 76a izmešta u Braće Jerković? Šest, da li je gospodin Saramandić, kao i njegovi prethodnici, oduvek sklapao ovakve povoljne i unosne poslove i zbog toga zaslužio da za mesec dana zaradi što mi ne možemo ni za pet godina? Da zaključimo, kažu radnici – dobar direktor jednog ovakvog prestižnog preduzeća kakvo je NIS, pripadnik DS, koja će nas uvesti u EU, koja će iskoreniti korupciju u zemlji Srbiji, naravno, ovo sve ironično, ponesen velikim radom i još boljom zaradom, ne obazirući se ni na koga do na samog sebe, zaboravio je da ova pomoćna radna snaga, kako su je sa poniženjem nazivali, dok su je eksploatisali i „adekvatno nagrađivali“, nije obavljala smešne poslove napisane u ugovoru o radu. Ugovor o radu kaže u članu 1 – zaposleni obavlja poslove radnog mesta pomoćni administrativno-tehnički PO, za koje se zahteva četvrti stepen stručne spreme. Kratak opis poslova. Sada ćete videti zašto su ove radnike koji su radili u obezbeđenju, izgleda da ističe vreme, završavam za 15 sekundi, tretiralikao sitni troškovi poslovanja Jugopetrola; da bi im dali najniži mogući koeficijent od 2,40, zato što su u kratkom opisu posla rekli - da oni obavljaju poslove fotokopiranja,odlaganja, odnosno arhiviranja razne dokumentacije, dostavlja poštu drugim organizacionim delovima, priprema dokumentaciju za knjiženje, obavlja pomoćne poslove iz oblasti automatske obrade podataka i računovodstva. Dakle, gospodine ministre, ovo je i za vas i za kolegu Rasima Ljajića, sva ova pitanja ćete dobiti, svakako, iz skupštinske službe i molim da se postarate da dobijete prave informacije i da nam odgovorite - kako su ovi ljudi, oni su nažalost sada dobili otkaz, ali će doći neki novi, mogli da obavljaju poslove fizičko-tehničkog obezbeđenja sa ovakvim opisom radnog mesta? Ovo je potpuno suprotno Zakonu o radu. Ovo je najgrublje kršenje prava radnika, najgrublje kršenje ljudskih prava. Molim vas da u okviru nadležnosti vašeg Ministarstva i gospodina Ljajića odgovorite na ovo pitanje. Gospođo Đukić-Dejanović, pošto još uvek nemamo ovlašćenje za gospodina Čiplića da predstavlja zakon o javnim nabavkama, molim da napravite pauzu. Ništa lično, gospodine Čipliću, vi ćete verovatno odlično predstavljati ovaj zakon, ali samo mora to Vlada da nam potvrdi.
Gospodin Lapčević želi po Poslovniku. Imam obaveštenje iz stručnih službi da svakog momenta treba da stigne, očigledno da je moja procena da je to tehnički moguće za pola sata bila neadekvatna, dok je njima dat nalog, dok su počeli da rade, radi se. Imam uvid u to da se umnožava i da će svakog momenta stići. Da završimo bar reklamiranje Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, javljam se po članu 104, jer smatram da je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine. Pre 10 minuta sam postavio vrlo konkretno pitanje gospodinu Čipliću i dao razumnih 10 minuta da čovek smisli odgovor i da izađe da kaže ovde. Pre pola sata je gospodin Markićević postavio slično pitanje, nikakav odgovor nije dobio. Da li, gospodine ministre, mislite da mi nismo dostojni da vi izađete ovde i date odgovor na konkretna pitanja? Da li smatrate da ovih 250 poslanika ne zaslužuju da vi ovde odgovarate njima na konkretna pitanja? Da li smatrate da sedam miliona građana Srbije, koji plaćaju porez ovoj državi, od kojih svi mi, pa i vi, živite i trošite te pare, nemaju prava na odgovor - kada će onaj ko po zakonu ima obavezu da kontroliše budžet moći da se useli u prostorije koje su mu dodeljene? Zašto ne odgovorite na to pitanje? Ako ovde ne želite da odgovarate na pitanja koja se tiču javnih nabavki, a predstavljate Vladu, zašto ne odgovorite na ova pitanja koja znate, koja se direktno tiču vas? Da li ste i vi saučesnik ove prljave igre da se budžet nekontrolisano troši i da se oni koji su po zakonu za to zaduženi opstruiraju da rade svoj posao? Konkurs za državne revizore je završen. Oni stupaju na dužnost 1.1.2009. Budite sigurni, ne budete li vi ispraznili prostorije koje su namenjene revizorskoj instituciji ili ne budu dodeljene druge, u narednih 15 dana imaćete 50 ljudi ispred Vlade, državnih revizora, zajedno sa predsednikom i članovima Saveta Državne revizorske institucije, pa neka pukne bruka u Evropi da Srbija ne želi da dozvoli instituciji da kontroliše njen budžet i da ministri i direktno Vlada žele bahato da se ponašaju i da troše državne pare, ne dozvoljavajući da budu kontrolisani. To će biti borba za smanjenje korupcije u Srbiji. To će biti borba da se Srbija popne koju lestvicu gore od onih zemalja koje nisu visoko na lestvici borbe protiv korupcije. To će biti najbolji signal da ova zemlja ide napred. Zahtevam od vas da kažete - zašto se tako ponašate? Zašto se ne dozvoli Državnoj revizorskoj instituciji da uđe u svoje prostorije? Ukoliko na to ne odgovorite ili date nekakav odgovor koji nije adekvatan, smatraćemo da Vlada direktno utiče da se budžet građana Srbije nekontrolisano troši, da ne dozvoljava onoj instituciji koja je po zakonu za to nadležna da radi svoj posao.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin ministar. Izvolite, gospodine Čipliću. Molim vas na ponašanje koje je u skladu sa dostojanstvom Skupštine.
Uvažene poslanice i uvaženi poslanici, moje obraćanje vama zapravo je samo za trenutak čekalo da stigne ovlašćenje iz Vlade, i u tom smislu nemam nikakvu dilemu da na ona pitanja na koja imam odgovor mogu da vam odgovorim odmah, a na ona pitanja za koja su mi potrebne konsultacije to učinim onog trenutka kada dobijemo odgovor. Naime, ono prvo pitanje zaista zahteva konsultacije, u smislu koji je tačan datum kada će invalidima, ono što je dogovoreno i za koje nema nikakvog problema da će biti uplaćeno, to i biti učinjeno, jer sa ove govornice ne treba da dam bilo kakvu pogrešnu informaciju, a informacija je svima nama bitna i to precizna informacija. Stvar sa prostorijama je krajnje banalna i lično mislim da ste taj odgovor mogli da dobijete i van ove govornice. Zapravo, radilo se o tome da u onom trenutku kada je ova Vlada formirana, pored nekih neobičnih problema, suočili samo se i sa problemom koji je iz perioda prethodne dve vlade, a to je da se nema jasan i tačan uvid u to ko je u kojim prostorijama. Ministarstvo za ljudska i manjinska prava je nasledilo prostorije Službe za ljudska i manjinska prava. Međutim, deo tih prostorija koje smo nasledili ne pripadaju samo nama, nego pripadaju i MUP, Službi za upravljanje kadrova i, čini mi se, delom Ministarstvu za KiM. S obzirom da nije postojao jasan uvid u to, realan uvid, nakon što smo dobili obaveštenje da će u 15 od 30 prostorija da se useli Državna revizorska komisija, mi smo naravno, želeći to da ispoštujemo, shvatili da u delu prostorija mi uopšte nismo. Prostorije su pobrojane tačno po broju. Dakle, deo tih prostorija mi uopšte ne držimo. S druge stane, bilo je potpuno nemoguće iseliti ljude, a ne useliti bilo gde drugde. Kada kažem da situacija nije dramatična, to podrazumeva nalaženje rešenja, odnosno pronalaženje prostorija koje su se u prethodnoj i pretprošloj Vladi vodile da bi se našlo sistemsko rešenje: povezane prostorije sa svim adekvatnim prostorom. Niti mogu da nekome dodelim prostorije, niti mogu da sprečim nekoga da uđe u ovaj prostor. Naprosto, samo deo komunikacije između mene, odnosno između Ministarstva mojih službi i nadležne državne službe ste imali u vidu. Drugi deo oko toga gde preseliti ljude, gde preseliti arhivu, i kada smo identifikovali da od tih 15 prostorija, iako se vode na naše ime, ne sedimo samo mi, onda se zapravo pokazalo koliko je problem daleko složeniji. Daleko od toga da Državna revizorska ustanova, koja je po Ustavu iz 2006. godine ustanovljena, treba i krajem 2008. godine da nema svoje prostorije. Mi zapravo pokušavamo da u roku od 3-4 meseca rešimo problem koji je trebalo ranije da bude rešen, ali taj problem će svakako biti rešen. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Lapčević se javlja ponovo po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospodine Čipliću. Ako je tačno to što ste vi rekli, pretpostavljam da jeste, onda mora da se konstatuje da je predsednik Vlade obmanuo i Revizorsku instituciju, i nas poslanike i javnost. On je 9. oktobra, pre dva meseca i nešto više od toga, rekao da je rešen problem sa prostorijama Državne revizorske institucije, da im je dodeljen i da je u toku proces useljavanja. To, gospodine iz četvrtog reda, možete pročitati, uđite na sajt B92, nađite vesti od 9. oktobra i pročitaćete tu izjavu predsednika Vlade. Samo citiram. Na osnovu ovoga može da se zaključi ko u stvari govori istinu i šta je u stvari problem. Verujem da jeste problem, ali ne mogu da verujem da neko ko predstavlja Vladu Srbije može da da takvu izjavu da je posao završen, a da se u stvari još uvek traži rešenje. Rešenje može da se traži i dva dana, i dva meseca i dve godine. Nemoguće je da za dva meseca ne može da se problem reši na adekvatniji način. Oni ljudi ne traže ne znam šta, ali je nemoguće da desetak ljudi, koji sada funkcionišu u Državnoj revizorskoj instituciji i 50 koji treba da stupe na dužnost 1. januara, treba da sede u jednoj sali u Saveznoj skupštini i da rade svoj posao. Kako će da ga rade?
Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Nikolić, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime Srpske radikalne stranke, poslaničkog kluba, podneo sam amandman na član 58. Predloga zakona o javnim nabavkama. Amandman se odnosi na stav 1. u kojem se posle reči "naručilac može" dodaju reči "u prvoj fazi restriktivnog i kvalifikacionog postupka". Amandmanom se bliže precizira u kojoj fazi postupka javne nabavke naručilac može od ponuđača da zahteva dodatna objašnjenja, a tako nešto je moguće isključivo u prvoj fazi restriktivnog postupka ili kvalifikacija. Na ovaj način bi se izbegla svaka zloupotreba i promena ponuda koje su prispele u otvorenom postupku. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, sa obrazloženjem da nema opravdanih razloga da se naručiocu onemogućava da u bilo kom postupku javne nabavke od ponuđača zatraži dodatna objašnjenja u vezi sa dostavljenom ponudom. Prethodni Zakon o javnim nabavkama donet je 2002. godine, to je ovde i rečeno, a po obećanju tadašnjeg Dosa trebalo je da otkloni sve nagomilane probleme i nepravilnosti i korupcije u oblasti javne nabavke. Zbog svoje manjkavosti zakon je dorađivan narednih godina, 2003, 2004, 2005. godine. Rečeno je da nije suština u zakonu nego je suština u načinu ponašanja ljudi koji vode javne nabavke, vezano je za korektnost i moral ljudi koji se time bave. Ovo je sada još jedan pokušaj da se novim zakonom poboljšaju rešenja koja će omogućiti naručiocima javnih nabavki brže sprovođenje postupka javnih nabavki i efikasniju zaštitu prava ponuđača. Zakonodavac je propisao da se javnim nabavkama smatra svaka nabavka dobara, usluga ili radova od strane državnih organa, ustanova i organizacija koje se finansiraju javnim sredstvima. Zakon se primenjuje na gotovo sve državne institucije, ministarstva, opštine, javna preduzeća itd. Za javne nabavke troše se velika sredstva, a gde su pare tu cveta korupcija i bezakonje. U Srbiji se godišnje za javne nabavke, po proceni, potroši negde oko tri milijarde evra, zaključi se negde oko 250 hiljada ugovora, učestvuje oko 80 hiljada ponuđača i oko 12 hiljada naručilaca. Analizom dosadašnje nepravilnosti postupka javnih nabavki možemo svrstati u dve grupe: pod jedan, nezakonitost u pripremi konkursne dokumentacije, pod dva, nezakonitost u stručnoj oceni ponude, ponderisanje i bodovanje. Priprema tenderske dokumentacije često je predmet zloupotreba, a to se sastoji u sledećem: nepostojanje konkursne dokumentacije, sa jasnim uputstvima za dostavljanje ponude; rokovi za dostavljanje ponuda neprecizni, uglavnom kraći od zakonskog roka, što ponuđačima smanjujemogućnost da kompletiraju i dostave ispravnu ponudu; previsok iznos za otkup konkursne dokumentacije, na osnovu koje se sastavlja ponuda, pa ponuđač često odustaje. Tu je dosta i papira, tu je dosta i obaveza koje ponuđač mora da ispuni, da ispuni sve obaveze prema državi, koje su u nekim momentima i veće nego što je pomenuta javna nabavka. Često postoje diskriminatorski uslovi, to su zahtev za dostavljanje sertifikata određenih institucija, mada odgovaraju i druge ustanove. Zatim, reference određenih korisnika, kao i vrednost ugovora koji su realizovani. Kada naručilac u tehničkim specifikacijama propiše tehničke karakteristike i dimenzije tačno određenog uređaja koji je predmet nabavke, takoreći napiše se ko treba da ponudi konkretnu robu. Često se na otvaranju ponuda zahteva dostavljanje uzoraka nuđenog proizvoda, kao i nerealno kratki rokovi isporuke, a što favorizuje određenog ponuđača. Šta znači dostavljanje uzoraka? Otkud će ponuđač da zna šta će naručilac na naruči? Ako je u pitanju standardna roba, to se zna šta je, to propisuju propisi i standardna roba je takva kakva je. Ponuđač može nešto uzeti iz trgovine, ponuditi i zavarati naručioca. Bio sam učesnik kada je, pod zahtevom da se dostavljaju uzorci, ponuđač doterao kamion jer su uzorci bili teški, pa je komisija morala da izlazi da gleda šta je na kamionu i kakvi su uzorci, tako da ti uzorci smatram da nisu potrebni u procesu javne nabavke. Česta je zloupotreba kod određivanja kriterijuma i elemenata na osnovu kojih se ponuda ocenjuje i rangira. Navešću neke nepravilnosti. Vrednuje se većim brojem pondera sertifikati koje poseduje samo određeni ponuđač, a koji su suštinski nepotrebni sa stanovišta konkretne nabavke; vrednovanje određenih stručnih referenci, koje takođe nisu bitne za nabavku; kada se metodologija vrednovanja bodovanja formira posle otvaranja ponude, pa se podešava prema favoritu; često se zloupotrebljava kvalitet kao kriterijum jer se vrednuje na osnovu subjektivne ocene članova komisije, pa često kvalitet donosi više od 50 bodova. Ovo su neke nepravilnosti, pa ako još uvedemo da naručilac može od ponuđača da zahteva dodatna obaveštenja koja će mu pomoći da vrednuje i upoređuje ponudu, to može biti dobra podloga za nepravilnosti. Korišćenje dodatnih objašnjenja, kao i provere ponuđača, moguće su i svrsishodne kod restriktivnog i kvalifikacionog postupka. U prvoj fazi restriktivnog postupka naručilac priznaje kvalifikaciju podnosiocima prijava na osnovu prethodno određenih uslova. U tom postupku može da sagleda, a i da obiđe ponuđača, upozna sa svim bitnim elementima koji mogu biti vezani za javnu nabavku. Osvrnuo bih se i na stav 3. člana 58. koji glasi - naručilac može, uz saglasnost ponuđača, da izvrši ispravke računske greške uočene prilikom razmatranja po okončanju postupka otvaranja ponude. Smatram da ovaj stav treba izbrisati zbog moguće zloupotrebe. Računska greška može biti stvarna, a može biti namerna, da bi se po otvaranju ponude mogla tumačiti dvosmisleno, ispravkom onako kako favoritu odgovara. Ovaj zakon predviđa Upravu za javne nabavke, koja obavlja stručne poslove u oblasti javne nabavke i treba da obezbedi efikasnu, transparentnu upotrebu javnih finansijskih sredstava za javne nabavke. Uprava obavlja pripremu propisa za javne nabavke, pruža savete naručiocu i ponuđaču, prati postupak javne nabavke, izdaje sertifikate službenicima za javne nabavke, kao i vođenje evidencije o javnim nabavkama. Zakon predviđa i uvodi službenika za javne nabavke, koji je stalno zaposleno lice kod naručioca i koji je obučen za obavljanje poslova iz oblasti javne nabavke, a za koje je dobilo sertifikat. Naručilac, po potrebi, može da odredi veći broj službenika za javne nabavke. Ovo će povećati broj administrativnih radnika, povećaće i troškove iz budžeta, odnosno trošenje javnih sredstava. Imajući u vidu napred izneto, kao i da će se javnim nabavkama baviti stručna lica sa sertifikatom, osposobljena za vođenje javnih nabavki, onda je suvišno omogućavati dodatna obaveštenja od podnosilaca ponuda, a koja mogu biti uzrok zloupotrebe. Zato je potrebno da Vlada prihvati ovaj amandman. Nadam se da ste razumeli.
Da li još neko želi reč? Gospođa Radeta. Imate još šest i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog od amandmana za koji ne postoji logično obrazloženje zašto nije prihvaćen. Gospodine Čipliću, pretpostavljam, sad kada ste i zvanično ovlašćeni da predstavljate ovaj zakon, da ćete razumeti da je ovo zaista jedan smislen i koristan, pre svega, amandman. Odnosi se na član 58. stav 1, a član 58. Predloga zakona o javnim nabavkama govori o dodatnim objašnjenjima, kontroli i dopuštenim ispravkama. Stav 1. kaže: "Naručilac može da zahteva od ponuđača dodatna objašnjenja koja će mu pomoći pri pregledu, vrednovanju i upoređivanju ponuda, a može da vrši i kontrolu (uvid) kod ponuđača, odnosno njegovog proizvođača". Amandmanom je kolega Nikolić predložio da stav 1. glasi da naručilac može u prvoj fazi restriktivnog i kvalifikacionog postupka dalje da zahteva od ponuđača dodatna objašnjenja itd. Amandmanom se, očigledno je, precizira u kojoj fazi postupka javne nabavke naručilac može od ponuđača da zahteva dodatna objašnjenja, a tako nešto je moguće isključivo u prvoj fazi restriktivnog i kvalifikacionog postupka. To je valjda jasno. Prihvatanjem ovog amandmana bi se izbegla svaka zloupotreba i promena ponuda koje su prispele u otvorenom postupku. Zašto je ovo neophodno? Zato što znate i sami da su javne nabavke izvor, nažalost, velike korupcije na svim nivoima i da, kada se donosi novi zakon, taj zakon mora da bude takav – znate, imate iskustva i kao sudija Ustavnog suda koliko znači kada je zakonska norma koncizna, precizna, tačna i dovoljno jasna – da ne ostavlja mogućnost zloupotreba, da ostavlja što manje mogućnosti diskrecione primene. Ovaj stav ima još jedan propust, jer kaže da naručilac može da zahteva. Svako može, u pravnoj normi je nešto što ostavlja mogućnost da to "može" i "mora", a i ne mora da bude, a to nije dobro. Zakonopisac treba da zaboravi reč "može" u zakonu. Kad god kažete da nešto može, naći će se neko, naći će se onaj kome to odgovara da to "može", zapravo, ne iskoristi. Opet nešto iz vašeg resornog ministarstva, a odnosi se na primenu Zakona o radu. Znate koliko taj Zakon o radu ima "može"? Poslodavac može da utvrđuje i daje naknadu za topli obrok. Poslodavac može da plaća regres za godišnji odmor. Poslodavac može prekovremeni rad. Poslodavac može, može, može. Sigurno vam je Ministarstvo prepuno takvih primedbi. Mi u poslaničkoj grupi SRS imamo veliki broj takvih primedbi. Sve što poslodavac može, poslodavac, u stvari, ne radi zato što ne mora. Njemu je u interesu da ga radnik što manje košta i sa aspekta poslodavca je to potpuno legitimno, ali država, pogotovo vi kao, kako volite da kažete, socijalno odgovorna Vlada, morate da vodite računa da zaposleni u ovako teškim vremenima moraju da imaju državnu zaštitu, a teško je obezbediti, priznaćete, državnu zaštitu ako nemate zakon koji poslodavca obavezuje. Vi ste svojevremeno doneli Zakon o radu koji je isključivo u interesu poslodavaca i jedna grupacija koja čini vladajuću koaliciju i koja je u sastavu Vlade Republike Srbije zaklinjala se da će prvi zadatak ili jedan od prioriteta ove nove vlade biti upravo novi zakon o radu, ali izborna obećanja se, nažalost, lako i brzo zaboravljaju. Dovoljno je da onaj ko obeća da će da uradi nešto u interesu svih ili u interesu jedne grupacije, u ovom slučaju interesu zaposlenih, da dobije nešto u svom ličnom interesu i da zaboravi obećanja. Zato smo mi tu da podsećamo, a vas bih molila da ovo Vladino obrazloženje na amandman kolege Milana Nikolića, a obrazloženje je da se amandman ne prihvata zato što nema opravdanog razloga da se naručiocu onemogućava da u bilo kom postupku javne nabavke od ponuđača zatraži dodatno objašnjenje u vezi sa dostavljenom ponudom, malo preciznije objasnite. Znate, ako nam Vlada kaže da nema opravdanog razloga, a mi smo tvrdili u amandmanu koji su to opravdani razlozi, onda je ovakvo obrazloženje Vlade, u najmanju ruku, neozbiljno, neodgovorno i predstavlja izrugivanje parlamentu i narodnim poslanicima. Mi zato insistiramo da se poštuje Poslovnik i da ovlašćeni predlagač Vlade sedi ovde s nama. Ubeđena sam da ćete vi sada da nam objasnite šta znači ovo da nema opravdanih razloga, odnosno šta je konkretno rukovodilo Vladu da ne prihvati ovaj amandman koji, sasvim izvesno, vrlo logično poboljšava tekst ovoga člana, a samim tim i celog zakona.
Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, gospodin Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 58. stav 3. Predloga zakona o javnim nabavkama, kojim sam tražio da se u stavu 3. reči "uz saglasnost ponuđača" zamene rečima "uz informisanje ponuđača". Mi svi znamo, dame i gospodo narodni poslanici, ne samo kao poslanici nego i svi građani, da se najvažnije, najkrupnije i najbitnije stvari u međunarodnim unutrašnjim odnosima, u stvari, rade tajno. Znamo mi šta rade tajne službe SAD i Velike Britanije itd. Javne i tajne nabavke dobara, i usluga i izvođenje radova i prava koja su vezana za lično ime, rade se i sprovode u celom svetu, pa i kod nas, na nedozvoljeni način. Samo da vas podsetim, nedavno je senator iz Ilinoisa Milorad Rod Blagojević je uhapšen samo zbog toga što je pokušao ili već uradio da proda svoje lično pravo, to je senatorsko mesto nekome, i uhapšen je zbog toga. Šta ovde radimo? Kako rade pravne države i civilizovane zemlje, a ovde je režim na vlasti, u konkretnom slučaju SRS, na čelu sa Borisom Tadićem tajno je nabavio poslaničke mandate. Šta sam rekao? Boris Tadić, predsednik Srbije, u slučaju SRS, dobro sam rekao, u slučaju SRS, kada je tajnom nabavkom i raspolaganjem poslaničkim mandatima naših bivših radikala, a da ne govorim dalje, EU i Havijer Solana, koji je na tajni način odvojio 200 miliona evra za razbijanje SRS i kupovinu određenog broja ljudi iz SRS. Imamo primer, još nije glasano po tom pitanju, ovde je vršena rasprava i u načelu i u pojedinostima o setu pravosudnih zakona. To je ono što javno svi znamo, to je ono što narod zna i građani imaju priliku da čuju. Ali se tajno radi po tom pitanju, po pitanju pretnji sudijama i ostalim članovima pravosudnih organa, a mislim na tužioce i sudije za prekršaje, o tome kako će biti postavljeni, kako će kada dođe vreme za reizbor biti pretnja da ostanu na svojim mestima. Imamo primer, a sa ove govornice nije prvi put da o tome govorim, da se vrši strahovit pritisak i pretnje sudijama veća Okružnog suda u Nišu za slučaj u Aleksincu da se uvaži žalba nezadovoljnoj strani i poništi odluka SO Aleksinac, jer smo uspeli da sprečimo uvođenje prinudne uprave, privremenih mera i tako omogućili građanima opštine Aleksinca da se dogodi ono šta je urađeno i šta je bilo na izborima 11. maja. Imamo polutajne nabavke, odnosno kupovinu kasarne u Aleksincu. Vlasnik te kasarne je u stvari vlasnik cele Srbije, vlasnik Delta kompanije. Kada sam već kog toga, još samo ovo, polujavno se prodaje Nišekspres za svega tri miliona i 270 hiljada evra. Upućeni kažu, a najviše oni koji su radnici u Nišekspresu, da samo gume na tim vozilima, a radi se o 500 autobusa i 14 kamiona, vrede više od te cene prodaje Nišekspresa. Velike zloupotrebe su u pitanju kada je reč o nabavkama i sprovođenju Zakona o nabavkama. Ovaj zakon od 2002. godine, koji je nekoliko puta menjan, nije mogao da se sprovodi na terenu, odnosno sprovodi u celosti, zbog toga što nismo imali poštene i časne ljude koji su to radili, i u tim nabavkama robe i u izvršenju usluga, a pogotovo u izvođenju radova. Primer, neću da trošim vreme svojim kolegama, primer Difens Rouda oko izgradnje, rekonstrukcije i revitalizacije puteva. Imamo još jedan primer, isto iz ove oblasti, kada je od decembra 2001. godine do februara 2002. godine postojala vertikalna signalizacija kod Ražnja na autoputu i za tri meseca država je ko zna koliko para dala tom budućem izvođaču radova. Nažalost, kao laik u toj oblasti smatram da je upravo to bio razlog zbog čega je došlo do tragičnog udesa, gde je, a mislim da je bio potpredsednik Vlade iz DSS Aleksandar Pravdić, doživeo je tešku saobraćajnu nesreću, a mislim, sa izvinjenjem što pominjem ovaj tragičan slučaj, da je vozač u tom udesu i stradao. O čestoj promeni asfalta na putevima, uz javne ili tajne nabavke, da ne govorim, o krpljenju rupa na autoputu odmah posle promene celokupne površine na tim delovima. Zloupotrebe su česte kod javnih nabavki. Imamo primer iz 2002. godine gde je javno o tome pričano, gde je jedan član Vlade izvršio zloupotrebu kod pitanja javnih nabavki, prehrambena roba je u pitanju, hemijska roba, čak izvođenje građevinskih radova, gde imamo podatke i o cenama, o vrsti robe itd. Što se tiče konkretno ovog amandmana, da preciziram da je u ovom slučaju, pogotovo što predlagač zakona, a to je Vlada, kaže u obrazloženju - da bi se sproveo ovaj zakon i omogućilo naručiocima javnih nabavki brže sprovođenje postupaka javnih nabavki. Na ovom primeru stava 3. člana 58, gde smo intervenisali ovim amandmanom koji sam podneo, upravo stoji obrnuto. Traži se saglasnost od ponuđača za određene tehničke ispravke, da li su to matematičke greške, da li su to greške u sabiranju, oduzimanju itd. Nema efikasnosti ako se traži saglasnost od strane naručioca ponuđaču da ispravi te greške u ponudi. Amandman upravo to kaže, da naručilac izvrši te tehničke greške. Banalizovaću stvari, ako je tehničkom greškom ponuđač naveo da su dva i dva pet, a ne četiri, treba saglasnost naručilac da traži za ispravku te greške od strane ponuđača, prolazi vreme u pisanom obliku da ponuđač ispravi grešku. Banalizujem stvari, radi se o mnogo složenijim matematičkim operacijama oko utvrđivanja cene radova, o izvođenju radova, skica, programa itd. Ovo usporava efikasnost realizacije javnih nabavki, bez obzira da li je reč o uslugama, dobrima, robi ili o izvršenju određenih radova. Obzirom da se radi o tehničkim greškama, smatram da je celishodno i opravdano da predstavnik predlagača, gospodin ministar Čiplić, prihvati ovaj amandman, jer se ne radi o krucijalnim, suštinskim promenama teksta amandmana. Radi se najviše o tehničkim promenama ovim amandmanom, ali može mnogo uštedeti vremena u praksi, da bi se nešto što pre završilo, a što je vezano za rok, bez obzira da li je to sezona oko izvođenja radova ili oko nabavke recimo prehrambenih proizvoda, ili bilo čega što može da koristi efikasnom i ubrzanom završavanju posla. Toliko, a ostalo vreme poslanici SRS će nešto isto reći u prilog ovog amandmana.
Zahvaljujem. Najpre po Poslovniku gospođica Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine.
Gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Gospodine Čipliću, vi ste davali izjave medijima da je to zloupotreba rada Skupštine, ali mislim da je ovo što se danas dešava, i tražim informaciju od nadležnih državnih organa, u šumadijskom gradu Aranđelovac, zaista uznemiravajuće je za sve građane. Zato, a to je moja informacija sa lica mesta, u Puškinovoj ulici nalaze jake snage bezbednosti srpske policije tzv. Sajovci, sa oklopnim vozilima i opkolili su jednu kuću u kojoj se ne zna ni ko živi, ni šta oni tamo traže. Pronela se vest gradom da je u toku hapšenje generala Ratka Mladića i da je to jedna od lokacija, u stvari danas ona na koju je krenuo MUP. Tražim informaciju, gospođo Đukić-Dejanović, s obzirom da je to grad u kome žive mirni ljudi, ljudi koji su i te kako pogođeni celokupnom ekonomskom situacijom u našoj zemlji. Inače se Puškinova ulica nalazi u blizini fabrike Šamot u Aranđelovcu, čije restruktuiranje i vajni pokušaji nesposobne vlade, jedne, druge, treće, nisu urodili plodom, pa su i ti ljudi sada prepušteni sami sebi, jer država o njima ne brine. Uz tu njihovu muku još im sada treba i to da se ovakve stvari dešavaju i da se dodatno uznemiravaju građani. Dakle, vi koji ste krenuli, ne obraćam se vama gospođo Đukić-Dejanović, jer vaš predsednik je tragično nastradao u Haškom kazamatu, ali zato će naš, hvala bogu, i njegovoj pameti i odlučnoj odbrani, što ste mogli sinoć da vidite, uskoro da dođe u otadžbinu i pobediće Haški kazamat, i za ubijenog Miloševića, i za ostalih 14 Srba koji su tamo nastradali, i za generala Mladića. Ali, nemojte ovo da radite, svuda po gradovima Srbije, svaki pet dana, jer to ne vodi ničemu. Ako mislite da se time dodvorite vašim mentorima i ako mislite da ćete na taj način da dođete do slavnog srpskog generala, na koga smo svi ponosni, grdno se varate. Uverena sam da će general Ratko Mladić znati, kao što je i do sada umeo, da sačuva svoju glavu, a time ćuva i svoj ponos, i svoju vojničku čast, i naše dostojanstvo, i čuva ne samo sećanje, nego zaista naše duboko poštovanje prema svim žrtvama koje su poginule u otadžbinskim ratovima za odbranu svetih srpskih zemalja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržavam amandman kolege Milovana Radovanovića. SRS je sa oko 50 amandmana na Predlog zakona o javnim nabavkama pokušala da vam ukaže gde grešite i kako grešite u oblasti koja je, po svim pokazateljima, trenutno najviše korumpirana u Srbiji. Činjenica je da ste neke naše sugestije i prihvatili, ali prihvatili ste samo one amandmane koji dopunjavaju ovaj predlog zakona, a niste pokazali volju kako da bilo šta konkretno menjate. Takav je i slučaj sa amandmanom mog kolege Milovana Radovanovića iz poslaničke grupe SRS. Kolega Radovanović je na član 58. stav 3. zakona o javnim nabavkama podneo amandman tako što je predložio da se u članu 58. stav 3. reči "uz saglasnost ponuđača" zamene rečima "uz informisanje ponuđača". Poslanička grupa SRS ovim amandmanom je pokušala da olakša i, pre svega, da ubrza proceduru javne nabavke i to u segmentu koji se odnosi na eventualne računarske greške u ponudi koju je naručilac blagovremeno primio od ponuđača koji se odazvao javnom pozivu na učešće na tenderu. Dakle, kada se okonča otvaranje svih ponuda koje je naručilac primio, iz opravdanih razloga se može desiti da neka ponuda ima grešku koja je nastala usled kalkulacija u strukturi cene, a što se na kraju može odraziti i na visinu ukupne cene iz ponude. Da bi se ovakva greška otklonila zakonodavac predlaže da se traži saglasnost ponuđača, dok SRS smatra da je dovoljno grešku otkloniti, uz istovremeno informisanje ponuđača o tome. Međutim, Vlada Srbije ovaj amandman je odbila uz obrazloženje da naručilac ne može samovoljno vršiti ispravku greške u ponudi, već da ispravku parafom mora potvrditi ponuđač. Jasno je da se ovako komplikovanom procedurom samo odugovlači sa izborom najpovoljnije ponude i bespotrebno se gubi na vremenu. Pri tome, Vlada Srbije i autori ovog zakona nisu imali u vidu šta će se dogoditi u situacijama kada otvaranju ponuda ne prisustvuju svi predstavnici ponuđača, odnosno lica koja ponuđači ovlaste da ih predstavljaju u danu, času i minutu kada se otvaranje ponuda vrši. Da li to znači da će naručioci odnosno lica koja su otvorila pristigle ponude i uočili eventualne računarske greške obustaviti postupak ocenjivanja i rangiranja najpovoljnijih učesnika na tenderu sve dok ponuđač, čija ponuda ima računarsku grešku, ne stavi svoj paraf i na taj način ne potvrdi da je saglasan da se greška ispravi. Šta će se desiti kada ovlašćeno lice ponuđača nije fizički prisutno prilikom otvaranja ponude? Jednostavno se može dogoditi da to lice iz opravdanih razloga nije prisutno, a može se dogoditi da predstavnik ponuđača jednostavno ne želi da bude prisutan prilikom otvaranja ponude. Nažalost, vi takvu situaciju niste predvideli, ali takvu situaciju je ipak predvidela SRS i iz tog razloga smo ovaj amandman i podneli, ali vi njegovu suštinu ili niste hteli ili niste želeli da shvatite. Vaše prvobitno rešenje će ostati na snazi i u danu za glasanje će verovatno dobiti većinu od 126 poslanika, ali mi srpski radikali vas pitamo da li će i u ovim slučajevima naručilac moći da obezbedi taj paraf koji je neophodan da bi se otklonila obična greška iz ponude. MI mislimo da neće. Upravo zbog ovoga vas upozoravamo da ostavite vašu sujetu na stranu i da prihvatite ovaj amandman koji je podneo kolega Milovan Radovanović.
Zahvaljujem. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Ljubenoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o javnim nabavkama ispred SRS na član 64. Opšti rok za podnošenje ponuda u otvorenom postupku ne može biti kraći od 30 dana i propisan je članom 63, pa je utoliko i suvišno zbunjujuće svako skraćenje ovog roka i to za svega osam dana. U članu 64. predviđena je mogućnost skraćivanja roka u otvorenom postupku za podnošenje ponuda do 22 dana od kada je javni poziv objavljen i to za slučaj kada je naručilac u obavezi da objavi prethodni raspis o nameri da sprovede postupak javne nabavke, uz navođenje tri uslova koji moraju biti ispunjeni. U tački 2, za razliku od važećeg zakona u kome stoji da prethodni raspis bude objavljen najmanje 52 dana, a najviše 12 meseci pre nego što je javni poziv objavljen, u Predlogu stoji da prethodni raspis bude objavljen od strane naručioca najmanje 30 dana, a najviše 12 meseci pre nego što je javni poziv objavljen. U tački 3. Predloga navodi se kao uslov koji naručilac treba da isporuči i to da je u prethodnom raspisu objavio sve informacije koje ima na raspolaganju u momentu slanja raspisa. Najpre se postavlja pitanje na koji način je predlagač zakona došao do roka od 22 dana, čime se rukovodio za određivanje ovog roka? Ono što sam ranije konstatovao, da je to zbunjujuće skraćenje samog ovog roka i to za svega osam dana, što na neki način dovodi i u sumnju sam ovaj rok, jer na neki način je nedefinisan. Moglo je to da bude mnogo prikladnije 20-25 dana ili kao u članu 63. da ostane 30 dana. U tački 2. najkraći rok u kojem bi naručilac trebalo da objavi prethodni raspis pre nego što objavi javni poziv sa 52 dana skraćen je na 30 dana. Kako se u konkretnom slučaju radi o velikim nabavkama, postavlja se pitanje da li ponuđači mogu u tako kratkom roku pripremiti kvalitetnu ponudu. Što se tiče najdužeg roka u kome se dozvoljava naručiocu da objavi prethodni raspis pre objavljivanja javnog poziva, a koji iznosi 12 meseci, isti je suviše dugačak i smatram razumnim rokom osam do deset meseci od dana objavljivanja prethodnog raspisa do dana objavljivanja javnog poziva u kome bi naručilac imao mogućnost da kvalitetno pripremi konkursnu dokumentaciju. Što se pak tiče tačke 3, u kojoj se zahteva od naručioca da je u prethodnom raspisu objavio sve informacije koje je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa, smatram da isti treba brisati. Naime, postavlja se pitanje ko će izvršiti proveru kod naručioca da li je objavio sve podatke kojima raspolaže, i za slučaj da nije, koje štetne posledice snosi. Pretpostavka da će naručilac i bez postavljanja ovog uslova, a sve u cilju kvalitetnog sprovođenja postupka javne nabavke, sam objaviti sve podatke kojima raspolaže do momenta objavljivanja raspisa. Pri javnim nabavkama velikog obima u međunarodnim transakcijama, kao direktno ili indirektno obezbeđivanje bilo kakve materijalne koristi ili neke druge vrednosti date javnom službeniku koji vrši svoje zakonske dužnosti, u cilju da dobije ili da zadrži neki posao i za to stekne kakvu korist, koja mu inače ne pripada po opštim propisima koji regulišu njegov rad. Malo je delatnosti koje toliko izazivaju javne službenike da budu korumpirani i koji stvaraju toliko prilika za korupciju kao što su javne nabavke. Na svakom nivou vlasti i svim njihovim organizacionim oblicima sprovode se nabavke roba i usluga. U svakoj nabavci postoje najmanje dve strane, svaka od njih na mnogo načina može da pokvari, da korumpira proces nabavke u svakoj njegovoj fazi. Čak i ako postoji nadmetanje ponuđača, još uvek je moguće favorizovati nekoga. Imamo situaciju, koju je i u samom članu Vlada obrazložila: "Potencijalni ponuđači su mogli unapred da se upoznaju sa zahtevima ponuđača u vezi sa javnom nabavkom i da se blagovremeno pripreme za učestvovanje u postupku javne nabavke, te stoga ima opravdanog razloga da se rok za dostavljanje ponuda od strane ponuđača skrati sa 30 na 22 dana". Mislim da u ovom slučaju, konkretno apostrofiram ovaj deo mogli. Ako sam zainteresovan za jedan deo da učestvujem na tenderu, primera radi u Subotici, Prijepolju, Kikindi, da ne nabrajam razna druga mesta, a iz Leskovca sam, šta to znači - mogli? Da li sam na taj način, u nekoj fazi, mogao da budem obavešten adekvatno, primereno da i ja budem učesnik na tom tenderu? Iz tih razloga vam upravo dajem određene indikatore za ocenu integriteta procesa javnih nabavki. To su: da su sve velike nabavke oglašene na način koji može da privuče pažnju preduzetnika; da je proces nabavke, u celini gledano, transparentan; da su pravila za sprovođenje javnih nabavki dostupna javnosti; da pravila predviđaju otvoren postupak nadmetanja; da svako može da učestvuje u njemu ili samo oni koji su pozvani; da se pozivi za slanje ponuda oglašavaju tako da se s njima mogu upoznati sve zainteresovane strane; da odluke o nabavkama donosi centralni odbor za nabavke ili svako administrativno odeljenje; da se odluke o nabavkama javno objavljuju. Da li službenici, koji odlučuju o nabavkama, rade uvek taj posao ili se vrši rotacija? Da se javno kontroliše kako se projekat sprovodi. Da li postoje unutrašnje kontrole? Da li postoje kontrole nezavisnog revizora? Javne nabavke su najveće polje za korupciju, jer imamo neefikasan zakon. Da bi bio dobar zakon, treba da bude dekriminizatorski. Nemamo uopšte institucije kontrole trošenja novca. Ovakav zakon ostaje dosta problematičan, jer ne reguliše šta treba kupovati, te prema tome javne nabavke ostaju izvor korupcije. Zbog korupcije život je skuplji u zemlji Srbiji za 20% – zbog nameštanja javnih nabavki, sumnjive privatizacije, nameštanja aukcija i podmićivanja državnih službenika. Da je to tako navešću vam primer nameštanja aukcija i tendera. Na primer, u Leskovcu sve privatizacije su izvršene po ovoj osnovi: ili sa umanjenim vrednostima ili do bescenja, tako da mnoga preduzeća faktički ne funkcionišu u Leskovcu, poput "Zdravlja", koje je uposleno sa umanjenim kapacitetima, a čuli ste i najnovije informacije da je objavljeno da će ovih dana biti otpuštena još 194 radnika. "Nevena" posluje sa 30% njihovih kapaciteta, imamo fabriku koja je delom privatizovana, koja nije u adekvatnom procesu proizvodnje da njeni proizvodni kapaciteti budu uposleni. Imamo "Balkan" koji je prodat u bescenje i koji je dat drugim ponuđačima na jedan krajnje neprimeren način. Imamo "Moravku" koja je upravo privatizovana i došla u situaciju da polako, upravo entuzijazmom i zalaganjem radnika, dolazi u situaciju da se oživi proizvodnja, a prodata je u bescenje. Imamo "Tomako" koji je prodat po onoj ceni koliko vredi samo vila u Sutomoru, a u međuvremenu bez zakonskih osnova je upravo i ta vila "Tomako" prodata. Jedino što funkcioniše i što je dobro, na neki način, u celoj toj privatizaciji je upravo MlekaraLeskovac i motel "Predejane". Ali, ako imamo slučaj motel "Predejane" ne prođe dan, a da se ne pojavi neka izuzetno važna situacija, pogotovo i nezadovoljstvo, da li po osnovu otpuštanja radnika, da li po osnovu nekog nezadovoljstva sa direktorima, sa novim vlasnicima preduzeća. Imamo jedan specifičan slučaj od prekjuče koji je izašao u štampi, upravo kada je u pitanju Koridor 10, a koji je od izuzetne važnosti za žitelje Grdeličke klisure, pogotovo kada je u pitanju Predejane. Jedini objekat koji zadržava stanovništvo Predejana i okoline upravo je motel "Predejane". A veoma je bitno i po onoj drugoj osnovi da upravo ta relacija, taj deo Grdeličke klisure ima izuzetan strateški značaj i kada je u pitanju blizina, a već imamo postojeći put, koji uz malo uloženih sredstava, a u prethodnom periodu je određena suma novca da se taj deo dovede u adekvatno stanje i da bude povezanost leskovačke opštine, Jablaničkog okruga, najbližim i najkraćim putem sa Bugarskom, tj. graničnim prelazom Klisura. Upravo izgradnjom i omogućavanjem izlaza na toj relaciji, u tom delu kod Predejana, dolazimo u situaciju da funkcioniše motel "Predejane" i da, na kraju krajeva, dovedemo u vezu Predejane sa Vlasinom. Znači, jedna izuzetno atraktivna lokacija, jedna od najatraktivnijih u Srbiji, sa Vlasinskim jezerom, gde će upravo da se omogući razvoj turizma i, na neki način, zadržavanje stanovništva, ono koliko je malo tamo i ostalo u tom delu.
Za reč se javila gospođa Radeta, po Poslovniku, a zatim gospodin Damjanović, po Poslovniku.
Javljam se na osnovu člana 226. Poslovnika Narodne skupštine. Čini mi se, koliko god mi ovde ispunjavamo jednu od obaveza Skupštine Srbije, a to je donošenje i usvajanje zakona, da se mnoge stvari dešavaju mimo ovog parlamenta, a da se javnost nedovoljno obaveštava ili ne obaveštava o onome što su zapravo suštinski problemi u Srbiji. Naravno, jedan od suštinskih problema jeste korupcija o kojoj se priča sada dok se govori o ovom zakonu o javnim nabavkama. Problem o kojem je govorila Nataša Jovanović, hapšenje jednog od haških begunaca, kako ih nazivaju, sada je već u dramatičnoj fazi, pojavljuju se različite vesti na raznim televizijama, radiju itd. Ono što pokušavamo od juna ovde da nametnemo kao temu jeste problem KiM. Ne od juna, mi sa tom temom živimo otkad postoje ti problemi, ali od juna pokušavamo da ubedimo skupštinsku većinu i predsednika parlamenta da se na dnevni red stavi rezolucija 108 narodnih poslanika SRS, DSS i NS. Naravno, svi se oglušujete o to. Zapravo, često se čini da ono što se ovde radi, koliko god bi trebalo da bude ozbiljno, jeste zapravo zamajavanje javnosti. Evo jedan podatak koji je, verovali ili ne, zaslužio samo ovoliko u jednim dnevnim novinama. Čini se da je ovo mesto jedino sa kojeg građani Srbije mogu da dobiju prave informacije. Mi to koristimo, a nažalost je to što često puta bivamo opominjani, što se tvrdi da mi zloupotrebljavamo govornicu itd. Ali, evo, kaže: "Rezultati povratka na KiM u 2008. godini su poražavajući, što potvrđuje činjenica da se na taj korak odlučilo samo 386 ljudi'', saopšteno je na godišnjoj konferenciji saveza i udruženja interno raseljenih unija. Kao glavni razlog za neuspeli povratak, savez je apostrofirao izostanak iskrene političke volje nadležnih institucija. Šta će se dešavati sada kada je KiM okupirano od strane Euleksa, uz pristanak Vlade Republike Srbije i Borisa Tadića? Tek će biti još tužnije i još crnje informacije... (Predsednik: Vreme.) ...koje ćemo dobijati tamo sa terena. Hvala.
Gospodin Damjanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam obavezu, prema građanima Republike Srbije i prema građanima romske nacionalnosti u Srbiji, da kažem nekoliko reči. SRS – dr Vojislav Šešelj nikad nije podržavala diskriminaciju i manipulaciju prema nijednom građaninu Republike Srbije. Potvrđujem i kažem da u našoj državi nema diskriminacije prema nacionalnim manjinama. Moguće je da ima nebrige pojedinaca, ali generalno imamo pravo u svim segmentima i oblastima Republike Srbije, od politike do obrazovanja, da uđemo, da se borimo i da budemo faktor u našoj nacionalnoj manjini. To kaže i Ustav i zakon. Koliko smo sposobni, koliko smo homogeni, koliko smo integrisani, toliko ćemo i uspeti u našoj državi. Ne možemo da kukamo na većinski narod da nam ne dozvoljava ovo iono. Moramo da poznajemo Ustav i zakon i da tražimo naša prava. Što se tiče diskriminacije, odnosno manipulacija prema romskoj zajednici, ne mogu da kažem da većinski narod to podržava i daje mogućnost, ali imamo određene romske predstavnike u institucijama sistema koji čine fantastično kriminalne radnje, to su milionske cifre. Kao čovek, kao predstavnik romske zajednice u Srbiji i u svetu, i kao član SRS-dr Vojislav Šešelj, na zahtev građana moram da iznesem neke stvari. Imamo Kancelariju za strategiju Roma. Neću napomenuti, niti govoriti o imenu koje je tamo, ali imam adekvatne podatke i izveštaje da se velike finansijske, kriminalne radnje vrše u toj kancelariji. Zato molim i apelujem, kao poslanik Narodne skupštine Republike Srbije, po članu 226, da dobijem finansijski izveštaj - koliko je uplaćeno od Ministarstva kulture i drugih organizacija upravo toj Kancelariji za strategiju Roma? Takođe, ovih dana sam imao dosta poseta određenih ljudi koji traže i govore šta govore, sad to neću, jer nemam dovoljno argumenata, ali takođe tražim od ministarstva da mi se dostavi izveštaj, kao narodnom poslaniku, koliko je uplaćeno finansija Nacionalnom savetu i finansijski izveštaj o javnim radovima. Ovo tražim zato što su... (Predsednik: Vreme.) bile delegacije kod mene i tražili su izveštaj. Smatram da evropske vrednosti nisu kriminal i korupcija. Svi znamo da se u ovo vreme dešavaju mnoge stvari, da država želi da stabilizuje, da država radi protiv kriminala, mita, korupcije i zato kao Rom apelujem da mi se ovo dostavi, jer svi znamo kako Romi žive danas u Srbiji. (Predsednik: Vreme, gospodine Damjanoviću, privedite kraju.) Završavam. SRS je dala predlog Ministarstvu za kapitalne investicije, Velimiru Iliću, koji je omogućio Romima koji su živeli po priobalju Dunava, gde je došlo do potopa, i tada je Ministarstvo i SRS, odnosno SO omogućili svim tim Romima da im se izgrade kuće. Molim vas, umesto da pomažemo romski narod sa institucijama države, mi pljačkamo romski narod. To je još jedan genocid na sve ovo što je doživeo romski narod. Nadam se da ću dobiti sve ove izveštaje koje sam tražio. Hvala lepo.
Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, gospođo ministarko, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 67. Predloga zakona o javnim nabavkama, sa predlogom da se pomenuti član u potpunosti briše. U pomenutom zakonu članovi od 59. do 68. odnose se na rokove u postupku javnih nabavki. Pošto su javne nabavke jedan od mogućih izvora korupcije, štaviše gotovo da neprestano vidimo po štampi i na svim mestima da se dešavaju razne afere, treba se setiti samo onih u vojsci, afere Davinić, pa u policiji itd. i drugim institucijama, smatram da je striktno poštovanje propisanih rokova jedan od vrlo bitnih i jakih argumenata za smanjenje spomenute korupcije, pa tako svi faktori, odnosno karike u lancu javnihnabavki trebalo bi da se pridržavaju ovih rokova, i to kako naručilac, tako i ponuđači, zatim sva pravna i fizička lica koja u ovom procesu učestvuju. S te strane, naručilac je dužan da u javnom pozivu i konkursnoj dokumentaciji tačno definiše određeni rok u kome bi trebalo da se podnesu ponude, s tim što ovaj rok mora biti identičan, kako u javnom pozivu, tako i u konkursnoj dokumentaciji. Ponuđač, sa svoje strane, dužan je da u propisanom roku podnese ponudu, a u slučaju da bude izabran na tenderu, dužan je da ispoštuje ono što je dao u ponudi i da na vreme potpiše ugovor, a ukoliko ipak to ne učini i ugovor ne potpiše, onda naručilac ima pravo da unovči garanciju datu uz ponudu od strane ponuđača. Rokovi za podnošenje ponuda počinju da teku od momenta kada se ponuda objavi u Službenom glasniku Republike Srbije. Gledajući taj momenat, ponuda može od tog momenta pa nadalje da bude blagovremena i neblagovremena. Pod blagovremenom ponudom smatra se ona ponuda koja je podneta pre isteka propisanog roka. I kad se utvrdi da je podneta blagovremena ponuda, za tu ponudu mora se dati tačan datum i sat njenog prispeća, odnosno ponuđaču naručilac mora da izda odgovarajući pisani dokument, a to je potvrda o prijemu. S druge strane, ako ponuda stigne nakon isteka roka koji je predviđen, ponuda se kategoriše kao neblagovremena i onda ta neblagovremena ponuda mora da se neotvorena vrati ponuđaču, kako bi bila eliminisana iz dalje procedure. Zakonom je takođe utvrđen rok važenja ponude i isti ne može biti kraći od 60 dana, računajući od dana otvaranja ponude, a takođe je propisan način podnošenja ponude, koji prema ovom predlogu zakona može biti trojak, i to: 1. neposredno podnošenje ponude, 2. podnošenje ponude putem pošte i 3. podnošenje ponude elektronskim putem, s tim što će ovaj treći, elektronski način, bliže definisati nadležno ministarstvo finansija svojim podzakonskim aktima. Zakonom je takođe propisano da se kompletna procedura javnih nabavki izvodi tako da se maksimalno ispoštuju odgovarajuća načela prilikom javnih nabavki, a ta načela mogu se opet, sa svoje strane, ispoštovati samo ako se i rokovi ispoštuju, onako kako je to propisano. Na taj način načelo ekonomičnosti i efikasnosti upotrebe javnih sredstava može se ispoljiti samo ako se striktno ispoštuju svi vremenski rokovi vezani za ponudu. Isto tako i načelo obezbeđivanja konkurencije među raznim ponuđačima je takođe moguće da se realizuje samo ako sve karike u lancu vezano za javnu nabavku ispoštuju vremenske rokove koji su propisani. Dalje, načelo transparentnosti takođe se može realizovati samo ako se blagovremeno objavi javni poziv u "Službenom glasniku" ili na vebsajtu Uprave javnih nabavki. To sada konkretno zavisi od vrednosti ponude, jer poznato je da se ponude manje vrednosti daju u "Službenom glasniku", a one najveće 50 i više miliona dinara na vebsajtu Uprave za javne nabavke. Najzad, načelo jednakosti ponuđača, koje treba da obezbedi i ravnopravan tretman svim ponuđačima, takođe se može realizovati samo ako se svim ponuđačima pruži isti rok da izvrše uvid u podatke o javnoj nabavci, a u ovom slučaju taj rok je propisan na dva dana od dana podnošenja zahteva za uvid. Član 62. Predloga zakona o javnim nabavkama određuje rok za podnošenje ponuda i kategoriše ga kao neki primeren rok koji je potreban vremenu da se napravi dobra i kvalitetna ponuda. Vidite sada ovaj termin "primeren" može se tumačiti i ovako i onako. Znači, ako je primeren, to bi trebalo da znači dovoljan rok, ali u ostalim članovima zakona kaže se da rokovi za podnošenje ponuda mogu biti dvojaki, i to opšti i skraćeni rokovi, pa ovi opšti rokovi po pravilu se primenjuju u svim situacijama, dok skraćene rokove naručilac propisuje samo u izuzetnim slučajevima i oni sada zavise od vrste postupka koji je predviđen za javnu nabavku, pa su tako u ovom zakonu predviđene tri vrste postupka za izbor najpovoljnije ponude. Prvi je otvoreni postupak, gde svi zainteresovani kandidati mogu, odnosno lica mogu da podnesu ponude u skladu sa zakonom i sa objavljenom konkursnom dokumentacijom. Drugi postupak je tzv. restriktivni postupak, koji se sastoji iz dve faze, i u prvoj fazi restriktivnog postupka vrši se zapravo kvalifikacija, tako što se ocenjuje da li određeni ponuđači ispunjavaju ili ne ispunjavaju propisane uslove da budu učesnici u tenderu, odnosno ovim se na neki način vrši materijalno-organizaciono kadrovska kvalifikacija podnosioca ponude da bi bio konkurentan za ovu drugu fazu. U drugoj fazi naručilac poziva samo one ponuđače kojima je priznao kvalifikaciju da podnesu ponudu, dok oni kojima kvalifikacija nije priznata nemaju pravo da podnesu ponudu. To su te dve faze restriktivnog postupka na koje se moj amandman i odnosi. Samo da kažem usput da postoji i treća mogućnost, odnosno treći način za izbor najpovoljnije ponude, a to je taj tzv. pregovarački postupak, koji se primenjuje samo onda kada iz ma kojeg razloga ne uspe otvoreni ili restriktivni postupak. Tu se zapravo vrši direktna pogodba naručioca i ponuđača, zavisno da li je ovaj pregovarački postupak sa objavljivanjem javnog poziva ili bez objavljivanja javnog poziva. To konkretno bliže određuje član 23. i član 24. spomenutog zakona. Kao što sam istakao, moj amandman se odnosi na ovaj skraćeni rok za podnošenje ponuda u restriktivnom postupku i u mnogo čemu taj amandman je sličan amandmanu koji je prethodno izneo uvaženi kolega Tomislav Ljubenović, samo što je njegov amandman bio u vezi otvorenog postupka, a ovaj koji sam ja podneo je u vezi restriktivnog postupka. Pročitaću amandman koji je Vlada odbila uz obrazloženje da je ista napomena kao i za obrazloženje amandmana Tomislava Ljubenovića, pa da ne bih ponavljao sve što je prethodni govornik rekao, samo ću vam ova dva člana pročitati, koji se odnose na restriktivni postupak. Član 66. - određivanje opšteg roka za podnošenje prijave u restriktivnom postupku. Kaže - rok za podnošenje ponude u restriktivnom postupku ne može biti kraći od 30 dana od kada je naručilac poslao pismeni zahtev. Znači, član 66. kaže da ne može biti kraći. Vidite sad, a član 67. je skraćeni rok za podnošenje ponude u restriktivnom postupku i ovaj član kaže da rok za podnošenje ponude u restriktivnom postupku može biti kraći od roka iz člana 66. Ovde se sada javlja jedna kolizija. Član 66. kaže da ne može biti kraći od 30 dana, a član 67. da može. Stoga sam predložio da se pomenuti član 67. briše i da na snazi ostane samo član 66. koji daje rok od ovih 30 dana, jer logično posmatrano ne vidimo u čemu je značaj i suština skraćenja od osam dana, pošto, kao što je poznato, za pripremu kvalitetne ponude potrebno je i određeno vreme. Iskoristiću ovo vreme, da ne bih izlazio po Poslovniku, ponoviću ono što je juče po podne kolega Zaran Krasić izneo za ovom govornicom. U "Večernjim novostima" od subote 6. decembra izašla je nekakva tabela u vezi minutaže koliko je koji narodni poslanik ovde proveo od 11. juna pa do danas, od konstituisanja Skupštine, pa kaže - najmanje proveli časova u sali Elena Božić 1,18, Zoran Krasić 1,22, Goran Mihajlović 1,53. Nije mi jasno po kojem je to kriterijumu vršeno ovo vrednovanje, jer i sami ste svedoci da je barem gospodin Zoran Krasić više nego duplo od ovog vremena proveo samo za govornicom, a kamoli u sali, što znači da je to još jedan dokaz da ne treba samo čitati novine, nego malo gledati i Drugi kanal RTS, jer ovde možete da nađete pravu i potpunu istinu.
Gospodin Srboljub Živanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, izvinjavam se što prekidam ovako divnu diskusiju, ali bih hteo da iskoristim ovde dolazak ministra za finansije da bih postavio pitanje po Poslovniku, a to je član 225. i 226, gde postavljam pitanje šta je sa subvencijama vezano za poljoprivredu, odnosno po zasejanoj površini po jednom hektaru i po predatim grlima, koje je država trebalo da uplati? Dobro znate da je rebalansom budžeta predviđeno da je Ministarstvo za poljoprivredu donelo negde oko sedam milijardi, da je bilo reči da će se baš tim novcem isplatiti dug, onaj koji dugujete poljoprivrednim proizvođačima. Međutim, to se u ovom periodu nije desilo i zbog toga i postavljam pitanje koje je vezano za ove subvencije. Mislim da je potrebno da se u što kraćem roku obaveze države prema poljoprivrednim proizvođačima ispune, zbog toga što znate da i od subvencija koje su bile vezane za jesenju setvu seljaci nisu imali ništa, nikakve pomoći od države, da li u obliku repromaterijala, da li u obliku nafte ili bilo čega drugog, koje bi omogućilo da što lakše prebrode, odnosno da što više zaseju, da im bude lakše u tom njihovom radu. Drugo pitanje, izvinjavam se, da li bi hteli da me saslušate, jer je vrlo bitno, oprostite mi, molim vas, na Odboru za privatizaciju postavio sam jedno vrlo bolno pitanje. Vi dobro znate da kada izađem za ovu govornicu pominjem te kriminalne privatizacije. Vidim da je otprilike i Agencija za privatizaciju pokrenula tužbe vezano za određene kriminalne privatizacije koje su se desile, što naročiti pominjem jer dolazim iz opštine Šabac i dobro poznajem šabačku privredu. Moram vam reći da mnogo puta pominjem bivšeg ministra za privatizaciju, Vlahovića, tražeći određene odgovorena pitanja koje je on sam čuo još kada je bio ministar. Za to vreme određena, da nazovem – kriminalna privatizacija koja je urađena u pojedinim šabačkim preduzećima nije rešena ni preko suda. Čuo sam da određene tužbe treba da se rešavaju pred Vrhovnim sudom Srbije. To je privatizacija ugostiteljskog preduzeća „Sava“. Nije mi jasno na osnovu čega ti trgovinski sudovi ili privredni sudovi ne mogu da reše te probleme oko te privatizacije, jer je očigledno da je došlo do kriminalne privatizacije baš u tompreduzeću, sa čim je lično upoznat Aleksandar Vlahović, kada je u TV emisiji izneo da je to stvarno kriminalno urađeno i da će to po zakonu biti rešeno. To je bilo pre četiri godine. Radnici nisu rešili taj svoj problem. Pitam vas – kako za četiri godine pojedini radnici, koji ne rade nigde, kako i na koji način treba da izdržavaju svoje porodice? (Predsednik: Vreme.) Završavam. Kako i na koji način da prema državi svoj dug, kroz dažbine, treba da ispunjavaju? Država prema njima nije ništa učinila za ovo vreme, da reši taj njihov poslovni status. Mnogi ljudi, kažem iskreno, nalaze se na ulici, baš iz tog preduzeća, odakle potiče jedan veliki kriminal. Hvala.
Poštovani narodni poslanici samo da vas obavestim, Odbor za saobraćaj i veze će održati sednicu u 13 časova, u Prescentru u prizemlju. Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni Odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođa Radeta, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, malopre rekoste da je zakazan Odbor za saobraćaj u 13 časova. Da li ste vi zakazali taj odbor ili predsednik odbora? Mislim da nije dobro, s obzirom da smo juče dobar deo dana proveli u raspravi oko gasnog sporazuma i na insistiranje narodnih poslanika zakazana su ova dva odbora, gde treba da se pojave dva ministra, s obzirom da jedan ministar priča jednu priču, drugi drugu i da se to raščisti,koliko je to uopšte moguće i bilo bi logičnije da se čak i prekine sednica u tom periodu, da svi zainteresovani narodni poslanici prisustvuju tom odboru, ali to ne tražimo, ne insistiramo. U najmanju ruku je neprimereno i trebalo je da se vodi računa o tome da se bar istovremeno ne zakazuju i drugi odbori, jer je sasvim sigurno da postoji veliki interes narodnih poslanika da prisustvuju ovim odborima vezano za ovaj Gasni sporazumsa Ruskom federacijom. Da li je neko namerno razvodnjavanje, razvlačenje, da li je nekome stalo da se konačno utvrdi o čemu se to radi ili nekome nije stalo? Da ne bude zabune, mi srpski radikali smo glasali za taj sporazum i mi podržavamo svaku vrstu saradnje sa Ruskom federacijom, ali nemamo ništa protiv toga. Zato je kolega Buha juče odmah prihvatio da se zakaže odbor koji on predsedava. Nemamo ništa protiv da se sve što je eventualno sporno raščisti, da se ministri ne dopisuju preko novina, nego ako već neće da dođu ovde i ako vi nećeteda zakažete sednicu o nepoverenju Vladi, onda dajte neka bar na odborima može da prisustvuje što veći broj narodnih poslanika, jer inače stav srpskih radikala je da se odbori ne zakazuju za vreme trajanja sednice parlamenta, jer čovek ne može da se raspoluti da prisustvuje na dva mesta istovremeno, a mi mislimo da je upravo rad u ovoj sali prevashodan. I zbog javnosti, a naravno i zbog narodnih poslanika, evo samo sugestija, ako je moguće, da se ovaj odbor koji ste najavili pomeri dok se ne završe ova dva, trenutno aktuelna i bitna odbora.
Zahvaljujem na zapažanju. No, gospodin Velimir Ilić, koji je predsednik ovog odbora, zakazao je bez ikakve konsultacije sa svima nama, izuzev, verovatno, sa članovima. Može biti da će ta sednica biti kratka i da će poslužiti kao povod da se pridruže i ovoj drugoj sednici. Vaše zapažanje je sasvim na mestu, ali mogu koristiti i vaše reči, vašu diskusiju i prosto kao jedan komentar i podsećanje predsedniku da je to tako. Ne verujem da ima bilo čega tendencioznog, ali mislim da je dobro da prokomentarišemo da je već zajednička sednica dva odbora u isto vreme, a neka članovi odbora i gospodin predsednik odbora ipak imaju na umu našu konstataciju. Izvolite, Srboljub Živanović, ponovo po Poslovniku.
Dame i gospodo, još jednom vam se izvinjavam što sam prekinuo ovu diskusiju, ali imam jednu veliku obavezu prema vama poslanicima. Verovatno mnogi niste u tom periodu devedesetih godina pa do 2000. godine bili privrednici, vrlo je bitno da dam jedno objašnjenje ili da sami shvatite ili da donesete jednom odluku koja će verovatno u jednom periodu biti vrlo bitna za sve nas. To je, moram vam iskreno reći, da kada je bila velika ekonomska blokada u Srbiji koja nam jenametnuta, jedini prijatelj, jedina zemlja koja je omogućila da privreda Srbije može nesmetano da funkcioniše jeste Rusija. Zbog čega vam to govorim? Naše hemijske industrije, koje nisu mogle da zamisle svoj rad bez gasa, ipak je tada ruska privreda omogućila, nezavisno od te ekonomske blokade, da ti naši privredni objekti funkcionišu, odnosno da Srbija i srpski narod ne bude gladan. Omogućavala je da fabrike mineralnih đubriva mogu nesmetano da rade. To je ono što treba svi dobro da znate, kada dolazi do ovog sporazuma da se setite i da znate da se ponekad okrenete prema onima koji su bili patriote, rodoljubi, oni koji su nam mislili dobro, a to je majka Rusija. Jedina zemlja u vremenu kada smo takođe bombardovani mislila je nanas. Nemojte da mislite na one koji su nam ubijali decu, na one koji su nam rušili obdaništa, one koji su rušili bolnice, one koji su hteli da unište našu privredu, one koji su rušili sveono što je za 50-60 godina stvarano. Hvala vam.
Gospodin Zoran Antić se javio po amandmanu gospodina Igora Bečića na član 69.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega Igor Bečić podneo je amandman na član 69, koji mi se čini jako važan, isto tako i kolega iz Socijalističke partije, Zoran Kasalović, sličan amandman, mislim da su u potpunosti pogodili temu, jer zakon koji je pred nama je faktički zakon prošlosti. Ono o čemu mi treba da razmišljamo, to je o elektronskim javnim nabavkama. Elektronske javne nabavke se danas primenjuju u skoro svim zemljama Evrope, primenjuju se i u našem okruženju i stvarno je sramno da Uprava za javne nabavke, makar i na svom Portalu, ne može tromesečno da ažurira sve ugovore i sve javne nabavke. Amandman koji su podnele kolege odnosi se na to da ne bude ograničenja u smislu iznosa koji moraju da pokriju javne nabavke, znači za javne nabavke pet miliona dinara za dobra i usluge, odnosno 20 miliona dinara za radove. Valjda baš za toliko Uprava za javne nabavke mora da učini da sve javne nabavke posle tri meseca budu dostupne javnosti, bar za toliko transparentnost moramo da poštujemo, i ako se zalažemo za borbu protiv korupcije, mislim da je zalaganje mojih kolega za elektronske javne nabavke i te kako značajno. Još par podataka u korist elektronskih javnih nabavki, nadam se da ćemo uskoro imati i taj novi zakon, jer ovaj zakon je faktički prevaziđen, jeste i činjenica da recimo samo za oglase, kada su u pitanju javne nabavke, u Srbiji se godišnje potroši oko 190 miliona dinara, negde oko preko 2-2,5 miliona evra ode samo na oglase u novinama. Isto tako, pokrenut je i nacionalni projekat elektronskih javnih nabavkiu novembru 2006. godine i možda je pravo pitanje za ministarstvo i prilika da se Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave postavi pitanje: šta je sa projektom elektronskih javnih nabavki koji je pokrenut u novembru 2006. godine? Cilj tog projekta je i bio da se kroz elektronske javne nabavke stekne znatno bolji uvid u ponudu, da se poveća broj ponuda za javne nabavke, da može sa bilo kog mesta u bilo koje vreme da bude kontrolisan proces javnih nabavki. Što se samog internet Portala tiče, u svakom slučaju, značio bi kraće vreme kada su u pitanju javne nabavke, to je jedna od velikih zamerki od strane privrednika na temu javnih nabavki, smanjili bi se bitno i troškovi, nešto o tome sam već rekao, a i na neki način se standardizovao i sam proces, i standardizovale robe i usluge koje se nude kada su u pitanju javne nabavke. Srpska napredna stranka, poslanička grupa Napred Srbijo Tomislava Nikolića, uvek se zalagala protiv korupcije, i sam Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić su najprepoznatljiviji kada je u pitanju borba protiv korupcije. Ovo je prilika da se i kroz elektronske javne nabavke, isto onako kao što se zalažemo za Državnu revizorsku instituciju, založimo za borbu protiv korupcije. Mi ćemo u toj borbi istrajavati i ubuduće, a mislim da je od izuzetnog značaja iskustvo i drugih zemalja u okruženju kada su pitanju elektronske javne nabavke, u smislu opšteg nivoa informativnog razvoja, ne samo u zemlji, već i u privredi, to je dalo i te kako dobre rezultate. Uvođenje informacionih tehnologija u tim privredama je na znatno većem nivou nego što je kod nas, a samim tim i konkurentnost njihove privrede u odnosu na našu je znatno bolja. Prema tome, na kraju još jedan put u ime Srpske napredne stranke, u ime poslaničke grupe Tomislava Nikolića, u ime predlagača Igora Bečića, molim vas da porazmislite i da ne dozvolimo Upravi za javne nabavke da se ovako olako odnosi prema ovom problemu. Jer u članu 100, o kojem ćemo imati prilike da raspravljamo malo kasnije, vidi se da je jedan od zadataka Uprave za javne nabavke jeste da se proces javnih nabavki i plati i prilagodi svetskim trendovima i da se unapređuje. (Tokom ovog govora poslanici SRS lupali su o klupe.)
Gospodin Milan Avramović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po osnovu člana 225. i 226. Da iskoristim prisustvo ministarke da mi da odgovor na jedno pitanje koje je veoma važno. Dakle, kontrola rashoda koji su ostvareni u opštini iz koje dolazim, na osnovu isplate plata zaposlenih službenika i funkcionera, pokazala je da je opština poštovala Uredbu Vlade Srbije po kojoj je ispravno utvrdila i obračunala osnovice za platu zaposlenih, ali su plate na drugi način nezakonito naduvane. Zbog čega mi treba ovaj odgovor? Naime, inspekcija je utvrdila da je opštinska vlast linearno svim zaposlenima u opštinskoj upravi isplaćivala stimulativni dodatak, i to 30% na zaradu, što je bilo u suprotnosti sa odredbama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Ovakve isplate su bile u suprotnosti sa važećom Uredbom o koeficijentima za obračun i isplatu plata, ali i sa odredbom člana 36. stava 3. Zakona o budžetskom sistemu, gde se navodi da takve isplate nisu mogle da padnu na teret budžeta Republike Srbije. Zbog toga je inspekcija opštinskim vlastima naložila da u roku od tri meseca u budžet Republike Srbije vrate neto iznos od 5,7 miliona, odnosno bruto iznos od 8,4 miliona dinara, koliko je nezakonito isplaćeno tokom samo 2005. godine na ime stimulativnih dodataka. Međutim, ovde se priča o platama ne završava, jer je inspekcija utvrdila da je opština zaposlenima u opštinskoj upravi koji su imali visoku stručnu spremu nezakonito uvećavala koeficijente i do 20%, i to po osnovu kvaliteta rada i rezultata rada u 2005. godini. Mogućnost isplata po ovom osnovu dala je Vlada Srbije svojom uredbom, ali je opština Savski Venac tu mogućnost zloupotrebljavala i to isplatama većih iznosa od dozvoljenih. Upravo zbog toga je inspekcija dala nalog da se u roku od tri meseca u budžet republike izvrši povraćaj nezakonito isplaćenih stimulacija po osnovu kvaliteta rada i rezultata, i to u neto iznosu dva miliona i 1,1 milion dinara u bruto iznosu. Moje pitanje ministru - jesu li ova sredstva vraćena u budžet Republike Srbije? Kakve su sankcije ako nisu vraćena i kada će i da li će Budžetska inspekcija opet posetiti opštinu Savski Venac, obzirom da je ovo izveštaj iz 2006. godine? Hvala.
Gospodin Bojan Mladenović po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, javljam se amandmanu koji je podnela Srpska radikalna stranka. Ne mogu da shvatim da neko priča o amandmanu o zakonu o javnim nabavkama, neko ko je bez tendera prodao i čast, i moral i obraz. Hoću da kažem da još mišljenje Vlade povodom ovih amandmana dobili smo 7, 14. i 20. novembra i jako je teško pratiti ove amandmane, pa bih zamolio, ako je ikako moguće ubuduće, kada imamo više mišljenja Vlade o amandmanima, da dobijemo objedinjene na jednom mestu i poređane po redosledu amandmane. Što se tiče člana 69, stav 2. glasi: "Ako vrednost javne nabavke prelazi iznos od pet miliona dinara za dobra i usluge, odnosno 20 miliona dinara za radove, oglasi se objavljuju i na Portalu javnih nabavki." Predlog Srpske radikalne stranke je da se on promeni i da glasi: "Ako vrednost javne nabavke za dobra, usluge ili radove premašuje vrednost nabavke male vrednosti, koje se utvrđuju Zakonom o budžetu Republike Srbije, oglasi se objavljuju i na Portalu javnih nabavki.'' Predložena izmena je prihvatljivo rešenje, s obzirom da se svake godine Zakonom o budžetu RS propisuje gornji limit javne nabavke male vrednosti i da taj limit za 2007. godinu iznosi 2,7 miliona dinara, dok je prvobitno predloženim rešenjem, bez ikakvih valjanih i opravdanih kriterijuma, fiksno limitirana vrednost javne nabavke na pet miliona dinara za dobra i usluge, odnosno na 20 miliona dinara za radove, koji bi trebalo da se objave na tzv. Portalu javnih nabavki. Takođe, u okviru člana 69. predložili smo da se brišu stavovi 3. i 4. Stav 3. glasi: "Svi oglasi o javnim nabavkama objavljuju se na srpskom jeziku". Stav 4. glasi: "Ukoliko vrednost nabavke prelazi 150 miliona dinara za dobra i usluge, odnosno 300 miliona dinara za radove, oglasi o javnim nabavkama objavljuju se i na jeziku koji se uobičajeno koristi u međunarodnoj trgovini". Stavovi 3. i 4. u članu 69. su suvišni, jer su već sadržani u članu 15. koji bliže uređuje naslov pod 6) Jezik u postupku javnih nabavki, a član 69. ispod naslova pod 11) Oglasi o javnoj nabavci smatra se samo jednim segmentom celokupnog postupka javne nabavke. Imate u članu 15. stav 1. lepo stoji: "Naručilac priprema konkursnu dokumentaciju i vodi postupak na srpskom jeziku", tako da smatramo da su potpuno suvišni stavovi 3. i 4. u članu 69. Što se tiče javnih nabavki, kada je u junu 2002. godine oblast javnih nabavki u Srbiji dobila svoje pravne okvire, javnost je bila ubeđena da je Zakon o javnim nabavkama pravno-sistemsko rešenje i prvi antikorupcijski zakon koji je usvojila tadašnja dosmanlijska vlast. Međutim, da je ovo "obećanje ludom radovanje" svi su se brzo uverili, uvidevši da su u najveće afere, pljačkanje državne kase i korupcija, upravo posledice ovog zakona, koji je sistemski omogućio lako i brzo bogaćenje tadašnjem i sadašnjem režimu. Zbog toga svako zavaravanje građana i javnosti od strane nadležnih u Ministarstvu finansija, koji tvrde da je od 2002. do 2006. godine ostvaren pozitivan razvoj u oblasti javnih nabavki i uštede od 300 miliona dolara, predstavlja zamenu teza i čistu laž. Ovakvo marketinško i političko samoreklamiranje, koje nije činjenično potkrepljeno, nije prihvatljivo iz dva razloga. Prvi razlog je što praktična primena Zakona o javnim nabavkama najbolje oslikava koliko novca i pomoću kojih sve mehanizama se sliva u džepove onih državnih funkcionera koji, uslovno rečeno, rade na njegovom sprovođenju. Drugi razlog zbog koga se ne može prihvatiti tvrdnja o budžetskoj šteti od 300 miliona dolara je taj što Uprava za javne nabavke ovu uštedu računa samo na osnovu raspoloživih projekcija. Tako iz šturo dostavljenih godišnjih izveštaja od strane naručioca, Uprava pravi uporedni prikaz planirane vrednosti godišnjih nabavki i ostvarenih, tj. realizovanih troškova javnih nabavki. Na bazi tako uočene razlike između plana i realizacije, dobija se projekcija uštede koja nije prikaz pravog činjeničnog stanja. Ovome ide u prilog i podatak Uprave za javne nabavke da uštede u javnim preduzećima beleže negativnu tendenciju i da su u periodu od 2005. do 2007. godine bile ispod proseka, što je zabrinjavajuće, jer se udeo javnih preduzeća kreće od polovine do čak 2/3 ukupne vrednosti javnih nabavki u Srbiji. Dakle, pravo pitanje je: da li se pod ovakvim okolnostima i sa ovakvom vlašću u Srbiji uopšte može reći da postoji bilo kakva ušteda u budžetu zahvaljujući Zakonu o javnim nabavkama, dok se celokupni sistem javnih nabavki realizuje se na jedan kriminalan i za režim veoma profitabilan način? Što se tiče tendera koji su organizovani u prethodnom periodu u Srbiji, često su nameštani pojedincima koji su politički podobni, odnosno ljudima koji će se kasnije odužiti tim partijama tako što će im finansirati kampanje i davati novac za druge potrebe tih stranaka. Nameštanjem tendera omogućeno je velikom broju pojedinaca enormno bogaćenje. Mora se stati na put ovakvim javnim nabavkama, jer namešteni tenderi i ugovori ne samo da su na brz način omogućili bogaćenje pojedincima, već uništavaju preduzeća, firme i nanose veliku štetu državi. Što se još tendera tiče, oni moraju biti javni. Mora se omogućiti što većem broju ponuđača da na njima učestvuje i bitno je da svi budu na vreme obavešteni o uslovima tendera i sa potpunim podacima o uslovima istog. Ne sme se dozvoljavati naručiocu roba ili usluga da ne sprovede tender, navodno, zbog hitnosti postupka, što je bila česta praksa kod nas. Takođe, mora se sprečiti da naručilac radi u dosluhu sa davaocem, kako bi se odredila cena ponude. Naručiocu se mora sprečiti mogućnost da da specifikaciju robe ili usluga, tako da one odgovaraju određenom ponuđaču i da ga na taj način favorizuje. Nabavljanje robe i usluga treba da bude ekonomično, odnosno najbolja kombinacija cene i kvaliteta, i otvaranje ponuda treba da bude uvek javno. Najčešći oblici zloupotreba jesu planiranje nabavki koje su po količinama i karakteristikama u neskladu sa planom aktivnosti naručioca, zatim skraćivanje rokova za podnošenje ponuda u odnosu na zakonom propisane, čime se favorizuje jedan unapred obavešten ponuđač. Česta je zloupotreba kvaliteta kao kriterijuma koji se ocenjuje na osnovu subjektivnog stava članova komisije naručioca, zatim zloupotreba kriterijuma dosadašnja iskustva, kroz koje naručilac može da favorizuje one ponuđače sa kojima već duže vreme posluje i time sprečava druge koji bi bili povoljniji da budu izabrani. Često se zloupotrebljava i aneksiranje ugovora, kojim se menja ugovorena cena, po pravilu na više, a količine smanjuju, dok se rokovi isporuke produžavaju. Za kraj bih rekao da je SRS podnela 51 amandman na ovaj zakon o javnim nabavkama, od toga je usvojeno 14, čime smo na neki način pokušali da popravimo ovaj zakon. Moram da napomenem da je jedan deo amandmana pisan još 2002. godine i da ih je pisao dr Vojislav Šešelj. Mi smo neke od tih amandmana prilagodili ovom sada predlogu zakona i jedan deo istih je prihvaćen. Samo ću vam o jednom u nizu koji je prihvaćen ukratko reći nešto, a to je član 19, gde se govori detaljno o tome kako naručilac mora da odbije ponuđača ukoliko mu on preti, daje mito, ucenjuje ga ili slično. To se odnosi na stavove 1. i 2. u članu 19, a dr Vojislav Šešelj je 2002. godine podneo amandman da se doda član 3. koji glasi: "Naručilac je dužan da, u slučajevima iz stava 1. i stava 2. ovog člana, odmah obavesti organe gonjenja i druge nadležne organe, koji će protiv takvih subjekata preduzeti zakonom propisane mere". Smešno je samo odbiti ponudu. Ako vam neko daje korupciju, ako vam neko nudi mito, ako vas neko ucenjuje ili slično, ponuđač koji je nudio mito, pretio ili slično, mora biti kažnjen, a ne samo odbijen. To je jedan od amandmana koji je pisao naš predsednik još 2002. godine, a sve u cilju borbe protiv korupcije i da se afere u javnim nabavkama svedu na minimum. Pa tako smo mi ponovo taj amandman napisali, ali ovog puta je prihvaćen i nadam se da će on uticati na smanjenje afera u javnim nabavkama.
Narodni poslanik Zoran Kasalović pismenim putem povukao je svoj amandman koji je podnet na član 69. Predloga zakona. Na član 69. amandman je, na osnovu člana 140. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 71. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić. Izvolite.
Gospođo ministre, ni najmanje ne biste pogrešili da ste prihvatili i ovaj amandman kolege Momira Markovića na član 71. Predloga zakona o javnim nabavkama, baš kao što ste učinili i prihvatanjem amandmana na član 28. koji je, takođe, kolega Marković podneo. Jedini problem ili razlog, pretpostavljam, da leži u činjenici da je amandman na član 71. zapravo suštinskog karaktera i da bi u značajnoj meri doprineo tome da se zaista na valjan način i sprovodi ono što ovde u Skupštini Srbije donesemo vezano za zakon o javnim nabavkama. Jer, poznata je ona konstatacija da najveći problem leži u činjenici da zakonski predlozi, koliko god da su manje ili više dobri ili loši, u principu se ne sprovode u praksi i to je ono što i omogućava niz zloupotreba vezano za zakonske odredbe. Kolega Momir Marković je u članu 71. predložio da se izmeni cifra od 50 miliona dinara cifrom od 25 miliona, kako bi član mogao da glasi: ''Za planirane javne nabavke čija okvirna vrednost je veća od 25 miliona dinara naručilac je dužan da najmanje jednom godišnje objavi prethodni raspis o nameri da sprovede postupak javne nabavke. Prethodni raspis objavljuje se u roku od najmanje 30 dana, a najviše 12 meseci pre nego što će biti objavljen javni poziv za javnu nabavku.'' Mislim da ovako formulisan amandman, ukoliko bi se prihvatio, postao bi član zakona i imao bi pravu svoju svrhu i smisao, kako se ne bi omogućili nekakvi primeri iz ne tako daleke prošlosti, a o jednom ću iskoristiti ovo vreme da vas podsetim za zloupotrebe zakonskih odredbi o javnim nabavkama. Dakle, ako se setimo, ne tako davno, pre otprilike tri-četiri godine, predmet interesovanja budžetske inspekcije Ministarstva finansija, tačnije krajem 2004. godine, bila je i Republička direkcija za puteve i njen tadašnji direktor Tihomir Timotijević, inače kadar DS. Ukratko rečeno, u toj 2003. godini, dok se nalazio na čelu Direkcije, budžet je probijen za 118 miliona dinara, dok je preko 200 javnih nabavki, koje se mere inače u milijardama dinara, sprovedeno na nezakonit način, a u prilog onome o čemu ću govoriti je i ovaj zapisnik i kompletna dokumentacija o izvršenoj kontroli materijalno-finansijskog poslovanja, namenskog i zakonitog korišćenja sredstava Republičke direkcije za puteve Beograd, koja je, kao što sam rekao, obavljena krajem 2004. godine. Treba istaći da je otprilike dva meseca budžetski inspektor proveo u Republičkoj direkciji za puteve. Međutim, u dokumentu koji se sastoji od 56 stranica teksta, kao prvo odgovorno lice je označen tadašnji direktor Direkcije, a osim njega kao odgovorna lica su označeni i šef računovodstva, i načelnici odeljenja za magistralne i regionalne puteve. Ono što u ovom slučaju svakako predstavlja najveći problem jeste što se uvidom u ovaj nalaz inspektora samo delimično može steći slika o svemu onome šta se dešavalo u Republičkoj direkciji za puteve. Nažalost, razlog je vrlo jednostavan, jer je kontrola dokumentacije vršena metodom slučajnog uzorka, odnosno inspekcijskom metodom na preskok ili, kako već u samom nalazu stoji, izvršene kontrole metodom slučajnog izbora kontrolisane dokumentacije. Tako smo, osim uštede vremena budžetskog inspektora, u suštini dobili samo kap vode u moru onoga što se ozbiljnom i sistematskom kontrolom može utvrditi. Kontrolom trošenja budžetskih sredstava u Direkciji za puteve utvrđeno je da je u ovom preduzeću utrošeno čak 118.325.000 dinara više nego što je to bilo dozvoljeno budžetskim aproprijacijama za 2003. godinu. Tako je, primera radi, na poziciji 423 - Usluge po ugovoru, iz budžeta bilo izdvojeno 12,5 miliona dinara, a utrošeno 68,8 miliona, što je za 56,3 miliona više od dozvoljenog. Isto, za poziciju 426 - Troškovi materijala, utrošeno je 4,2 miliona više od dozvoljenog, dok je za poziciju 541 - Zemljište, više od dozvoljenog utrošeno 16,8 miliona. Još jedan od razloga probijanja budžeta, odnosno nezakonitog trošenja novca iz državne kase, krije se i u otplati stranih i domaćih kamata, ali i otplati glavnice stranim kreditorima. Zbog domaće otplate raznoraznih kamata budžet je probijen za 7,2 miliona dinara, dok je zbog stranih kamata budžet probijen za čak 10,1 milion dinara. Nešto gori slučaj je sa otplatom glavnice stranim kreditorima, za šta je iz budžeta bilo odobreno 250,7 miliona, dok je krajnji utrošak iznosio 274,1 milion, što je za čak 23,4 miliona dinara više. S obzirom na ovakvo poslovanje, budžetski inspektor je konstatovao manjak u budžetu i naložio Direkciji da u roku od 30 dana u državnu kasu nadoknadi iznos od 118.325.000 dinara. Dakle, Direkcija za puteve i direktor Timotijević, tadašnji, kao naručilac radova u 2003. godini su sproveli 90 javnih nabavki velike vrednosti i to sve na nezakonit način. Sve javne nabavke velike vrednosti, tada preko 600 hiljada dinara, koje je Direkcija sprovela u 2003. godini, imale su ukupnu vrednost od čak 9,5 milijardi dinara. Ove nabavke Direkcija nije sprovela u skladu sa tada važećim i još uvek važećim Zakonom o javnim nabavkama, jer prethodno nije donela godišnji plan javnih nabavki, a što predstavlja preduslov da se raspiše tender. Očigledno da se radilo po sopstvenim željama i nahođenjima, sprovođeni su tenderi mimo zakona i to onda kada se smatralo da je neophodno, odnosno kada je odgovaralo tadašnjem rukovodstvu Direkcije. Mimo spiska od 90 javnih nabavki, koji je dostavljen u formi godišnjeg izveštaja Upravi za javne nabavke, budžetski inspektor je naknadnom kontrolom otkrio još 17 javnih nabavki na koje uopšte nije primenjena tenderska dokumentacija, odnosno procedura. Te nabavke su se kretale u rasponu od milion do 57 miliona dinara. Međutim, ni tu nije kraj. Budžetski inspektor je utvrdio da je u nekim slučajevima, isto tako bez tenderske procedure, trošen novac. Tada je preko Direkcije, kao dobavljač usluga, JP "Beograd put" utrošilo 188,6 miliona dinara, dok je Direkcija za puteve SO Šabac utrošila 9,7 miliona dinara. Naravno, kontinuitet ovakvog "domaćinskog" poslovanja je nastavljen i u narednoj godini, kada se samo zapravo preslikalo ono što je rađeno u prethodnoj kalendarskoj godini. Godišnji plan javnih nabavki uopšte nije ni donet, a izvršeno je preko 60 nabavki velike vrednosti. Takođe, kontrolom je utvrđeno da za 14 javnih nabavki uopšte nije sproveden postupak tenderske procedure, iako se vrednost tih nabavki kretala u rasponu od milion do čak 396 miliona dinara. Osim kontrole postupaka javnih nabavki velike vrednosti, budžetski inspektor je izvršio kontrolu javnih nabavki malih vrednosti. U 2003. godini to je bilo do 600 hiljada dinara, a u 2004. do milion dinara. Tom prilikom je otkriveno da Direkcija nije donela godišnji plan javnih nabavki ovog puta male vrednosti. Na bazi toga, prema zakonskim odredbama, direktor Timotijević uopšte nije ni smeo da pokreće postupak nabavke male vrednosti. Međutim, takvih nabavki izvršeno je čak 55, dok je od toga izvršeno četiri nabavke koje se kreću u rasponu od 800 hiljada do milion i 100 hiljada dinara, a što podleže nabavkama velike vrednosti. Nažalost, ni ovde se priča ne završava, jer je budžetski inspektor daljom kontrolom utvrdio da su pojedine nabavke vršene bez ikakve zakonske procedure, takvih kupovina je bilo 10 i koštale su i do 700 hiljada dinara. Po četvrti put do sada za ove nabavke je trebalo da se ispuni zakonski uslov, godišnji plan, ali on nikada nije ni donet. Kao jedinstven primer zloupotrebe tendera u Direkciji, na koji je budžetski inspektor prilikom kontrole posebno obratio pažnju, bila je nabavka soli za puteve. Republička direkcija za puteve je 12. 09. 2003. godine, u postupku improvizovane i nezakonite javne nabavke, zaključila ugovor sa firmom "Univerzal AD holding" iz Beograda, o nabavci i isporuci 35 hiljada tona soli za puteve, čija je ukupna vrednost 121,9 miliona dinara sa porezom na promet. Međutim, u nedostatku zimske sezone od istog preduzeća je bez ikakvog tendera nabavljeno još 14.000 tona soli, što je plaćeno dodatnih 51,2 miliona dinara. Posebno je zanimljivo da, prema nekim fakturama, so nije plaćena po istoj ceni, već po znatno uvećanim cenama. Ovo soljenje puteva sa 50 tona soli nezakonito je zabiberilo budžet sa čak 173 miliona dinara. Zanimljivo je i da firma "Univerzal" nije ispunjavala svoju ugovornu obavezu distribucije soli, što je plaćeno. Tako je preduzeće za puteve "Kruševac put" iz Kruševca Direkciji za puteve tada dostavilo fakturu na naplatu u iznosu od 96.000 dinara za distribuciju u sopstvenoj organizaciji, a što je bila obaveza dobavljača firme "Univerzal". Kontrolom slučajnog uzorka dokumentacije koja se odnosi na troškove prevoza rasutih materijala takođe su utvrđene velike mahinacije. Izvođač radova Preduzeće za puteve "Kragujevac" je Direkciji za puteve dostavilo obračunske listove građevinske knjige o rasipanju 51 tone materijala na putevima. Međutim, iz te evidencije se nije moglo uočiti ni pojedinačna cena usluge, niti registarski broj vozila, a ni njegova nosivost. Ovi podaci su svakako bili bitni da bi se utvrdila zakonitost i regularnost fakturisanja troškova za navodno rasipanje 51 tone materijala na putevima, a prema važećim cenovnicima. Daljom kontrolom je utvrđeno da su fakture, iskazane na prethodno opisan način, krajnje sumnjive jer ne sadrže sve neophodne podatke. Kontrolom identične dokumentacije koja se odnosila i na troškove održavanja magistralnih i regionalnih puteva od strane Preduzeća za puteve "Kragujevac" iz Kragujevca, jasno je bilo da su fakture, kako se to u žargonu kaže, naduvane, odnosno budžetski inspektor je ustanovio da je u fakturama dolazilo do odstupanja cena u odnosu na cene utvrđene važećim cenovnikom Direkcije. Fenomen svih fenomena u Direkciji za puteve koji je, mora se priznati, iznenadio i budžetskog inspektora, dogodio se 29. decembra te 2004. godine, dakle u momentu vršenja kontrole. Tog dana je Uprava za javna plaćanja izvršila isplatu Delta banci, a na teret budžeta Srbije, u ukupnom iznosu od 60 miliona dinara. Posledice ove isplate proizveo je lično direktor Tihomir Timotijević, a u skladu sa nezakonitim sporazumom od 6.8.2003. godine, koji je potpisao sa preduzećem za puteve "Niš" AD iz Niša. Tim sporazumom Timotijević je Direkciju za puteve obavezao na odloženo plaćanje radova koji su izvedeni na autoputu E75, deonica Pečenjevce-Grabovnica, sektor prvi. Plaćanje je predviđeno da se vrši preko menica, a po prethodnoj dostavi svake overene situacije od izvođača radova. Tako je Direkcija za puteve izdala šest solo menica, sa po 10 miliona dinara, što ukupno čini tih 60 miliona dinara. Budžetski inspektor je nedvosmisleno i jasno konstatovao da je ovakvo činjenje direktora Timotijevića u suprotnosti sa Zakonom o budžetskom sistemu, te da je u skladu sa istim i kažnjivo. Ovo je primer iz 2004. godine, a ono što sam rekao i kada smo u skupštinskoj proceduri imali set predloga zakona iz pravosuđa, kao i danas ovaj o javnim nabavkama, najveći problem je, gospodo, zato što se zakoni ne primenjuju u praksi. Četiri godine je od tada prošlo, naravno, nikakvih rezultata nema. Pitanje je samo koliko ovakvih Tihomira ima u DS, a uručiću vam ovaj zapisnik koji je sačinio budžetski inspektor, vezano za zloupotrebe u sferi javnih nabavki u Direkciji za puteve. Hvala vam.
Gospođa Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Javljam se na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine, zato što smatram da mi je povređeno dostojanstvo kao narodnog poslanika, kao i cele poslaničke grupe SRS, odnosno ovog parlamenta i cele države Srbije, i to od strane Vlade Republike Srbije, udvoričkog ponašanja Vlade Republike Srbije prema svima iz belog svega koji ovde dolaze, koji im nude štap i šargarepu. Ono što je Nataša Jovanović jutros pre podne najavila o događajima u Aranđelovcu i vesti da je u toku hapšenje nekog od haških begunaca, mislimo da je zaista krajnje vreme da Vlada Republike Srbije prestane da ispunjava uslove, i Serža Bramerca, i raznih belosvetskih protuva koji ovde dolaze i koji nam izdaju naloge, odnosno izdaju naloge Vladi Republike Srbije. Vladi Republike Srbije u ovoj zemlji ništa nije sveto, ništa nije u skladu sa tradicijom, sa moralnim vrednostima koje u Srbiji važe. Pre dva dana smo pričali o Euleksu, pričali o tome kakve će posledice da imaju Srbi koji žive na Kosovu i Metohiji i oni koji su imali nameru da se vrate na Kosovo i Metohiju, Vladu baš briga za to šta narodni poslanici misle, Vladu baš briga šta misle građani Srbije. Važno je da ste se vi, gospodo iz Vlade, smestili u udobne fotelje. Važno je da samo vodite računa koga ćete još bez tendera da kupite da biste imali sigurnu skupštinsku većinu. Naravno, ti prljavi poslovi, šibicarski, nas ne interesuju, ali nas interesuju državni poslovi, državni interesi. Ne smete da radite to što ste naumili samo zato što ste nešto obećali Seržu Bramercu. Kad god se on pojavi u Srbiji, u Srbiji osvane neki crni dan. Sve na dušu vama, gospodo iz Vlade Republike Srbije, šta ste vi kome obećali, dosta je ispunjavanja tih obećanja. Mislite da ako uhapsite haške, kako ih vi nazivate, begunce, ako uhapsite heroje srpskog naroda, da će vam reći – dođite uEvropu, otvoren vam je put? Ne, priznali ste Kosovo i Metohiju, odnosno nezavisnu republiku Kosovo, priznali ste okupaciju Kosova tako što ste doveli misiju Euleks. Šta sad sledi? Dobrosusedski odnosi? Isteklo mi je vreme, javiću se ponovo.
Gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo Đukić-Dejanović, dame i gospodo narodni poslanici, tražim informaciju po članu 226. Poslovnika kao narodni poslanik SRS - po čijem nalogu je Ministarstvo unutrašnjih poslova jutros bilo u kući Ljubinka Zlatića u Kosovskoj ulici 21 u Aranđelovcu? Ujedno, želim da čestitam hrabrom gospodinu Zlatiću. On je pripadnicima medija malopre u dvorištu svoje kuće u Aranđelovcu dao izjavu, pošto su napustili oni koji ispunjavaju uslove haških zlikovaca njegovu kuću, pokupili su mu telefone, rokovnike, knjige, a sve zbog toga što je školski drug slavnog generala Ratka Mladića. Blago svima onima koji su njegovi školski drugovi, i oni koji su mu rođaci i prijatelji i oni koji su bili njegovi saborci, jer čast je bila zaista svakom vojniku, pre svega svakom oficiru da nad njim komanduje general Mladić. Kao što je i Ljubinko Zlatić ponosan čovek i on je, bez obzira na sve torture koje će možda još da trpi, rekao malopre u sve kamere svih medija koji su bili u njegovom dvorištu - ponosam sam na to, i da mogu i kad god mogu pomogao bih svom školskom drugu generalu Mladiću. Neka živi general Mladić.
Gospodin Ljubenović, a onda gospođa Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih poslaničko pitanje, vezujem se za članove 225. i 226, postavio bih pitanje ministru Milutinu Mrkonjiću. Malopre sam aktuelizovao koridor 10, izgradnja autoputa kroz Grdeličku klisuru i izlaz sa petlje kod Predejana, koja je od izuzetno velike važnosti, pogotovo zato što je taj kraj izuzetno pasivan, na koji se nije obratila mnogo pažnja, a strateški značaj ima i kada je u pitanju deo leskovačke opštine, Crna Trava i deo surduličke opštine. Taj put je izuzetno važan za razvoj turizma Vlasinskog jezera, a samim tim i ona činjenica da upravo vodi ka bugarskoj granici kao najkraći put do graničnog prelaza Klisura. Tako da želim da u najkraćem vremenskom roku dobijem taj izveštaj, jer je od izuzetne važnosti za građane opštine Leskovac, Predejana, Crne Trave i Vlasine.
Gospodin Damjanović, pa ćete onda vi, gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao pripadnik SRS i pripadnik nacionalne manjine romske zajednice, želim da kažem oko hapšenja generala Mladića. Da li mi treba da znamo našu istoriju u ovoj državi? Svi je dobro znamo. Da li mi strateški treba da branimo ovu državu, da branimo naš srpski narod i sve manjine koje žive u njoj kada se vrši agresija na našu državu? Svi znamo kakva je bila nesreća, koje su žrtve bile, koliko je naša država uništena povodom bombardovanja cele Evrope. Niko ništa ne kaže, oni koji su nas ubijali i uništavali našu državu i infrastrukturu, pitam se kako da niko ne odgovara. A oni ljudi, oni narodni heroji, oni vojni stratezi koji su branili interes naše države, našeg naroda, mi njih hapsimo. Pitam se onda ovako: kako hapsimo nekoga ko brani našu državu, naš narod i našu decu i one koji štite ovu državu od svih tih agresora? Pitam se, ako hapsimo naše strateške ljude, od značaja za odbranu našeg naroda i naše države, a ne one koji su ubijali, uništavali, našu državu, šta to radimo? Kao član ove zajednice, Republike Srbije, smatram i imam informacija da su general Mladić i gospodin Karadžić odbranili više stotina hiljada ljudi da ne budu žrtve agresora u Krajini, Bosni i širom Hercegovine, gde su se odvijali ratovi. Zar treba da hapsimo njih koji su spasili našu decu, da ne dođe do klanja, ubistva i do genocida? Oprostite, moje mišljenje i moji stavovi, kao čovek ove države, smatram da je to pogrešno. Podržavam sve ono što je od interesa i odbrane Republike Srbije. Ove stavove SRS imala je uvek i uvek će ih imati za odbranu svoje države i svog naroda. Hvala.
Gospođa Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije i Boris Tadić jesu tema o kojoj bismo mogli da pričamo sa aspekta kriminala, korupcije i krenuli smo da govorimo o tome, i govorili smo i danas, i juče i ovih dana. Ali, postoji nešto što je mnogo opasnije, a to je odnos Vlade Srbije i odnos Borisa Tadića prema nacionalnim interesima Srbije. Nije šala ovo što pričamo, nije neozbiljno ovo na šta skrećemo pažnju već danima. Dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije, ovo što se desilo sa Euleksom je samo prvi korak, sledeći korak je da će se od Srbije tražiti da se ostvare dobrosusedski odnosi sa Kosovom, kako to kažu oni koji priznaju nezavisnost Kosova. Nažalost, ako se nastavi ovako ponašanje Vlade Republike Srbije i predsednika ove države, mi možemo tako nešto i da očekujemo.Nemojte da mislite da mi sada nešto preuveličavamo, jer svaki put kada smo mi srpski radikali nešto najavljivali, zato što su neke stvari očigledne, onda smo imali mrke poglede ili medijski linč, jer mi, bože, zastrašujemo narod. Nažalost, sve ono što smo predviđali se zaista i desilo i dešavalo. Zato sada upozoravamo Vladu Republike Srbije, zato sada upozoravamo Borisa Tadića, Kosovo i Metohija je sastavni deo Republike Srbije. To je prva stvar. Druga stvar, ne dirajte generala Mladića, ne dirajte Hadžića. Lažu vas ovi vaši prijatelji iz EU, koji kažu - ako njih uhapsite, Srbija će ići u EU. Ne, ako uhapsite generala Ratka Mladića, Srbija će biti optužena za genocid, Srbi će biti optuženi za genocid, Srbija će morati da plati ogromne odštete po tužbama Hrvatske i najavljenoj ponovljenoj tužbi BiH. Vama je sve to smešno, vas baš briga, vi ne želite da razmišljate, ne o onome što je interes Srbije sutra. Vi ne želite da razmišljate o onome što je interes Srbije danas. Interes države Srbije i interes građana države Srbije je da se Srbija sačuva u ovim granicama, da KiM ostane u sastavu Republike Srbije, da se okrenemo sebi, da se manemo ovih što nas udaraju, tj. što vas udaraju štapom, pa vam povremeno pruže šargarepu. Serž Bramerc treba da se izjašnjava o Srbiji, već neki ministri iz Vlade ovih dana su najavljivali da će njegovo izjašnjavanje biti pozitivno i vi zato danas hoćete po svaku cenu da uradite nešto što, nadam se, nije moguće. Zato maltretirate pre neki dan porodicu Darka Mladića, danas ovog čoveka u Aranđelovcu. Ko sutra treba da očekuje da će upasti neke tamne sile, ko zna odakle i ko zna ko koga predvodi, neko ko zna srpski jezik, a iza su oni koji ne znaju srpski jezik, koji su ovde došli samo da bi ispunili naloge svojih država. Nažalost, naši državnici im to dozvoljavaju.
Gospodin Slađan Mijaljević, pa zatim gospodin Zoran Krasić, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo kolege, ovih dana dobijamo predloge zakona od strane Vlade u skupštinsku proceduru. Tokom kampanje smo imali najavu od strane novoformirane Vlade ili ove skupštinske većine da će biti borba protiv korupcije, kriminala, nepotizma. Govorili su o tome da su socijalno odgovorna Vlada, da će pokrenuti proizvodnju, zaposliti veliki broj ljudi i da će na taj način napuniti budžet Republike Srbije. Međutim, ovih dana nam je u skupštinsku proceduru došao jedan sporazum koji sam ovde već citiramo, a sada postavljam pitanje po članu 226, može i ministarki finansija i nekom drugom ministru. Čuveni ugovor koji je potpisao Boris Tadić sa Kondolizom Rajs 7. septembra 2006. godine. Ugovori, član 8. stav 1: "Za potrebe sprovođenja ovog sporazuma i tehničkih aranžmana, Ministarstvo odbrane SAD može da zaključuje ugovore koji se odnose na isporuku materijala, zaliha i opreme, kao i pružanja usluga, uključujući i izgradnju u Republici Srbiji, bez ograničenja u pogledu izbora partnera, dobavljača i lica koja obezbeđuju robu ili pružaju usluge. Ovi ugovori se potražuju, dodeljuju i realizuju u skladu sa zakonima i propisima SAD". Ne Republike Srbije u Republici Srbiji, nego - SAD. "Nabavke dobara i vršenje usluga u Republici Srbiji od strane ili u ime SAD radi sprovođenja ovog sporazuma ne podležu oporezivanju, plaćanju carina i sličnih dažbina u Republici Srbiji". Još jednom postavljam pitanje: da li su institucije i građani Republike Srbije građani drugog reda u odnosu na Ministarstvo odbrane i oružane snage SAD ovde kod nas, ili nam se možda priprema, kroz razne sporazume kao što je ovaj - tiha okupacija? U kojoj mi to zemlji živimo? Gde je ovde bilo kakav vid patriotizma, pa makar i onog ekonomskog? Kako možete da se odričete carina, dažbina i poreza? Kažite nam lepo da treba da poklonimo nekom ovu zemlju, da odemo odavde, da se ne borimo više za nju. Kako vas više nije sramota?
Gospodin Zoran Krasić.
Moram da se pozovem na član 27. Poslovnika Narodne skupštine, jer ne vidim drugi član na koji bih mogao da se pozovem. Taj član se odnosi, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, na vas i mislim da vi u vođenju ove Narodne skupštine ne postupate u skladu sa Ustavom, zakonima i Poslovnikom. O čemu se radi? Mislim da, po funkciji, doduše možda malo više po profesiji, u obavezi ste da obavite jedan razgovor sa Vladom Republike Srbije, bez obzira ko je predsednik Vlade, da l' Dinkić, da l' Cvetković, da l' Tadić, i da im kažete, pošto vi vrlo dobro znate šta znači ovo što malo-malo pa neko iz Vlade ili nekog drugog organa uradi na ulici, da ovo samo podstiče strah kod građana Srbije. Otprilike na sedam dana neko trenira strogoću u ovoj zemlji, malo kod Vujića, malo kod Mladića, sad malo u Aranđelovcu, sutra će u vašem stanu građani, i uvek pod izgovorom – traži se neko. Sad je možda Mladić, prekosutra će biti Hadžić, naksutra ko zna ko će da bude na dnevnom redu koga će da traže. Mogu da vam dam otprilike i odgovor na pitanje – zašto se sve fudbalske utakmice i košarkaški mečevi drže na tom nivou bezbednosnog rizika jer oni jednostavno vežbaju, s jedne strane navijači, s druge strane kornjače, žandarmerija. U nedostatku poligona, u nedostatku neke bolje i kvalitetnije pripreme za borbenu gotovost, oni sprovode interne vežbe ovde. A Zvezda – Partizan, opsada Beograda, autoputeva, kornjače - navijači i oni vežbaju. Ko se to igra sa nama? Gospodin Mijaljević vam je pročitao nešto iz sporazuma koji je potpisao Boris Tadić. Po tom sporazumu mi nemamo suverenitet. Ova zemlja je predata Amerikancima. Oni mogu sve da urade ovde, šta god žele. Mislim da vi morate da pozovete ove iz Vlade, da im kažete da terapeutski delujete na njih, bez obzira što Đilas i ovi promovišu putem medija, što gore–to bolje, naravno za neke iz DS, ali vi morate malo da relaksirate ovaj narod, jer ovaj narod živi pod stalnim stresom.Malo – malo, pa se desi nešto. Valjda građane treba da oslobodimo tog straha i da im skrenemo pažnju, kad ovaj „simplon ekspres“ prođe kroz Srbiju i kada dođe ta finansijska svetska kriza, da će njima da bude bolje, kako reče Mlađan Dinkić i Đelić. Ovima u Evropi je pala plata ili će im pasti sa 3.000 na 2.000 evra, pošto mi idemo u Evropu, praktično će nama ovde da poraste. (Predsednik: Vreme.) Mi jedva čekamo tu ekonomsku krizu da bi građani Srbije dobili veću platu, a kako smo čuli posle ovog subotičkog plenuma, pajsere u ruke i čuvajte radno mesto, ne sme niko da vas istera s posla. Molim vas, hitno preduzmite te političko-terapeutske aktivnosti prema Vladi ovog gospodina Cvetkovića, jer ovo je stvarno neizdrživo, malo-malo pa neko mora da alarmira šta se dešava u zemlji, jer ovde nas vi uspavljujete nekim zakonima. (Predsednik: Vreme, gospodine Krasiću.) Javiću se ponovo.
Gospodin Munjić, pa zatim gospođa Vjerica Radeta.
Član 226. Dame i gospodo, za 15-20 dana u Srbiji se formalno-pravno završava privatizacija, okončava se proces privatizacije, tako da, shodno tome, preduzeća koja do tog datuma nisu ušla u privatizaciju formalno, nisu prijavila tender ili aukciju, biće u stečaju ili će biti likvidirana. Pošto su radnici ozbiljno zabrinuti i mnoganjihova udruženja pokušavaju da intervenišu kod ove države da se taj proces produži, jer oni do sada nisu uspeli da se privatizuju, nisu uspeli da nađu kupca za svoje društveno preduzeće, to shodno članu 226. postavljam odgovarajuća pitanja Agenciji za privatizaciju i nadležnom ministarstvu, a to je: Koliko je do današnjeg dana neprivatizovanih preduzeća u Srbiji, koliko je poništenih privatizacija, koliko je krivičnih prijava protiv odgovornih lica i vlasnika privatizovanih preduzeća i da li su te krivične prijave procesuirane i u kom obimu? Svedoci smo da u ovoj državi poslednjih godina padaju vlade, prave se koalicioni dogovori, sve se radi samoprivatizacija traje non-stop i neprekidno ljudi se plaše da govore o ovoj privatizaciji, mnogi se plaše za svoje položaje i fotelje, tako da čak i medijski servis RTS o tome maltene nije napravio nijednu ozbiljnu emisiju. Ni nevladine organizacije na ovu temu ništa ne govore, a mislim da je to jako tendenciozno što i oni o tome ništa ne pričaju. Ima li u ovoj zemlji onih koji će da se pozabave ovom privatizacionom mafijom, ali prethodno da im se postave određena pitanja, a to su: Zašto je početna cena u privatizaciji baš 20% od procenjene vrednosti? Zašto se većinski vlasnici uvode u preduzeće koje kupuju odmah nakon isplate prve rate? Zatim, ko uzime proviziju od 5%; zašto su mnogi od kupaca ovih privatizacionih preduzeća, koja se privatizuju, na Interpolovim poternicama; zašto su manjinski akcionari prepušteni sami sebi i o njima niko ne brine i niko ih ne štiti; zašto se dozvoljava da tajkuni iz bivših republika kupuju naše firme, da bi iste odmah zatvorili, a da bi njihova preduzeća normalno radila; zašto se odbacuju krivične prijave protiv vlasnika i tajkuna ili se iste ne procesuiraju i drže u fiokama; koji su ministri, bivši i sadašnji, kupili određena preduzeća u Srbiji i zašto berza služi za otimačinu preduzeća? Hiljadu zašto, a privatizacija se bliži kraju. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Moram da priznam da me je strah sad kad sam videla da je gospođa Đukić-Dejanović napustila ovu salu, jer sam se setila onog 18. jula kada je isto ovako izašla, otišla do Borisa Tadića, obavestila nas da Skupštinu raspušta, odnosno da daje pauzu na neodređeno vreme. U tom momentu već je imala informaciju od Tadića da je kidnapovan Radovan Karadžić. U to vreme je to znao onaj koji pomogao to kidnapovanje, odnosno ko je potkazao Radovana Karadžića. Danas se nešto dešava oko navodnog hapšenja Ratka Mladića. Verujemo i želimo da verujemo da je Ratko Mladić nedostupan ovima koji ga traže, nadamo se da to jeste tako, ali, kako god, ovo što radi VladaRepublike Srbije i ovo što radi predsednik države je ponižavanje građana Srbije, ponižavanje dostojanstva ove države. Aman, dajte, ponašajte se kao državnici, ponašajte se kao vlast ove države, vodite računa o nacionalnim interesima. Nemojte da javnost zamajavate nekim trivijalnim stvarima. Budite ozbiljni prema ovom parlamentu. Recimo, vi gospođo Dragutinović, juče sam vas lepo zamolila da nas najdalje danas obavestite o tome da li je finansijska inspekcija bila na Aerodromu, šta se dešava, šta je tamo Bojan Krišto zaista radio, kakav je tamo kriminal, da li je bilo kriminala, možda i nije, ali očekujemo od nadležnih organa. Vi ste danas ovde došli i možda ćete sada i da date neki odgovor, a da vas nisam podsetila, sigurno ništa ne biste rekli, zato što vas u suštini baš briga šta mi kažemo, baš vas briga šta kažu građani Srbije. Opet ovo nije ništa lično, nego govorim o Vladi i predsedniku države. Vi imate nešto što ste vi zacrtali da je vaš interes. Vi taj interes i to ispunjavate pod svakim uslovom, to nije dobro ni za vas, ali verujte, baš me briga za vas, kao što je vas baš briga za državu, jer to nije dobro za državu, to nije dobro za građane Srbije, to nije dobro za srpske nacionalne interese. U obavezi ste... (Predsedavajuća: Navedite, molim vas, član Poslovnika koji je povređen.) Član 204, gospođo Čomić, povređeno je dostojanstvo moje, kao člana ovog parlamenta, jer me ignoriše ministar.
Pretpostavljam da ste mislili na član 104. Nema povrede, ministarka sluša sva pitanja. (Vjerica Radeta, sa mesta: Mogla bih da odgovori, jer od juče do danas je dobila zadatak da odgovori.) Kad i kako joj damo rok da odgovara, onda će dati odgovor na pitanja. Obrazloženje koje ste dali za kršenje dostojanstva Narodne skupštine ne stoji. Narodni poslanik Dušan Marić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se jedan dio optužnice protiv Ratka Mladića zasniva na optužbi da je vojska pod njegovom komandom počinila etničko čišćenje, iskoristiću ovu priliku, ali moraću se još jednom javiti po Poslovniku, da postavim pitanje: Zašto država Srbija ne preduzima ništa da zaštiti prava svojih državljana koji su žrtva etničkog čišćenja izvršenog od strane Hrvata i muslimana na području BiH? Naime, U Srbiji živi nekoliko hiljada ljudi porijeklom iz BiH, kojima je onemogućeno da se vrate na svoja prethodna imanja, gdje su ranije živjeli i onemogućeno da koriste svoju imovinu. Od 1992. godine i izbijanje rata u BiH, u federaciji BiH etnički je potpuno očišćeno i uništeno 527 naselja u kojima su Srbi prije rata činili apsolutnu većinu stanovništva. Muslimanske i hrvatske vlasti su u ratu sve stanovništvo pobili ili proterali, a onima koji su preživjeli su nakon rata zabranili da se vrate na svoja imanja. Tamo gde su postojale njihove kuće sada postoje u korov zarasle ruševine, postoje razrušena groblja, srušene crkve. Ne postoji nijedan trag života. Od tih 527 naselja najviše se nalazi na području hercegovačke opštine Ravno – 71 naselje. Na Ozrenu uništena su 32 srpska naselja. U gornjem toku Vrbasa, u Bugojnu i Gornjem Vakufu Srba nema u 42 sela i zaseoka u kojima se prije rata činili apsolutnu većinu stanovništva. Jedna od najlepših bosanskih sevdalinki počinje rečima - sa Igmana pogledat je lijepo, gdje se Bosna razliva daleko. Onaj ko sada pogleda sa Igmana može da vidi 57 uništenih srpskih sela u kojima nema nijednog živog stanovnika. Nažalost, povratak Srbima nije onemogućen samo u seoske sredine. Postoje gradovi u federaciji BiH u kojima se broj povratnika Srba može izračunati na prste dve ruke. Počeću od primera mog Kupresa, ali pošto mi je vrijeme isteklo, javljam se ponovo po Poslovniku.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav1.
Gospođo Čomić, kada kažem član 27, naravno znate da ne mislim na vas, pošto ste pre nekoliko minuta seli na tom mestu, ali ovo se odnosi na gospođu Slavicu Đukić-Dejanović. Nešto mora da se uradi u tom dogovoru između Vlade i Narodne skupštine. Sa manje ili više uspeha, u Narodnoj skupštini se vodi ipak kvalitetna rasprava o predlozima zakona. Brane se amandmani, ne treba ulaziti u stil na koji način poslanik brani svoj amandman, ali ovaj posao ide. Međutim, ovo što se dešava van Skupštine neminovno mora da se odrazi i na rad Narodne skupštine. S pravom poslanici traže odgovore, informacije, a javio sam se da nastavim gde sam malopre stao. Mora sa Vladom da se napravi neki dogovor, jer svako može da kaže ispred državnog organa - nešto radimo primenjujući zakone. Međutim, vrlo često imamo situaciju da se zloupotrebljava zakon u toj primeni i načinu sprovođenja zakona. Ovo stvarno deluje deprimirajuće na građane Srbije da na svakih 10 dana, sedam dana, 15 dana odjekne neka informacija, a znate i sami kada uzmu ovi brzi elektronski mediji, sada forsiraju te informacije, kao što je bilo u Valjevu, u toku je akcija, gledajte, s mobilnog telefona je snimljeno, u toku je akcija "Čukarica", gledajte s mobilnog telefona, u toku je akcija "Aranđelovac", gledajte s mobilnog telefona. Zašto neko plaši građane Republike Srbije? Sa ove govornice niko nema pravo da traži da se ne primenjuje zakon. U tome sam vrlo oprezan, jer ne želim da me neko proziva i narodni poslanici ne mogu da kažu ne sme da se primeni zakon, ali ovo je očigledan primer zloupotrebe primene zakona. Malo-malo pravi se maltene vanredno stanje u Republici Srbiji. Zbog čega? Zbog nekih sitnih stvari koje je neko obećao i neko mora da uradi. Neko je obećao nešto i sada on to sprovodi. Da l' to odgovara našim interesima, da l' ne odgovara, da l' se zalazi u nešto što je zloupotreba zakona, to njega ne interesuje. On je nešto obećao, mora da se napravi halabuka neka, ali iz te halabuke samo su građani potišteni, jednostavno vide da život gubi bilo kakvo dostojanstvo kod nas ovde. Svako može da radi šta god hoće. Da li se primenjuje zakon? Kako se primenjuje zakon? U šta čovek da se zakune da mu bude garancija sigurnosti za poštovanje njegovog i ugleda, i časti i dostojanstva itd. To mora jednom da se prekine. Ako se to ne prekine, onda svi postajemo jedno testo koje može da oblikuje ko kako želi. U potpunosti shvatam onoga ili one koji su, da bi opstali na vlasti, obećali sve i svašta tom zapadu. Razumem njihov strah, jer mi imamo gorkih iskustava sa tim zapadom, kad se nešto obeća po svaku cenu, pa se ne izvrši, kako oni to izravnjavaju. Ali, molim vas, vodite računa o tome da se politika vodi zbog građana, a ne zbog nekih ličnih interesa. Molim vas da se na neki način utiče da se izađe iz ove situacije, jer ova situacija samo reprodukuje strah kod građana, gubitak dostojanstva i apatiju kod stanovništva. Mi ne smemo da se zalažemo za to, nego baš za nešto drugo. Mi moramo da budemo opozicija i strahu, moramo da budemo opozicija siromaštvu, moramo sve to da poništimo da bi narod digli na noge.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Nema povrede člana 27.
Javljam se po Poslovniku, 225. i 226. Tražim obaveštenje od nadležnih državnih organa. Naime, SRS stalno ukazuje na probleme Srba na KiM, odnosno na teške uslove njihovog života i nebrigu države. Od ministra Rasima Ljajića, zaduženog za rad i socijalnu politiku, tražim podatke o tome da li ovo Ministarstvo ima evidenciju koliko Srba na KiM je nezaposleno, koliko njih živi ispod donje granice siromaštva? Takođe, tražim da poslaničkoj grupi SRS dostavi program i plan socijalnog zbrinjavanja najugroženijih kategorija srpskog stanovništva na KiM.
Molim službu da stenogram izlaganja narodne poslanice Marine Toman uputi Ministarstvu za rad i socijalna pitanja, odnosno ministru Rasimu Ljajiću, sa zahtevom za objašnjenje i davanje informacije. Narodni poslanik Nikola Savić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 225. i 226. Jutros, kada smo počinjali ovu sednicu, u ovoj sali bio je ministar za ljudska i manjinska prava, gospodin Svetozar Čiplić. Bio je da brani jedan zakon za koji i nije nešto posebno nadležno njegovo ministarstvo. Znate da smo samo dobrom voljom opozicije dozvolili da teče rasprava po tim amandmana dok ne stigne zvanično ovlašćenje Vlade, da vidimo da li je zaista Svetozar Čiplić bio nadležan za amandmane koje je branila opozicija, a on predstavljao Vladu po tim amandmanima. Hteo sam da kažem nešto drugo. Mislim da bi ovoga trenutka Svetozar Čiplić bio potreban da se nađe u ovoj skupštini, jer smo čuli od potpredsednika Skupštine, gospođice Nataše Jovanović, da su uzurpirana ljudska, a i privatna prava jednog građanina iz grada Aranđelovca, gospodina Ljubinka Zlatića, gde su specijalne antiterorističke jedinice i pripadnici drugih vidova organa bezbednosti upali u njegovu kuću i tamo, navodno, tražili Ratka Mladića. Zaista se pitam, i ovi građani treba da se pitaju, koliko srpskih porodica i koliko srpskih domaćina treba da bude uznemireno, maltretirano, zato što neko traži Ratka Mladića, a ne mogu da ga nađu. Verujem i iskreno se nadam da nikada neće moći da nađu i da uhvate Ratka Mladića, a siguran sam da u Srbiji ima toliko srpskih porodica i toliko srpskih domaćina koji su spremni da, ako treba, i čuvaju Ratka Mladića, tako da, opet kažem, sigurno neće moći da ga nađu. Treba da zna i gospodin ministar i javnost Srbije da u ovim kućama koje pretresaju snage policije ima i male dece, ima emotivnih ljudi, i da to ostavlja traume na te ljude. Zaista, zamolio bih ministra za ljudska i manjinska prava, gospodina Čiplića, da se zauzme za ove ljude koji su do sada preživljavali ovakve torture, da se vidi na neki način da im se nadomesti taj duševni bol, koji su pretrpeli zbog ove činjenice o kojoj sam govorio. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo, na osnovu člana 225. i 226, tražim obaveštenje od Ministarstva pravde šta država Srbija, kao potpisnica Dejtonskog sporazuma, preduzima da zaštiti ljudska i imovinska prava Srba iz BiH, od kojih su mnogi u međuvremenu postali državljani Srbije? Nastaviću gde sam maloprije stao. Govorio sam o etničkom čišćenju, o razmerama etničkog čišćenja Srba iz BiH. U Kupresu, u kojem sam rođen, Srbi su činili 60% stanovništva, u gradu Kupresu su činili dve trećine stanovništva i u njihovom vlasništvu se nalazilo više od dve trećine zemljišta u gradu Kupresu. Sada u Kupresu ukupno imate osam Srba, prosečne starosti 63 godine. U susednom gradu Duvnu, Tomislavgradu, živi devet Srba. U Čapljini od 1992. godine nema nijednog Srbina. U Ključu ih živi samo 18. U Bihaću je prije rata živelo 16.000 Srba. Sada ih ima 380. Među poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije se nalazi jedna od žrtava etničkog čišćenja iz Bihaća, gospođa Milica Radović. Od predratnih 24.000 Srba u Sanskom Mostu sada ih tamo živi 2.500. Najveće etničko čišćenje izvršeno je u Sarajevu. Od predratnih 160.000 Srba, koliko je živelo u glavnom gradu BiH, sada ih ima 7.000. Oni nemaju pravo na rad, a kamoli pravo na rukovodeća radna mjesta u preduzećima i na političke funkcije. Da bih vam pokazao u kakvim uslovima žive Srbi povratnici u federaciji BiH, navešću još jedan podatak. U najmanje 70 srpskih naselja u federaciji BiH, u kojima ukupno živi 15.500 stanovnika, među kojima 2.200 dece, još uvek nema električne energije. Podsećam, od rata u BiH je prošlo 13 godina. Mislim da svaki put kada govore o etničkom čišćenju, o ratu u BiH, o Ratku Mladiću, o navodnim ratnim zločinima koje su počinili pripadnici srpske vojske i policije da bi predstavnici vlasti u Beogradu trebalo da vode računa o ovim podacima. Još jednom tražim obaveštenje - zašto država Srbija ne preduzima apsolutno ništa da zaštiti građanska prava, imovinska prava svojih državljana koji su protjerani iz BiH?
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, ubeđena sam da ćete ovaj put priznati da ste prekršili Poslovnik i to član 27. stav 1. tačka 3, a u vezi sa članom 121. Pošto pričamo o vrlo ozbiljnim stvarima, na osnovu Poslovnika i mogućnosti koje nam Poslovnik daje, želim da obavestim javnost Srbije da podatak koji stoji na ovoj tabli da je sa ove strane, u skupštinskoj većini, ovoj postojećoj i onoj dole budućoj 52 ljudi, nije tačno. Svega 13 narodnih poslanika je sa te strane u sali. Zaista očekujem da primetite takve stvari, gospođo Čomić. Rizikujem da mi, kao prošli put kada sam skrenula pažnju na tu činjenicu i na taj podatak, isključite mikrofon. Ne znam zašto ste se tada naljutili. Samo sam dobronamerno želela da vam pomognem, odnosno da vam skrenem pažnju da pozovete službe da resetuju ovo stanje, da pokupe kartice poslanika koji ih nisu poneli sobom, u skladu sa članom 121. Samo vas molim da u okviru objašnjenja ne pričate kako mi sa ove strane, poslanici SRS, sedimo u sali a ne stavljamo identifikacione kartice. Naravno, mi smo poslanici opozicije i mi to možemo. Ali, oni koji predstavljaju vlast ne smeju da obmanjuju, jer građani vide da smo mi ovde, zato što smo na ovom mestu, što govorimo, što im skrećemo pažnju, što ih upozoravamo na loš rad Vlade, na opasnost koja se nadvila nad Srbijom, na probleme Srba na KiM, na korupciju i kriminal; mnogo toga što se može staviti na dušu Vladi Republike Srbije i na dušu predsednika države. Ali, vi iz skupštinske većine ste u obavezi, onoliko koliko vas je, da vas toliko bude predstavljeno i na ovoj tabli. Molim vas da, u skladu sa članom 121, pozovete stručne službe i da se utvrdi tačno koliko je narodnih poslanika u sali. Nemate pravo, bar toliko, da obmanjujete građane Srbije, jer zaista je dosta obmana ovom narodu i građanima Srbije, pre svega od Vlade Srbije, od predsednika Republike. Dosta je straha i strahova koje građani trpe svakodnevno, od toga da li će da izgube posao, do toga šta će da uradi misija Euleks na KiM, ko im je dao saglasnost da tamo odu bez saglasnosti Skupštine. Izvinjavam se, vreme mi je isteklo.
Zahvaljujem na podsećanju i na kršenje člana 121. od raznih poslanika. Molim službu Narodne skupštine da, ulaskom u salu, ukloni kartice iz elektronskog sistema za glasanje koje poslanici, poštujući član 121, nisu sobom poneli iz sale, i to odredbe čl. 121. i 122. važe za sve poslanike. Molim vas da ne izričite neistine za govornicom da predstavnici većine imaju ikakva različita prava od predstavnika parlamentarne manjine. Jednake obaveze, jednaka prava i jednake dužnosti imamo po Poslovniku kada su u pitanju članovi 121. i 122. i ne postoji odredba u Poslovniku koja bi bilo kog poslanika, kojoj god poslaničkoj grupi pripadao, oslobađala obaveze da svoju poslaničku karticu nosi sobom, da se registruje pri ulasku u salu i da izlaskom iz sale ponese sa sobom svoju poslaničku karticu. Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, kolege, ponovo bih da postavim pitanje po članu 226. socijalno neodgovornoj Vladi, onoj vladi koja nam je u predizbornoj kampanji obećala stotine hiljada radnih mesta. Kako misle da napune budžet, poštujući stav 2. člana 8. Ugovora, koji je potpisao predsednik države Boris Tadić, sa državnim sekretarom SAD Kondolizom Rajs, a on glasi ovako: ''Partneri SAD biće izuzeti od plaćanja poreza ili sličnih dažbina koje se primenjuju u Republici Srbiji i mogu da uvoze, izvoze i koriste u Republici Srbiji ličnu imovinu, opremu, zalihe, materijale, tehnologiju, sprovode obuku i pružaju usluge koje se odnose na izvršenje ugovora sa SAD u skladu sa ovim sporazumom. Takav uvoz, izvoz i korišćenje biće izuzeti od postupaka odobrenja, drugih ograničenja, plaćanja carine, poreza i drugih dažbina u Republici Srbiji.'' Stvarno da čovek ne poveruje. Prosto ne mogu da verujem da je neko iz Vlade imao hrabrost da ovakav sporazum ponudi poslanicima Skupštine Srbije da ga mi ovde ratifikujemo. U članu 4. se kaže dalje - da bi se olakšala implementacija ovoga člana, nadležni organi SAD blagovremeno će obavestiti nadležne organe Srbije o nazivima partnera sa kojima su zaključeni ugovori, uključujući i datum njihovog isteka. Pazite ovo, s jedne strane imate to da određene institucije, državni organi države Srbije ne smeju da proveravaju, ne smeju da carine, niti da ometaju partnere vojske SAD, koji će se zacariti ovde u državi Srbiji, a s druge strane navodno će oni obaveštavati naše institucije koji su to njihovi partneri koji će prolaziti kroz zemlju Srbiju. Drugim rečima, to znači - obavestićemo određene institucije države Srbije da ne ometaju naše partnere, da im ne smetaju i da im se ne nalaze na putu, makar na onom putu kuda prolaze. S obzirom da ne smemo da ih proveravamo, da li vam se ne čini da će upravo na putu koji ide od Pakistana, Avganistana, preko Iraka, preko Turske, pa preko Srbije do zapadne Evrope, kuda se švercuje i prolaze određene supstance, narkotici, itd, to biti upravo zapečaćeno i plombirano u tim vozilima, koje naše službe, naše carine i naše institucije neće smeti da proveravaju. Molim odgovor, po članu 226, od Ministarstva ekonomije, Ministarstva odbrane, Ministarstva policije, a može i predsednik Vlade da se malo uključi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo poslanici, reklamiram članove 225. i 226. Pre pet dana sam izneo ovde javno, već kad je počeo požar u Loznici tj. u "Viskozi", danas sam bio u Loznici, obišao ono, hvala bogu dobro je, mogla je da bude i to jedna od najvećih katastrofa, ekoloških katastrofa na tom području. Ono što je bitno i što sam izašao da kažem jeste to da smo SRS, opštinski odbor i moja malenkost u više navrata govorili koliko se pljačka "Viskoza", posebno te sekundarne sirovine, koje se seku aparatima za varenje, brusilicom, gde se normalno pojavljuju iskre, a znajući, zato što sam dugo godina radio u toj fabrici, znam da je na svakom metru toga prostora opasno raditi sa vatrom i kada se nešto radi ili vari uvek prisutan bude neko od vatrogasaca. I to ne bi bilo strašno da su službe, posebno inspektor, kriminalni inspektor, inspektori za ekologiju odmah reagovali kada smo mi pre mesec dana govorili o tome, najverovatnije po mojoj proceni ne bi se desilo ovo. U krađu u "Viskozi" tih sekundarnih sirovina umešani su čak i neki direktori. Danas sam čuo od radnika "Celuloze" koji su došli danas, a imali smo konferenciju za štampu, kada su videli da se kradu i uzimaju te sekundarne sirovine, pitali direktora da li je upoznat s tim. Najverovatnije jeste, čim je rekao - mogu da radim, nisu došli vaši, nego došli su moji. Vidite dokle je došlo, koliko imaju slobode kada dođu demokrate ili bilo ko drugi na vlast, da mogu da kradu i da uzimaju ono što im dozvoljava, najverovatnije, ta lokalna vlast ili vlast, hvala bogu, u Srbiji. Zato molim sve organe koji su obavezni da ispitaju zbog čega je došla, kako sam upoznat i kako su mi radnici rekli, grupa koja je išla dole da seče, faktički da vadi sekundarne sirovine da bi prodavali i zaradili neki dinar. Verujte mi da su o svemu tome upoznati direktori i oni koji su odgovorni za to u "Viskozi".
Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Narodna poslanica Vjerica Radeta, izvolite. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu članova 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Govorili smo poslednjih sat vremena otprilike o onome što je danas aktuelizovano, a aktuelno je odavno, o tome kako i na koji način predstavnici Vlade Republike Srbije snishodljivo ispunjavaju naloge Serža Bramerca, da bi mu se dodvorili, da bi on rekao za njih negde neku lepu reč. Naravno, od tih lepih ili kakvih god reči Srbija i građani Srbije neće imati ništa, zato što to što će Serž Bramerc da vas pohvali, gospodo iz vladajuće većine, iz Vlade Srbije i gospodine Borisu Tadiću, to ne znači da će vam otvoriti vrata EU. Ta vrata će vam biti otvorena onda kada priznate javno da je Kosovo i Metohija okupirana, a jeste okupirana od strane Euleksa, zato što je to neko potpisao, a mi još uvek ne znamo ko, zato što ovaj parlament nije dao pozitivno mišljenje ili saglasnost za tako nešto. Posle toga moraćete da ispunite uslove dobrih suseda, jer i to je ono što će da vam traže i što ste spremni da ispunite, pa onda ide vojvođanski ustav, prvi korak ka odvajanju Vojvodine. To je ono za šta se zalaže DS. To što "nije tačno" objašnjavaćemo se ovde ako to, ne daj bože, dođe na dnevni red. Kada smo mi govorili za neke druge stvari, draga koleginice, vi ste, ne vi lično, govorili ste nije tačno, nije tačno, ali sada vas pozivam, izađite odmah, pošto svaki put kad pomenemo Vojvodinu, vi reagujete da nešto nije tačno, sada vas prozivam, izađite i u skladu sa Poslovnikom objasnite šta to nije tačno i šta će to Srbija dobro dobiti od odvajanja Vojvodine, za koje se vi zalažete. To je tragično i to je strašno. Tražim sada, na osnovu članova 225. i 226, gospođo Čomić, da hitno dobijemo objašnjenje šta se to danas dešava u Aranđelovcu, šta se to danas dešava u okolini Aranđelovca, ko je sledeći, da se ljudi pripreme, da sklone decu, jer upadaju naoružani, ne govore srpski, narod je preplašen, hitno tražimo informaciju i saopštenje o tome šta se to danas dešava u Aranđelovcu?
Narodni poslanik Dobrislav Prelić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu članova 225. i 226. Tražim informaciju od Vlade Republike Srbije - kada će prestati da baca prašinu u oči građanima Srbije? Kada će prestati da daje lažna obećanja i da sprovodi politiku SAD i EU? Kada će ministar Jeremić početi da zastupa interese Srbije, a ne da sve radi po nalogu i u dogovoru sa Vašingtonom i Briselom? Navodna pobeda, kada smo dobili mišljenje UN da se prihvati inicijativa Srbije da Međunarodni sud pravde da mišljenje o samostalnosti Kosova, odmah posle dan-dva bratska nam Crna Gora i prijateljska Makedonija su priznale nezavisnost Kosova. Instaliranje Euleksa je dokaz da je ova vlada nemoćna i da, jednostavno, želi da sprovodi politiku stranih obaveštajnih službi, Vašingtona i Brisela. Sledeći korak je AP Vojvodina. Evo kako. Bojan Pajtić, predsednik Izvršnog veća, verovatno pošto nije bio predsednik vlade, želi da bude predsednik vlade AP Vojvodina. Budžet koji dobija AP Vojvodina, u visini od 7%, pre svega je služio da se kupe glasovi u AP Vojvodina, da se izvrši nalog stranih obaveštajnih službi u Vojvodini, kako bi se radilo na otcepljenju Vojvodine od Srbije. Strane obaveštajne službe Velike Britanije, SAD i Nemačke velikim kapitalom kupuju zemlju u AP Vojvodina. Pored toga, hrvatski tajkuni su kupili ogromne parcele i veliku površinu zemlje u AP Vojvodina, preko svog tajkuna, najpoznatijeg u Hrvatskoj, Ivice Todorića. On direktno dobija novce od Vlade Republike Hrvatske i od Nemačke, a dokaz za to imam i ja, jer sam bio u Nemačkoj, ispred opštine Odžaci, kada je jedan ministar u Bad Šimbornu, to je blizu Štutgarta, rekao, a meni je to prevedeno od jednog našeg čoveka, da će nemačka vlada do 2010. godine raditi na tome da se zemlja vrati nekadašnjim podunavskim Švabama u Vojvodini. To je istina i to je činjenica od koje ne može niko da pobegne. Siguran sam da sve ovo što je, pre svega, Boris Tadić pokušao u Srbiji da uradi razbijanjem opozicije i pokušajem razbijanja u SRS, da mu neće uspeti i da će imati ko da zaštiti, pre svega, interese Vojvodine.
Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, treći mi je mandat u ovoj skupštini. Juče sam doživeo jednu od najvećih poniženja kao poslanik Narodne skupštine. Naime, Odbor za inostrane poslove umesto da se sastane, znate koliko je interesovanje narodnih poslanika i novinara bilo, jer je juče prisustvovao ministar inostranih poslova, umesto da se sastane u nekoj od velikih sala, spakovali su nas na treći sprat, u salu koja ne može da primi ni sam odbor. Kada smo došli, nismo mogli da nađemo mesto da sednemo. Zahvaljujući tome što je sekretar Odbora ustala, ustupila je mesto, mogao sam da sednem. Toliko je bilo interesovanje i narodnih poslanika, i članova koji su prisustvovali, kao i članova odbora, za razgovor, za pitanja ministru inostranih poslova. On je rekao: Uz sve uvažavanje svih vas, u pola dva imam sednicu Vlade i moram da budem u Vladi do dva. Pošto nisam uspeo da ga juče pitam, po čl. 225. i 226, gospođo predsedavajuća, pitam ga sada. Ko je dozvolio da se Euleks instalira na onakav način? Boris Tadić, tačno. Jedan od zaključaka subotičkog plenuma bio i taj da Srbija treba da ćuti dok se poslednja slamka spasa za KiM, Rezolucija 1244, brutalno gazi, da Srbija ćuti i da se, umesto onih u koje su Srbi na KiM imali poverenja, postavlja Euleksi Ahtisarijev plan za otimanje KiM, za pravljenje države na delu srpske teritorije, sprovodi polako u delo. Pitam Borisa Tadića, predsednika ove države, koji je položio zakletvu pred nama, u onom Domu gore, da će poštovati Ustav, da će se boriti se za teritorijalni, državni integritet države Srbije, zašto danas taj isti Boris Tadić ćuti? Zašto žuto preduzeće ćuti? Zašto Vlada Srbije ćuti? Zašto ministar inostranih poslova nema vremena za narodne poslanike, za predstavnike vlasti? Da vas podsetim, dame i gospodo, od tri ravnopravne grane vlasti, izvršne, zakonodavne i sudske, zakonodavna je malo ravnopravnija, jer oni pred nama polažu zakletvu, a ne mi pred njima. Oni nama treba da polažu račune, a ne mi njima. Zahvaljujem.
Određujem pauzu. Rad nastavljamo u 15.15 časova raspravom u pojedinostima na član 76, na koji je amandman podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Hvala. [[Posle pauze – 15.15]] Nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice Narodne skupštine Republike Srbije. U prepodnevnom delu stali smo kod amandmana koji je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo se u prepodnevnom delu rasprave jedan deo radnog dana, pred kraj tog prepodnevnog dela obraćali na osnovu Poslovnika Narodne skupštine. Neposredan povod za to bila su saznanja koja smo imali, a vezano za nešto što se dešavalo u Aranđelovcu, navodno hapšenje nekog od haških begunaca, kako je bilo predstavljeno u elektronskim medijima. Čuli smo da se tamo maltretirala neka porodica. To su informacije koje smo dobijali od ljudi sa terena, ali smo tražili da nam neko iz Vlade Republike Srbije hitno kaže o čemu se zapravo radilo. I dalje mislimo da je to neophodno i ne možemo preko tako značajnih stvari da prelazimo tako što se napravi jednočasovna pauza u skladu sa Poslovnikom i da posle te pauze se ponašamo kao da se ništa nije desilo. Jeste, desilo se, dešavalo se. Moramo da znamo mi narodni poslanici, moraju da znaju građani Srbije šta se zapravo dešavalo, kakva je akcija bila u pitanju, ko je vodio akciju. Prema informacijama koje smo dobili, tu akciju je vodio neki oficir iz M6. To su veoma opasne stvari za državu Srbiju, za integritet naše zemlje i insistiramo, i insistiraćemo dokle god ne dobijemo obaveštenje od vas, gospođo predsedavajuća, a vi ćete svakako da ga zatražite od nadležnih službi, na tome da saznamo šta se to dešavalo, dokle će građani Srbije da se maltretiraju da bi neko udovoljavao Seržu Bramercu, da bi neko udovoljavao kojekakvim činovnicima zemalja EU, a sve to na štetu građana Srbije. Ne smete više da plašite građane Srbije, morate da se ponašate kao odgovorna i ozbiljna vlast. Pošto još uvek nemamo pravu informaciju, nadamo se da je bilo kao i do sada, da su tamo bili svi osim Ratka Mladića.
Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Dušanka Plećević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. Poslovnika i tražim odgovor od Vlade Srbije: Na koji će način zaštititi preostali srpski narod na Kosovu i Metohiji pošto je UNMIK završio svoj posao? Ovo pitanje postavljam pošto se svi osim Šiptara nalaze u ogromnom strahu i bojazni za goli život. Mene nisu zavarale šiptarske demonstracije protiv Euleksa i njihovo navodno protivljenje njegovom instaliranju. Veoma dobro su mi poznata njihova glumatanja osamdesetih godina, kada je eskaliralo njihovo divljanje protiv države Srbije, srpskog naroda i svih koji su se pod njihovim terorom iselili iz svojih kuća sa Kosmeta. Među njima je i veliki broj njihovih sunarodnika koji se nisu priklonili tamošnjem plemensko-narkodilerskim klanovima. Nije valjda da je skupštinska većina zaboravila onaj banalan protest u rudarskoj jami i ono navodno posredovanje Stipe Mesića o navodnom smirivanju navodno ugnjetenih Šiptara. Niste valjda zaboravili ono prerušavanje u staricu na stadionu u Prištini Azema Vlasija, budućeg ambasadora tzv. države Kosovo u Crnoj Gori. Mlađi poslanici DOS-a ili sada ZES-a možda se i ne sećaju, ali mogu da pitaju svoje starije kolege, da im objasne šta se to dešavalo osamdesetih godina, jedino ako nisu izbrisali sećanje, ako im neka sila nije izbrisala sećanje na taj period. Nekim sporazumom između Tadića i UN, Euleks, koji je u našim medijima nazvan misijom, uvukao se tajno, vampirski, 9.12.2008. godine u svetu srpsku zemlju. Niko od nas poslanika opozicije nije upoznat sa sadržajem tog navodnog ugovora, tako da je to najgrublje kršenje Ustava Republike Srbije. Niti je Tadić imao mandat Narodne skupštine da sklapa međunarodne sporazume, niti bilo ko iz Vlade, niti takav sporazum ima važnost dok se ne ratifikuje u našoj Skupštini. Skupština očigledno ne sme ni da zna za sadržaj ovog sporazuma. Njega jedino hvale Tadić, Đelić, Dinkić i neke nevladine organizacije, samo nama, zakonitim predstavnicima građana, ova velika tzv. diplomatska pobeda nije poznata. Nema odgovora od aktera ovog nezakonitog čina. Na naša legitimna pitanja mi dobijamo upozorenja, opomene, sve dok se sednica Skupštine naprasno ne prekine. Zbog toga sam ubeđena da je sve u vezi ove misteriozne, navodno statusno neutralne misije, urađeno neustavno, a samim tim i nečasno i štetno po državu Srbiju i po srpski narod. Hvala.
Narodni poslanik Vladan Jeremić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, koristim svoje pravo da na osnovu člana 226. poslovnika o radu Skupštine zatražim objašnjenje od nadležnih, a siguran sam da je to u ovom slučaju Ministarstvo za lokalnu samoupravu, a povodom dešavanja na sednici SO Mladenovac, koja je održana 2. decembra 2008. godine. Naime, skupštinska većina u gradskoj opštini Mladenovac pokazala je još na konstitutivnoj sednici manire kojima će se rukovoditi u radu. Tako smo bili svedoci da se konstatuje, recimo, da je broj onih koji glasaju za i protiv zajedno veći od ukupnog broja odbornika koliko broji skupština u Mladenovcu. Potom, i pored priznanja tadašnjeg sekretara Skupštine opštine da je, shodno odredbama Zakona o lokalnoj samoupravu i poslovnika o radu, Administrativno-mandatnu komisiju trebalo da formiraju predstavnici tri izborne liste koje su osvojile najveći broj glasova, gde je svakako mesto pripadalo i SRS, formira se organ od isključivo predstavnika skupštinske većine. I tako, dok građani Mladenovca iz dana u dan sve teže uspevaju da obezbede elementarne uslove za životnu egzistenciju ili, bolje rečeno, da prežive od danas do sutra, skupštinska većina koju čine svi, nasuprot SRS koja je ostala u opoziciji sa građanima, nastavlja sa pravnim terorom. Evo šta se desilo na prethodnoj sednici SO Mladenovac. Čuli ste da parlament broji 55 odbornika, sedam odbornika SRS ne učestvuje u glasanju po prvoj tački dnevnog reda, koja je bila posledica toga da bi se zadovoljili koalicioni sporazumi skupštinske većine, a omogućeni novim statutom Skupštine grada Beograda. Dakle, za odluku o prestanku mandata za četvoro odbornika glasa 48 odbornika, čime je doneta odluka o prestanku njihovog mandata. Potom sledi predlog da mandati prestanu za još troje odbornika. Sada, ono što je neverovatno, ponovo je 48 glasova za. Dakle, imamo sedam odbornika kojima je konstatovan prestanak mandata, ali koji, po svoj prilici, učestvuju i dalje u glasanju prilikom sledećeg, a to je, tek ono treće, verifikacija novih sedam odbornika. Pitanje koje postavljam jeste da li su za ovakve odluke glasali oni koji su ostali bez mandata ili su možda požurili oni kojima su tek trebalo da budu verifikovani mandati? Šta je onda zapravo sa legitimitetom svih odluka koje su potom donesene na sednici Skupštine opštine? Poznato je da je ono što je brzo, to je i kuso. Očigledno da je skupštinska većina u Mladenovcu požurila da podeli sladak kolač, dok građani samo mogu da ispiju još jednu gorku pilulu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Popović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa članom 225. i 226. Poslovnika, jer su mi potrebna određena obaveštenja od predsednika Vlade i ministra ekonomije, kako bih mogao da obavljam svoju dužnost narodnog poslanika. U Srbiji je, dolaskom DOS-a, uvedena jedna čudna praksa koje nema nigde na ovom svetu, nema ni u jednoj zemlji. Naime, otkriveno je da slovenačke firme u Srbiji ne plaćaju porez državi Republici Srbiji. Slovenija i slovenačke firme u Srbiji se ponašaju kao da je Srbija njihova kolonija i da, prema tome, ne moraju da plaćaju porez svojoj koloniji, niti da poštuju zakone Srbije. Iz dnevne štampe javnost Srbije je obaveštena da je slovenački "Merkator" izgradio robnu kuću u Nišu bez ijednog jedinog papira iliti dozvole. Na sve zabrane građevinske inspekcije iz Niša, bahati investitor iz zemlje koja nam je streljala više od 100 dece u uniformi JNA, nije se obazirao. S pravom se tako ponašao, jer smo im oprostili streljanje više od 100 vojnika JNA, a zašto ne bi i neke formalne papire i građevinske dozvole? U Novom Sadu su hteli da sruše stadion FK "Vojvodina" i da na njegovom mestu grade robnu kuću, ali su se fudbalske legende digle na noge i sprečile taj suludi i drski čin. Ovo je samo uvod da bi se shvatilo ponašanje predstavnika zemlje koja nam je prva počela razbijanje domovine i koja je na zločinu streljanja stotinu vojnika JNA i stvorila svoju zemlju. Prema poreskoj kartici poreskog obveznika "M. Rodić", PIB r. 104414232, na poreskom računu broj 714112, koji je inače dostavljen Mlađanu Dinkiću, kao tadašnjem ministru finansija i Republičkom javnom tužiocu za suzbijanje organizovanog kriminala, samo u periodu od osnivanja 23.5.2006. godine do 21.5.2007. godine evidentirane su obaveze za plaćanje PDV-a u iznosu od 1.024.075.067 ili 12.800.938,34 evra, koje su na istoj poreskoj kartici na dugovnoj strani nezakonito stornirane i proknjižene sa stanjem na dugovnoj strani i u saldu su obaveze za plaćanje PDV-a iskazane kao da nisu ni postojale. Osnivač društva sa ograničenom odgovornošću "M. Rodić" Novi Sad je poslovni sistem "Merkator". To je materijalni dokaz da "Merkator" ne plaća porez Srbiji. Imamo informaciju da je predsednik koalicije zelenih navedenu poresku karticu poreskog obveznika "M. Rodić" uručio Mlađanu Dinkiću, sa naznakom da je to poklon budžetu Srbije u iznosu od 12,8 miliona evra, ali reakcije nije bilo. Republički javni tužilac za suzbijanje organizovanog kriminala je primljenu krivičnu prijavu samovoljno prekvalifikovao u obično krivično delo i poslao zameniku opštinskog javnog tužilaštva u Novom Sadu, gospodinu Holceru, koji opet za godinu i po dana nije ništa uradio. Na postavljeno pitanje Poreskoj upravi dobijen je nedvosmislen ugovor da "Merkator" nije platio porez, ali da on više nije u njihovoj ingerenciji, već da je u ingerenciji Centra velikih poreskih obveznika. Zato danas javno i pred celokupnom javnošću postavljam pitanje predsedniku Vlade: Ko je osnovao i po kom zakonu Centar velikih poreskih obveznika? (Predsedavajuća: Tri minuta, 30 sekundi.) Završavam. Po kom zakonu ili pravilniku radi ovaj centar velikih poreskih obveznika? Još jedno pitanje, ako slovenačke firme ne plaćaju porez Srbiji, postavljam javno pitanje predsedniku Vlade i ministru finansija, kome slovenačke firme plaćaju reket?
Da li još neko želi reč? Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. (Vjerica Radeta, sa mesta: Još bi neko hteo reč.) Narodni poslanici, pitala sam da li još neko želi reč, sačekala sam i pitala, uključujući i koleginicu Natašu Jovanović koja je rekla – ne. (Nataša Jovanović, sa mesta: Po Poslovniku, ne.) Ako zaista mislite da predsedavajući pita da li neko želi reč o povredi Poslovnika, molim vas za malo koncentracije pri praćenju toka sednice. Koleginica Nataša Jovanović je rekla - ne i to mi je bila potvrda da niko više ne želi reč, te sam prešla na sledeći amandman. Pošto narodni poslanici sa nedovoljno pažnje prate zasedanje, vraćamo se na amandman na član 76. koji je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman, u ime poslaničke grupe SRS, na član 76. Zakona o javnim nabavkama da se stav 4. briše. Pre nego što bih rekao nešto o ovom amandmanu, građani moraju da znaju, koji god zakon predložite ili donesete, u tim zakonima imamo uprave i agencije. Zašto nam služe te uprave i agencije? To je svima jasno - za zaposlenje stranačkih ljudi i pranje novca. Na čelu svake uprave ili agencije je partijski čovek koji dobija direktno naređenje od ministra i zato u svakoj oblasti imamomafiju. Zadnji primer je gasna mafija i povećanje cena gasa građanima od 60%. Jedno je prava istina - da je gasni sporazum za građane Srbije dobar, preko ovog magistralnog voda građani Srbije će naredne dve godine dobiti, sva domaćinstva, prirodni gas. Sve ostale radnje su građani videli, da ovde postoje dva lobija. Ovde je svima jasno da ti lobiji hoće da ovaj sporazum sa Rusijom i Ruskom Federacijom ne prođe. Reći ću vam primere javnih nabavki i tendera iz grada Kruševca, odakle dolazim, iz Direkcije za urbanizam, Gerontološkog centra i Doma zdravlja. Ovde je malo interesantno da su svi direktori u tim ustanovama i organizacijama bili ljudi iz G17, da nema nijednog direktora iz neke druge političke partije. U Direkciji za urbanizam bivši direktor, ime i prezime - Mile Petrović, G17, rađene su neverovatne radnje. Takvih ugovora ima preko 20. Reći ću vam jedan primer, osnovni ugovor - 11.200.000 dinara, dodatni radovi 14.000.000, ukupno 25.200.000 dinara. Mi znamo, po Zakonu o javnim nabavkama, da povećanje može biti samo 25%, a ne 150%, kako se vidi ovde. Nigde nema tog direktora, nije više direktor. Direktor Direkcije za urbanizam je iz SRS dr Milan Punišić. Sve ove radnje smo predali istražnim organima i, na kraju, nadamo se da će završiti posao po zakonu. Imamo još jedan primer - Dom zdravlja, dr Vojkan Kulić, G17, ponovo. Ovde imamo, gde su domovi zdravlja, zdravstvene stanice u Kruševcu. Na teritorijiopštine Kruševac preko 50 tih zdravstvenih stanica je renovirano. Neverovatne se cifre ovde pominju. Osnovni ugovor od 200.000 dinara za jednu običnu zdravstvenu stanicu, izlazio je po sedam puta više. Dom zdravlja je kompletno renoviran, nabavka aparata, nameštaja, a niko drugi nije mogao da radi, vi ćete me ispraviti, ako pogrešim,firma "Trešnja" iz Beograda, po naređenju ministra. Gerontološki centar u Kruševcu, zamena stolarije, bio je tender, javili su se ljudi po zakonu na tender, najbolju ponudu je dala firma iz Kruševca, 21 milion i 800 dinara, poništen tender, ne može niko da radi iz Kruševca, po naređenju ministra mora da radi firma iz Beograda, 58 miliona i 200 hiljada dinara. Moram ovde jednu istinu reći, nema tu onih ljudi koji su izašli iz SRS, pre godinu i osam meseci sam dobio poziv na telefon iz SRS u 9,24 časa, zvala me je gospođa Ljilja da se javim zameniku predsednika stranke, tadašnjem, kome sada ne znam ime, zaboravio sam, javio sam se na telefon i on mi je rekao - nemoj dirati tog čoveka, on je naš čovek. Nisam to poslušao, mi smo i dalje na konferencijama za štampu izlazili sa time, jer mi je bilo sumnjivo. Pre toga, u kancelariji kod istog čoveka, bio sam pozvan u vezi "Župe", gde je tada vlasnik bila Violeta Josifova, pričano je o privatizaciji "Župe", gde je ona rekla, preda mnom i pred njim, da je ona kupila to po zakonu. Kad je ona izašla, na telefon je pozvan Mišković i rečeno je da je Momčilo Duvnjak kod njega i da neću više prozivati Miškovića da je učestvovao u privatizaciji i uništenju "Župe". Ponovo nisam stao, jer je Mišković učestvovao i uništio je "Župu", kruševačku privredu i mogu otvoreno da vam kažem da je na kruševačkoj privredi učinjen genocid 2005. godine. Dobro znate da je Kruševac bio najjači industrijski grad. Nemamo više ni "Župu", "Merimu", "22. juli", "Cepak", "Rubin", "Jastru" i "Trajal", "Jastrebac", "ŠIK", "Elektrouniverzal". Nijedna firma više ne radi. Ovde imam pravo da iznosim sumnju i da sumnjam. Pre dva meseca smo imali eksploziju u "Trajalu". Tvrdim sa ove govornice da je eksplozija nameštena od vlasnika, koji je iz Bugarske. Država mora da pomogne "Trajalu". Mi iz SRS nismo za to da ova privatizacija se poništava, samo tražimo da vlasnik ispoštuje sve ugovore, jer ako nema "Trajala" i "14. oktobra", više nema ni Kruševca, to svi dobro znaju. Država je kriva za sve ovo, država nam nije dala saopštenje u vezi ovoga, vlasnik nam nije dao da uđemo u fabriku, a mi smo dole, vršimo vlast, SRS, DSS i SPS. Na ovo moramo da dobijemo odgovor. Reći ću vam samo jedan primer, šta je rađeno u Kruševcu. Kruševac je do 2000. godine imao 45.000 zaposlenih. Posle 2000. godine, od 5. oktobra bez posla je ostalo 30.000 ljudi, pa vi to matematički pomnožite, 30.000 puta 20.000 plate, to je 600 miliona dinara svaki mesec manje u gradu Kruševcu. Da li je neko morao da uništi hemijsku industriju "Župa"? Prva fabrika plavog kamena u Evropi, osnovana 1934. godine. Da li ijedan vinograd u Srbiji može da rodi grožđe bez "Župe"? Ne može bez plavog kamena. Da li možemo imati zdravu pijaću vodu bez "Župe"? Ne možemo, "Župa" proizvodi najbolji hlor. Hoće i hteli su, nismo dozvolili, da prodaju kruševački vodovod francuskoj firmi "Veoli". Zašto ovo pričam? Ta ista "Veoli" sad, pošto je oduzeta privatizacija Violeti Josifovoj, poništena, hoće da proda "Župu" istoj toj firmi francuskoj. Ta francuska firma ima duplo lošiji kvalitet hlora i svega. Mislim da ovde neki ljudi koji misle da su stručni, da znaju sve, treba da dođu u grad Kruševac, da vide šta i kako se radi sa privredom. Tvrdim sa ove govornice da smo mi iz SRS ponosni što smo tamo u vlasti, imamo najviše odbornika, osvojili smo, sa ljudima iz DSS i SPS, redak smo grad koji nema nijednog dinara zaduženja. Videli ste u zadnja dva meseca, Kruševac je grad gde nije ova koalicija ista, vidite sami, kao na republičkom nivou, koji ima sve pohvale od onih ljudi koji su vaši ministri, adet od ministra za lokalnu samoupravu, Milana Markovića. Na kraju, predložio sam da se iz člana 76. zakona o javnim nabavkama stav 4. briše. U ovom članu želi se da ministar nadležan za finansije već kod otvaranja ponuda kontroliše i utiče na njih. Postavlja se dopunsko pitanje - čemu onda formiranje uprava, republičke komisije za zaštitu prava ponuđača i ostalih oblika birokratskog aparata? Čemu silne radnje oko ocene ponude? U predradnjama se ispunjavaju uslovi, daju se rokovi, dokazuju standardi, stručne reference i ostali kriterijumi. sve napred navedeno pada u vodu, jer se pojavljuje ministar nadležan za poslove finansija, koji uređuje postupak otvaranja i propisuje obrasce za vođenje zapisnika i otvaranje ponuda. Ovde se vidi da ministar favorizuje svoje ponuđače. On bi trebalo da čuva ponuđačevu poslovnu tajnu, to do sada nikada nije bilo. Ovo je oblast gde je veliki mito i korupcija i ministar ne želi ništa da prepusti slučaju i svuda želi da bude prisutan. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, pre nego što pređemo na sledeći amandman, obaveštavam vas da ćemo danas, na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, raditi i posle 18.00 časova, a raspravom po onoj tački dnevnog reda koja u 18.00 časova bude na dnevnom redu, ali ne kasnije od 21.00 čas. Na član 82. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, podneo sam amandman na član 82. stav 2, u kome se kaže: ''Ako ponuđač čija je ponuda izabrana kao najpovoljnija odbije da zaključi ugovor o javnoj nabavci, naručilac može da zaključi ugovor sa prvim sledećim najpovoljnijim ponuđačem.'' Predložio sam da se reč "može" zameni rečju "mora", da se ne sme dozvoliti da poslednji na listi može dobiti posao sa najlošijom ponudom. Naime, kad se završi konkurs, ako najbolja ponuda iz bilo kojih razloga ne može da se realizuje, smatram da bi naručilac trebalo da prihvati sledeću najbolju ponudu, odnosno drugu sa liste. Ovim bi se sprečilo da se posao zaključi sa niže rangiranim sa liste, jer po ovom članu može doći do toga da se sklopi ugovor sa poslednje plasiranim ponuđačem. Ne sme se dozvoliti da se takvi ugovori sklope, tj. da se preskoči niz povoljnijih ponuda, odnosno da se izabere neki, recimo sedmi sa liste, a da se zaobiđu rangirani od drugog do šestog mesta. Ako se sklopi ugovor sa nekim sa liste ponuđača, onda to mora biti najbolje rangirana ponuda, a ne sme biti, kako stoji u članu "može". Znači, mora da bude nabolje rangirana ponuda. Zbog toga se ovim amandmanom predlaže brisanje reči "može" i umesto iste staviti reči "mora". Protekli period u javnim nabavkama je obeležio veliki broj malverzacija. Afere su zastupljene u svim segmentima društva, u svim oblastima. Afera javnih nabavki nije zaobišla ni vojsku. Setimo se ugovora Ministarstva Srbije i Crne Gore koje je sklopilo, po državu štetne ugovore o nabavci vojne opreme, vredne oko 300 miliona evra. Za samo par dana cene proizvoda su znatno uvećane, tako da su šlemovi, koji je trebalo platiti po 200 evra, plaćeni 250, pancirima je narasla cena sa 1.200 na 1.750 evra, a maskirnim odelima sa 280 na 445 evra. Na razlici u ceni samo ova tri proizvoda, država je oštećena za 40 miliona evra. Ministarstvo odbrane potrošilo je veliki deo novca van namenske potrošnje namenjene budžetom. Obaveze prema dobavljačima bile su 2,8 milijardi dinara, a narasle su na neverovatnih šest milijardi dinara. Što se vojske tiče, zabeleženo je da je svojevremeno za remont vojnih aviona plaćeno čak četiri miliona evra više od cene koja je postignuta na tenderu. Najdrastičnije kršenje zakona o javnim nabavkama učinilo je i preduzeće "Univerzijada Beograd", koje je sklopilo ugovor bez tendera sa hrvatskim "Varteksom" o oblačenju sportista. Jedna u nizu afera kojom je naneta šteta državi jeste ona u kojoj su učestvovale Marija Rašeta-Vukosavljević, sa još 11 lica, koja su optužena da su pri izradi projekta i rekonstrukcije terminala dva i Vip salona na aerodromu pribavili ličnu korist od više miliona dinara. Tačnije, pribavili su korist od oko 60 miliona dinara i to tako što su najveći deo novca nezakonito prisvojili naduvavanjem ulaznih faktura. Prvobitna istraga je trajala više od godinu dana. Optuženi se terete da su od marta 2003. do aprila 2004. godine prilikom pomenutih rekonstrukcija oštetili državu za oko 220 miliona dinara. Sve je krenulo od krivične prijave 24. septembra 2004. godine, a povod su bile umetničke slike kupljene za Vip salon. Kako je sve naduvavano najbolje svedoči primer kupovine ovih 24 slika. Naime, njih je "Kolubara - Investgradnja" nabavila za milion i po dinara, a naplaćene su čak osam miliona dinara. Reč je o slikama Miće Popovića, Olje Ivanjicki, Save Stojkova i Cileta Marinkovića. Plaćena cena je petostruko veća od tržišne, realne cene. Opremanje Vip salona povereno je već pomenutoj firmi "Kolubara -Investgradnja", a ukupna vrednost radova i opremanja iznosila je više stotina miliona dinara. Prostor je popločan posebnim kamenom iz Brazila, koji se zbog skupoće retko kad koristi i u samom Brazilu, a za relaksaciju gostiju ugrađene su i džakuzi kade. Bile su impresivne cene ukrasnog bilja postavljenih ispred ulaza u Vip salon. Fikus 30 hiljada, Bendžamin 70 hiljada, a za dve biljke je otišlo čitavih 100 hiljada dinara. Internom kontrolom u novembru 2004. godine otkriveno je kako su cene pojedinih predmeta drastično uvećane, čak i do 30 puta. Četvorosed, koji se mogao kupiti za 33 hiljade dinara, kolika je njegova realna i tržišna cena u salonima nameštaja, plaćen je neverovatnih 982 hiljade dinara, skoro milion dinara za jedan običan četvorosed. Fotelja od 17 hiljada plaćena je čak 723 hiljade. Identična je u salonima nameštaja 17 hiljada što je uvećanje cene od 42 puta. Čuvene kašičice za kafu 630 dinara, umesto 25, kanta za đubre 12 hiljada, držač za salvete 16 hiljada dinara itd. Na kraju, u vezi aerodromske afere da napomenem da su ugovoreni poslovi prošireni aneksima, koji su višestruko premašili osnovni ugovor. U osnovnom ugovoru jednog posla na aerodromu određena je vrednost od 16 miliona dinara, iako maksimalan iznos aneksa je mogao biti četiri miliona dinara, on je iznosio čak 60 miliona dinara, odnosno 15 puta više. Prosto neverovatno. Ugovor 16 miliona dinara, a aneks ugovora 60 miliona dinara. Najnovije afere stižu nam iz zdravstva, to jest iz domova zdravlja Palilula, Zvezdara, KBC Bežanijska kosa, KBC Zemun i KBC Zvezdara. Kao što vidimo, nijednu oblast nisu zaobišle afere kada su u pitanju javne nabavke koje je sprovodilo žuto preduzeće. U ovim centrima uvodom u dokumentaciju došlo se do zaključka da su prekršene odredbe Zakona o javnim nabavkama i Zakona o budžetskom sistemu. U opremanju KBC Bežanijska kosa 200 hiljada dinara je plaćena klupa za čekaonicu sa tri sedeća mesta. Ofinger, sa držačem za kišobrane, 13 hiljada dinara, identičan u salonima košta 2.400 dinara. Čajna kuhinja, čija je realna cena 80 hiljada, plaćena je neverovatnih 750 hiljada dinara. Police za kartoteku umesto 16 hiljada, plaćena je 121 hiljadu dinara. Direktorka Doma zdravlja Zvezdara Branka Grujić odobrila je plaćanje komode 33 hiljade dinara, čija je vrednost 6.600 dinara, a konferencijski sto za elektronsku komunikaciju čak 777 hiljada dinara. Direktorka Doma zdravlja Palilula Jasminka Jelić 21. aprila 2008. godine zaključila je ugovor o poslovnoj saradnji bez saglasnosti Upravnog odbora Doma zdravlja, što je suprotno statutu ove ustanove i bez saglasnosti Republičke direkcije za imovinu. Ovaj ugovor odnosi se na nameštaj. Direktorka nije proknjižila prijem nameštaja. Zatim je pokrenula postupak javne nabavke medicinskog nameštaja, po svemu sudeći istog koji je završio preporukom komisije za javne nabavke da postupak bude poništen. Videlo se da je nameštaj isti, da nema konkurencije, te da je postupak javne nabavke bio sama farsa. Od februara do jula 2008. godine u istom domu zdravlja, pored redovne zarade, u plate su uračunate i nagrade za stručni tim, tako da je dom zdravlja isplatio ukupno 599.114 dinara, što je iznad iznosa dozvoljenog zakonom. Najnovija afera javnih nabavki se desila u MUP-u. Više osoba zloupotrebom položaja i falsifikovanjem isprava oštetili su MUP Srbije za više miliona dinara. Oni su, kako je saopšteno, osumnjičeni za primanje i davanje mita, kao i utaju poreza u vezi sa nabavkom odeće za pripadnike MUP-a. Sklopili su ugovor sa MUP-om o proizvodnji i isporuci određenog kvaliteta i da su, koristeći falsifikovane nalaze i podmićujući referente MUP-a, isporučivali robu daleko lošijeg kvaliteta. Pri nabavci robe favorizovani su određeni ponuđači. Često se u MUP-u dešavalo da roba bude lošijeg kvaliteta od dogovorene, a na tome su se štedele velike pare koje su se delile između onih koji sprovode nabavku, favorizovanih firmi i kontrolnih organizacija. Mnogi ponuđači ne mogu da dođu ni do bodovanja, jer u saradnji sa laboratorijom uzroci se često zamene u MUP-u, lošiji se pošalju na analizu i tako izgube pravo učešća na tenderu. Prilikom nabavke uniforme nadležni u MUP-u odrede materijal, potom o vrsti materijala obaveste njima blisku firmu. Sa vlasnicima tih firmi dogovore se gde da urade osnovnu analizu, a zatim i kontra analizu koja se radi pod šifrom, ali koju ti pojedinci dobijaju od ljudi iz MUP-a. Prva isporuka robe je usklađena sa zahtevima konkursa, a veći deo robe bude drugog kvaliteta. Recimo, 20% se isporuči kako treba i na njima se urade sve potrebne analize po prijemu robe, a ostala roba daleko lošijeg kvaliteta, ne kontroliše se, jer sve analize uzimaju od prethodne ispravne isporuke. Prošle godine je bilo 700 žalbi na regularnost tendera i pola tih tendera je poništeno, što u celosti što delimično. Vrednost nabavke u MUP-u na godišnjem nivou prelazi 35 miliona evra, a četvrtina tog novca, odnosno nešto više od osam miliona evra odlazi firmama za koje se nameštaju tenderi. U MUP-u radi oko 40 hiljada ljudi, tako da se godišnje kupuje ogroman broj košulja, kravata, pantalona itd. Pod znakom pitanja je kako se nabavljaju specijalna oprema, gorivo, kupovina motornih vozila, odabir firmi koje ih popravljaju itd. Prošle godine vrednost nabavki u MUP iznosila je tri milijarde 162 miliona 279 hiljada dinara, od čega su velike nabavke koje su išle putem tendera vredele 2.698.237.000 dinara, a preostalo su činile nabavke male vrednosti. Izneo sam niz afera koje su se dešavale u našem društvu u prethodnom periodu. Izneo sam afere u vojsci, MUP-u, domu zdravlja, KBC, na aerodromu. Ima ih mnogo. Javne nabavke, nažalost, u prethodnom periodu, iako je postojao zakon, nisu kontrolisane. Ne verujem da će se nešto bitno promeniti ni usvajanjem ovog novog zakona o javnim nabavkama, jer bitna je kontrola kako se ti tenderi sprovode, kako se sprovode javne nabavke. Zakon, iako je dobar, ako se njega ne pridržavamo, neće nam ništa pomoći.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija godišnje troši na javne nabavke najmanje četiri milijarde evra, a najveće učešće u tim nabavkama imaju javna preduzeća, republička i komunalna. Njihovo učešće se svake godine kretalo oko 60% od ukupne vrednosti registrovanih javnih nabavki. Pomenute četiri milijarde evra su otprilike konzervativna procena koja je rađena isključivo po iskustvima EU, gde na ovakvu vrstu nabavki odlazi oko 15% vrednosti BDP-a. Moguće je da je kod nas stvarna potrošena suma i veća, jer od oko 12.000 je onih koji su u Srbiji naručioci javnih nabavki, samo jedna šestina, odnosno njih oko 2.000 podnose izveštaje. Ti koji su podneli izveštaje potrošili su prošle godine nešto više od dve i po milijarde evra. Procene koje su rađene za zemlje EU pokazuju da višak trošenja po osnovu korupcije čini oko 20% ukupne vrednosti javnih nabavki. Slično važi i za Srbiju, pa bi uštede mogle da budu i do 800 miliona evra na godišnjem nivou. Pri tom, indirektna šteta nastala po osnovu, recimo, loše izvedenih radova na asfaltiranju puteva, koji moraju da se ponove, neodgovarajuće opreme u zdravstvenoj ustanovi, koja ne može da se koristi, pa se pregledi ne mogu obavljati ili se mora nabaviti nova oprema i slično, često je znatno veća od samog iznosa plaćenog za proviziju. Zbog toga su tokom poslednjih meseci, od kada je i ova globalna kriza postala realnost, manje ili više, brojne zemlje odlučile da posebnu pažnju posvete toj efikasnoj primeni mehanizama - kontrole budžetskih trošenja. U kriznim vremenima, javne nabavke posebno dobijaju na značaju. U ime SRS podneo sam amandman na član 82. stav 4. Predloga zakona, koji inače glasi: ''Nakon zaključenja ugovora naručilac može da dozvoli promenu cene samo iz objektivnih razloga koji moraju biti određeni u konkursnoj dokumentaciji, odnosno predviđeni posebnim propisima.'' U svom amandmanu sam, želeći da doprinesem kvalitetnijem zakonskom rešenju, naveo da bi posle reči "cene" trebalo da se dodaju reči "do 20% od ugovorene cene". Za građane koji prate ovaj prenos, a da bi bilo jednostavnije, ovaj amandman bi suštinski, praktično, trebalo da se odnosi na one već čuvene anekse ugovora, kakvih su bar građani glavnog grada svedoci, vezano za čuvenu rekonstrukciju Južnog bulevara, i najpre utvrđene jedne cene, a potom i čuvenog aneksa ugovora i znatno veće cene radova. Vlada nije prihvatila ovaj amandman iz razloga što, kako kažu, cene određenih dobara i usluga koje su predmet javnih nabavki su određene posebnim propisima, a navedena odredba omogućava da zaključeni ugovori o javnoj nabavci tih dobara, odnosno usluga opstaju kada dođe do promene cena. U protivnom bi došlo do problema u realizaciji ugovora, s obzirom da bi nerealno bilo očekivati da će ponuđači nastaviti da isporučuju dobra, odnosno vrše usluge po nepromenjenim cenama iz ugovora, u situaciji kada je cena tih dobara, odnosno usluga promenjena posebnim propisom. Kaže se još da bi to naručioca dovelo u situaciju da mora prvo da raskine ugovor, pa da sprovede nov postupak javne nabavke, da bi na kraju zaključio ugovor sa ponuđačem čije se cene u ponudi ne razlikuju značajnije od ponuđene, izmenjene cene iz ugovora. Međutim, o regularnosti javnih nabavki u Srbiji najveći je problem taj što se još uvek staraju samo dve institucije - Uprava za javne nabavke i Komisija za zaštitu prava. Smatram da bi prihvatanjem ovog amandmana praktično bila, na neki način, sprečena ona latentna mogućnost zloupotrebe pojedinih odredbi zakona, pre svega imajući u vidu i ovu činjenicu da osim ove dve institucije nema drugih koje imaju nadležnosti u tome. Uprava za javne nabavke deluje preventivno, proveravajući da li su u konkretnim slučajevima ispunjeni uslovi za postupak sa pogađanjem i godišnje uprave stigne preko 10.000 zahteva za pogađanje, od čega većina bude odbijena. Primera radi, Komisija za zaštitu ponuđača je u 2007. godini, dakle prošle godine, donela ukupno 536 odluka, a u polovini slučajeva usvojila je žalbe naručilaca. Neretko su među poništenim postupcima bili i oni koje sprovode ministarstva, iako je Komisija po svojoj formalnoj poziciji deo izvršne vlasti. Ono što, dame i gospodo narodni poslanici, treba istaći jeste da je ranije najviše pokušaja izigravanja zakona bilo u postupcima sa direktnim pogađanjem, a sada su se neregularnosti i zloupotrebe preselile u faze pripreme za javnu nabavku i izvršavanje ugovora koje nije kontrolisano. Najčešći oblici zloupotreba zabeleženi tokom prethodnih godina jesu planiranja nabavki koje su po količinama i karakteristikama u neskladu sa planom aktivnosti naručioca, zatim skraćivanje rokova za podnošenje ponuda u odnosu na zakonom propisane, čime se favorizuje jedan unapred obavešten ponuđač. Dešavalo se, primera radi, da naručilac prilikom opisa tehničkih karakteristika, recimo, od određenog proizvođača ili određenog tipa, isključivo traži te karakteristike. Česta je i zloupotreba ''kvaliteta'' kao kriterijuma koji se ocenjuje na osnovu subjektivnog stava članova Komisije naručioca. Zatim, zloupotreba kriterijuma dosadašnjeg iskustva kroz koje naručilac može da favorizuje one ponuđače sa kojima već duže vreme posluje i time praktično sprečava druge koji bi bili povoljniji da budu izabrani. Često je i aneksiranje ugovora, a na šta se konkretno odnosi ovaj amandman, kojim se menja ugovorena cena, po pravilu naviše, a količine smanjuju, dok se rokovi isporuke produžavaju. Zbog toga je neophodno da, pored provere samog postupka javne nabavke, postoji provera svrsishodnosti javne nabavke. Dobar primer je i pitanje koje se u javnosti nedavno čulo, a povodom nabavke većeg broja automobila od strane jednog javnog preduzeća koje prima znatne subvencije od države, da li je opravdano da kupi te automobile i u toj količini ili je bilo svrsishodnije da novac, recimo, uložimo u unapređivanje usluga koje pruža građanima, a posebno u segmente koje se tiče njihove bezbednosti? Uporedo sa tim, neophodna je i provera načina na koji se ugovori realizuju, u smislu da li je ono što je ugovoreno zaista i isporučeno. Ono što je takođe možda i najvažnije jeste da se svi slučajevi kršenja zakona procesuiraju i da ih sankcionišu pravosudni organi. Poznato je nekoliko slučajeva koji su tokom proteklih par godina privukli veliku pažnju javnosti i izazvali ogorčenje građana. Međutim, oni ni do dan danas nisu procesuirani. Time se na neki način upućuje poruka onima koji danas razmišljaju o tome da ne poštuju pravila i mišljenje i odluke drugih regulatornih tela. Primera radi, u 2006. godini za kršenje odredaba Zakona o budžetu i Zakona o javnim nabavkama izrečeno je ukupno tek 28 prekršajnih kazni odgovornim licima, od čega je 25 bilo do 10.000 dinara. Od 25 odgovornih lica, njih 13 je kažnjeno novčanom kaznom do 5.000 dinara. Za kršenje ova dva zakona u 2006. godini je kažnjeno ukupno 27 pravnih lica, s tim da je za 17 njih kazna iznosila do 10.000 dinara. U istoj godini je okružni tužilac razmatrao šest slučajeva potencijalnih zloupotreba u javnim nabavkama, dok nijedan slučaj nije bio pred okružnim sudom. Pominjali smo danas u prepodnevnoj raspravi i problem, praktično nefunkcionisanja Državne revizorske institucije, koja bi jedina mogla da vrši kakvu-takvu kontrolu. Primera, dobrih i pozitivnih, ima u našem neposrednom okruženju. Recimo, u Sloveniji se posebna pažnja poklanja nadzoru nad javnim finansijama. Pri Narodnoj skupštini postoji posebna komisija za nadzor javnih finansija, koja je tokom protekle četiri godine bila praktično i najaktivnijih tela tamošnjeg parlamenta. Održala je 74. sednice, čije su rasprave o finansijskim pitanjima trajale ukupno 282 sata. Predmet rasprava ove komisije su bili izveštaji Državne revizorske institucije o završnom računu Vlade i o drugim budžetskim korisnicima. Preporuke za otklanjanje nepravilnosti su po pravilu usvajali i državni organikoji su dobijali nalog da ih otklone. Inače, u izveštaju Evropske komisije, ono što je vama veoma značajno i važno o napredovanju Srbije u procesu evropskih integracija, jedan od brojnih problema u čijem rešavanju državna vlast u Srbiji godinama unazad pokazuje neodgovarajuće rezultate je svakako i korupcija, i to pre svega u ovom javnom sektoru. U poslednjih nekoliko godina je, doduše, donet izvestan broj zakona kojima su ustanovljena nezavisna regulatorna kontrolna tela. Praksa je, međutim, pokazala nešto sasvim drugo, a to je da je, iako je barem deklarativno podržavan, na razne načine je faktički otežavan i opstruiran rad ovih institucija, pre svega od strane delova izvršne vlasti. Takođe, od donošenja zakona o ustanovljavanju ovih institucija do početka njihovog rada prolazi nedopustivo dugo vremena zbog neobezbeđivanja prostorija za rad i sredstava za angažovanje potrebnih stručnih kadrova. Naravno, najdrastičniji primer je položaj Državne revizorske institucije, o kojoj smo već govorili tokom današnjeg dana. Ono što je takođe problem je da je postojeća budžetska inspekcija malobrojna i otprilike devet inspektora dođe na 9.000 budžetskih korisnika, a i priznaćete, nedovoljno je samostalna. Zato je i osposobljavanje za efikasan rad nezavisne i samostalne Državne revizorske institucije zapravo hitan državni posao. Neću ovom prilikom da govorim o drugim neregularnostima u javnim preduzećima, kao što su, primera radi, plate njihovih direktora, predsednika i članova upravnih odbora itd, i jako teških mogućnosti da se tu dođe do određenih rešenja. Ono što bih hteo još da vam ukažem jeste i to što je koleginica Vjerica Radeta juče spominjala, a vezano za jedan od najaktuelnijih i najdrastičnijih kršenja odredbi još uvek postojećeg Zakona o javnim nabavkama, a to je vezano za Univerzijadu i onu čuvenu odluku – bez tendera, bez poštovanja zakonskih odredbi, o dodeli hrvatskom Varteksu da obuče, da tako kažem, uniformama sve sportiste. Šta je posledica jedne takve neodgovorne odluke tadašnjeg, doduše, direktora Univerzijade? Posledica toga je da je Beograd praktično za dlaku izbegao mogućnost da čak i ostane bez toga da bude domaćin Univerzijade jer, podsećam vas da ta je ta odluka doneta još pre četiri godine, da je u decembru 2006. godine odlučeno da se u Beogradu održe takmičenja u rekordnoj 21 disciplini sa 13 hiljada učesnika, što je više nego na Olimpijskim igrama. Međutim, onda se desila ta 2007. godina, desio se Siniša Jasnić, direktor preduzeća Univerzijada 2009, koji je tada još izjavio, doduše, da se sa rekonstrukcijom objekata kasni, da je takmičenje preskupo, da bi onda u septembru došli do vrhunca ove hronologije, da tako kažem, dezorganizacije, a to je čuvena afera Varteks, kada su hrvatski tekstilci bez tendera dobili posao da obuku naše takmičare. Ne ulazeći u to što je reč o hrvatskoj firmi, smatram da smo kao država morali da vodimo računa da jedan tako značajan posao, ne samo štonije bilo tendera, nego je jedan tako značajan posao, koji procenjeno je da vredi otprilike nekih 5 miliona evra, je svakako trebalo da dobije i jedna od 20-ak firmi najmanje, koliko je njih bilo sposobno za tako nešto u Srbiji, aznamo i sami da domaći tekstilci nikako da stanu na noge, tako da je sasvim razumljivo njihovo ogorčenje vezano za ovu aferu Varteks. Međutim, tako je to kada Srbijom vladaju i neodgovorne i partijski ostrašćene oligarhije, koje zastupaju interese isključivo tajkuna, zahvaljujući tomesu i tržišni fundamentalisti obesmislili institucije i stvorili jedno novo feudalno društvo, u kome bogati preko noći postaju koš bogatiji, dok je većina građana postajala sve siromašnija. Mnogo je pitanja na koje nema odgovora. Ono što bih želeo za sam kraj da istaknem, to je da poučeni ovom dosadašnjom praksom i iskustvomjasno je da će i Predlogzakona o javnim nabavkama zadesiti ista sudbina kao gotovo sva prethodna zakonska rešenja koja su se našla u skupštinskoj proceduri i bez obzira na činjenicu da su vladini zakonski akti, pogotovo u ovoj i te kako osetljivoj oblasti, dakle u antikorupcijskoj oblasti manje ili više loši. Osnovni problem je u tome što se ne primenjuju u praksi i ne samo da se ne primenjuju u praksi, nego njih očigledno zloupotrebljavaju pojedinci iz vlasti pre svega. Zahvaljujem se na pažnji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 88. Zakona o javnim nabavkama i to tako da se predviđeni iznos od 100.000.000 dinara zamenjuje novim iznosom od 25.000.000 dinara. Nažalost, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, iako je ovo jedan od najvažnijih i možda suštinski član ovoga zakona, pa samim tim i amandman na ovaj član zakona predstavlja jedan od najvažnijih amandmana. Ovaj član 88. zakona daje puni smisao i baca jedno svetlo na predmet javnih nabavki, koliko ih ima više govori član 85. Podsetiću vas, ovo sve se odnosi na javne nabavke iz oblasti energetike, iz oblasti rudarstva, iz oblasti vodoprivrede, iz oblastitelekomunikacija, iz oblasti saobraćaja itd. Dovoljno je samo pomenuti ove grane privrede, vitalne grane o kojima sam govorio, i da se može zaključiti da postoje mogućnosti za ogromne mahinacije i za ogromne manipulacije kada su u pitanju javne nabavke po ovim privrednim granama. Građani Srbije, evo vam tipičnog primera kako nastaju tajkuni. Baš u ovim oblastima date neograničeno državna dobra na upravljanje nekim ljudima i onda oni kroz sistem javnih nabavki bogate se i zgrću pare u svoje džepove. Jednostavno i poznato je da su najbogatiji ljudi u ovoj zemlji, a i najbogatiji ljudi u nekim susednim zemljama, svoje bogatstvo i svoje imperije upravo počeli na ovaj način, radom sa ovim privrednim granama, znači elektroprivreda, rudarstvo, energetika i ostalo, da ne pominjem imena, javnost Srbije dobro zna o kojim ljudima se radi. Što se tiče ovoga amandmana, prethodno zakonsko rešenjeu Zakonu o javnim nabavkama predviđalo je da se prethodni raspis mora objaviti najmanje jednom godišnje, i to kada su u pitanju javne nabavke čija je planirana vrednost 50 i više miliona dinara. Videli smo, a iz iskustva znamo da je praksa pokazala da je u pitanju velika korupcija i sada umesto da se smanjuje taj iznos od 50 miliona, kao što sam predvideo svojim amandmanom, sa 50 na 25 miliona, ovde Vlada predlaže nešto suprotno, znači taj iznos povećava sa 50 na 100 miliona i praktično daje duplu šansu, odnosno povećava mogućnost za manipulaciju. Naravno, manipulacije i zloupotrebe su moguće i kada su u pitanju nabavke velike vrednosti i nabavke male vrednosti. Evo, juče smo imali priliku da čujemo od jednog kolegeposlanika SRS da je prilikom krečenja zdravstvenih objekata u Nišu i u Leskovcu došlo do drastične razlike u cenama, gde je u jednom slučaju cena po kvadratnom metru iznosila 95 dinara, a u drugom 140 dinara. Kada se uporede ova dva iznosa, vidi se da je u jednom slučaju cena veća za punih 50%. Ako se građani i obični ljudi ne razumeju u neke druge stvari, svi mi svakodnevno gledamo u zidove i u svojim sobama, svojim kućama itd, zaista ne može biti toliko odstupanje od cene. Kažem, manipulacije mogu biti ne samo kroz javne nabavke nego, praktično, i privatizacije preduzeća se u određenim uslovima mogu tretirati kao javne nabavke. Tu se rade veoma velike zloupotrebe. Pošto dolazim iz Niša, nedavno je jedno uspešno niško preduzeće "Niš ekspres" prodato po ceni od 2.750.000 evra, otprilike je to iznos kada se ta cena pretvori u evre. "Niš ekspres" je najveći prevoznik u putničkom saobraćaju i u Srbiji, i u onoj bivšoj Jugoslaviji i u Evropi. Verujem da nema poslanika u ovoj sali koji se barem jednom u životu nije vozio autobusom "Niš ekspresa", a verujem da nema ni građanina Srbije koji se, takođe, nijednom nije vozio autobusom "Niš ekspresa". Vidimo, "Niš ekspres" je prodat po veoma mizernoj ceni, jer ovo što se radi nema nikakvog smisla. Kolega Radovanović je u prepodnevnoj raspravi pomenuo da samo gume na tim autobusima vrede više nego što je ovo. Dovoljno je samo da kažem da plac na kome se nalazi lokacija "Niš ekspresa" je izuzetno dobra lokacija, na samom početku Bulevara Nemanjića, atraktivna lokacija u Nišu, da "Niš ekspres" ima fabriku autobusa, da ima turističku agenciju, da ima autoškolu i mnogo toga. Jednostavno, kažem, ovo je najbolji primer na koji način nastaju tajkuni.Još nešto vezano za ovaj amandman. U obrazloženju razloga zbog kojih se ovaj zakon donosi po hitnom postupku, navodite ono vaše standardno obrazloženje - ubrzanje procesa pridruživanja EU. Tamo se kaže da treba da se donese zakon do novembra, a sada smo na polovini decembra, vi to niste uradili. Molim vas, nemojte više obmanjivati i varati svoje evropske prijatelje kako ćemo uraditi nešto u predviđenom roku, jer na taj način nanosite lošu reputaciju ne samo ovoj vladi, nego i celoj državi i građanima Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik SRS Aleksandar Martinović je u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 92. stav 1. Ovim amandmanom kolega iz poslaničke grupe SRS traži da se u stavu 1. reči "Vlada može" zamene rečima "Vlada mora", a reč "privremeno" se briše. O čemu se radi? U članu 92. stav 1. Predloga zakona kaže se: "Vlada može, po pribavljenom mišljenju ministarstva nadležnog za ekonomske odnose sa inostranstvom, privremeno da obustavi postupak javne nabavke". Amandmanom se predviđa da Vlada, u tom slučaju, ne da može da interveniše, nego da mora da interveniše i da se reč "privremeno" briše. U istom članu Predloga zakona navode se slučajevi pod kojim uslovima, kako stoji u Predlogu zakona, Vlada može da interveniše, odnosno da obustavi postupak javne nabavke usluga: kada ponuđači koji imaju sedište u državi s kojom Republika Srbija nema zaključen ugovor o jednakom tretmanu domaćih ili inostranih ponuđača i još u dva slučajeva kada su u pitanju povezana lica države s kojom država Srbija ima zaključen ugovor, ali ne postoje neposredne i delotvorne veze između Republike Srbije i te države o kojoj se radi. Problematično je šta to znači - karakter neposredne i delotvorne veze. Ostavljeno je u ovom slučaju da Vlada sama procenjuje, u svakom konkretnom postupku i u svakom konkretnom slučaju javne nabavke, da li postoje neposredne i delotvorne veze. Nadalje, postoji treći slučaj - kada su ponuđači podneli ponudu, a predmet ponude dolazi iz države sa kojom Republika Srbija nema zaključen ugovor o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača. Ne treba Srbija u toj trgovinskoj i ekonomskoj razmeni da trpi monopol neke države, a pri tom da služi kao sirovinska baza onima koji rade i dolaze do finalnih proizvoda i to povratno plasiraju na tržište Srbije. Vi znate da je, maltene, Vojvodina u velikoj meri postala vlasništvo pojedinih firmi iz Hrvatske. Tu se pominje "Agrokor" Ivice Todorića i drugih koji su kupili velike parcele, odnosno veliki deo zemljišta u plodnoj Vojvodini. Ima još jedna situacija o kojoj treba vlast, pre svega Vlada i nadležno ministarstvo, da obrate pažnju. Ovo je podložno proveri, naravno, a informacija je da je jedna hrvatska firma, naziv te firme znam, ali neću namerno javno da je pomenem, plasirala velike količine novca, tajnim kanalima, preko jedne firme iz Niša koja je u međuvremenu privatizovana, a radi se o trgovinskoj firmi, za kupovinu tržišta na jugu Srbije. Znači, tu se radi o kriminalu, o korupciji, što treba sprečiti. Nadam se, mada razumem i vas, predstavnike Vlade u sali, a i uopšte članove Vlade i druga lica u Vladi koja prate ovu oblast i celu situaciju, mnogo se kaže za ovom govornicom, mnogo toga je tačno, mnogo toga je neprovereno, ali mnogo toga je ono što mi, narodni poslanici, izgovorimo misleći ili smo ubeđeni da je to istina, a ne radi se o potpuno tačnoj informaciji. Ne možete vi sve to da pratite i da proveravate, a obzirom da se radi o budućnosti nabavke odgovarajućih proizvoda, robe široke potrošnje, koja se plasira iz nekih zemalja, da li u sistemu javne nabavke ili ne, da li je to slobodno tržište, za koje možemo da kažemo da su još uvek neprijateljski raspoložene prema nama, a da treba da postoji ekonomska i trgovinska saradnja - treba, ali uz određenu kontrolu izvršne vlasti, odnosno Vlade Republike Srbije i nadležnog ministarstva. Rekao sam vam da je za to izdvojen ogroman novac koji se slio u džepove pojedinaca i određenih privatnih firmi. Koji su to slučajevi u kojima Vlada može, po Predlogu zakona, a ne mora da obustavi postupak javne nabavke? Vlada će sigurno, na predlog, kako se kaže, nadležnog ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom, da to uradi. Da li će to biti isključivo od koristi naručioca, odnosno nabavljača posla, odnosno usluga, pretpostavljam da će da ceni da je to od opšteg interesa za Srbiju. Naravno da ima u velikoj meri logike i opravdanosti za ovakvo rešenje u članu 92. Predloga zakona. Obzirom na naše prilike, na naš mentalitet u Srbiji i praksu u ponašanju kod pojedinih slučajeva, sigurnije, čistije i jasnije je za sve nas, a pogotovo vas koji učestvujete u sprovođenju ovih zakona i radu u izvršnoj vlasti, da se obustavlja postupak tako što Vlada mora, a ne da može. Tu će dolaziti do uticaja određenih moćnika, kako u Vladi tako i van Vlade, da ne govorim o uticaju moćnika, ovih tajkuna. Zloupotrebe su, siguran sam da gospođo ministar vi znate, tu ste u javnom sektoru, u javnom životu, da je moć i uticaj tajkuna ogroman za Srbiju. Pojedini tajkuni se ponašaju kao vlasnici ove Srbije, vlasnici tržišta i kapitala, i finansija, i vlasnici političke volje pojedinih ljudi, pa čak i ovih iz Skupštine, čak mislim na ove naše odbegle, bivše radikale. Tajkune upravo prave ljudi iz vlasti. Svaka čast onim sposobnim ljudima koji na tržištu, u sistemu pružanja usluga, u sistemu proizvodnje dolaze do profita. Taj profit nagomilavaju. To je sasvim u redu. Svaka čast njima. Njih treba pozdraviti i podržati. Ali, tajkuni koji dolaze do ogromne količine novca, to rade na protivzakonit, nelegalan način. Ko im to omogućava? Upravo ljudi iz sistema vlasti. Ti tajkuni koji već postoje u Srbiji, od Miroslava Miškovića, Beka itd, da ne navodim njihova imena, stvaraju i stvorili su neke nove tajkune, da li svoju konkurenciju ili konkurenciju nekim budućim tajkunima, a oni su nažalost nekada bili i u SRS, govorim o dvojici ljudi iz vrha nekada SRS koji su vodili ovde u zemlji SRS, naravno, sa predsednikom SRS koji je u Hagu. Tajkuni su napravili te nove tajkune iz politike. Mora taj sistem, ta sprega tajkuna i političara koji ide na štetuSrbije, na štetu mnogih ljudi, na štetu onih koji jedva sastavljaju kraj s krajem, koji nemaju posla, a i ako imaju posla nemaju dovoljno materijalnih sredstava za egzistenciju, o tome država i Vlada Srbije treba da vodi računa i kada je u pitanju sprovođenje ovog zakona o javnim nabavkama.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je šest minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Aleksandar Martinović je podneo amandman na član 92. Predloga zakona o javnim nabavkama. Ono što je kolega Milovan Radovanović govorio malopre u prilog obrazloženju ovog amandmana zapravo samo potvrđuje stav SRS, a to je svakako i opšti stav, da je osnovni krivac za korupciju u Srbiji upravo javne nabavke, a da je opet, s druge strane, korupcija osnovni uzrok socijalne bede i ekonomske krize u Srbiji. Sve to, naravno, ide pod okriljem Vlade Republike Srbije. Kažete vi u vašem predlogu zakona, gospođo Dragutinović, a govori se o obustavi postupka javne nabavke usluga, kažete da Vlada mora, po pribavljenom mišljenju ministarstva nadležnog za ekonomske odnose sa inostranstvom, privremeno da obustavi postupak javne nabavke usluga, pa onda kažete kojim sve ponuđačima, koji imaju sedište u državi sa kojom Republika Srbija nema zaključen ugovor o jednakom tretmanu domaćih i inostranih ponuđača. Govorili smo o tome juče, sinoć kada smo već pričali o ovom predlogu zakona, i kolega Martinović je rekao u obrazloženju svog amandmana da je on predložio da stoji da Vlada mora da, po pribavljenom mišljenju ministarstva nadležnog za ekonomske odnose sa inostranstvom, ne privremeno, nego da obustavi postupak javne nabavke usluga sa svim ovim ponuđačima koji su predviđeni u članu 92. Predloga zakona. Lepo je u obrazloženju amandmana napisano da je potrebno da se strane firme i fizička lica u našoj zemlji tretiraju na isti način na koji se naše firme i fizička lica tretiraju u zemljama iz kojih ponuđač dolazi. Morate priznati da nema ničeg pravičnijeg i ničeg pravednijeg i u nekim normalnim okolnostima, a kamoli kada su u pitanju okolnosti u kojima se nalazi država Srbija sa državama koje nas okružuju. Nažalost, nemamo prijatelje u tim državama, u vladama tih zemalja. Oni se tako i ponašaju. Naša su vrata u ekonomiji širom otvorena firmama iz Hrvatske, firmama iz Slovenije, ponuđačima iz Hrvatske i Slovenije, a srpski ponuđači tamo ne mogu ni da privire. To mora najpre jasno i glasno i otvoreno da se kaže. Nemamo razloga da se nikom dodvoravamo, da se nikom udvaramo. Nemamo razloga, pogotovo ne na štetu svojih građana i svoje države, da zaključujemo štetne ugovore, da bi nam negde neko rekao da smo mi dobri susedi. Kolega Petar Jojić je u više navrata od raznih ministarstava tražio informacije o učešću hrvatskih i slovenačkih firmi u privatizaciji u Srbiji, pa je pre neki dan dobio jedno pet kilograma papira u obliku odgovora, čućete sasvim sigurno ovih dana, gospođo Dragutinović, šta sve tu ima i koliko smo mi u pravu. Ovaj amandman, kao i onaj prethodni, kao i amandman gospodina Prelića koji će doći posle ovog, moraju da se posmatraju istovremeno i jedino tako imaju smisla, jer smo mi tako i koncipirali naše amandmane, pre svega zbog toga da bismo zadržali pravnu sigurnost u Srbiji, da bismo očuvali naš pravni sistem. A ne da bi, kako je jutros gospodin Čiplić, koji je umesto vas ovde bio jedno vreme, rekao da postoje neki vetrovi sa zapada koji kažu da treba da pravne norme budu što je moguće fleksibilnije. To je van zdravog razuma i van pameti i u najuređenijim državama i tamo gde su pošteni ljudi u vlasti, fleksibilna norma nema pravne sigurnosti. Pravna norma mora da bude jasna, precizna, koncizna. Tako je u pravnom sistemu Srbije. Neće vam sigurno niko zameriti od onih koji vam nalažu da donosite ovakve ili onakve zakone ako vi to poštujete. U tom smislu su naši amandmani, a vidim da mi ostalo još malo vremena, a moram da vas upoznam, a pre svega javnost, sa nekoliko činjenica objavljenih danas u jednim dnevnim novinama. Već sam govorila o onome što su novine SRS "Velika Srbija" objavile, mnogo sličnih podataka ima. Predrag Jovanović, direktor Uprave za javne nabavke, govorio je za "Kurir" o javnim nabavkama, a između ostalog stoji da je vrednost nabavke u MUP-u na godišnjem nivou, sada pričam o ovom kriminalu u MUP-u koji je ovih dana aktuelan, na godišnjem nivou prelazi 35 miliona evra, a četvrtina tog novca, odnosno nešto više od osam miliona evra odlazi firmama za koje se nameštaju tenderi. To tvrde neki izvori iz MUP, a o kojoj količini robe i novca je reč, može da ilustruje primer da MUP radi oko 40.000 ljudi, slušajte ovo, kojima se godišnje kupuje šest pari čarapa. To znači 240.000 pari čarapa. Na isti broj ljudi godišnje dolaze po dve košulje, kravate, pantalone itd. Zamislite koje su pare u pitanju i kaže se, kroz ovu istragu policije otkrivene su ne samo malverzacije u MUP-u, nego i u drugim firmama, ali i u vojsci, gde uglavnom iste firme rade iste stvari. Gospođo Čomić, želim da postavim jedno pitanje na osnovu Poslovnika gospođi ministar, da li treba da idem na mesto ili da nastavim? (Predsedavajuća: Nastavite.) Hvala lepo. Mislila sam da ću stići u ovih šest minuta, ali nešto brzo protekne vreme. Dakle, šta kaže ovaj izvor "Kurira"? Kod prethodnih ministara, misli se na ministra policije, štelovanje tendera bilo je rutina, što pokazuje i slučaj uhapšenog Božidara Stojiljkovića, vlasnika firmi "Bim teks" i "Mari bo", koji je bio član stranke bivšeg ministra policije Dušana Mihajlovića. Dakle, mnogo su duboki koreni onoga što se sada onako začačka u vrhu i opet nikom neće dlaka s glave da hvali zbog svih ovih malverzacija u javnim nabavkama, otići će u zatvor neki ljudi koji jesu učestvovali o tome, ali koji su mnogo manje krivi i mnogo manje odgovorni od onih koji su njihovi nalogodavci. Kaže dalje Predrag Jovanović, dakle, direktor Uprave za javne nabavke - dve milijarde evra vrednosti prijavljenih javnih nabavki učestvuje sa 8% u bruto domaćem proizvodu Srbije, dok u svim tranzicionim zemljama javne nabavke učestvuju sa oko 16%. Prema tome, još 8% fali, što znači da dve milijarde evra ostaje neprijavljeno. Opet ista boljka. Problem je što veliki broj preduzeća ne dostavlja izveštaj, a posebno javna komunalna preduzeća. Ne znamo tačno koliko je tendera namešteno, ali znači zna da neki jesu, ali to može donekle da ilustruje podatak da je prošle godine bilo 700 žalbi na regularnost tendera i pola tih tendera je poništeno, što u celosti, što delimično. Toliko o poštenju kada su u pitanju javne nabavke. A pitanje za vas, gospođo ministar, pitala sam vas juče i juče sam vam rekla da neću do danas da vas prozivam, pa sam vas već pitala i vi opet ne reagujete, vi ste se izgleda pomirili sa Mlađom, mislim vi žuti i Mlađa, Mlađan Dinkić, što me čudno gledate. Juče ste bili u svađi kad ste otišli, onda nas je ovde gospođa Kalanović obavestila, nas i javnost, da je došlo do velike svađe u Vladi Republike Srbije, da je Laki bio mnogo nervozan, da je vraćao neke udarce za Bojana Krišta ili šta je već u pitanju. Moje pitanje i naše pitanje je: šta bi sa finansijskom inspekcijom na Aerodromu? Šta je to Bojan Krišto stvarno uradio? Da li tamo ima malverzacija, da li nema? Da li će biti "pojela maca", da bi Mlađa ostao u Vladi ili ćemo da se suočimo sa istinom, pa makar se neki kupovali i bez tendera?
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 93. Zakona o javnim nabavkama. Gospođa ministar na sugestije gospođe Vjerice Radete na odgovara, očigledno nema šta da kaže ni poslanicima ni građanima Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 93. Zakona o javnim nabavkama jer je onlogičan sled amandmana podnetog na član 92, koji je podneo moj kolega gospodin Martinović Aleksandar. Ako se usvoji amandman na član 92, koji je više nego logičan, član 93. tačka 1. stav 1. nema smisla jer se odnosi na član 92. koji ima jasniji stav i značenje usvajanjem amandmana kolege Martinovića. Zamenom reči "Vlada može" rečima "Vlada mora da obustavi postupak javne nabavke i usluga" prestaje potreba za tačkom 1) i stavom 1. iz člana 93. zakona. Član 92. i član 93. ovog zakona je proistekao iz loše navike predlagača zakona, jer se uvek ostavlja mogućnost za manipulaciju rečima "može" umesto da tu stoji reč "mora", i svaku eventualnu nepravilnost kod tendera ili javnih nabavki odmah obustavi. Ovako ozbiljan zakon, koji treba da se primenjuje sa ciljem da spreči mito i korupciju, ima u svojim članovima neodređene stavove i ostavlja mogućnost da se naručioci tendera i Vlada uvek pravdaju rečima - pa lepo vam piše damože, što ne znači da mora. Time se stvaraju uslovi za malverzacije i ostavlja mogućnost rupa u zakonu kako bi slični nekima koji su ovih dana uhapšeni mogli da ostvaruju ogromne lične koristi na račun države i njenog stanovništva. Zakon o javnim nabavkama koji se predlaže na usvajanje ima za cilj opet podmirivanje obaveza prema usklađivanju zakona radi evrointegracija. To je u redu, ali ako se ne usvoje amandmani koji koliko-toliko i popravljaju ovaj vrlo loš predlog, kako ćete da izađete pred SavetEvrope i razne evropske komisije koje će ocenjivati svaki ovako loš zakon i da ćete im mogućnost i verujem zadovoljstvo da otkažu gostoprimstvo u Evropsku zajednicu. Zakon o javnim nabavkama u delu gde se nalazi član 93. govori i odnosi se na nabavku dobara, radova i usluga, vodosnabdevanja, energetike, telekomunikacija i saobraćaja. Ovo su ujedno i oblasti u kojima se vrše najveće javne nabavke i u kojima je do sada bilo najviše problema sa tenderima i nabavkama. Da podsetim samo slučaj oko nabavke električne energije od strane Hamovića i Janjuševića. Anketni odbor je formiran kako bi istraživali sve malverzacije oko toga, ali normalno ništa se nije preduzelo jer su to kadrovi DS. U obrazloženju razloga donošenja zakona spominje se kako treba po hitnom postupku doneti zakon radi antikorupcijske kontrole od strane ovlašćenog organa. Još jedna licemernost Vlade i skupštinske većine. Pa, zar nismo svedoci svakodnevnih izjava Verice Barać kako nema saradnju sa Vladom i kao je njen rad i rad nadležnih organa više nego obesmislen i potcenjen? Zakon o javnim nabavkama u osnovi ima potrebu i značaj da zaštiti utrošak javnih sredstava i uvede finansijsku disciplinu u državnim organima i preduzećima, kao i kod drugih pravnih lica koja potpadaju pod ovaj zakon. Međutim, zakon o javnim nabavkama kod nas najčešće se zloupotrebljava i striktno se primenjuje samo prema onim organima i preduzećima koji nisu pod okriljem vlasti. Nije redak slučaj da zakon o javnim nabavkama usporava ili onemogućuje brz i preko potreban posao, najčešće zbog vremenskih termina koji su dugi da se ceo proces završi oko radova ili nabavke, pa onda žalbe i sporost nadležnih ministarstava, pogotovo kod izvođenja radova i nabavki u opštinama gde vladaju partije i stranke iz vladajuće većine. Celokupanambijent u Skupštini, Vladi i svim relevantnim organima za sprovođenje i donošenje zakona je takav da se još uvek zakoni i akti tumače na više načina, u zavisnosti na koga se odnose. Nas opoziciju optužujete za opstrukciju, a na svaki zakon podnosimo niz amandmana koji u svakom smislu popravljaju predloge zakona, ali vi na nivou deteta demokratije ne usvajate amandmane iz principa i negativnog odnosa prema opoziciji, a pogotovo prema SRS. Uveren sam da Evropska komisija kada bi imala mogućnost da dobije vaš predlog zakona i naš sa amandmanskim izmenama, da bi svaki naš predlog usvojili, s tim da ne znaju unapred čiji je predlog zakona. Kao opozicija imamo pravo da ne glasamo za zakon iako usvojite sve naše amandmane jer je to normalno, kao što je normalno da vam popravimo sve zakone, ne zbog vas, već zbog građana koje predstavljamo, a i zbog onih koji su se prevarili pa vama dali svoj glas. Naš je politički cilj da dokazujemo da ne znate da vladate, a ujedno da svojim amandmanima donosimo kvalitet zakona koji se tiče pre svega građana Srbije. Gospođo ministre, kada su javne nabavke u pitanju mislim da je direktno sa tim povezana i AP Vojvodina, pre svega mislim na Fond za kapitalne investicije. Naime, sredstva koja dodeljuje Fond za kapitalne investicije – pretpostavljam da znate da je i predsednik Upravnog odbora Fonda za kapitalne investicije Bojan Pajtić, predsednik Izvršnog veća, to po vama verovatno nije sukob interesa – Fond je 3.11.2008. godine raspodelio sredstva u iznosu od 2.677.820.386,055 para. Opštinama koje su bile spremne sa projektima na osnovu njih su odobrena sredstva, pa i opštinama gde ne vladaju demokrate, doduše to su bila minimalna sredstva, sredstva koja su morali da odobre, jer ne bi imali opravdanje nikakvo. Ali, mnogo veća sredstva idu opštinama gde su demokrate na vlasti. Šta želim ovim da vam kažem? Kada su javne nabavke u pitanju, Izvršno veće Vojvodine ima delegaciju koja ide od škole do škole, od ustanove do ustanove, gde pita šta treba da se radi. Normalno, njihovo je da kažu šta treba da se radi, a sve ostalo je problem njihovog Izvršnog veća. Znači, oni biraju izvođača radova i sve ostalo. U ovoj tranši sada, koja je odobrena, moram da kažem da je najviše pripalo subotičkoj regiji, da tako kažem, znači sredinama gde su nacionalne manjine, odnosno Mađarska koalicija. To je verovatno predizborno obećanje i to su argumenti koje oni imaju da ucenjuju, ne samo Vladu, već i Izvršno veće Vojvodine. Ali, projekti koje ima opština Odžaci, sa već izabranim izvođačem radova, neće biti ostvareni ove godine. Kažu - nema para. Gde su te pare potrošene, ili je to sve odrađeno mnogo ranije u kampanji, pa sada moraju da se pokriju ti troškovi? Pitam vas da li imate kontrolu i da li imate pravo da iskontrolišete na taj način i kako se troše pare iz Fonda za kapitalne investicije? Od poslaničke grupe Nove Srbije čuli ste da su rebalansom budžeta bila opredeljena sredstva za osobe sa invaliditetom u iznosu od 12 miliona dinara i da nije ostvareno ništa. Reći ću vam da je opština Odžaci pretprošle godine konkurisala na osnovu tendera. Ministarstvo za sport i omladinu je raspisalo konkurs za otvaranje sportskih terena i dečijih igrališta, konkurisali smo i odobreno nam je 6,5 miliona dinara. Odmah smo se dali na posao, obišli smo osnovne i srednje škole i izradili šest projekata. Odobreno nam je 6,5 miliona dinara, a do današnjeg dana nismo dobili ni jedan jedini dinar. Bio sam u vlasti Odžaci četiri godine i, gospođo, ovo je proverena informacija. Ne pričam vam na pamet. Znači, odobrena su nam sredstva u iznosu od šest miliona i 500 hiljada za otvorene sportske terene i dečija igrališta 2006. godine. Do današnjeg dana sredstva nisu dobijena, uz razna obrazloženja Ministarstva sporta i omladine, koje nijedno nije bilo adekvatno, svi projekti su postojali, izvođač radova je izabran, međutim, dobijali smo obrazloženje da oni moraju da izaberu izvođače radova. Bitno je da sredstva nisu dobijena. Gospodin Krasić vam je u šaljivom tonu juče rekao za ovaj zakon o javnim nabavkama da je to drp-sistem, koji se proteže i do lokalnih samouprava i do mesnih zajednica, a sada ću vam navesti jedan primer gde je mesna zajednica u pitanju. To je mesna zajednica Ratkovo, koja je počela kanalizaciju, drugu ekološku u Srbiji. Početna investicija je bila 2005. godine 126 miliona dinara, a sami priključci su bili tada, u to vreme, po projektnoj dokumentaciji oko 60 miliona dinara. Mi smo raspisali tender, jer smo odvojili priključke od samog izvođenja radova. Tu su se javile tri-četiri firme. Verovatno su se, gospođo ministre, te tri firme dogovorile oko samog konkursa. Nećete verovati, najniža ponuda te tri firme je bila 120 miliona, a najveća 145 miliona. Ova firma, koja verovatno nije bila u dogovoru sa njima, njena ponuda je bila 68 miliona dinara. Oni su verovatno slučajno upali u tu igru, ali je neverovatno da bude tolika razlika u ceni, maltene duplo. Normalno, izabrali smo najjeftinijeg ponuđača, ali je ovaj ponuđač, koji je imao ovako visoku ponudu, uložio žalbu. Normalno, žalba nije prihvaćena, odbijena je. Sve ovo vam govorim iz razloga što je stvarno neverovatno koliko pokušavate da držite, ali apsolutno sve, pod kontrolom. Hteo bih još da se vratim na ovaj amandman. Znam da će neko reći da nije sve vezano, ovo što pričam, za amandman koji sam podneo, ali gospodo - jeste. Evo vam konkretan primer, koji možemo da izvučemo iz članova 92. i 93. ovog predloga zakona. U članu 92. se kaže da se može obustaviti javna nabavka, ako se ponuđač pojavi iz zemlje koja nema s nama ugovor o saradnji za usluge i nabavke. To je u redu, ako se zamene reči "može" za "mora" i izbaci reč "privremeno". Pitam vas da li imamo uopšte takvih ugovora sa stranim zemljama? Verovatno imamo, ali su fiktivne prirode, jer sam ubeđen da imamo korektan odnos, da bi naša preduzeća preplavila te zemlje, jer su naše cene na najnižem nivou, a kvalitet rada i stručnosti na najvišem nivou. Da se takvi ugovori prave u pravom smislu, Srbija za pola godine ne bi imala nijednog nezaposlenog radnika, štaviše uvozili bi radnu snagu. Hvala vam na pažnji.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 98. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman kojim predložio da se naziv odeljka 6, naslov iznad člana 99. i član 99. brišu. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, najzad je još jedan od evropskih zakona stigao pred ovaj visoki dom. Drago mi je što učestvujem po amandmanu ispred poslaničke grupe SRS. Naime, podneo sam amandman na naziv odeljka 6, da se briše naslov iznad člana 99. i sam član 99. Poznat je stav SRS, koja je protiv osnivanja novih uprava, agencija, zavoda i raznih drugih organizacija kojima se povećava državna administracija i birokratski aparat, što može dovesti do raznih zloupotreba i mahinacija. Uzeo sam onda regulisanu materiju po važećem Zakonu o javnim nabavkama, član 18, pa sam uzeo Predlog zakona o javnim nabavkama, čl. 99. i 100, a ovde 18. i 19. Po važećem Zakonu o javnim nabavkama, član 18 kaže: "Obrazuje se Uprava za javne nabavke, kao posebna organizacija za obavljanje stručnih poslova u oblasti javnih nabavki, radi obezbeđivanja uslova za ekonomičnu, efikasnu i transparentnu upotrebu javnih sredstava za javne nabavke i podsticanje konkurentnosti i ravnopravnosti ponuđača u postupku javnih nabavki (u daljem tekstu: Uprava). Na rad i organizaciju uprave primenjuju se propisi u državnoj upravi". Isto to, znači reč je o šestom odeljku Predloga zakona o javnim nabavkama i obliku organizovanja. Član 99, trebalo bi da pratite, videćete da je to identično - Uprava za javne nabavke je posebna organizacija koja je obavljala stručne poslove iz oblasti javnih nabavki, obezbeđuje uslove za ekonomičnu, efikasnu i transparentnu upotrebu javnih i finansijskih sredstava za javne nabavke i podsticanje konkurentnosti i ravnopravnosti ponuđača u postupcima javnih nabavki. Na rad i realizaciju Uprave za javne nabavke primenjuju se propisi o državnoj upravi. Zatim, u važećem Zakonu o javnim nabavkama, član 19, gde iznad isto piše poslovi, član 100. gde pišu poslovi, vidi se da su identični, ali o tome će koleginica, da ne bih sad pričao o članu 100. i uzimao njenu temu, pa ću preći na onu diskusiju koja je veoma bitna, a to znači, kao i do sada, Uprava za javne nabavke je posebna organizacija koja obavlja stručne poslove u oblasti javnih nabavki, a to kod vas izgleda da su zaduženi da stručno zabašure javne nabavke. Da li da nabrojim ono svojevremeno ili sadašnjih vozova i železnica, trošenje novca za puteve u Srbiji i još milion nabavki javnih iz budžeta, kada govorim mislim i na gradove, mislim na opštine, javna preduzeća i ustanove gde se novac građana sliva u džep zaslužnih članova vladajuće koalicije ili žutog preduzeća i G17. Kažete da će Uprava za javne nabavke organizovati efikasnu i transparentnu upotrebu javnih finansijskih sredstava zajavne nabavke. To će biti isto kao i dosad, sve sem efikasno i transparentno. Efikasno jedino kad treba da se zaposli neko iz vladajuće koalicije i da se otmu državne pare tako što će se zataškati sve nebuloze prilikom javnih nabavki. Na kraju, kao i dosad, navodi se da će Uprava za javne nabavke, podsticanjem konkurentnosti i ravnopravnosti ponuđača u postupcima javnih nabavki, ovo je posebno do sada funkcionisalo, pa će tako i po ovom zakonu: konkurentnost se meri količinom korupcije. Ako neko da više, njegovo je. Nije ni čudo što nas smatraju za najkorumpiraniju zemlju u Evropi, jer samo smišljate kako da uokvirite zakonski manipulisanje državnom imovinom i parama. Pogotovo je dobro što se u odeljku sedam ovog zakona organizuje zaštita ponuđača i javnog interesa i proširujete broj činovnika koji ćete imenovati po zasluzi i čije će plate padati na teret građana, odnosno budžeta, a čiji će efekti rada, kao i sve dosad, biti ravni nuli, mutne vode oko javnih nabavki će biti još mutnije, a informacije o trošenju para još nedostupnije. Zato smatram da treba prihvatiti ovaj amandman, odnosno treba povući ceo zakoniz procedure i ozbiljno razmisliti kuda sve ovo vodi. SRS ima rešenje. Još malo sad da proširimo ono i da dokumentujemo nešto. Samo se vi smejte, nećete dugo. Uprava za javne nabavke je od 12 hiljada naručilaca u Srbiji uspela da pribavi svega 2.100 izveštaja o sprovedenim javnim nabavkama tokom 2007. godine i da u periodu od 2003. do 2007. godine potroši više od 108 miliona dinara iz budžeta, umesto da delokrug rada ovog beskorisnog budžetskog parazita bude poveren nekom od sektora, odnosno odeljenja Ministarstva finansija. Upravo iz ovih razloga, Zakon o javnim nabavkama je danas izgubio smisao, a korisno je podsetiti da je on donet sa ciljevima uštede i racionalne upotrebe budžetskih sredstava, jačanja antikorupcijskih mehanizama, jačanja konkurencije i jačanja privatnog sektora. Nažalost, ovaj propis je danas postao instrument enormno brzog i lakog bogaćenja režima. Da bismo to malo potkrepili, izneću činjenice, a danas su mnogi građani Srbije mogli da se uvere, opet u novinama DS, opet hapšenje, a čuli ste to juče i od Vjerice Radete i kolege Todorovića, vidimo da je opet ovde ta korupcija prešla iz Zrenjanina ka Novom Sadu, pa se ovde našao i direktor Vojvodinavoda, Branislav Radanović, pa direktor zrenjaninske hale sportova u izgradnji Zorana Stojačića, muža Snežane Lakićević-Stojačić, visokog funkcionera DS. A sve zbog toga što je gospodin Branislav Radovanović, direktor Vojvodinavode, omogućio Goranu Kneževiću i mužu Snežane Lakićević-Stojačić da naprave onu marinu, svaki dan prolazim putem pored, pa smo se dugo pitali kako će marina biti ogromna, kako će jahtice, brodići, roštilji i roštiljdžije tu se nalaziti... samo gledajte gospođo Kolundžija, sve je ovo istina, ako treba, odvešću vas da vidite kako ta marina izgleda, jer da bi se napravila ta marina, tu je izvađeno 40.520 kubika mulja. Nažalost, Branislav Radovanović je zaboravio da treba te usluge da naplati, mada, po nekim zakonima ne smeju trećem licu da se izdaju ti bageri i to je njegova velika greška. Ta greška ga košta tako što su ti radovi u vrednosti od 11 miliona dinara. To je još jedna kap u moru korupcije i kriminala oko tih javnih nabavki, pa da potkrepim iz ovog članka gde se spominje i taj David Dimkić, načelnik za finansije SO Zrenjanin, Bratislav Tomić, poznati Baćko, koji je pokrajinski poslanik. Piše - predsednik privremenog organa. Nije on tamo bio privremeni organ, on je tamo bio glavni organ. Nikola Halas je bio najglavniji organ tamo, ima manji organ, pa veći organ, pa levi organ, pa desni organ, imate kod njih šta hoćete. Zato kaže - prijavljeni su prekoračenjem svojih službenih ovlašćenja naneli štetu veću od 132 miliona dinara, tako što su sproveli javne nabavke za kupovinu različite opreme za koju nije bila predviđena pozicija u budžetu, a organizovana grupa je na taj način pribavila imovinsku korist u iznosu iznad 56 miliona dinara, oko 700 hiljada evra. To je samo deo žutog preduzeća. Hoćete malo da pričamo i o belim mantilima u Beogradu? I tu se selite sad malo. Nemam još puno vremena, ali ću uspeti da vam dočaram nešto što je veoma interesantno. Dolazim iz opštine Zrenjanin, imam još četiri opštine u Srednjebanatskom okrugu, gde sam predsednik srednjebanatskog okružnog odbora SRS i potrudiću se da ih sve ovde iznesem, ne danas, neću uspeti. Ali, kaže - sredstva za marketing i promociju postojećih resursa i mogućnosti investiranja u opštinu Zrenjanin u cilju privlačenja stranih investitora; pa se kaže - od 1.01. do 10.11.2008. godine je izdvojeno 16.682.042. Ali, ovde neka ''Multikompani", njih znam, 2.583.888, nego "CP Cosmopolitan" 13.569.410 dinara. Ove sitne neću ni da nabrajam, ali ovo je bitno, građani Srbije - program raspodele sredstava za marketing, promociju postojećih resursa i investiranje u opštinu Zrenjanin u cilju privlačenja stranih investitora, ovo je urađeno 25.01.2008. godine. Pa se kaže - na osnovu odluke o budžetu opštine Zrenjanin, u cilju privlačenja stranih investitora, sredstva u iznosu od 10 miliona dinara raspoređuju se na sledeći način - za ozvučenje grada Zrenjanina 2,5 miliona, a privlačenje stranih investitora, ovaj drugi deo je 7,5 miliona. Ali, sledeći program o izmeni programa, koji je urađen 17. aprila, tri meseca kasnije, kaže - umesto 10 miliona dinara, stavljamo iznos od 16 miliona dinara. Umesto onih 7,5 sada stavljamo 13,5 miliona dinara. Opet sledeći program o izmeni programa od 22. jula, sve tako lepo po tri meseca, kaže - sada menjamo onih 16 miliona dinara i umesto toga stavljamo iznos od 21 milion dinara. Umesto onih 13,5 miliona dinara stavljamo iznos od 18,5 miliona dinara. Vidite, građani Srbije, kako je vlast u gradu Zrenjaninu trošila enormno pare tako što su samo izglasavali, a nisu vodili računa o tome da treba da još neko živi pored njih. Ovo je za 2007. godinu za opštinu Zrenjanin, usluge po ugovoru su 26 miliona. Onda imamo tu reprezentaciju 5.599.700 dinara. Imamo naknade članovima skupštinskih komisija nepuna četiri miliona, članovima saveta za strateški razvoj 2,5 miliona. Pa objava tendera informativnog oglasa tri miliona. To je u 2007. Evo u 2008, od 1.1. do 31.10.2008, isto to, sa 26 miliona 884 hiljade 934 dinara. Ostale stručne usluge 5.888.430 dinara. Reprezentacija smanjena na 4.258, doduše, ovde za svega deset meseci, pa 4.100.000 objavljivanje tendera i oglasa, te 3.600.000 naknade članovima skupštinskih komisija. Pokloni 3.045.000. Voleo bih da mi neko objasni koji su tu, ali ću na osnovu slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja doći do toga koji su pokloni tako kupljeni sa tri miliona dinara. Verujte mi, kada sam došao do ovih podataka, izvinjavam se građanima grada i opštine Zrenjanin, ali oni su hteli da imaju žutu vlast, žuto preduzeće. Evo, imate ih. Ali, ako narod bude prosuđivao u sledećim izborima, ne bi smeli više na političkoj sceni Srbije niko od vas ni da se pojavi, a ne da dođete još da vršite marketing i da otvarate po dva-tri puta neke puteve, bolnice, porodilišta, jedan s jedne strane ulaz, a drugi sa druge strane ulaz. Tako ste vi radili, januara se ulazi prvo odavde, a onda majski izbori ulazite sa drugog ulaza i otvarate to.
Narodni poslanik Zoran Bortić je pisanim putem povukao amandman koji je prethodio ovom amandmanu, a podneo ga je na član 98. Predloga zakona. Čitam ovu informaciju samo radi stenograma. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, izvinjavam se, jer nisam izgleda razumela. Po meni bi uvek bilo pre 99. amandman broj 98, tako da sam očekivala da se pročita taj amandman, odnosno da je gospodin Bortić povukao svoj amandman na član 98, pa da onda ide član 99. gospodina Krstina, na koji i reagujem. Za razliku od gospodina Krstina, koji je govorio u prilog ovoga što govorim, ali je amandman napisan malo drugačije, smatram da je vrlo važno da ostane i član 99. u Predlogu ovog zakona i član 100. koji ide za njim i kojim se opisuju poslovi Uprave za javne nabavke. Što se mene tiče, tu je vrlo važno da ostanu sledeći poslovi: praćenje postupaka javne nabavke, podnošenje zahteva za zaštitu prava u slučaju povrede javnog interesa i obaveštavanje organa nadležnog za poslove revizije javnih sredstava, budžetske inspekcije i drugih organa nadležnih za pokretanje prekršajnog postupka o nepravilnostima u sprovođenju postupka javnih nabavki i dostavljanju izveštaja o javnim nabavkama koje utvrdi prilikom obavljanja poslova za koje je nadležna. Upravo mi se čini da je izuzetno važno skrenuti pažnju na ove poslove koje je Predlog zakona predvideo Upravi za javne nabavke, jer ako bismo ukinuli član 99. i član 100. ili ga promenili, čini mi se da bi tek onda nastao haos i onda bi se ovaj postojeći nivo korupcije, koji je iovako izuzetno visok i Srbiju svrstava na 85. mesto na rang listi zemalja u kojima je problem korupcija, tek bi onda nastao pravi haos i tek onda bi korupcija bila toliko visoka da je prosto ne bismo mogli ni izmeriti. Ako se ima u vidu da svake godine Srbija potroši na javne nabavke najmanje četiri milijarde evra, a najveće nabavke da se upravo dešavaju u republičkim i komunalnim javnim preduzećima, onda možemo misliti kakvi bi svi problemi nastali ako ne bismo imali baš ovako jasno naznačene poslove i ako ne bismo mi kao parlament tražili da se kontrolišu upravo ovako navedeni poslovi. Meni se čini da je ovde već neko, mislim da je gospođa Radeta iznela podatke, ali mislim da zbog važnosti tih podataka treba više puta reći, a oni se odnose na samo jedan primer. Taj primer je u MUP-u, ova najnovija afera korupcije u MUP-u, gde se godišnje potroši 35 miliona evra. Skoro četvrtina tog novca, to je nešto više od osam miliona evra, praktično izgori, praktično novac građana Srbije se prelije u džepove privatnih lica i privatnih firmi, koje praktično pojedu novac koji bi i te kako značio za ove institucije o kojima govorimo. O tome koliki je parametar tih vrednosti, koji je nivo svega toga i nivo korupcije u tim organima govori samo jedna priča, zapravo jedan podatak koji je i te kako važan. Recimo, ako ima 40 hiljada zaposlenih ljudi u MUP-u i da se nabavlja godišnje samo po dva kompleta odela, tri para čarapa, 40 hiljada opasača, čizama, cipela, onda možete misliti koliki je to novac i kome taj novac na kraju ode. Rečeno je već da su to neke iste firme koje rade otprilike javne nabavke i za vojsku i za MUP, te ogromne javne nabavke, tako da je onda moguće pratiti kuda i u čije se to džepove odliva novac. Meni je prosto nejasno zbog čega država upravo ne ide putem tog novca da bi sprečila korupciju u tom pravcu. Evo još jedan primer koji je i te kako važan i za koji mislim da treba da bude ponovljen, upravo zato što sam postavila poslaničko pitanje u tom pravcu, odgovor nisam dobila, ali ćuinsistirati da ga dobijem. Recimo, tadašnji ministar u Ministarstvu za zaštitu životne sredine, gospodin Dragin, potrošio je 10 miliona evra, zaobišao je javne nabavke, sve je nabavljeno po hitnom postupku, za uništenje komaraca, krpelja i ambrozije. Naravno, uopšte nije bilo reči da je nadležnost jednog i drugog posla u okviru ovog ministarstva. Dakle, uništavanje ambrozije je posao Ministarstva poljoprivrede. Uništavanje komaraca i krpelja je posao Uprave za zaštitu zdravlja. Dakle, ovde je reč upravo o onome što bi trebalo da radi ova Uprava za javne nabavke, da obavesti organe nadležne za poslove revizije javnih sredstava i budžetske inspekcije. Kada dobijem odgovor iz tog ministarstva, pitaću nadležni organe da li su preduzeli sve to što je trebalo da preduzmu. Još jedan simpatičan primer, koji je upravo iz istog ministarstva, i odnosi se na jednu od velikih i najvećih akcija koje je Ministarstvo ekologije ikada preduzelo u ovoj zemlji, radi se o akciji milion stabala za Srbiju. Jako dobra akcija, jako važna, ona imaju implikacija u mnogim oblastima našeg realnog života i mislim da ne treba ništa zameriti. Prosto mi je vrlo čudno da je i tom prilikom Ministarstvo za zaštitu životne sredine preuzelo poslove Uprave za šume Ministarstva poljoprivrede. Prosto mi je nejasno da recimo jedno ministarstvo preuzme poslove drugog i potroši novac za tu aktivnost, iako to ministarstvo ne treba da bude zaduženo za taj posao. To preuzimanje nadležnosti, koje naravno nije zakonito, zapravo je jedan vrlo lep i logičan put kada nešto hoćete da uzmete ili, da ne kažem tu reč koju treba da kaže svak pošten, kada hoćete da nekakav novac sklonite na stranu iz tog drugog ministarstva. Primer treći - slučajno opet isto ministarstvo, Veliki bački kanal, potpuno ista priča, nije nadležnost ovog ministarstva. Četvrti primer je priča o lekovima. Peti - urbanizam i građevina. Mogu da ovako šaljem dalje redom, skoro da nema oblasti za koju ne možemo da kažemo da u njoj i tek kako caruje korupcija i da se strašno velike količine novca građana Srbije prelivaju u nečije privatne džepove. Zbog čega je toliko raširena korupcija? Kaže se da postoje neka tri vrlo važna razloga i treba ih reći upravo zato što dolaze iz parlamenta i zato što ovaj parlament mnogi optužuju da on praktično blokira rad, i da to radi opozicija. Postoji mnogo razloga. Neki od njih su vrlo precizni i odnose se na Vladu, neprimenjivanje postojećih zakona. Mi imamo Zakon o javnim nabavkama. Kakav je takav je, on postoji, i dalje se ne primenjuje. Zbog čega se ne primenjuje? Postoje li u Vladi službe,postoje li ljudi koji treba da rade svoj posao? I te kako postoje. Postoje li službe koje treba da ljude koji ne rade svoj posao ili ga rade na ovakav način da postoji korupcija obavežu da rade ili kazne zbog toga što ne rade? Postoje. Zbog čega to ne rade? Dalje, postoji vrlo velika nespremnost državnih organa da se bore protiv korupcije. Oni to, naravno, svesno rade i nivo korupcije nije pao u odnosu na prošlu godinu nego se povećao. Zbog čega? Vlada je eliminisala stare organe za borbu protiv korupcije. Recimo, imamo Republički odbor za rešavanje sukoba interesa. On je ukazivao na izvore korupcije, da ne ulazim u to šta je izjavljivala gospođa Barać, ali prosto govorim ovog momenta. Oni su ukazivali na izvore korupcije. Oni ovog momenta više ne postoje. Vlada je formirala Agenciju, dok ta agencija zaživi bar godinu dana mora da prođe. Pojavljuje se jedan prostor, jedan vakuum u tom momentu i upravo u tom vakumu, kao što vidite, mediji plasiraju razne afere koje se odnose na javne nabavke. Nemojte da me ubeđujete da je slučajno urađen ovaj veliki promašaj, naravno, urađen je potpuno svesno. Uz to imamo situaciju u parlamentu. Dakle, ova blokada je definitivno kreirana od parlamentarne većine, od onih koji to mogu; 108 poslanika ne mogu da blokiraju parlament nego mogu oni koji ne umeju da ga vode, iako mi se tako smeškate, tako je. Vrlo je važno reći da u ovom parlamentu, osim toga što donosimo zakone, mi gospodo, moramo da kontrolišemo rad Vlade. I zbog toga pozivanje parlamentarne većine da mi nemamo pravo da kontrolišemo rad Vlade nije u redu, jer upravo mi ukazujemo na izvore korupcije i na afere koje se ovde događaju. Zbog toga je važno da učestvujete sa nama. I vama nije u interesu da se, prosto, te afere sklone. Zato što ne znam da li baš svako do vas štiti svakoga ko je ovu aferu proizveo. Na planu borbe protiv korupcije se naravno ne radi ništa. To je očigledno. Rekla sam da korupcija nije smanjena nego povećana. Zbog toga mislim da je i te kako važno da ovaj član 99. u Predlogu zakona za javne nabavke ostane, kao i član 100, koji mora da bude još transparentniji. Mora negde postojati neko ko će da kontroliše sve ovo, a onda kada budu te afere isplivale na svetlo danje, a naravno da će sve isplivati, neko mora i da preuzme odgovornost. Što se nas tiče, odgovornost je onoga ko je u zakonu apostrofiran da te poslove radi, a to je Uprava za javne nabavke. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Branimir Đokić podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 100. i član 100. brišu. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Marina Toman ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS, moj kolega Branimir Đokić podneo je amandman da se briše član 100. Predloga zakona o javnim nabavkama, kojim se uređuju poslovi Uprave za javne nabavke. Tako da ovaj amandman logično sledi prethodni amandman kolege Milorada Krstina, koji je predložio brisanje člana 99, kojim se bliže definiše oblik organizovanja Uprave za javne nabavke. Stav SRS-a je javnosti dobro poznat kada su u pitanju agencije, kancelarije, direkcije, odnosno stvaranje paralelne državne vlasti u preglomaznoj državnoj upravi i trošenje budžetskih sredstava. U članu 100. ovog Predloga zakona o javnim nabavkama vidimo da Uprava za javne nabavke ima 14 nadležnosti, poput učešća u pripremi propisa u oblasti javnih nabavki, pružanja savetodavne pomoći naručiocima i ponuđačima, praćenje postupka javnih nabavki itd. Međutim, vidimo da se ove nadležnosti već nalaze i u pojedinim sektorima Ministarstva finansija, odnosno imajući u vidu da Ministarstvo finansija već reguliše oblast javnih nabavki. Možete malo da ih utišate.
Gospodo narodni poslanici, ometate gospođu Marinu Toman.
Ovde treba imati u vidu i to da Ministarstvo finansija u okviru sektora za pripremu propisa već ima sistematizovana radna mesta na poslovima Grupe za javne nabavke. Tako poslovi zaposlenih službenika u Grupi za javne nabavke, u Ministarstvu finansija, sada obuhvataju - pripremu izrade Zakona o javnim nabavkama, izradu podzakonskih akata, kao i davanje mišljenja na Zakon o javnim nabavkama, znači poslovi koji su identični poslovima Uprave za javne nabavke. Upravo ovaj podatak nam govori da građani Srbije trenutno na dve različite lokacije, u dva različita državna organa finansiraju plate državnih službenika, koji rade potpuno iste poslove vezane za oblast javnih nabavki. Međutim, Vlada se na ovu činjenicu ne obazire, već Upravu za javne nabavke, koja je osnovana zakonom iz 2002. godine i dalje ostavlja. Interesantno da Vlada u obrazloženju za odbijanje amandmana kolege Branimira Đokića navodi da se on ne prihvata, pošto Predlog zakona u navedenom članu ne dovodi do povećanja državne administracije i birokratskog aparata, pošto se uprava sada ne osniva, odnosno da je osnovana 2002. godine. Ponovo dolazi do zamene teza. Niko ne govori da je to novi organ, već vam skrećemo pažnju da je on višak u preglomaznoj državnoj administraciji, a to što je on osnovan 2002. godine, vas ne sprečava da ga ukinete, ako se već pokazao neefikasnim. Da Uprava za javne nabavke do sada nije ostvarila nikakve rezultate kojima bi mogla da opravda potrebu za daljim postojanjem i funkcionisanjem govore nam činjenice i zvanični podaci koji su dostupni javnosti. U Srbiji ima 12.000 naručilaca, dok je Uprava za javne nabavke svu svoju godišnju statistiku za 2007. godinu bazirala na osnovu svega 2.100 izveštaja. Toliko su joj naručioci samoinicijativno dostavili, ponavljam, samoinicijativno dostavili. Dakle, za najmanje 10.000 naručilaca se uopšte ne zna šta su i na koji način su tokom godine nabavljali, koliko ugovora su sklopili, niti se zna koliko su novca iz budžeta potrošili u svrhu javnih nabavki. Ovde je izuzetno važno istaći i to da trend dostavljanja godišnjih izveštaja Upravi za javne nabavke iz godine u godinu opada. S obzirom da naručioci znaju da zbog toga niko neće inicirati utvrđivanje njihove odgovornosti i da samim tim neće biti sankcionisani kako to zakon eksplicitno nalaže. Činjenica je da Uprava za javne nabavke nema nikakav autoritet u sferi javnih nabavki, niti ima bilo kakav kadrovski, tehnički ili normativni kapacitet koji će unaprediti primenu Zakona o javnim nabavkama, suzbiti korupciju i inicirati utvrđivanje odgovornosti za sve one koji tendere koriste kao idealnu šansu za enormno bogaćenje. Sve ovo ukazuje na to da Uprava za javne nabavke, kao poseban organ državne uprave u Srbiji, nije potreban, a naročito nije potreban građanima koji su u periodu od 2003. do 2007. godine finansirali rad ovog budžetskog korisnika sa ukupno 107 miliona dinara, što iznosi 1,4 miliona evra, znači 1,4 miliona evra. Pri tome, niko nije video rezultate njegovog rada i svrhu postojanja. SRS ništa nema protiv Komisije za zaštitu prava, koja će se od sada zvati Republička komisija za zaštitu prava, jer smatramo da je potrebno da postoji drugostepeni organ koji će se baviti zaštitom prava svih subjekata u javnim nabavkama. Načelno imamo primedbe na to što se odluke o poništavanju tendera koje donosi komisija ne sprovode, a što se moglo videti na primeru opštine Zrenjanin. Uostalom, to je moj kolega Krstin govorio. Kada je reč o ovoj komisiji, ona je do sada funkcionisala u sastavu Uprave za javne nabavke, a ubuduće će funkcionisati kao poseban budžetski korisnik, pa mi zbog toga imamo primedbu na izbor članova ovog tela koje će predložiti Vlada Srbije jer nam to ne uliva nadu da je reč o nezavisnom i nepristrasnom antikorupcijskom telu. Isto tako, predloženo rešenje da se na Upravu za javne nabavke primenjuju propisi o državnoj upravi ukazuje na činjenicu da će Vlada Srbije biti nadležna za imenovanje i smenu direktora Uprave za javne nabavke, koji će sve vreme biti eksponent režimske politike. Imajući u vidu sve argumente, a polazeći od toga da zbog svetske ekonomske krize, vlast u Srbiji mora da primeni praktične mere štednje, uostalom, ona sama o tome govori, SRS smatra da bi prihvatanje ovog amandmana i ukidanje Uprave za javne nabavke bilo jedno od efikasnih i višestruko korisnih rešenja na putu racionalizacije državne uprave, za koju se režim do sada samo deklarativno zalagao. Takođe, napominjem da ukoliko se odlučite da ipak prihvatite ovaj amandman SRS i da ukinete Upravu za javne nabavke, imajte u vidu i to da se EU na vas neće ljutiti jer su neke članice EU, u zavisnosti od zemlje do zemlje, odredili Ministarstvo finansija, pravde ili privrede kao najviše centralne organe koji se staraju o javnim nabavkama. Znači, čak ni ta prepreka više ne postoji da prihvatite naš amandman i pokažete da priče o štednji nisu samo prazne fraze.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marko Milenković ima reč. Imate još šest i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi kolega Branimir Đokić podneo je amandman da se naslov iznad člana 100. i član 100. brišu. Ovde se zapravo radi o poslovima Uprave za javne nabavke, a kako ste ih vi ovde predvideli u članu 100, oni ne daju nadležnost Upravi za doslednu kontrolu javnih nabavki, načina obezbeđivanja sredstava, poslovanje svih budžetskih korisnika, ministarstava, lokalnih samouprava, javnih preduzeća i kontrolu poverljivih javnih nabavki kakvih npr. imamo za Ministarstvo unutrašnjih poslova, već od Uprave prave najobičniju administrativno birokratsku instituciju, bez mogućnosti da rešava probleme u složenom procesu javnih nabavki. Ova institucija treba da bude veoma važna, nezavisna, regulatorna, kontrolna institucija, ono što se u svetu zove četvrta grana vlasti i ona je morala da ostane u zakonu da bi unapredila rad, ali zbog nadležnosti koje joj dajete i zbog strašne politizacije u ovoj oblasti od unapređenja, nažalost, neće ostati ništa. Marginalizacija Uprave za javne nabavke je počela još nešto ranije, dok način izbora i razrešenja članova Republičke komisije na predlog Vlade označava ozbiljno stavljanje pod kontrolu Vlade ovih institucija. Moramo da priznamo da dosadašnji Zakon o javnim nabavkama kako-tako funkcioniše, ali ni to nije rešenje. Srbija treba da ima izgrađen institucionalni sistem koji bi u potpunosti regulisao ovu oblast, svodeći mogućnost zloupotrebe na najmanje moguće okvire. Niko nema kontrolu državnih računa, državnog budžeta i ukupne javne potrošnje u Srbiji, a upravo je to ono što nam je potrebno. Od kolikog je značaja ta kontrola pokazuju nam raznorazne afere, koje s vremena na vreme isplivaju na površinu. Na primer, aerodrom Beograd, gde je samo rekonstrukcija Terminala 2 vredela navodno 18 miliona evra i gde su otkrivene brojne nepravilnosti sa naduvanim fakturama. Prethodnih dana su poslanici SRS razotkrili pljačku Bojana Krišta i na taj način pokrenuli pitanje svih apanaža menadžera i direktora stranaka na vlasti koji pljačkaju naš narod, ali je to samo kap u moru. Sistem javnih nabavki treba da podrazumeva funkcionisanje svih ključnih institucija, znači glavne revizijske institucije, Uprave za javne nabavke, Komisije za zaštitu prava, Ministarstva unutrašnjih poslova i budžetske inspekcije. Predlog zakona koji se danas nalazi pred nama ne doprinosi izgradnji celovitog sistema u ovoj oblasti. Ovo je vaš novi zakon, kao i onaj prethodni, predstavlja samo formalnu, a nikako ne suštinsku kontrolu javnih nabavki. U okviru ove rasprave razložio bih i tipologiju političke korupcije prema postojećim kriterijumima u Srbiji, po prirodi stvari nameću sledeći njeni oblici. Trgovina poslaničkim mandatima, vrlo profitabilna grana i kao takva daje izuzetne pogodnosti za malverzacije i druge prljave poslove, jer prelasci parlamentarnih predstavnika iz jedne političke stranke u drugu ukazuju na prljavu trgovinu poslaničkim mandatima. Ta pojava nije karakteristična samo za naše društvo. Tako nešto dešavalo se i u Italiji od 1996 do 1999. godine, a kod nas i 90-tih godina i dan-danas, jer otimanju naivnih duša nigde kraja nema. Sledeći oblik političke korupcije je finansiranje političkih stranaka, nešto na čemu će se posebno fokusirati pažnja SRS u budućem periodu, u cilju raskrinkavanja sprege vlasti i novonastajućih stranaka sa tajkunima i kriminalcima koji ih finansiraju. Zatim, sledi i sukob interesa visokih državnih funkcionera, problem koji niko u našoj državi ne želi da rešava, onda korupcija u pravosuđu i napokon korupcija u javnim nabavkama. Na sam pomen korupcije u Vladi, većina ljudi odmah ima na umu podmićivanje radi sklapanja poslova sa državom, odnosno javne nabavke. Malo je delatnosti koje toliko izazivaju državne službenike i državne funkcionere da budu korumpirani i koje stvaraju toliko prilika za zloupotrebu kao što su to javne nabavke. Na svakom nivou vlasti i u svim njenim organizacionim oblicima sprovode se nabavke roba i usluga, često u količinama koje iznose i prevazilaze naša zdravorazumska iščekivanja. Kako su određeni pripadnici demokratorskog režima u prethodnih osam godina kriminalizovali proces javnih nabavki? Još pre nego što su naručioci odlučivali sa kim će sklopiti ugovor o poslu, specifikaciju tražene robe su pravili tako da ona odgovara isključivo jednom ponuđaču ili, na primer, nisu davali podatke o uslovima nabavke, kršili su pravilo o poverljivosti ponuda tako što su prispele ponude otvarali pre roka. Zatim, onemogućavali su učešće potencijalnim ponuđačima postavljajući neprikladne pretkvalifikacijske uslove. (Predsednik: Gospodine Milenkoviću, vreme je prošlo. Molim vas, privedite kraju.) Završiću. Konačno, javne nabavke su najveće polje za korupciju u Srbiji, jer smo imali neefikasan zakon... (Predsednik: Hoćete da privedete kraju, molim vas.)Ovo je poslednja rečenica. ...i ovaj prethodni i ovaj koji danas predlažete, i to ne toliko koliko ga neefikasnim čini njegovo sprovođenje i kontrola u praksi.
Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Milan J. Nikolić, pisanim putem, povukao je amandman koji je podneo na član 105. Predloga zakona. Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođica Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, dame i gospodo narodni poslanici, da ne budem i neskromna, ali moram da kažem, to će ipak biti skromna ocena, da je SRS jedina politička stranka u Srbiji koja na veoma pažljiv i konkretan način vodi računa o životnim pitanjima naših građana i daje konkretna rešenja. Mi smo po tome prepoznatljivi već 18 godina, zato što ne postoji problem u Srbiji koji želimo, naravno, kada su u pitanju ovi najviši državni i nacionalni interesi, pitanje naše južne pokrajine, pitanje naše severne autonomne pokrajine i svih drugih eventualnih udara na nacionalni i državni integritet, ali zaista ova životna pitanja, a javne nabavke i rasprava po ovom zakonu su životna pitanja od, kako je to lepo rekao kolega Petar Jojić, mesne zajednice, to je taj jedan produkt tog socijalističkog samoupravljanja i vremena Kardelja i Broza, ali to nam je ostalo kao neka ćelija lokalne samouprave, do najviših organa državne vlasti. Vi ste videli da su se, pogotovo ljudi koji se isključivo u našoj poslaničkoj grupi bave ekonomskom strukom, pažljivo pripremali za raspravu po pojedinim segmentima ovog zakona, pa je tako malopre koleginica Marina Toman, u svom osvrtu na ono šta predstavlja Uprava za javne nabavke, zašto treba brisati naslov i taj član iz zakona, to povezala sa konkretnim slučajevima koje smo do sada imali u praksi i činjenicom da ne samo da je to jedan birokratski državni organ koji, po svom delokrugu posla, treba da radi nešto što je, zapravo, zamajavanje javnosti, kao i u samom izveštaju koji nam je prosledila Vlada Republike Srbije i koji sadrži 1.073 strane. Nadam se da ste vi to već počeli da čitate ili ste pri kraju čitanja, a to je Nacionalna strategija države Srbije za ulazak u EU. Na strani 557 nalazi se ocena rada Uprave za javne nabavke. Gospođo ministar, pretpostavljam da vi znate o kom dokumentu pričam. On je deblji od budžeta. Dobili smo ga 8. oktobra ove godine i krenula sam polako, po segmentima da ga čitam, pa se ponovo vratim. Spadam, takođe, u evroskeptike, kao i gospodin Krasić. Uostalom, svi srpski radikali i svi građani Srbije, a njih je sve više, koji vide da sve te "ponude" od strane EU mogu da se podvedu pod onu staru legendu o darovima koje vam Danajci donose. To sada želim da vam kažem kroz neke konkretne primere i kroz ocenu kancelarije koja je učestvovala u izradi te nacionalne strategije za ono šta je radila Uprava za javne nabavke. Tako građani Srbije treba da znaju da je i po vašoj oceni to jedan organ koji može, a i ne mora, da radi svoj posao. Jer, ko sprovodi sankcije nad time ako uprava ne uradi neki deo posla. U tom izveštaju, izvinjavam se, strana 596 pomenutog dokumenta, piše: "Uprava za javne nabavke je preuzela praktične mere kako bi se stvorili preduslovi za primenu novih zakonskih rešenja i kako bi se obezbedila veća transparentnost procesa javnih nabavki. Na veb strani uprave izrađen je Portal javnih nabavki, koji je zvanično počeo sa radom 18. februara 2008. godine i na kome se besplatno mogu objaviti javni pozivi, odluke o izboru najpovoljnijeg ponuđača" itd. Znači, mogu, a ne moraju. I u praksi je, gospođo ministar, to zaista tako. Dolazim iz Kragujevca, to je veliki grad, velika budžetska sredstva, što od ubiranja prihoda po osnovu lokalnih komunalnih taksi, celog poreza na imovinu, transfernih sredstava i svega onoga što čini budžet koji je, koliko čujem danas, usvojen nelegitimnim radom Skupštine grada Kragujevca, jer ona radi sa otetih 10 odborničkih mandata SRS, u čemu je učestvovao direktno predsednik Okružnog suda Kragujevca Miroljub Tomić. To je jedini grad u kome su oteti mandati srpskim radikalima. Sada ću vam to dati na primeru nekoliko procesa javnih nabavki. Meni je žao što za ovu priliku nisam ponela taj konkretni materijal, ali vidite kako se oni dovijaju. Znači, umesto da izbor najpovoljnijeg ponuđača oni objave na Portalu koji, kako je po ovom izveštaju iz ove nacionalne strategije objavljeno, može da uštedi oko 12.200 evra godišnje, oni to rade, recimo, kroz "Pribojske novine". Da li je čuo neko od vas za "Pribojske novine"? Možda neko jeste, možda nije, ali ko čita "Pribojske novine"? Oni su u obavezi da objave javni poziv ili u "Čačanskom glasu". Ako čita neko u "Čačanskom glasu" onda će da pročita eventualno neki koji je u dilu sa Stevanovićem za behaton ploče. Veroljub Stevanović se dosetio, pa onda tako oglašava javne pozive u "Pribojskim novinama", u "Čačanskom glasu", u ovome, u onome. Neće sigurno u "Politici". Doduše, jeste u "Politici" za plac Đokovića, ali isto tako su oglašene četiri parcele, od toga jedna koja je u višegodišnjem sporu sa "Radom" Beograd. Vi sada vidite, gospođo Dragutinović, koliko je to netransparentno, pošto se koristi taj izraz ovde od 2001. godine. Kako onda građani da se zaštite od toga? Budžetska inspekcija ne dolazi tamo, nema državne revizorske agencije, ona je tek sada ustanovljena. Svi su dobili od Vesne Džinić dopis, svake godine je to išlo po automatizmu, da nije neophodno, a oni kažu "neće". Opet moram da pomenem kolegu Sašu Valjarevića, kada je bio direktor komunalnog preduzeća u Požarevcu, to je jedini direktor komunalnog preduzeća u Srbiji koji je eksterno angažovao revizorsku kuću da preispita poslovanje preduzeća na čijem čelu je on bio direktor. U Kragujevcu toga nema. Zašto ne? Znate, bivši načelnik Uprave za ekonomiju i finansije grada Kragujevca, izvesni Ratko Jovanović, to je pravdao činjenicom kako je to skupo, kako nema mnogo onih koji su kvalitetno licencirani da rade taj posao i pojeo vuk magarca. Sada mi Kragujevčani treba da razmišljamo zašto je u ulici Lole Ribara, to je centar grada Kragujevca, samo srce grada, Veroljub Stevanović u toku dva svoja mandata dva puta za godinu dana zamenjivao behaton ploče. Pre neki dan sam govorila o tome da je ono što je bio simbol grada Kragujevca, a to je kaldrma na tom području, on povadio. Kao kada bi sada neko usred Verone sa Trga Bra ili Španskog trga u Rimu povadio sve one ploče i rekao lepo, ajde da tresnemo asfalt. Ovde je baš lepo, jedan asfalt, i ovako da se uglača, čudili bi se oni Italijani, ne bi mogli da veruju, i da se to uradi u nekom gradu u Francuskoj, Španiji ili bilo gde. Znači, to je u najmanju ruku suludo razmišljanje, ali tu je u pitanju i veliki lopovluk. To je samo jedan od primera i zato ako ste i vi iz DS, i vi iz Vlade Srbije energično i oštro krenuli u borbu protiv kriminala i korupcije, izvolite gospođo Dragutinović, prečešljajte malo po drugim gradovima Srbije, dala sam vam samo jednu inicijativu, a vi na osnovu ove moje izražene sumnje, odbornik sam u Skupštini grada Kragujevca već u trećem mandatu, poslanik već u petom mandatu, izvolte, pa pošaljite budžetsku inspekciju da preispitaju kako se troše budžetska sredstva grada Kragujevca. Jer, nije baš sve tako transparentno. Sada da razgovaramo malo o tome kako se ljute jedni na druge, upravo zbog toga što je pun mogućnosti zloupotreba Zakona o javnim nabavkama, kao što će i ovaj biti, kada su iz dve različite političke stranke. Vi ste svi, dame i gospodo narodni poslanici, čuli za aferu Kliničko-bolničkog centra Bežanijska kosa i na veliku halabuku koju je Dragana Jovanović, gradska sekretarka, kako je nazivaju, za zdravstvo, pokrenula zbog nabavke pre svega nameštaja, zato što je grad Beograd finansirao nabavku nameštaja za KBC, odnosno Polikliniku Bežanijska kosa. Sada neko može da zaključi kako ste eto na ovom primeru Kneževića, pa sada ove Snežane Lakićević-Stojačić i njenog muža, koji je pominjan malopre od strane gospodina Krstina, i tako nekih koje verovatno puštate niz vodu iz DS krenuli da se obračunavate sa kriminalom. Kada je u pitanju KBC Bežanijska kosa i ovo prepucavanje između sekretara za zdravstvo Dragane Jovanović i Đilasa, ipak je u pitanju sukob interesa između DS i G17. Ko upravlja domovima zdravlja, bolnicama, ko je taj koji je ušao u anale vlada svih Srbije od kada imamo izbore, a to je Tomica Milosavljević, koji je četiri ili pet puta biran za ministra zdravstva. Šta kaže Nikola Milić, direktor KBC Bežanijska kosa na te optužbe, pošto je on kadar G17, Dragana Đilasa. Opet ponavljam, novac za nabavku nameštaja došao je iz budžeta grada Beograda, nisu se, što bi ovi u žargonu kriminalci rekli, utalili jedan s drugim, pa zbog toga se ovaj sada ljuti, optužuju se, da su se dogovorili zajedno gde će da nabavljaju i kako će da vrše nabavku nameštaja ničega ne bi bilo i ne bi se sve ovo pokrenulo. Ovako će navodno gradska budžetska inspekcija da vrši nadzor, a frapantno je šta ovaj čovek izjavljuje, mislim da se svaki medicinski radnik čudi, a da ne govorimo o bolesnima i o onima koji su, hvala bogu, zdravi u Srbiji, na ove njegove izjave. Znate šta je rekao? Kaže, nameštaj mora da bude kvalitetan, jer on utiče na hospitalizaciju. Onda kaže, kako ćete, a to su njegove izjave, ako se ne sredi dobro bolnica, kao što je sređena Bežanijska kosa, neće niko da se leči ako niste lepo sredili ustanovu. To je njegova referenca. Kaže, zato se kod nas leči cela SANU, ministri, lečio se i prethodni gradonačelnik. Ovo nije normalna izjava. Ako mi živimo u Srbiji, u kojoj su oronule bolnice, Kragujevački klinički centar prošle godine je dobio status kliničkog centra, evo zna gospođa Đukić-Dejanović, koja je u najtežim uslovima sankcija, rata, pritisaka na našu zemlju bila direktor tada kragujevačkog polikliničkog centra, ako mi u Kragujevcu nemamo gradsku bolnicu koja je potrebna u jednom tako velikom gradu, molim vas, kako je moguće da neko daje ovakve izjave i da pravda činjenicu da je kupljen čiviluk od 162 evra i još se drzne da dalje kaže, to nije ništa strašno, proverili smo da je Eurosalon slični nudio po ceni od 17.000 do 30.000 dinara i ovaj od 162 evra je sasvim pristojna cena. Nameštaj je antibakterijski, što je isto suludo, i svaki će lekar i svaki medicinski radnik da vam kažem da to nije osnov za kvalitetno lečenje, i to nigde ne piše ni u jednom dokumentu, ni za preventivu, ni za lečenje bilo kojih bolesti. Uostalom, da se sada ne upuštam u ono što stručno ne znam, iza mene je profesor Medicinskog fakulteta, gospođa Đukić-Dejanović, koja bi to isto mogla da vam potvrdi, i svako, ne samo ona, nego student medicinskog fakulteta. Da vam ne govorim o tome da je klupa u čekaonici plaćena 200.000 dinara, čajna kuhinja 750.000 i sve to navodno nije znao u procesu nabavki Dragan Đilas, nego se sada obrušio na njih, pošto je posao završen. Sve zbog toga što on nije našao svoj procenat, kao i gradski sekretar ili kako ovi nazivaju sekretarka za zdravlje grada Beograda, i to je samo jedna od navodno otkrivenih afera. Šta vi mislite, da će nešto posebno ta budžetska inspekcija grada Beograda to da istražuje. Neće. Već je išao Đilas i izvinjavao se njemu, popili su oni kafu, ko zna koliko i te šoljice koštaju. Uostalom, imali smo slučaj i Marije Rašete-Vukosavljević, opremanja Aerodroma "Nikola Tesla", i bendžamina, i fikusa, i kašičica, i poslužavnika. Niko do sada nije odgovarao, što kaže naš narod, nije mu falila dlaka s glave. Eto, tako to izgleda kada u Srbiji imate proces javnih nabavki i kada na Portalu, kao što rekoh malopre, možete, a ne morate da objavljujete poziv za učešće na bilo kom konkursu i kada je konkursna komisija, o tome smo govorili juče, na početku ovog zakona takva da tamo ne sede ljudi iz struke, opet se kaže, mogu, a ne moraju, nego u Srbiji otima i krade svako ko je u prilici, a nalazi se u strankama na vlasti, iz džepova ovog jadnog i siromašnog naroda, građana Srbije. Zbog toga se opet vraćam na početak izlaganja po ovom amandmanu. Jedino SRS ovako jasnim govorom, jasnim primerima se obraća građanima Srbije i to je naša garancija da možemo da stignemo do čiste savesti, a takva je ogromna većina i najveći broj građana Srbije, da na sledećim izborima zaokruže našu listu i da glasaju za nas, koji ćemo uvek da štitimo svakog od kriminala i korupcije koja je najizraženija u našem društvu. Hvala.
Na član 115. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Mojović i Nebojša Ćeran. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 117. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Vitomir Plužarević je podneo amandman na Predlog zakona o javnim nabavkama. Naime, Troškovi postupka, član 117, kaže: ''Podnosilac zahteva za zaštitu prava je dužan da na određeni račun budžeta Republike Srbije uplati taksu u iznosu od 60.000 dinara, odnosno 30.000 dinara ako je u pitanju javna nabavka male vrednosti.'' Kolega Vitomir Plužarević je dao objašnjenje podnošenja amandmana i zašto bi u članu 117. stav 1. trebalo brisati. Pretpostavka je da ukoliko neko traži zaštitu prava za to postoje ozbiljni razlozi, i da je onaj koji traži zaštitu uočio ozbiljne nepravilnosti u postupku, pa zbog ove činjenice podnosilac zahteva za zaštitu prava ne treba da se kažnjava previsokom taksom na zahtev za zaštitu prava. Hitnost donošenja ovog zakona po vašim merilima i kriterijumima je neopravdana, a i sami znate da je to tako. Navodno ćete ubrzati proces pridruživanja Evropskoj uniji, a na današnji dan Evropska unija ne haje da vas navodno pridruži. Šta ćete vi sad toj EU kada oni po svakom pitanju približavanja imaju za vas odgovor. To su različite ucene bez kraja, danas Euleks, sutra Kosovo ili već Kosovo, potom dug u silnim milijardama evra kojim ste zadužili državu i mnogo drugih elemenata koje znate, a koje neću sada da pominjem, tako da to pridruživanje znaju i naši političari koji za njih obavljaju te prljave poslove. Svi će oni da postupe kao i Bojan Krišto, da odlete u neke njima znane destinacije, ako im to bude dozvoljeno. Ponuđačima je u svim fazama postupka obezbeđena pravna zaštita od strane Republičke komisije, zaštita prava u postupcima javnih nabavki, koja je nezavisan i samostalan organ. Ta farsa zakona je svima u državi poznata i od te zaštite nema ništa. Podnosilac prava na zaštitu družan je da na račun budžeta Republike Srbije uplati taksu od 60.000, odnosno 30.000 dinara ako je u pitanju nabavka male vrednosti. Ova količina para ne čini ništa Republičkoj komisiji, osim da se dezavuišu podnosioci ovakvih zahteva. Vlada je dala i svoje obrazloženje vezano za ovaj amandman i to obrazloženje glasi: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što podneti zahtev za zaštitu prava, shodno članu 109. tačka 1. Predloga zakona o javnim nabavkama, zadržava dalje aktivnosti naručioca u postupku javne nabavke do donošenja odluke o podnetom zahtevu, sasvim je moguće da ponuđači zloupotrebljavaju svoja prava, te da neopravdano podnošenje zahteva ometaju dalje sprovođenje postupka javne nabavke, što može izazvati posledice po normalno obavljanje poslova naručioca i, samim tim, zadovoljenje potreba građana. Zato je potrebno obavezati podnosioca zahteva za zaštitu prava da pre podnošenja zahteva uplati propisan iznos takse, kako bi se na taj način, u izvesnoj meri, sprečilo podnošenje zahteva koji kao jedini cilj ima bezrazložno ometanje ili onemogućavanje naručioca da sprovede postupak javne nabavke. Potrebno u vezi sa tim napomenuti da će svakom podnosiocu zahteva biti vraćen iznos koji je uplatio na ime takse za podnošenje zahteva za zaštitu prava, i to kroz naknadu troškova postupka u slučaju da uspe sa svojim zahtevom, a u skladu sa članom 117. stav 3. Predloga zakona o javnim nabavkama.'' Državni revizori moraju biti plaćeni kako bi se borili protiv svih mafijaških bosova koji malim prstom ruše sve barijere i zakone u ovoj državi, a posebno ovaj zakon o javnim nabavkama koji je danas u Srbiji aktuelan. Vidimo kako se javne nabavke sprovode u državnim institucijama, kao na primer nabavke uniforme Ministarstva policije, što je ovih dana glavna tema sredstava informisanja. Javne nabavke u Srbiji su povezane sa karakterom vlasti. Tu ne mora da se poredi, to se vidi na svakom koraku onom čuvenom krilaticom - gde sam tu ja. Strani ulagači kapitala u Srbiji ne mogu da se pomire sa činjenicom da je ta lepeza zahteva - gde sam tu ja, toliko velika da otežava ulazak tog dugog očekivanog kapitala u našu zemlju. Nemoguće je podmiriti sve njih, a da taj kapital bude siguran i profitabilan. Moj amandman na ovaj član 117. glasi da se stav 1. briše i idemo logikom da je predlog usmeren u tom pravcu da ta uplata od 60.000, odnosno 30.000 dinara ništa ne rešava. Ti koji učestvuju u ovim radnjama i koji žele da obave svoj zadatak, za njih to ne znači ništa, a za normalne podnosioce to je finansijska obaveza koja može i da ih spreči zbog te kvote da učestvuju u tim nabavkama. Ovaj zakon ste profilisali u 11 delova sa 128 članova, a sve u cilju otklanjanja nedostataka koji su uočeni u praktičnoj primeni zakona iz prošlih pet godina. Amandmani samo delimično usmeravaju ovaj zakon ka tom zamišljenom cilju, a taj vaš cilj je neostvariv dok ne rešite sve prethodne radnje. Treba pokrenuti privredu i dovesti državu u stanje da kipi od proizvoda, a ne da budemo zavisni od svih na Balkanu i u Evropi i time molimo za opstanak. Treba se podići iz tog puzećeg stava uspravno, proizvoditi sopstvene proizvode. Tada ovakav zakon može da se primenjuje. Posle onog mog prethodnog izlaganja svog amandmana dobio sam više poziva od strane građana opštine Zrenjanin, koji su me zamolili da pojasnim malo ova dešavanja u opštini Zrenjanin što se tiče, da kažem, malo premeštanja te građevinske mafije iz Zrenjanina u Novi Sad, a onda iz Novog Sada polako se kreće ka Beogradu u smislu belih mantila. Evo, da pokušam za ovo vreme da malo pojasnim. Naime, ponavljam, direktor Voda Vojvodine, Branislav Radovanović iz Zrenjanina, direktor Javnog vodoprivrednog preduzeća, uhapšen je zbog zloupotrebe službenog položaja, a Zoran Stojačić, inače suprug Snežane Lakićević, visokog funkcionera DS, koji je vlasnik i odgovorno lice Nautičko-jedriličarskog kluba "Sportal" iz Perleza kod Zrenjanina, zbog osnovane sumnje da su zajedno sa Goranom Kneževićem, jedinim vlasnikom Nautičko-jedriličarskog kluba "Sportal", izvršili pomaganje u krivičnom delu zloupotrebe službenog položaja. Naime, gospodin Radovanović, direktor Voda Vojvodine, omogućio je vlasnicima Nautičko-jedriličarskog kluba "Sportal", Stojačiću i Kneževiću, izgradnju marine na ušću kanala Begej u reku Tisu, gde se nalazi jedriličarski klub na zemljištu koje im je Vode Vojvodine dodelila na korišćenje. Mogu da zamislim koliko su im dali, to ide na 99 godina, dinar po godini i stvar je završena. I da bude greška Branislava Radovanovića, direktora Voda Vojvodine, on je naime angažovao bager koji je vlasništvo Javnog vodoprivrednog preduzeća Voda Vojvodine, iako je statutom preduzeća zabranjeno obavljanje radova trećim licima, kao i vodoprivrednog preduzeća "Srednji Banat", pri čemu je iskopana količina od oko 40.520 kubnih metara mulja, a normalno tim iskopavanjem oštećeno je Javno vodoprivredno preduzeće za 11 miliona dinara. Normalno je da će Radovanović i Stojačić danas u sklopu krivične prijave biti privedeni istražnom sudiji u istražnom odeljenju Okružnog suda u Beogradu, što se dopunjuje da su prijavljeni prekoračenjem svojih službenih ovlašćenja naneli budžetu Zrenjanina štetu veću od 132 miliona dinara, tako što su sproveli, govorim o javnim nabavkama u gradu Zrenjaninu, javne nabavke za kupovinu različite opreme koja nije bila predviđena pozicijama u budžetu. Organizovana grupa je na taj način pribavila imovinsku korist u iznosu, gospodo građani Zrenjanina, 56 miliona dinara, to vam je negde oko 700.000 evra. Ponavljam, tu malverzaciju oko javnih nabavki su radili gospodin Tomić, zvani Baćko, neprikosnoveni pokrajinski poslanik, u predizbornoj kampanji koji je obećavao kule i gradove, nije obećavao samo ovo što je uradio jer je to dokazano, gospodin Nikola Halas, mozak svih ovih radnji, gospodin Dimkić, koji je načelnik za finansije, i normalno gradonačelnik, bez njegovog potpisa nije moglo biti ništa. Prema tome, gospodo, pošto bih da ostavim kolegi da nešto u narednih četiri-pet minuta kaže, ostaje mi još samo da afere su počele da tresu i beli mantili u Beogradu, pa pored KBC Bežanijska kosa, direktora Zvezdare i u Zemunu, zasad proverom, u pitanju su domovi zdravlja Palilula i Zvezdara, gde bi trebalo da dođe do smene direktora koji su prekršili zakon o javnim nabavkama i, koliko vidim, pitam se, pa te direktore postavila je DS, zajedno sa njenim koalicionim partnerima u gradu Beogradu, nije postavila SRS. Da smo mi ostali, tj. da smo bili, verujte mi, oni bi do sada već bili tamo gde bi im zakon propisivao.
Gospođa Milica Vojić-Marković.
Poštovana gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, takođe se pridružujem kolegi Plužareviću koji je dao ovaj amandman na Predlog zakona o javnim nabavkama. Vrlo je važno da se zna kako ovaj prvi stav člana 117. glasi: „Podnosilac zahteva za zaštitu prava je dužan da na određeni račun budžeta Republike Srbije uplati taksu u iznosu od 60 hiljada, odnosno 30.000 ako je u pitanju javna nabavka male vrednosti.'' Gospodin Plužarević je predložio da se ovo briše i prethodni govornik je obrazložio zašto je potrebno da se ovo briše. Takođe, htela bih da nastavim ono što sam u prvom javljanju započela, a to je priča o nadležnostima i priča o tome kako se sredstva građana, koja se prikupljaju na razne načine i ulivaju u budžet, troše nenamenski, kako se prelivaju iz jednog ministarstva u drugo, opet na način da se nadležnost ministarstva izbegava, da se izbegava proces javnih nabavki i kako se taj novac definitivno uliva i odliva u džepove privatnih lica, što ni na koji način ne treba da stimulišemo. Dakle, ponoviću da sam više puta postavljala isto pitanje Oliveru Duliću, ministru za životnu sredinu i prostorno planiranje. Naravno, ne odnose se ove konkretne stvari na vreme dok je on ministar u ovom ministarstvu, ali pošto je nadležan mislim da je potrebno da mi odgovore na ova pitanja. Ponoviću ponovo priču o ambroziji, komarcima i krpeljima. Očigledno ta priča je imala veliki odjek u javnosti i mnogo ljudi, koji su bili nadležni za ove poslove u raznim krajevima zemlje, javljali su se i potvrdili moje navode i tražili da se ta stvar do kraja ispita. Ono što je sada zanimljivo, započela sam priču u prvom mom javljanju, jeste priča o toj akciji koja se zove: „Milion stabala za Srbiju“. Ovde imam mnogo materijala koji se odnose na to. Jedan od tih materijala je ovaj materijal, u kome ministar Dragin, u to vreme ministar Ministarstva za zaštitu životne sredine, tako se to tada zvalo. Kaže, to je 4. mart 2008. godine, da Ministarstvo ekologije počinje da ostvaruje projekat: „Milion stabala za Srbiju“, čiji je cilj da poboljša kvalitet vazduha, da se stvore zaštitni pojasevi između industrijskih zona i gradova i pored puteva, kao i da se spreči erozija izazvana vetrovima, kojih ima sve više. Naravno, to je sve u redu. Zaista je cilj ove akcije sasvim u redu. Sve bi tu bilo potpuno u redu kada bi Ministarstvo ekologije bilo nadležno za ovaj posao. Dakle, Ministarstvo ekologije nije nadležno za ovaj posao. Pogledala sam Zakon o ministarstvima u prošlom mandatu, pogledala sam ovaj zakon i u sadašnjem mandatu, i za ove poslove je i ranije, a i sada bilo zaduženo Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva, konkretno Uprava za šume. Nikako ministar Dragin i nikako Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Dakle, iskoristiću priliku da postavim pitanje nadležnim organima: koje ministarstvo je bilo nadležno za akciju „Milion stabala za Srbiju“; koje ministarstvo je platilo milion sadnica; od koga su kupljene i po kojoj ceni ove sadnice? Ono što me naročito interesuje jeste nadležnost ministarstava. Po mojim informacijama, dakle, Ministarstvo za zaštitu životne sredine nije bilo nadležno za ovaj posao i baš je čudno da je toliko novca i toliki posao ono odradilo u korist nekog drugog ministarstva. Drugo pitanje koje sam, takođe, načela u prvom javljanju jeste pitanje Velikog bačkog kanala, dakle, još novih informacija. Ta informacija je došla iz nekoliko pisama koje smo dobili od raznih ekoloških pokreta, recimo, Ekološki pokret Vrbas i slično. Ona se odnosi na obećanje Dušana Pajkića, tada pomoćnika ministra zaštite životne sredine, od 20. 09. 2007. godine. U tom obećanju, gospodin Pajkić, u svojstvu pomoćnika ministra zaštite životne sredine, kaže da će u roku od godinu dana Veliki bački kanal biti prečišćen. Pazite, radi se o roku od godinu dana. Danas je 12. decembar 2008. godine. Dakle, u septembru 2008. godine moralo je biti ispunjeno obećanje, ako je posao završen. No, s obzirom da sama procedura za ceo ovaj posao traje dugo, da bi morala da se uradi procena uticaja na životnu sredinu, koja podrazumeva javnu raspravu na tu temu, pa da se dobiju silne dozvole, prosto sama procedura trebalo bi da traje više od godinu dana u zemlji Srbiji, tako da i u samom startu je bilo jasno da od obećanja neće biti ništa, bar nikako neće biti u tom vremenu u kome je gospodin Pajkić obećao da će taj posao biti završen. Naravno, ni dan-danas nije očišćen Veliki bački kanal, iako on predstavlja zaista veliki problem za 100.000 ljudi koji žive u velike četiri bačke opštine i količina novca koja je potrebna pokazuje da skoro neće biti očišćen. Ono što je moje pitanje jeste – koje je ministarstvo bilo nadležno za ovaj posao, dakle, nadležnost ministarstva za ovaj posao me interesuje, a koje ministarstvo je preuzelo posao i da li ga je uradilo? Ponovo kažem, bilo je nadležno Ministarstvo poljoprivrede, Direkcija za vodoprivredu, govorim prema Zakonu o ministarstvima, dakle, Zakonu o Vladi. Radilo se o ogromnim sredstvima i nekako se desilo da nadležnost drugog ministarstva ponovo preuzima Ministarstvo za zaštitu životne sredine i ministar Dragin. Isto tako, tražim odgovor, kako je gospodin Milan Stević, zadužen za finansije u Ministarstvu životne sredine, mogao da odobri nenamensko trošenje sredstava? Na osnovu čega je odobreno nenamensko trošenje sredstava? Mislim da je jako zanimljivo da ove odgovore dobijemo upravo u raspravi o amandmanima o Zakonu o javnim nabavkama, jer ako ne budemo mogli da sprečimo korupciju, a naročito onaj deo, i pre svega trošenje novca nenamenski, znači, nenadležnog, što je krivično delo, nećemo moći da krenemo dalje i nećemo moći da izađemo iz ovoga, ma koliko mi to politički obećavali. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vladan Jeremić. Imate nešto malo više od četiri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u potpunosti podržavam amandman koji je podneo kolega narodni poslanik Vitomir Plužarević, jer je reč o još jednom amandmanu koji ima suštinski karakter i koji je zaista usmeren u cilju poboljšanja predloženog zakonskog rešenja. Ponoviću još jednom činjenicu, koju sam već nekoliko puta isticao, a to je da najveći problem zapravo leži u tome da se zakoni ne sprovode u praksi, odnosno ono što je još gore, odredbe predloženih zakonskih rešenja se zloupotrebljavaju od strane vlasti. A jedan od mnogobrojnih eklatantnih primera je i činjenica da je, prema nalazu budžetske inspekcije, u kasi, a mogu slobodno da kažem, jedne od najmoćnijih beogradskih opština – Stari grad, na čijem se čelu po treći put nalazi predsednica Mirjana Božidarević, inače kada DS, napravljen manjak, kako je to utvrdila budžetska inspekcija 2003. godine, u visini od 6,8 miliona dinara. Srce Beograda i, kako se to u žargonu kaže – zlatna koka DS jeste upravo opština Stari grad, u kojoj već više od jedne decenije aktivno vladaju kadrovi žutog preduzeća. Zašto je toliko bitan Stari grad? Stari grad je zapravo epicentar elitnog beogradskog poslovnog prostora i to obično za one najprofitabilnije delatnosti, što i te kako puni opštinsku kasu. Kada su prigradske beogradske opštine te2003. godine, jedna od njih je i Mladenovac, odakle dolazim, jedva sastavljale kraj s krajem, primera radi, budžet opštine Stari grad je iznosio čitavih 468 miliona dinara. Te godine opštinske vlasti čak nisu ni znale kako da potroše toliki novac, pa je utrošeno tek nekih 304,9 miliona dinara. Ako se pogleda struktura prihoda opštinskog budžeta, videćemo da je upravo lokacija, odnosno teritorija pokrivenosti opštine Stari grad ova zlatna koka o kojoj sam govorio. Samo po osnovu zakupa poslovnih prostorija prilivu su iznosili 437 miliona dinara, što je ujedno i najveći prihod koji je opština ostvarila u toj godini. Šta je interesantno za nalaz budžetske inspekcije? Pre svega, kontrola se svela samo na ozbiljnu kontrolu isplata zarada zaposlenih i troškova prevoza, kao i selektivnu kontrolu svega četiri javne nabavke. Pored toga, u par rečenica inspektori konstatuju da je 21,9 miliona dinara iz budžetskih rezervi potrošeno na zakonit način, kao i to da se knjigovodstvo opštine u 2003. godini ažurno vodilo. Nelogično je da inspekcija ne pretrese celokupno poslovanje jedne gradske opštine, koja je tada raspolagala sa ovih impozantnih 468 miliona dinara, ali verovatno su postojali neki demokratski razlozi za takav metodološki pristup budžetskoj kontroli. Kontrola zakonitosti prilikom isplata zarada i drugih dohodaka na zaradu i u ovoj opštini se pokazala kao pravi pogodak u Ahilovu petu. Čuvena nezakonita kupovina lojalnosti i mira u kući novcem iz budžeta sprovedena je i u opštini Stari grad. Inspektori su utvrdili da su opštinske vlasti prilikom obračuna isplata zarada zaposlenim službenicima i opštinskim funkcionerima pravilno primenili osnovicu koju je precizirala Vlada Srbije svojim aktom. Međutim, opštinske vlasti su donele sopstveni pravilnik o platama, dodacima, naknadama i ostalim primanjima službenika i funkcionera u opštinskoj upravi, koji je poslužio samo kao paravan za nezakonito rasipanje novca i stranačko potkusurivanje. Ovim aktom je precizirano da funkcioneri i službenici imaju pravo na dodatak na platu u određenom procentu svojih primanja, a po osnovu ostvarene produktivnosti i uštede u korišćenju sredstava i rezultata rada ostvarenih u radu organa opštine. Inspekcija je takođe utvrdila da su na redovna primanja službenici i funkcioneri zaposleni u opštini dobijali te dodatke, procentualno 24, 27 i 30% na zaradu, dok se dešavalo da pojedini komunalni inspektori i službenici dobijaju dodatke na zaradu u visini od 50%. Prilikom kontrole ovakvog čašćavanja i naduvavanja plata, inspekcija je ustanovila kršenje odredbi zakona o platama i državnim organima, javnim službama i Zakona obudžetu koji je tada bio, 2003. godine. Međutim, opštinsko rukovodstvo je pokušalo da se opravda tvrdnjama da time što su Zakonom o budžetu za 2003. godinu izostavljene odredbe koje predviđaju način nagrađivanja zaposlenih, ne znači da je to bilo zabranjeno ili ograničeno. Ovakve argumente koji nisu imali utemeljenje u... (Predsednik: Privedite kraju, pet minuta govorite.) privodim kraju... pozitivno-pravnim propisima, budžetska inspekcija nije prihvatila, pa je tako naložila opštinskim vlastima da se u budžet opštine u roku od šest meseci izvrši povraćaj 6,2 miliona dinara, koliko je nezakonito isplaćeno, a na ime uvećanih stimulativnih dodataka za opštinske službenike i funkcionere. Bilo je tu još nepravilnosti, kontrola je izvršena samo za četiri javne nabavke, koje su se kretale u rasponu od 3,4 do 4,9 miliona dinara itd. Ima mnogo primera kako se ta praksa sprovodila na ustanovama prosvetne, kulturne i zdravstvene institucije i pri tom je jako važno istaći da je krug firmi koje dobijaju posao na ovakav način jako sužen i unapred poznat, a izabrane cene su najskuplje u Srbiji. Jedino preostaje da se upitamo - kud plovi ovaj brod, ako se ovako radi. Hvala vam.
Po Poslovniku, gospođica Nataša Jovanović.
Poštujući dostojanstvo Narodne skupštine, gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, imam to zadovoljstvo na našem slavnom plivaču Miloradu Čaviću čestitam na novom evropskom rekordu. Upravo je objavljena vest da je taj mladi srpski patriota oborio evropski rekord na 100 metara leptir stilom na prvenstvu Evrope u Rijeci i u svoje i u ime srpskih radikala i svih vas čestitam i želim mu da ima puno uspeha, uz napomenu da grad Beograd nije želeo da mu obezbedi i omogući ono što mu je obećao. Prema tome, valjda će ovo biti još jedan znak više da je Milorad Čavić ponos Srbije i da mu treba pomoći i da se njime ponosimo na drugim evropskim i svetskim takmičenjima. Hvala.
Budite nam donosilac ovakvih vesti češće. Na član 122. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 122. amandman je podneo Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Avramović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je tačna teza koju iznose poslanici SRS da Zakon o javnim nabavkama služi za peglanje, kupovanje glasova i fingiranje budžetskih računa u svim opštinama u Srbiji govore i sledeći primeri. U ime kolege poslanika Srboljuba Živanovića sam izašao da dam primer i obrazloženje zbog čega je on podneo ovaj amandman u kome traži da se u članu 122. stav 1. posle tačke 6) doda nova tačka koja glasi: ''7) ako konkursna dokumentacija ne sadrži sve elemente ili podaci u konkursnoj dokumentaciji nisu identični kao podaci koji su navedeni u javnom pozivu.'' Ovo se, pre svega, odnosi na prekršajne odredbe povodom konkursne dokumentacije i načine - šta sve podleže prekršajnim odredbama. Nažalost, ove prekršajne odredbe u prvom Zakona nikada nisu poštovane, iako su utvrđene budžetskom inspekcijom, ali sankcije, tj. odgovornost za tako nešto još uvek nisu podnosili predsednici opština kod kojih je to utvrđeno, a daću sada jedan primer. Prvo da predstavim obrazloženje zbog čega je ovaj amandman podnet, jeste da se predloženim rešenje sankcioniše eventualno kršenje člana 30, a što je zakonodavac izostavio da eksplicitno propiše kao prekršaj. Bez obzira što se članom 30. decidno propisuje šta sve konkursna dokumentacija mora da sadrži da bi ponuđač po osnovu nje mogao da pripremi ispravnu ponudu, opet je ostavljen jedan prostor za rupu u zakonu koji će se zloupotrebljavati najviše i zakonskim sredstvima pribavljati materijalna korist. Isto tako članom 30. stavom 2. je propisano da podaci sadržani u konkursnoj dokumentaciji moraju biti identični kao podaci koji su navedeni u javnom pozivu. Šta je suština cele priče? U praksi trenutno šta se dešava, to se može videti iz zapisnika, budžetska inspekcija Ministarstva finansija veoma često u svojim postupcima kontrole utvrdi da naručioci jedne podatke objavljuju u javnom pozivu, a druge podatke u konkursnoj dokumentaciji. Da je to tako, navešću vam primer iz opštine Pančevo, zato što ću da iskoristim prisustvo tadašnjeg predsednika opštine, današnjeg našeg kolege Srđana Mikovića, koji je upao na poslaničko mesto sadašnje predsednice opštine Pančevo, u kome je odobren kredit od 5,5 miliona evra na nezakonit način. Dakle, u toku kontrole dokumentacije koja se odnosila na kreditno zaduživanje opštine kod poslovne banke, budžetska inspekcija je utvrdila nezakonitost širokih razmera. Naime, zaobilazni put kojim je predsednik, naš kolega, tadašnji predsednik opštine Srđan Miković došao do kredita od 5,5 miliona evra, bio je nezakonit, dok je ugovor o kreditu ništavan. Evo kako je počelo: donošenjem odluke od strane SO Pančevo, kojom je odlučeno da se opština može zadužiti, nakon čega su opštinske vlasti pokrenule postupak javne nabavke velike vrednosti. Tako je u "Službenom glasniku" i u listu "Danas" objavljen javni poziv na srpskom i engleskom jeziku, a predmet poziva je bila nabavka finansijskih usluga - kreditno zaduženje za kapitalne investicije. Zapamtite to - kapitalne investicije. Opština je prethodno, po pribavljenoj saglasnosti Upraveza javne nabavke, oblikovala ovu nabavku u pet zasebnih partija ili celina. Komisija za izbor najpovoljnijeg ponuđača, koju su obrazovale opštinske vlasti, sačinila je zapisnik, daću vam i datum, 31. avgusta 2006. godine, iz kojeg je budžetska inspekcija utvrdila da je na objavljen tender prispelo tri ponude. Međutim, samo jedna ponuda ponuđača Banke "Inteza" AD iz Beograda, Regionalni centar Pančevo, bila je ispravna, dok su preostale tri ponude neocenjivane, jer nisu ispunile uslove iz konkursne dokumentacije. Zašto nisu ispunile uslove, jasno vam je iz prethodnog mog izlaganja. Kako se nisu stekli uslovi predviđeni odredbama Zakona o javnim nabavkama, a po kojima je trebalo obezbediti najmanje dve nezavisne ponude, tako je opština Pančevo intervenisala kod Uprave za javne nabavke. Od ovog organa je zatraženo mišljenje da se napravi korekcija tj. da se izvrši dodela ugovora u postupku sa pogađanjem, jer nije bilo višeod jednog kandidata i to vam je automatski jasno da je u pitanju dogovor između Banke "Inteza" i opštine Pančevo i da se tražilo od Uprave za javne nabavke ugovor o postupku sa pogađanjem, bez prethodnog objavljivanja. U roku od samo pet dana Uprava za javne nabavke je odgovorila opštinskoj komisiji navodeći da je njihov zahtev neprecizan i nepotpun, odnosno da se u njemu uopšte ne navode razlozi zbog kojih smatraju da je važno da se dodela ugovora sprovede u skraćenom postupku, bez objavljivanja novog tendera. Nakon toga komisija je svoj zahtev obrazložila i ponovo dostavila Upravi za javne nabavke. Ovog puta za samo četiri dana Uprava je negativno odgovorila na zahtev opštine, zauzevši stav da postupak javne nabavke treba da se ponovi, jer vrednost nabavke prelazi tri miliona dinara. Na prvi pogled, reklo bi se da su se opštinski čelnici složili sa ovim nalogom, jer je u "Službenom glasniku" objavljeno obaveštenje 26.09.2006. godine da se javna nabavka poništava u celosti, dok je ponuđačima takođe upućen dopis 14.09. iste godine u kojem su obavešteni da se nisu stekli uslovi za izbor najpovoljnijeg ponuđača. Dakle, dolazimo do suštine. Međutim, da su opštinske vlasti imale i rezervni scenario potvrđuje i dopis 12.09.2006. godine, koji je predsednik komisije za predmetnu javnu nabavku uputio predsedniku, našem kolegi, Srđanu Mikoviću i Opštinskom veću. U ovom dopisu se od predsednika opštine traži da on i Opštinsko veće na čijem je čelu zauzmu stav u pogledu sklapanja ugovora o kreditnom zaduženju bez realizacije postupka javne nabavke. Kao razlog za takav potez navodi se da bi ponavljanje postupka izazvalo dodatne troškove i odlaganje okončanja postupka javne nabavke, a time i zaključenje ugovora o kreditu, uz opravdanu bojazan da se druge banke neće javiti. U ovoj inicijativi stoji i napomena da su u pitanju urgentne intervencije investicija od kapitalnog i opšteg interesa, kao i to da odluka o budžetu za 2006. godinu obavezuje opštinu da realizuje planirane investicije. Dakle, predsedniku tadašnjem, našem kolegi Mikoviću, koji danas sedi u sali, a ako govorim neistinu on će izaći i to reći, pošto je ovo izveštaj budžetske inspekcije, ovakav dopis je odgovarao, pa je kod Opštinskog veća izdejstvovao donošenje zaključka kojim je odobreno kreditno zaduživanje bez zakonske procedure. Ovaj zaključak, koji je Srđan Miković lično potpisao, obavezao je njega da realizuje kreditno zaduženje. Sekretarijat za finansije opštinske uprave je poslao pozive za dostavljanje ponuda mimo zakona na adresu 33 banke. Time je pogaženo mišljenje Uprave za javne nabavke, ali je i pogažen Zakon o javnim nabavkama. Budžetska inspekcija je utvrdila da je ovakvo postupanje opštine prilikom kreditnog zaduženja za kapitalne investicije, ukupne vrednosti 439,3 miliona dinara, u suprotnosti sa članom 20. Zakona o javnim nabavkama. Inspekcija je konstatovala i to da su ništavni svi ugovori zaključeni na ovakav način. Dakle, reč je o klasičnom mešetarenju žutog preduzeća, čiji radnici nisu hteli da ispoštuju zakonsku proceduru, jer bi tako izgubili na vremenu, a samim tim i pljačku odložili za možda neku od narednih godina. Da je to tako, imam ovde zapisnik budžetske inspekcije i naveo bih još samo par primera, pošto sam trenutno na opštini Pančevo, ali poslanici SRS iznose zloupotrebe iz svih opština, pogotovo tamo gde je DS na vlasti. Dakle, imamo u izveštaju budžetske inspekcije dopis ''Karneval bez tendera''. Pa se kaže ovako - u 2006. godini u Pančevu je održan Treći internacionalni pančevački karneval, što je delimično i finansirano sredstvima budžeta opštine Pančevo. Tako je predsednik Miković doneo zaključak kojim je za organizaciju ovog karnevala iz opštinskog budžeta izdvojio 200 hiljada dinara. Pokrajinski sekretarijat za obrazovanje i kulturu je takođe iz tekuće budžetske rezerve AP izdvojio iznos od 500 hiljada dinara, koji je transferisan na račun opštine u vidu donacije za karnevalske potrebe. Vidite kako se sve kupuju glasovi, kako se organizuje jedna stranka, pogotovo kada su u pitanju predizborne kampanje. Opština Pančevo u dva navrata, u martu i julu 2006. godine, transferisala je sredstva u ukupnom iznosu od 700 hiljada dinara, na račun Udruženja "Prijatelji iz Pančeva", kome je poverena organizacija karnevala. Međutim, rešenjem predsednika Mikovića u julu 2006. godine takođe su izdvojena sredstva iz opštinskog budžeta za plaćanje troškova smeštaja i ishrane za goste karnevala, koji su bili smešteni u hotelu "Tamiš". Troškovi koje je opština snosila po hotelskom računu su iznosili 714 hiljada dinara, a knjiženi su na ekonomskoj klasifikaciji dotacije nevladinim organizacijama. Samo obratite pažnju šta se dešava dalje. Naredne 2007. godine održan je Četvrti internacionalni pančevački karneval, što je takođe delimično finansirano sredstvima budžeta opštine. Tako je i ovog puta predsednik Miković odrešio kesu i odobrio transfere u ukupnom iznosu od milion 261 hiljada 422 dinara na račun Udruženja "Prijatelji Pančeva". To je ono - ja vama pet, vi potrošite tri, jedan stavite u džep i jedan mi vratite. Međutim, i ovog puta su ispostavljeni troškovi smeštaja i ishrane učesnika karnevala u hotelu "Tamiš" u iznosu od 804 hiljade i 300 dinara, a što je snosila Direkcija za izgradnju i uređenje Pančeva. Kontrolom finansijske dokumentacije o izvršenim transferima i plaćanjima troškova karnevala u 2006. i 2007. godini, budžetska inspekcija utvrdila je da finansiranje organizacije ovih karnevala, koji su bili predviđeni planski kao gradska manifestacija, nije izvršeno u skladu sa zakonom. Prema navodima inspekcije, opština Pančevo poverila je poslove na realizaciji navedenog karnevala Udruženju "Prijatelji Pančeva", a da prethodno nije sproveden postupak javne nabavke male vrednosti, niti je zaključen ugovor sa ovim udruženjem. Ovakvim postupcima u obe godine prekršene su odredbe Zakona o javnim nabavkama. Međutim, ovakva politika favorizovanjem njihovih prijatelja je uvek bila i ostaće karakteristična za žuto preduzeće. Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, jedan od primera, a ima ih mnogo, možete pročitati u listu "Velika Srbija", koji govore šta znače javne nabavke, šta znače rupe u zakonu i kako se kupuju kuće, vozila, glasovi, paketići i sve ono što je potrebno za opstanak na vlasti. Napominjem da je u opštini Pančevo DS na vlasti dosta dugo i da je ovo očigledan primer, koji je utvrdila republička budžetska inspekcija, i jasan dokaz o čemu i o kome se radi.
Reč ima gospodin Srđan Miković.
Mogu da govorim i o amandmanu, pošto je i prethodnik govorio o amandmanu, a amandman gospodina Srboljuba Živanovića je na član 122. stav 1. U svakom slučaju radi se o Zakonu o javnim nabavkama. Činjenica jeste da dosadašnji zakon o javnim nabavkama treba popraviti. Činjenica je da u predlogu člana 78. stav 4. dat predlog kako treba popraviti Zakon o javnim nabavkama. Činjenica je da na ovaj predlog zakona u tom članu niko nije stavio amandman. Šta to znači? Da naručilac donosi odluku o izboru najpovoljnije ponude ako je pribavio najmanje jednu ispravnu i odgovarajuću ponudu. Činjenica je da u Predlogu zakona svi mi koji sedimo u ovoj sali, a i predlagač zakona, zaključili smo da je to dobro rešenje, jer da nije dobro rešenje sigurno bi bar neko od 250 poslanika stavio predlog da drugačije to treba regulisati. O čemu se radi? Jedna od onih opština koje su kontrolisane u proteklom periodu bila je i opština Pančevo. Činjenica je da je za 40 dana rada budžetske inspekcije, koja je kontrolisala rad lokalne samouprave, moglo da se konstatuje samo ono što je bilo prisutno u oko 140 opština na teritoriji cele Srbije, što mislim da je nesporno. Činjenica jeste da u pogledu investicija koje su bile planirane odlukom o budžetu lokalne samouprave, i te investicije su bile izglasane glasanjem odbornika u SO, između ostalog odbornik je bio i gospodin Petar Jojić, bivši zamenik republičkog ministra pravde i bivši savezni ministar pravde, i on je bio jedan od onih koji su sedeli u sali i koji su bili prisutni donošenju budžetske odluke da treba preduzeti određene kapitalne investicije na području opštine Pančevo, da bi se popravio život građana opštine Pančevo. Upravo za te kapitalne investicije doneta je odluka, prvo su investicije proglašene kao takve - kapitalnim, i doneta je odluka o kreditnom zaduženju. U postupku, da bi se dobile što povoljnije ponude banaka za kreditnim zaduženjem, urađen je prethodni raspis i sve onako kako ide, da bi se stiglo do konačnih ponuda, najpovoljnijih ponuda, da se opština Pančevo, u skladu sa svim onim što je dobijeno od Ministarstva finansija, do visine i načina zaduženja, da bi se to ispunilo. Činjenica je da u prvom krugu pribavljanja ponuda je stigla jedna ispravna i dve neispravne ponude. Dve opcije su bile: ili da se poništi taj javni tender za prikupljanje ponuda, i da se krene iz početka i da se ponovo izgubi par meseci, a građevinska sezona u jeku. Moram da kažem da su se tek nakon donošenja odluke o budžetu stekli uslovi da se krene u prethodni raspis. Pre toga ne može, zato što nema obezbeđenih sredstava. Svi pravnici to vrlo dobro znaju. Upravo zbog toga, uz obaveštavanje Opštinskog veća ilokalne samouprave, ponavljam, u kojoj smo svi sedeli i bili prisutni odbornici svih stranaka, dato je obaveštenje o tome i zaključeno je da se, u smislu Zakona o javnim nabavkama, obezbedi maksimalna transparentnost i mogućnost da svaka banka da adekvatnu ponudu da se kod nje digne kredit. Sve registrovane banke na području Srbije su dobile ponudu sa adekvatnom dokumentacijom, ukupno tog trenutka je bilo 38 banaka registrovanih na području Srbije. Sve su dobile ponudu i od svake banke praktično je stigla povratnica da su dobile dokumentaciju. Nakon toga opet su stigle ponude, gde je ponuda Banke "Inteza" bila najpovoljnija, a kasnijom proverom utvrđeno je da od više desetina ponuda u Srbiji upravo ona ponuda koja je ponuđena opštini Pančevo je bila u pet najpovoljnijih na teritoriji cele Srbije. Što se toga tiče obezbeđeni su interesi i javnosti, javnog obaveštavanja, obezbeđeno je da ne stoje kapitalne investicije na teritoriji opštine Pančevo i da se najkorisnije i najracionalnije koriste društvena sredstva na teritoriji opštine. To nije tajna. Između ostalog, i pre nego što je uvaženi moj kolega poslanik ovo pričao, upravo sam o tom slučaju ispričao, od reči do reči, gospođi Vjerici Radeti, može da potvrdi o tom slučaju, da se to desilo. Nema tajni o takvim stvarima. U svakom slučaju, ono što je čitao gospodin poslanik, radi se o prvom zapisniku budžetske inspekcije, na šta je kasnije u postupku bilo odgovarano i dato objašnjenje o postupanju lokalne samouprave. Što se tiče druge manifestacije, a to je Pančevački karneval, koji je prošle godine bio peti međunarodni karneval, svi vrlo dobro znaju da smo upravo angažmanom tih nevladinih organizacija i lokalne samouprave u Pančevu stigli dotle da su gradovi Srbije ušli u Federaciju evropskih karnevalskih gradova. Činjenica je da je karneval takva manifestacija, gde od najmanje dece pa do odraslih učestvuju gosti, da prvo nastupaju deca sa posebnim potrebama i upravo oni kojima je i najpotrebnije da takve manifestacije postoje. Činjenica da po zvaničnoj informaciji gospodina Van den Krona, koji je na čelu Evropske federacije karnevalskih gradova, po njegovoj informaciji je 100 hiljada građana prethodne godine učestvovalo u tome. Možemo da govorimo o značaju te manifestacije, i mnogi značajni pojedinci koji trenutno službuju u Beogradu, a iz inostranstva su, bili su u prilici da se izjasne najpovoljnije moguće. Takva međunarodna manifestacija kao goste prima mnoge grupe iz okruženja, sa područja bivše Jugoslavije i iz okruženja. U svakom slučaju, sve što se tiče postupanja lokalne samouprave u odnosu na tu manifestaciju je u skladu sa zakonom. Hvala.
Gospodin Avramović, po amandmanu. Imate još tri minuta.
Dame i gospodo, govorio sam o zloupotrebi Zakona o javnim nabavkama i o amandmanu gospodina Srboljuba Živanovića, u kome se kaže da je tenderska dokumentacija jedno, a nabavka sasvim drugo. Zbog toga treba obavestiti budžetsku inspekciju i naći modus po kome će se takve stvari kažnjavati. Dakle, ovde je apsolutno kolega Miković izašao i priznao grešku opštine Pančevo dok je on bio njen predsednik. Zbog toga tražim da se stenogram izlaganja dostavi okružnom tužilaštvu, jer zakon, svideo se nama ili ne, mora se poštovati. Vaše priznavanje jeste bilo sa ove govornice i tražim od vas i od budžetske inspekcije izveštaj - da li se ovaj zapisnik menjao? Podsetiću vas da je priloge biografiji ovog radnika žutog preduzeća napisala budžetska inspekcija Ministarstva finansija, koja se pozabavila proverom njegovih sposobnosti na mestu predsednika opštine Pančevo. Tako je kontrola materijalno-finansijskog poslovanja, namenskog i zakonitog korišćenja opštinskih sredstava izvršena u oktobru 2007. godine, a zapisnik je sačinjen 7.11.2007. godine i u Ministarstvu finansija je zaveden pod brojem 40100-1377/2007/09. Ovaj zapisnik nije menjan. Vi ako ste imali rok osam dana da pišete primedbu, znači da ste svesni činjenice, to je budžetska inspekcija napisala, svojih postupaka i svojih grešaka. Gospodine Mikoviću, kontrolu je izvršila budžetski inspektor Dragica Pantelić, za koju se može reći da je jedan od vrsnih inspektora Ministarstva finansija i to sa dugogodišnjim iskustvom na inspekcijskim poslovima u sferi javnih finansija. Ako ona ovaj problem iznosi, a mi predstavljamo i čitamo za govornicom Skupštine Republike Srbije, onda možete uputiti primedbu njoj i reći da to nije tačno. Ali, ovaj zapisnik, gospodine Mikoviću, nije menjan. Zato što nije menjan znači da su vaše primedbe odbijene i znači da ste vi u roku od osam dana primedbu imali pripremljenu. Zbog toga tražim odgovornost. Stenogram sa današnje sednice tužilaštvu da se dostavi i da se utvrdi činjenica ko je u pravu: ovaj kontrolor iz Ministarstva finansija ili vi.
Gospodin Miković, replika.
Opet moram da kažem, kolega poslanik poziva se na zapisnik na koji je podnet bio prigovor i na osnovu tog prigovora kasnije je doneto rešenje budžetske inspekcije. Ako ćemo da budemo apsolutno ovde iskreni i potpuni, moram da kažem da je kolega propustio da kaže da rešenje tog budžetskog inspektora je išlo u tom pravcu da lokalna samouprava ne treba da uplaćuje vodni doprinos Vojvodina vodama, nego da treba da uplaćuje budžetu. Upravo nakon toga, na osnovu prigovora lokalne samouprave da treba da uplaćuje jer se dobija faktura od javnog državnog preduzeća, u tom delu je ispravljen zapisnik i prihvaćen stav lokalne samouprave da to treba raditi. Znači, nemojte da nešto što je radni materijal i što nije konačno iznosimo ovde, jer na osnovu svega toga su doneta adekvatna rešenja budžetskog inspektora i stvar je rešena. Ovako se stvara utisak u javnosti, a to nema veze sa materijalnom istinom.
Gospodin Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo svakako ima veze kada uzmemo u obzir da je na teret budžeta opštinske uprave Pančevo 2006. izvršeno nekoliko transfera u ukupnom iznosu od 7.896.839,00 dinara na račun Javnog vodoprivrednog preduzeća Vode Vojvodine. Naime, godišnja naknada za navodnjavanje građevinskog zemljišta, budžetska inspekcija je utvrdila da je ovo plaćanje nezakonito izvršeno jer za to nije postojao pravni osnov. Sredstva je trebalo uplatiti u budžet Republike Srbije, a ne na račun Javnog preduzeća. Gospodine Mikoviću, to su osnovne klauzule koje su zapisane u zapisniku budžetske inspekcije koje vi ne želite da prihvatite, sa sve prigovorima. Ali, da vas podsetim da u tom prigovoru postoji i deo koji se odnosi na računanje osnovica za plate koje ste vi imali u opštini Pančevo. To sam dao kao primer u opštini Savski venac i vi ste se sa mnom dogovarali i objasnili mi da je to primer rađen širom Srbije, je l' tako? I da je taj primer zloupotreba računanja osnovice i pumpanja plata mimo uredbe koja predviđa kolika osnovica treba da bude. Praksa koju koristite u svim opštinama gde ste na vlasti, je l' to tako? Evo, ako imate vremena i volje pročitaću kako je to rađeno u opštini Pančevo po pitanju plata, ali mi vreme ne dozvoljava. Kaže se ovako - budžetska inspekcija je utvrdila da su obračuni isplata plata u opštini Pančevo 2006. u prvih 9 meseci 2007. godine vršeni u suprotnosti sa odredbama Zakona o platama, zato što je nezakonito naneta šteta budžetu u bruto iznosu od 82.577.419,00 dinara. Naime, u 2006. godini svojim zaključcima određivali ste osnovice za obračun i isplatu plata zaposlenima, izabranim, imenovanim i postavljenim licima u opštini. Ove zaključke donosili ste u suprotnosti sa zaključkom Vlade Republike Srbije kojim su prethodno utvrđeni koeficijenti za sve zaposlene u državnim organima i javnim službama. Evo biću kratak, utvrđen je iznos od 13.087 dinara kao osnovica za obračun i isplatu plata za izabrana, imenovana i postavljena lica, dok je prema Vladinom zaključku ta osnovica bila 10.737 dinara, 3.000 i nešto više. Drugim zaključkom odredili ste iznos 2.634 dinara kao osnovicu za obračun i isplatu plata postavljenim licima u opštinskoj upravi, dok je Vlada donela odluku da ta osnovica iznosi 2.300 dinara. Dakle, to su razlike u osnovici samo, kada se izračuna celokupno koliko ispadne prosek plate, videćete da je to, sada nemam vremena i to bih vam pročitao, kolika je razlika na silu mimo odluke Vlade napumpana... (Predsednik: Gospodine Avramoviću, prošlo je tri minuta, molim vas.) evo, izvinjavam se, na ime dodataka zaposlenima koje ste vi zaposlili i koje vi izaberete da im to date. Hvala.
Gospodin Miković.
Poštovana predsednice, dame i gospodo poslanici, moram da kažem samo nekoliko stvari. I to, da 2004. godine je na funkciji tadašnjeg gradonačelnika Novog Sada bio visoki funkcioner Srpske radikalne stranke gospođa Maja Gojković i upravo prva lokalna samouprava koja je bila u prilici da se suoči sa određenim potrebama korigovanja plate ili koeficijenata u lokalnim samoupravama bila je u Novom Sadu. Činjenica je da je tamo sačinjen zapisnik budžetske inspekcije, da je na to podnošen prigovor, da je posle toga donošeno rešenje, da je nakon tog rešenja koje je postalo pravosnažno pokrenut upravni spor u pogledu rešavanja prinadležnosti zaposlenih u lokalnim samoupravama. Činjenica je da su upravo tim putem mnoge lokalne samouprave krenule i da nigde postupak nije toliko poodmakao kao u Novom Sadu po pitanju iscrpljivanja svih tih pravnih sredstava kojima su dovođeni u pitanje, da kažem, svi ti inspektorski nalazi. Inače, činjenica je da se poslanik poziva na zapisnik. Ponavljam, na osnovu tog zapisnika podnošen je prigovor i tek kasnije je donošeno rešenje. Upravo kasnije rešenje i kasnije postupanje budžetske inspekcije dalo je za pravo lokalnoj samoupravi da je po pitanju i vodnog doprinosa i svega ostalog bila u pravu. Znači, vodni doprinos ne može da se uplaćuje u budžet nego po fakturama javnog državnog preduzeća. Samo sam ukazo da je u pogledu toga to jedan materijal koji je prethodio donošenju konačnog rešenja, znači da bi se sagledala celokupnost svega treba imati i sve ostale akte.
Na član 122. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 122. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 122. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 122. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, imate reč. Gospodin Milojković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne strane podneo sam amandman na član 122. stav 2. kojim tražim da se reči ''20.000 do 50.000 dinara'' zamene rečima ''50.000 do 100.000 dinara''. Predložena izmena raspona kazni ima za cilj da oštrije sankcioniše utvrđeno krivično kršenje procedure javnih nabavki od strane odgovornog lica u pravnom licu koje se u smislu zakona tretira kao naručilac. Postojeća kaznena politika je loša, a naročito treba imati u vidu i to da su javne nabavke sfera u kojoj ima najviše korupcije u Srbiji. Za iste prekršaje naručilac kao pravno lice se kažnjava u rasponu od 100.000 do 1.000.000 dinara, iz čega proizilazi da ova kazna pada na teret budžeta Republike Srbije, dok odgovorno lice koje direktno krši zakon, štimuje tendere i stvara posledice po budžet republike ostaje nekažnjeno ili u retkim slučajevima blago kažnjeno. Upravo loša kaznena politika dovodi do toga da se kršenje zakona kontinuirano ponavlja, korupcija širi, a odgovorni ne sankcionišu. Kao razlog za veće kazne navešću vam primere bivših rukovodilaca Aerodrom "Beograd" i direktore nekoliko beogradskih preduzeća; oni su od marta 2003. godine do aprila 2004. godine putem javnih nabavki oštetili ovo preduzeće i za sebe pribavili korist od oko 60 miliona dinara. Dame i gospodo, da li neko ko pribavi nezakonitu korist od 60 miliona dinara može platiti novčanu kaznu od 50 hiljada dinara? Oni su samo na rekonstrukciji terminala pribavili korist od blizu 30 miliona, a sećate se samo nabavke slika čija je tržišna vrednost bila oko 700 hiljada dinara, a u tu svrhu je sa računa Aerodroma skinuto 3,7 miliona dinara. Dame i gospodo, vi se sigurno sećate, a za one koji su zaboravili podsetiću vas kako je nabavljana i ostala oprema za aerodrom: četvorosedi, fotelje, kašičice za kafu, držači za salvete, kante za smeće i drugo. Da ovo nije usamljeni slučaj u sferi javnih nabavki pokazuje nam primer opštine Zrenjanin, čiji je gradonačelnik Goran Knežević, inače kadar DS, uhapšen zbog korupcije. Dakle, potpuna odsutnost kaznene politike ostavlja mešetare da bez sankcija krše Zakon o javnim nabavkama, stavljajući sebi na taj način milione budžetskih sredstava u duboke džepove. Upravo iz ovih razloga Zakon o javnim nabavkama je danas izgubio smisao, a korisno je podsetiti da se on donosi sa ciljem uštede i racionalne upotrebe budžetskih sredstava, jačanje konkurencije, jačanje antikorupcijskih mehanizama i bržeg pristupanja EU. Nažalost, ovaj propis je danas komotno postao instrument enormnog i brzog bogaćenja. Dame i gospodo, ovakav kriminal treba sankcionisati zatvorskim kaznama, a ne novčanim, ma kolike one bile. Zato mi u SRS smatramo da je ovaj i ovakav zakon loš za državu i njene građane, a dobar za Gorana Kneževića, Branislava Vitoševića i njima slične.
Narodni poslanik Momir Marković, o istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, počeću u odbrani i ovog amandmana i zakona uopšte sa suprotne strane, tačnije sa strane zadnjeg lista na kome piše: Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku. "Zakon je potrebno doneti po hitnom postupku, kako bi se antikorupcijskim organima omogućio efikasan rad u obavljanju poslova kontrole trošenja javnih sredstava i obezbeđivanja finansijske discipline državnih organa, organizacija i drugih pravnih lica koja su u obavezi da primenjuju propisane procedure". Pazite sad ovo, narodni poslanici: "Na potrebu donošenja zakona po hitnom postupku upućuje i okolnost da je ovaj zakon u grupi zakona koje prioritetno treba doneti, kako bi se ubrzao proces pridruživanja EU, obzirom na to da komisija EU novembra 2008. godine treba da pripremi izveštaj o napretku Srbije u procesu pridruživanja EU". Gospođo ministar, ako ste izgubili kalendar, onda da vas podsetim da je danas 12. decembar i da je Evropa već odmakla ovih mesec i po dana, tako da ćemo teško da je stignemo. Da pogledamo šta kaže član 128. ovog istog zakona. Kaže: "Ovaj zakon stupa na snagu šezdesetog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS"". A da vas podsetim, donosimo ga po hitnom postupku. Član 127. ovog istog zakona kaže: "Danom stupanja na snagu ovog zakona prestaje da važi Zakon o javnim nabavkama, "Službeni glasnik RS'', broj 39, od 2002, 43 od 2003, 55 od 2004, 101 od 2005", osim odredaba članova" itd. To znači da je država Srbija i dosad imala Zakon o javnim nabavkama, zakon koji reguliše kažnjavanje prekršilaca u ovoj oblasti, pa ne vidim zašto je baš po hitnom postupku morao da se usvoji ovaj zakon, osim ako nismo žurili ovo u novembru da budemo u Evropi. Jeste, gospodo u novembru. Da pročitam ponovo: "Na potrebu donošenja zakona po hitnom postupku upućuje okolnost da je ovaj zakon u grupi zakona koje prioritetno treba doneti, kako bi se ubrzao proces pridruživanja EU, s obzirom na to da komisija EU do novembra 2008. godine treba da pripremi izveštaj" itd, ne bi li nas eventualno primili u tu EU, odnosno ne bi li smo i mi zakoračili u Evropu. Kako je krenulo, izgleda da smo krenuli. Narodni poslanik, moj kolega Vlada Milojković je podneo amandman na član 122. Jer jedna nelogičnost iz ovog člana proizilazi i naravno da smo morali da pokušamo amandmanski da reagujemo da upodobimo bar malo ovaj zakon. Kaže ovako: u amandmanu na član 122. stav 2: reči 20 hiljada dinara do 50 hiljada dinara zamenjuju se rečima 50 hiljada do 100 hiljada dinara. Zašto je nelogičnost? Kolega koji radi u Ministarstvu maločas je rekao da su koristili Zakon o prekršajima. Najviše kazne koje su propisane Zakonom o prekršajima su u ovom slučaju. To znači da nam i Zakon o prekršajima ne valja, jer kaže, novčanom kaznom od 100 hiljada do milion dinara kazniće se naručilac odnosno pravno lice, a za prekršaj iz stava 1. ovog člana kazniće se odgovorno lice, to znači direktor, to je onaj koji rukovodi, to znači onaj koji će organizovati recimo javne nabavke. Da vidimo zašta će se kazniti kaznom od 20 do 50 hiljada dinara. "Ako ponuđaču ne omogući uvid u podatke o sprovedenom postupku javne nabavke". Kaže, omogućiće ti uvid, ali to, brate, košta. "Ako zaključi ugovor suprotno načelu jednakosti ponuđača", znači ako svi ponuđači nisu svi jednaki, jedan mu je malo jednakiji, jer je našao način da mu se približi srcu i kazniće ga 20 hiljada dinara. "Ako ne zaštiti podatke navedene u ponudi, saglasno odgovarajućem stepenu poverljivosti". Znači, ako nekome od tih jednakih, onom najjednakijem, kaže sve podatke iz ponude mnogo ranije nego ostalima ili ostalima ne kaže, a njemu kaže. ''Ako ne vodi evidenciju ili ne čuva dokumentaciju o javnoj nabavci.'' Zašto bi vodio evidenciju i čuvao dokumentaciju ako je ovo sve prethodno uradio sa onim svojim jednakim. On je spreman da rizikuje 20 hiljada dinara. "Ako zaključi ugovor o javnoj nabavci bez prethodno sprovedenog postupka propisanog ovim zakonom." Naravno da će zaključiti ugovor i da to ima svoju cenu, i onda će velikodušno da se odrekne 20 hiljada, do 50, u korist države. "Ako započne postupak javne nabavke pre nego što se ispune predviđeni uslovi, ako ne dostavi konkursnu dokumentaciju svima koji su je tražili, u skladu sa javnim pozivom ili je naplati više od troškova umnožavanja" itd. Dakle, ako ne dostavi svu konkursnu dokumentaciju svima, nego samo onom jednakijem ili dvojici tih jednakijih, odraće ga država, naplatiće mu 20 hiljada. "Ako predmet ugovora, uslove, tehničke specifikacije ili druge elemente konkursne dokumentacije prilagodi konkretnom ponuđaču ili ako ne odbije ponudu ponuđača koji je učestvovao u pripremi konkursne dokumentacije". Vidite, omogućava se da čak i jedan od ponuđača učestvuje u pripremi konkursne dokumentacije. Zato će direktora rebnuti država sa 20 do 50 hiljada dinara, a koliko će direktor da rebne onoga kome je omogućio da uđe u pripremu dokumentacije, to za sada ostaje tajna. "Ako predvidi uslove za učestvovanje i kriterijume koji nisu saglasni sa ovim zakonom, ako ne poštuje rokove, ako ne objavi propisane oglase, ako ne dostavi podatke o sprovedenim postupcima javnih nabavki Upravi za javne nabavke". Takođe, "ako svojim internim aktom ne odredi radno mesto za obavljanje poslova" itd. Dame i gospodo narodni poslanici, da li mora ova vrsta krivičnog dela da se kažnjava prekršajno? Zašto se ne bi prema čoveku koji je ovo uradio napisala krivična prijava, pa neka tužilaštvo radi svoj posao. Sada smo nedavno doneli zakon o tužilaštvu, odnosno tek ćemo glasati, bio je zakon i u načelu i u pojedinostima na javnoj raspravi, pa s obzirom na većinu, sigurno ćete usvojiti, objedinili smo tužilaštva, objedinili smo sudove u Beogradu, ima dva, jedan za centralni deo, a drugi za prigradske opštine. Biće tu nekoliko stotina tužilaca, tako da mogu oni ovo da rade. Neka mi se objasni zašto ne može da se izvršiocu ovog dela napiše krivična prijava, da komisija, da inspekcija, da revizija, da bilo ko u ovoj državi može da pokrene krivični postupak. Da iskoristim priliku, pošto je ministarka tu, gospođo ministarka, vaša je služba, poreska uprava je iz vašeg ministarstva, broj 135 strana 55 od 2004. godine "Službeni glasnik" je propisao svojevremeno onu fiskalizaciju, sećate se toga. Kaže, obaveze iz st. 1. i 2. ovog člana ne odnose se na poljoprivrednog proizvođača... (Predsednik: Vreme.) izvinjavam se, samo da završim... i vlasnika samostalne zanatske radnje koji na pijačnim tezgama i sličnim objektima prodaje poljoprivredne proizvode, odnosno sopstvene proizvode zanatstva i domaće radinosti. Čovek koji ima zanatsku radnju, proizvodi kore za pitu, prodaje na Kalenić pijaci, ima neki kiosk, nema obavezu po ovom zakonu da izdaje fiskalne račune. Dođe poreska uprava, dva puta mu već zatvaraju radnju. Molim vas, daću vam ove papire, pogledajte o čemu se radi i regulišite, od toga čovek živi.
Da li još neko želi po amandmanu? Na član 123. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj član Predloga zakona govori o visini kazne koju će dobavljač morati da plati ukoliko obmane naručioca javne nabavke. Konkretno, ukoliko u dokumentaciji koju dostavi na javni tender navede netačne podatke. Predlagač, Vlada Republike Srbije, predlaže da ta kazna bude u rasponu između 25 hiljada i 50 hiljada dinara, a svojim amandmanom predlažem da se kazna duplira. Ukoliko je svrha kaznene politike da spreči da bi se izbeglo lečenje, lečenje je uvek skuplje, a često i bezuspješno, moje je mišljenje da ta kazna treba da bude povećana na iznos u rasponu od 50 do 100 hiljada dinara. Po podacima Uprave za javne nabavke Srbije, u Srbiji je prošle godine bilo oko 12 hiljada naručilaca javnih nabavki. Međutim, samo njih dve hiljade, jedna šestina, ispunili su svoju zakonsku obavezu i na kraju kalendarske godine dostavili izveštaj o javnim nabavkama i o sredstvima koja su utrošili za te javne nabavke. Po tim izveštajima proizilazi da je tih dve hiljade naručilaca javnih nabavki za tu svrhu izdvojilo nešto više od dve i po milijarde evra. Za ovih ostalih 10 hiljada naručilaca ne postoje podaci, zato što oni izveštaje dostavljaju povremeno ili ih uopšte ne dostavljaju. Neke realne procene govore o tome da oni u tu svrhu godišnje potroše negde oko milijardu i po evra. To znači da se godišnje u Srbiji na javne nabavke potroši ukupno oko četiri milijarde evra. Procene koje rade zemlje EU, koje imaju više iskustva u ovoj oblasti, pokazuju da oko 20% sredstava koja se izdvajaju za javne nabavke idu na korupciju, znači na mito i na plaćanje provizije. U jednom intervjuu koji je pre nekoliko dana dao jednom dnevnom listu, direktor Uprave za javne nabavke Republike Srbije tvrdi da je otprilike taj procenat prisutan i kada su u pitanju javne nabavke u Srbiji. Šta to konkretno znači? To znači da od ove četiri milijarde koje se potroše za javne nabavke, 800 miliona evra na nezakonit način završi u privatnim džepovima kao sredstva mita i korupcije.Ove cifre izgledaju još veće ako se ima u vidu činjenica da je 60% ovih sredstava potrošeno od strane javnih preduzeća, znači iz državnog budžeta, iz džepova građana Srbije. Narodne poslanike, građane Srbije, samo podsećam na činjenicu da je ovogodišnji budžetski deficit Republike Srbije otprilike oko 500 miliona evra. Sredstva koja se, narodski rečeno, ukradu na javnim nabavkama su za 300 miliona evra veća od budžetskog deficita Republike Srbije. Upravo ovih dana moji prethodnici su govorili o jednom klasičnom primeru zloupotrebe javnih nabavki, i verovatno i korupcije. U pitanju je nabavka nameštaja za pet domova zdravlja i kliničko-bolničkih centara u Beogradu, koji su za tu namenu isplatili nekoliko miliona evra. Nameštaj su platili po višestruko većoj ceni od tržišne, uz jedno obrazloženje, da su toliko platili zato što je bila u pitanju hitna nabavka. Ispada da je bilo mnogo važnije da pacijenti koji mesecima čekaju na preglede skenerom i magnetnom rezonancom u čekaonicama imaju klupe na kojima će sedeti, a koje su plaćene po 200 hiljada dinara. Imamo još jedan drastičniji primer u nešto daljoj prošlosti. Sećate se, a mislim da je bilo pre tri-četiri godine, dosovski režim je platio više od 100 miliona dolara za nabavku opreme za izradu novih ličnih dokumenata, pasoša i ličnih karti. To je uradio ministar unutrašnjih poslova Dušan Mihajlović, oprema je nabavljena od američke "Motorole", a ono što je najvažnije u svemu tome jeste da je oprema nabavljena bez javnog tendera, direktnom pogodbom. Govorio sam jednom o tom slučaju i ponoviću još jednom. Znači, kada se sklapaju ti poslovi takve vrste na zapadu, otprilike se podrazumeva da se daje provizija negde do 10%, međutim, kada su u pitanju poslovi koji se sklapaju bez javnog tendera onda ta provizija ide i do 15%, što znači da je neko na ovome poslu mogao da zaradi otprilike oko 15 miliona evra. Takođe, imali smo u skorijoj prošlosti aferu Davinić, zatim aferu oko nabavke vakcina za grip koje su bile neupotrebljive, pa su morale da budu uništene. Javno i bezobrazno preplaćivanje određene robe ili određenih poslova koji se nalaze u sferi javnih radova nije najopasniji vid korupcije o javnim nabavkama. Sada ću govoriti još o nekoliko vidova korupcije u javnim nabavkama. Zahvaljujući korupciji poslove na tenderu često dobijaju slabiji ponuđači, ponuđači koji ne znaju kako na kvalitetan način da urade dobijeni posao, pa se zbog toga taj posao ponovo mora raditi ili se roba koja je nabavljena, koja je dobavljena ponovo mora kupovati. To se najčešće događa u izgradnji putne infrastrukture, prilikom asfaltiranja puteva. Takođe, ponovo skrećem pažnju javnosti na ovaj slučaj sa nabavkom uniformi za policiju. U sredstvima informisanja se pominje iznos od 8 miliona evra novca iz budžeta, koji je potrošen za nabavku uniformi koje praktično nemaju potrebni kvalitet i trebalo bi ih ponovo nabavljati. Drugi slučaj korupcije jeste izigravanje zakona kroz direktno pogađanje. Zbog toga je u svetu praksa da se, onoliko koliko je to maksimalno moguće, izbjegava nabavka kroz direktno pogađanje i da se nabavljači biraju preko javnog konkursa. Praksa pokazuje da se na taj način u proseku uštedi više od 10% sredstava. Međutim, u Srbiji se još uvek više od 30% nabavki nabavlja direktnom pogodbom. Znači, od četiri milijarde koje se potroši u ovu svrhu, otprilike milijardu i 300 miliona se potroše na tenderima, potroši se na poslovima koji se sklapaju direktno pogodbom. Ako prihvatimo ovo pravilo da se na tom poslu može uštedeti do 10%, dođemo do cifre od 130 miliona evra. Često se putem javnih nabavki kupuje roba koja uopšte nije potrebna naručiocu ili se ne nalazi u vrhu prioriteta. Upravo ovaj slučaj koji imamo u domovima zdrava i kliničko-bolničkim centrima je školski primer jedne takve zloupotrebe. Nije sporno da je potrebno da sve zdravstvene ustanove imaju što bolji nameštaj, međutim prioritet je nabaviti aparate za neophodne lekarske preglede, obezbediti lekove, obezbediti stručni medicinski kadar, a tek kada sve to uradi onda posle toga pristupiti nabavci nameštaja i ostalih manje bitnih stvari. Takođe jedan od oblika kriminala jeste plaćanje naručene robe po višestruko višoj ceni od realne. Ovde smo čuli da jedna klupa za sedenje, koja je postavljena u čekaonici jednog od ovih domova zdravlja, plaćena je 200.000 dinara, ofinger sa držačem za kišobran plaćen je 13.000 dinara, polica za kartoteku 120.000 dinara, a čajna kuhinja plaćena je 750.000 dinara. Kolega Avramović je ovde govorio da je njena realna cena, čini mi se, negde otprilike oko 75.000 dinara. Ukupno za kupovinu ovog nameštaja samo Kliničko-bolnički centar Bežanijska kosa je potrošio 106 miliona dinara. Ovde je već bilo riječi o zloupotrebi javnih nabavki prilikom nabavke inventara na Aerodromu Nikola Tesla, u Železnicama Srbije, pa ću to preskočiti. Često se praktikuje planiranje nabavki koje ne odgovaraju potrebama naručioca, već su po pravilu mnogo obimnije. Jedan plastičan primer: jednom javnom preduzeću je potrebno 10 automobila, rukovodstvo preduzeća kupi 15 automobila, uz dogovor sa naručiocem da na ime provizije njima ostavi jedan ili dva automobila. Nedavno smo imali jedan slučaj da je nama jedna susedna država, bez ikakve potrebe, bez ikakvih prethodnih analiza na kraju, na isteku mandata vlade kupila 130 tenkova. Ispostavilo se da je kupila staro gvožđe. Jedan od primera zloupotrebe jeste i navođenje određenih specifičnih uslova prilikom raspisivanja tendera. Praktično u tenderu malo nedostaje pa da se navede tačno marka robe koje se traži i samo što se ne navede ime dobavljača, ime proizvođača. To je otprilike slično kao kada pročitate jedan konkurs u novinama, pa kaže tražimo komercijalnog direktora sa radnim iskustvom od 13 godina, da je sedam godina proveo na rukovodećim radnim mjestima, da je tri godine bio recimo direktor u komercijali itd. i onda kad sve to pročitate, zamislite da još jedino nedostaje fotografija tog čoveka. Konkretno smo imali slučaj ovde u Republici Srbiji da su Železnice Srbije nabavile lokomotive na tenderu, gde su bukvalno nacrtale koji tip lokomotive im treba i od kojeg proizvođača. Ono što je takođe bitno i što omogućava ove zloupotrebe jeste i činjenica da je kaznena politika u Republici Srbiji u ovoj oblasti veoma blaga. Jedan od mojih prethodnika je govorio da je prošle godine izrečeno samo 28 prekršajnih kazni odgovornim licima, od čega je 13 kazni bilo do 5.000 dinara, a 12 kazni do 10.000 dinara. Za iste prekršaje kažnjeno je 27 pravnih lica, a za njih 17 kazna je bila više nego simbolična, samo 10.000 dinara. Sada napravite paralelu. Za javne nabavke potrošeno je četiri milijarde evra, procenjuje se da je 800 miliona evra završilo kao mito i provizija, a kazna za tu krađu od 800 miliona evra je manja od 7.000 evra. Najčešći oblik zloupotrebe i kršenja zakona u oblasti javnih nabavki jeste nepoštovanje potpisanih ugovora. Kolega Stevanović je juče ovde govorio o jednom slučaju gde je nakon javnog tendera potpisan ugovor o izgradnji nekih građevinskih objekata po ceni od 150 miliona dinara, da bi se na kraju ispostavilo da je za iste radove isplaćeno preko 500 miliona dinara. Imamo slučaj ovog Poslovnog centra Ušće. Kada je počela procedura tog objekata, u tenderu je bilo navedeno da ponuđač treba da izgradi zgradu koja će biti poslovni centar, koji će biti površine 20.000 kvadrata, pa je to posle dignuto na 70.000 kvadrata, da bi sada tamo nicao objekat koji ima otprilike oko 170.000 kvadratnih metara. Naravno, sve to ne bi bilo moguće da državni organi proveravaju zloupotrebe u oblasti javnih nabavki. Međutim, činjenica da otprilike 5/6 naručilaca ne dostavlja nadležnim državnim organima izveštaje o izvršenim javnim nabavkama, a da nadležni organi ne provjeravaju količinu utrošenih sredstava i način trošenja sredstava, govore o tome kakve su sve mogućnosti za zloupotrebe u pitanju. Možda to i nije čudno jer živimo u državi u kojoj već pet-šest godina vlada ne podnosi završni račun, ne usvaja se završni račun o izvršenju budžeta. Na kraju ću samo još navesti primer Slovenije, neko od mojih prethodnika je o tome govorio. Tamo postoji komisija koja ispituje sve te nepravilnosti, kad komisija utvrdi nepravilnost, ona obavještava nadležni državni organ, nadležno ministarstvo, oni odmah postupaju, ispravlja se ta nepravilnost. Čak ima slučajeva da postupaju po nalazima te komisije čak i ako komisija nije u pravu zato što se ministri boje reakcije javnosti, plaše se da će javnost steći utisak kako oni na jedan neracionalan način troše njihov novac. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 128. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đura Mučenski i Pavel Marčok. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Milan J. Nikolić pisanim putem je povukao amandman koji je podneo na član 128. Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača, odnosno da li gospođa ministar želi reč? Izvolite, gospođo ministar. Reč ima ministar, gospođa Diana Dragutinović.
Poštovana predsednice, predsedništvo, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, ovakva rasprava povodom ovog zakona bila je očekivana zato što je ovo zaista veoma važan zakon. Javni sektor na svim svojim nivoima, plus javna preduzeća, institucije i agencije u vlasništvu države, troše u proseku 15 do 17% društvenog proizvoda ili 350 do 400 milijardi dinara na kupovinu različitih roba i usluga. Podsećam da je prvi zakon koji reguliše ovu oblast donet 2002. godine. Pre toga nije bilo zakona. Sigurno je da situacija kada imate zakon i kada nemate zakon, daje prednost sistemu u kome zakon imate. Takođe, izmene ovog zakona bile su 2004. godine i suština te izmene je bila da se da prednost domaćim ponuđačima. Ovaj zakon, koji je pred vama, definitivno jeste bolji od sadašnjeg zakona. Ali, i kod ovog, kao i kod ostalih zakona, ključ je primena i to je neosporno. Dakle, sigurna sam i znam da postoje isti zakoni u različitim zemljama i ti isti zakoni, kao rezultat, zaista daju različit nivo korupcije. Zašto smo želeli da promenimo ovaj zakon? Prvo, nedostatke možete uočiti samo u primeni zakona. Dakle, konstatovani su problemi u primeni zakona. Dakle, konstatovani su problemi u primeni zakona. Zakon je u mnogim delovima bio neprecizan. Bilo je veliko administriranje, što znači da je bilo potrebno i trošeno dosta vremena, složene procedure, postupak javnih nabavki, iako neki ne vole da to čuju, nije bio dovoljno transparentan ili prozračan, nije bilo regulisano pitanje obustave postupka javne nabavke, nabavke finansijskih usluga nisu bile precizno definisane. Takođe, nisu bile jasne odredbe koje se odnose na tehničke standarde. Fizička i pravna lica nemaju isti tretman. Naručioci nisu zaštićeni od nesavesnih ponuđača, preferencijali, odnosno prednosti koje su date domaćim ponuđačima treba da se usklade sa Sporazumom o slobodnoj trgovini. Nabavke male vrednosti nisu na jedinstven način uređene itd. Novim zakonom ovi nedostaci su otklonjeni. Ovo je sigurno bolji zakon za privredu, za građane i za javni sektor u celini. Sigurno je da svaki novi zakon smanjuje troškove javnih nabavki. Dakle, kao što sam rekla, najgore je kada nemate zakon. Činjenica jeste da u proseku smatra se da do 20-30% javnih nabavki mogu da se dovedu u vezu sa sistemskom korupcijom. Ali, svaki novi zakon, koji praktično smanjuje nedostatke ili otklanja nedostatke prethodnog, praktično smanjuje te izdatke za po pet procentnih poena. Žao mi je ako je način na koji smo diskutovali o amandmanima vas zbunio. Ali, odgovarali smo po redosledu dobijanja, što je za vas tehnički bilo bolje, zato što ste, ukoliko je amandman bio tehnički neispravan, mogli brzo da reagujete. Možda bi bilo najbolje rešenje da imate praktično dva načina predstavljanja naših odgovora: jedan po redosledu, a drugi da se složi po članovima. Pokušaćemo tako da radimo u budućnosti. Zahvaljujem se svima vama na veoma korisnim amandmanima. Oni jesu poboljšali ovaj zakon. Da vas podsetim da ste vi dali 67 amandmana na ovaj zakon, tri je dao Odbor za privredu i finansije, tri su povučena, od toga je 24 amandmana usvojeno. Dakle, jedna trećina. Hvala vam što ste poboljšali ovaj zakon. Molim vas stvarno da podržite ovaj zakon. Iskoristila bih ovu priliku da odgovorim na neka od najčešće postavljenih pitanja. Prvo pitanje - budžetska inspekcija i Aerodrom Beograd. Lično sam mislila da budžetsku inspekciju ne treba poslati samo u jedno javno preduzeće, nego u veći broj. Potpisala sam da budžetska inspekcija istovremeno ode u više javnih preduzeća. Jedno od njih je i Aerodrom. Budžetska inspekcija je otišla 2. decembra, tu je dve nedelje i treba još dve nedelje. Oni su tamo. Moram samo da vam kažem da ima 12 budžetskih inspektora, a javna preduzeća su obično velika. Činjenica jeste da se budžetska inspekcija u Javnom preduzeću Aerodrom praktično fokusirala na politiku zarada tog preduzeća, što znači da joj neće trebati toliki broj dana, ali definitivno oni će biti tamo još dve nedelje i nakon te dve nedelje imaćemo zapisnik ili izveštaj, kako god, budžetskih inspektora. Što se tiče amandmana na rebalans budžeta poslanika Markićevića, vezano za 12 miliona dinara za sportske terene za invalide, mogu da kažem da je bilo i ima volje, i pare su rezervisane. Ono što je najvažnije, znači ima volje, ima sredstava, ali treba poštovati proceduru. Dakle, dobila sam izveštaj da niko od Ministarstva sporta, a sećam se dobro kako je bilo, pošto sam bila prisutna sve vreme dok smo usvajali rebalans, dakle, budžetska rezerva je smanjena za 12 miliona dinara i ta sredstva su prenesena Ministarstvu za sport i omladinu. Dobila sam danas izveštaj od Ministarstva za sport i omladinu da formalno niko nije tražio ta sredstva. Dakle, što pre traže, pre će dobiti. Moraju da traže, i ne samo to, moraju da prilože tehničku dokumentaciju, a to nije novo. Ja bih da oslobodim ovaj skup svog prisustva. Hvala vam puno.
Zahvaljujem gospođi ministar. Zahvaljujem svima vama na vrlo kvalitetnom učešću u radu. Moram da kažem nešto, što možda neće biti mnogo prijatno, zaista smo danas puno radili, ali znate da nas čekaju izuzetno značajni zakoni koji iziskuju vreme, a limitirani smo krajem ove kalendarske godine. Možda ne bi bilo zgodno da čekamo Novu godinu u ovoj sali. Zbog toga imam vrlo konkretan predlog, pre nego što zaključim današnji rad, da sutra radimo od 10.00 do 16.00 časova, da imamo slobodnu nedelju, a da u ponedeljak nastavimo rad. Zaista imamo izuzetno značajne zakone, a jedan posebno značajan za građane Srbije - budžet, i drugi za opoziciju - poverenje Vladi. Dozvolite, nisam zaključila pretres. Samo sam iskoristila priliku, uz zahvalnost ministarki i svima vama, da vas informišem kako ćemo sutra raditi. Inače, zaključujem pretres Predloga zakona o javnim nabavkama u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem još jednom. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 123 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju gospodin dr SlobodanIlić, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Živana Bogatinčević, savetnik ministra finansija. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSIGURANjU DEPOZITA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vlajko Senić, Milorad Buha, Vjerica Radeta, Dejan Mirović, Gordana Pop-Lazić, Zoran Krasić, Sreto Perić, Igor Bečić, Zoran Antić i Arsen Đurić. Primili ste izveštaj Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Po Poslovniku, reč ima gospodin Dragan Todorović.