Proteklih gotovo osam meseci, a pogotovo u poslednjih nekoliko meseci postavlja se jedno važno pitanje i u javnosti, a i među nama samim poslanicima, a to je zašto gradnja stoji, pogotovo zašto stoji izgradnja stanova u Beogradu? Svako ima svoj razlog kojim to objašnjava. Najinteresantniji su razlozi koje daje sam ministar gospodin Oliver Dulić, koji je predložio Zakon o planiranju, usvojen ovde 31. avgusta prošle godine. Kao najvažniju stvar koju bih napomenuo kada je u pitanju taj zakon, to je situacija u kojoj se nalazi građevinska industrija. Ove godine 14. aprila, Privredna komora Srbije, gospodin Milović, predsednik Sindikata građevinskih radnika, kaže – Srbija je izgubila oko 50.000 građevinskih radnika, više od 20.000 ne prima platu, a 10.000 njih prima minimalac. U jednoj takvoj atmosferi ministar Dulić pokušava na sve načine da sa sebe skine odgovornost. Daje intervju takođe 14. aprila u jednom dnevnom listu. Postoji jedna osobina kod ljudi, odnosno jedna vrlina koja se veoma lako pretoči u manu, to je upornost koja veoma lako može da pređe u tvrdoglavost. Gospodin Dulić je rekao da ne postoji način i da nema nikakvu nameru da menja Zakon o planiranju koji je, pre svega, osnovni uzročnik zbog čega nema izgradnje stanova, zbog čega građevinska industrija stoji. Ministar Dulić je zaposlene u Sekretarijatu za urbanizam u Beogradu nazvao neradnicima, a oni su do sada obradili 2.000 zahteva za lokacijske dozvole. Nažalost, izdali su svega 85 i to ih nisu izdali bilo kom većem investitoru ili bilo kom investitoru koji želi da zida zgradu, to su oni koji imaju svoju zemlju, koji na toj postojećoj parceli hoće da izgrade svoje kuće. Nemoguće je izdati lokacijsku dozvolu jer sam ministar u tom istom intervjuu kaže – od 26 postojećih podzakonskih akata koje je bilo neophodno doneti, mi 13 nismo doneli. Gospodinu Duliću moram da postavim dva pitanja. Prvo pitanje je kako mislim da zakon funkcioniše, ukoliko da bi on funkcionisao mora da se krši? Ne želeći da budemo bilo čiji advokat, moramo da napomenemo da ti ljudi koje je ministar Dulić nazvao neradnicima, a i sama Skupština Beograda, doneli su Urbanistički plan za manje od dva i po meseca. Njemu je trebalo šest meseci, odnosno njegovom ministarstvu da odobri taj Urbanistički plan. Imamo problem i sa Katastrom. Katastar u Beogradu, u Novom Sadu, u ostalim velikim gradovima, predmeti u tom katastru se ne obrađuju po nekoliko meseci i zbog toga sve stoji. Pre neki dan je ministar pokušao da od mrtvog mora napravi haos, dao je izjavu koju su preneli mediji, a to je da svako ko dobije lokacijsku dozvolu može da počne da gradi. Gospodine ministre, zakoni postoje da bi se poštovali. Lokacijska dozvola nije jedini dokument koji omogućuje građenje. Ukoliko to ministar ne zna morao bi da se obrati onome ko zna. Mi imamo jedno ključno pitanje – ukoliko zakon ne funkcioniše, stoji građevina, zbog toga postavljamo pitanje kada će doći do izmena ovog zakona? Pre neki dan je bio ovde gospodin Dinkić, posle šest meseci je došao sa izmenama i dopunama zakona koji je predložio. Bez namere da ga hvalim, jer nije za hvalu tako nešto, ali čovek je priznao grešku i došao je ovde da menja zakon. Tražimo od gospodina Dulića da hitno promeni zakon jer na ovaj način ljudi ostaju bez posla, država ostaje bez novca koji omogućava ova industrija. Znači, očekujemo odgovor u najkraćem mogućem roku – kada misli ministar Dulić da promeni Zakon o planiranju, koji bi omogućio funkcionisanje građevinske industrije? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Inače, ovlastila ga je poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica da danas u ime nje bude predstavnik.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, želim da pitam ministra telekomunikacija, sa jedne strane, i Vladu Republike Srbije, sa druge strane. Građani Srbije koji gledaju ovaj prenos, a i oni koji ne gledaju, verujem da će uskoro čuti mnogo više o tome, moraju da znaju jedno, a nadležni iz državnih institucija moraju da odgovore šta se to dogodilo sa telefonskim pretplatnicima, građanima Republike Srbije koji su za mart dobili račun sa povećanjem pretplate od 200 dinara, iako svi znamo da je odluka Ratela da se telefonska pretplata poveća za 200 dinara tek od 1. aprila? Šta se to događa? Vlada je dužna da nam odgovori kako se to moglo uopšte dogoditi. Kako je mogao da se izvrši takav udar na džep telefonskog pretplatnika, odnosno građana Srbije, za šta su te pare namenjene i kako je moguće da je ranije počela da se primenjuje odluka Ratela? U današnje vreme, kada su frižideri i novčanici građana Srbije sve prazniji, udariti po 200 dinara ne zvuči mnogo, kada ovako gledamo, ali kada znamo da je nekoliko miliona telefonskih pretplatnika u Srbiji, moraju oni da znaju zbog čega ih vlast i država udaraju po džepu i zbog toga. Kada se to pomnoži, to je vrlo velika cifra, pogotovo u ovo vreme kada znamo da se "Telekom" prodaje, nadam se da ćemo imati mogućnosti i da o tome razgovaramo. Lično smatram prodaju "Telekoma" za jedan od većih skandala koji se događa ovoj vladi, možda i najveći. Nadam se da ćemo imati prilike o tome da pričamo. Građanin mora da zna zbog čega je prevaren. Ovo je tipična prevara od strane Vlade Republike Srbije. Ako je odluka RATEL da od 1. aprila ide povećanje cene pretplate, zašto su u martovskim računima primetili da im je pretplata poskupela 200 dinara? Gde te pare idu? Znamo da je "Telekom" najprofitabilnije javno preduzeće.
Reč ima poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, gospođo predsednice, vama se obraćam i generalnom sekretaru gospodinu Veljku Odaloviću, da već, mimo propisanih rokova, na neka poslanička pitanja koja sam nekim ministrima postavio, ne dobijam odgovore, pa ću morati da ih ponavljam sve dok ne dobijem te odgovore, jer moje iskustvo je da vredi biti uporan. Naime, pitao sam ministarku finansija, a povodom izjave druga Saše Tijanića da je on od onih SMS poruka, to već narod zna o čemu pričam, kockarske igre koja je emitovana na tzv. javnom servisu, koji je od skoro otvoreni "žuti servis", da je negde oko 515 miliona dinara prihodovano. A drug Saša Tijanić, koji se, najnovija je vest, skriva iza nekog konspirativnog imena – kolegijum, pa ću u narednim minutima da pitam iko su ti ljudi, ko je taj kolegijum. On je rekao da je uplatio u budžet Republike Srbije. Pošto su neki ljudi pohapšeni u akciji policije, državnih organa, pod optužbom da je to organizovani kriminal, a drug Saša Tijanić kaže da je deo sredstava uplatio u budžet Republike Srbije, moje pitanje ministarki finansija je bilo – zašto ta sredstva nisu blokirana? Deo sredstava je uplaćen i Državnoj lutriji. Zašto ta sredstva nisu blokirana, jer ta sredstva su skupljena na prevaren način? I u drugim akcijama kada se kriminalci hapse, onda se njihova sredstva na računima blokiraju dok ne bude pravosnažne presude. Što se tiče fantomskog kolegijuma, za koga mi građani Srbije ne znamo ko se krije iza tog imena, bilo bi lepo da se ti ljudi potpišu imenom ili prezimenom, pitao bih njih da li oni znaju gde je isparilo 400 miliona dinara sredstava koje su dali prevareni građani, da kažem navučeni porukama sa javnog servisa, zvali i utrošili svoj novac? Da li taj kolegijum zna gde su ove pare? Dalje, pitam kolegijum, koji se juče ili prekjuče oglasio jednim sramnim saopštenjem – kada će da se izvine građanima Srbije za besomučnu lažnu kampanju promocije tzv. svinjskog gripa na Javnom servisu i tako uplašili građane, da su mnogi kupovali razne lekove, od "tamiflua" do 20-30 evra? Gospođo predsednice, vi ste lekar, danas je sredina aprila, a svi oni koji su prvi zavrtali ruku pred građanima Srbije, a posebno ministar zdravlja, govorili su da je sredina aprila vrh epidemije, kada se predviđa da najviše obolelih bude od tog meksičkog ili svinjskog gripa. Sada više niko to ne pominje. Oni koji su se vakcinisali, vakcinisali su se, oni koji su kupili lekove, kupili su lekove i nikom ništa. Da li vi mislite da mi kao narodni predstavnici, predstavnici građana Srbije, ovde treba da ćutimo o tome? Ko će da odgovara za tu organizovanu prevaru? Neću da pričam o drugim medijima, privatnim medijima. To su privatni mediji i oni imaju svoju uređivačku politiku, ali hoću o tzv. Javnom, tobože evropskom servisu, a u stvari "žutom servisu", jer sam građanin koji plaća TV pretplatu, kao što verujem da milioni građana Srbije plaćaju TV pretplatu. Posle ovoga što radi tzv. kolegijum, gospođo predsednice, čuo sam za jednu reč koja mislim da je bliska vama, s obzirom na prošlost vaše partije, prezidijum i tako nešto. Ne znam šta znači ovaj kolegijum? Da li je to skup ljudi, urednika, ko su ti ljudi? Ili je to tajno ime za druga Sašu Tijanića, koji je stvarno onda kukavica, da više ne sme da se potpisuje na odgovore koje meni šalje privatno preko ljudi koji rade u tehnici snimanja ove sednice, gospođo predsednice? Samo ću da vam citiram odgovor na jedno pitanje. Pitao sam da li je tačno da je urednica Zabavnog programa RTS Sandra Šuša, a njena rođena sestra Ana Suša, urednik muzičkog programa? Slušajte, građani Srbije i zaposleni na RTS, šta je odgovorio neki Stanislav Veljković, generalni sekretar, a ovaj Tijanić je izgleda nestao. Kaže: "Nijedna osoba sa tim prezimenom, muškog ili ženskog pola, ne radi na RTS-u". (Predsednik: Vreme. Završite rečenicu.) Dakle, predložiću ministru za kulturu i informisanje da da predlog zakona o plaćanju TV pretplate, ako ne da se ukine, da onda 20% od te TV pretplate ostane lokalnim i regionalnim televizijama u gradovima iz kojih dolazimo, jer mi ove laži više nećemo da trpimo.
Gospodin Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada sam u dilemi da li je teže kad se ne dobije odgovor ili kada se dobije odgovor. Možda ćete mi pomoći da rešim ovu dilemu. Postavio sam pitanje Narodnoj banci – da li je tačno da je na računima Luke "Beograd" bilo 21.300.000 evra u decembru 2005. godine? Oni odgovaraju da je Zakonom o deviznom poslovanju utvrđeno da rezidenti, pravna lica i preduzetnici drže devize na deviznom računu kod banke ili ih prodaju toj banci i kažu: "Obaveštavamo vas da Narodna banka Srbije ne raspolaže podacima koje tražite". Ovo je vrhunac bezobrazluka. Da li guverner zna Zakon o NBS, član 64, gde se precizno kaže koja su prava NBS? I pored upozorenja Saveta za borbu protiv korupcije da je država oštećena za 21 milion evra prilikom privatizacije Luke "Beograd", ako je tačno da je bilo ovoliko para na računima Luke "Beograd", onda se taj iznos dvostruko povećava, a NBS odgovara da nema uvida. Zašto nisu zatražili uvid, jer oni imaju pravo? Ne mogu ja da tražim od poslovnih banaka kod kojih je Luka "Beograd" držala devizna sredstava da vidim koliko je tih sredstava držala, ali NB može. Ne samo da može, nego je na osnovu svih ovih informacija imala i obavezu da zatraži tu informaciju, da budemo sigurni da li su ti podaci tačni ili nisu. Ovo je jedna od najvećih pljački koja je izvršena. Radovan Jelašić, baš ga briga, baškari se u onoj vili od milion i po evra, mada je u Srbiju došao sa jednom najlon kesom, za razliku od Božidara Đelića, i do dana današnjeg nije objasnio odakle mu te pare. Izgleda, gospodo, na osnovu ovakvih odgovora koje daje na postavljena pitanja. Stvarno insistiram, gospođo Dejanović, da se moje pitanje uputi MUP da oni provere da li su ovi podaci tačni. Naveo sam u prethodnom obraćanju kod kojih sve banaka je Luka Beograd imala devizna sredstva i da napokon utvrdimo šta je istina kada je u pitanju privatizacija Luke Beograd. Posebno sada računam da ćete imati više sluha za ova pitanja i da ćete se potruditi da date odgovore, pošto vidim da je i Milan Beko juče zatražio napokon da vidimo šta je to sa Lukom, hoće čovek da bude siguran, razumem ga, nije mu lako. Molim vas, dajte, dostavite odgovore, da vidimo firma koja je privatizovala Luku Beograd, da vidimo koja je to firma. Znamo koliko je imala osnivački kapital, pa dajte da vidimo odakle tih 40 miliona evra za Luku Beograd? To je jednostavno. Slobodan Homen tvrdi da apsolutno je nemoguće da se novac opere, a da se ne ostavi trag. Potpuno se slažem s njim. Doduše, pominje i neke političare koji su bili u sprezi sa Šarićevim klanom, siguran sam da ih ima, samo što ćete vi to selektivno, otprilike one koji vam odgovaraju, na one koje treba da izvršite pritisak tu ćete da izađete sa imenima i prezimenima, za neke ćete možda pokrenuti istragu, ali će se sve završiti po onom starom – pojeo vuk magarca i nikom ništa. Neću odustati od zahteva da se potpuno sve činjenice vezane za Luku Beograd i kompaniju "Novosti" rasvetle. Tražim da vi urgirate da se dostave svi odgovori koje sam tražio i za kompaniju "Novosti" i za Luku Beograd. Jednostavno, moramo da učinimo sve da vratimo opljačkanu imovinu građanima Srbije, koja je opljačkana u proteklih 10 godina. SRS će insistirati na tome i učiniće sve da se opljačkana imovina vrati.
Gospodine Todoroviću, vas i druge poslanike želim da podsetim da je moja poslovnička obaveza da, ako odgovor na vaša postavljana pitanja od pojedinca ili institucija ne stigne u vremenskom periodu od dve nedelje, da uvek činim urgencije. Na sam sadržaj odgovora naravno da Skupština nema instrumente da utiče. Reč ima gospođa Nada Kolundžija, izvolite.
Poštovana predsednice, takođe sam uputila Vladi Srbije pitanje, pošto bi najbolje bilo kada bismo mogli da pitamo Vojislav Koštunicu, jer je on bio predsednik Vlade u vreme kada je privatizovana Luka Beograd, ali mislim da Vlada Srbije treba da da odgovor na pitanje šta je Vlada Vojislava Koštunice uradila u procesu privatizacije Luke Beograd, kao i da odgovori na pitanje da li je tačno zaista da je u vreme kada je Vlada prodavala državno vlasništvo nad Lukom Beograd bilo na računu toliko para ili nije bilo toliko para? Prosto želim da potpomognem ovu inicijativu, smatrajući da je zaista izuzetno važno da vidimo pod kojim uslovima je Vlada, dok je predsednik bio Vojislav Koštunica, prodala Luku Beograd i da li zaista ima ili nema, kako bismo zauvek otklonili svaku dilemu oko toga, da li je u toj privatizaciji bilo zloupotreba i da li je u toj privatizaciji bilo političke odgovornosti predsednika Vlade koji je, u slučaju kako vi tvrdite, pod kriminalnim uslovima prodao Luku Beograd.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Aleksandra Janković, Momo Čolaković i Mladen Grujić. Obaveštavam vas takođe da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača Dragana Šutanovca, ministra odbrane, prisustvuje i mr Dušan Spasojević, državni sekretar u Ministarstvu odbrane i Zoran Jeftić, državni sekretar u ovom ministarstvu, kao i Milorad Perić, načelnik u Ministarstvu odbrane, koje pozdravljam. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 22-30. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU MEĐUNARODNIH SPORAZUMA I MEMORANDUMA O RAZUMEVANjU U OBLASTI ODBRANE (IRAK, ŠPANIJA, NORVEŠKA, BUGARSKA, MAKEDONIJA, SLOVENIJA, PORTUGAL, NEMAČKA I VELIKA BRITANIJA) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih sporazuma i memoranduma o razumevanju pod tačkama od 22. do 30. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da od tog vremena Poslanička grupa Za evropsku Srbiju koristi - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju Zoran Krasić SRS i niko više nije podneo ovakve predloge. Saglasno članu 152. stav 3, shodno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstven pretres o Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Irak o saradnji i vojnoj obuci za iračke oružane snage; Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Španije o saradnji u oblasti odbrane; Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Norveške o saradnji u oblasti odbrane; Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Bugarske o razmeni i uzajamnoj zaštiti poverljivih informacija u oblasti odbrane; Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o saradnji u oblasti odbrane; Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o saradnji u oblasti odbrane; Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji između Republike Srbije i Republike Portugal u oblasti odbrane;Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Savezne Republike Nemačke o vojnoj saradnji; Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Severne Irske o saradnji u oblasti odbrane. Da li predstavnik predlagača, Dragan Šutanovac, ministar odbrane, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi praktično devet međunarodnih ugovora koje je Ministarstvo odbrane u protekle četiri godine potpisalo sa devet zemalja, kako EU, tako i zemalja koje su nama u regionu veoma važne, ali i zemalja sa kojima imamo intenzivnu vojno-ekonomsku saradnju. Ako govorimo o glavnom spoljno-političkom prioritetu Srbije danas, evropskim integracijama, želim da naglasim da ne postoji ni jedna spoljna politika u svetu koja nije konektovana ili usko vezana za politiku odbrane te zemlje. Svesni toga da je nažalost 90-ih godina politika odbrane bila toliko loša da je učestvovala u kršenju i stvaranju lošeg imidža Srbije, mi smo u proteklim godinama pokrenuli niz aktivnosti da praktično vratimo ugled naše vojske, ne samo u našoj zemlji, već i u svetu. Rezultat tih dogovora, razgovora su, između ostalog, i ovih devet ugovora međunarodnih koji su potpisani, za koje smatram da su veoma značajni, jer na taj način učvršćujemo našu saradnju, kažem ponovo, pre svega u regionu, ali i saradnju sa zemljama koje su veoma uticajne i koje imaju svoje veoma važne odluke koje se donose u okviru EU. S druge strane, smatram da danas, nakon, da kažem, većeg niza godina, ali veoma jasno poslednjih nekoliko godina možemo da se ponosimo time da je naše Ministarstvo odbrane, odnosno Vojska Srbije prepoznata u svetu i u regionu kao veoma ozbiljan faktor stabilnosti. Kada čujemo da predstavnik Saveta Evrope, gospodin Jaglan, kaže da je Srbija danas jedan od najvažnijih faktora stabilnosti na Balkanu i ovom regionu, budite sigurni da je to zato što su reforme koje sprovodimo u sistemu odbrane i zato što ugovore koje pravimo u sistemu odbrane sa međunarodnom zajednicom i sa pojedinim zemljama bilateralno dovele na taj nivo da se izgradilo jedno poverenje koje sada već zaista prerasta i u poverenje uz prijateljstvo. Ne bih nijedan poseban od ovih ugovora izdvajao, ali sam spreman da odgovaram na svako pitanje i da dam pojedinačno obrazloženje zašto nam je svaki ugovor pojedinačno jako važan.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za odbranu i bezbednost, Zakonodavnog odbora? Gospodin Vlatko Ratković? (Da.) Izvolite, gospodine Ratkoviću.
Poštovani gospodine ministre odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, Republika Srbija, prema članu 1. Ustava Republike Srbije, između ostalog je država zasnovana na evropskim principima i vrednostima. Ono što je konstanta u tim vrednostima svakako su mir i stabilnost našeg kontinenta, dakle evropskog kontinenta. Dakle, mir i stabilnost su ključne reči koje se tiču ne samo Ministarstva odbrane, Vojske Srbije, već i čitave Republike Srbije i njenih institucija. Upravo ovih devet bilateralnih ugovora, odnosno devet ratifikacija koje se nalaze pred nama, potvrda su da Ministarstvo odbrane, Vojska Srbije i Republika Srbija upravo implementiraju ove principe koji su zasnovani, ne samo na našem ustavu nego i na relevantnim evropskim dokumentima u ovoj oblasti. Dakle, radi se o devet sporazuma ili memoranduma, odnosno ratifikacijama ovih dokumenata koji predstavljaju pravni okvir saradnje naše države, odnosno Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u oblasti odbrane. Ako bismo sublimirali suštinu svih ovih devet ratifikacija, mogli bi da ih svedemo na nekoliko ključnih reči. To su odbrambena i bezbednosna politika, zasnovana na principima suvereniteta, uzajamnog poštovanja i razumevanja, planiranju odbrane kao veoma važan segment u ovim oblastima. Ono što je takođe važno istaći to je demokratska kontrola oružanih snaga, kontrola odbrane i razoružanja, vojno-naučna i vojno-tehnička saradnja, koja je inače u poslednje dve godine u izuzetnom zamahu, zakonodavstvo u oblasti odbrane, mirovne i humanitarne operacije i ostali vidovi saradnje. Pozicioniranje Vojske Srbije i pozicioniranje Republike Srbije ne samo u regionu, nego i u čitavoj Evropi, ratifikacijom ovih sporazuma i memoranduma sigurno će biti učvršćeno. Ono što je do sada učinjeno u oblasti odbrane možemo nazvati jednom revolucionarnom reformom naših ne samo oružanih snaga, nego sveukupnog sistema odbrane Republike Srbije, a upravo ovi sporazumi i memorandumi koje parlament treba da ratifikuje, odnosno potvrdi ovim zakonima, sigurno će tome doprineti.
Da li narodni poslanici Nataša Jovanović, Jadranko Vuković, Branimir Đokić i Dragan Todorović, koji su na sednici Odbora za odbranu i bezbednost izdvojili mišljenje o svim predlozima zakona iz ovog zajedničkog jedinstvenog pretresa, žele da obrazlože izdvojeno mišljenje? (Da.) Gospođica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, SRS se apsolutno protivi ratifikaciji sporazuma koji su danas predloženi, osim sporazuma koji je predložen sa Vladom Kraljevine Španije zbog činjenice da oni jedini nisu priznali tzv. šiptarsku državu Kosovo. Gospodine Šutanovac, zadržaću se na jednom od sporazuma. Zbog toga sam kao poslanik u ime naše poslaničke grupe izdvojila mišljenje, suprotno Odboru koji je glasao drugačije. Radi se o ratifikaciji Sporazuma sa Republikom Slovenijom. Slučaj Holmec je samo jedan u nizu tragičnih događaja koji su zadesili JNA 1991. godine i mislim da samo 15 dana posle sramne deklaracije, na insistiranje Jelka Kacina, koji iz Cankarjevog doma te 1991. godine je bio portparol Janeza Janše i njegovih teritorijalaca, koji su ubijali srpske oficire i vojnike, sramota je i dodatna bruka za našu državu da potpisujemo sporazum sa zemljom koja je prva krenula u zločin protiv mira, uz podršku SAD i zapadnih sila, razbijanja SFRJ, ubijanja preko 40 vojnika i oficira naše JNA u to vreme. Da je to tako, o tome govori i brošura koju je narodna armija izdala te iste godine u kojoj opisuje ta tragična stradanja pod Janšinim bestijalnim hordama i ubistva srpskih vojnika. Samo ću da se zadržim na nekim od primera podsećanja radi, a vi, dame i gospodo narodni poslanici, u danu za glasanje preispitajte svoju savest. Posle gotovo 20 godina Slovenija ne samo da je nagrađena za taj zločin i za sve ono što su u finansijskom smislu uradili koristeći Srbiju i njene građane, egzistirajući nekada u zajedničkoj državi, već ne samo Kacin, nego i ostali njihovi zvaničnici idu korak dalje u njihovim mogućnostima koje im daje EU i zvaničnici iz Brisela da vrše pritisak na našu zemlju i naš narod. Kada vi u nekim tačkama ovde kažete – sarađivaćete u odbrani vojne bezbednosti, sve zarad mira u regionu, objasnite mi – kako će to Slovenija da pomaže tzv. mir u regionu u situaciji kada je južna srpska pokrajina okupirana od strane NATO snaga, onih istih NATO snaga koje su uništile irački narod i iračku državu, suspendovali mogućnost da tamo narod sam odlučuje bez uloge Amerike? Kada je i taj sporazum u pitanju, da li je to sporazum Republike Srbije sa savezničkim snagama ili okupatorskim snagama SAD u Iraku? Tamo ne vidim kako bismo i sa kim mogli u kom smislu da sarađujemo. Što se tiče istine o tim ubistvima i oružanom napadu Janšinih teritorijalaca, tzv. pripadnika tadašnjeg MUP-a na srpske vojnike i oficire, podsetiću vas na nekoliko primera. Tenkovska jedinica majora Danila Radovanovića došla je po zadatku 27. juna na aerodrom "Brnik". Tri-četiri teritorijalca i specijalne snage milicije Slovenije neprekidno su atakovali na ovu formaciju JNA u to vreme tako što su ispred sebe puštali civile koji su vojnike vređali, gađali kamenjem i drugim predmetima. Iza civila su se nalazi teritorijalci sa raketnim bacačima iz kojih su pucali na tenkove. Shvativši da vojnici neće da potežu oružje na civile, teritorijalci su zloupotrebili i uništili jedan tenk. U napadima na jedinicu JNA ranjen je jedan vojnik kome je bila neophodna medicinska pomoć. Smešten je u transporter sa kojeg je bilo skinuto naoružanje, a postavljena bela zastava. Prilikom napada na vojnu jedinicu na aerodromu "Brnik", gospodine Šutanovac, slovenački teritorijalci su kao zaklon koristili novinare. Sećate da su im kao zaklon bili neki austrijski predstavnici medija, pri čemu su neki novinari i poginuli. Carinik Miki Bogdanović, koji je bio prebačen sa bugarske granice na granični prelaz Rožna dolina, koji je bio zarobljen, ali sa još jednim kolegom je uspeo da se oslobodi, sklonio se u kasarnu u blizini Nove Gorice, gde su bili svedoci podmuklog napada teritorijalaca. Bio je na snazi prekid vatre, a u kasarnu je stigao hleb, pa su trojica starešina i dva vojnika pošla da ga donesu. Kada su vojnici podigli gajbe, Jašini teritorijalci su mučki sa leđa otvorili vatru na njih. Dva oficira su teže povređena, a jedan lakše. Niko od naših vojnika nije imao oružje kod sebe. Krajem juna, na jednom putu, kolona vozila koju je vodio kapetan(Predsednik: Vreme.) završavam, prve klase Dragan Blagojević, naišla je na barikade i zaustavila se, a najgori je bio onaj zločin kada je vojnik Milan Tanasković, koji je bio na straži u jednom skladištu JNA, na poziv tog tzv. teritorijalca, zločinca, prišao da mu zapali cigaretu, doživeo da mu ovaj ispali tri hica u glavu i da ga usmrti.
Gospodin Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u predlogu Ministarstva odbrane u devet tačaka, što memoranduma, što sporazuma, postoji stvarno jedan ozbiljan problem i dilema koju bi morali da razrešimo. Slušajući predsednika Zakonodavnog odbora na kojim principima se zasnivaju ovi sporazumi i memorandumi, stvarno imam ozbiljnu dilemu, jer je rečeno, da pre svega, ovi memorandumi i sporazumi vode računa o jednoj, i mislim da je to najbitnija stvar, a to je suverenitet i naše države i država sa kojima mi te sporazume potpisujemo. Od ovih devet predloženih, osam država su one koje su priznale KiM. Sada stvarno ne znam kako je moguće da mi na osnovu ovakvih principa, a suverenitet treba da bude jedan od najvažnijih principa možemo da potpišemo sa ovim državama. Kakva je ovo poruka ostalim državama u svetu za čiju podršku se borimo da ne prihvate priznavanje nezavisnosti KiM? Ako mi reagujemo na ovakav način, oni priznali, a mi sa njima potpisali sporazume. Kakva smo mi to država? Pogledajte kako se ponašaju normalne države? Šta rade da bi očuvali svoj integritet, dignitet, dostojanstvo. Pogledajte šta radi Turska. Iako je Amerika najvažniji partner, i vojni i ekonomski, u svakom pogledu, nijednog sekunda nije razmišljala, onog momenta kada je zaključila da je od strane Amerike naneta šteta i uvreda Turskoj, odmah su povukli svog ambasadora iz Njujorka. Šta mi radimo? Mi okrećemo ne samo i drugi obraz, nego dopuštamo da od nas rade šta god hoće i ovo je nedopustivo. Posebno imajući u vidu neke države sa kojima ovaj sporazum potpisujemo. Takođe ću se posebno osvrnuti na Sloveniju. Kakav to razlog Srbija ima da potpiše bilo šta sa Slovenijom? Šta još treba da nam učine, da bi vi najzad shvatili da sa Slovenijom ne možemo imati nikakve odnose? Da li treba da vas podsetim na krilaticu - Srbe na vrbe? Znate li gde je prvi put to izašlo? Godine 1914. u Sloveniji. Od 1945. do 1995. godine nijedan Slovenac nije znao srpski jezik, a do 2000. godine svi su naučili. Čim je došao DOS na vlast, svi su naučili srpski jezik i došli kao pijavice da isisavaju iz Srbije sve ono što mogu, a nas baš briga. Mi treba svima da potpisujemo sporazume, jer navodno, to će doprineti miru, stabilnosti i očuvanju suvereniteta naše države. Na koji način? Kako je to moguće? Da vas podsetim na 1987. godinu, na Cankarjev dom. Da li se sećate onog divljanja šiptarskih separatista koji su se tada zvali "iredenta"? Predsednika sindikata Jugoslavije, u to vreme Jože Smole, koji je još tada izjavio da se oni bore za svoja prava? Od tada su i ranije radili sve kako bi Srbiji naneli najteže moguće udarce. Treba li da vam govorim o tome šta su slovenački instruktori radili na KiM? To bi vi, gospođo Đukić-Dejanović, trebalo da znate. Mi preko svega toga prelazimo. Koji su to razlozi? Zato što apsolutno nemamo osećaj odgovornosti za sopstvenu državu, za ono što je interes naše države. Interes naše države je očuvanje suvereniteta naše države, da onemogućimo prihvatanje nezavisnosti KiM. Ovakvim prihvatanjem sporazuma, ohrabrićemo druge države da priznaju nezavisnost KiM, jer će shvatiti da od Srbije, ne samo da neće biti nikakvih protesta, nego da će se preko toga preći bez ikakvog problema i da će moći da sarađuju kako oni hoće i kako njima odgovara.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite. Kojim povodom?
Pravo na repliku. Javljam se na osnovu Poslovnika.
Pravo na repliku? Pominjan je DOS, da, pominjali ste. Slaže se gospodin Todorović da je dao povoda za repliku. Nema razloga da iz iste poslaničke grupe idu bilo kakve primedbe.
Kada mi danas, 2010. godine, slušamo fundamentalne elemente politike koja je u poslednjoj deceniji 20. veka razorila sve što je Srbija bila, pa je i razorila državu, onda nam je potpuno jasno da ne možemo očekivati razumevanje za promene koje su se u međuvremenu desile, niti možemo očekivati razumevanje za svet u kom živimo sa te strane. Osećaj odgovornosti za državu podrazumeva da vodite računa o interesima države, da jačate njenu međunarodnu poziciju, i da na taj način, branite suverenitet i teritorijalni integritet, da tražeći saveznike po svetu ostvarujete svoje ciljeve, ne svađajući se sa celim svetom, ne ratujući protiv celog sveta. U tom smislu, možemo da kažemo da ova politika koja gradi mostove i saradnju sa svetom jeste politika u najboljem interesu građana Srbije i u najboljem interesu bezbednosti kada je zemlja u pitanju. Pošto nema nikakve sumnje, suverenitet, odbrana suvereniteta u fundamentalnom smislu zavisi od pozicije zemlje i od toga, da li zemlja za svoju politiku ima saveznike ili nema. Širiti neprijateljstvo prema zemljama je politika koja, nažalost, imali smo ogromno i teško iskustvo kakve rezultate donosi. Samo sam zadovoljna što verujem da Srbija nikada više neće biti u poziciji da je vode oni koji samo seju netrpeljivost, traže razloge za nesaradnju, traže neprijatelje svugde po svetu, pa i u samoj zemlji i smatraju da na takvoj politici mogu bilo šta dobro da urade za svoju zemlju i, naročito ne mogu da urade dobro za svoje građane. Ono što može očigledno jeste da postignu bolje pozicije za sebe u jednoj nesrećnoj zemlji.
Gospodin ministar ima reč.
Imam izuzetno zadovoljstvo što nisam čuo ni jednu zamerku koja se tiče samih ugovora. Ovde postoji jedan sukob mišljenja koji se tiče sistema vrednosti, vrednosnih orijentacija poslanika i nas koji radimo u Ministarstvu odbrane. Moram da kažem, da ako idemo u analizu od 1914. godine, pa naovamo, ili od 1389. godine, pa na onamo, bojim se da Srbija ne bi nikada ni sa kim ni potpisala nijedan sporazum. Naivno je verovati da treba da se opredelimo za prošlost koja je davno za nama. Kao potomak ratnika koji je izgubio život na Ceru, kao potomak čoveka koji je zapaljen u crkvi podno Kopaonika, vrlo sam svestan da, ukoliko se pozivam isključivo i jedino na tu prošlost, moja deca neće imati budućnost. Osnovni razlog potpisivanja ovih sporazuma je da se ta prošlost ne ponovi, da se to više nikad ne desi. Zato potpisujemo sporazume u regionu, inače bi potpisivali sporazume samo sa zemljama koje su daleko van regiona jer sa njima nismo bili u sukobu, mada je Crna Gora bila u sukobu i sa Japanom. Vi ste uspeli da vašom politikom nas izbacite iz UN. Znači, Srbija je u tim 90-im godinama, za koje ste rekli da je bio DOS na vlasti, rekli ste da su Slovenci tada progovorili srpski jezik, bila van UN. Da li je još jedan savremeni i moderan narod na svetu bio van UN, kao u vreme kada ste vi vodili Srbiju? Ono što hoću da naglasim, a zabrinut sam zbog takvog odnosa, to je kritika koja ide u pravcu toga da omalovaži iračku vladu, irački narod i da nam kaže kako taj narod i ta vlada nisu demokratski izabrani na izborima koji se demokratski održavaju u više navrata u Iraku. Posebno želim da naglasim da je žalosno što to dolazi od nekoga ko je iz centralne Srbije, gde je veliki deo privrednih aktivnosti pokrenut baš zahvaljujući sporazumima u oblasti odbrane sa tom zemljom, gde veliki deo ljudi danas živi zahvaljujući poslovima koje smo završili u oblasti odbrane sa Irakom. Uz maksimalno poštovanje iračkog naroda, koji prolazi kroz jedan težak period, želim da kažem da tamo postoji demokratska vlada koja se bira na izborima i koja ima i imala je simpatije za Srbiju, čak i u najtežim vremenima i koja takođe nije priznala nezavisnost Kosova i Metohije. Molim vas da pokušate da se okrenete ka budućnosti. Molim vas da pokušate da pogledate šta će biti korist i benefit vaše dece, šta će biti korist i benefit onih koji tek treba da se rode. Moje duboko ubeđenje je da sa ovakvim sporazumima i ovo je samo deo sporazuma, verujte, potpisali smo ih preko 40, između ostalih sa Kiprom, Kinom, Turskom, sa velikim brojem zemalja u svetu, to će doći sve na ratifikaciju, da pokušate da vidite koji interes može da ima vaša lokalna samouprava, vaš grad, ovaj parlament, Vlada Republike Srbije i da nađete pre svega nešto dobro u tome, a da kritikujete ne načelno, polazeći od 1914. godine, već da kažete šta u ovom trenutku vi predlažete da treba da se radi, odnosno da li mislite zaista da Srbija treba da se učauri i da nas ponovo izbace iz UN i da se ponašamo kao jedan autistični čovek koji ne zna ni gde je krenuo, ni gde će doći. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Slobodan Maraš reklamira Poslovnik.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sada ću vam objasniti zašto reklamiramo Poslovnik, zato što niste, gospođo predsednice, reagovali u momentu kada je jedan od predstavnika SRS, koji je izdvojio mišljenje, na veoma grub način ugrozio dostojanstvo ove skupštine, govoreći o predstavniku Evropskog parlamenta za Srbiju, gospodinu Jelku Kacinu. Očekujemo od vas da reagujete u takvim slučajevima i potpuno je u saglasnosti sa onim što je govorila i gospođa Kolundžija i gospodin ministar. Želimo da poručimo i toj poslaničkoj grupi da ne možemo voditi ratove non-stop, čak i verbalne, da moramo sa regionom da sarađujemo, da oni koji su u tom regionu najuspešniji, a to jeste država Slovenija, treba da nam budu uzor i ne možemo birati prijatelje po tome što mogu da popiju više votke nego mi rakije. Znači, moramo da se okrenemo onima koji su uspešniji od nas, da ne vređamo čoveka koji u ovaj parlament dolazi sa dobrom namerom. Tačno je, rekao je – merdita, gospodo iz SRS. Vi zastupate i dalje tezuda neodvojivi deo, kao i većina ovde, Srbije je Kosovo. To stoji u Ustavu koji ste izglasali i u Ustavu koji pokušavamo svi da poštujemo. Na tom Kosovu žive i Srbi i Crnogorci, ali većinski narod su Albanci. Kada se javio pozdravom na albanskom jeziku, nije mislio nikoga da vređa, nego samo da nam kaže kakav stav ima i pogotovo vama da objasni da ukoliko, kao što kaže gospodin Konstantinović, za koji dan idete u Sloveniju da vidite kako radi slovenački parlament, mislim da je neukusno pet dana pre toga obrušiti drvlje i kamenje i vređati i one kod kojih u goste idete i ceo slovenački narod. Hvala.
Uobičajena retorika pojedinih poslaničkih grupa bi iziskivala da praktično nakon učešća svakog pojedinca komentarišem šta je to što je u skladu sa dostojanstvom. Zbog toga molim poslanike da o tome sami vode računa. Gospodine Todoroviću, vi ste želeli repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, interesantno, ako već hoćemo da se bavimo nekim narodnim mudrostima, ima još jedna koja kaže – onaj ko ne zna svoju prošlost i ne izvlači pouke iz prošlosti, nema ni budućnost. Ovde sam postavio neka principijelna pitanja, koji sporazumi i memorandumi koji se potpisuju kažu na jednom osnovnom principu, to je pitanje suvereniteta, pa sam vam postavio pitanje – kako se poštuje taj princip, ako potpisujemo sa državama koje su priznale nezavisnost Kosova i Metohije? Da li bi to uradila Španija ako bi neko priznao Baskiju? Ili neka druga država? Recimo, Francuska, ako bi neko priznao Korziku? Da ne navodim druge primere. Hajde, stavite se u njihov položaj, pa vidite da li bi oni bili za mir, rat ili već šta vi govorite? Postoji još jedna druga stvar za koju sam zapanjen, gospođo Dejanović, da vi niste reagovali. Optužuju nas za 90-te godine, od 1990. do 2000. godine, jer što se tiče SRS i dalje ostajemo na svim pozicijama na kojima smo bili i nećemo se promeniti. To je ideologija srpskog nacionalizma. Zapanjuje me jedna stvar, kako oni koji prebacuju za politiku do 2000. godine mogu sa istim tim, koji su bar malo više od nas kreirali tu politiku, da sad budu u koaliciji? Neke stvari stvarno ne mogu da se ukalupe. Kako vas nije sramota, aman, da vi prozivate nekoga za 90-te godine, a sada ste sa njima u koaliciji i to su vam odlični koalicioni partneri. Nemam ja ništa protiv, ali bar ćutite, bar nemojte ovako da se izlažete poruzi pred građanima Srbije. Znači, sad je vaš interes da budete sa SPS i sad – puj pike ne važi. Jedan od ministara drži sliku Slobodana Miloševića i ja mu čestitam na tome, svaka mu čast. To je jedan od retkih koji se nije odrekao Slobodana Miloševića. A vi ovako sad đuture. Ne može to, gospođo Kolundžija. Morate da budete principijelni. Nije principijelno samo ono što je korisno. To je vaš jedini princip u politici. Ako vam je korisno, to je principijelno i ništa više od toga. To samo pokazuje da vi apsolutno nemate nikakve granice kada je u pitanju osvajanje i opstanak na vlasti, preći ćete preko svega, vas ništa ne interesuje. U krajnjoj liniji, ova nova koalicija je sada kompletna Osma sednica, ona što je bila deo koji je bio smenjen i onaj koji je pobedio. Sada ste se izvinili i sada je milina.
Vreme, zahvaljujem. Gospodine Todoroviću, htela bih samo da komentarišem da poslanici, građani Srbije imaju pravo da ocenjuju koliko ko participira na pogrešan način u svakom trenutku razvoja naše zemlje. (Dragan Todorović, sa mesta: Ja se za to uvek zalažem.) Gospodine Šutanovac, imate reč. Izvolite.
Kada sam govorio o 90-im godinama, govorio sam o stranci koja je imala najveći broj ministara i potpredsednika Vlade u sastavu Vlade Republike Srbije. To nije bio SPS, to je bila SRS, koja je imala polovičan broj ministara u toj istoj vladi, a sa druge strane je bila koalicija SPS-JUL, tako da je vas, radikala, bilo više nego SPS-a. Kada govorimo o principijelnoj politici, pošto narod ne pamti, mnogo se stvari dešava u našoj zemlji i brzo se dešavaju stvari, malopre sam slušao kritiku o tome kako su okupacione snage u Iraku itd. Godine 1991. prvi zalivski rat, demonstracije ispred američke ambasade u Beogradu, predvodi ih vojvoda Vojislav Šešelj koji je doveo neke od vas da se kao dobrovoljci bore na strani NATO-a u borbi protiv Sadama Huseina. Da li je to istina? Naravno da je istina, toga se svi sećamo, ali su samo oni zaboravili. Kada pričamo o principijelnosti, kakva je to principijelnost ako ste u Prvom zalivskom ratu podržavali borbu protiv Sadama Huseina, a danas govorite da je demokratski narod koji je izabrao svoju Vladu u Iraku nedemokratski? Nemojte pričati nešto što ste promenili. Kažite – mi smo promenili politiku i sada smatramo da je tako. Sa vašom politikom se nisam slagao ni onda, neću ni sada, ali budite javni i kažite šta je istina. Nemojte nam stavljati neke stvari u usta koje nisu tačne. (Dragan Todorović, sa mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku. Ovo je bio odgovor na ono o čemu ste govorili. Sad kao predsednik poslaničke grupe imaćete mogućnost da uzmete učešće u raspravi. (Dragan Todorović, sa mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Izvolite.
Pozivam se na član 104, gospođo predsedniče, i molio bih vas da imate iste aršine kada su u pitanju poslanici Skupštine Republike Srbije. Što se tiče primedbi vezanih za devedesete godine i za principijelnost, apsolutno priznajemo da je tadašnji generalni sekretar SRS Aleksandar Stefanović otišao u američku ambasadu i ponudio dobrovoljce za Zalivski rat. Priznajem da je dobar deo sveta bio potpuno dezinformisan i obmanut kada je u pitanju Irak, kao što je to bio i prilikom nove invazije, kada je, takođe, dobar deo sveta obmanut da u Iraku postoji navodno oružje za masovno uništenje, pa su uništili tu zemlju potpuno. Priznajem da kada smo shvatili te činjenice da smo neposredno u razgovoru sa Iračanima, sa Sadamom Huseinom, da je Vojislav Šešelj to pitanje potpuno raščistio i da nikada više oko toga nismo imali dilemu. Gospodine Šutanovac, ne radi se ovde o našoj ponudi dobrovoljaca u to vreme, radi se o tome da je od 1990. do 2000. godine SPS bila nosilac vlasti u Srbiji, da je bila kreator politike. Mi smo sa SPS ulazili u sukobe ili ih podržavali. U sukobe smo ulazili onda kada smo smatrali da ne štiti interese Srbije i građana Srbije, odnosno tadašnje SRJ. To je bio naš osnovni motiv i onda i… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Zloupotrebili ste institut povrede Poslovnika. Govorili ste sadržaj replike koji ste bili namerili. Molim vas da o tome vodite računa. Biću u obavezi da primenjujem sankcije Poslovnika. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Javio se gospodin Krasić. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, molim vas da obratite pažnju na početku kako će ova današnja rasprava da ide, a gledaocima preporučujem da ovaj program mogu svi da gledaju. Nema ono "14", "18", "20" godina. Poželjno je da danas ovu sednicu prate svi, naročito mladi, punoletni od 18 do 27 godina, da shvate da treba da vole svoju otadžbinu, da vole svoj narod, treba da vole svoju vojsku, treba što masovnije da se odazivaju na pozive za regrutaciju, jer i na taj način pokazuju da vole i svoje roditelje, svoje dede, svoju prošlost i da razmišljaju o svojoj budućnosti. Sada ću da dam jedno lično iskustvo za sve ove koji su u mojim godinama. Ja sam 56. godište i kada sam bio mali i kada smo se igrali ispred zgrade niko nije hteo da bude Nemac, nego je hteo da bude partizan. To je bila ideološka godina, ali od 1991. godine naovamo i partizani su postali četnici. Danas kada se igrate, deco, nemoj niko da bude NATO-vac, već budite srpski dobrovoljac ili četnik. Imajte svoj vrednosni sud prema svojoj prošlosti. To je vrlo važno. To je sistem vrednosti. Nije patriotizam beli šengen, da putujem po svetu, kao što je nekada neko pričao, nego voleti svoju zemlju. Mi nemamo rezervnu, mi koji nemamo dva državljanstva. Hteli, ne hteli, moramo da volimo ovu našu državu i ovu našu Srbiju. Od ovoga ne postoji bolje. Moramo samo malo da sredimo vlast koja ne vodi računa. I znate, kada oni pričaju o ružnoj prošlosti devedesetih godina, pokušavaju da bace neki pepeo ili neku maglu da podignu. Oni su bili na vlasti. Milan Panić je pripadao tom bloku. Setite se ko je bio prvi ministar informisanja u Saveznoj vladi, ko je bio Momčilo Grubač, ko je bio Ilija Đukić. Setite se ko je držao lokalnu vlast u Beogradu u kontinuitetu. Ovde sada neko napada SPS, a bio je član SPS-a u to vreme. Mogu da shvatim da SPS sada mora da ćuti, ali ne možete da napravite tu vrstu inverzije. Srpska radikalna stranka i Vojislav Šešelj pretežno su u tim kriznim trenucima bili u zatvoru zato što su se suprotstavili takvoj politici, politici gde se bezrezervno veruje zapadu. Setite se i kada ste došli 2000. godine da ste rekli kontinuitet i kontinuitet u odnosu na JNA, Vojsku Jugoslavije je ova naša današnja vojska. Nema potrebe toga da se odričete. Naše neslaganje sa ovim predlozima zakona u osnovi ima ovo što sam naveo. Prvo, nedostatak elementarnog patriotizma, nedostatak volje da se sačuva naš autentični sistem vrednosti. Nemamo čega da se stidimo, samo treba da se ponosimo. JNA je bila velika vojna sila o kojoj su mnogi razmišljali kako da se razori. To je bio koncept razbijanja bivše SFRJ. Naravno, neki su učestvovali u tom razbijanju. O tome su pričali gospođica Jovanović i gospodin Todorović. Izneli su suvoparne činjenice, ali vi ne želite ni činjenice da prihvatite, već da ih obojite na neki svoj način. Naravno, vojska, odbrana menja se. Taktike, strategije, menja se sve u svetu. Treba to da se prati. Videli ste sami, 99. godine je to bio kompjuterski rat. Agresori su imali male žrtve – dva-tri vojnika, dva-tri aviona, kod nas dve i po hiljade do 3.000 stradalih, pretežno civila. Naš vrednosni sud prema NATOpaktu je negativan. Nalazimo se u nekom konglomeratu koji se zove partnerstvo za mir. I Rusijase nalazi u jednom specijalnom statusu Savet NATO-Rusija. Godinu i po dana nisu imali nikakve kontakte zato što je NATO napale Rusiju zbog situacije u Gruziji. Sada su obnovili te odnose. To može velika Rusija. Kako mi da se ponašamo? Priznalo je 66 država nezavisno Kosovo. Državna politika, a to stalno priča predsednik Republike da on neće da prizna, da neće da potpiše. Kako da ulazimo u neke ugovorne odnose, a svaki ugovor ove vrste je ugovor i o prijateljstvu sa onima koji omogućavaju da se cepa naša teritorija i dovodi u pitanje, gospodine Ratkoviću, član 1. Ustava Republike Srbije? Koji je to akt narušavanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta ako ne, neko pomaže nekome da ti se oduzme teritorija, a ti s njim piješ kafu? Da li može normalan čovek da pije kafu s nekim ko je ubio njegovo dete – ne može? Odložiće tu kafu. Godinama je, znate i sami 90 i neke godine kad je nemački ambasador došao u Berlin, pitali ga kako je bilo, a on kaže – ma nije loše, ali i deca na ulici - Nemci i partizani, ostalo je. Rano je još za ove stvari o kojima vi razmišljate. Preterano rano. Mi vapimo za istinom i za pravdom. I ako se mi ne borimo na svakom koraku za istinu i za pravdu, a zašto bi nas neko podržavao? Kako će ove države, koje su i u Međunarodnom sudu pravde u Hagu iznele stav protiv nezavisnosti Kosova, da nam veruju da li smo mi stvarno toliko ozbiljni, kada trčimo u zagrljaj onima koji nam otimaju i pomažu otimanje? Slovenija godinama priprema civilne i vojne strukture nezavisnog Kosova. NATO pakt priprema posebne snage na Kosovu i Metohiji, dve i po hiljade vojnika, 800 rezervista. Zbog čega ih priprema - da budu snage bezbednosti kada se NATO povuče. Sad su na deset hiljada, za nekoliko godina svešće i oni na samo dve i po hiljade vojnika. Znači, pravi se država, nova država se pravi na našoj teritoriji. To Ustav kaže, to građani su rekli na referendumu, to svi pričaju ovde u Narodnoj skupštini i to moraju da pričaju, bez obzira na vrednosni sud. Sad pogledajte, Sporazum koji predlažete sa Portugalijom, a Portugalija je osnivač NATO pakta 1949. godina, a NATO pakt nam otima Kosovo i Metohiju. Sledeća država, Kraljevina Norveška, osnivač je NATO pakta i ima specijalno zaduženje ispred NATO pakta da se približi našim oružanim snagama da bi NATO bio što prisutniji. Sećate se one gospođe što je bila nekada pomoćnik ministra, sada je neki ministar za sport. Prednost je ta što zna norveški. Sledeća država je Ujedinjeno kraljevstvo Velike Britanije i Severne Irske, osnivači NATO pakta 1949. godine. Pogledajte sada Nemačku, 1955. godine je ušla u NATO pakt, a 1990. kao jedinstvena Nemačka. Sledeća je Španija, od 1982. godine u NATO paktu. Slovenija je od 2004. član NATO pakta, odnosno Bugarska 2004. u NATO paktu, a Makedonija od 1994. godine u partnerstvu za mir i mi pričamo danas o NATO paktu, bez obzira na pojavni oblik, da vas ne maltretiram podacima kako ide to partnerstvo za mir. Šta želi ipak nama da pokaže vlast? Da je ona otvorena za saradnju, da želi da napravi sporazume pre svega sa državama u regionu, jer su ovakvi sporazumi navodno garancija mira i oni se istovremeno bore za suverenitet i teritorijalni integritet, istovremeno žele da šalju, a sada imamo u četiri države mirovne misije u okviru UN, odnosno pripremaju još tri. Interesantne su naša Vojna akademija i VMA, naučno-tehnička saradnja i ovo drugo itd. Biće uslov za buduće oficire da znaju i strane jezike, verovatno će po NATO standardima morati engleski i francuski ili samo engleski, nije bitno. Puj pike – ne važi se, završen posao – umiveni, lepi, evrofanatici, poželjni, povoljni da padnu u zaborav šta je bilo 1999. godine, da padnu u zaborav naše žrtve. Pravimo se da ne postoji Haški tribunal, a u Haškom tribunalu se vodi postupak, gospodine Šutanovac, protiv svih srpskih snaga, na čelu sa JNA. Njima odgovara ova transformacija, da bi vas pohvalili kako ste se oslobodili – zločinački JNA. To pričaju u Hagu, to nije moja, odnosno to piše u svakoj optužnici i vi sledite tu politiku. Kao što polako klizi KiM, tako polako klize i ove druge stvari – ko ima pare i želi da dođe u Srbiju on je poželjan. Poželjni su Slovenci, poželjan je Šarić, poželjan je Cane – samo daj, daj, daj. Gde je tu ponos? Gde je tu dostojanstvo? Gde su tu naši interesi? Moguće je sutra u okviru Partnerstva za mir ili u nekom drugom sistemu da vlast bude dovedena pred svršeni čin – da je potrebno da se izvrši, hajde da kažem, neka vrsta mobilizacije, obezbeđenje nekih snaga koje bi išle na Rusiju. To sada deluje naučnofantastično – stvarno deluje naučnofantastično, s obzirom da i Rusija i Amerika pričaju o tom svom strateškom partnerstvu itd. Nikada ipak ne treba isključiti i takve mogućnosti. Mi trpimo 20 i kusur godina velike sankcije kao narod. Zašto? Zato što smo slovenskog porekla, zato što nas tretiraju kao tradicionalne prijatelje Rusije. Mi se nalazimo u tom tzv. trećem stepenu ruskih strateških interesa. Da znate, da će to uvek biti tako, a ovaj narod i ova država uvek stradaju, kad političari koji vode državu ili kreiraju politiku, bezrezervno veruju u sve što dolazi sa Zapada. Slobodan Milošević je takođe verovao Zapadu, pa je od balkanskog kasapina postao faktor mira, pa je po nalogu Zapada pravio granicu na Drini, pa je hapsio ovde nacionalnu opoziciju da mu ne smeta. Sećam se kada ga je Mile Ilić predlagao za Nobelovu nagradu za mir – pa posle tri godine Zapad uhapsio Miloševića, sudio mu i preko njega sudio svima. Ne verujte Zapadu. Kako da verujete onima koji su nas bombardovali? Evo ga američki ambasador u Prištini, znači američki ambasador pri nezavisnoj državi Kosovo, kako oni to kažu, pre dva dana je održao predavanje, gospodine Šutanovac, kompletnoj Vladi Republike Srbije – zaboravite sudski spor, savetodavno mišljenje; zaboravite da sledi neka nova runda razgovora, Kosovo je nezavisno i prihvatite ga kao komšiju i razvijajte dobrosusedske odnose. Da kada se peru narko-pare preko Raiffeisen Bank u Prištini, to ide preko Beča i završava u Beogradu. Nemate vi veze sa tim, to znam, ali vam kažem šta su strateški interesi nekih, koji nam se predstavljaju da su nama navodno prijatelji, dok delima ne pokazuju to prijateljstvo – delima ne pokazuju to prijateljstvo. Ne treba mi da se svađamo sa celim svetom. Ovo treba sve da se povuče. Preuranjeno je za dnevni red. Moramo da raščistimo neke međusobne odnose. U narodu izreka kaže – čist račun, duga ljubav. Da se orijentišemo dalje – prioritetna saradnja i prijateljstvo sa državama koje ne priznaju nezavisno Kosovo, koje ne priznaju, jer to je državna politika, izvinite molim vas. To piše u Ustavu. To priča i predsednik Republike, predsednik DS i vi iz stranke bi trebalo da slušate vašeg predsednika. Možda on zbog vas beži po inostranstvu, ne sme da uđe u zemlju ovde? Jer svaka vaška obaška, svako tera neku svoju politiku, a zna se šta je državna politika – teritorijalni integritet, suverenitet, po mogućnosti što bolji život građanima Srbije, pa onda hvatajte priključke sa inostranstvom. Ali ne, vi pobrkali prioritete kao onaj sa frulom, pa se sviraljka obrnula i ono što je bila deveta, postala je prva rupa – ne može tako. Naši problemi kao stranke, kao SRS, su upravo ti što vam na vreme kažemo šta treba da se radi. Možete vi, gospodine Šutanovac, da se pozivate na Vojislava Šešelja i na Acu Stefanovića, i na Sadama Huseina. Takođe možete da pričate da smo 2000. godine ovde na mišiće izgurali onaj Sporazum o prijateljstvu sa Rusijom, pa ste nas napadali i šta sve niste radili. Možete da uzmete i 1995. godinu kada ste Miloševića, kada ste mu stavljali cipele ovde, sećate se – performans "cipele za predsednika". Sve to možemo mi da pričamo, ali gde je tu budućnost gospodine Šutanovac? Mi smo svesni toga da je potrebna transformacija, modernizacija, odnosno svesni smo toga, ali put – put nije dobar, put ne gleda državne prioritet, ne gleda prioritete naših građana. Sluđuje se naša javnost – šta je to sistem vrednosti? Da li se ovde promoviše – zaboravi državu, zaboravi patriotizam, zaboravi obaveze, zaboravi ovo itd? Dokle više to? Sve jedno po jedno se zaboravlja. Dokle smo došli? Ekonomska kriza, socijalna beda, organizovani kriminal. Pre godinu dana smo vam pričali o tom organizovanom kriminalu, smejali ste nam se ovde, aplaudirali ste nekome kad kaže – to vi fantazirate, teorija zavere. Sad i Tadić ima teoriju zavere, izgleda. Znači, kad mi kažemo, to je teorija zavere, a kad vi posle nekoliko meseci ponovite naše reči, to je u redu. Dobro, neka bude i tako, ali ozbiljno shvatite reči, ozbiljno shvatite ovu situaciju. Neozbiljna je država, ukoliko se pred Hagom bori za kvadratni santimetar svoje teritorije s puno prava, da onda trčite, hrlite u dobre prijateljske odnose sa onima koji su priznali nezavisno Kosovo, a da vam ne čitam ove koji su bombardovali. Da vam kažem jednu stvar. Sećate da je 1999. godine pokrenut postupak protiv država NATO pakta, četiri tačke tog postupka su bile. Četvrta poslednja tačka je bile optužba za genocid, upotreba sile nedozvoljeno itd. Prve države koje su otpale u postupku bile su Španija i SAD. Znate li zbog čega? Zato što, kada su ratifikovali konvenciju o genocidu, stavili su u rezervu da se ne može suditi i njima. Sada se pozivamo na taj Međunarodni sud pravde. Od slučaja do slučaja se menja pravni stav, ali uvek se formira takav stav da bude na štetu Srbije. Zašto? Rešili su da nas zgaze i kulturno i ekonomski itd. Vidite koje pritiske rade prema Republici Srpskoj da nestane. Uništavaju srpski pojam u Crnoj Gori. To sve mora da se kaže. Možda se to vama ne sviđa, možda se to ne uklapa, možda verovatno ova naša dvojica koja su u Briselu treba da demonstriraju veliko prijateljstvo, ali oni da špijuniraju NATO pakt i da nama dostavljaju podatke, zaboravite, molim vas, to. Zaboravite da možete da se nadigravate sa zapadom u takvoj igri. Ono što zapad shvata, to je samo jasan, precizan politički stav. Naš politički stav, mi nismo ofanzivci, mi čuvamo svoje, ali moramo da kažemo šta je naš politički stav, šta je politički stav ovog naroda. Politički stav ovog naroda izvire i iz Ustava Republike Srbije i izborne volje građana Republike Srbije. Manite ove dimne bombe, šta je bilo 1990, 1991. godine itd. Ništa nije tačno od onoga što se spočitavalo Srbiji i JNA, ništa nije tačno. U Hagu je dokazano da ništa nije tačno. To što su presude filovali, to je druga stvar. Znate i sami zbog čega. Ali, nemojte sami sebe da pokopavate. Sve se ovo vraća ko bumerang. U sledećoj etapi kad nas stiskaju ima da se pozivaju na ovo što ste većinom sa 126 izglasali. Ovi zakoni su samo kao primer. Najelegantnije jeste da se povuku ove tačke dnevnog reda, ovi zakoni. Imate tu i iz 2006. godine neke sporazume i ugovore, pa ništa nije falilo što ste zaključili 2006. godine, pa nije ratifikovano 2007, 2008, 2009. godine, nego ste dali 2010. godine. Povucite i kažite da smo i dalje na pozicijama da je prioritet KiM. Nemojte da šaljete poruku – to je drugi prioritet, a prvi prioritet je EU koji treba da nam da pare da preživimo, jer to je ta poruka koju vi dajete.
Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas pre svega da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: LDP, SRS i ZES. U međuvremenu nam je stigla i SNS. Dajem reč narodnom poslaniku Nebojši Ranđeloviću.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege, u dosadašnjim izlaganjima čuli smo oprečne stavove. Neki su se odlikovali pragmatizmom, neki patriotizmom. Ministar Šutanovac je sa par konvencionalnih rečenica objasnio neke segmente prirode ovih ugovora koji su, inače, sa zemljama članicama NATO pakta. Kolega predsednik Zakonodavnog odbora govorio je o evropskim vrednostima, o kategorijama koje mogu da se svrstaju u pojmove – mir i stabilnost. Niko nije pričao o geostrateškim i geopolitičkim odlikama mesta na kome se Srbija nalazi i trenutka u kome se Srbija nalazi. Niko nije govorio o NATO okruženju i niko nije pomenuo opštepoznatu činjenicu da nema bipolarnog sveta i da balansiranje sa neutralnošću jeste nedopustiva i neodgovorna kategorija za malu državu kao što je Srbija. Zato neću davati zaključke, oni su apsolutno jasni i onima koji žmure nad njima i onima koji ih poznaju, a ne žele javno da ih kažu, ali ću postaviti neka pitanja. Voleo bih da na njih dobijem odgovore. Najpre, pitanje zašto se potreba pripadnosti NATO paktu skriva iza demagoških floskula o neutralnosti, zavijenih u bilateralne sporazume sa zemljama pripadnicama NATO pakta? Zašto se srpskoj javnosti jasno ne prezentuje geostrateški položaj Srbije, iz čega nedvosmisleno proizilazi neophodnost pristupanja NATO paktu? Zašto se o ekonomskim prednostima pripadanja NATO paktu upadljivo ćuti u Srbiji? U čemu je logika grčevitog nastojanja zemalja u okruženju, dakle susednih zemalja u bliskoj prošlosti, da uđu u NATO, a Srbija sramežljivo odbija da zakuca na već otvorena vrata? Dakle, to su pitanja na koja bih kao predstavnik LDP voleo da dobijem odgovore. Na kraju, svoje izlaganje bih završio konstatacijom da patriotizam predstavlja emocije, a u Srbiji vrlo često i demagogiju, a da je vođenje države realnost i jedan vrlo, vrlo ozbiljan posao. Hvala na pažnji.
Gospođa Vjerica Radeta ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o predlozima devet zakona kojima se potvrđuju ugovori između vlada nekih država i Republike Srbije o saradnji u oblasti odbrane. Zašto sam rekla nekih država? Da ne čitam svih devet jer je to gubljenje vremena, a zato što je ministar rekao da se radi o zemljama koje su nama veoma važne. Zaista bi bilo lepo radi javnosti da nam se objasni kako su to nama veoma važne države koje su priznale Kosovo kao nezavisnu državu. Mi srpski radikali mislimo, uostalom to stoji i u Ustavu, da je KiM sastavni deo Republike Srbije. Nedopustivo je da se bilo ko krije iza nekih floskula, a nama se prebacuje da mi koristimo tako nešto kada govorimo o patriotizmu. Za nas patriotizam jeste ljubav prema svom narodu i prema otadžbini, i to ne samo za nas, nego to je jednostavno definicija patriotizma. Sad je pitanje ko prihvata, ko se oseća patriotom, a ko misli da nije in, da nije popularno u nekakvom današnjem modernom svetu biti patriota. Mi srpski radikali smo to bili, to jesmo i to ćemo biti uvek i ponosimo se time. Uostalom, ideologija srpskog nacionalizma je osnov formiranja i postojanja SRS. Ne znam zaista zašto nekome smeta što se ovde posebno izdvaja Slovenija kao nekad naša susedna država. Zašto je problem kada govorimo o Sloveniji i kada pominjemo ime Jelka Kacina, kao čoveka, a i državu i politiku koju zastupa, koji su otvoreni neprijatelji države Srbije. To što on ovde dolazi i što ga primaju na različitim nivoima, to je opet stvar ove politike i ove vlasti koja, kada je u pitanju suverenitet i teritorijalni integritet, očigledno ne poštuje Ustav, jer ako poštujete Ustav Republike Srbije, onda vam neće pasti na pamet da prijateljem smatrate nekoga ko podržava da 15% teritorije Srbije bude pod nečijom komandom, a ne u sastavu Republike Srbije. Dakle, to je vrlo jednostavno i to svaki građanin naše države razume. Verovatno razumete i vi koji govorite suprotno od ovog što piše u Ustavu, ali to je valjda takva politika ove vlade, politika koja, nažalost, nije u interesu građana Srbije i nije u interesu države Srbije. Ministre, vi nam kažete, molite, tako ste rekli, molim vas, da se okrenemo ka budućnosti. Naravno da mi srpski radikali želimo ovoj državi i ovom narodu svetlu budućnost, ali ne postoji razlog zbog kojeg bi bilo ko od nas prihvatio da sa porodičnog stabla otkine dedinu granu. I u tome se mi razlikujemo. Vi potpuno otvoreno zastupate ono što čak nije zvaničan stav ostalih državnih organa, saradnju sa NATO. Čak, naravno, govorite otvoreno da Srbija i treba da postane članica NATO. Rekao je kolega Krasić, prerano je da se razmišlja i o toj i o svim ovim saradnjama koje vi nama nudite, jer ako tražite da ovaj narod zaboravi svoju prošlost, a to tražite, onda vas pitam da li mislite da je moguće da narod može da zaboravi nešto što je sada aktuelno, a to je KiM? Da li može da zaboravi nešto što je bilo pre deset godina, a to je agresija NATO snaga na Srbiju i na građane Srbije i sve one žrtve koje su veoma sveže? Da se ne vraćamo na te 90-e o kojima vi govorite. Naravno, vi o 90-im, tzv. 90-im godinama govorite na drugačiji način, ali je veoma opasno šta ste vi kao DOS uradili u ovoj svojoj vladavini i na koji način želite, i o tome ću posebno da govorim, na koji način se vi maksimalno trudite da Srbi definitivno ostanu zapisani kao zločinački i genocidni narod. To je, nažalost, ono što se krije i u vašoj saradnji sa Haškim tribunalom i vaša priča da smo mi taoci Ratka Mladića itd. To naravno nema veze sa onim što je suština. Možda neko od vas nije ni svestan šta zapravo to radi, možda ne razumete dobro vaše mentore, ali možda oni vama pričaju neku drugačiju priču, pa niste u stanju između redova da pročitate. Vi morate da budete svesni, građani Srbije i te kako jesu svesni, da je ceo vojni vrh Jugoslovenske narodne armije, tadašnje, odnosno kasnije Jugoslovenske armije, u Hagu. Vi se ponosite kad kažete koliko je Srba u Haškom tribunalu i vi ste zadovoljni odlukama Haškog tribunala, baš vas briga koliko je stotina godina robije izrečeno Srbima koji su u Haškom tribunalu. Vi ispunjavate nešto što zapadne sile traže od vas i vi mislite da je to dobro. To što je vojni i državni vrh Srbije u Haškom tribunalu i što, kako reče Krasić, u svakoj haškoj optužnici stoji da su srpske snage odgovorne za sva zla koja su se dešavala na teritoriji bivše Jugoslavije, to je direktan udarac na državu Srbiju, na građane Srbije, a pre svega na srpski narod, ne samo koji živi u Srbiji nego koji živi i van Srbije. Naravno, ovde ne možemo a da se ne prisetimo i nedavno donete ove sramne Deklaracije o Srebrenici. I tu ste pokazali da vam je stalo više do interesa nekih drugih, odnosno da ispunjavate naloge da podležete uticajima i propagandi nekih drugih i da u ime toga pljujete sopstveni narod. Naravno, predsednik SRS, dr Vojislav Šešelj je odlično znao zašto treba da ode u Haški tribunal, zašto se nudio Haškom tribunalu i pretpostavljam da ste nameravali i danas to da nam kažete, jer svaki put iskoristite svaku priliku da kažete - zašto ste vi srpski radikali protiv saradnje sa Haškim tribunalom, kad je vaš predsednik dobrovoljno otišao tamo? E pa, da vas preduhitrim i da podsetim da jeste Vojislav Šešelj otišao sam u Haški tribunal, naravno tome je prethodila optužnica koja je napisana u Beogradu od čelnika DOS-a u to vreme i predsednika Vlade u to vreme, i naravno da Vojislav Šešelj nije otišao u Haški tribunal i da svih ovih sedam godina ne priča istinu o događajima iz tih, kako vi volite da kažete, 90-ih, da on nije otvorio oči i svetskoj javnosti i većini sudija u Haškom tribunalu, bez obzira kakve presude izriču, mi znamo da je Haški tribunal politički sud i da oni tamo rade opet po nalogu velikih zapadnih sila, svi oni ipak razumeju, a pre svega razume svetska pravnička javnost kakva je uloga Haškog tribunala i šta se zapravo dešavalo na teritoriji bivše Jugoslavije. Vojislav Šešelj je uspeo i pogotovo će uspeti kada se uskoro vrati u Srbiju, vrtite glavom, gospodine Šutanovac, ne znam šta vam to znači, ali zaista ne verujem da postoji neki veliki broj građana, naprotiv, ogroman broj građana Srbije čeka da se Vojislav Šešelj vrati i uvereni su da je Vojislav Šešelj politički pritvorenik u Haškom tribunalu. Svakako da ovo što on radi tamo i sa ekspertima koje dovodi Tužilaštvo i sa svedocima koje dovodi Tužilaštvo, da odlično objašnjava da za raspad bivše Jugoslavije nije kriva država Srbija, da za zločine nisu krive, koji su se nažalost dešavali svim narodima, srpske snage, u koje su svrstani svi oni koji su sa puškom branili svoje domove, koji su branili delove države koja je danas okupirana. Ali, naravno, vama to ne smeta. Evo intervju vašeg državnog sekretara od pre nekoliko dana u jednim dnevnim novinama pa, između ostalog, s kim Srbija najbolje sarađuje u regionu kad je u pitanju odbrana, kaže: "Najbolje odnose u ovoj oblasti u regionu imamo sa BiH, a potom i sa Makedonijom, Slovenijom, Crnom Gorom, Bugarskom, Rumunijom, Mađarskom". Dakle, osim Rumunije, sve zemlje koje su nekada bile u zajedničkoj državi sa nama, jedva dočekale da priznaju Kosovo kao nezavisnu državu. Vi sa njima imate najbolju saradnju. Onda kaže vaš državni sekretar, do kraja aprila posetiće on Zagreb, gde će usaglasiti međudržavni sporazum u oblasti odbrane koji dva ministarstva treba da potpišu u prvoj polovini ove godine. Gospodine Šutanovac, kakav međudržavni sporazum u oblasti odbrane može Srbija da potpiše sa Hrvatskom pored činjenice da je Republika Srpska Krajina okupirana od strane države Hrvatske? I neverovatno je da vi ne priznajete takve činjenice, da niste svesni da to zaista jeste nešto što se desilo i nešto što je nažalost aktuelno. Kaže vaš državni sekretar – izvinjavam se što pominjem, ne mislim ni na kog lično, jednostavno pretpostavljam da državni sekretar, kao i vi, zastupate stavove Vlade kada su u pitanju poslovi odbrane, u tom smislu samo naglašavam ko to kaže – bilateralnu saradnju imamo sa više od 50 zemalja. Za poslednje dve godine smo potpisali 23 međudržavna ugovora, od toga u prošloj godini sa Velikom Britanijom, Španijom i Portugalom, saradnja sa oblasti odbrane sa SAD je najbolji deo ukupnih bilateralnih odnosa Srbije i SAD. Hvalite se nečim što zaista nije za hvalu i ne želim da kažem onu narodnu poslovicu koja bi odlično opisala ovo čime se vi ovde hvalite. Kakvu saradnju u oblasti odbrane možemo i treba da imamo sa SAD? Šta je to što SAD nama daju, osim što tamo školujemo naše ljude, školujemo ih u kojekakvim obaveštajnim agencijama, zbog čega drugog bi oni išli, odnosno zbog čega bi Amerika prihvatala da idu tamo u njihove centre za obuku? Time se naravno hvali državni sekretar u ovom intervjuu. Dalje kaže – u javnosti se često može čuti da je Srbija izvoznik bezbednosti. Pitanje je šta to znači? To znači da doprinosite bezbednosti van granice svoje zemlje, a uvoznik bezbednosti znači da druge države pomažu da održite bezbednost u sopstvenoj zemlji. U ovom trenutku mi jesmo izvoznik bezbednosti, što je poseban kuriozitet, s obzirom na činjenicu da na 15% naše zemlje deluje mirovna misija pod mandatom UN. Onda dalje kaže da u okviru UN naša vojska učestvuje u mirovnim misijama u Obali Slonovače, Kongu, Liberiji i Čadu. Da li ste nekada pokušali, kada već jeste KiM nažalost privremeno okupirana teritorija i kada tamo postoje snage UN, da li ste nekada učinili nešto da u okviru tih UN bude vojska Srbije, pripadnici Vojske Srbije, da bar na taj način zaštitimo, koliko je moguće, svoj narod na teritoriji KiM. Naravno, to vama ne pada na pamet zato što vi, bez namere da bilo koga uvredim, ne mislite svojom glavom nego ispunjavate naloge nekih kojima to nažalost jeste interes i koji su u DOS-u našli pogodnog saradnika za ispunjavanje svih interesa zapadnih sila na teritoriji Srbije, koja svakako strateški jeste interesantna, ali nažalost nema vlast koja bi mogla da ''iskoristi'' upravo taj strateški položaj. Zašto konačno ne uspostavite neke bliže kontakte sa Ruskom Federacijom? Kaže vaš državni sekretar da je to tek u planu. Neko je ovde rekao da mi hoćemo da se zavadimo sa celim svetom. Nikada mi nismo izazivali svađu sa celim svetom, svađali su se sa nama, gospodo, oni koji su nas bombardovali, oni koji su ubijali srpsku decu, oni koji su rušili srpske gradove i sela. Ako vi ovakav naš odnos prema njima nakon samo deset godina smatrate svađom, onda verujte nije problem u nama, problem je u vama što ste vi spremni da tako brzo i tako olako zaboravite sva zla koja su se dešavala srpskom narodu. Molimo vas, okrenite se u vođenju politike prijateljima Srbije i srpskog naroda, ima takvih u svetu, ali pokušajte njima da se približite. Pustite ove, nemojte da se svađate, niko vas ne tera da se svađate, ali nemojte ni da uspostavljate nikakve bliske odnose sa otvorenim neprijateljima Srbije i srpskog naroda. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Želim da reagujem samo na nekoliko stvari koje su rečene u nekoliko izlaganja. Pre svega, nikada nisam tražio niti učio svoju decu da zaborave našu prošlost. Izneo sam vam jedan deo moje lične intime i moje lične prošlosti. S druge strane, kažete da se trudimo da ostanemoupamćeni kao zločinački i genocidni narod. Nikada to nigde nisam rekao i ponosan sam na svu svoju prošlost i sve naše stare koji su opravdavali kako poverenje građana Srbije i naroda Srbije, tako i širom sveta širili mir i prosperitet građana koji tamo žive. Nažalost, vi pokušavate, odnosno trudite se da ostanemo upamćeni kao narod koji ima nizak stepen inteligencije i kratko pamćenje. Podsetiću vas, vojska Srbije je napustila KiM u skladu sa Kumanovskim sporazumom koji je potpisan 99. godine. U skladu sa tim sporazumom hiljadu pripadnika bezbednosnih snaga, nije definisano da li vojske ili policije, bi mogli da se vrate na KiM, šta da rade? Da obezbeđuju granicu između Albanije i Kosova, odnosno Srbije, da čiste minska polja i u isto vreme da čuvaju srpske crkve i svetinje. Ne znam ko je potpisao, odnosno ko je dao nalog da se tako nešto potpiše i čija je ideja da šaljemo sada mlade ljude iz Srbije da čiste minska polja po Kosovu ili da budu u okruženju na Prokletijama, gde je veliki deo srpske mladeži koji je tamo bio u vojsci izginuo? I danas da pitate i taktički i strateški zbog čega, teško da bi znali da vam kažu oni koji su to učinili. Glavna osnova svih ovih dokumenata koje smo mi potpisali je sporazum, jedna reč koja je možda i najbitnija u svemu ovome o čemu danas raspravljamo, reč koja je vama strana, reč koja omogućava da se ljudi razumeju. Znači, sporazum, želimo da se sporazumemo. Teško je analizirati ko je sve u srpskoj istoriji ratovao sa Srbijom, zbog čega, na koji način, ali teško da ćemo i naći veliki broj zemalja u okruženju sa kojima nismo ratovali u prošlosti. Molim vas još jednom, nije mi problem, jer ovo nije moj lični interes, ovo je interes i vaš, da sagledate budućnost, da vidite na koji način možemo mi kao zemlja da se krećemo u budućnosti i na koji način možemo da planiramo ono što je trenutno najveći patriotizam, a to je da uposlimo građane Srbije. Postavlja se pitanje šta su nama ove zemlje dale? Pitam se, a zašto bi nama bilo ko šta dao i zašto smo došli u situaciju da nama neko nešto da? Zašto smo od one zemlje koja je pre 90-tih godina bila normalno uređena došli u situaciju da budemo porušeni iizbačeni iz UN? Ali, nije problem ni u tome, možemo da kažemo ko je nama toliko dao. U ovom sporazumu je veliki broj zemalja EU koja je od 2000. godine do današnjeg dana dala oko 2,7 milijardi evra donacije Srbiji, Amerika je dala 500 miliona, a mala Norveška, koja se pominje isto u ovim sporazumima za koje imate zamerku, dala je oko 50 miliona evra, da ne kažem o tome da ima najveću pojedinačnu investiciju u Srbiji. Te zemlje hoće sa nama da sarađuju, te zemlje se sa nama ne slažu po pitanju KiM, statusa KiM, ali žele s nama da sarađuju. Kada govorite o Sloveniji, treba da pogledate koliko ljudi radi u Gorenju u Valjevu. Da li treba da izbacimo i Gorenje iz Srbije i da kažemo – ljudi, vi od danas nemate posao, ali ćete biti ponosni i prkosni zato što vas mi vodimo. Koliko ljudi je 90-tih godina gladovalo i na koji način i koliki su redovi bili? Danas je Srbija zemlja iz koje može slobodno da se putuje, zemlja u kojoj slobodno može da se dođe. Mi smo doskoro imali vize za sve zemlje EU, i ne samo za zemlje EU, već i za zemlje tradicionalno prijateljski nastrojene Srbiji, pa su te vize poslednje pale. Danas je Srbija nešto što očigledno vama smeta, jer danas komunikacija s ljudima uzemlji i inostranstvu je toliko ubrzana da to što vi pričate to pripada ne prošlom veku, nego pretprošlom veku. Nažalost, ako malo analizirate prošlost videćete da su lideri i bivše Srbije, i kasnije Jugoslavije imali viziju, da je potpisan 1954. godine sporazum sa Turskom i Grčkom, jedan savez. Naša je želja da omogućimo srpskoj mladeži da ne mora da služi vojni rok ukoliko ne želi, da država Srbija ima jaku i moćnu vojsku u odnosu svoju veličinu i u odnosu na svoje finansijske mogućnosti, ali i da učestvujemo u obezbeđivanju bezbednosti van granica naše zemlje, kao što je to činjeno i dugi niz godina u prošlosti. Jeste, postajemo izvoznik bezbednosti i ponosni smo zbog toga, i želim da znate da niko nije poslat silom. Naprotiv, postoji sada već velika lista, da kažem, čekanja onih koji su se dobrovoljno prijavili da učestvuju u mirovnim operacijama van granica naše zemlje, sa potpunim ubeđenjem da na taj način štitimo interese svih građana naše zemlje. Ako mislite da će biti dovoljno time što bi glavu zakopali u pesak, da prođu izazovi, rizici i pretnje savremenog sveta mimo nas i da nas ne zakače, varate se grdno. Pogledajte samo šta se desilo u Moskvi pre nekoliko dana, šta se desilo u Španiji, u Velikoj Britaniji, u Americi? Globalno gledano, bezbednosno je svet postao jedno globalno selo i ukoliko ne participirate sa svojim snagama ida kažem sa svojim mišićima i pameću u obezbeđivanju bezbednosti u tom selu, ukoliko ćete biti zaboravljeni na rubu, ne samo evropskih integracija, već na rubu ekonomski razvijenih zemalja. Razumem da se danas ovde govori o patriotizmu iz 14. veka, razumem da je nekom opravdano i bolje rat nego pakt i bolje grob nego rob, ali, dame i gospodo, danas smo mi negacija tih poruka. Danas smo mi negacija poruke bolje grob nego rob, jer se naši nisu opredelili za taj isti grob.
Gospodin ministar je zapravo vrlo jasno i bez uvreda govorio o potrebi da Srbija bude ono što postaje, faktor stabilnosti na Balkanu, ali pošto se više vas javilo, samo će jedan dobiti reč iz SRS. Gospodin Aleksandar Martinović, ako nešto ipak nije jasno?
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledna je namera i gospodina Šutanovca i DS da hipoteku za sve što se loše dešavalo u tim famoznim devedesetim godinama svali na leđa SRS, uprkos političkoj istorijskoj činjenici da je SRS učestvovala u Vladi Srbije u periodu od dve godine od 1998. do 2000. godine, kao što je sa druge strane istorijska i politička činjenica da je upravo DS imala ministre u Saveznoj vladi, recimo 1992. godine. Da li možda vi iz DS snosite neku vrstu odgovornosti za ono što se loše dešavalo u tim devedesetim godinama? Što se tiče ovoga što je rekao gospodin Šutanovac, zar ćemo da šaljemo srpske mladiće na Prokletije? Ali, vi ćete ih, gospodine Šutanovac, slati u Irak, u Avganistan, ko zna gde po belom svetu. Kažete – mladi ljudi su se dobrovoljno prijavili. Kako znate da se možda neko mlad ne bi prijavio da ide, recimo, da brani srpski narod na KiM? Kako je moguće da mladi čekaju u redu ispred Ministarstva odbrane da idu u Čad, a da se baš nijedan ne bi našao da ide na KiM? Izvinite, mi u SRS u to ne verujemo. Sledeća stvar koja je prosto neverovatna. Ispada da je ove zakone trebalo da brani Mlađan Dinkić, jer koliko shvatamo, sve ovo će da donese velike ekonomske koristi Srbiji. Izvinite, da li je ovo Ministarstvo odbrane, da li je u pitanju vojska, bezbednost ili će se ovde otvarati radna mesta, ljudi će moći da kupuju stanove, automobile, da školuju svoju decu, da se leče itd? Kako je moguće da je jedini resurs Srbije za privlačenje investicije vojska i odbrana? Niste to obećavali 2008. godine kada je formirana ova vlada, nego radna mesta, mogućnost da se ljudi besplatno školuju zato što ste socijalno odgovorna vlada, mogućnost da se ljudi leče po nekim evropskim standardima, zato što ste socijalno odgovorna vlada, a danas u Srbiji onaj ko nema novca može da umre i državu Srbiju za to baš briga. Konačno i poslednja stvar koja je ovde istaknuta, to je da sada ako se ne ratifikuju ovi sporazumi, onda ćemo se naći na meti terorista. Baš suprotno, gospodine Šutanovac. Ako međunarodni terorizam, pre svega islamski terorizam, prepozna u Srbiji saveznika SAD, Velike Britanije, Nemačke, zar vam se ne čini logičnim da ćemo tek onda doći na udar tih istih terorista, onih istih terorista, gospodine Šutanovac, koje su stvorile te iste SAD? Znate li šta znači Al Kaida? Baza. Baza podataka. Znate li zašto baza podataka? Zato što je CIA tokom 80-ih godina poimenično znala svakog pripadnika islamskih snaga u Avganistanu…
Vreme. Zahvaljujem. Izvolite, gospodineministre.
Moram da kažem da suštinsko nerazumevanje ili pogrešno razumevanje rada Ministarstva odbrane i dovodi do jedne diskusije koja u načelu predstavlja sukob dva politička sveta ili dva sistema vrednosti. Vojska, kako mi vidimo vojsku, jeste vojska koja treba da obavlja sve tri misije definisane zakonom, vojska koja treba da bude razvojni i pokretački kapacitet naše Republike i naše ekonomije. To što su danas vojska i Ministarstvo odbrane postali jedan od glavnih elemenata pokretanja naše ekonomije u centralnoj Srbiji, vezano za odbrambenu industriju i ne samo za odbrambenu industriju, to treba da bude pohvala za vojsku i za Ministarstvo odbrane. Ne može to da bude kritika. Da se u ranijem periodu na taj način razmišljalo o kapacitetima vojske i o kapacitetima Ministarstva odbrane, siguran sam da bi se danas u Srbiji mnogo bolje živelo i kvalitetnije i da bismo imali mnogo više saveznika nego što imamo danas. S druge strane, žao mi je što zatvarate oči pred terorizmom koji se desio i u Moskvi. Želimo najbolje i najtešnje veze sa Rusijom. Očekujemo u toku ove godine da gospodin Makarov, general, načelnik Generalštaba ruske vojske, poseti Srbiju i želja nam je da i s njima sarađujemo u nečemu što se zove globalna borba protiv terorizma. Način na koji vi to govorite, vi zanemarujete žrtve koje su bile u Beslanu, zanemarujete žrtve koje su se desile u Moskvi, jer nije sve to što vi pričate samo proizvod politike SAD ili pogrešne politike Cije. Žao mi što imate tako suženu svest i što takve stvari gledate na jedan crno-beli način. Stvar je mnogo kompleksnija. Ceo svet se danas okuplja u borbi protiv terorizma, a vi želite nas da izdvojite da budemo jedini koji u toj borbi neće učestvovati, zato što se nama može desiti da budemo zbog toga napadnuti. To je najveći apsurd koji je ikad iko izgovorio i ko pri tom predstavlja autoritet koji će meni da održi predavanje ovde kako to ne znam.
Nema više osnova za repliku. Po Poslovniku, gospođa Vjerica Radeta.
Javljam se na osnovu člana 104, zato što mislim da sam trebalo da dobijem pravo na repliku, jer je posle mog izlaganja ministar rekao da imamo problem sa inteligencijom i da imamo kratko pamćenje, pa je u okviru toga pitao – šta je to nama neko dao i šta smo to očekivali od nekog? Misli na zemlje o kojima smo govorili, odnosno na neprijatelje srpskog naroda, na zapadne sile. Gospodine ministre, naše pamćenje nije kratko. Odlično pamtimo i znamo da smo od zapadnih sila dobili kasetne bombe, obogaćeni uranijum, a zauzvrat uzeli su nam KiM. Zato mi sa takvim ne želimo ni vojnu, ni bilo koju drugu saradnju. Hvala.
Konstantin Samofalov ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, ovom prilikom bih se osvrnuo ne samo na sporazume koji se nalaze pred nama, već i na ukupnu aktivnost Ministarstva odbrane i upravo zbog onoga što je moj uvaženi kolega Krasić pomenuo, zbog toga što mladi ljudi u Srbiji treba da znaju šta to radi srpska vojska. Vojska je u Srbiji uvek bila ponos ovog naroda. Moramo da uradimo sve da tako ostane i u budućim generacijama. Tu, pre svega, mislim na reformske procese koji su u sistemu odbrane odmakli veoma daleko. Mi smo u Skupštini prošle godine prvi put u istoriji srpskog parlamentarizma usvojili strategije nacionalne bezbednosti i odbrane, niz bilateralnih sporazuma poput ovih o kojima danas raspravljamo, ali i veliki broj zakona u sistemu odbrane, i možda je najbolji pokazatelj ovog dobrog rada je činjenica da gotovo sva istraživanja javnog mnjenja danas govore da je vojska, uz crkvu, institucija kojoj se u ovom društvu ponovo najviše veruje. Lepo je pomenuti primer da danas imamo povećano interesovanje mladića i devojaka za vojnu akademiju, vojnu gimnaziju. To je važno zbog toga što ozbiljan oficirski i podoficirski kadar garantuje kvalitetno ispunjavanje obaveza u okviru sistema odbrane i to je stub svake države. Meni je lično to veoma drago, zato što potvrđuje da mladi danas mnogo više nego u nekoj prošlosti, ne tako dalekoj, veruju vojsci. Posebno je lepo čuti da se sve veći broj devojaka prijavljuje upravo za ove institucije. Želeo bih da u svoje ime i verovatno u ime većine članova skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost, koji su imali priliku da u toku protekle godine prisustvuju vojnim vežbama, recimo, na Pešteru, na aeromitingu u Batajnicu, i u nizu drugih aktivnosti, kao što je, recimo, otvaranje baze Jug na jugu centralne Srbije, koja je verovatno najveća i najmodernija u ovom regionu. Moram lično da posvedočim da je danas radnja između skupštinskog odbora i Ministarstva odbrane i ostalih delova ovog sistema neuporedivo bolja. To je posebno važno zbog toga što mi kao poslanici koji predstavljamo građane u Skupštini Srbije imamo obavezu da vršimo kontrolnu funkciju, da sprovodimo civilnu kontrolu nad radom sektora bezbednosti. To je važno, pre svega, za građane koji su nas ovde izabrali. Što se tiče sporazuma koji se danas nalaze pred nama, u pitanju su ugovori koji su potpisani sa širokom lepezom država i to potvrđuje punu posvećenost Srbije ispunjavanju obaveza koje su definisane i u strategijama nacionalne bezbednosti i odbrane koje smo prošle godine usvoji. Pre svega, tu mislim na nedvosmisleno iskazano opredeljenje naše zemlje da da doprinos globalnoj stabilnosti i bezbednosti, kako kroz učešće u velikim nacionalnim operacijama, o kojima se ovde dosta govorilo, tako i kroz koordiniranu borbu protiv savremenih izazova rizika i pretnji bezbednosti koji ugrožavaju čitavu međunarodnu zajednicu. Ovi sporazumi upravo za predmet imaju saradnju u učešću u multinacionalnim operacijama, upravljanje krizama u slučaju prirodnih ili tehnoloških katastrofa, kontroli naoružanja i razoružanja. Ključna reč ovde jeste saradnja i to se najbolje vidi na primeru nedavno potpisanog sporazuma između Rusije i Amerike u Pragu o smanjenju nuklearnog naoružanja, ili, recimo, na primer, ove nedelje održanog samita o nuklearnoj bezbednosti u Vašingtonu, koji je okupio preko 40 lidera svetskih zemalja. Ako države poput Rusije i Amerike, koje su u hladnom ratu bile najveći mogući rivali, danas nalaze zajednički jezik da razgovaraju o najvećim pretnjama bezbednosti, zašto i Srbija ne bi mogla sa svojim susedima i drugim partnerima o istim ovim temama da razgovara? Moram da pomenem i ono sa čime se suočava veliki broj zemalja u Evropi, samim tim i Srbija, a to je da smo zbog ekonomske krize suočeni sa velikim opterećenjem vojnih budžeta. Danas u Srbiji imamo i neke prioritete, kao što je najavljena profesionalizacija Vojske. Zbog svega toga nije moguće realizovati veliki broj investicija. Zato je važno da države između sebe udružuju svoje kapacitete. Upravo u EU postoji veliki broj zemalja koje ulažu u resurse i zajedno, sa zajedničkim sredstvima rade na novim vojnim tehnologijama, čak zajednički kupuju naoružanje. To su primeri dobre saradnje i mislim da i mi u Srbiji, i u ovom regionu koji pretenduje da se u budućnosti priključi EU, treba da pokažemo spremnost na ovakav nivo saradnje. Gledajući samo sa kojim zemljama ćemo ratifikovati ove sporazume, sasvim je jasno da Srbija želi da ostvaruje saradnju sa što većim brojem zemalja, na taj način podižemo i međunarodni ugled naše zemlje. Tu su neke od najuticajnijih članica EU, poput Velike Britanije i Nemačke. Tu je, recimo, i jedna Španija. Sada čujem od kolega iz SRS koji kažu da ne valja Španija, ona je u NATO-u. Onda kažu, Španija je super zato što nije priznala Kosovo. Oslanjamo se na to što je Španija jedna od pet zemalja u EU koje svojom spoljnom politikom doprinose našoj politici očuvanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta na Kosovu. Moje pitanje je – da li Španija valja ili ne valja? To mi zaista nije jasno. Tu su zemlje iz regiona – Makedonija, Bugarska, Slovenija koja je naš de fakto sused. Regionalna saradnja je veoma važna u oblasti bezbednosti, upravo zbog toga što su savremeni izazovi sa kojima se suočava čitav svet, kao što su terorizam, organizovani kriminal, ilegalne migracije, širenje oružja za masovno uništenje, sajber kriminal, klimatske promene globalnog karaktera, ne može ni jedna država sama da se izbori sa njima. Ukoliko ne posmatramo ovo pitanje isključivo iz ugla odbrane, nego u širem kontekstu bezbednosti, najbolji primer za to je situacija koju danas imamo u Srbiji. Srbija danas vodi, verovatno, najžešću borbu protiv organizovanog kriminala koji je ikada vodila. Na skupštinskom Odboru za odbranu i bezbednost smo imali priliku da slušamo i direktora Bije, koji nam je govorio o tome da nekih 80% heroina koji, recimo, ide iz Avganistana za Zapadnu Evropu, upravo se kreće balkanskom rutom. Tu su u lancu i Turska, Bugarska, Makedonija, Srbija, Hrvatska, Slovenija, sve do Zapadne Evrope. Zaista je teško zamisliti, ukoliko u ovom lancu ne postoji saradnja, da se možemo tome uspešno suprotstaviti. Srbija saradnjom sa tim državama pokazuje odgovornost ne samo prema sebi i svojim građanima, već pokazuje i solidarnost sa svojim susedima i drugim državama. Isto takvu solidarnost može da očekuje i od njih za rešavanje naših problema. Tu je Norveška, koja je tradicionalni prijatelj Srbije i sa kojom učestvujemo u toj misiji u Čadu, sa našim lekarima u norveškom kontingentu. Veoma je važno da Srbija nastavi dobru tradiciju koju je i nekadašnja Jugoslavija imala, koja je bila jedan od najvećih kontributora globalne bezbednosti upravo u tim mirovnim misijama, kada ste možda vi bili mojih godina. JNA je na Sinaju 50-ih i 60-ih godina imala 15.000 vojnika i bila je najveći nacionalni kontigent od svih. Ovo je samo uspešno nastavljanje jedne dobre tradicije srpske vojske. Posebno želim da istaknem očigledno ponovno uspostavljanje tradicionalno dobre saradnje sa zemljama Bliskog Istoka, Afrike i Azije, pre svega u oblasti vojno-ekonomske saradnje. U pitanju je namenska industrija i upravo je namenske industrije u prošloj godini bila najveći izvoznik srpske privrede sa realizovanim ugovorima od 300 miliona dolara, novim potpisanim u vrednosti od oko, nemojte mi zameriti ako malo grešim, pola milijarde dolara. Imali smo i posetu državne delegacije nedavno Alžiru i tu se najavljuju ozbiljni poslovi. Upravo sporazum sa Irakom koji ćemo ratifikovati apostrofira ovu ekonomsku saradnju i uvoz i izvoz ove vojne opreme. Ubeđen sam da ćemo zbog toga i u budućnosti ratifikovati sve veći broj ovih međunarodnih ugovora, jer na taj način smo u prilici da uzimamo najbolja iskustva od svojih partnera, samim tim podižemo i sposobnosti naše vojske. Ne samo to, onda i izvozimo svoja znanja i iskustva. Tada zaista postajemo ono što se ovde nazvalo izvoznikom bezbednosti. Kada ste izvoznik bezbednosti imate kudikamo bolju poziciju u odnosima sa vašim partnerima, a upravo partnerski odnosi koje ostvarujete, učešćem u Partnerstvu za mir, potpisivanjem ovakvih bilateralnih sporazuma ili učešćem u mirovnim misijama, a u našem slučaju UN, jačamo sopstvenu međunarodnu poziciju, samim tim možemo da očekujemo i od drugih da nam pomognu u rešavanju naših problema. Govoreći o onome šta sve Srbija može da izveze, treba da budemo posebno ponosni na ono što se dešava na VMA. Tamo je trenutno na školovanju prva generacija mladih ljudi na medicinskom fakultetu VMA. Srbija je na taj način postala jedna od retkih zemalja koja školuje lekare koji istovremeno postaju i oficiri. To je nešto što je dragocen resurs, što druge zemlje nemaju i Srbija to i te kako može da iskoristi. Prema tome, zbog svega navedenog, zaista pozdravljam ovu raspravu koju vodimo o ovakvim sporazumima. Ubeđen sam da njima podižemo međunarodni ugled naše zemlje. Baš zbog toga, ne mogu da se složim sa kolegom Krasićem, uvažavamo maksimalno prošlost, ali još više uvažavamo budućnost i imamo odgovornost prema budućim generacijama. Zbog toga ću dati u danu za glasanje svoj glas ovim predlozima.
Javili su se gospodin Krasić i Todorović. Povod? Nema osnova za repliku. Ne, ovo je rasprava. Iznošenje stavova. Ne. (Dragan Todorović, sa mesta: Nemojte molim vas, pominjao je SRS.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne razumem, gospođo predsednice, čemu ovakva nervoza u vođenju sednice i čemu ovakvo gaženje Poslanika. Mali je spisak narodnih poslanika danas za diskusiju. Završićete ovu diskusiju na vreme, ako imate neke rokove i ako imate nekih drugih privatnih ili profesionalnih obaveza. Nemojte na taj način, tako brutalno da uskraćujete pravo narodnim poslanicima bilo koje poslaničke grupe, pa i poslaničke grupe SRS, da dobiju pravo na repliku. Meni je žao što je gospodin Šutanovac izašao iz sale. Njega sam hteo da pozovem da ova rasprava ako je ikako moguće bude civilizovana i da bude smirena. Ne znam šta mu znače te aluzije da je meni ili bilo kome drugom iz SRS sužena svest. Ne znam šta mu to znači da ja sad njemu ili bilo ko drugi iz naše poslaničke grupe hoćemo da držimo predavanja, nećemo. Niko od nas, pa ni ja, nismo još počeli da držimo predavanja na kursevima u Garmiš Partenkirhenu, koji je završio gospodin Dragan Šutanovac, nisu nas tamo zvali. On sluša predavanja nekih drugih. Pre nego što iznesem određene stavove SRS vezane za ovu tačku dnevnog reda dužan sam da, pošto mi niste dali pravo na repliku, dam kratko objašnjenje, odnosno pojašnjenje onoga što gospodin Šutanovac očigledno nije dobro razumeo. Nema nikakve sumnje, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, da SRS, a verujem i Republika Srbija, pruža punu podršku Ruskoj Federaciji u borbi protiv terorističkih grupa koje ugrožavaju bezbednost ruske države i ruskih građana. Podržavamo politiku i Vladimira Putina, i Medvedeva i nadležnih ruskih ministarstava, i ruske vojske i ruske policije u borbi protiv terorizma.Samo hoću da skrenem pažnju gospodinu Šutanovcu, odnosno gospodi iz Ministarstva odbrane, da njihovi zapadni prijatelji, za te koji su postavili bombe u Beslanu, u Moskvi, ne kažu da su teroristi, nego da su borci za ljudska prava i slobode. U tome se mi ne slažemo. Mi se ne slažemo oko fundamentalnog pitanja – da li je terorizam svuda u svetu terorizam ili je terorizam samo ako nas pogađa, a ako pogađa nekog drugog, onda to više nije terorizam, onda je to borba za ljudska prava i slobode? Mi se oko toga ne slažemo. Kao što je terorizam u Iraku, tako je terorizam i u Rusiji, ali bogami je tako terorizam i na Kosovu i Metohiji. Ne mogu oni koji su postavili bombe u Moskvi ili Beslanu da budu proglašavani borcima za ljudska prava i slobode, neshvaćenim, napaćenim dušama, koje mrska ruska država ne razume. Ne mogu Hašim Tači, Haradinaj i drugi zlikovci na Kosovu i Metohiji da budu uvaženi partneri SAD, NATO-a i EU, ali kada pogine neki američki vojnik ili engleski vojnik, onda je to terorizam. To nije ozbiljan odnos prema ovoj pojavi, to je, gospodo, licemerstvo, a SRS se bori protiv licemerstva i kada je u pitanju terorizam. Dalje, ovde je gospodin Šutanovac patetično govorio o našoj deci i ispada da je jedini čovek u Srbiji koji ima decu Dragan Šutanovac. Ko god kaže da je protiv NATO pakta, on je protiv svoje sopstvene dece. Izvinite, to nije tačno. I gospodin Dragan Todorović, i gospodin Zoran Krasić, i gospodin Dragan Stevanović i ja i mnogi drugi takođe imaju decu, i uopšte ne mislim da loše mislim svojoj sopstvenoj deci ili vašoj deci ili bilo čijoj deci ako kažem da Srbija nikada ne sme da sarađuje sa NATO paktom, da uđe u NATOpakt, a ovo što vi danas radite jeste uvođenje Srbije u predvorje NATO pakta. Na jedan vrlo bezobrazan način ste stavili namerno sporazum o saradnji sa jednom državom koja nije priznala nezavisnost Kosova i Metohije, to je Španija, a sve druge su je priznale, i ne samo da su je priznale, nego su prednjačile u bombardovanju SRJ i u pozivanju drugih država da priznaju nezavisnost Kosova i Metohije, da se mi srpski radikali, primitivni, glupi, antievropski orijentisani, ne setimo šta vi u stvari hoćete, pa da onda kažete, kao što je rekao uvaženi gospodin Samofalov – evo, ovi radikali napadaju tu ove sporazume, a eto, Španija nije priznala nezavisnost Kosova i Metohije. Nije, naravno, zbog svojih interesa jer ima iste probleme u svojoj rođenoj kući. Da li vi mislite, gospodo koji ćete glasati za ove sporazume, da Portugal, da Španija, da Slovenija, vode potpuno samostalno svoju politiku odbrane u pogledu vojske i odbrane, da su potpuno suverene i da sada samo od njih zavisi šta će biti u ovom segmentu? Naravno da to nije tačno. Javna je tajna, to zna svako ko se malo razume u vojna pitanja, da oficir bilo koje od ovih država, narednik bilo koje od ovih država, vojnik bilo koje od ovih država ne sme da ode u toalet, a da se prethodno ne konsultuje sa američkim oficirom koji je stacioniran u određenoj bazi ili u određenoj jedinici. Sada vi nama hoćete da kažete da ovo nema nikakve veze sa NATO paktom, ovo ima isključivo veze sa Evropskom unijom. Nije tačno. Ovo je uvođenje Srbije u predvorje NATO pakta, a tako piše, gospodo, i u Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Severne Irske, jer u preambuli ovog memoranduma piše da se, između ostalog, on potpisuje u cilju unapređenja bližih bilateralnih odnosa u održavanju evropskih i evroatlantskih vrednosti i standarda. Dakle, vi ste ovde kao kukavičje jaje podmetnuli pojam Evropske unije i ispada da sada mi ovo sve treba da ratifikujemo zbog Evropske unije i da je sada ovde plebiscitarno pitanje - ako ste za ove sporazume, onda ste za Evropsku uniju, a ako ste protiv ovih sporazuma, onda ste protiv Evropske unije. Ovo nema veze sa Evropskom unijom, ovo ima veze sa NATO paktom, a SRS je protiv toga da se Srbija direktno ili indirektno uvlači u taj agresivni vojni savez, koji je izazvao i rat u Iraku, i rat u Avganistanu, koji je pokušao da nam otme, i danas to pokušava, Kosovo i Metohiju, koji je bombardovao SRJ i koji sada samo čeka izglednu priliku da napadne neku novu državu u svetu. Sada se ovde postavlja elementarno pitanje – kakav je interes Srbije da učestvuje za nečije tuđe interese u ratovima koji se vode na raznim meridijanima sveta, a koje su započele SAD. Ovde nam se spočitava, kaže, kako vi možete da budete protiv ovih sporazuma, pa znate, putevi droge itd. Gospodo iz Demokratske stranke, odakle kreću ti putevi droge? Iz Avganistana? Ko je okupirao Avganistan? NATO pakt. Je l' mislite da Amerikanci ne znaju ništa o proizvodnji i trgovini narkoticima u Avganistanu? Mislite da su potpuno čisti? Mislite da je to sve sami šverc i nelegalna trgovina? Nije. Oni ga proizvode, oni ga prodaju i Amerikanci od svega toga ostvaruju ogroman ekonomski i finansijski interes. Druga je stvar da li vi to želite da priznate ili ne želi te da priznate. Vi se uporno namećete da budete nekome prijatelj, a on vas ne želi. Ima jedna sjajna rečenica u knjizi "Diplomatija" Henrija Kisindžera: "Biti američki neprijatelj, to je opasno, ali biti američki prijatelj, to je kobno". Vodite računa o tome. Veliki američki prijatelji bili su, recimo, i general Norijega. Je l' znate kakva mu je sudbina? Veliki američki prijatelj bio je i Sadam Husein, obesili su ga. Veliki američki prijatelj bio je i Milo Đukanović, dani su mu odbrojani na političkoj sceni, pitanje je kakva će mu biti sudbina, da li će biti strpan iza rešetaka ili će jednostavno da napusti sve političke funkcije. U svakom slučaju, nemojte mnogo da se hvalite time što ste američki prijatelj, zabrinuo bih se da sam na vašem mestu. Gospodin Šutanovac je ovde govorio, a nisam imao prilike da mu odgovorim, jer ovde predsednik Skupštine izgleda služi da štiti ministra od poslanika, što nije njegova funkcija. Dakle, gospodin Šutanovac je nama iz SRS spočitavao – eto, nećete da glasate za ratifikaciju ovih sporazuma, znači, vi podržavate one koji su u Rusiji izveli terorističke napade. Nije tačno. Naravno da ih ne podržavamo i naravno da podržavamo borbu Rusije protiv terorista. Ali, licemerno je da vi tražite od srpskih mladića da učestvuju u vojnim ili, kako vi kažete, mirovnim operacijama bilo gde u svetu, a mi imamo terorizam u našoj rođenoj kući. Sada se postavlja pitanje – kako ćete da opravdate činjenicu da ćete zarad američkih ili britanskih interesa da šaljete srpske mladiće da ginu ko zna gde po belom svetu, a srpska vojska i policija se do dan-danas u tom kontigentu od 1.000 ljudi, na šta inače ima pravo po aneksima na Rezoluciju 1244 iz juna meseca 1999. godine, još nije vratila. Gde to ima u svetu da se jedna država bori protiv međunarodnog terorizma svuda, samo ne u svojoj rođenoj kući? Tu zaista nema nikakve logike. Valjda najpre treba da isteramo teroriste iz Srbije. Valjda najpre Vojska Srbije i pripadnici MUP Srbije treba da se vrate na Kosovo i Metohiju, da Srbija bude bezbedna od terorista. Ona to u ovom trenutku nije. Ali, ne od terorista samo iz Iraka i Avganistana, nego od šiptarskih terorista sa Kosova i Metohije. Kada očistimo Srbiju od terorista,onda ćemo da pitamo jednu po jednu državu u svetu da li im treba naša pomoć u borbi protiv njihovih problema sa terorizmom. Ovako ovo je potpuno suludo. Vi ćete da navodno branite Ameriku od terorizma, Rusiju od terorizma, Irak od terorizma, ali nećete da branite svoje građane jer ne smete, zato što vam to ne daju isti oni sa kojima potpisujete ove sporazume. Kažite građanima Srbije koja to svetska sila se protivi tome da se do kraja sprovede Rezolucija 1244, zajedno sa svim aneksima. Da li to Rusija brani? Da li to Kina brani? Da li Indija brani? Brane li arapske zemlje? Južnoameričke države? Ko brani? Brane SAD i Velika Britanija,a sada nam ovde spočitavate da ko ne glasa za ratifikaciju sporazuma sa njima taj ne misli na svoju decu, taj ima suženu svest, taj je ovakav ili onakav. Ne mislite vi na građane Srbije i na decu koja tek treba da se rode i koja stasavaju u Srbiji. To je problem ove države. Pošto je gospodin Šutanovac rekao da mi iz SRS ništa ne razumemo i da nam je sužena svest, i da ništa nije čuo loše o predlozima zakona koji su na dnevnom redu, moram to da demantujem time što ću da kažem nekoliko rečenica o većini ovih sporazuma. Gospodin Dragan Todorović je naveo jednu besmislicu koja je sadržana u Sporazumu sa Vladom Republike Irak o tome da je navodno Sporazum zasnovan na principima suvereniteta, jednakosti i uzajamnog poštovanja, poverenja i priznavanja interesa, a mala deca u Srbiji znaju da Irak nije nikakva suverena država i nama je žao što je to tako, ali to nije zbog krivice SRS ili Srbije, nego zbog krivice SAD. Irak je danas, gospodo, puka okupirana teritorija i svaka priča o tome da irački narod ima slobodnu vladu, ima parlament, ima ne znam šta, jednostavno nije tačno. Irak je pod vojnom okupacijom SAD. Kao što, nažalost, Srbija sve više postaje država koja gubi svoj suverenitet, tako je država Irak izgubila svoj suverenitet 2003. godine. Kada je reč o Sporazumu sa Velikom Britanijom, pošto je gospodin Šutanovac rekao da je on ne samo ministar odbrane, nego i ministar za investicije, za otvaranje radnih mesta, podizanje srpske privrede itd, mislim da je on od danas ministar i za sport zato što se u članu 4. Sporazuma sa Velikom Britanijom, između ostalog, kaže da će države učesnice ovog sporazuma ostvarivati saradnju u oblasti društvenih, sportskih i kulturnih aktivnosti. Ako mi objasnite kakva je veza Ministarstva odbrane i ministra odbrane, gospodina Dragana Šutanovca, sa društvenim, sportskim ili kulturnim aktivnostima koje ćemo navodno mi da uspostavljamo sa bilo kojim državama u svetu, evo, voleo bih da mi objasnite kakva je veza. Naravno da ne postoji nikakva veza i naravno da je sve ovo šarena laža da se prikrije suštinska stvar, da vi Srbiju na mala vrata uvlačite u NATO pakt, a to ćemo da pokažemo i na primerima drugih ugovora. Na primer, kada je u pitanju Slovenija, u članu 3. Sporazuma između Vlade Srbije i Vlade Slovenije pazite šta piše: "Saradnja će se ostvarivati, između ostalog, u oblasti vojne istorije". Svako ko malo poznaje političku istoriju na Balkanu zna da Slovenija nikada nije imala vojsku do 1991. godine. Zanima me kako ćete da sarađujete sa jednom državom koja do 1991. godine nije imala vojsku, pa samim tim nije mogla ni da ima ni vojnu istoriju. Dakle, Slovenija nije postojala kao država do 1991. godine, a sada ćemo mi sa njima da uspostavljamo saradnju u oblasti vojne istorije. Srbija je, naravno, imala vojnu istoriju, ali je Slovenija nije imala. To znači da je ovaj sporazum sa Slovenijom potpuno besmislen. Sporazum sa Vladom Republike Nemačke. Nemci su inače naši veliki prijatelji. Godine 1999. su ronili suze zato što nas NATO pakt bombarduje, a takođe nisu priznali nezavisnost Kosova i Metohije. Zamislite, u članu 2. ovog sporazuma sa Nemačkom kaže da ćemo sarađivati u integraciji oružanih snaga u slobodno demokratsko društvo. Objasnite mi šta ovo znači? Mi ćemo da sarađujemo sa Nemcima u tome kako da se vojska integriše u slobodno demokratsko društvo. Ovde smo na terenu čistog nepoznavanja vojne nauke, kaže – sarađivaćemo sa Nemcima u oblasti unutrašnjeg rukovođenja oružanim snagama (moral). Neko sam ko je služio vojsku, čak sam i neki potporučnik. Ako mi objasnite da je moral u vojsci bilo gde unutrašnje rukovođen oružanim snagama, evo, biću vam zahvalan, ali to naravno nije tačno. To znači da su svi ovi sporazumi, da ne čitam dalje ove besmislice, gospodo iz Vlade i vi gospodo koji ćete za ovo glasati, šarena laža, da se Vlasi ne dosete da je smisao svih gluposti o saradnji sa nekim ko nema vojnu istoriju ili igraćemo fudbal sa Englezima itd, da je sve to maska da se prikrije osnovna činjenica. Znate da su građani Srbije u većini protiv NATO pakta i ne smete javno da kažete da ste za NATO pakt, ali ćete mic po mic da uvodite Srbiju u predvorje ove agresivne vojne organizacije, sa krajnjem ciljem da po belom svetu ginu za američke i engleske interese ne američka i engleska deca, nego srpska deca. Ako vam je zaista stalo do interesa srpske dece, vi nećete glasati za ratifikaciju ovih sporazuma, kao što neće glasati ni SRS.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici ministarstva, moram na početku da kažem da kao što je LDP podržala zakone koji su se odnosili na reformu bezbednosti, tako ćemo podržati i ove sporazume. LDP, osim što se zalaže za evropske integracije, zalaže se i za evroatlantske integracije. Za to postoje određeni razlozi koji su pre svega javni interes, odnosno interes našeg društva. To su: bezbednosni, politički i ekonomski razlozi. Bezbednosni razlozi leže u tome što Srbija definitivno sama ne može da bude garant bezbednosti, ali kako smo okruženi zemljama koje su članice NATO pakta ili su to sebi postavile kao osnovni prioritet, smatramo da je i neophodno ovde reći da se zalažemo za to da Srbija postane članica NATO pakta. Politički razlozi - pristupanjem u ovaj savez Srbija bi sebi obezbedila potrebnu političku stabilnost i čvrstu osnovu građenja prijateljskih odnosa pre svega sa susednim zemljama. Ekonomski razlozi – članstvo u NATO paktu donosi odlučujuću ekonomsku stabilnost i rast stranih ulaganja. Puno reči smo ovde čuli protiv. Mislimo da i pitanje samog Kosova i Metohije odnosno odnosa sa samim Kosovom, našim pristupanjem i saradnjom sa NATO paktom umnogome bi olakšalo i poboljšalo život građana na Kosovu, pre svega Srba. Naravno, otvorilo bi dijalog o kome stalno pričamo i perspektivu između zvaničnog Beograda i onih koji su bili proglasili nezavisnost, odnosno Prištine. Da li Ministarstvo odbrane želi isto ono šta i mi, odnosno da Srbija postane deo NATO-a? Mi mislimo da da. Ono što radi, ono što govorim, govori u prilog tome, ali ne možete biti usamljeni u tome, gospodo iz Ministarstva. Vama treba podrška celokupne Vlade, treba vam podrška društva. Mislim da će veoma brzo doći dan kada ćete doći ovde sa jednim takvim predlogom. Mi ćemo vam i tada dati podršku i mislimo da što pre upoznamo građane Srbije koji je interes Srbije da postane deo i članica NATO-a, to će nam biti i same evropske integracije i evroatlantske integracije olakšane. Još jednom da ponovim, LDP podržava ove sporazume.
Vi ćete umesto gospodina Krasića? Zamenili ste se? Ne, onda gospodin Krasić ima reč. Vidim prijavili ste se, gospodine Dragane Stevanoviću. Može, da, izvolite gospodine Stevanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da se osvrnem ovde na jedan sporazum jednim vrlo konkretnim primerom koji je lokalnog karaktera, pokušaću da ukažem na svu formalnost svega ovoga i na činjenicu – da ovi sporazumi, koliko god vlast pokušavala da ih predstavi kao nešto korisno i dobro za državu, po svojoj suštini to ne predstavljaju. Naravno, problem kojeg ću se sada dotaći otvarao sam već dva puta u ovoj skupštini. Pokušavao sam javnosti, a pre svega predstavnici Vlade Republike Srbije, koji ovde predstavljaju različite bezbednosne organe, da skrenem pažnju i da ih našim apelom sa ove strane nateramo da reaguju. Ti naši apeli traju već pet ili šest meseci i do dana današnjeg reakcije države gotovo da nikakve nije bilo. Naravno, rezime mog izlaganja biće pitanje, da li će ovaj sporazum, ali vrlo konkretno neka nama predstavnici Vlade odgovore, dati efekte na rešavanje nekih problema, nekih problema koji predstavljaju suštu suprotnost principa koji se ovde navode – da su razlozi za donošenje ovih sporazuma. Osvrnuću se na Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Bugarske o razmeni i uzajamnoj zaštiti poverljivih informacija u oblasti odbrane. Sada zamislite ironiju, u sledećem pasusu obrazloženja piše – da je cilj ovog zakona, odnosno sporazuma, zasnovan na principu suvereniteta. Znači, to je prvi princip. SRS je u ovoj sali pokušala već nekoliko puta da ukaže da iz Republike Bugarske dolaze neprijatni vetrovi, vetrovi koji imaju svoje političke eksponente na području opština Pčinjskog okruga, pre svega u Bosilegradu, i da su ti ataci na suverenitet Republike Srbije apsolutno akumulirani u Kulturno-informativnom centru u Bosilegradu, odnosno u KIC-u. To ću ovde danas pred vama i pred javnosti pokušati da dokažem argumentovano, vrlo konkretno kroz biltene i kroz novine koje taj KIC objavljuje – vrlo slobodno, bez ikakvih problema, čini mi se uz činjenicu da država i svi nadležni organi koji se bave bezbednošću i ustavnim poretkom zatvaraju oči pred tom činjenicom, odnosno pred takvim aktivnostima. Naravno, ne treba zaobići činjenicu da je Bugarska takođe priznala nezavisnost Kosova. Sada, s obzirom da dolazim sa područja koje je pogranično, imam priliku da komuniciram sa građanima iz Bugarske, ne mogu baš da kažem da dobar deo građana deli takav stav, ali to je bila politička odluka, koju Srbija nikako ne sme da smetne s uma. Kao što su to uradili, naravno sve ovo dalje što se dešava – stav je političkih odluka Vlade Republike Bugarske, s kojom vi bi trebalo u danu za glasanje da izglasate ovaj sporazum. Kao što su bez ikakvih standarda političkom odlukom postali deo Evrope, postali deo NATO pakta, i znate onu narodnu da baba da dinar da uđe u kolo, dala bi i dva da izađe – možda bi oni dali i deset, ali više nema nazad. To nas obavezuje da po principu reciprociteta, koji je osnovni princip u diplomatiji, zauzimamo svoj stav i odnos prema Republici Bugarskoj. Takođe smatram i imam obavezu da kažem u ime SRS, da je nešto vrlo na nekorektan način provučeno danas, a to je – da zbog našeg stava prema onima koji udaraju na ustavni poredak Republike Srbije mi navodno nismo za ekonomsko unapređenje ove države, nismo za saradnju i nismo za odnose koji će doneti koristi građanima Republike Srbije. To nije tačno. To smo pokazali, delujući kao lokalna samouprava – da smo spremni, da umemo i da se dogovaramo i da sarađujemo u interesu građana Republike Srbije. To nas nije ipak amnestiralo obaveze da ukažemo na atak na ustavni poredak koji se dešava na teritoriji Pčinjskog okruga. Naime, pred kraj 2009. godine postavio sam pitanje predstavnicima Vlade Republike Srbije u vezi sa događajem koji se desio u Bosilegradu i koji je organizovala poslanička grupa ATAKA iz Republike Bugarske, koji predstavljaju deo vladajuće većine. Oni su na tom mitingu, usred Bosilegrada, tražili da se Bugarskoj vrate zapadne bugarske pokrajine koja obuhvataju opštinu Bosilegrad, deo opštine Surdulica i deo opštine Dimitrovgrad. Na našu nesreću i našu žalost podršku i logistiku za takav miting dala je država Srbija, recimo, jednim banalnim primerom, što su im omogućili struju iz srpske Poreske uprave. Moje pitanje po tom osnovu čekalo je kao vrlo hitno odgovor četiri meseca. Onda sam odgovor dobio u koverti na kojoj je pečat "Vrlo hitno" iz MUP – kako je javni red bio na nivou. Ponovo sam postavio pitanje gospodine ministre, evo i sada koristim vaše prisustvo i na vas apelujem – šta je država učinila, da li su bezbednosne službe reagovale na činjenicu da su poslate vrlo otvorene poruke urušavanja ustavnog poretka Republike Srbije? Do dana današnjeg nisam dobio nikakav odgovor. Očigledno je da neko vrlo tendenciozno ćuti. Ubeđen sam da predstavnici Vlade i bezbednosnih službi imaju saznanja o ovome, ali da ćute. Vreme će pokazati iz kojih razloga. Nas danas interesuje – da li će ovaj sporazum, iako nismo imali obavezu da ćutimo na sve ovo, postoje danas službe i mehanizmi, od ustavnih, zakonskih i svih drugih da država reaguje, da li će ovaj sporazum omogućiti da se ovakve stvari u perspektivi u budućnosti ne dešavaju? Znate, lepo je to što je neko pokazao opredeljenje da Srbiji da 2.700.000.000 evra, ali pitam bilo kog poslanika danas u parlamentu – ko to iz Evrope i modernog sveta, postavljenog na tržišnim principima, daje novac besplatno i šta se time plaća? Da li se time plaća cena da tri godine i 10 meseci zatvaramo oči pred činjenicom da nam oni s kojima sklapamo sporazume urušavaju suverenitet, a onda dva meseca, kao prioritet predizbornog programa ponudimo "KiM i Evropa u srcu Srbije" itd? Niko danas novac ne daje džabe. Vi morate konačno da počnete da govorite ono što mislite ili da radite ono što mislite, a ne da mislite i radite jedno, a da govorite nešto sasvim drugo. Sada ću vrlo konkretno da pokažem kako to državama koje su članice EU i članice NATO pakta niko ne zamera što se pozivaju na istoriju – kada otvoreno pokažu teritorijalne pretenzije prema državi koja nije članica EU, nije članica tog tzv. "društva". Njima to niko ne zamera. Politička priča koja je otvorena u Bosilegradu ima epilog deklaraciju, koja se nalazi u Savetu Evrope i u bugarskom parlamentu, i ta deklaracija treba da postane osnov za preispitivanje Nojskog sporazuma, odnosno granica Republike Srbije. Kad-tad one će doći na red, pa me interesuje – postoje li mehanizmi da to zaustavite? Činjenica da ćutite na sve ono što se dešava na teritoriji opštine Bosilegrad i ovih drugih opština Pčinjskog okruga zaista nam ukazuje da nema spremnosti da se na tako nešto reaguje. U jednom od biltena KIC u Bosilegradu, zvaničnog glasila tog KIC, između ostalog, a ovo su recimo najekstremniji tekstovi, pozivajući se i dajući sebi pravo na zapadne bugarske pokrajine koje su deo Republike Srbije, te političke struje koje imaju svoje eksponente u Bugarskoj, pozivaju se na vraćanje Južne Dobrudže iz Rumunije Bugarskoj. Pravom na Južnu Dobrudžu znate li kako raspolažu? Tako što su u novini objavili slike okupatorskih vojnika iz 1941. godine, koji su ušli u Južnu Dobrudžu, na teritoriju Rumunije. (Poslanik pokazuje novine, sa slikama.) Ovo su slike nemačkih i bugarskih fašističkih oficira i okupatora, objavljene u decembru 2009. godine. Kako to u EU nije nikome zasmetalo? Kako to neko u evropskom i razvijenom svetu ne vidi kao zlo, kao duvanje nekih novih i neprijatnih vetrova? Ono što je takođe poražavajuće, jeste što država Srbija zatvara oči pred činjenicom da ''kulturne institucije'' slobodno deluju u ovoj državi pred činjenicom da bezbednosne službe ili službe koje imaju nadležnosti definisane i Ustavom i zakonom, zatvaraju oči pred činjenicom da u Bosilegradu, u ime zaštite i promovisanja kulturnih prava Bugara, neko objavljuje tekst - Vojvodina država, zašto da ne? Onda dve stranice posle toga objavi sliku gde nacrta kartu Bugarske koju jede sedam svinja, a jedna od tih sedam svinja je Republika Srbija. Vi promovišete evropske vrednosti? U 2010. godini u Srbiji danas deluju ovakva udruženja pred kojima vi zatvarate oči. Pola godine SRS šalje poruku da se otvara jedno vrlo neukusno i neprijatno pitanje. Jedan je problem, jedan je nivo problema što dolazim sa područja na kome se to dešava, ali je drugi nacionalna odgovornost, odgovornosti i kao poslanika i člana SRS,pre svega za Republikom Srbijom, da ovde ne stavlja niko sebi hipoteku da je jedini nadležan ili u funkciji ostvarenja naših nacionalnih, državnih, ekonomskih i svih drugih interesa. Država pred ovim vrlo neprijatnim stvarima još uvek ćuti. Na ovo mora da se reaguje. Moje pitanje pred kraj ili na kraju mog izlaganja – da li će sporazum koji potpisujemo sa Republikom Bugarskom da omogući da se ovakve stvari više ne dešavaju? Formalni karakter ovakvih sporazuma upravo ukazuje na ove činjenice i ove stvari. Pokazuju slabost države, činjenicu da nije spremna da reaguje na ove stvari i da niste spremni kao vlast da se pozovete na princip reciprociteta. Prvi princip u diplomatiji. Šta god da ti odnosi u diplomatskom smislu podrazumevaju, vojnu, ekonomsku ili bilo koju drugu saradnju, o tome ćemo govoriti sutra kada budemo govorili o sporazumima sa Turskom, čije interese i ko uspostavlja ovde prioritete. Ne možemo da ćutimo pred nekim stvarima zato što nam je neko u Evropi dao 2.700.000.000 evra. Neka nam ih daju, a neka nam ih na najgori mogući način ne naplaćuju.
Gospodine ministre, izvolite.
Moram da kažem da mi potpisujemo sporazume sa zvaničnim državnim organima republika i kraljevina sa kojima komuniciramo i da prilikom potpisivanja tih sporazuma zaista ne možemo da obratimo pažnju na neke manjine ekstremistički nastrojene, koje zaista s nekim haosom u svojoj glavi imaju ideju da šire bugarsku granicu u pravcu Srbije ili imaju ideju da šire srpsku granicu u pravcu Karlobaga - Karlovca - Virovitice. Znači, ta priča koju vi pričate nije priča iz bugarskog parlamenta, ta priča je priča iz određenih glava ljudi koji očigledno ne znaju šta bi sa sobom, pa bi sada prekrajali granice u Evropi. Činjenica je da vi kao parlamentarna stranka zagovarate granice Karlobag - Karlovac - Virovitica i da to stvara mnogo više problema Srbiji u diplomatskim nastojanjima za obezbeđenje svog suvereniteta od toga što je napisao neko u nekom pamfletu u Bosilegradu. To nije smešno. (Dragan Stevanović, sa mesta: To su novine.) Kakve god novine, vaša politika, vaša zvanična politika koju vi proklamujete, i ovde i u Hagu, jeste povratak Srbije na granice Karlovac – Karlobag - Virovitica, a ovde u isto vreme kritikujete nas što potpisujemo sporazum sa Bugarskom, u kojoj je neko u nekom pamfletu, ponavljam, objavio da imaju pretenzije na Srbiju. Budite sigurni da svi državni organi koji se bave bezbednošću građana Srbije neće dozvoliti da bilo ko otkida parče bilo kog milimetra naše zemlje, s jedne strane, a s druge strane, budite bar nekad malo samokritični pa recite – evo, i mi smo nekad pričali gluposti, ali više ne stojimo iza toga.
Gospodine Martinoviću, izvolite, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, povređen je član 104. Najljubaznije vas molim, ako gospodin Šutanovac ne može na razuman i civilizovan način da diskutuje s narodnim poslanicima, onda neka Vlada pošalje nekog drugog ministra. Nama je danas gospodin Šutanovac izgovorio najneverovatnije uvrede, da nam je sužena svest, da govorimo gluposti i ko zna šta još. Da li možemo da očekujemo da dobijemo i batine? O čemu se ovde radi? Dakle, mi diskutujemo na osnovu naših argumenata i uopšte nemam nameru da branim ili da sad objašnjavam šta je gospodin Dragan Stevanović hteo da kaže, on će to sam da kaže kad dobije pravo na repliku, ali vas molim da uvažite činjenicu da ovde sede narodni poslanici. Ovo je Narodna skupština. Dakle, kao što biste vi opomenuli nas kad bih sad rekao gospodinu Draganu Šutanovcu da je strani plaćenik, da je kriminalac, da nema pojma o vojsci ili da radi za Ciju, vi biste mi izrekli opomenu. Gospodin Dragan Šutanovac mrtav hladan, doduše kamo sreće da je hladnokrvan, nego je vrlo zapenušan iz meni potpuno nepoznatih razloga, vređa narodne poslanike SRS, a vi ćutite. Ispada sada da u ovoj skupštini ne sme ništa da se kaže ako prethodno ne dobijemo odobrenje od Dragana Šutanovca da li to smemo da kažemo. Izvinite, ovo su naši politički stavovi, ovo nisu nikakve gluposti. Ovo su pamfleti iza kojih stoji, između ostalog, jedna parlamentarna, gospodine Šutanovac, stranka u Bugarskoj. Ako mi kažete da je srpski vojnik ikada u istoriji činio onakva zverstva nad Bugarima koja su bugarski vojnici činili u Srbiji, onda bih mogao da nađem opravdanje za ovu vašu zapenušanost, ali to jednostavno ne stoji. Ovde je srpski narod iz Pčinjskog okruga zabrinut za svoju sopstvenu budućnost jer ima tragično iskustvo iz svoje sopstvene istorije s početka 20. veka. Nemojte da vas podsećam na Drugi balkanski rat i na Toplički ustanak.
Vreme! Mislim da nema povrede Poslovnika. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Znači, možemo da se vređamo?) Ne, molim vas, samo u vašem obraćanju, odnosno sada kada ste govorili, a pozvali se na povredu Poslovnika, u više navrata ste rekli da je gospodin ministar zapenušan, zapenušao itd, a od mene tražite da upravo reagujem kad neko drugi, pa i ministar, koristi termine koji po vašem ukusu, po ukusu možda i drugih nisu najprimereniji. (Aleksandar Martinović, sa mesta: To je književna metafora, gospođo Đukić-Dejanović.) Mislim da je logično da svako vodi računa o terminima koje koristi. Sve vas molim, ali od mene tražite da reagujem uvek kad neko koristi na primer termin "zapenušan", a vi ga dva puta koristite. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Kada koristi termin glupost, sužena svest?) Gospodine ministre imate reč.
Moram da se izvinim svim onim poslanicima kojima se nije dopao moj vokabular koji sam prilagodio pre svega vama iz SRS. Nisam nijednog momenta zapenušao, a drago mi je što pominjete Toplički ustanak, što pominjete Toplicu. Mogu da vam kažem da sam ja iz tih krajeva, da je moj pradeda baš tamo stradao na način na koji ste vi malopre pričali i potpuno imam razumevanja. Ne znam odakle ste vi, znam da su vaši članovi stranke dolazili čak u selo odakle su moj pradeda i deda da pričaju laži i neistine. To ćemo na sudu da raspravimo. Koliko god vi molili da povučem svoju tužbu, neću, sa uvažavanjem. Vaš advokat moli da to uradim, kažem – neću. Nema sporazuma nikakvog, ali ću vam reći još i da to što vi sada govorite sa idejom da uplašite narod u Bosilegradu ili bilo gde u Srbiji, da će bilo ko iz Bugarske sutra da krene da čini zverstva po Srbiji, apsolutno je netačno.
Gospodine Stevanoviću, izvolite.
Gospodine ministre, u nepristojnosti vam neću praviti društvo. Nijednog trenutka nisam rekao da pričate gluposti, šta god mislili o vašoj političkoj koncepciji i ideologiji kojoj pripadate, ali je veliki vaš problem, mislim da ova diskusija koju sam otvorio je od vas malo racionalnosti tražila. Pozovite predstavnike svog opštinskog odbora u Bosilegradu pa pitajte šta misle o svemu ovome, kakav odnos i kakav stav prema svemu ovome imaju. Nisam danas govorio u ime SRS samo, to sam vrlo otvoreno rekao, i nisam govorio samo u ime Srba, govorio sam u ime Bugara koji tamo žive i među kojima loši predstavnici tog naroda unose nemir. Ne bih dao sebi za pravo da ispred SRS govorim u ime pet ili deset ljudi, nego u ime građana koji gore žive koje ovi ljudi maltretiraju i terorišu. To je jedna stvar. Druga stvar, politička grupacija o kojoj sam govorio nije samo parlamentarna, nego je i deo vladajuće koalicije. To što danas govori G17 ili što govori LSV, nije njihov stav kao parlamentarnih stranaka nego kao dela vladajuće većine. Nije zakon o regionalnom razvoju zakon Mlađana Dinkića, nego Vlade Republike Srbije, nisu ovde predlagači poslanici i političke stranke nego oni koji čine Vladu, vi ovde sedite u ime Vlade, a ne opštinskog odbora iz Palilule ili ne znam odakle, sasvim svejedno. To treba da znate. Treba da znate još jednu stvar. Vrlo sam dobro to i jasno rekao - dve su deklaracije na osnovu ovih ambicija, u bugarskom parlamentu i u Savetu Evrope, kod vaših prijatelja, i u Savetu Evrope i u Bugarskoj koja je deo EU. Ako je to nešto što ćete vi nazvati tako ležerno pamfletom, onda s nekim zaista ovde imamo problem. Da li sam problem ja ili ste problem vi, nažalost, vreme će pokazati.
Povreda Poslovnika, gospođa Kolundžija.
Pozivam se na član 101. i 104. Poštovana predsednice, ako neko u svojoj diskusiji optužuje i to smatra legitimnim političkim stavom, koristeći neverovatne izraze i optužbe, kao što je "nedostatak patriotizma", "pljuvanje sopstvenog naroda", "da neko ulaže napor da Srbi ostanu zapisani kao zločinački narod" itd, što je svaki poslanik SRS u ovoj diskusiji nekoliko puta izrekao, i uputio drugima, a onda se uvredi kada neko smatra da su to gluposti ili kada smatra da to baš nije jasna vizura kada se neko može tako obraćati, onda bojim se da ne razumete šta znači imati ista prava. Dakle, ako vi mislite da imate legitimno pravo da vređate na najgrublji mogući način, te uvrede nisu čak ni bezopasne, jer one, u temi o kojoj mi danas raspravljamo, sa posledicama kakve je imala politika iz devedesetih, i stradanjima ljudi, mogu vrlo lako da izazovu kod ljudi emotivnu potrebu da, ako vi tako targetirate nekoga kao izdajnika, pa se još i kažete da se ispunjavaju strani nalozi itd, vi onda, zapravo, targetirate svoje političke protivnike kao one koje oni mogu eventualno da prepoznaju kao razlog za svoju nesreću koja ih je zadesila. Pre svega, molim predsednicu da, kada se takve kvalifikacije iznose, odmah reaguje i insistira na tome da u parlamentarnoj debati, kada mi govorimo o ratifikacijama međunarodnih ugovora, ne sme biti takvih kvalifikacija.
Gospođo Kolundžija, mislim da nema povrede Poslovnika. Poslanici SRS su izneli svoj politički stav, a imaju politički stav koji nije i stav ove države. Dakle, to je ono što su prosto rekli i mislim da nema povrede Poslovnika, ali ako mislite da ima, možemo se izjasniti u danu za glasanje. Samo jedan od vas dvojice ima pravo na repliku u ime SRS. Gospodin Dragan Stevanović.
Zaista se ne ograđujem ni od jedne reči koju je izgovorio bilo koji poslanik SRS. Sve što ste naveli, ne znam zašto ste u mene gledali. Shvatio sam da se obraćate meni. Srećan sam što zaista mi nemamo zajedničku politiku i isti stav koji imate vi, a to je da ćutite pred ovim činjenicama. Nisam nikoga vređao, pozivao sam državne organe da reaguju. Ponavljam, budite ljubazni i pozovite svoj opštinski odbor gore pa pitajte kakav oni stav imaju prema ovome. Pozovite SO Bosilegrad, sve odbornike i pitajte kakav oni stav o ovome imaju. Oni su legitimni predstavnici naroda tamo. Pitajte kakav stav zauzimaju prema ovome. Ne govorim o bugarskom narodu, ne govorim o celoj opštini Bosilegrad, govorim o pojedincima zbog kojih država mora da reaguje. Imate obavezu, zbog toga ste dobili vlast, upravljate državom, da ovakve stvari rešavate, a ne da ih gurate pod tepih i da pred njima zatvarate oči. Ovo stoji kao problem. Korektno je da kažete – nemamo hrabrosti da se s time suočimo, pošto se vi sa svime suočavate, imate hrabrosti i odgovornosti. Kažite – to nije naša priča i to nećemo da rešavamo. Ostavićete to u nasleđe nekim drugim, nekim sledećim koji će doći umesto vas, ali to neće imati ni intenzitet, ni obim koji danas ima, danas kada je to moguće rešiti. Oni svoju poziciju koriste da ovakve ambicije podignu na nivo na kome će biti moguće da se rešavaju. Ovo nije stav pojedinaca, ovo je stav političke partije koja čini vlast u Bugarskoj, koja daje većinu u Bugarskoj i morate da reagujete baš zbog toga što potpisujete sporazum. A ne da zbog toga ćutite i savijate kičmu zato što potpisujemo sporazum i sad to pitanje nećemo da otvorimo. Valjda ih otvarate da ih rešavate, koliko sam razumeo ministra. "Danas se sporazumevamo zbog budućnosti". Ovo je bio naš apel da se sporazumevate zbog budućnosti. Ponavljam, ovo je stav građana Bosilegarada i vaše stranke, a pre svega SRS.
Gospođa Kolundžija, izvolite.
Verovatno nas udaljenost onemogućava da vidite tačno u koga gledam. Zaista nisam gledala u vas, niti je ono na šta sam reagovala bila reakcija na ono što ste vi govorili. Onaj na koga se to odnosi vrlo dobro zna zašto sam reagovala. Dakle, radi se o tome da ne možete nekoga nazivati stranimplaćenikom, izdajnikom, nepatriotom, ne možete u svojoj polemici optuživati nekoga da pljuje sopstveni narod i smatrati da je to legitimno. Još jedanput molim, to nije politički stav, to je diskvalifikacija koja je nedopustiva u jednoj normalnoj parlamentarnoj debati. Između ostalog, to je optuživanje za najteža krivična dela. Dakle, ovde neko smatra da je legitiman politički stav da nekoga optuži za najstrašnija krivična dela, jer se radi o izdaji, radi se o napadu na sopstveni narod i takve kvalifikacije. U tom smislu, nedopustivo je da se osećate da imate pravo da reagujete na bilo koju reč koja kaže da su gluposti to što pričate. To što vi pričate je gore od gluposti. Dakle, najblažu reč je neko upotrebioda bi vam rekao kako ne možete da govorite u parlamentu.
Gospodin Martinović, reklamira povredu Poslovnika.
Ukazujem na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, zaista vas molim, gospođo Kolundžija, nemojte toliko da se uzbuđujete i nervirate.
Molim vas, obraćajte se meni i parlamentu, a ne gospođi Kolundžiji.
Apelujem na vas da vodite računa da šef poslaničke grupe ZES iznosi, blago rečeno, neistinu. Ako mi nađete da je jedan poslanik SRS danas rekao gospodinu Šutanovcu ili bilo kome da je izdajnik, da je strani plaćenik, da pljuje po sopstvenom narodu, zaista ne znam ko je to rekao, onda sam spreman da se izvinim u ime poslaničke grupe i gospodinu Šutanovcu i gospođi Kolundžiji. Sada vas pitam, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, zaista vas uvažavam kao damu, kao lekara, imali smo pre nekoliko dana vrlo neprijatne scene u ovom parlamentu. Da li izrazi kao što su glupost, sužena svest imaju pravo građanstva u Narodnoj skupštini ili nemaju? Ako imaju pravo građanstva, onda znači svi možemo da ih upotrebljavamo, ako nemaju pravo građanstva, onda nema tog ministra odbrane ili nema tog ministra uopšte u Srbiji, ko sme da dođe u Narodnu skupštinu i kaže, recimo, narodnom poslaniku da priča gluposti ili da mu je sužena svest. Vi ste neuropsihijatar, kada nekome kažete da mu je sužena svest znači da je neuračunljiv, da je psihički verovatno oboleo itd. Ne smatram da je bilo ko od narodnih poslanika u Narodnoj skupštini u takvom psihičkom stanju. Dakle, mi smo na osnovu činjenica iznosili naše političke stavove i zato pozivam i vas, i ministra i gospođu Kolundžiju da ne unose nepotrebnu jarost, bes, neke izraze da koriste kojima zaista nije mesto u Narodnoj skupštini. Hoćete da sarađujete sa EU a ponašate se kao da ste ko zna gde, na nekim dalekim azijskim ili afričkim prostranstvima, gde je moguće doći u Narodnu skupštini i vređati narodne poslanike.
Gospodine Martinoviću, kada neko argumentuje svoj stav, pa koristi neke termine kojima hoće određenu političku ostrašćenost ili ostrašćenost stava da iznese ovde, pa i koristi neki termin koji nije sa tendencijom da uvredi bilo kog pojedinca, prosto pokušavam da odmerim da ga ne prekidam da bismo efikasno radili. Dakle, uverena da poslanici često koriste i ne baš najprikladnije termine, ali u tom žaru dijaloga, koji zapravo i treba da postoji u ovom prostoru, ne izričem mere, ne upozoravam, prosto kažem da samo treba da vodimo računa. Uvek kada neko tendenciozno vređa bilo kog poslanika koristeći neprimerene termine vrlo reagujem. Mislim da sam to i danas činili. Za slučaj da niste zadovoljni mojim objašnjenjem, predlažem da se u danu za glasanje. Zadovoljni ste, zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Možda postoje oni koji kada ih optuže i kada su čak i krivi za nekakve teške stvari ne unose emociju u to i mogu biti potpuno ravnodušni, ja nisam jedna od tih osoba. Dakle, mene zaista povređuje zbog svih mojih predaka, mog deteta, moje porodice, povređuje me kada me neko ko na to nema nikakvo pravo optužuje za najgore stvari za koje nas ovde optužuju. Ako to nekome smeta što pokazujem emociju, to je onda zaista njegov problem. Gospodine Martinoviću, možete se odmah izviniti ili tražite stenogram pa ćete videti. Vi znate da vrlo pažljivo pratim diskusiju, da beležim ono što govorite, posebno kada govorite stvari koje jesu nedopustive u komunikaciji u parlamentu. Tako ćete vrlo lako saznati da je vaša poslanica govorila o tome da mi radimo na tome da obeležimo srpski narod, da ostanemo zapisani kao zločinački narod, da je ona govorila o tome da ispunjavamo strane naloge koji za posledicu šta sve imaju. Dakle, ni jednu jedinu reč nisam izmislila. Zaista vas molim kao zamenika šefa poslaničke grupe da se izvinite i da pažljivo slušate šta govore vaši poslanici i da kada replicirate na ono što je reakcija na govor vaših poslanika imate i to na umu i da se onda prethodno izvinite za ono što su rekli vaši poslanici, a da zamolite sledećeg govornika da ne govori na isti način.
Sada gospodin Martinović i završavamo ovaj krug replika.
Dakle, gospođo Kolundžija, vi ste dama, tu činjenicu zaista uvažavam i poštujem i nemam nameru da vas na bilo koji način vređam, niti je bilo kod poslanika SRS imao nameru da vređa ni gospodina Šutanovca, ni vas, niti bilo kog poslanika ko će za ovo da glasa. Mi samo tražimo da se vodi jedna otvorena rasprava, mi samo tražimo da nam se ne baca prašina u oči da je ovo neka ekonomska saradnja koja će nam doneti, kako vi kažete, neke velike ekonomske benefite, a uzmete lepo sporazum i tu piše – Ministarstvo odbrane će da sarađuje sa Slovencima u oblasti društvenih, sportskih i kulturnih aktivnosti. Izvinite, to zaista ne razumem. Dakle, možemo li mi ovde kao narodni poslanici, uključujući naravno i gospodu iz Vlade, da vodimo argumentovanu i civilizovanu diskusiju na bazi naših političkih stavova. Ja vama nisam nikada rekao danas da ste ne znam kakva dama, da pričate gluposti, da ste neuračunljivi itd. Mi imamo pravo da iznosimo naše političke stavove. Ja bih vas zamolio, pošto nemam uticaja na gospodina Šutanovca, valjda ste mu vi neki partijski šef, da zamolite ministra odbrane da kada dođe u Narodnu skupštinu, ne mora da se slaže s nama iz SRS, on može da kaže da ovo nije istina što je rekao gospodin Dragan Stevanović, ali ne može da kaže da je to glupost. Dakle, zamolite ministra odbrane, zamolite sve vaše ministre kada dođu u Narodnu skupštinu da poštuju narodne poslanike, a što se nas tiče mi ćemo poštovani njih toliko koliko oni budu poštovali nas.
Gospodin Šutanovac ima reč.
Vrhunac je u parlamentu kada sami sebi izmislite neprijatelja, napadnete sami sebe, a onda se još i branite tako što kažete da vas je neko drugi napao. Apsolutno stojim iza toga da je neviđena glupost pričati o granicama Karlovac-Karlobag-Virovitica. Sve kazne u parlamentu koje mogu da dobijem, i gde god, tvrdim vam da je to glupost. Ali, nisam rekao za to, rekao sam za taj pamflet koji je neko objavio da je glupost. Slažemo se i vi i ja da ukoliko radimo u interesu odbrane zemlje da je pamflet, ko god ga objavio, glup. Da li se po tom pitanju radi, budite sigurni da se radi, postoje agencije koje se bave zaštitom ustavnog sistema ove države. Ako vas baš zanima, ako ste pročitali šta znači, odnosno šta podrazumeva sporazum o saradnji sa Bugarskom, ovde kaže – sporazum o saradnji o razmeni i uzajamnoj zaštiti poverljivih informacija. Znači, da bismo se bavili borbom protiv takvih gluposti moramo da razmenjujemo informacije, a da bi ih razmenjivali moramo da potpišemo sporazum. Nijedna zemlja sveta, ma koliko se vi smejali, ne može samostalno da se bavi borbom protiv organizovanog kriminala, ekstremizma, terorizma i tzv. asimetričnih pretnji koje su danas ukorenjene svugde u svetu. Mi samo želimo da napravimo partnerske odnose sa onim državnim organima koji žele s nama da se bore protiv toga. Nemojte imati nikakvu dilemu da je ovo na dobrobit svih ljudi koji žive u Dimitrovgradu, iako izražavam sumnju da je bilo ko iz DS vas delegirao da danas govorite u parlamentu Srbije u njegovo ime. Znači, to je jedan veliki nonsens, možete se smejati opet. Znači, tvrdim da nemate kapacitet da govorite ispred bilo koga iz koalicije koju čine DS i ostale stranke.
Reč ima narodni poslanik Tamaš Tot. Nije bilo elemenata za repliku, ovo je bilo zaista krajnje u redu. Gospodin Tot, izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, predstavnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, u mom govoru osvrnuću se na sporazume o saradnji u oblati odbrane između Srbije i sledećih zemalja: Španije, Velike Britanije - Severne Irske, Nemačke, Portugalije, Slovenije, Makedonije i Norveške. Saradnja će se razvijati posebno u sledećim oblastima: politika odbrane i bezbednosti, kontrola naoružanja i razoružanja, planiranje i formiranje budžeta odbrane, zakonodavstvo u oblasti odbrane, civilna odbrana i upravljanje krizama, vojna medicina, operacija za podršku miru, vojno-naučna saradnja, vojno obrazovanje i obuka, vojno-ekonomska saradnja, zaštita životne sredine u okviru vojnih potreba. Svesni smo da u savremenom bezbednosnom okruženju Srbija ne može samostalno da odgovori na sve bezbednosne izazove i pretnje, posebno ne na one globalnog i transnacionalnog karaktera. Danas bezbednost nema samo vojni karakter, ona predstavlja mnogo više od toga. Podrazumeva borbu protiv organizovanog kriminala, ilegalne migracije, borbu protiv terorizma, kao i upravljanje kriznim i vanrednim situacijama. Upravo zbog toga, nama su potrebni partneri, saveznici, da bismo se uspešno nosili sa ovim izazovima. U današnje vreme globalizacija, integracija, prisutne su u svim oblastima i na svim nivoima. Srbija ima slobodne trgovinske sporazume sa mnogim zemljama, sa ciljem da unapredi našu privredu. Takođe, sa mnogim državama sarađujemo na polju obrazovanja, preko programa razmene studenata i profesora. Upravo takva saradnja nam je neophodna i u odbrani. Naša strategija odbrane oslanja se na stabilnost regiona, na maksimalno korektne odnose sa svim državama u okruženju. Ukoliko bismo zemlje u regionu posmatrali kao neprijateljske, tada bi strategija odbrane svakako morala da bude drugačija. Izdvajanja sredstava iz budžeta za potrebe Vojske morala bi da budu znatno veća. Srbija koja ide u pravcu modernizacije i smanjenja vojnog budžeta mora da nađe način za integracije, pre svega da koristi sve mogućnosti u okviru programa Partnerstvo za mir, u kome još uvek nije zauzela sve raspoložive pozicije. U okviru samog programa postoji veliki broj komiteta i potkomiteta, a u radu određenog broja komiteta učestvujete samo ukoliko ste aktivni član programa; ukoliko ne, učešće vam je uskraćeno. S druge strane, program Partnerstvo za mir se danas bavi energetskom bezbednošću, zaštitom životne sredine, medicinom itd, širokim spektrom, ne samo odbranom. Iz već pomenutih razloga, velika je šteta što Srbija od kraja 2006. godine do danas nije u potpunosti učestvovala u programu Partnerstvo za mir. Naivno je verovati da možemo da nastavimo sa napretkom ukoliko izostanemo iz ovog programa, u kome samo Ruska Federacija ima 40 predstavnika u sedištu NATO-a u Briselu. Svaka vrsta izolacionizma na kraju će rezultirati velikim minusom, pre svega u ekonomskom i u socijalnom statusu građana Srbije. Nadam se da će u toku ove godine biti ostvaren značajan napredak u programu Partnerstvo za mir. Važno je reći da osim poštovanja i ugleda koji je vojska ponovo zadobila među građanima, Vojska Srbije uživa i veliki ugled i van granica naše zemlje. To poverenje iskazano je i kroz želju da učestvujemo u mirovnim misijama. Podsetiću vas da, recimo, u Čadu naši mirovnjaci brinu o zdravlju celog kontingenta mirovne misije UN. Naša vojska poštovana je ne samo u vojničkom smislu, već i u vojnomedicinskom, što svakako predstavlja značajno priznanje. Vojska Srbije ima izuzetno kvalitetne odnose sa mnogobrojnim vojskama širom sveta, što onih koje su pri NATO-u, što onih koje su van tog saveza, kao i među zemljama nesvrstanim. Imamo dobre odnose sa Kinom, Amerikom, Norveškom, Portugalom, Irakom, Alžirom i mnogim drugim državama. Ovakvi odnosi nisu samo za dobrobit sistema odbrane, već su za dobrobit svih građana Srbije, jer u mnogim zemljama upravo sistem odbrane je glavni pokretač privredne saradnje. Srbija je danas najveći proizvođač i izvoznik naoružanja i vojne opreme na Balkanu. Naši proizvodi ispunjavaju sve standarde, a najpoznatiji smo po municiji svih kalibara. Izvozimo na tržišta od Indonezije do SAD. Ipak, najbolju saradnju imamo sa tradicionalnim kupcima, sa onim zemljama koje su još u vreme SFRJ svoje oficire školovale u našim vojnim akademijama. To su Irak i Alžir. Očekujemo ponovo uspostavljanje saradnje sa Libijom, Egiptom, Kuvajtom. Pored saradnje po pitanju izvoza oružja, odličnu saradnju imamo i u oblasti vojnog školstva. Oficiri iz pojedinih zemalja ponovo dolaze kod nas na školovanje. Trenutno, tu je grupa oficira alžirske vojske na postdiplomskim studijama, što daje veliki doprinos promociji celokupnog sistema odbrane, pa i odbrambene industrije, jer gotovo sve fabrike ostvaruju prihode i same se izdržavaju. Kada smo već kod fabrika, važno je reći da je i Namenska industrija dignuta iz pepela, jer upravo te fabrike bile su urušene, a iz takve situacije stigli smo ponovo na lidersku poziciju. Rad fabrika u vreme svetske ekonomske krize svakako pomaže državi da smanji spoljnotrgovinski deficit, ali i da doprinese otvaranju novih radnih mesta, što je još jedan pokazatelj da nam je saradnja sa ostalim državama potrebna, pored bezbednosnih, ekonomskih i socijalnih razloga.
Iskorišćeno sedam minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, posle njega narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo, danas govorimo o deset zakona koji se odnose na sporazume o vojnoj saradnji sa različitim državama. Što se tiče SNS, takođe pojedini od ovih sporazuma su sporni. U svojoj diskusiji neću govoriti o njima. Govoriću o jednom sporazumu koji ne bi trebalo da bude sporan ni za jednu od poslaničkih grupa. To je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Irak. Poznato je, gospodo, da je Republika Irak u vreme SFRJ bila naš značajan partner i da je posebno dobra saradnja ostvarena u oblasti namenske industrije, gde su se godišnje ne samo na izgradnju objekata vojne infrastrukture, već u izvozu našeg naoružanja i vojne opreme, pa čak i u izradi namenskih kapaciteta na teritoriji Iraka, ostvarene sume kretale čak i u milijardama dolara. Dobro je što se sada nastavlja taj kontinuitet. Neko od kolega reče da je prošle godine Namenska industrija ostvarila najveći izvoz, da je to oko 300 miliona dolara, a po nekim mojim saznanjima mislim da je najveći deo tih sredstava ostvaren izvozom u Republiku Irak. Gospodine ministre, mislim daste otprilike pre dve godine, i vi, a i predsednik države, govorili o poslu stoleća, o nekih 245 miliona dolara, o sporazumu, odnosno o ugovorima upravo sa Republikom Irak. Radilo se o naoružanju, municiji, zatim o zaštitnoj opremi, kao i o avionu za početnu obuku pilota "Lasta". Znam da se deo tih programa ostvaruje. Govorio sam i ranije u ovoj skupštini da ipak sve u tim ugovorima nije bilo baš transparentno, posebno kada je u pitanju zaštitna oprema, jer je iračka delegacija bila u Zrenjaninu, gledala, probala, ispitivala opremu firme "Mile Dragić", koja ima kapacitete koji prevazilaze potrebe ne samo Srbije, nego verovatno i bivše Jugoslavije, pa čak i Balkana, a da zatim nije sklopljen ugovor sa tom firmom, već su u Srbiji podignuti novi kapaciteti za proizvodnju te opreme, a pojedini segmenti te opreme su i uvoženi, što znači da tih 110 miliona dolara, koji su bili predviđeni za tu opremu, ipak nije ostalo sve u Srbiji. Nešto od toga dobili su Izraelci, nešto od toga dobili su Kinezi. Moja pitanja, gospodine ministre, neće imati veze s tim. Samo kažem da to nije baš sve bilo transparentno. Radi se o tome, da i kada ste vi bili u Iraku da potpišete ovaj sporazum, pored aviona "Lasta", govorilo se i o jednom drugom potencijalnom proizvodu srpske Namenske industrije, a to je OVT – oklopnom vozilu točkašu "Lazar". Samo da vas podsetim, pre pojave i pre nego što se uopšte u Srbiji počelo govoriti o tom proizvodu, Ministarstvo je pokrenulo i Generalštab, taktičko-tehničku studiju o OVT – oklopnim vozilima točkašima osam puta osam. U razmatranje su uzete četiri sigurno najkvalitetnija vozila koja su tada bila u proizvodnji. To je svakako finska "Patrija", švajcarska "Pirana", ruski "Bet er 90". Kritikovao sam ovo zbog toga što se iz same te studije moglo videti da postoji jedno navijačko opredeljenje prema finskom vozilu "Patrija". Dobro je da nismo ušli u taj ugovor. Svakako sam pozdravio, kada se odjedanput počelo govoriti o našem domaćem oklopnom vozilu "Lazar". To vozilo je bilo predstavljeno. U Irak ste nosili u elektronskoj formi i prikazali Iračanima. Čak ste rekli da su oni zainteresovani za takvo vozilo. Koliko znam, to vozilo nije osam puta osam, nego je vozilo šest puta šest. To je u redu. Pozdravio sam i mislim da bi to uradio svaki građanin Srbije, da se u FAP-u u Priboju ili bilo gde u Srbiji ostvari mogućnost da proizvodimo takva vozila. Gospodine ministre, kako se odjednom prestalo govoriti o "Patriji", tako se odjednom prestalo govoriti i o "Lazaru". Ovih dana u štampi se govori o vozilu četiri puta četiri, koje bi se opet proizvodilo tamo u Priboju, u saradnji sa nekom austrijskom firmom. Svakako da je našoj vojsci možda potreban i određeni broj takvih vozila, ali prvenstveno su potrebna vozila osam puta osam. Međutim, moje pitanje na koje želim odgovor, gospodine ministre, vezano je za "Lastu". Da li je, gospodine ministre, istina da taj projekat kasni? Da je prema Iračanima već trebalo da izvršimo određene obaveze kada je u pitanju projekat "Lasta"? Da li je tačno da su irački piloti već bili u Srbiji, ali nisu imali mogućnost da lete na tom avionu? Zašto vam ovo govorim? Svakako podržavam sve ove projekte, ali ne može niko da se igra ugledom ove države, ugledom koji je naša namenska industrija mukotrpno godinama radila i izgradila. Da li je to SDPR, da li je to UTVA, to apsolutno nije važno. Ali, ako nam dođu irački piloti da lete ovde, zna se šta će posle toga uslediti. Uslediće nabavka tih aviona. Vezaćemo ne samo Iračane, nego i druge za našu Namensku industriju, a kako se danas dešava da oni koji su se nekada školovali ovde, danas se nalaze na visokim funkcijama u velikom broju zemalja u razvoju ili u nesvrstani zemljama kojima smo i mi nekada pripadali. U odnosu na sve druge zemlje, imamo, uvek,na početku, pre nego što počnu razgovori, jedan plus, upravo zbog toga što smo školovali ljude koji se danas nalaze na tim visokim funkcijama. Onda nije dobro, ali vas molim da mi vi to potvrdite, možda moje informacije nisu tačne, da dođu irački piloti ovde, da im se ovde obezbedi provod da igraju nekakve fudbalske utakmice, ali da oni lete na avionu "Lasta", jer taj avion nije napravljen tako da može da služi za početnu obuku pilota, i da kada je prvi put poleteo, da su na njemu mogli da lete samo iskusni piloti. Jasno je zašto je nama potrebna "Lasta". Suština, ili je samo u jednoj rečenici odgovor – da li neko može da se igra ugledom naše namenske industrije? Da li je tačno da ovaj projekat mnogo kasni, što svakako onda govori o tome, da makar kada su u pitanju Iračani, da tu ima određenih problema i da bi možda trebalo da se preduzmu neke mere da se pronađu ljudi koji su odgovorni, zašto nisu svoje neke ugovorne obaveze ispunili na vreme.
Iskorišćeno od vremena poslaničke grupe je 9 minuta i 45 sekundi. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Apropo ugovora koje je državno preduzeće "Jugoimport" SDPR napravilo sa Irakom, nikada nisam rekao da je posao stoleća. To je rekao direktor "Krušika", Davidović, u Fabrici "Krušik" i pridružujem se tome, ukoliko u fabrici misle da je to posao stoleća, to jeste posao stoleća. Interesantno mi je da i dalje uporno pokušavate da zaštitite jednog privatnika koji u Srbiji, navodno, proizvodi određenu balističku opremu. Malopre ste mu čak i ime pomenuli. Ne znam da li je sponzor, ali je takođe interesantno, kako ne želite da kažete potpunu istinu. Kažete da je izgrađen novi kapacitet. Gde? Ko je izgradio? U toj istoj fabrici "Krušik". Je li tako? To je državna fabrika. Tačno je da su određeni segmenti tih pancira uvoze. A ko ih ne uvozi? Da li ih i taj drugi proizvođač ne uvozi? Recite mi samo? Uvozi ih i on. Tačno je da sa izgrađenim kapacitetima, uz te uvozne komponente koje se uvoze, to je bila najjeftinija ponuda na tržištu. Jeftinija od ponude tog koji i u parlamentu čak uspeva da dobije mogućnost da se njegovi lični interesi štite. Po pitanju "20 lasti" raspolažete poluinformacijama. Prvo, Ministarstvo odbrane nije ugovornik tog posla. Mi smo neko ko promoviše naš sistem odbrane i odbrambenu industriju, ali ne sprovodimo mi ugovor niti radimo na tim ugovorima. Na tim ugovorima rade kompanije u Srbiji i preduzeća. Tačno je da je ta "Lasta" kao projekat ako se ne varam, u 1995. godine, ne, 1985. godine, a više ni ne znamo koliko traje taj projekat, završen je u mom mandatu. Kao ministar sam insistirao na VTI da se taj projekat završava. Tačno je da je 20 takvih letilica prodato Iraku. Ono što vi ne znate, tri letelice su već primljene od strane iračkih pilota. Ovih dana treba da se transportuju za Irak. Ono što je još važnije, tačno je da je napokon, "Utva" u Pančevu ušla u proizvodnju aviona, što nije verovatno više decenija bilo. Da li postoje određeni problemi? Vidite, u proizvodnji ne možete da se pozivate na tradiciju. Morate na kvalitet. Tradicija u proizvodnji je lepa u marketingu, ali kada treba nešto da usvojite novo, to ne može po tradiciji, jer sve to novo ne iziskuje tradiciju, već novu tehnologiju i nova znanja. Nažalost, nova tehnologija u Srbiji postoji u malom broju fabrika i preduzeća. Uglavnom su u onim fabrikama i preduzećima koje su investirale baš one zemlje koje su danas više puta pomenute kao neprijateljske. S druge strane, moram da vam kažem da znate da razvijamo i završavamo ičuvenog "Bumbara", i završili smo i "Vrapca" koji će leteti ovih dana na promociji i činimo maksimum da doprinesemo odbrambenoj industriji i da pomognemo njenom izvozu. Ono što je činjenica, taj ugovor je bio samo jedan od ugovora koji su napravljeni. Reći ću vam da ćemo vrlo brzo dobiti jedan ugovor, za koga neću reći da je ugovor veka, ali ću vam reći da je ugovor koji je u nivou najboljih ugovora, recimo, izvoza tenkova u Kuvajt devedesetih godina. Sada spremamo jedan novi ugovor koji će biti i transfer tehnologija i znanja i nečega što je jako važno, a to je da napokon izvozimo našu pamet, što nismo radili dugi, dugi niz godina.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, pravo na repliku.
Gospodine ministre, možda se nismo razumeli. Apsolutno kada je u pitanju ta privatna firma, ne želim ovde da budem njezin promoter. Ali, svakako da svaka firma koja proizvodi u Srbiji zaštitnu opremu moraće iz Holandije prvenstveno da uveze one specijalne tkanine. Ali, da se iz Izraela uvoze one pancirne ploče, to otprilike onda znači da se svi segmenti uvoze i da se samo ovde nešto iz Kine, nešto iz Izraela spaja. Ovo sada kad ste rekli da smo već predali tri aviona Iraku, da li ste mislili da su to tri letelice tipa Lasta? U svakom slučaju, pozdravljam ako je to tako, jer onda vi potvrđujete da projekat Lasta nema nikakvih problema. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Nema.) Dobro, gospodine ministre, zahvaljujem se na informaciji.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Da li se mi dobro ne čujemo ili ja ne govorim dovoljno razgovetno? Postoje problemi, naglašavam, dugi niz godina i "Utva" i druge fabrike nisu imale proizvodnju na nivou koju sada imaju. "Utva" dugi niz godina nije ni proizvodila avione. Znači, ona je porušena u toku bombardovanja, s jedne strane, i tehnološki totalno devastirana. Ulaskom SDPR u tu kompaniju, ona se vraća na tržište i napokon Srbija ulazi u one zemlje koje proizvode školski avion. Složićemo se da je to mali broj zemalja na nivou cele Evrope i celog sveta. Postoje problemi. Bila su tu određena kašnjenja, ali kao ministar odbrane na ta pitanja ne dajem odgovore. Zbog čega? Nisam odgovoran. Razumete, ta pitanja postavite onima koji su odgovorni. Ukoliko nama iračka strana, razumete, ne kaže da ima problema u ugovorima i ugovaranjima, već nam to kažete vi ovde, onda se pitam za čiji interes vi to pričate. Potpuno je jasna potreba da se u taj ugovor koji se radi sa arapskim zemljama plasira informacija o navodnom velikom učešću izraelske robe u tim ugovorima, ne bi li se ti ugovori raskinuli, jer se zna da arapske zemlje ne žele da kupuju opremu iz Izraela. Vi to tendenciozno radite i sada, i to radite za interes te iste privatne firme koju ste malo pre sami pomenuli i to mogu da vam čak i dokumentujem. Znači, opšte je poznato da je cena proizvoda koje ja ta firma imala svojevremeno kad ste vi bili u Ministarstvu odbrane uvek bila takva da se kupovala. Zbog čega? Zato što ste vi svojevremeno imali u TOC-u jedino sertifikovanu tu robu. Toga više nema i neće ni biti. Otvorili smo tržište i ko hoće da prodaje u zemlji i inostranstvu, mora da ima kvalitet i cenu. Ne možemo mi da prodajemo skuplje u inostranstvu nego što nama neko nudi. Raspitajte se koja je bila jedinična cena po komadu. Znači, naprosto nije prirodno i ne vidim uopšte zbog čega dozvoljavate sebi, kao čovek koji je bio u sistemu, da podržavate nekoga ko je ogroman novac stekao na račun sistema kome ste vi pripadali. Znači, totalni apsurd.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe LDP je sedam minuta. Posle njega reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ako su evropske integracije jedan od spoljnopolitičkih ciljeva Vlade Republike Srbije, onda je sasvim logično da vladajuća koalicija i Vlada Republike Srbije, kao svoj kratkoročni cilj, preuzme cilj LDP koji treba da bude definisan kao realizacija projekta evroatlantskih integracija, a to podrazumeva početak pristupanja Srbije NATO paktu, iz bezbednosnih, političkih i ekonomskih razloga. Imajući na umu i u vidu činjenicu da je proglašena vojna neutralnost Republike Srbije neodrživa zato što počiva na jednoj rečenici u rezoluciji o KiM koju je usvojila Skupština Republike Srbije pre nekoliko godina i koliko ta rezolucija o KiM danas u sebi ima života i može da se primenjuje, toliko je i ta rečenica može da bude osnov da Republika Srbija i dalje bude vojno neutralna. Zašto govorimo o bezbednosnim, političkim i ekonomskim aspektima pristupanja Srbije NATO paktu? Iz jednostavnog razloga što nijedna država u okruženju danas ne vodi politiku spram NATO pakta kao što je vodi Republika Srbija. Mađarska, Bugarska, Rumunija, Makedonija, Albanija, Crna Gora, Bosna i Hercegovina, Hrvatska, sve su to države koje su članice NATO pakta ili koje su predale kandidaturu za članstvo u NATO paktu. Sasvim je razumljivo da to uradi i Srbija, kako bi ojačala svoju bezbednosnu garanciju, sa jedne. Ako govorimo o političkom aspektu, mi moramo jasno ovde u Skupštini Srbije da kažemo da NATO pakt odavno više nije samo bezbednosna kategorija, da NATO pakt, pored ove bezbednosne komponente, u sebi nosi i političku i ekonomsku komponentu, odnosno u NATO paktu su sve one države koje su želele da ojačaju svoj demokratski kapacitet. Članstvom u NATO paktu Srbija će konačno moći da kaže dosta one politike koja je 1990. godine stvorila od ove države državu koja nije bila vredna spomena na međunarodnoj sceni, odnosno mi ćemo članstvom u NATO paktu moći da maknemo onu atmosferu koja omogućava kreatorima te politike iz 90-ih godina veoma brzo angažovanje i veoma brzo skupljanje potpisa kada ministar Vojske, ministar odbrane samo u jednom svom intervjuu pomene NATO pakt. Takođe, ako govorimo o ekonomskim aspektima, mi moramo da kažemo da članstvo u NATO paktu donosi odlučujući korak u povećanju stranih investicija, jer investicije idu ondje gde je novac siguran, a sigurne su samo u onim zemljama koje imaju rešen problem svoje bezbednosti i takođe, sve zemlje koje su prošle proces tranzicije, kao što prolazi trenutno Srbija, i koje su postale članice Evropske unije, prošle su prvo kroz proces pridruživanja NATO paktu i u tom procesu došlo je do naglog povećanja stranih investicija. Na samom kraju, želeo bih da kažem da LDP nikada nije imao problem sa Vojskom, kao institucijom, ali smo i suviše često imali problem sa svim onim što je Vojska radila kao politički instrument nekih političkih elita. I takođe, Vojska Srbije, odnosno Vojska Jugoslavije je prethodnih godina, odnosno zadnjih godina 20. veka često bila zloupotrebljavana. Mi moramo konačno da prekinemo sa tom praksom, a tu praksu možemo da prekinemo samo transformacijom Vojske Srbije i transformacijom Vojske Srbije u takvu vojsku koja će biti ravnopravan partner svim vojskama koje su u NATO paktu. Hvala.
Četiri minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodna poslanica Smiljana Milisavljević i ona je poslednja prijavljena na listi narodnih poslanika u prijavama za reč. Izvolite.
Koliko imam vremena, gospođo Čomić?
Na raspolaganju poslaničke grupe je 22 minuta i 30 sekundi.
Nemojte da se sekirate, častiću vas nešto malo vremena, da što pre odemo u tu Evropu. Naravno, gospodine Šutanovac, sve što budem rekao nemojte, molim vas, lično da shvatite. Vi imate velike simpatije kod mene, prvo, zato što ste naučili dobro zapadnu granicu Srbije, više puta ste demonstrirali da to znate. Taj vaš vrednosti sud o toj granici, to je nešto problematično, ali ste zapamtili tačno koridor, kote, tačke, tu vas podržavam apsolutno. Druga stvar, vi ste moj Topličanin. Gde mi iz herojske Toplice jedan na drugoga? Ne ide nikako. Nema nam ga Mićuna, pa da budemo još jači. Nije to samo šala, nego i velika zbilja. Sada bih krenuo redom. Vidite, otkad smo uključili ove naše mlade poslanike, izveštili se oni, gospodine Šutanovac. Vidite šta napravi ovaj Stevanović? Lepo vam objašnjavao, vi njega napadoste, Nada jadnica, samo što nije kukala još. Ali, evo ga i papir iz opštine, iz njihovih struktura, to ću kasnije da vam dam. Znači, sve što je rekao Stevanović piše tu. On ima taj poslanički kapacitet da kaže, pa ga vi tumačite kako hoćete. To ću posle da vam dam, samo da potvrdim onu osnovnu tezu da, kada je u pitanju SRS, ne pričamo to baš tako nasumice, šta naiđe, onako džumle, što bi rekle moje Nišlije, nego ipak ima to nekog smisla, ima nekog sistema. No da se vratimo na ovih devet zakona, ne deset, kao što smo malopre čuli, koji se tiču te saradnje naše vojske sa inostranim vojskama. Vidite, rekoste – za proteklih deset godina dobili smo, ili malo više, pomoć od ovih država iz NATO pakta. Šta se podrazumeva pod pomoću, gospodine Šutanovac? Dobili smo i kasetne bombe, dobili smo osiromašeni uranijum, dobili smo i svojevrsnu epidemiju, kako kažu Paja Momčilov i njegove kolege lekari, ovog umiranja od karcinoma, ali naravno, nijednog trenutka ovo što pričam ne stavljam vama na teret, vama na dušu. Zna se ko je bombardovao, ko je bacao, ko je kružio ovde, ko je "Milosrdnog anđela" angažovao zbog KiM pa pogodio Novi Sad. Sve se to zna. Dalje, rekoste da smo za ovih nekoliko godina dobili velike investicije. Da vas podsetim, 2000. godine je bilo reči – čim dođe DOS odmah šest i po milijardi preko granice dolazi. Neko je u to poverovao. Poverovali su ljudi i za besplatne akcije od hiljadu evra. Besplatne akcije hiljadu evra? Koliko košta to? Pa, nije baš tako. Beše i "Fijat" itd. To na dušu svakome ko saopštava, a još više na dušu onima koji pristaju, saučestvuju i veruju u to. Kažete, dve milijarde i 700 miliona nekih investicija je došlo. Verujte da građani Republike Srbije to nisu videli, nisu ni osetili. Ne kažem da je to išlo preko Ministarstva odbrane. To je jedna politika, proevropska politika. Dolazi neka pomoć. Zna se koliko koštaju usluge koje se plaćaju u inostranstvu. Zna se sve, i pranje para itd. Gospodine Šutanovac, to vama uopšte ne stavljam na teret. Nemate potrebe da se osećate prozvanim niti bilo kome u ovoj sali. Ali vam samo kažem da kada se saopšte podaci o tim investicijama, pa da li je pomoć, da li je grinfild itd, slabo se to primećuje. Čim se to slabo primećuje onda se podgreva sumnja. To je potpuno normalan logički proces. To kada građani razmišljaju i rezonuju tako to nije sužena svest, da znate, nego ima nekog osnova da se o tome razmišlja. Pričate o nekim investicijama, da nisu došli neki stranci neki naši ne bi mogli da rade itd. Pa ste pominjali neke firme. Neću da ulazim u to. Evo, juče je bio neki ugovor, pa kaže kreće fabrika tamo u Leskovcu, za svakog novog zaposlenog četiri hiljade evra država daje itd. Niste vi to rekli, to je Mlađa juče rekao u Leskovcu za čarape. Bilo je na televiziji. Verujem RTS-u. Da li znate zašto mu verujem? Zato što plaćam pretplatu. Ne bih plaćao pretplatu da vam kažem iskreno, ali moram da plaćam jer biste me prozivali posle, pa da kažu posle kakav je to poslanik koji ne plaća pretplatu. Zato plaćam zato što mi je gusto, zato što me je strah. Sve i svašta možete da izmislite ovde. Sada da vidimo šta ste sve to izmislili. Potpuno nepotrebno ste, gospodine Šutanovac, ušli u neku raspravu s nama. Znate da imamo taj pres-kliping, da sve beležimo, pamtimo itd. Vidite, 31. maja 92. godine bili su savezni izbori za Saveznu skupštinu, dva veća, Veće građana i Veće republika. Doduše, za Veće republika nije pošto se išlo preko Narodne skupštine. Formirana je Vlada. Na čelu Vlade Milan Panić. Budite sigurni da nije srpski radikal. Stavite ga gde god hoćete. Posle nekoliko dana je izabran prvi predsednik SRJ Dobrica Ćosić. Sa svima je u prijateljskim odnosima, ali mu se ne sviđa SRS. Nemojte da ga stavljate nama na teret, molim vas, nije lepo. Ministar inostranih poslova - Ilija Đukić. Pošto je došao iz Kine, bio je tamo ambasador, verovatno nije ni znao da postoji SRS u to vreme u SRJ. Ministar informisanja - Miodrag Perišić, jedan od osnivača DS. Pričam samo o činjenicama, molim vas. Momčilo Grubač je bio reformista itd, ali više pripada vama nego nama. Ograđujem se. Od Tibora Varadija se ograđujem, on nije srpski radikal. Molim vas, nemojte njega da napadate. I da ne pričam dalje. [[Žagor u sali.]] Hoćete li još da nabrajam vaše kadrove? Dobro. U Skupštini je bio gospodin Dragoljub Mićunović, Desimir Tošić. Vi ne znate u to vreme, tada sam bio poslanik i isto sam sedeo ovde i isto je Mićun tamo sedeo. Desimir Tošić, Miroljub Labus. Miroljub Labus je ostao zapamćen po tome što smo ga učili šta je budžet. Dve godine nije znao šta je budžet. I bio je ovaj što je ambasador bio u Americi, profesor sa Ekonomskog fakulteta, zaboravio sam mu prezime, ali bili smo tu. Znate da je i tada donet Zakon o materijalnoj transformaciji Vojske Jugoslavije. Pretpostavljam da ovi što su skinuli uniformu, što sede pored vas, da se sećaju tog perioda, pa su obuhvaćeni i stanovi i materijalno-tehnička sredstva itd. Sve da vas podsetim, mogu da vas podsetim i za Pale. Ne vidim ništa loše što se tamo jeo vo, odmah da vam kažem. Kada Srbi međusobno sarađuju ja sam prezadovoljan, to vam iskreno kažem, ali nekako mi je čudno to vaše odricanje od svega i od svačega. Meni je bilo drago kada Radovan Karadžić pređe preko Drine pa ode kod Mićunovića ili kod Ljube Tadića. Stvarno mi je bilo drago. Ne treba toga da se odričete. Što napadate SPS? Nemojte, to su vaši koalicioni partneri, da li vam se sviđaju ili vam se ne sviđaju, sednite u neku sobu pa se dogovorite. Nemojte da trpate nama, tada da smo mi bili proganjani. Em, tada proganjaju i sada ponovo proganjaju. Dajte, nađite neku meru. Znači, ovaj program danas je preporučljiv za sve uzraste zato što poprilično pomaže. Neko reče, tu je Kole, Kosta je to malopre rekao. Kaže – kakav je to vaš stav kada je u pitanju Španija itd, ako sam dobro razumeo? Da li znate o čemu se radi? Osnovna poruka naša je bila u uvodnom izlaganju, a dao sam ga u ime SRS, da povučete ove predloge zakone. Pa, mi poštujemo što Španija nije priznala nezavisno Kosovo, pa smo vam dali podršku kada ste ambasadora častili odnosno dali neko odlikovanje. Mi svaku državu podržavamo koja ima hrabrosti da kaže da ne priznaje nezavisno Kosovo. Podržavamo i svaku državu i smatramo da nam je prijateljska koja je u ovom sporu odnosno u ovom postupku, pošto to nije spor, pošto nema formalno-pravno suprotstavljenih strana, pred Međunarodnim sudom pravde dali pozitivno mišljenje u prilog našem stavu. Cenimo, poštujemo. Kažemo otvoreno, to su naši pravi iskreni prijatelji. Ali, molim vas, ima nekih stvari gde moramo da zastanemo, da se orijentišemo, da ne napravimo grešku. Pazite šta kaže Ministarstvo odbrane. Gospodine Šutanovac, ovo je sa vašeg sajta, Ministarstva, tako da sve što budem pročitao, ako budete prigovarali onda ili sebi prigovarate ili ovom vašem čoveku iz Ministarstva koji je dao intervju. Državni sekretar nije mačiji kašalj. To je ipak zvaničnik Ministarstva, to je sa vašeg sajta skinuto, gde vi kažete šta su prioriteti vašeg ministarstva. Ali, to su prioriteti državne politike. Ministarstvo koje se bavi ekologijom može da stavi ekologiju na prvo mesto, ali Ministarstvo odbrane, Ministarstvo policije, Ministarstvo spoljnih poslova zna se da moraju da slede ono što je zacrtana državna politika po prioritetima kako je nadležni organ odredio. Vidite šta ste rekli. "Prioriteti: evropske integracije, odbrana teritorijalnog integriteta i suvereniteta na Kosovu i Metohiji, regionalna saradnja i ekonomska saradnja sa svetom. Što malo ga niste obrnuli ovo? Mi mnogo više kao država zavisimo od toga da l' ćemo da sačuvamo teritorijalni integritet i suverenitet, nego od evroatlantskih integracija. Sinoć sam gledao na televiziji jednoga, kažu da je nekada bio predsednik, pa on kaže "i Srbija i svet". Znači, nema alternative, nego on tera, ali on je otišao u Hag. Isporučili ste ga u Hag. Taj vrednosni kriterijum je nešto problematičan, sumnjiv. Znate, koga zmija peči, on se i guštera plaši. Evo vam sada primera u ovim vašim tekstovima sporazuma koje ste nam dali ovde da ratifikujete. To je vrlo interesantna stvar. Na bazi iskustva ne moramo da idemo mnogo daleko, da ne idemo na diližanse, kao što beše neko juče ovde pričao ili golube pismonoše, da krenemo na devedesete godine naovamo ili da krenemo od 1381. godine. Gospodine Šutanovac, malopre ste rekli da su te glasine, ti pamfleti što se pišu, da su to obične gluposti. Samo da vas podsetim, 1981. godine u Prištini, evo ga i Veljko, on će da vam potvrdi, iza vas je, studentske demonstracije su krenule zbog tanjira pasulja u studentskom domu. Je l' tako Veljko? Rekli su da je to izgovor. Ovaj pamflet može da bude izgovor, ali nešto krupno može da se valja. Ne morate baš da idete u detalje, ja vas shvatam. Shvatam da su svi držani službenici koji nastupaju prema inostranstvu špijuni. Špijuniraju za svoju državu i to podržavam, odmah da vam kažem. I podržavam, ako su ova dva gospodina, gospodine Šutanovac, Branislav Milinković, to je naš ambasador tamo, i ovaj vaš vojni predstavnik Nebojša Đukanović, general, brigadni general, ako idu tamo da skupe tu dokumentaciju da mi upoznamo neprijatelja, tu je svaka podrška. To što se vi bili na nekom školovanju, ako je to u funkciji da znate kako diše neprijatelj, pa ja vas podržavam. Ja vas podržavam, evo Kosta i ja idemo u tu Parlamentarnu skupštinu NATO pakta, samo se bavimo špijunažom. Skupimo dokumentaciju da čujemo šta ovi pričaju, šta ovi razmišljaju. Sada smo uvatili da je glavna stvar energetika. Zato je vuna kod Amerikanaca, kod EU, kad je u pitanju Rusija - postoji opasnost ako zavrnu naftovod i gasovod, ekonomska kriza u Zapadnoj Evropi. Zato oni njih poštuju. Mi to podržavamo i zato vas mnogo ne čačkam - te letilice, bumbar, glista itd, ne, to mene ne interesuje. To je struka. Mene interesuje politika. Dajte efekte od te politike. Gospodine Šutanovac, evo vam jedan primer. Ne očekujem da mi vi odgovorite, odmah da vam kažem iskreno, nemojte da se shvatite prozvanim. Nado, ne očekujem ni od vas. Evo o čemu se radi. Uzeo sam ovaj Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma, pa tu je sad Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Severne Irske, ako izostavimo ovu vojnu saradnju u pogledu sportista za premijer ligu, onda moram da vam skrenem pažnju da recimo u preambuli ovog sporazuma stav 2. kaže – imajući u vidu potrebu da doprinese jačanju mira, stabilnosti i razvoju odnosa između zemalja u Evropi i svetu, u duhu Povelje UN. Pazite, Ujedinjeno Kraljevstvo se poziva na Povelju UN, pa onda Helsinškog završnog akta i Pariske povelje za novu Evropu. Ja se pozivam na ovu dokumentaciju. Savezna Republika Jugoslavija, bivša SFRJ, ona se pozivala na ove akte - da granice ne mogu da se promene u Evropi, da mora da se poštuje, da se razvija saradnja, susedstvo itd. Pa u Povelji piše da ne može da bude bombardovanja. Zna se, Savet bezbednosti, pošto mu je glavni zadatak očuvanje mira i uspostavljanje mira, ali se zna procedura kako se donosi rezolucija, kako se donosi odluka, koje se države blokiraju, šta se blokira itd. Vidite, oni su koji su kršili to, znači imamo dokaz da je kršeno. Zašto imamo dokaz? Pa, vodili smo postupak, pa vi ste zastupali, kada kažem "vi", nova vlast je zastupala onu našu tužbu protiv država NATO pakta. Naš Đerić je zastupao tamo, išao je, borio se, pali smo na nadležnosti. Kaže - Savezna Republika Jugoslavija nije bila članica UN, ne primenjuje se Statut. Pa ne leži vraže, posle dve godine - primenjuje se kada je u pitanju tužba BiH. Vidite kakvi su to kriterijumi. Sve ove povelje koje sam pomenuo, međunarodne dokumente, ova jedna univerzalna i ove dve koje se odnose na Evropu podrazumevaju – da nema nasilne promene granica. Čak su toliko daleko išli, ako se pojavi sumnja da može da izbije neki konflikt na nekoj teritoriji, da li između dve države ili unutar neke države OEBS šalje svoje posmatrače da se to smiri, da se sredi itd – a oni prekršili to. Čak su Nemci, sećate se 1999. godine, prvi put posle Drugog svetskog rata dobili pravo da vojno intervenišu u nekoj državi, zbog one njihove prošlosti i agresivnog rata koji su vodili oni su trpeli te sankcije. Sada mi vi kažete kada da im verujemo. Šta, sada će da promene mišljenje o Povelji UN, o Pariskoj povelji za novu Evropu? Taj dokument se nije menjao. Sve su to dokumenti iz 1980. i neke godine, koji su obavezivali 1990, 1991, 1995. i 1999. godine i kada smo hteli da primenimo Rezoluciji 1244 preko Saveta bezbednosti itd. Pa su rekli – ma gotova stvar. Amerikanac reče pred vama – zaboravite ovo što ste pričali. Evo da idemo na ovaj drugi ugovor. Isto je Sporazum sa Nemačkom i tu se u preambuli u stavu 2. kaže – Pariska povelja za novu Evropu, pa dokumenti OEBS itd. Samo vam dajem primere – da ne smete bezrezervno da verujete u sve, jer stičem utisak da se ovde veruje u sve. Čim dolazi nešto iz EU, to je tako – to mora da se prihvati, ne sme da se odbije. Ne valja za nas – znamo da ne valja, ali moramo da se prikažemo da sve to prihvatamo, da su sve to neke vrednosti. Voleo bih da Srbija bude centralistička država, ni manje ni više nego isto kao Francuska – eto zalažem se za to. Ali se kod vas menjaju kriterijumi. Kažete – jeste u Francuskoj, ali nije u Holandiji, nije u Belgiji. Onda ćemo da izvučemo ono što je iz Holandije i Belgije da ga primenimo ovde, a nećemo ono što je iz Francuske. Tako tumačite te evropske standarde. Naravno, stalo nam je do dobrosusedskih odnosa sa svima. Naravno da nam je još više stalo da nam budu prijatelji oni koji shvataju našu poziciju i naravno da treba da se sarađuje, ali ta saradnja ne sme da podrazumeva da se odričemo nečega, da pristajemo na nešto. Osnovni problem kod ovih ugovora, gospodine Šutanovac, jeste što sada ja iznosim naš stav. Možda se vama ne sviđa, ali je to naš stav. Mi smatramo da ovi prioriteti o kojima je pričao predsednik Republike, Vlada se izjasnila, vidim da ste prihvatili i vi u Ministarstvu, jeste, znači posle ovih reči - to su odbrana teritorijalnog integriteta i suvereniteta na KiM, regionalna saradnja i ekonomska saradnja sa svetom, a evropske integracije ukoliko su vaši prvi prioriteti. Malo smo samo pretumbali te prioritete, zbog čega? Nalaže nam Ustav Republike Srbije, a svi smo vodili kampanju da se donese baš onakav Ustav, sećate se, pa smo gutali neke stvari, neke stvari su prošle bezveze, ali nema veze. Stalo nam je da u preambuli bude KiM, pa smo nagurali u zakletvu predsedniku Republike – vernost KiM-u. To je ta priča. To je ta priča, i ima ta priča i drugi deo. Rusija smatra da treba da se razvije neki novi sistem bezbednosti u Evropi. (Uzvici iz sale: Prošlo je vreme.) Nije, imam još dva minuta. Vi ste shvatili ono – da sam vas častio. Nisam vas častio. Taman posla da vas častim vremenom, pa meni je stalo da ne idemo takvom brzinom kao što vi mislite. Treba kritički da se sagledava sve i interesno, Nado, da se sagledava sve – da se stalno podvlači crta i da se vidi da li je od neke akcije plus za Srbiju ili minus. Ako je minus, beži dalje od toga, ne radi. To je naša politika. Nije naša politika da se svađamo s vama, nego da vas upozorimo da ne napravite veću grešku, jer iovako ionako mi za koju godinu moramo da preuzmemo od vas vlast da spasavamo ovu državu. Tako je bilo i 1998. godine. Svi se dogovarali, pa nisu mogli da se dogovore. Oni krenuli sa pripremama da otmu KiM. Ušli srpski radikali, pa koliko-toliko, makar za godinu dana to smo sprečili. Makar za godinu dana i nisam ni ja zadovoljan, odnosno ni vi niste zadovoljni da vršite vlast i vi mislite da treba neke stvari bolje. Naravno da treba bolje. Mi služimo tu da vas malo upozorimo da baš ne zabrljate mnogo. Evo, kao što vidite, nema nijedne ružne reči. Pohvalio sam gospodina Šutanovca zato što mi je zemljak i mi špijuni kada odemo u inostranstvo da pokupimo tu dokumentaciju, da shvatimo to sve, gospodine Šutanovac znači – energetika, klimatske promene i zabrana trgovine ovim nuklearnim naoružanjem, to su prioriteti. To treba da budu i naši prioriteti. Dok ovo sa Šarićem i sa ovima to malo pročistite. Nemoguće je da se milijarda i 300 opere u državi, a da niko od državnih službenika nije odgovoran. Ko politički daje podršku tome, znam da vi znate, ali kada dođe vreme i vi ćete, gospodine Šutanovac, to da nam kažete. Evo častio sam vas tri sekunde.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Mislim da je i ova diskusija pokazala da se mi i suštinski i u političkom biću toliko razlikujemo da teško možemo da polemišemo. Moj pristup poslu koji radim je da idemo u sporazumevanje, u razgovore, u dogovore, da pokušamo da Srbiju vratimo na one staze na kojima je bila pre 1998. godine, pre 1991. godine. Činjenica je da postoji dvostruka, dupla filozofija pristupa problemu s kojim se suočavamo, problemu našeg teritorijalnog integriteta na KiM. Vaš pristup, koji vi promovišete danas ovde, jeste pristup 90-tih godina - u sukob sa svima, po svaku cenu, pa koliko izdržimo. Nažalost, taj pristup je doveo do toga da mi budemo danas devastirani u toj meri kako se ne pamti dugi, dugi niz godina u Evropi. Moj pristup i pristup Vlade je da pokušamo da putem razgovora, integracija, sporazuma podignemo naš ugled i da putem stvaranja partnerstva, pre svega, jer u političko prijateljstvo ne verujem koliko ne verujem ni u kumstvo vašeg lidera s njegovim kumom. Znači, govorim o partnerstvu, pa onda sa svojim partnerima da pokušamo da uradimo nešto što ste vi na silu pokušali, a završili smo tako kako smo završili. To je apsolutno vaše legitimno pravo da vi imate takvo razmišljanje, legitimno je vaše pravo da imate razmišljanje da Srbija treba na silu da krene na Karlovac – Karlobag – Viroviticu itd. Znam geografiju odlično. Služio sam vojsku na tim prostorima. Ali, isto tako mislim da je legitimno da vam kažemo da ta politika više ne može da prođe u Srbiji. Ne može da prođe u Srbiji ne samo zarad mene, nego zarad našeg budućih pokolenja. Mi nemamo vremena više za takvu politiku. Mi kasnimo ne jednu deceniju, svaka decenija u ovom veku je pola veka u prošlom veku. Mislim da zaista nemamo mi nikakav lični sukob i nemojte ni na koji način da mi se izvinjavate kada govorite ovde, pošto ja vas ne doživljavam kao čoveka koji može mene da uvredi, mogu samo da imam sažaljenja u odnosu na politiku koju vi promovišete ovde, ali to je vaše pravo i vaša stvar. To što smo mi zemljaci, svaka čast zemljacima, ali nažalost nas sem toga ništa drugo ne povezuje. Slažem se da je problem donacija koje su date u Srbiji velik utoliko što je taj novac u Srbiji nevidljiv novac. To je nešto što u razgovorima sa strancima pokušavam da im objasnim, da ipak mi znamo bolje šta nama treba nego oni. Ali, ne možete reći da ništa nisu dali, ne možete minimalizovati. Danas kada pogledate praktično svaka bolnica, dom zdravlja, vrtić, škola, opština ima nešto što je dobila kroz donaciju iz EU. Naprosto, to je istina. Danas kada pogledate vozila hitne pomoći po gradovima širom Srbije, videćete oznaku EU i to je takođe donacija. Znači, mnogo toga ima, ali i lično imam jednu primedbu i, kažem, pokušavam da to sa svojim partnerima iz inostranstva rešim na način da kada se dobija donacija da to bude vidljivo čak i onima koji su neprijatelji te donacije, ali koriste tu istu donaciju. To je nešto što je jako teško, to je nešto što je birokratizovano. Nažalost, i van granica naše zemlje postoji birokratija koja vam zadaje određene tajminge i termine i to ne možete da promenite. S druge strane, potpuno sam ubeđen da je ovaj set dokumenata koji se danas ratifikuju ovde, kao i oni dokumenti koji će se ratifikovati, nadam se, posle prve tačke ulazimo u drugi set dokumenata koji su iz oblasti spoljnih poslova i pravde, a koji ću ja zastupati u ime Vlade ovde, doprinose boljem kredibilitetu i jačanju pozicija naše zemlje, kako u zemlji i van naše zemlje. Znači, bez obzira na tradiciju, na prijateljstva, kažem, moramo da tragamo za partnerima. Nažalost, na sreću, kako god, mi se nalazimo tu gde se nalazimo. Svi u našem okruženju su se opredelili gde da budu. Mi možemo da stavimo glavu u pesak i da pomišljamo da će oluja proći, onoliko dugo će trajati koliko mi budemo držali glavu u pesku, ali nažalost to se tako ne dešava. Ignorišući probleme, ignorišući vreme u kome živimo, bojim se da ćemo se vratiti, pre svega, u onaj glavni problem, a to je problem života i elementarne egzistencije u Srbiji koja je bila u vremenu u kojem ste vi upravljali ovom zemljom. Na prvom mestu, ako pitate šta je za mene kao čoveka koji je socijaldemokrata u duši, ko veruje da u Srbiji može lepo da se živi, jeste kvalitet života. Da bi mi branili naše Kosovo, naš građanin mora da ima posao, mora da ima platu, mora da ne razmišlja o sutrašnjem danu u smislu da li može da preživi. Utoliko mi je važno da shvatite da i ovi sporazumi, u kojima ne piše da su ekonomskog karaktera, doprinose na promociji naše države i naše odbrambene industrije i omogućavaju da se uposle kapaciteti u Čačku, Valjevu, Užicu, Kragujevcu i nekim drugim fabrikama širom zemlje, čak i u Pančevu, koje je bilo ekonomski i tehnološki mrtvo kao fabrika. Zahvaljujem se svima koji su dosada imali potrebu da kritikuju, ali žao mi je što zaista nisam čuo nijednu kritiku zbog koje bi se vodila debata na nekom nivou koji bih voleo da bude u parlamentu.
Reč ima narodna poslanica Smiljana Milisavljević. Ona je poslednja prijavljena na listi govornika. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, saradnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, krajnje je vreme da se čuje i ženski glas o ovoj temi. Sigurna sam da će se ministar složiti sa mnom da u Srbiji tek kada se na čelu ministarstava sile budu nalazile žene mi ćemo u potpunosti biti jedno demokratsko društvo rasterećeno svih predrasuda. [[Aplauz.]] Primera radi, u skupštinskom odboru za odbranu i bezbednost, u kome participiraju sve parlamentarne stranke, ima 16 muškaraca i samo jedna žena. S druge strane, ono što je dobro, povećava se interesovanja žena za upis u vojne škole i akademije. Od prijavljenih kandidata 20% su žene. S tim u vezi, u oktobru ove godine u Beogradu bi trebalo da bude održana konferencija žena u sektoru bezbednosti, posvećena desetogodišnjici usvajanja Rezolucije Saveta bezbednosti UN 1325, pod pokroviteljstvom Ministarstva odbrane Kraljevine Norveške, a u organizaciji Ministarstva odbrane Republike Srbije. Ukoliko do tada mi ovde kao Narodna skupština usvojimo nacionalni akcioni plan za implementaciju Rezolucije 1325 biće to odlična prilika da se naša zemlja prikaže kao prva u regionu među nekadašnjim državama socijalističkog uređenja koja je usvojila dokument ove vrste. Važno je naglasiti da rezolucija ima obavezujući karakter za sve članice UN. Njena primena u svetu doduše nije na zavidnom nivou, do sada je primenilo samo 20 od čak 200 zemalja. Govoriću danas o Memorandumu o razumevanju i saradnji između Republike Srbije i Kraljevine Norveške u oblasti odbrane. Republiku Srbiju i Kraljevinu Norvešku vezuje višedecenijsko prijateljstvo, čiji temelj predstavlja human i solidaran odnos norveškog naroda prema našim ratnim zarobljenicima interniranim u nacističke logore na teritoriji okupirane Norveške za vreme trajanja Drugog svetskog rata. Prijateljstvo i dobronameran odnos prema Srbiji Kraljevina Norveška je poslednjih godina demonstrirala kroz pružanje pomoći Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije, koja je za cilj imala modernizaciju, racionalizaciju i unapređenje našeg sistema odbrane. Norveška strana je uočila da Srbija ima kvalitetne vojnike i stručnjake i da je kroz saradnju moguće ostvariti obostranu korist i interes. Godine 2006. potpisan je Memorandum o razumevanju i saradnji u oblasti odbrane, a nakon toga su usledili i konkretni oblici saradnje, ulaganje, unapređenje materijalnih i ljudskih resursa. Smatram za potrebno da navedem neke primere koji pokazuju zbog čega treba odati priznanje Kraljevini Norveškoj i podržati nastavak bilateralne saradnje sa njom u oblasti odbrane. Godine 2007. Kraljevina Norveška je VMA donirala dve savremene mobilne poljske bolnice. Takođe, dala je svoj doprinos stabilizaciji prilika na jugu Srbije. Naime, Norveška je donirala sredstava za uspostavljanje odeljenja za civilno-vojnu saradnju sa sedištem u Vranju, koje ima veoma važnu ulogu u izgradnji poverenja u Vojsku Srbije među lokalnim stanovništvom etnički heterogenih opština. Olakšana je mogućnost da pripadnici Vojske stignu do najudaljenijih sela, da se povežu sa lokalnom zajednicom, pomažu ljudima i nastoje da identifikuju lokalne probleme. Najviši stepen saradnje između dve države u oblasti odbrane ostvaren je u 2009. i u prvoj polovinu 2010. godine. Naime, sanitetski tim Vojske Srbije, u sastavu norveškog kontingenta, angažovan je u mirovnoj misiji pod okriljem UN koja se obavlja u Čadu zajedno sa predstavnicima drugih zemalja. Oni pružaju zdravstvenu pomoć pripadnicima UN i lokalnom stanovništvu i izvode operativne zahvate. Na ovaj način, mislim da ćete se složiti sa mnom da su oni postali svojevrsni ambasadori svoje zemlje. Daleko od toga da je ta saradnja najvažnije dostignuće u resoru odbrane. U prvom redu, to je povratak poverenja u vojsku i povratak ugleda vojnog poziva. Pokazatelj toga je trend rasta interesovanja za upis u vojne škole i gimnazije, koji je naročito izražen u 2009. i početkom 2010. godine. Saradnju imamo i u oblasti vojnog školstva. Oficiri iz pojedinih zemalja ponovo dolaze na školovanje kod nas. Trenutno je kod nas grupa oficira alžirske vojske na postdiplomskim studijama. To daje veliki doprinos promociji celokupnog sistema odbrane, a i odbrambene industrije. Dovršena je i stavljena u funkciju Vojna baza "Jug" na brdu Cepotina kod Bujanovca, to je najveća i najmodernija baza u regionu. Od veliko značaja je svakako i saradnja Vojske Srbije i KFOR-a duž administrativne granice u okviru zajedničkih patrola. Primera radi, KFOR i Vojska Srbije od dve zaraćene strane postali su partneri i njihova saradnja je ključna u regionu. Za napredovanje ta saradnje, svakako je sporno učešće KFOR-a u formiranju tzv. kosovskih snaga bezbednosti. Pošto dolazim iz regiona koji je pod direktnom upravom KFOR-a, živim u Zvečanu, imam iskustva koja se na zvaničnom nivou ne spominju često. Postoje oblasti u kojima KFOR nije odgovorio svom zadatku. Ali, ne možemo reći da uopšte nije izašao u susret srpskoj zajednica na KiM. Otuda jedna vrsta zebnje kod Srba i nealbanaca po enklavama zbog čestog smanjenja broja vojnika KFOR-a na teritoriji KiM. Prosto 99. godine smo bili uznemireni što KFOR dolazi na KiM. Verujte, danas smo isto toliko uznemireni što se taj broj pripadnika KFOR-a na teritoriji KiM smanjuje. Znamo da je Vojska Srbije suštinski i dominantno usmerena ka odbrani zemlje i uspostavljanju mira u regionu i svuda u svetu gde je taj mir ugrožen, tako da je saradnja sa svim vojskama i državama sveta strateški plan zemlje, a to je svakako i najvažniji razlog zbog kojeg ću glasati za ovaj set zakona.
Šest minuta i 50 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslanički grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Narodni poslanik Miroslav Markićević, zamenik predsednika poslaničke grupe. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, gospodine ministre, pred nama je ovde desetak zakona, to jeste zakonska forma, a u stvari mi treba ovde da odobrimo, kao Narodna skupština, ratifikacije, odnosno sporazume koje ste vi već potpisali sa desetak zemalja o saradnji u oblasti odbrane. Što se tiče Nove Srbije, u principu, mi nemamo ništa protiv da naša zemlja, Ministarstvo odbrane u ime Vlade sarađuje sa mnogim zemljama u oblasti odbrane,jer je takvo vreme u svetu da je to i preporučljivo, samo se postavlja pitanje s kim i kada? Kada gledamo ove sporazume koje ste vi potpisali, naizgled oni su gotovo u istoj formi, od reči do reči. Međutim, trudio sam se, gospodine ministre, da kod nekih sporazuma sa nekim zemljama uočim neke razlike i imam slobodu, ako vi dozvolite, da vam dam priliku da odgovorite na par pitanja. Ono što prvo želim da komentarišem, radi se o Sporazumu sa Republikom Slovenijom. U članu 3. u oblasti saradnje, između ostalog, kaže se: "Saradnja između strana će se razvijati posebno u sledećim oblastima", pa ide redom od a) do e), a mene interesuje pod e) vojna istorija. Interesuje me, onako ljudski da vas pitam, da li ste vi prilikom tih razgovora, pregovora pre potpisivanja sa ministarkom odbrane, čini mi se da se zove Jelušič, razgovarali o nekim neprijatnim delovima naše zajedničke istorije u našoj zajedničkoj državi? Siguran sam da znate da mislim na pogibiju nevinih regruta početkom devedesetih godina, kada je i sveopšta nesreća na ovim prostorima započela. U ovom trenutku zaista ne bih govorio ko je kriv za to, to je tema nekih drugih sednica i politike. Ne želim da kažem u ime tih ljudi, nego u ime neke pravde, da li ste razgovarali sa predstavnicima Republike Slovenije kakve oni namere imaju spram tih nevino pobijenih dečaka, regruta? Neki od njih nisu bili ni naoružani, neko im je naredio da budu tada tamo, oni nikakve nečasne namere nisu imali. Imali smo prilike da na mnogim televizijama vidimo i snimke na kako brutalan način su pobijeni. Lično sam se neprijatno osećao i zato nisam otišao na sastanak sa Jelkom Kacinom, pošto je on razgovarao sa svim poslaničkim grupama, išao je predsednik naše stranke. Gospodine ministre, ne verujem da bih mogao da se uzdržim da ne pitam – da li te malo grize savest, čoveče, što ste pobili one ljude? Razumem borbu za nezavisnost, legalnu i nelegalnu, svakog naroda i svake zemlje, odnosno imamo razumevanje, to je ljudsko pravo, da kažem nacionalno ljudsko pravo nekog naroda da se bori, ali ne na takav način. Koliko se mi sećamo, Jelko Kacin je bio, da kažemo, neki faktor u tim tragičnim danima. Da li da kažem da mislim da je odgovoran za ubistva tih dečaka? To svaki Srbin misli, gospodine ministre. Molim vas, ako ste nešto razgovarali, ne želim da polemišem oko ovoga, samo da kratko odgovorite da li oni imaju neku nameru, neku obavezu, u sveopštem procesu izvinjavanja jednih drugima za sve ono što smo jedni drugima uradili, da se izvini neko i tim porodicama koje su ostale neke bez sina jedinca? Dalje što želim da komentarišem, gospodine ministre, to je Sporazum sa Irakom. Kao Čačanin imam nameru da nekoliko reči kažem. Zašto kažem kao Čačanin? Kao što ste pomenuli malopre Čačak. U Čačku je fabrika "Sloboda". Naravno da je moja tema Namenska proizvodnja. Lično sam zainteresovan za to, gospodine ministre, jer moja majka je 33 godine radila u namenskoj industriji u "Slobodi" u Čačku i praktično sam odškolovan i prehranjen od njene plate koju je ona tamo zarađivala. Tačno je da je ''Sloboda'', odnosno naša tadašnja država imala veliku saradnju sa Irakom, zašto to ne reći, prodavali smo im municiju, ono što pravi "Sloboda" u Čačku. Kao član Odbora za bezbednost ne znam da li imam pravo da kažem šta se tamo tačno sve proizvodi, ali svi znaju – municija. Otprilike je ta saradnja obnovljena, proizvodnja je obnovljena i to se verovatno oseća i na platama radnika u "Slobodi" u Čačku. Pošto sam i ja bivši radnik "Slobode" Čačak, želeo bih da dobijem jednu informaciju od vas. Davno sam napustio tu fabriku, ali onda je kružio jedan podatak među radnicima, da je tadašnja država, a današnja Republika Srbija je nasledila te dve-tri države koje su prethodile državi srpskoj, da je država Srbija negde oko 57 miliona dolara dugovala "Slobodi" u Čačku. Šta je sa tim dugom i da li država Srbija, odnosno Ministarstvo odbrane ima nameru, neću da kažem da vrati ta sredstava, nego da na neki način uloži u fabriku "Sloboda" u Čačku. Moram da kažem da smo mi tada sarađivali s još jednom državom, s kojom danas imamo vrlo bliske političke odnose. Mislim da je pretpostavka za sklapanje ovakvih sporazuma i dobri politički odnosi. Ta država se zove Iran. Dakle, slušajući ministra Jeremića i našu državu, mogu da pretpostavim da su ti dobri politički odnosi sa državom Iran pre svega zbog toga što oni ne priznaju lažnu državu Kosovo i Metohija i to je za svaku pohvalu. Ali, ako vi ovde govorite da mi treba ovde da gledamo pre svega naš interes, pa i ekonomski interes, i ako govorimo o nekim ciframa koje je naša država preko Namenske industrije, povećanja proizvodnje, sklapanja ugovora od kojih ste i vi neke potpisali, koliko sam to ispratio, zašto mi ne bismo i sa državom Iran to uradili? Oni su, gospodine ministre, u Čačku, doduše, mi smo vešti Čačani, pola sata jedni, pola sata drugi, i jedni i drugi su ulazili u fabriku, a ne treba biti naivan pa verovati da oni nisu znali jedni za druge. Znači, trebala im je municija. Mi to imamo i mi smo, još uvek, čini mi se, u vrhu svetskih proizvođača po kvalitetu municije. Zašto onda ne sklopimo taj sporazum i sa državom Iran? Za početak, gospodine ministre ovoliko, sa željom da se ovo moje obraćanje vama ne pretvori u ono što je prošli put bilo, u neku ličnu polemiku. Nemam to nameru da radim i nemam nikakvih razloga, nego želim poštene i korektne odgovore na ova pitanja. Od vas zavisi dalji tok naše polemike, ne mislim da treba da je bude.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Vrlo kratko. Ne znam o kom dugu Ministarstva odbrane vi pričate prema "Slobodi" u Čačku? Rekli ste da je reč o 56 miliona dolara, a zaista nisam imao prilike s tim da se upoznam. Ako vi imate te podatke, dostavite mi ih, pa ću da pogledam. Sa druge strane, možda ste nekad vi Čačani bili vešti, pa je bilo – posla sata jedni, pola sata drugi. Ali, sada to ne može više tako. Niko ne sprečava sada vas Čačane da i sada uradite pola sata jedne, pola sata druge. Ako Iran hoće da kupi nešto u Čačku, pretpostavljam da će Iran da se javi da kupi. Možda to vama izgleda tako jednostavno i prosto da se nešto proda. Ali, danas je najteže nešto prodati, a ne proizvesti. Jedan privatnik mi je rekao – nađi šta može da se proda pa ću ja da napravim fabriku za to. "Sloboda" Čačak ima proizvodnju koja je dosta uposlena i nadam se da će jedan kontigent robe koji je poslat u jednu veoma važnu zemlju sveta proći i da će uspeti da se kodifikuje i u katalogu NATO standarda kao proizvođač koji zadovoljava te uslove i da će time praktično da se otvori mogućnost prodaje u još veći broj zemalja. Po pitanju zajedničke istorije sa Slovenijom, moram vam reći da sam tamo otvoreno rekao, a mogu to da kažem i ovde – meni je žao što se zemlja kakva je bila Jugoslavija raspala, a još mi je žalije što se raspala na način na koji se raspala. Pošto vodim ministarstvo u kome, sticajem okolnosti, recimo, padnu tri aviona, ispostavi se da su dva pilota Mađari, jedan pilot koji je poginuo Srbin, njegova žena Slovenka, jedan general ima ženu iz Makedonije, drugi iz Slovenije, znači, taj duh jugoslovenstva koji je postojao u svom najboljem smislu i dan-danas postoji i živi u okviru naših oružanih snaga i mislim da je to jedan kvalitet više za boljitak ove države. Rekao sam da mi je žao to što se desilo i da zaista nemam razumevanja za stvari koje su se desile, ali sam i tamo pokušavao da gledam unapred, da gledam u budućnost. Znate, nije principijelno kada vi pričate da li smo u ovim sporazumima tražili da se definiše Kosovo, da li smo u ovim sporazumima insistirali na tome da budu zemlje koje nisu u ovom paktu ili u onom paktu, a s druge strane, u svakoj drugoj trgovini danas sarađujemo gde god možemo nešto da prodamo, ili čak uvezemo, i mi to radimo. Znači, zaista se trudim da napravim atmosferu u kojoj neće biti mržnje koja je bila i u kojoj će sa obe strane, i drago mi je što je ovaj parlament imao dovoljno snage, iako pojedinci nisu, da izglasa Rezoluciju o Srebrenici. Rekli ste da očekujete u ovom trendu izvinjenja i sa njihove strane i sada je, verujte mi, mnogo lakše razgovarati na tu temu i reći im da se naprosto nameće jedno pitanje odgovornosti i sa druge strane. Jelka Kacina sam sreo jednom u životu, ili dva puta, ne u Sloveniji, i on nije zvaničnik slovenačke države. On je, koliko znam, poslanik u Evropskom parlamentu i ni na koji način ne utiče na državnu politiku Republike Slovenije. On kao izvestilac utiče na rad parlamenta Evropske unije, tako da s njim nisam imao prilike da razgovaram u Sloveniji, niti po pitanju Slovenije.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Narodni poslanik Miroslav Markićević je prijavljen u elektronskom sistemu. Nemate pravo na repliku. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih sporazuma o tačkama od 31. do 44. dnevnog reda. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, povređen je član 85. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Dakle: "Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, plana razvoja, prostornog plana, budžeta, završnog računa, poslovnika, deklaracija, rezolucija, preporuka, odluka, zaključaka i autentičnih tumačenja akata koje donosi Narodna skupština održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10 do 18 časova, sa prekidom od jednog sata". Mislim da je dugogodišnja praksa bila da se pauza daje u 14.00 časova. Uopšte nam nije jasno zašto na ovako brutalan način kršite Poslovnik po jednom pitanju koje je krajnje banalno, a to je ta pauza od jednog sata? Mi sad treba da pređemo u roku od dva minuta na raspravu o više od deset zakona koji su potpuno različiti u odnosu na zakone o kojima je rasprava maločas završena. Mislim da tu ne može da bude kvalitetnog rada, kvalitetne rasprave, kvalitetnih polemika, a sumnjam da bilo koji ministar, uključujući i gospodina Šutanovca, može sa pažnjom, bez pauze, da učestvuje u raspravi o ovako važnim zakonima koji su sada na dnevnom redu. Dakle, zaista vas najljubaznije molim, nema potrebe da se krši Poslovnik – dajte tu pauzu od jednog sata, posle toga ćemo nastaviti. Verujem da će i gospodinu Šutanovcu prijati jedna pauza i evo mi ga pozivamo na kafu ili na ručak. Ali, da bi ta rasprava bila kvalitetna, zaista mislim da nema potrebe da se od Narodne skupštine pravi fabrika za štancovanje zakona, a da nas kao narodne poslanike uopšte nije briga kakav je kvalitet rasprave o tim zakonima.
Narodni poslaniče, pretpostavljam da znate bolje nego ja da povrede Poslovnika nema i da je minut i 55 sekundi koliko ste govorili zloupotreba člana 100. Zahvaljujem i na citiranju člana, ali obrazloženje kaže – sa prekidom od jednog sata. Vaša želja da govorite o praksi je ispravna, dobra i možemo se o praksi slagati ili ne, ali kršenja Poslovnika nema. Dobili ste pravo da govorite, pošto me na to obavezuje član 100. stav 1. Kada otvorim zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će dobiti obaveštenje o tome kada će danas, u toku radnog dana, biti prekid od jednog sata, na čega me obavezuje član 85. stav 1. Prelazimo na 31-44. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU DOKUMENATA O MEĐUNARODNOJ SARADNjI U OBLASTI VIZNOG REŽIMA, KULTURE, OBRAZOVANjA I PRAVNE POMOĆI ITD (zajednički jedinstveni pretres) Dakle, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam Narodnu skupštinu da je predsednica Narodne skupštine, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o tač. od 31. do 44. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, Dragana Šutanovca, ministra odbrane, i Snežane Malović, ministarke pravde, pozvala da sednici prisustvuju i Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Momirka Marinković, pomoćnica ministra spoljnih poslova, Vojkan Simić, pomoćnik ministra pravde, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Nenad Banović, načelnik Uprave i Dražen Maravić, šef Biroa u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Danica Bajić, direktorka Direkcije za međunarodnu, kulturnu, prosvetnu, naučno-tehnološku i sportsku saradnju u Ministarstvu spoljnih poslova i Dubravka Radević, savetnica u Direkciji, zatim, Sanja Milinković, načelnica Službe za međunarodne poslove, Božidar Jovanović, v.d. načelnika u Ministarstvu spoljnih poslova i Goran Tokić, viši savetnik, Milisav Čogurić, samostalni savetnik i Vladimir Đeklić, savetnik u Ministarstvu pravde. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 31. do 44, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 152. stav 3. a shodno članu94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju narodna poslanica Elvira Kovač, poslaničku grupu manjina. U toku rada, ako još neka od poslaničkih grupa bude ovlastila predstavnika, samo dostavite da bi Narodna skupština bila obaveštena. Dakle, saglasno članu 152. stav 3. i članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Švajcarske Konfederacije o olakšanoj proceduri za izdavanje viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Norveške o olakšanoj proceduri za izdavanje viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o tehničkoj i finansijskoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju i Statuta Evropske organizacije za javno pravo, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore i Sjedinjenih Američkih Država o zapošljavanju lica koja žive u zajedničkom domaćinstvu sa članovima diplomatsko-konzularnih predstavništava koji službuju u Srbiji i Crnoj Gori, odnosno u Sjedinjenim Američkim Državama, Predlogu zakona o potvrđivanju Dopunskog protokola uz Ženevsku konvenciju od 12. avgusta 1949. godine o usvajanju dodatnog znaka raspoznavanja (Protokol III), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o saradnji u oblasti kulture i obrazovanja, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o dostavljanju u inostranstvu sudskih i vansudskih akata u građanskim i trgovačkim stvarima, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inostranstvu u građanskim i trgovačkim stvarima, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o izručenju, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u krivičnim stvarima, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Pre nego što dam reč predstavnicima predlagača, na osnovu člana 85. stav 5. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova raspravom o tačkama dnevnog reda koje u tom trenutku budu predmet našeg rada, da ćemo na osnovu člana 85. stav 1. prekid od jednog sata koristiti oko 16.30, 16.45 ili između 16.15 i 16.45, početak pauze, i da ćemo u toku današnjeg dana, ukoliko pre 18.00 časova dovršimo raspravu o upravo otvorenim tačkama dnevnog reda, preći na zajednički jedinstveni pretres tačaka koje slede i nakon ovih po dnevnom redu. U skladu sa članom 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine poslaničku grupu SRS u raspravi predstavljaće, odnosno ovlašćeni predstavnik biće narodni poslanik Zoran Krasić. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.) Ministar, Dragan Šutanovac.
Vrlo ću biti kratak, vidim da postoji nervoza zbog te pauze, pa neću da uzimam puno vremena. Radi se o zakonima o potvrđivanju sporazuma, memoranduma i ostalih sporazuma koji su potpisani između Vlade Republike Srbije sa veliki brojem zemalja i koji se tiču najpre statusa naših građana po pitanju vizne liberalizacije i mogućnosti kretanja u zemljama, kako Evrope, tako i zemljama koje nisu članice EU. Sa druge strane, postoji niz drugih sporazuma koji se tiču saradnje u oblasti kulture, ali učestvovaću u raspravi. Ne želim da zauzimam sada vreme, jer vidim da se svima žuri da se ovo završi što je moguće brže, kako bi išli na pauzu.
Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora, želi reč? Ne, nije prisutan. Da li izvestilac Odbora za odbranu i bezbednosti, narodni poslanik Dušan Bajatović, želi reč? (Ne.) Da li narodna poslanica Vjerica Radeta, koja je izdvojila mišljenje na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? Da. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, osnovni razlog zbog čega sam izdvojila mišljenje po ovim tačkama dnevnog reda jeste činjenica da je neprimereno da se o 16 tačaka dnevnog reda raspravlja u jedinstvenoj raspravi. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, gde sam izdvojila mišljenje, nije bilo predstavnika Vlade s kojima smo mogli na Odboru da razgovaramo, a s obzirom da u javnosti stalno potencirate i da suština parlamentarnog rada treba da bude u odborima, videli smo i znamo dobro da to nije tako. Zato želim, pre svega zbog javnosti, da kažem da na taj način obmanjujete javnost i da vam to služi samo kao izgovor kada vas neko pita zašto su prazne, kao sada, klupe poslanika vladajuće koalicije. Svega četiri ili pet poslanika su trenutno u sali.
Molim vas da vodite računa o ugledu Narodne skupštine, da ne prebrojavate poslanike nijedne poslaničke grupe i da ne iznosite neistine o obmanjivanju javnosti. Naša zajednička obaveza je da zajedničkim radom doprinosimo ugledu Narodne skupštine, a to se postiže striktnom primenom odredbi Poslovnika, te vas molim, ne sumnjajući da znate koje su odredbe, da ih se striktno pridržavate. Nastavite.
Hvala lepo. Molim gospodu iz RTS-a koji prate rad ovog parlamenta u direktnom prenosu da pokažu javnosti da li sam malopre obmanula javnost kada sam rekla da ovde nema uglavnom predstavnika vladajuće većine…
Narodna poslanice, upozoravam vas. Rekla sam da ne možete da govorite da radna tela i Skupština obmanjuju javnost, a vi kao narodna poslanica ne možete da prebrojavate poslanike nijedne poslaničke grupe i da činite verbalno bilo šta što podrazumeva kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Istovremeno vas podsećam da je Poslovnikom Narodne skupštine jasno propisano šta znači izdvojeno mišljenje i obaveza narodnog poslanika koji izdvaja mišljenje na sednici radnog tela u odnosu na stav radnog tela na kojem se mišljenje izdvaja je vrlo precizno definisano odredbama Poslovnika Narodne skupštine, te vas molim da se i tih odredaba pridržavate. Nastavite.
Hvala. Rekoh, izdvojila sam mišljenje zato što na Odboru kao radnom telu Narodne skupštine, Odboru za pravosuđe i upravu, nije bio prisutan predstavnik Vlade. Nemoguće je raspravljati u odboru o bilo kom predlogu Vlade ako na sednici Odbora ne prisustvuje predstavnik te Vlade koja predlaže određena akta na razmatranje i usvajanje Narodnoj skupštini. Da li je ovo tačno, u skladu sa Poslovnikom, gospođo Čomić, precizno? Neverovatno je da se ovoliko tačaka spoji u jednu jedinstvenu raspravu, pogotovo što u određenom broju ovih tačaka nema dodirnih tačaka u skladu sa Poslovnikom i nema poslovničke mogućnosti da se sve tačke na ovaj način spoje u jednu jedinstvenu raspravu. Svi ovi predlozi zakona o potvrđivanju konvencija, sporazuma, ugovora itd, kao i oni o kojima smo raspravljali u ovoj prethodnoj objedinjenoj raspravi, nažalost, vređaju dostojanstvo građana Srbije. Ne sami tekstovi ovih zakona i ovih sporazuma, konvencija, teško je i nabrojati šta je sve u okviru 16 tačaka predviđeno, već način na koji predstavnici Vlade postupaju po ovim sporazumima, odnosno ovi sporazumi se potpisuju samo da bi se zadovoljila nekakva forma. Ovo u suštini, u najvećem broju slučajeva, i o tome ću govoriti i govorićemo o tome kada krene načelna rasprava, u najvećem broju slučajeva, ovi sporazumi se samo formalno potpisuju, a primenjuju se jednostrano. Ako je u pitanju neki sporazum, neki ugovor, onda je podrazumevajuće da ugovorne strane imaju određena prava i određene obaveze u odnosu na taj sporazum ili ugovor koji su potpisali. Nažalost, kada je u pitanju Republika Srbija, kada su u pitanju vlasti Republike Srbije, Vlada Republike Srbije, onda se ti sporazumi primenjuju jednostrano. Republika Srbija onda, odnosno vlast u Republici Srbiji, ne koristi ona prava koja joj daju ovi sporazumi, o kojima danas raspravljamo, a ne samo ovi, nego i mnogi koji su već ratifikovani i mnogi koji su potpisani, a nisu ratfikovani, već samo ona druga strana ugovornica, ona druga strana potpisnica, koristi maksimalno sva svoja prava, a predstavnici vlasti u Republici Srbiji koriste samo ono što su obaveze Republike Srbije. Ne možete da nas ubedite da takav način primene ovih sporazuma može biti u interesu građana Srbije i da može biti u interesu države Srbije. Zato i na nadležnim odborima i ovde smo u obavezi da skrenemo pažnju građanima Srbije na štetočinsku vlast u Republici Srbiji, na štetočinsku, sada govorim u odnosu na ono što je sada na dnevnom redu. Kada vam budemo navodili primere kako, moram da iskoristim taj izraz i izvinjavam se, kako neki drugi prave od nas budale, zato što na osnovu nekog potpisanog sporazuma mogu i da hapse naše ljude, mogu i da traže izručenje, a s druge strane, u nekim državama se kriju kriminalci iz Srbije, kriju se oni koji su vršili krivična dela po Srbiji. To je ono zbog čega vi potpisujete ove sporazume, da bi dali alibi onima koje, moram ipak da kažem, i vi štitite, jer im dozvoljavate na osnovu ovakvih sporazuma da se kriju tamo negde i da budu van domašaja. Hvala.
Pet minuta. Zahvaljujem. Da li narodni poslanici Nataša Jovanović, Jadranko Vuković, Branimir Đokić i Dragan Todorović, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, žele reč? Narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost smo izdvojili mišljenje, s obzirom na činjenicu da smo u prethodnoj diskusiji, odnosno setu ratifikacija imali ove vojne sporazume. Ovde se sada u ovoj novoj seriji, kao što je gospodin Martinović rekao, preko 10 tačka dnevnog reda nalaze i sporazumi o potvrđivanju Republike Srbije i Švajcarske Konfederacije o olakšanoj proceduri za izdavanje viza i Vlade Srbije i Vlade Republike Kazahstana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Kao poslanici SRS nismo bili protiv ovih sporazuma na sednici Odbora, ali smo u odnosu na Odbor imali drugačiji stav. Najpre, zbog činjenice da su pojedini od tih sporazuma potpisani, što se kaže, navrat-nanos, a sa druge strane, zato što smo smatrali da je odbor pre ovoga trebao da razmotri neka druga pitanja koja smo tražili. Bili su tu i saradnici, gospodin Spasojević i ostali saradnici gospodina Šutanovca na toj sednici Odbora, da Odbor treba da se bavi onim što je prioritet za ovu državu, a to je stanje bezbednosti u zemlji, a ne ratifikacija ovih sporazuma što su u tom trenutku bile tačke dnevnog reda. Nismo uspeli da dobijemo informaciju od gospodina Bajatovića koji trenutno i dalje vrši funkciju zamenika predsednika Odbora za odbranu i bezbednost, mada još uvek javnost nije obavestio o svom sukobu interesa i o svojim funkcijama kojih ima, kao što znate, više od ove poslaničke. Insistirali smo i posle, kada nam je predloženo da o tome raspravljamo pod tačkom razno, napustili smo Odbor, jer se u tom trenutku nismo izborili, a s time apsolutno nisu imali nikakve veze prisutna gospoda iz Ministarstva odbrane, već sam zamenik predsednika Odbora, da razgovaramo o onome što je trenutno prioritet. Jer, očigledno je da posle svih naših upozorenja i upozorenja ondašnjeg predsednika, gospodina Todorovića, koji je zato i smenjen, a svih nas i članova Odbora, i koji nismo, da mafija preti državi i da su to ozbiljne pretnje i da je u pitanju ne samo proces destabilizacije političkih prilika preko SNS i njenih čelnika, kako ovde u parlamentu, tako i njihovim delovanjem svuda, pa evo i sada, u kampanji za lokalne izbore, koje naravno finansiraju tajkuni i organizovane kriminalne grupe, već i zbog činjenice da ta tema treba da se otvori ovde u parlamentu. Zbog toga smo izdvojili mišljenje, a Odbor je bio drugačijeg. Mi ćemo kasnije, u toku rasprave po ovim tačkama dnevnog reda koje su predložene, konkretno govoriću o onome što je vezano upravo za tu temu koju mi želimo da nametnemo, zbog interesa građana Srbije i zbog opasnosti u kojoj se država nalazi i svih ovih pretnji koje stižu od strane organizovanih kriminalnih grupa, mafije, koja naravno ne želi dobro i koja, u tom smislu, čini sve da se sve institucije sistema, pa uključujući i parlament, jer je to bio početak njihovog procesa pre godinu i po dana, kada je stvorena jedna nova vanparlamentarna grupa, pošto su oteti mandati SRS. Ali, kasnije zaista imamo odličnu priliku da govorimo više o tome i nadam se i očekujem, gospodine Šutanovac, vi ste, pre svega, potpredsednik DS koja je na vlasti, čovek ste koji u pravom smislu reči je zadužen za jedan sektor bezbednosti, da se aktivno uključite u diskusiju. Jer, ministar pravde, gospođa Malović, kojoj se takođe upućuju te pretnje, kao i gospodin Homen, državni sekretar koji je takođe pozvan, trenutno nisu u sali, možda će da pristignu, da razgovaramo o toj najozbiljnijoj i najopasnijoj stvari po našu državu i po naše društvo u celini.
Da li još neko od narodnih poslanika koji su izdvojili mišljenje želi da obrazloži? Narodni poslanik Milan Veselinović je u elektronskom sistemu, u izveštaju koji imam. Narodni poslaniče, nema podatka da ste izdvojili mišljenje na bilo kom odboru. Proverićemo, narodni poslaniče.Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodna poslanica Elvira Kovač.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zaista je teško govoriti, čak i u 20 minuta, o svim predlozima zakona o kojima danas raspravljamo. Zbog toga sam se odlučila, kao deo naše delegacije u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, da pričam o Sporazumu o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Između ostalog sam i član radne grupe, koja nažalost još uvek nije formalizovana. Ona se zove Radna grupa za prava deteta. Mi sarađujemo sa UNICEF-om i drugim nevladinim organizacijama. Trudiću se da se u svom izlaganju baziram na dečija prava o kojima, nažalost, vrlo malo pričamo u okviru ove institucije, ali ipak je već dosta toga urađeno. Zakonodavstvo naše zemlje nema zakon koji sadrži opštevažeću definiciju pojma dete, već se pojam deteta izvodi preko definisanja pojma potpune poslovne sposobnosti. U skladu sa najvišim pravnim aktom, Ustavom i odredbama Porodičnog zakona, definisano je da se punoletstvo stiče sa navršenih 18 godina, da se detetom može smatrati zapravo svako ljudsko biće ispod tog uzrasta. Međutim, Krivični zakonik pod pojmom maloletno lice podrazumeva lice koje nije navršilo 18 godina, ali pored pojma maloletnog lica Krivični zakonik definiše izraz dete – lice koje nije navršilo 14 godina, odnosno maloletnik – lice između 14 i 18 godina. Kada pričamo o deci, zapravo najviše mislimo na tu kategoriju ispod 18 godina, ali najviše na onu kategoriju ispod 14 godina. Ova konvencija o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i zlostavljanja se zapravo u mnogim njenim članovima odnosi na diskriminaciju marginalizovanih grupa, na diskriminaciju dece, pa bih stoga želela da naglasim da u pravnom sistemu Republike Srbije trenutno postoje dva zakona koja se naročito bave diskriminacijom, odnosno Zakon o zaštiti od diskriminacije i Zakon o zabrani diskriminacije osoba sa invaliditetom. Ali, nažalost, bez obzira na činjenicu da su u poslednjih nekoliko godina zaista usvojeni neophodni zakonski propisi, da je dosta toga sa stanovišta donošenja zakona urađeno, pitanje diskriminacije još uvek u ovoj zemlji ostaje jedan od najvećih gorućih problema. U tom smislu još uvek su diskriminisane, ugrožene tzv. marginalizovane grupe, znači, grupe koje se diskriminišu s obzirom na neku svoju različitost, da li su to osobe sa invaliditetom, osobe drugačije seksualne opredeljenosti od heteroseksualaca ili je to baš zbog toga po rodu, odnosno polu, ili da li se to dešava baš zbog godina. Nažalost, i deca spadaju u ovu marginalizovanu grupu. Iako postoji načelna zaštita najboljih interesa deteta definisana spomenutim Porodičnim zakonom i određen broj naših strateških dokumenata, znači, veliki broj strategija donosi naša Vlada, među kojima je npr. Strategija borbe protiv trgovine ljudima u Republici Srbiji, nažalost, ne sprovode dosledno ovaj princip opšte zaštite dečijih prava. Konkretno, Srbija je ratifikovala Konvenciju o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice dece i centralni izvršni organ za sprovođenje ove konvencije je Ministarstvo pravde. Meni je zaista žao što je trenutno prisutan jedino predstavnik Ministarstva odbrane i čuli smo da se ove konvencije o kojima danas pričamo odnose na mnoge resore i iskreno se nadam da će nam se neko drugi možda pridružiti. Ministarstvo pravde bi trebalo da sprovodi ovu spomenutu Konvenciju o otmici dece, međutim, služba koja bi trebalo da se bavi ovim pitanjima ne radi baš najefikasnije, a podaci o broju procesuiranih predmeta su i dalje nedostupni. Kao što sam spomenula u samom uvodu, zaštita dece od eksploatacije pružena je već najvišim pravnim aktom Republike Srbije, Ustavom, a i Zakonom o radu. Međutim, da li se zapravo i u kojoj meri sprovode mere zaštite dece ostaje nepoznato za sve nas, jer ne postoje odgovarajući mehanizmi za praćenje primene ovih zakona. Svi smo svesni činjenice da je još uvek veoma razvijeno crno tržište radne snage, gde rade i deca. Neka deca žive i rade na ulici. Želela bih malo više da se osvrnem na pravo deteta na zaštitu od seksualnog iskorišćavanja i zlostavljanja. Seksualna eksploatacija dece sankcioniše se kroz nekoliko krivičnih dela. Naš Krivični zakonik u svojoj 18. glavi propisuje i sledeća krivična dela: podvođenje, omogućavanje vršenja polnog odnosa, posredovanje u vršenju prostitucije, odnosno prikazivanje, pribavljanje i posedovanje pornografskog materijala, iskorišćavanje maloletnog lica za pornografiju. Poslednjim izmenama Krivičnog zakonika koje su donesene prošle godine ustanovljenja su i dva nova krivična dela, vrlo značajna – navođenje maloletnog lica na prisustvovanje polnim radnjama, iskorišćavanje računarske mreže ili komunikacije drugim tehničkim sredstvima za izvršenje krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnom licu, odnosno pooštrene kazne za ova dela. Svi smo svesni činjenice da se seksualno iskorišćavanje dece najviše odvija putem Interneta i računarskih mreža. Zakonskim opisom krivičnog dela iskorišćavanja računarske mreže ili komunikacije drugim tehničkim sredstvima za izvršenje krivičnog dela protiv polne slobode, Republika Srbija se, između ostalog, obavezala na preduzimanje krivičnopravnog sankcionisanja, što smatramo vrlo značajnim, i onoga ko koristeći računarsku mrežu ili komunikaciju drugim tehničkim sredstvima dogovori sa maloletnim licem, detetom, sastanak i pojavi se na dogovorenom mestu radi sastanka i u vezi proizvodnje dečije pornografije. Novim izmenama i dopunama Krivičnog zakonika uvedena je nova mera bezbednosti, mera zabrane približavanja i komunikacije sa oštećenim. Sud ovom merom može učiniocu krivičnog dela zabraniti približavanje oštećenom na određenoj udaljenosti, zabraniti pristup prostoru oko mesta stanovanja ili mesta rada, zabraniti dalje uznemiravanje oštećenog, odnosno dalju komunikaciju sa oštećenim, ako se opravdano može smatrati da bi dalje vršenje takvih radnji učinioca krivičnog dela bilo opasno za oštećenog. Poslanički klub Manjina i ja lično, mislim da ćemo se svi složiti u tome, smatram da navedene odredbe stvaraju pretpostavke za adekvatniju zaštitu maloletnih lica, kao žrtava navedenih krivičnih dela seksualnog zlostavljanja. Nažalost, tačni podaci o dimenzijama, specifičnim oblicima pojave i karakteristikama dece žrtava prodaje, odnosno trgovine ljudima, iskorišćavanje u pornografiji i prostituciji u Republici Srbiji ne mogu se dati, s obzirom na činjenicu da, nažalost, ne postoji nikakav, odnosno nemoguće je zapravo stvoriti jedinstven sistem evidentiranja i praćenje navedenih pojava. Neka od ovlašćenih ministarstva imaju svoj sistem evidentiranja i praćenja, ali nažalost ovi sistemi nisu međusobno sinhronizovani. U pomenutim oblastima seksualnog zlostavljanja i iskorišćavanja maloletnika i dece važan izvor podataka predstavljaju istraživanja koja su sprovele pojedine naučne institucije i razne organizacije civilnog društva i tu bih najviše pohvalila Oebs i Unicef. Međutim, najveći broj ovih istraživanja odnosi se na posredna saznanja javnosti i stručnjaka o ovim pitanjima. Podaci koje dobijamo iz ovih, nekad se oni zovu i reports from shadow, znači, kada nevladine organizacije rade određene izveštaje, izveštaje iz senke. Oni se odnose na stavove i senzibilisanost javnosti više, a manje govore o konkretnim pojavnim oblicima, karakteristikama i ono što je za nas bitno, obimu učestalosti ovih pojava. Identifikovane maloletne žrtve su u najvećem broju slučajeva u našoj zemlji, prema raznim istraživanjima, bile eksploatisane na razne načine. Njima se trgovalo u cilju sklapanja braka. Nažalost, još uvek ustaljena praksa uglavnom kod romske populacije. Deca su bila prinuđena da prose, radno su eksploatisana. Nisu retki ni slučajevi višestruke eksploatacije, kao što su eksploatacije u cilju sklapanja braka ili prinuda na prosjačenje, praćena seksualnim iskorišćavanjem kombinovano, istovremeno radna i seksualna eksploatacija. Naravno, kao što sam već spomenula, veliki broj incidenata je putem Interneta. U Republici Srbiji je ratifikovano mnogo međunarodnih ugovora i ti ratifikovani međunarodni ugovori bi trebalo da se neposredno primenjuju, ali u praksi domaćih organa oni se direktno primenjuju u zanemarljivom, vrlo malom broju slučajeva, što nameće obavezu državnih organa, što smatram da je jako značajno, da usklade prvo domaće zakonodavstvo sa međunarodnim normama i standardima. Uvođenje novih rešenja se dešava, ali je to sporo i možda manje vidljivo u praksi. Želela bih malo više da govorim i o konkretnim rezultatima koji su postignuti na ovom polju, odnosno na zakonska rešenja koja sadrži naš pravni sistem. Najvažniji rezultati koji su postignuti na zakonodavnom planu po pitanju prava dece su više spomenuti u mom izlaganju Ustav, donesen 2006. godine, koji izričito govori o pravima deteta prvi put u ustavno-pravnoj istoriji Republike Srbije. Najvišim pravnim aktom zagarantovano je pravo na slobodan razvoj ličnosti. Zabranjen je prinudni rad i svaki oblik trgovine ljudima. Deca uživaju ljudska prava primereno svom uzrastu i duševne zrelosti. Deca su zaštićena od fizičkog, psihičkog, ekonomskog i svakog drugog iskorišćavanja i zloupotrebe. U proteklih nekoliko godina usvojen je i veliki broj važnih zakona od kojih bih izdvojila nekoliko. Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koji, između ostalog, zabranjuje fizičko nasilje i vređanje ličnosti dece, odnosno garantuje pravo deteta učenika na zaštitu od diskriminacije i nasilja. Ovaj zakon je krovni oblik za zakone i doneo je mnogo toga, ali sam se sad bazirala samo na ovaj deo. Porodičnim zakonom ustanovljena je obaveza države da preuzme sve potrebne mere za zaštitu dece od zanemarivanje, od fizičkog, seksualnog i emocionalnog zlostavljanja i od svake vrste eksploatacije, kao i obaveza svih dečijih i zdravstvenih obrazovnih ustanova, ustanova socijalne zaštite, pravosudnih i drugih sudskih organa, udruženja građana da obaveste javnog tužioca ili organ starateljstva o potrebi i razlozima za zaštitu prava deteta. Porodični zakon, takođe, ustanovljava pravo deteta na nezavisno zastupanje u slučajevima kolizije interesa deteta i zakonskog zastupnika deteta. Jasno je da je ovo značajno zbog situacije što su vrlo često deca, nažalost, zlostavljana baš od strane svojih zastupnika. Sledeći vrlo značajan zakon na ovom polju je zakon o zdravstvenoj zaštiti, kojim je garantovano pravo svakog pacijenta da zdravstvenu zaštitu ostvaruje uz poštovanja najvišeg mogućeg standarda ljudskih prava i vrednosti. Na taj način prvi put dete pacijent ima garantovano pravo na fizički i psihički integritet i na bezbednost svoje ličnosti, kao i na uvažavanju njegovih moralnih, kulturnih, religijskih i filozofskih ubeđenja. Htela sam da spomenem i zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju, kojim se uvode neke strože kazne za privredni prestup osnivača glasila kada je neprilagođen deci. Ima više primera. Da nekako sumiram, kolosek borbe za dečija prava i protiv svih mogućih oblika zlostavljanja dece je definisan akcionim planom zaštite dece. Jedan od osnovnih ciljeva plana akcije za decu je zaštita dece od zlostavljanja i zanemarivanja. U okviru aktivnosti na tom planu, koordinacija Saveta za prava deteta, uz podršku više spomenutog UNICEF-a i pet relevantnih ministarstava naše vlade u resorima socijalne zaštite, obrazovno-vaspitni sistem, sistem zdravstvene zaštite, policije i pravosuđa, kontinuirano se sprovode aktivnosti o zaštiti dece. Moramo spomenuti i radnu grupu za pravo deteta Skupštine Srbije, koju vodi predsednica Slavica Đukić-Dejanović i čiji su članovi, bez obzira na stranačku pripadnost, vrlo aktivni na ovom polju. Uočeni problemi u sistemu zaštite dece od prodaje, iskorišćavanja, pornografije i prostitucije su, između ostalog, nizak nivo svesti građana o ovom problemu, a posebno dece, o problemu trgovine decom, iskorišćavanje dece u pornografiji i prostituciji, nedovoljno razvijen nacionalni sistem zaštite dece od ovih opasnosti, nerazvijen informativni sistem za prikupljanje podataka o ovim problemima, nedovoljna zastupljenost teme trgovine decom, iskorišćavanje dece u pornografiji i prostituciji u redovnom školskom programu osnovnih i srednjih škola. Nadam se da ćemo u budućnosti u saradnji sa raznim nevladinim organizacijama i sa Vladom uspeti da bar uvedemo zdravstveno obrazovanje u škole ili da nađemo pilot projekat koji će raditi na raznim pitanjima, između ostalog i informisati decu o opasnostima koje su oko njih. Rezultati raznih istraživanja pokazuju, na svu sreću, da deca ipak imaju neke osnovne, mada nedovoljne, informacije o eksploataciji i o pojavnim oblicima eksploatacije. Međutim, ono što se vidi iz ovih istraživanja i što je poražavajuće jeste da deca nemaju poverenje da država može da im pruži zaštitu i nisu uopšte upoznati sa mehanizmima zaštite. Veliki problem predstavlja i činjenica da su im mediji i vršnjaci osnovni izvor informacija, što sa jedne strane pokazuje da država možda do sada nije dovoljno učinila da se neophodne informacije učine dostupnim deci na njima adekvatan način, a s druge strane ukazuje da bi preventivne programe trebalo organizovati putem interaktivne vršnjačke edukacije jer se deca osećaju slobodnijom da o navedenim pojavama i problemima razgovaraju sa njima vrlo bliskim vršnjacima. Suština posebne krivično-pravne zaštite dece temelji se pre svega na društvenoj potrebi, zajedničkoj potrebi svih nas radi efikasnijeg reagovanja na ugrožavanje i povređivanje lica najmlađih starosnih kategorija, odnosno na činjenici da su ova lica u mnogim situacijama zbog specifičnog uzrasnog i psihofizičkog razvoja mnogo više ugrožena nego veliki, punoletna lica. Ono što bih želela da naglasim na kraju, to je da sa poslednjim izmenama krivičnog zakonodavstva avgusta 2009. godine za krivično delo trgovine ljudima se ustanovljava mogućnost ublažavanja kazne i ispod zakonskog minimuma, što je vrlo značajno. Stoga poslanički klub Manjina i SVM će podržati u danu za glasanje ratifikacije, potvrđivanje svih ovih dokumenata. Nadam se da ćemo bar oko Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja imati opšti konsenzus. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, verovatno bi mi trebalo pet minuta da samo pobrojim ove zakone koji su u ovoj objedinjenoj raspravi. To je dosta komplikovano. Mi smo se nešto dogovorili unutar poslaničke grupe da podelimo taj posao, ali opet nećemo moći da obuhvatimo sve te zakone koji su danas u okviru ove spojene tačke dnevnog reda. Radi javnosti, tu postoje neke međunarodne konvencije, protokoli na koje čim to uđe u skupštinsku proceduru mi i ne možemo da imamo neki značajniji uticaj zato što je to po sistemu uzmi ili ostavi. Radi se o međunarodnim konvencijama i Saveta Evrope. Vidim da je ovde jedan protokol. Odnosi se na ženevske konvencije iz 1949. godine. I to svakako jeste naša obaveza ukoliko želimo da shvatamo priključak sa civilizovanim svetom, ali to je neka naša nasušna potreba. Nije to samo pitanje integracija nego u drugoj polovini 20. veka imperijalizam je kao jednu od svojih tekovina dao spoljnu trgovinu, međunarodne standarde itd. To verovatno i nije veći problem. Ima nekih drugih stvari koje su stvarno problematične. Naravno, ima neki broj zakona koji se tiču potvrđivanja bilateralnih sporazuma, da li je u pitanju Švajcarska, SAD i ima jedan koji se odnosi na Tursku, neki se odnose na vizne olakšice i putovanje, neki se odnose na diplomatske statuse, odnosno status diplomatskog osoblja, status bračnih drugova diplomatskog osoblja. Za sve njih je karakteristično to, iznosim stav SRS, što moramo da napravimo jedno razgraničenje. Jer ulazimo u neke bilateralne odnose, pre svega sa prijateljskim zemljama, te odnose produbljujemo, razvijamo ukoliko to prijateljstvo jeste iskreno i na obostranom interesu. Postoji jedan set, mislim da su tri zakona, o potvrđivanju nekih sporazuma koji su sa Republikom Crnom Gorom. Koliko vidim po ovim datumima to su skorašnji sporazumi - avgust 2009. godine, januar 2010. godine i vidim da je takođe januar 2010. godine. Jedan je sporazum o izručenju, drugi je o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u krivičnim stvarima i pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima. Sad se postavlja pitanje da li su nama takvi sporazumi potrebni? Pa jesu, ako se borimo protiv kriminala. Kakva nam je praksa sa, recimo, Crnom Gorom - pa, loša, najblaže rečeno loša. Niko ne bi mogao da se pohvali. Da li postoji neko prijateljstvo? Postoji između građana, naroda koji žive u Crnoj Gori, i građana Republike Srbije. Što se tiče vlasti u Crnoj Gori - ista meta isto rastojanje. Praktično od 1995/96. godine Milo Đukanović je na sve moguće načine krenuo da pomogne da se sruši režim gospođe Slavice Đukić-Dejanović, da se sruši taj režim. Branio sam državu, nisam branio režim. SRS je branila državu i interese građana, nije branila neki režim. Često sam obilazio tamo tu Crnu Goru, gledao šta ide, kako ide i svima je bilo jasno da to klizi, da to odlazi, ali ne samo što odlazi, nego ide i antagonizam. Međutim, ima nešto što nije otišlo, što je ostalo kao saradnja, a to je organizovani kriminal. Crna Gora je bila poprilično sigurna kuća za kriminalce iz Republike Srbije. Kad kažem "iz Republike Srbije" nemojte to samo da vezujete za prebivalište, državljanstvo, nego i kao teritoriju gde kriminalac ordinira. Pa beše i priča o tome da je Zlatibor najvažnija destinacija za zimovanje ljudi iz Crne Gore. Pa ispade vole pršutu. Međutim, nije vole pršutu, nego tamo se vrši primopredaja materijala - ovi robu, ovi pare. Tamo smo počeli da gledamo prvo one lepe džipove, pa uglađene ljude, koji nam svojim izgledom demonstriraju evropske vrednosti. Tek pre jedno otprilike sedam-osam meseci ova vlast je shvatila, možda je ona to i ranije shvatila, ali počeli su da malo ozbiljnije razmišljaju da neko zabija nož u leđa. Sećate se? Srbija je nekako uspela u Generalnoj skupštini da izdejstvuje jednu odluku da se pokrene postupak da bi se dobilo savetodavno mišljenje o samom proglašenju nezavisnosti Kosova, ali odmah dan sutra Crna Gora priznala nezavisno Kosovo. Pa su otvorili ambasade, pa da vam ne pričam tamo Ulcinj, Utjeha i onaj deo tamo, sad se više ne zna ni katastarski ko je vlasnik. Jednostavno, vlast u Crnoj Gori, potenciram vlast, režim Mila Đukanovića, on se trka sa Knjazom Nikolom, da vide ko će u istoriji Crne Gore da bude zapamćen kao najduži diktator ili vladalac. Mada teško da može Knjaza Nikolu da pretekne. Ali, očigledno da gura. Nekada je bio najmlađi premijer, vidite sad koliko to već slavi, skoro 20 godina koliko je već na vlasti. Jedno vreme nije bio, ali vrag odneo šalu, brže se vratio. Sad se postavlja pitanje šta njih obavezuje, kad kažem njih – vlast u Crnoj Gori? Da li ih obavezuje Ustav, zakon, međunarodna konvencija, propis ili surovi lični interes? Juče su ili prekjuče u parlamentu Crne Gore imali raspravu o poverenju Vladi Mila Đukanovića. Znate koja je argumentacija korišćena - ono što je SRS napisala 2001. godine u knjizi "Cane Žabac, balkanski kralj duvanske mafije" tako valjda nešto beše. Ali, kada se to napisalo vlast u Srbiji se smejala, kaže – to Šešelj nešto opet, teorija zavere, kakav Cane krojač, kakvi ovi, kakvi đavoli, to nema ništa itd. I to smo opisali i šta je rekao Srećko Kesner. Ovde kažu, u to vreme Vlada kaže – to je sve izmislila Fabrika duvanaiz Rovinja. Kaže to je sukob tih duvanskih mafija. Onda pogledasmo te knjige, pa videsmo u Njujorku se vodi postupak protiv velikih proizvođača, Filipa Morisa, Britiš tabaka itd. Beše u to vreme neki veliki ekspert ovde kod nas i on pozva FIU, znate onu agenciju, beše tamo onaj Volf Minić, pa ga ovi ovde odmah uhapsiše. Neovlašćeno nosi pištolj ili beše nešto oko kola itd. I sve se zataškavalo. Mi pričali, upozoravali, vi se smejali. Slatko ste se smejali, to moram da vam kažem. Beše nagrada – ko da neke podatke, dobiće po 300 hiljada maraka da se reši nešto što je ostalo iz prošlosti. Vojislav Šešelj napisa to, vi se opet smejete. Ubiste se od smeha. Mi pričasmo da Milo Đukanović na šest meseci šalje sestru advokata u Bari da malo odnese onom tužiocu da se zataška to tamo - vi se ubiste od smeha. Vodiste postupak protiv Vojislava Šešelja zbog klevete. Jeste, a tužilac zbog uznemiravanja javnosti. Pa ostade u istoriji Danko Laušević sudija, koji je presudio, a zaboravio na imunitet. U to vreme ministar Vladan Batić se krstio levom i desnom rukom, kakvi ljudi postoje u sudu. Vi se smejete ponovo, slatko ste se nasmejali. Pričasmo o tome da to menja svoj oblik. Poneki put ovde u šali, kad vi dignete galamu na pušače kažem - ne dirajte pušače, oni redovno finansiraju i mafiju i državu, svako jutro na trafici. Rekoše strani proizvođači, ako mi otkupimo ove fabrike u Srbiji prekinuće se šverc - procveta šverc. Rekosmo da bambadava to vi prodaste tamo, a sad vi napadate nekoga ko je prodao Duvansku industriju u Nišu. Sve smo vas na vreme upozoravali. A vi se ubiste od smeha. Slatko se nasmejaste. Naravno, kao pre jedno pola sata, gluposti, teorija zavere, i one kvalifikacije, i terate vi to, ne ljutim se, već sam naviko. Vi kad nekoga napadate, taj može da se ponosi. Kao što je sramota, kad NATO pakt časti nekoga sa nekim odlikovanjem, kao veliki fan NATO pakta. Skoro dobi jedan to odlikovanje, a to da se naježi čovek, da ti je neprijatno, onaj ko te bombardovao, da te časti nečim, pa kaže - to je naš pravi predstavnik u Srbiji. Bruka i sramota, ali on se čovek time ponosi, šta da mu radim. Sve vas na vreme upozorava, smo, apsolutno sve. Mogu da vam pričam i o švercu od Nikšića preko Milića, boksita, cigareta, goriva - sve je to išlo. Država je morala da zna. Nije država to mogla da, kako država, stavi šaku na oči, i kaže – nema. Sve je u redu. Mir, mir niko nije kriv, sve je fino. Ali, kad se smanji bara, znate, smanji se bara, krokodili malo se ugoje, onda počne da igra meca i postaje vrlo, vrlo opasno. Možda vam ovo deluje malo šaljivo, ali sam pokušao da vam objasnim da politički razlozi za naše nezadovoljstvo kao države prema onome što vlast u Crnoj Gori radi prema nama postoje i da je naša ljutnja opravdana, to je valjda jasno. Što se tiče te ekonomske saradnje, izvinite molim vas, otkad je platni promet u Srbiji i regionu prešao i nalazi se u rukama banaka, država je izgubila sve mogućnosti da kontroliše tok novca, sve. Sada ono što je bio unutrašnji promet, sada je spoljnotrgovinski promet. Ono što je bilo unutrašnje plaćanje, sada je plaćanje prema inostranstvu. Ide preko banaka konto-korentnih računa, kad se to zavrti u okviru jedne iste banke, pod istim nazivom, koja posluje na celoj teritoriji bivše SFRJ. Odete u Sarajevo, pogledate reklame za banke, isto kao da ste u Beogradu. Odete u Podgoricu, isto kao da ste u Beogradu, i nazivi banaka, i bankomati, i ono trkanje, jedna pored druge otvaraju itd. Odete u Budimpeštu isto, odete u Prištinu isto. Gde je tu država? Ona se sporadično javi kada je u pitanju neki interes. Da li je to državni ili neki lični? Verovatno više kada je u pitanju neki lični, kada se nekome pripreti i postanje smetnja organizovanom kriminalu. Ovo pričam da bi se shvatilo da je mala vajda od ovih sporazuma kada je u pitanju Crna Gora, jer će na prvo mesto da se stavi pre svega interes Mila Đukanovića i ono što je oko njega, i što njega okružuje. On ima svoje eksponente ovde u Beogradu. Oni se hvale, i Beograd i Srbija treba stvarno da se ponose. Zašto? Zato što smo očigledno najbolja država u regionu. Svako bi hteo da bude izbeglica u Srbiji, ne bi hteo da bude u Hrvatskoj. Petsto hiljada izbeglica imamo ovde. Valjda je to dokaz da ih je neko proterao sa neke teritorije. Multietničnost je ostala u Srbiji. Ima incidenata, nekog narušavanja, ali ne može da pokvari to. Ima nekog loma i na tim fudbalskim utakmicama sa navijačima, ali očigledno to BIA drži da bi policiju trenirala jer ovako bi se zapustili, nema nikakvih sukoba, da održavaju kondiciju, jer se neverovatne stvari dešavaju. Na zvezdinom severu pobiju se međusobno navijači istog tima. Kako je to moguće spontano? To nije spontano, nego verovatno policija trenira strogoću, da opravda što drži one kacige. Treba da se prekine sa ovom glumom. Znate, imamo sad situaciju da organizovani kriminal kontroliše političke stranke. Daću vam samo jednu temu za razmišljanje, možete posle svi da osporavate, da kažete da Krasić nije u pravu. Recimo, imate ove izbore u Aranđelovcu. Tajkuni i predstavnici organizovanog kriminala su zainteresovani da pobede njihovi. Ko su njihovi? Njih to uopšte ne interesuje. Oni će da daju jednoj stranci, drugoj stranci, trećoj stranci, da bi bili sigurno da bilo koja stranka ako pobedi njihov kriminal neće da se dira. Vrlo prosto i jednostavno. Mišković, Beko, oni će da finansiraju sve osim SRS. Zašto? Kontrolišu i vlast i opoziciju. Mediji su u rukama organizovanog kriminala. Kako procene, neko će da bude i najlepši, najpametniji, najbogatiji, evropski tip. Tri put se tušira, znate, on je za Evropu. Ovaj se tušira subotom, kad ga privedu, on nije evropski tip. To su ti kriterijumi. I narod i političari samo zaluđeni, misle radi se neki državni poso, a radi se poso za neke druge. Da je Ivica Dačić kojim slučajem bio juče onako baš spreman, mogao je da ode u sindikat i da pohapsi sve. Tamo su bili predstavnici sindikata, Vlade i tajkuna. Oni pričajuo svojim interesima. Ovde se parlamentarna rasprava završi preko medija dva meseca pre nego što dođe zakon u Narodnu skupštinu. Kreira se već javno mnjenje i onda dođe ovde i kada dođe ovde u poslepodnevnim satima Narodna skupština desetkovana, samo 10% od ukupnog broja poslanika je tu. Koji? Jedini te isti uvek. Ista meta, isto rastojanje. Mi kritikujemo, iznosimo argumentaciju, podnosimo dokaze, tražimo da se reši itd, vi se smeškate. Sad će Nataša da vam pokaže knjigu i povodom te knjige ste se smeškali i meca zaigrala. Zaigrala zato što koristoljubivost kod onih ljudi koji koordiniraju unutar organizovanog kriminala ne zna za granice. Svako može da im smeta i svako može da im bude pogodan. Do pre nekoliko dana uopšte nisam znao da postoji prezime Šarić. I danas sumnjam da taj čovek postoji, verujte. Možda ne postoji taj čovek. Da čovek koga niko živi ne zna organizuje kriminalnu grupu od, kako kažu, 200 do 400 ljudi i da milijardu i 300 i nešto miliona evra opere, da to uđe u legalne tokove, pa ljudi, to neće da vam poveruju ni deca koja idu sa roditeljima do autobuske stanice. Ko će da veruje u to? Gde je tu bila država? Gde su tu bili predstavnici vlasti? Zar je moguće da svaka organizovana kriminalna grupa u svakoj državnoj instituciji ima svoje, da ne idem dalje, makar špijune? Da organizovana grupa bude brža od države za dva koraka, a ovde slušamo kako nam se kunu ministri da organizovani kriminal u sukobu sa državom ima da izgubi borbu. Niko nije pobedio državu. Pa neće oni da pobeđuju državu, oni već imaju svoje u vlasti. Sada ispada ovo što pričam da se borim protiv vetrenjače. Opet ćete slatko da se nasmejte. Nema nikakvih problema, smeškajte se do mile volje, samo se vi smejte, ali to je naša realnost. Nije valjda da Cvetković stavi šaku na čelo i nema, sve je u redu, puj pike ne važi. To su ti naši problemi. Molim vas, mi na ovom zasedanju imamo 90 i nešto zakona. Aman ljudi, pa to je uvredljivo. Sada je 14 zakona spojeno u jednu raspravu. Ko će to ozbiljno da pogleda? Pazite, sa ovakvim načinom rada devalvirate sve ove međunarodne konvencije. Da nije Elvira onako lepo ispričala o ove dve konvencije Saveta Evrope, ostalo bi nezabeleženo da je i to bilo na dnevnom redu. [[Aplauz.]]
Pošto niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika ne želi više reč, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe LDP, G 17 plus i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Vjerici Radeti, pošto gospodin Zoran Ostojić nije tu.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo radi javnosti citiraću član 98. Ustava Republike Srbije koji kaže da je Narodna skupština najviše predstavničko telo i nosilac ustavotvorne i zakonodavne vlasti u Republici Srbiji. Zaista je ogromna državna šteta što poslanici vladajuće koalicije ne vode računa o dostojanstvu Narodne skupštine. To pokazuju tako što ne žele da učestvuju u radu, tako što ne sede u sali dok se raspravlja o ovako značajnim tačkama dnevnog reda, tako što dopuste da se Vlada poigrava Skupštinom, sad naravno neću da gubim vreme da citiram svih 14 predloga zakona, ali recimo da prihvate da se u objedinjenoj raspravi raspravlja o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Norveške o olakšanoj proceduri za izdavanje viza, pa Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, recimo, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja itd. Dakle, da li postoji ijedna dodirna tačka između samo ovih koje sam kao primer navela? Ako možete to da potkrepite nekom činjenicom i ubedite me da nismo u pravu, mi ćemo to da priznamo. Ali, nemoguće je. Ne možete u to da nas ubedite. Zašto vladajuća većina ne vodi računa o dostojanstvu parlamenta? Zato što je gospođa Čomić pre vas ovde pročitala imena 20-ak ljudi, predstavnika različitih ministarstava, koje ste, ona reče, vi pozvali da danas prisustvuju radu parlamenta na temu ovih 14 tačaka dnevnog reda. Da li je moguće da Vladu baš briga zato što ih je predsednik parlamenta pozvala da učestvuju u radu i da ovde nema predstavnika Vlade? Tu jeste gospodin Šutanovac i mi smo danas u toku dana dobili obaveštenje da će on da bude ovlašćen i za ove tačke dnevnog reda. Nemamo mi ništa protiv, ali je providno i očigledno je. Gospodin Šutanovac je danas bio tu po tačkama dnevnog reda za koje jeste i kvalifikovan i pozvan da učestvuje u radu po tim tačkama dnevnog reda i onda, otprilike, kad je već tu, izgubio je dan pa neka bude do kraja, a još će Skupština da radi i bez pauze, pa će pauza biti, gospođa Čomić nas obaveštava, negde oko 16,45 časova, po njenoj proceni. Šta onda? Pauza će biti do 17,45 časova, pa ćemo da nastavimo da radimo do 18? Dakle, ovo je vrlo neozbiljno i neodgovorno, gospođo predsedniče Narodne skupštine. U ime građana Republike Srbije i u ime dostojanstva ovog doma, molimo vas da učinite nešto. Nemojte posle da kažete da su nam krivi novinari, da su nam krivi mediji. Sami sebi pravimo ovako lošu atmosferu. To nije dobro, verujte. Nije dobro po državne interese.
Gospođo Radeta, zamoliću vas da se pre svega držite dnevnog reda, a zamoliću vas i da imate na umu činjenicu da ja ovde predstavljam onoliko građana koliko i vi. Prema tome, nemojte govoriti u ime nekih drugih građana. Govorite u ime onih građana koji su nas poslali ovde, odnosno vas, a može biti da bi vam bio dobar orijentir da razmišljate i o onima koji će i ubuduće to činiti za vas.
Hvala lepo, ali zaista ne znam o kojim drugim građanima vi govorite? Ja govorim o građanima Srbije. Hoću da govorim o dnevnom redu, ali pokušavam da objasnim tim građanima Srbije koji su i vas, i mene, i sve nas birali, kako to da govorimo o 14 tačaka dnevnog reda kao o jednoj tački. Reći ću samo vrlo kratko o ovom zakonu o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Da, koleginica Elvira Kovač je lepo govorila o potvrđivanju te konvencije, a ja ću samo, opet radi javnosti, da vam kažem da je, recimo, zdravstveni savet Srpske napredne stranke za Jablanički okrug izdao saopštenje 9. aprila 2010. godine. Između ostalog, i ovo je nešto što je zaista zabrinjavajuće, u tom saopštenju kaže, odnosi se na status Roma, pa onda zaključak Srpske napredne stranke – da je praksa prekidanja detinjstva i stupanja u brak u 13, 14. i 15. godini dokazano indikator niskog morala i izopačenosti te socijalne sredine itd. Ovo je neverovatna uvreda za celokupnu romsku populaciju. Ovo saopštenje nije nešto što smo mi izvukli iz fioke, već je saopštenje za javnost i u kontekstu i ove konvencije koja je na dnevnom redu, bilo bi dobro da neko povede računa da i predstavnici stranaka moraju pre svega da vode računa o Ustavu Republike Srbije, da vode računa o pravima svih građana i da niko, pa ni Napredna stranka, nema pravo da na ovaj način vređa kompletnu i celokupnu romsku populaciju u Srbiji. Želim takođe da govorim o ovim predlozima zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Srbije i Republike Crne Gore, opet u kontekstu nekih ranije zaključenih ugovora. Kada sam pokušala da obrazložim zašto sam izdvojila mišljenje na Odboru za pravosuđe i upravu, pomenula sam koliko su zapravo svi ovi ugovori i svi ovi sporazumi nešto od čega država Srbije i građani Srbije nemaju nikakve koristi. Imamo mi ovakve ugovore i sa Bosnom i Hercegovinom, pa vas pitam, gospodo iz Vlade i vladajuće većine, kako to niste uspeli da na osnovu sporazuma koji ste potpisali i koji je ovde ratifikovan da uradite nešto da se pokrene krivični postupak za ratne zločine učesnika zločina tzv. "Tuzlanska kolona"? Zašto niste uspeli da dobijete Ejupa Ganića, da se protiv njega vodi postupak? Zašto ste dozvolili da pišete takve krivične prijave na osnovu kojih ne može da se realizuje crvena poternica koju navodno raspišete, ali nikoga nije briga što vi, gospodo iz Vlade Republike Srbije, raspisujete te poternice, nikoga nije briga, niko neće da se ponaša u skladu sa tim zahtevima zato što ste dozvolili da svojim ponašanjem pokažete svima da vas baš briga, da vi to radite u interesu, opet moram to da kažem bez obzira što će neko da se uvredi, svih više nego u interesu građana Srbije? Pre neki dan je državni sekretar, koji je takođe pozvan da danas prisustvuje ovde, gospodin Homen, pa nije bio, pokušao da objasni na nekoj televiziji kako se nekad, opet u vreme nekih devedesetih, kako su se pisale takve poternice, "nepotkovane", on je tako rekao, nekim krivičnim delima, odnosno Zakonom o krivičnom postupku, ali je naveo primer, recimo, Havijera Solane. Kaže – znate, da mi nismo povukli tu poternicu, mi bismo Havijera Solanu morali da uhapsimo kad je prvi put došao u Beograd. Naravno, tadašnja vlast je pisala tu poternicu sa namerom da se Havijer Solana uhapsi, jer on i jeste zločinac u odnosu na državu Srbiju i na građane Srbije. Zato ste napisali vi, tako stručni, poternicu protiv Stanka Subotića Caneta, ali tako što ste naveli krivično delo koje ne postoji u Švajcarskoj, gde se Cane Subotić krije. Onaj ko je pisao tu poternicu i ko je pokretao taj krivični postupak, ne verujem da je toliko nestručan da nije znao da radi nešto što će značiti – izvoli, Cane Subotiću, kod svog prijatelja Mila Đukanovića, dole se malo banjaj, odmaraj u raznim vilama, svojim ili Milovim, svejedno, ima ih ionako kolko hoćete, i onda odatle lepo idi u Švajcarsku, a iz Švajcarske, opet preko Mila Đukanovića, preko režima Mila Đukanovića, gledaj kako ćeš da pošalješ pare nekim političkim strankama u Srbiji koje tim parama finansiraju predizborne kampanje. Onda se opet pojavi gospodin Homen i kaže – tačno je da se neke političke stranke, odnosno neki političari finansiraju parama tog opasnog Šarićevog klana, za koji Homen kaže da je opasniji od zemunskog klana, to su danas mediji objavili, ali neće da kažu ni koje su to stranke, ni koji su to političari. Mi već mesecima tražimo od vas koji, pretpostavljam ako ste u vlasti da znate te podatke, da ih kao vlast iznesete i da objasnite građanima Srbije, evo sad građanima Aranđelovca, recimo, odakle SNS ima toliko para da može da finansira lokalnu kampanju danas u Aranđelovcu, juče negde drugde, sutra negde drugde, odakle pare, ako se zna da od države Srbije ne dobijaju ni jedan jedini dinar. Ovo sve govorim u kontekstu ovih sporazuma, ovih konvencija i ovih ugovora koji će ovde danas i za nekoliko dana da se ratifikuju, a koji će ostati samo mrtvo slovo na papiru, jer ništa nećete da uradite, nećete da koristite te sporazume i te ugovore koje ovde ratifikujete, koje prethodno potpišete, u rasvetljavanju nekih zločina i u rasvetljavanju ovih organizovanih kriminalnih grupa, u rasvetljavanju ratnih zločina. Takođe, hoću da vas podsetim kakvu saradnju imate kada su u pitanju ratni zločini sa Bosnom i Hercegovinom. Formalno, imamo zaključen ugovor o međusobnoj saradnji, i kada izađe gospodin Vukčević, Bruno Vekarić ili neko iz Tužilaštva za ratne zločine, hvali se kako mi imamo odličnu saradnju sa tužilaštvima za ratne zločine iz Hrvatske ili iz Bosne i Hercegovine. Kako se u stvari ta saradnja odvija? U koga god oni tamo upru prstom, Srbija izvoljeva, vodi krivični postupak za navodno ratne zločine ili protiv navodnih izvršilaca, a oni tamo, recimo, u Kantonalnom tužilaštvu u Tuzli, lično sam bila u prilici da se uverim kako izdaje nalog gospođa neka koja je tužilac u tom Kantonalnom tužilaštvu u Tuzli da se ovde hapse neki ljudi, jer su navodno izvršili neka krivična dela na teritoriji Zvornika. I naravno, taj nalog se uredno ispunjava. Za 24 sata su uhapsili neke ljude, pitanje je da li su oni odgovorni, da li nisu za ta krivična dela, a s druge strane, to isto tužilaštvo za ratne zločine dobije konkretne podatke o ratnim zločinima koji su izvršeni u naselju Hrid u Zvorniku. Nekoliko svedoka, izjave tih svedoka priložene, koji kažu - te ratne zločine su izvršili Arkanovi tigrovi, pa onda jedan od Arkanovih tigrova, Pelević, koji je i narodni poslanik, ne znam samo kako, kaže – to nije tačno, jer da je tačno ja bih to znao, jer sam toga dana kao zamenik komandanta bio u Zvorniku i u Hridu. Nikom ništa. Dakle, treba da se sarađuje sa zemljama u svetu. Nemamo mi ništa protiv toga, ali mora da se vodi računa s kim i kako. Moramo i u ovoj saradnji da vodimo računa, pre svega, o interesima države Srbije, o interesima građana Srbije, a ne samo da samo potrčimo, potpisujemo sve što nam se ponudi, a primenjujemo samo onoliko koliko nekom drugom odgovara. Ovo su zaista primeri o kojima sam govorila i sigurna sam da će i ostale moje kolege samo na primerima da vam pokazuju da smo mi u pravu i da nije lepo što se smejete kada mi pričamo ovakve stvari. Malopre je ministar vidim listao knjigu "Stanko Subotić, Cane Žabac, kralj duvanske mafije" koju je napisao i objavio Vojislav Šešelj, u vreme, govorio je Krasić, ne želim da ponavljam, kada smo mi o tome govorili, tada ste se mnogi ovde hvatali za stomak od smeha, kao što ste se hvatali za stomak od smeha kada smo pričali da će Rusija postati sila, da će Rusija biti jedina prava orijentacija za međunarodnu saradnju između Srbije i Rusije. Prođe pet, šest, deset godina, više se ne smejete, nego ponavljate ono što srpski radikali pričaju, ali u momentu kada mi to kažemo, vi pokušavate da građanima Srbije to prikažete kao nešto što je nama slučajno palo na pamet, što nije argumentovano i što nije potkovano činjenicama. Zato i ono što govorimo danas, i to građani Srbije odlično znaju, kada čuju nešto iz usta srpskih radikala, znaju da je to tačno, samo je pitanje dana kada ćete i vi, koji ste na vlasti, prihvatiti tu istinu i obelodaniti je građanima Srbije.
Pošto je gospodin Ostojić ušao upravo u momentu kada sam dala reč gospođi Radeti, nadam se da nemate ništa protiv da dam reč gospodinu Ostojiću. Izvolite.
Hvala predsednice. Zaista nisam očekivao da se niko od ovlašćenih ili šefova poslaničkih grupa neće javiti po ovako važnoj tački dnevnog reda. U svakom slučaju, zahvaljujem i vama poštovane koleginice i kolege. Pred nama je petnaestak zakona kojima se potvrđuju protokoli, sporazumi iz raznih oblasti. Većina njih olakšaće život građana, kao što je npr. Sporazum sa Švajcarskom federacijom o olakšanoj proceduri za izdavanje viza. Neki od ovih konvencija, kao što je Konvencija Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja, ono su što mi u LDP zovemo evropskim vrednostima. Ako hoćemo da budemo deo EU, treba da prihvatimo evropske vrednosti. Protiv toga niko nema ništa protiv. Moju pažnju ću nekoliko minuta zadržati na zakonima kojima se potvrđuje Ugovor između Republike Srbije i Crne Gore o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o izručenju i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u krivičnim stvarima. Ova tri zakona kojim sa Crnom Gorom, koja je 2006. godine obnovila državnost, u principu rešavamo jedan od velikih problema koji su nastali posle raspada Jugoslavije, a to je da su kriminalci uzimajući razna državljanstva, a znamo da su i do viza lakše dolazili nego obični građani, u suštini, ne samo olakšavali sebi vršenje krivičnog dela, nego efikasno izbegavali ruci pravde. Znam da je mnogima ovde teško da sa Crnom Gorom zaključuju ugovore i sporazume kao sa samostalnom državom, jer su mnogi bili protiv obnove crnogorske državnosti. Objektivno, sa Crnom Gorom smo živeli u zajedničkoj državi 80 godina ili skoro 80 godina. Mislimo da je ovo izuzetno važno, ne samo zbog poslednjih događaja koji su doveli do razotkrivanja velike kriminalne grupe, poznatije kao "Braća Šarić", iako, koliko znam protiv jednog se ne vodi postupak, već se diže optužnica, od te braće, nego samo protiv onoga koji se zove Darko. Podržavamo tu akciju i mislimo da će usvajanje ovih konvencija olakšati borbu protiv organizovanog kriminala na ovim prostorima. Ovom prilikom mogu samo da kažem da se nadam da će se u budućnosti, i kada su naši nadležni organi u pitanju, policijski poslovi i pravni poslovi ostaviti policijama, nadležnim bezbednosnim službama i sudovima. Ne valja da se u to meša politika, jer kada se umeša politika, od toga koristi imaju samo kriminalci ili oni koji su osumnjičeni, optuženi za kriminal. Nesporno je da ovih dana, kada je u pitanju organizovani kriminal, zapljusnuti smo informacijama da je ta kriminalna grupa, koja ne bi bila očigledno otkrivena da nije bilo angažmana američke Agencije za borbu protiv narkotika. Tu smo odradili posao, očigledno, dobro. Oni su nam bili pred nosom. Inicijativa o tome nije došla iz ove zemlje. Zapljusnuti smo informacijama da ta kriminalna grupa ili neki članovi, planirali su ili nameravali da planiraju atentate na najviše državne funkcionere. U zemlji u kojoj je premijer Srbije Zoran Đinđić pre sedam godina ubijen u zaveri koja je objektivno značila pokušaj državnog udara i skretanja puta Srbije sa evropskih integracija, to je zastrašujuće. Posle "Sablje", koja je nažalost razbila tu kriminalnu grupu koja je ubila Zorana Đinđića, nije se nastavilo dalje. Svi znamo zašto. Promenila se Vlada i predsednik Vlade. Zašto govorim da politika ne treba da se meša u ono što je policijski i sudski posao? Nekako mi se čini da se proteklih nekoliko meseci politika umešala u nešto što je evidentno – razbijanje jednog od najmoćnijih, ako ne i najmoćnijih narko-kartela u Evropi. Umešala se, pokušajem da se odgovornost prebaci na tu Crnu Goru i zato podržavamo ove konvencije sa, do juče, okom u glavi. Ako se politika bude umešala, ništa od borbe protiv organizovanog kriminala i narko-kartela neće biti, ili, biće, ali samo do pola kao što je to bilo nažalost u "Sablji". Ovde postavljamo jedno pitanje na koje nadležni organi kad-tad moraju da odgovore. Podržavamo i verujemo da Vlada iskreno želi da se obračuna sa narko-kartelom i sa ovom kriminalnom organizacijom. Ali, mislimo da je to, ta organizacija, i tih dve-tri tone kokaina, i taj novac, to je samo posledica jednog procesa. Taj proces je u suštini doveo do toga, da posle razbijanja zemunskog klana, a podsetimo se, za razliku od ove grupe koja je sada u žiži javnosti i pravosudnih i policijskih organa, ona grupa koja je izvršila ubistvo Zorana Đinđića je u suštini bila grupa kojoj su pripadali državni službenici i činovnici. Neposredni atentat, osuđeni atentator na Zorana Đinđića je bio državni službenik. Onaj koji je to organizovao, taj je bio do juče državni službenik. U tom trenutku je bio penzioner. Ovde se ne radi o državnim službenicima. S druge strane, tada je celokupna ili većina javnosti, mediji koji su kontrolisali te paradržavne strukture ili kriminalizovane strukture države, nasleđene iz vremena Miloševića, pripremala atentat na Zorana Đinđića kriminalizujući ga i proglašavajući ga mafijašem, kriminalcem i saradnikom. Ovde sada nemamo taj slučaj. Imamo apsolutnu podršku u javnosti i medijima za konačan obračun. Ponavljam, ovo je samo posledica. Šarići su posledica. U čemu je uzrok? Uzrok je u tome, ko je omogućio toj grupi da posle "Sablje", posle promene Vlade atentatom, ojača tako, da kupuje po Srbiji, da pere novac, po svoj prilici, narko-biznisa, da ima zaštitu države, da dobije državljanstvo da bi u svemu tome mogli da učestvuju. To je suštinsko pitanje. Ne postoje, gospodo, dva odgovora, ili bezbednosne službe nisu znale da rade svoj posao, pa im se ispred nosa sve to o čemu danas čitamo danas dešavalo ili su te strukture bile pod uticajem politike i to je dopustila. Nema trećeg. Zbog toga mislimo da ovu stvar treba raščistiti do kraja. Ako kao društvo i zbog, što bi rekao Rade Bulatović, opštih društvenih okolnosti, posle "Sablje" nismo mogli da dođemo do političke pozadine ubistva Zorana Đinđića. Kada kažem politička pozadina, onda govorim o vezi onih koji su organizovali i izvršili ubistvo sa onima koji su ih inspirisali i onima koji su politički od ubistva Zorana Đinđića imali koristi. Ako tada nismo to mogli da uradimo, sada, u drugim okolnostima, mislim da moramo. Samo tako ćemo se sa uzrokom organizovanog kriminala, a to je sprega kriminala, tajnih službi, prljavog novca i politike, razračunati. Ako to ne uradimo, završi se sve na presudama narko-kartela, oduzimanja imovine itd, a ovo se ne raščisti do kraja, onda ćemo za neku godinu imati ponovo nešto slično. Zato mislimo da je važno da ovo sa Crnom Gorom zajedno odradimo, ali ponavljam, to nećemo moći da uradimo efikasno, ukoliko se u ovo bude mešala politika. Znam da je teško ne mešati politiku, ako politika iza toga, na neki način stoji. Ne insinuiram u kom pravcu treba da ide istraga, samo kažem da aktuelna Vlada od LDP ima podršku da raščisti do kraja političke veze i okolnosti koje su omogućile da posle "Sablje", za nekoliko godina, u ovoj zemlji naraste kriminalna organizacija koja okreće toliki novac, ima toliki uticaj na državu, koja učestvuje u privatizacijama. Ne može se u 10 godina dva puta o isti kamen jedno društvo spotaći. Godine 2003. nismo imali, na kraju krajeva, snage da raščistimo i da dođemo do inspiratora i političke pozadine ubistva. To ni pravosuđe, da budemo pošteni, nije htelo da radi. Znate da i danas zvaničnici iz pravosuđa za ono što su Crvene beretke kod Sava Centra uradile, koriste reč "protest", a nikad "pobuna", jer je pobuna krivično delo. Nemojmo činiti dva puta istu grešku. Jednu smo skupo platili, kao posledica došlo je do narastanja ove grupe koja sada ponovo, ako je verovati medijima i nadležnim organima, a nema razloga da se ne veruje, prete najvišim državnim organima. Do kraja će raščišćavanje jedino dovesti do situacije u kojoj će kriminal postojati kao u svakoj zemlji u kojoj postoji, veći ili manji, ali nikada više u meri u kojoj može da planira državne udare i ubistva najviših funkcionera itd. Moja uvažena prethodnica je pomenula Rusiju. Valjda je zaboravila da uz pridev Rusija ide uvek "majčica" Rusija. Žao mi je što ta Rusija drži i čuva i ne izručuje neke osobe koje naše pravosuđe traži. Toliko o, kako da kažem, pravu i pravdi i interesima koje ta Rusija ima u Srbiji. Da je pošteno da, kako da kažem, da je to pravna država u smislu u kome mi želimo da budemo, kada budemo članica EU, to se ne bi dešavalo. Prema tome, kada neko pominje kako se neki kriju u Crnoj Gori ili ovamo ili onamo, a voli Rusiju i smatra da je Rusija jaka i da štiti srpski interes, onda neka se zapita zašto ta Rusija one koje naše pravosuđe traži zbog ozbiljnih krivičnih dela, ne samo da štiti, nego im daje državljanstvo. Neću ovog puta da pričam zašto je nafta bila 50 dinara, to najbolje seljaci znaju, a ove godine je 100 dinara. To je verovatno posledica te ljubavi majke Rusije, ali to nije tema, ne bih želeo da dobijem opomenu. Da ponovim i da zaključim, podržavamo posebno ove konvencije, ali apelujemo na vlast da ovog puta ide do kraja i da odgovori na pitanje – kako je moguće da, posle "Sablje", za nekoliko godina se stvori takva kriminalna organizacija koja je mogla i ugrozila živote najviših funkcionera? Kada bih bio maliciozan, rekao bih – ako su iz Pljevlja, hajde da vidimo koga su to podržavali u Pljevljima, čiju vlast do referenduma itd. Vrlo brzo bi se sve otvorilo. Ali, to nije posao jedne opozicione stranke kao što je LDP. Naš posao je da utičemo. Kada budemo na tom mestu, onda ćemo insistirati. Sada samo kažemo – raščistite to do kraja.
Gospođa Radeta bi imala pravo na repliku, ali ona nije tu. Nije pominjao SRS, nego koleginicu koja je prethodno govorila itd. Nema osnova za druge. Da je gospođa Radeta tu, dobila bi reč. Narodni poslanik Jelena Travar-Miljević ima reč. Izvolite, gospođo Travar.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Poštovani predstavnici predlagača, koleginice i kolege, kao i juče, i danas ću govoriti o potvrdi jedne konvencije za koju isto tako smatram da ne sme i ne može biti političkih neistomišljenja, jer govorim o potvrdi Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Zašto sam rekla ovu prethodnu rečenicu? Zato što mi mnogo puta, i ja u ovom parlamentu, a verovatno i javnost, od svih mojih kolega zna da čuje kako su deca naša budućnost, ali onog dana kada dođemo do potvrđivanja konvencije ne pokaže se uvek tako. Na samom početku, podsetila bih nas na opštu definiciju zloupotrebe deteta – zloupotreba ili zlostavljanjedeteta obuhvata sve oblike fizičkog i ili emocionalnog zlostavljanja, seksualnu zloupotrebu, zanemarivanje ili nemaran postupak, kao i komercijalnu ili drugu eksploataciju, što dovodi do stvarnog ili potencijalnog narušavanja detetovog zdravlja, njegovog preživljavanja, razvoja ili dostojanstva u okviru odnosa koji uključuje odgovornost, poverenje i moć. Ovo je definicija koju je dala Svetska zdravstvena organizacija, podsetiću vas da je svetski dan prevencije zlostavljanja dece, koji se obeležava 19. novembra, u stvari ustanovljen s ciljem da bi se podigao nivo svesti i povećala osetljivost javnosti na pojavu nasilja, zlostavljanja i zanemarivanja dece. Seksualna zloupotreba deteta se očituje kao aktivnost između deteta i neke odrasle osobe ili, nažalost, sve češće u našem društvu i drugog deteta, koje ima zbog svog uzrasta ili razvoja položaj koji mu daje odgovornost, poverenje ili moć, gde aktivnost ima za cilj da pruži uživanje ili zadovolji potrebe druge osobe. Ovo može obuhvatiti, ali se ne ograničava samo na navođenje ili primoravanje deteta da se upusti u bilo kakvu nezakonitu seksualnu aktivnost, eksploatatorsko korišćenje deteta za prostituciju ili druge nezakonite seksualne radnje. Prema Unicefu, oko dva miliona dece se svake godine koristi u tzv. seksualnoj industriji. Danas u Srbiji mnogo više govorimo o ovome i ne mogu stvarno da procenim da li uopšte razgovor o ovoj temi znači da je i povećano prisustvo seksualnog zlostavljanja dece ili sama mogućnost da otvoreno govorimo i prepoznajemo neke stvari, daje i nama mogućnost da uočimo određene zakonske norme i ustanovimo određene mehanizme kako bismo ovo sprečili. Ono što je meni izuzetno zadovoljstvo jeste da u smislu ove konvencije nedvosmisleno definišemo pojam deteta i to podrazumeva svako lice mlađe od 18 godina. Verujem da će potvrđivanje ove konvencije znatno i institucionalno unaprediti mere zaštite dece i prava dece, a svakako i mogućnost da deca tokom osnovnog i srednjoškolskog obrazovanja dobiju informaciju o opasnostima od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja, kao i sredstva kojima mogu sama da se zaštite, u skladu sa sopstvenim moćima koje se vremenom razvijaju. Naravno da sam svesna da sama potvrda ove konvencije neće znatno poboljšati stvari, ali svakako činimo još jedan korak ka poboljšanju stvari. Moj konkretan i skroman doprinos danas bi se sastojao u sugestiji o promeni Krivičnog zakonika Republike Srbije, posebno aludiram na članove 183. i 184. i povećanje kaznenih odredbi, gde u članu 183. kaže – ko odvede maloletno lice radi vršenja obljube sa njom, izjednačenog čina ili druge polne radnje, kazniće se zatvorom od tri meseca do pet godina. Moj skroman doprinos se sastoji u sugestiji da tu odredbu povećamo u određenim rokovima, kroz određene skupštinske procedure. Pored pomenutog, želela bih da napomenem, statistički podaci, koji su nažalost skromni, kazuju da od četvoro dece koja su seksualno zlostavljana tri su devojčice i jedan dečak, da su počinioci nepoznata lica u 1,75% slučajeva, što ukazuje svakako na potrebu edukacije i roditelja i dece i svih onih ljudi koji rade sa decom da prepoznaju takve vidove zlostavljanja. Naravno, ovo zlostavljanje je u 62,33% višegodišnje. Svakako ne mogu da govorim o ovome, a da ne spomenem pozitivne mere koje je preduzelo Ministarstvo za telekomunikacije i informaciono društvo i koje je prošlu godinu obeležilo takođe kao godinu bezbednijeg Interneta i akcijom "klikni bezbedno" potrudilo se da upozna i roditelje i decu sa mogućnostima zloupotrebe informatičke tehnologije. U stvarnoj želji da neke stvari predupredimo i u stvarnoj želji da neke stvari radimo preventivno u ovoj državi, pozivam sve kolege da podrže potvrđivanje ove konvencije.
Gospođica Nataša Jovanović ima reč.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ne samo da nije gospodin Šutanovac sada trenutno u sali, već je ostao jedan od njegovih saradnika i hoću da nastavim ovu vrlo ozbiljnu priču koju je započela koleginica Radeta, a pre toga gospodin Krasić, kao naš ovlašćeni predstavnik. Molim vas, vi ste ozbiljna žena i političar koji je na čelu jedne od najvažnijih institucija u zemlji, da shvatite ozbiljno da ovo što ćemo sada da govorimo ovde u ovoj plenarnoj debati je jedini prozor u svet, jedina mogućnost da građani Srbije čuju mnoge stvari koje mi pokrećemo na sednicama skupštinskih odbora, konkretno na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, koje mediji prilično korektno prenose, ali nema direktnog prenosa sednica Odbora. Takva jedna je bila kada je većina u Odboru odlučila da izvrši smenu gospodina Todorovića sa mesta predsednika Odbora, a kada smo otpočeli, odnosno nastavili, iz ko zna koje etape, priču o organizovanom kriminalu, o tajkunima, o mafiji i o opasnosti i ugroženosti državnih funkcionera. Pomenula je gospođa Radeta, a pre toga je govorio i gospodin Krasić, da ovo nije za SRS priča tek zbog marketinga, zato što je sada tobož država krenula u borbu sa organizovanim kriminalom, zato što je rat mafiji objavio predsednik države Boris Tadić, već je to zaista osnov našeg političkog delovanja u beskompromisnoj borbi protiv organizovanog kriminala od 5. oktobra do današnjeg dana. Ako se setite, a seća se toga gospodin Šutanovac, jer smo malopre i u par rečenica i neformalno o tome pričali, godine 2002. je prof. dr Vojislav Šešelj čitavu političku kampanju, najpre za izbore kao kandidat za predsednika Srbije, a zatim i u parlamentu, kako ovde, tako i u Skupštini SRJ, posvetio borbi protiv organizovanog kriminala. Ova knjiga koju smo pominjali, koju je kamera u jednom trenutku zabeležila, koju je on napisao, ''Stanko Subotić Cane Žabac, kralj duvanske mafije''', samo je jedan deo od tog materijala koji je on prikupio i u timu u kome su bili i gospodin Krasić, i gospođa Radeta i drugi pravni stručnjaci iz naše stranke, zato što smo mislili i on je smatrao tada, kao što i sada smatra, a čuli ste da je pre mesec dana na jednoj statusnoj konferenciji poručio iz Haškog tribunala, iz kojeg očekujemo da se uskoro vrati u otadžbinu, da on još nije u mogućnosti, da nije krenuo po Srbiji da hapsi, ali kada bude bio u mogućnosti, biće veoma opasno za mnoge pojedince. Budite sigurni da mi ne samo da smo taj put koji je trasiran tada nastavili, već hoćemo do kraja sve da isteramo na čistac i da građani Srbije vide da li zaista država ima nameru da krene u oštri obračun sa organizovanim kriminalnim grupama, jer ne bi nijedan, da ga ne reklamiram, ali, evo, to je naslov u jednom od čitanijih i poznatih nedeljnika u Srbiji objavljen danas i ovakav naslov "Mafija ponovo ugrožava državu" i ovde se vidi kako predsednik Republike ulazi u onaj stari, a sada će verovatno, po odluci državnih organa, koristiti bezbedniji automobil. Prošle godine u ovo vreme, Narodna skupština Republike Srbije je usvojila Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i jedan od ovih ugovora, na koji ću da se osvrnem u toku diskusije, potpisan je 29. maja, nekoliko dana pre održavanja parlamentarnih izbora u Crnoj Gori, to je u ime Vlade Republike Srbije i ministarstva uradila gospođa Snežana Malović, koju smo takođe očekivali da danas dođe ovde. Još tada sam razmišljala kada će uopšte taj, kao i ovaj drugi ugovor koji se tiče pomoći u izvršenju sudskih presuda, da dođe na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije. Uverena sam, gospođo Đukić-Dejanović i prisutna gospodo, da se to ne bi desilo možda do redovnog jesenjeg zasedanja da nije bilo ove ne afere Šarić, već čitave uznemirenosti i političkog, državnog vrha zbog činjenice da organizovani kriminal preti, počev od predsednika Republike pa, čuli smo od gospodina Homena koji je danas pozvan, a nažalost nije na sednici, i gospođi Malović, gospodinu Radisavljeviću, specijalnom tužiocu i svim ostalima koji su, kako su sami rekli, deklarativno, a videćemo šta će uraditi do kraja, odlučili da krenu u obračun protiv organizovanog kriminala. Međutim, šta se desilo u međuvremenu dok ovo nije došlo na dnevni red? Srbija je, a malopre se zapitao gospodin Krasić - pa ko je taj čovek, po izjavi gospođe Maje Kovačević, Darko Šarić je čak jedno vreme bio prijavljen kao konobar u kafiću, odnosno u ugostiteljskom objektu "Kazino" u Kragujevcu, kasnije menjao adrese. Ipak ću više govoriti o ovom drugom u Srbiji od devedesetih godina poznatom kriminalcu Stanku Subotiću Canetu, kojeg je gospodin Šešelj opisao u ovoj knjizi, odnosno prikupio dovoljno podataka da još tada državni organi Republike Srbije nastave ono što je stopirano pre ulaska SRS u onu zajedničku našu vladu državnog jedinstva. Vidim da su vam od jutros spočitavali ovde i gospođa Kolundžija i mnogi drugi taj period i kada su govorili o nama iz tog vremena onda su se naravno obraćali vama, a to je bilo vreme kada je neko odlučio da se ukine Interpolova poternica 98. godine za Stankom Subotićem, odnosno ona je kasnije ponovo raspisana, ali je ukinuta kada je DOS došao na vlast. Sada se suočavamo ovde sa jednom situacijom koja je zabrinjavajuća. Stanko Subotić Cane se pre mesec dana uključio u jednu televizijsku emisiju, na televiziji sa nacionalnom frekvencijom, dosta bahato, rekla bih i osiono, gotovo preteći državi čije je državljanstvo ima, a uvereni smo, a to treba da istraže državni organi da ima i državljanstvo Švajcarske, da će on, dakle, poručivši da je tajkunima Miškoviću i Beku dao 56.000.000 evra za privatizaciju "Večernjih novosti" i Luke "Beograd", tek moći dalje da govori obraćajući se jednom od aktera političke scene Crne Gore. Sve dok se to nije desilo mi smo mesecima pre toga pokušali kroz institucije sistema, kroz Narodnu skupštinu Republike Srbije da pokrenemo to pitanje. Kap u prepunoj čaši je posle toga bila Šarićeva grupa, odnosno borba sa kokainskom mafijom, jer da je država radila svoj posao na vreme i da nije dopustila da tek tako Subotić pobegne odavde, najpre u Hrvatsku, pa zatim u Moskvu, pa odatle u Crnu Goru, pa u Švajcarsku i da ima mogućnost da se tako osion i bahat javlja, i da je uradila sve ono što je tražio naš predsednik i naša stranka posle 5. oktobra, mi bi se našli u mnogo boljoj situaciji kao država i društvo, jer ako mislite da ovakve pretnje uznemiravaju samo čelnike državne vlasti, a ne i obične građane, onda se varate. Ovo je situacija u kojoj je politika i te kako dovedena u spregu sa organizovanim kriminalom. Gospodin Homen i da je sada prisutan ovde, po Poslovniku, ne bi mogao da nam odgovori na ovu izjavu koju prenosi ovaj nedeljnik, da će tek da bude reči o tome i da nadležni organi rade na ispitivanju veza i Šarićeve i Subotićeve grupe sa poznatim političarima u zemlji, ali ovo je prilika da iznesemo neka naša saznanja. Koristili smo se svedočenjem jednog čoveka. Mnogi mogu to da osporavaju i da mu daju pridev "kontroverzan", ovakav ili onakav, ali dozvolite da je to čovek koji je bio zvanični predstavnik Crne Gore kada smo bili u zajednici SRJ, u pitanju je Ratko Knežević, koji je bio predstavnik Crne Gore u Vašingtonu, a kasnije i neko ko je odlučio da iz svojih bezbednosnih razloga, zato što je bio blizak Ivi Pukaniću, čije je ubistvo na neki način nagovestio dr Vojislav Šešelj u ovoj knjizi, jer je Pukanić kao vlasnik zagrebačkog "Nacionala" krenuo u oštri obračun sa Stankom Subotićem i njegovim duvanskim kartelom. Sada se jasno vidi ta celokupna veza ondašnje vlasti i nekih političara iz DOS i iz DS da štite Subotića, a kasnije Subotić kada je izgubio tu podršku i kada je došlo do promena i na čelu DS i kada se sastavila neka druga vlada, utočište potražio u inostranstvu i opredelio se za druge političke aktere i igrače. Za koga se opredelio? Za Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića. Ratko Knežević, kao bivši bliski saradnik premijera Mila Đukanovića i kao njegovo kum, optužio je i Đukanovića i srpskog biznismena Stanka Subotića Caneta da su bili organizatori duvanske mafije i objavio je mnoge intervjue i postavio je jedno logično pitanje koje sada postavljam ovde – čiji je Subotić sve državljanin? Pošto se ovaj ugovor odnosi na dve ugovorne strane, Srbiju i Crnu Goru, a pošto svi znamo, znaju i organi državne bezbednosti da Stanko Subotić ima srpsko državljanstvo, on je podložan ovom ugovoru. Posle glasanja o ratifikaciji ovog ugovora država Srbija bi trebalo odmah da zatraži od Vlade Republike Crne Gore da se izruči Stanko Subotić kao državljanin Srbije, tako ovde piše, postoje svi elementi, postoji optužnica, zapravo je taj postupak pred Specijalnim sudom, pre 15 dana je bilo ročište, postoje krivična dela za koje se dozvoljava izručenje. Za takvo krivično delo se dozvoljava izručenje, ne dozvoljava se iz Švajcarske, pa je zato njegovo trajnije utočište tamo zato što je, kao što je rekla gospođa Radeta, ta međunarodna Interpolova poternica pogrešno formulisana, pa se on tereti za zloupotrebu službenog položaja, to vam je neko krivično delo iz onog sockomunističkog vremena, koje i vi neki ovde pamtite ili delo prevare, ali nikako za organizovanu kriminalnu grupu koja ubija, koja je naredila određena ubistva. Jer, kao što smo citirali onda, a to je, na kraju krajeva, i dostupno BIA, jer postoji zaključak vlade Republike Srbije, one vlade u kojoj smo zajedno bili, iz 1999. godine, čini mi se januara, zvanični zaključak kada je ministar policije bio iz SPS, da je nedvosmisleno dokazano da je Stanko Subotić Cane, pored ovih drugih, naručio ubistvo zamenika ministra policije Radovana Stojčića-Badže i nikom ništa. Posle 2000. godine krene dr Vojislav Šešelj, krene SRS da se razračunava sa tim i u međuvremenu vidite šta se dešava. Ovi tajkuni poprimaju sve veće dimenzije. Uvećavaju svoj kapital, Mišković, Beko, Đunić i ostali kupuju krvavim i kriminalnim parama preduzeća po Srbiji. Niko ništa ne preduzima. Neko je kriminalcima koji su ovoj kokainskoj mafiji, sa kojom je država krenula u obračun i pohvaljena i od Amerikanaca i od ne znam koga, izdavao državljanstva. U ovom trenutku ne znamo čiji je sve državljanin Darko Šarić. Milo Đukanović je izdavanje državljanstva njemu pravdao jednostavnom stvari. Kaže da je podneo pre nego što je protiv njega bila podignuta srpska optužnica i raspisana poternica Interpola, citiram Mila Đukanovića, nema ni bezuslovnu osudu, zamislite, kaže Milo Đukanović, više od godinu dana, tako tvrdi, pa kako stoje stvari zašto da mu ne da? Uostalom, Crna Gora kao država koja je stecište za beg svih kriminalaca sa čitave planete, ali Subotića pre svega, izdala je i državljanstvo Taksinu Šinavatri, eks premijeru Tajlanda, koji je u svojoj domovini pravosnažno osuđen na robiju. Mi sada dolazimo do jedne ozbiljne situacije. Da li će ova pokrenuta akcija od strane i Borisa Tadića, i Snežane Malović, i Homena i svih ostalih i Radisavljevića, koga smo pozivali takođe da dođe na sednicu Odbora za bezbednost, anjegova bezbednost je sada, kao što čujemo lično ugrožena, da li će oni smoći snage i čija pomoć im je potrebna u tome, ako oni to sami ne mogu? Pa vrha Demokratske stranke, jer sve dok Demokratska stranka ne bude odlučna u tome da poveže organizovani kriminal sa politikom, mi ćemo imati i veće političke tenzije u zemlji, kao što su u Aranđelovcu ovih dana, pa će oni koje finansira Stanko Subotić Cane i Šarićeva grupa i tajkuni u Srbiji, a to je ova SNS, da idu tako slobodno i nesmetano po gradu, kao što to rade ovih dana i noću u Aranđelovcu i da tuku ljude. Gospođo Đukić-Dejanović, i vi i ja smo Kragujevčanke, vi znate da je ta grupa tih ljudi osionih i koje plaća mafija, a to država treba da ispita do kraja i pre svega Agencija za borbu protiv korupcije, da je ta grupa, samo što je njihov vođa u našem gradu stariji sin Tomislava Nikolića, Radomir Nikolić, kako su i rekli članovi porodice Novaka Đokovića, zaslužna za to što je Kragujevac izgubio investiciju vrednu 14 miliona evra i što je "Femili sport", čiji je vlasnik Srđan Đoković, otac Novaka Đokovića, odustao od investicije u Kragujevcu. Evo, vidite, znači, to je bila uvertira. U Kragujevcu su organizovano izvršili hajku na drugi reket sveta, na Novaka Đokovića. I ne samo to, nego sa antiustavnom diskriminatorskom i antisrpskom konstatacijom - da je on, zamislite, Šiptar sa KiM, pa šta ima da traži u Kragujevcu. To je strašno. Da se čoveku podigne kosa na glavi. Takvi isti sada učestvuju u jednom gradu u Šumadiji, u koji odlazimo i vi i ja u kampanju, kao i mnoge druge kolege, koje nisu iz našeg kraja, vrše atak na aktiviste i vaše, i SRS i DS, pa zamislite da im se da vlast, a finansira ih mafija? Evo ove grupe, Canetova grupa, koja je naručila sva ova ubistva - i Baje Sekulića, i Bokana i ostalih? Ja sam samo ovo Badžino spomenula, zato što je postojao i dalje postoji i dan-danas u arhivi zvanični zaključak Vlade. Oni bi onda bili u stanju, gospođo Đukić-Dejanović, onako osioni i bahati, izobličeni da kažem, u svojoj mržnji i u svemu onome i u cilju da opravdaju sredstva koja su im dodeljena, da najpre izvrše puč u SRS, a onda - da kroz sistem pokušaju da dovedu kriminalce na vlast i da toopravdaju. Znate, neće Milo Đukanović, jer najpre Stanko Subotić Cane je njegov igrač, Milo Đukanović neće tek tako da puca na prazno. Kada su se on i Nikolić i Vučić sastali u hotelu "Ric" u Parizu, u oktobru 2007. godine, a kasnije je Nikolić izjavio da je to bio sasvim slučajan susret, eto on se tu zadesio, išao je sa nekim da ugovara posao oko izgradnje jednog projekta u Novom Sadu, što je takođe jedan mafijaški projekat i lopovski, pre svega, jer prevarili su određene partnere iz Rusije, i tako slučajno je sedeo Milo i pita ga – gde si ti Tomo, nisam te video odavno. Ovaj priđe i rukuje se sa njim. Vi verujete u to? Ne verujete, pa ne veruje ni srpska javnost. Ratko Knežević tvrdi, i to je tvrdio pred zvaničnim organima, dakle, dao je izjavu za specijalno tužilaštvo Srbije, dao je izjavu pred sudom u Zagrebu, gde se vodi proces za ubistvo Iva Pukanića, da su se ti ljudi, koji se nalaze, jedan od njih u parlamentu ovde, suprotno volji građana i ovaj drugi koji harači po Aranđelovcu, gde šalje 60 svojih mafijaša, sa automobilima, audijima i džipovima - da noću idu i tuku aktiviste stranaka u izbornoj kampanji, ti isti ljudi sada nesmetano zagovaraju neki bolji život i, kako oni kažu, promene. Jer vi kada uđete u Aranđelovac od orašačkog puta vi iz Kragujevca vidite da su izlepljene sve te slike. Pa danas je jedna dnevna novina objavila da su štampali 50 hiljada plakata. Ma, kakvi! Sto hiljada! Jer para imaju koliko hoće. Nije samo od onih pet miliona, koje je Cane dao za taj projekat u "Ricu", nego kasnije ko zna koje tranše su stizale, i ko će to da ispita, gospođo Đukić-Dejanović? Ne možemo mi da čekamo da se Stanko Subotić uključi ponovo u neku emisiju i da kaže, ako bude video da je taj projekat propao, a na kraju će morati, ako državni organi budu radili svoj posao i hapsili - dao sam im tad pet miliona, a posle toga su mu tražili više. Ko će još da govori o tome? Zašto nije pozvan pred nadležne organe, da ovde u Srbiji, da iskaz Ratko Knežević, preko koga smo i na osnovu čijih izjava sve to saznali. Prema tome, mi mislimo da ovaj ugovor u pravom smislu reči neće da znači ništa. Znate zbog čega? Zbog toga što se ispunjavaju, dakle, po ugovoru i sa naše strane, države koje je zamolila, ako to bude uradila, a pre toga bi morali da nam objasne opet, a nije tu gospođa Malović, ni gospodin Homen, da li je izvršena izmena optužnice za Subotićem, dakle, ova ovakva, kakva jeste, validna po ovom ugovoru - da se on onog trenutka kada kroči na Sveti Stefan izruči u Srbiju. Gospodine Šutanovac, država ako želi, vi to vrlo dobro znate, i kao odgovoran čovek i valjda ozbiljan političar koji je na vlasti, je li tako, ministar ste odbrane, država ako hoće, tj. ako vi hoćete iz DS, za 24 sata može da se obračuna sa onima koji su povezani sa mafijom. Tako da, evo sada mi ovde, kolege i završavamo time, daju i onu informaciju koju čak i mediji objavljuju – da će ta imperija i ta porodična takva slika o moći i o bogatstvu, ne samo od strane Nikolića i Vučića, nego i svih onih koji su im bliski, da se širi sve do trenutka dok vi ne budete krenuli da radite ozbiljno svoj posao. Same izjave, pismo Borisa Tadića, nemogućnost da donesemo prave zaključke, zbog čega je gospodin Todorović i smenjen na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, koče nas da isteramo tu stvar do kraja. Jer, gospođo Đukić-Dejanović, kada ste bili u Aranđelovcu, kao i ja mogli ste čuti i svojim očima videti, pa na kraju išli su juče i gospoda Martinović, Todorović i Krasić, dakle, ta dvojica obećavaju svakom poljoprivredniku kome unuk ostane na selu - da će da mu kupe po dve krave, ne znam koliko ovaca itd. To neće da urade svojim novcem. Ovaj neće sigurno na povocu iz Bajčetine da dovede kravu u Aranđelovac. Neko to mora da plati, a platiće mafija, jer on drugih para nema. Nije ih zaradio odavde iz parlamenta. Zato, gospodine Šutanovac, poručite Borisu Tadiću odavde sa ovog mesta i vašima iz DS da krenu da onda ovaj posao rade do kraja. Ako ga budete tako uradili i dakle to je u interesu i političkih prilika u zemlji i stabilnosti ove države i, pre svega, što je to naša obaveza,uradite taj posao - imaćete podršku SRS. Jer da nije tako, mi ne bismo kao ljudi koji idemo normalni ulicom, kojeniko ne štiti, pokretali ovakva pitanja i, što se kaže, stavljali mafiji prst u oko. Vi, ako ste spremni to da uradite, onda će to biti spas za ovu državu. Ako toga ne bude, nama spasa i pomoći nema.
Narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, sedeći u ovim klupama jako dugo, ponekad se zaista osećam kao da sam ponavljala razred i ne bih više da slušam iste priče i da govorim o istim temama. Za mene su, moram da kažem, prevaziđene teme - da li ćemo biti prijatelji ili neprijatelji sa drugim zemljama, da li će se naša deca igrati srpskih dobrovoljaca i da li će Srbija ikad dovoditi sebe ponovo u situaciju da se pita kako treba da se odnosi prema svetu i prema sebi samoj. Zato želim da govorim o onoj poslednjoj konvenciji koja je danas na dnevnom redu, a to je Konvencija o zabrani seksualne zloupotrebe dece. Zašto? Zato što je za mene u Srbiji danas mnogo veće pitanje - šta se dešava sa ljudima i šta se dešava sa decom? Šta se dešava sa njihovim ličnim životima? I šta se dešava sa vrednostima koje mi kao društvo negujemo i koje prenosimo svojoj deci. Za mene je mnogo važnije pitanje, recimo, da li će maturanti u Leskovcu igrati menuet sa Evropom, ne zato što je to tradicija Evrope, nego zato što su to nekada radile i njihove prabake, negujući građansku tradiciju, ili će nasuprot tome razdrljeni i polupijani cepati knjige i igrati sa trubačima gradskim ulicama? Za mene je, recimo, mnogo važnije pitanje da li će deca malu maturu slaviti u kafanama, gde će piti pivo zajedno sa svojim nastavnicima, naravno, obučeni u tradiciji modernih folk zvezda? Da li će, recimo, jedino mesto za izlazak u mom gradu za decu uzrasta od 13 godina i odrasle starosti od 50 godina biti jedan noćni klub? Da li će idoli naših devojaka biti kriminalizovane folk pevačice, srećno udate za ratne zločince ili kriminalce? Zašto ovo govorim? Zato što mislim da je to naša tema koja je vezana za Konvenciju o zaštiti dece od seksualne zloupotrebe, jer ova konvencija, koju ćemo danas ratifikovati, ne govori samo o tome da je naša obaveza da zaštitimo decu od toga da neko izvrši obljubu nad njima, nego govori o tome da moramo da razvijamo svest čitavog našeg društva o tome šta je neprihvatljivo, a šta je prihvatljivo u seksualnom ponašanju dece i mladih. Naša država jeste napravila neke pomake na ovom planu i kada su deca inače u pitanju, i kada je u pitanju ova tema. Pre svega, počela je da se u većoj meri primenjuje Konvencija UN o dečijim pravima i ona je ugrađena u neke naše zakone. Koleginice pre mene već su govorite o tome da su mnoge njene odredbe postale i sastavni deo Porodičnog zakona, koji smo doneli 2005. godine. Takođe, napravljen je Nacionalni plan akcije za decu i u nekim opštinama sprovode se i lokalni planovi akcije za decu. Želela bih da pomenem i posebno značajan opšti protokol, ali takođe i posebne protokole o zaštiti dece od zlostavljanja i zanemarivanja, u okviru kojih postoje i odredbe koje se tiču seksualnog zlostavljanja. Nažalost, ne primenjuju se posebni protokoli u svim sistemima podjednako dobro i podjednako uspešno. Što se tiče seksualne zloupotrebe i zlostavljanja dece, kakva je situacija u našem zakonodavstvu i šta smo mi zaista uradili? Neke stvari su dobre, neke stvari nisu dovoljno dobre, a neke su, bogami, i loše. Nisam stručnjak za zakonodavstvo, ali kao psiholog, majka i građanka, čini mi se da ne postoji jako velika razlika između nedozvoljenih polnih radnji nad detetom, obljube i silovanja. Možda bi nam pravnici pojasnili, ali verujem da sva ova dela, kada su deca u pitanju, treba da budu najstrože kažnjena i apsolutno se zalažem za to. Šta znači vršiti nedozvoljenu polnu radnju nad detetom od pet, šest ili sedam godina? Zar to nije silovanje tog deteta? Da li je silovanje zaista samo seksualni čin i, kako zakon definiše, obljuba? Dakle, zalažem se za apsolutno maksimalne kazne kada su sva ova dela seksualne zloupotrebe dece u pitanju. Ko je izvršilac ovakvih radnji nad detetom? Najčešće osobe koje su im bliske i najčešće osobe od njihovog poverenja i, nažalost, osobe od autoriteta, članovi porodice, članovi šire porodice, porodični prijatelji, nastavnici, vaspitači, u domovima za nezbrinutu decu oni kojima su deca poverena na čuvanje ili crkveni velikodostojnici. Imali smo takve situacije. Da li ćemo mi zaista ostati društvo koje će sebi dozvoliti sramotu da ovakvi procesi zastarevaju i da počinioci ostanu ne samo nekažnjeni, nego da u našem društvu ostane dilema da li se to zaista dogodili ili se nije dogodilo? Da li je moguće da institucija od najvećeg poverenja građana, kakva je crkva, dozvoli sebi tako nešto i da naše društvo i naš pravni sistem ne odreaguje na tako nešto? Za mene to je potpuno neprihvatljivo, kao što je neprihvatljivo da se takve stvari dešavaju u domovima za decu. Dobila sam informaciju da je takav slučaj postojao i u Vranju, ali isto tako ovih dana i u Titelu. Dakle, nešto nismo uradili dobro i to moramo drastično brzo i efikasno da menjamo. Šta je dobro u zakonodavstvu? Zabranjen je svaki kontakt u smislu obljube, čak i ako ga inicira dete koje je mlađe od 14 godina. Tu su zaprećene visoke kazne. Zabranjena je obljuba zloupotrebom službenog položaja, to su ove situacije o kojima sem maločas govorila, članom 181. stav 2. Krivičnog zakonika. Ovde je poslednjim izmenama zakona kazna povećana, kaznena politika pooštrena i minimalna kazna je jedna do 10 godina. Takođe, poslednjim izmenama zakona je zabranjeno da se sudi ispod minimuma. Verovali ili ne, sudije su često i ovakva dela, pazite delo obljube zloupotrebom službenog položaja, praksa je postojala da se sudi ispod postojećeg zakonskog minimuma, uzimajući u obzir olakšavajuće okolnosti. Pitam vas, drage koleginice i kolege, ali pitam i pravosuđe Srbije, kakve su to olakšavajuće okolnosti kod nekog ko izvrši obljubu nad maloletnim detetom ili detetom ispod 14 godina starosti? Kakva je to olakšavajuća okolnost? To da je ugledan građanin, to da nije bio osuđivan, da je otac porodice? Molim vas, mislim da je to smešno. Znači, ne postoje olakšavajuće okolnosti za ovakva dela i nemoguće je suditi ne ispod minimuma, nego na minimumu. To je potpuno moralno neprihvatljivo. Kada se silovanje izvrši prema maloletniku od 14 do 18 godina starosti kazna je od pet do 15 godina, a zaprećena kazna ukoliko se izvrši prema detetu je najmanje 10 godina. Znači, povećali smo minimalne kazne kako bismo onemogućili da se sudi ispod ovih kazni, što je bila praksa. Zaista se nadam da će reforme pravosuđa dati rezultate i da ovo stvarno više neće biti praksa u Srbiji. Šta je loše? Ono o čemu sam malopre govorila, a to je da postoji razlika između obljube, silovanja i nedozvoljenih polnih radnji. Kada su u pitanju nedozvoljene polne radnje, Krivični zakonik, član 182, uopšte ne predviđa posebnu situaciju, posebnu mogućnost, dakle, nema specifikacije kada se te radnje vrše nad decom i nije predviđena posebna kaznena politika kada se one vrše nad decom. Šta to znači u praksi? To znači da je svejedno da li neko nedozvoljene polne radnje vrši nad odraslom osobom ili nad detetom. Ovo je neprihvatljivo i ovo moramo da menjamo, tu nema dileme. Još jedna stvar koja je takođe neprihvatljiva, a to je da se ovakva radnja ne goni po službenoj dužnosti, već je nužan zahtev onoga nad kim je počinjena. Do kakvih onda situacija dolazi u stvarnosti? Do toga da dete ili njegovi roditelji moraju da prođu kroz mukotrpne faze postupka da bi dokazivali. Time se stvara tzv. sekundarna viktimizacija. Znači, žrtvu činite žrtvom više puta, ona prolazi kroz jedan težak sudski proces u kome, nažalost, najveći broj roditelja ili dece odustaje od tih procesa i mi ne dolazimo do adekvatnih kazni za počinioce. To je nešto je neprihvatljivo i to je nešto što automatski treba menjati. Nažalost, čak se i ne primenjuje ono što je predviđeno zakonodavstvom u oblasti zaštite maloletnih lica, a to je da deca koja su predmet ovakvih sporova ne mogu biti ispitivana više puta, suočavana sa počiniocima itd. Znači, postoji procedura po kojoj njihova izjava može biti snimljena jednom i kao takva korišćena u daljim postupcima. Nije sporno, verujem ni za koga, da ćemo ovu konvenciju ratifikovati, ali vas pozivam da je primenjujemo time što ćemo ovo naše zakonodavstvo menjati i usklađivati sa njom. Drage koleginice i kolege, obraćam se vama, ali isto tako i svim nadležnim ministarstvima, institucijama i stručnjacima koji rade sa decom, da ovo najozbiljnije shvatimo, da je svako obavezan da prijavljuje svaku sumnju na seksualno zlostavljanje dece, ma od koga ona dolazila, da tuđa deca nisu tuđa briga i da su ona odgovornost svih nas. Obraćam se, takođe, roditeljima i želim da im kažem da moraju mnogo čvršće da se organizuju i da traže od svih nadležnih organa da zaštite njihovu decu, ali isto tako i bilo čiju drugu decu. Kad političari dolaze u kampanje da ih ne pitaju koliko će sijalica napraviti u njihovom selu, nego da ih pitaju kakvi su programi rada na lokalu na zaštiti njihove dece i na unapređenju položaja njihove dece. Na kraju, drage devojke Srbije, nemojte se truditi da ličite na Cece, Seke i ostale, dragi mladići u Srbiji, nemojte se identifikovati sa nekima čiji su nadimci Cane, Mutavi, Budala ili Legija, zato što ste najlepši kada ličite baš na sebe.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je 27 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović kad budete odlučili da podignete dignitet, autoritet i sve ono što je pozitivno, ovog visokog doma, u SRS imaćete velikog partnera za to, kako to voli da kaže ministar Šutanovac. Mi smo to i do sada pokazivali i prisustvom u sali kada se vode rasprave, i uzimanjem učešća po temama koje su na dnevnom redu. Zbog čega sam morao vama sada da skrenem pažnju? Nedopustivo je, pre svega, da od 14 zakona koji bi mogli da se svrstaju u pet grupa, koje međusobno nemaju ništa zajedničko, vodi zajednička i objedinjena rasprava. Verujem da je gospodin Šutanovac, po temama koje su bile po tački pre ove, respektabilno mogao da govori. Možemo da se ne slažemo sa njegovom politikom i politikom njegove političke stranke, ali on je bio pravi predstavnik po temama koje su na dnevnom redu. A sada, ako ništa drugo, a ono baš zbog onoga što ste mogli da čujete od gospodina Krasića, od gospođice Nataše Jovanović i Vjerice Radete o ovoj temi, ovde je trebalo da bude prisutan i ministar unutrašnjih poslova, ministar pravde, ministar inostranih poslova, ne samo zbog tema koje su na dnevnom redu sada, nego i zbog onoga o čemu su oni, a naravno i ja, želim da govorim, pa da se pokaže – ili je nekome mesto u zatvoru ili mi treba da snosimo političku odgovornost za iznetu javnu reč. Gospodine Šutanovac, pošto ste već prisutni, moram da vam kažem da u nekom narednom periodu ili u perspektivi vi možda možete da postanete i dobar srpski radikal. Ne morate, ali pokušaću da vam kažem na osnovu čega to zaključujem. Vi se zalažete prevashodno za ulazak Srbije u EU. Ne želite to ni na jedan grub i ratni način. Mi želimo da jednog dana živimo u velikoj Srbiji, takođe ni na jedan grub, ratni i bilo koji drugi način. Kako to možemo postići, kako možemo da podstaknemo želju kod onih od kojih mi želimo da budu u velikoj Srbiji? Pre svega, tako što ćemo danas da čuvamo svoju državu na vrlo odgovoran državnički, pa i politički način, i da stvorimo dobre uslove za život svih onih koji žive u ovoj i ovakvoj, i sada ovolikoj, a nama dragoj Srbiji. Vi znate dobro granice, zato sam i rekao da na neki način možete i da konkurišete za novog i mladog člana SRS, ali možete ostati tamo gde jeste, možda će biti interesantnija politička scena u Srbiji. Gospođo Đukić-Dejanović, kad bi oni za koje neki vaši koalicioni partneri kažu da su im prijatelji, a mi ne smatramo da su neprijatelji, ali smatramo da su u istorijskom periodu koji nije daleko bili nekorektni prema srpskom narodu, kada bi znali o prvih nekoliko tema o kojima razgovaramo, odnosno zakonskih predloga, radi se o viznoj liberalizaciji, ko nam predstavlja u ime Vlade te zakone, a ne predstavlja niko, ostala bi jedna mrlja na ovoj raspravi, iako ćete vi ovo većinom od 126 da prihvatite i usvojite, ali od 126 glasova u Narodnoj skupštini često građani Srbije nemaju ništa. Šta ima zajedničko sa zakonima s kojima Vlada želi da sprovede viznu liberalizaciju, ugovori koje treba da ratifikujemo sa Crnom Gorom, Predlog zakona o potvrđivanju konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja? Jedan od kolega je rekao da je to tekovina evropske vrednosti. Mi srpski radikali tvrdimo da je to tekovina srpske vrednosti. Kad kažem srpske vrednosti, mislim na sve građane koji žive u Srbiji. To je uvek tako bilo i moram da kažem da se mogu s punim osećanjem odgovornosti pridružiti koleginici Miljević, a u prvom momentu, u najblažu ruku, ono što može pravosuđe Republike Srbije da uradi, to je da primenjuje zakone, odnosno da izriče one sankcije koje su predviđene i propisane našim krivičnim zakonima, a svakako da bi trebalo pristupiti izmenama i dopunama određenih odredaba Krivičnog zakona, jer mi imamo sada jednu disperziju krivičnih normi koje tretiraju ovo pitanje zaštite, pre svega omladine, od seksualnog zlostavljanja, ali ministri ne stižu dovoljno da pripreme ove zakonske predloge. Zbog čega? Zato što malo-malo u nekoj lokalnoj samoupravi sprovode se vanredni izbori, a onda svi ministri potrče u ta mesta. Gospodo ministri, radite svoj posao, ostavite sprovođenje lokalnih izbora onim ljudima koji se nalaze tamo. Dolazim iz jednog malog mesta gde su na vlasti DS i SPS, doduše, SPS ne pun mandat ovog saziva, gde nije bio nijedan ili je možda bio jedan ministar. Kada bi se tamo sprovodili vanredni lokalni izbori, onda bi svi došli. Učinite nešto, kao odgovorni ljudi, bez raspisivanja izbora, u vreme vašeg mandata, a čini mi se da vi to nećete da uradite. Jedan od potpredsednika Vlade gospodin Đelić izjavi – neulazak Srbije u EU košta nas na godišnjem nivou između dve i tri milijarde. Ko su nama sad ministri? Gospođo Đukić-Dejanović, složićete se, kada smo vi i mi bili u vlasti da su ministri bili privredno i na drugi način dokazani ljudi. Sada imamo ministre, možda ne svi, one ljude koji ne znamo gde i šta su uradili. Šta sad pokušavaju? Pokušavaju da pričaju građanima Republike Srbije kako je lepo ući u EU i koristiti pare iz pretpristupnih sredstava, ali su ovi iz LDP već počeli da vas kritikuju, jer kažu vi bi samo da uzmete pare, a i vi i mi ne ispunjavao one obaveze, mislim na vas, vladajuću koaliciju i LDP, koje bi bili dužni da sprovedete da bi moglo da se govori o EU. Nešto što je bilo neophodno da se sprovede u državi Srbiji, to je privatizacija, pala je mrlja. Verovatno manji broj privatizovanih privrednih subjekata je sproveden na dobar i zakonit način, a mnogo veći, neuporedivo veći, od privatizacije na ovakav način sproveden je uz sve moguće zloupotrebe, od zloupotrebe položaja i određenih ministara i ljudi na vlasti, pa do konačno kršenja zakona koji je regulisao tu oblast. Dozvolili ste pojedinim, evo reći ću, tajkunima, da pokupuju 30, 50, ne znam koliko firmi. Kada neko nešto nije stvarao, on ne može da ima ni pravi osećaj te vrednosti i spreman je zarad jedne, možda koju je, mislim na čoveka koji je kupio određenu firmu, zarad jedne koju je on stvarao da uništi drugih 30, 50, možda više ili manje, potpuno svejedno i relevantna stvar, da bi oprao novac iz tih firmi, da bi njemu bilo lepo. Šta građani Srbije od toga imaju? Naravno da nemaju ništa. Meni su interesantna tri predloga zakona. To su Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o izručenju i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o međusobnom izvršenju sudskih odluka u krivičnim stvarima. Ovih zakonskih predloga, da je vlast u državi Srbiji, mislim na vlast od 2000. godine naovamo, bila odgovorna, možda ne bi ni bilo. U Crnoj Gori je postojala velika želja režima Mila Đukanovića da razbije najpre SRJ, a potom zajednicu Srbija i Crna Gora, za šta je bio podržavan u najvećoj mogućoj meri i od vlasti u Beogradu. Zašto je to urađeno? Zato što je vlast bila kriminalizovana u nekom periodu ili je određen broj ljudi koji ima takvu prošlost i sadašnjost bio spreman i bio u bliskoj saradnji sa predstavnicima vlasti, te da bi im Crna Gora poslužila kao dobro mesto za sakrivanje posle izvršenih čak i krivičnih dela, od ubistva, možda i najvažnijih državnih funkcionera, pa nadalje. Vi ne želite, moram da vam kažem da pored toga da smo ozbiljno čuvali tu zajednicu ne bi morali da donosimo ovakve zakone, ali sada kada usvojite te zakone, oni neće imati u praksi ozbiljniju primenu. Evo, vidite samo ovaj jedan zakon koji govori o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima. Član 10: "Ako zamoljeni organ nije mogao da udovolji zamolnici, odmah će o tome obavestiti organ države molilje i vratiće dostavljena akta uz navođenje razloga zbog kojih nije mogao da postupi po zamolnici". Ovo je formalna priroda ovog zakona. Uvek može da se nađe razlog zbog čega neće da postupi i da to bude vraćeno. Zatim, odbijanje pravne pomoći. Zamoljena država će odbiti da ukaže pravnu pomoć, ako nisu ispunjeni uslovi za pružanje pravne pomoći predviđeni ovim ugovorom. Zamoljena država može odbiti ukazivanje pravne pomoći ako smatra da bi udovoljavanje zamolnici ugrozilo njen suverenitet ili bezbednost ili bi bilo u suprotnosti sa njenim pravnim poretkom. Uvek može da vam se pozove zamoljena država da postoji takav problem i ovde postoji još nekoliko zakonskih odredaba koje u suštini, odnosno u praksi neće značiti ništa. Možda se ubrzano ne bi ni stavili u proceduru ovi zakonski predlozi da se nije pojavio jedan veliki problem, da se nije pojavio Darko Šarić, koji je počeo da preti, to su vaša kazivanja, vaša štampa piše o tome, i najvišim državnim organima. Kada se to pojavilo kao problem, hajde sada da se borimo protiv toga. Mislim da vi nemate spremnosti da se uhvatite u koštac sa tim problemima. To jesu jako ozbiljni problemi. Zašto? Zato što su kriminalci pomešani zajedno sa onima koji vrše vlast. Vidite jednu situaciju kada je jednog četvrtka ovde bio premijer sa nekoliko ministara i kada je neko upitao za gospodina Darka Šarića, sećate li se onog – gospodin Legija, za gospodina Darka Šarića, premijer je rekao – on je dobio državljanstvo u vreme kada je Vojislav Koštunica bio premijer Vlade Republike Srbije. Onda se prosuo aplauz u onim poslaničkim grupama koje podržavaju Vladu Republike Srbije. Zbog čega? Zar je važno kada je dobio državljanstvo? Važno je u pokušaju, u nameri sve one koji misle na nelegalan način da steknu bogatstvo, odnosno da ugroze vitalne državne funkcije, da se suprotstavi njima i da na vreme budu uhapšeni, odnosno procesuirani, pa ako je kriv, neka odgovara za to, a ako nije kriv, to bi bilo dobro. Niste spremni na tako nešto. U tome ne možemo da saučestvujemo sa vama i zato još jednom, gospođo Đukić-Dejanović, naveo sam više ozbiljnih razloga zbog čega bi morali posvetiti pažnju da svi zajedno, ali ne zbog nas, nego upravo zbog onih koji su nas ovde poslali, čije interese zastupamo, radimo ozbiljnije i ozbiljnije se posvetimo svim zakonskim predlozima koji su ovde. Građani Srbije očekuju od nas da kažemo ono što nam oni govore u susretu sa njima i da iznesemo svoje stavove da oni vide šta mislimo o određenim političkim stvarima. Ne može vaša borba za ulazak u EU biti jedini prioritet ove vlade i rasprodaja još malo firmi koje su ostale, a da pri tom niko ne vodi računa o građanima Srbije, ni kako oni žive, ni kako i na koji način školuju svoju decu i kako i na koji način će da leče svoje stare i bolesne roditelje. Hvala.
Narodni poslanik Gordana Milosavljević. Ostalo vam je još 13 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama 14 predloga zakona. Govoriću o zakonu o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. U prvom članu ovog predloga zakona se navodi – potvrđuje se Konvencija Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja, sačinjena 25. oktobra 2007. godine. Danas je 2010. godina. Od 2007. godine niste uspeli da ovaj zakon potvrdite u ovoj skupštini. Zbog toga poslanička grupa SRS smatra da je Vlada Srbije odgovorna za činjenicu da se seksualno zlostavljaju i iskorišćavaju deca zbog loše ekonomske i socijalne situacije u Srbiji. Zbog toga su mnoge i devojke, a i muškarci, primorani da se bave prostitucijom. Danas oko 200 miliona dece se koristi u seksualnoj industriji. Za SRS silovanje i zlostavljanje dece, kao i zapostavljanje dece, jeste zločin koji mora biti kažnjen. Seksualni kriminal se vezuje za emocionalno labilne ili duševno obolele osobe. Seksualno zlostavljanje i iskorišćavanje dece obavljaju isključivo agresivne i impulsivne osobe. Seksualno nasilje je jedan oblik antisocijalnog ponašanja, uz postojanje poremećene strukture moralnih vrednosti i karaktera. Amoralnost i niske socijalne norme, uz povišenu agresivnost, tipični su atributi osoba koje su sklone seksualnom iskorišćavanju i zlostavljanju dece. Posledice ekonomske i društvene krize u kojoj se Srbija nalazi razaraju celo društvo, porodicu, a naročito decu. Loša ekonomska situacija predstavlja hroničan, iscrpljujući faktor koji dovodi do nasilja i do porasta seksualnog kriminala. Spas od neizvesnosti u vreme krize, mlade osobe, kao što sam rekla i muškarci i devojke u uzrastu do 18 godina, nalaze u vrlo često amoralnim radnjama, kao što je prostitucija. Porodice, a posebno deca, koja spadaju u najsiromašniju kategoriju stanovništva u Srbiji, na rubu su egzistencije, pa ih mnogi zloupotrebljavaju, dajući im lažnu nadu o bogaćenju preko noći. Loša ekonomska situacija oslabila je kupovnu moć roditelja, pa oni nisu u situaciji da svojoj deci obezbede raznovrsne sadržaje, pa se deca snalaze, nažalost, na razne nemoralne načine. Danas je izražena nebriga vlasti o porodici, a posebno deci. Vlast usvaja zakone, potpisuje međunarodne deklaracije, ali to ne poštuje i ne sprovodi u delo. Ministar rada i socijalne politike, gospodin Rasim Ljajić, naveo je da je srpska porodica u krizi i da je 255.000 porodica u Srbiji siromašno. Srpska radikalna stranka se zalaže za jačanje i opstanak porodice, posebno porodica sa decom koje su suočene sa siromaštvom. Vlada mora da ulaže napore za poboljšanje porodičnih uslova, jer je porodica najveći oslonac u životu mladih osoba. Najugroženija kategorija stanovništva u Srbiji, to sam već rekla, jesu deca. Od oko dva miliona dece u Srbiji do 18 godina, jedna četvrtina, živi ispod linije siromaštva. Sva ova deca rastu bez podsticaja, bez adekvatnih zdravstvenih zaštitnih mera, sa smanjenim higijenskim navikama, bez kulturnih i sportskih sadržaja. Svako deseto dete jeneuhranjeno. Nebriga o deci i mladima i njihovim osnovnim razvojnim potrebama vodi samo u jednom smeru, ka stvaranju traumatizovanih odraslih osoba i potencijalne maloletnike delinkvencije, narkomanije i seksualnog kriminala. Silovanje spada u najteže psihofizičke traume, koje ostavlja trajne promene u ličnosti deteta. Nad decom, pored silovanja, vrše se surova i monstruozna psihološka i fizička zlostavljanja, koja mogu da dovedu i do uništenja života dece, o čemu smo svakodnevni svedoci. To je neprihvatljivo i to treba promeniti što pre. Psihičko zlostavljanje ide od pretnji, zastrašivanja, ucenjivanja, ponižavanja, do brutalnih seksualnih iživljavanja. Sve ovo o čemu sam govorila, seksualno iskorišćavanje, seksualno zlostavljanje, treba da bude opomena Vladi Republike Srbije i da se već jednom ovaj problem reši na adekvatan način, jer je procenat ovih kriminalnih dela u poslednjih deset godina povećan. Plašimo se da će zakon o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja ostati isto mrtvo slovo na papiru, da u praksi neće zaživetii da će, nažalost, deca i dalje biti zlostavljana. Mislimo da nemate dovoljno hrabrosti da se suprotstavite ovom velikom problemu. Moramo ozbiljnije da se posvetimo svim zakonskim problemima koji su pred nama, jer građani Srbije to od nas i očekuju.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li želi reč neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Želite po Poslovniku? Izvolite. Gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, dok ste vodili sednicu, pre nekih 40 minuta, mogu da kažem da je prekršen član 105. Poslovnika sa vaše strane i član 104. od strane govornika koji je tada govorio. Mogu da primetim da je u tom govoru iznet niz neistina i izmišljotina, i to po onoj narodnoj – kada nema mačke, miševi kolo vode. Ovo što se dešavalo pre nekih pola sata, meni liči na onaj period zasedanja Skupštine od pre godinu do godinu i po dana, kada smo imali situaciju da vidimo jednu poslaničku grupu koja je svojim postupanjem narušavala ugled Skupštine. Sada se iznose činjenice o tome da SNS izdržavaju tajkuni, da finansiraju gospodina Tomislava Nikolića, pa čak se ide i dotle da se članovi porodice gospodina Nikolića prozivaju u ovoj Skupštini Srbije. Očigledno je da mnogima smeta popularnost SNS i to onim strankama koje se takmiče da pobede nevažeće listiće na svim izborima,pa spominju nekakve krave i ovce, koje su plemenite životinje, iako su životinje, a ako su u ljudskom obliku, to je nešto ružno, pa bih zamolio da se o tome više ne izjašnjavaju po tom pitanju. Isto tako, očigledno je da im smeta i milion potpisa koje je SNS sakupila za raspisivanje prevremenih republičkih izbora. Očigledno je da to više nikada neće moći da urade. Izgleda mi da je cilj ovakvih nastupa da se onemogući SNS, koja jedina može da pobedi DS, da pobedi…
Vreme. Gospodine Arsiću, po mojoj proceni nema povrede Poslovnika, makar da koristim sada ponovo priliku da zamolim sve poslanike da vode računa o svojim nastupima i verbalizacijama, o dostojanstvu Skupštine, dostojanstvu svakog čoveka, svakog poslanika. Svi oni koji stave i znake navoda, a pominju poslanike i porodice, treba da imaju punu odgovornost za izrečeno i da nose tu odgovornost. Povrede Poslovnika zaista nema. Da, u danu za glasanje ćemo se izjasniti da li sam povredila Poslovnik. Po Poslovniku? Gospodine Martinoviću, počela sam da zaključujem sednicu, nisam konstatovala. Zaključujem zajednički jedinstven pretres o predlozima zakona po tačkama od 31. do 44. dnevnog reda. Gospodinu ministru Šutanovcu i njegovim saradnicima se zahvaljujem. Nastavljamo rad. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, SRS ne može da prihvata lekcije o lepom vaspitanju od ljudi čiji šefovi psuju u Narodnoj skupštini, vređaju. Što se tiče milion potpisa, da li su svih milion potpisa skupljeni na validan način, da li ima falsifikata, u to se ne upuštamo, ali nas baš briga za njihovu akciju sakupljanja potpisa, zato što nema nikakve suštinske razlike između DS i SNS. Ako mi nađete jednu tačku u programu ove dve partije gde je razlika, duboko ću vam se zahvaliti. Apsolutno je sve isto. Na kraju krajeva, videlo se na primeru deklaracije o Srebrenici. Ljudi koji su ovde, odnosno u starom zdanju Narodne skupštine, širili plakate na kojima je pisalo "Bulevar Ratka Mladića", "Sigurna kuća za Ratka Mladića", "Ratko Mladić srpski heroj", posle dve ili tri godine su onako skrušeno rekli – da, treba sarađivati sa Haškim tribunalom. Ratko Mladić je zločinac. Desio se genocid u Srebrenici itd. S druge strane, ovde pričamo o vrlo konkretnim stvarima, o stvarima kojima bi trebalo da se pozabavi javni tužilac, policija i sudovi. Ovde se radi o sprezi organizovanog kriminala i određene političke stranke, koja ne dobija dinara iz budžeta Republike Srbije, a ima najpompezniju kampanju na lokalnim izborima. Njihov šef je nedavno izjavio da izbori u Srbiji nisu skup politički sport. Izvinite, jesu. Svako ko se malo razume u politiku, u izbore, zna da izbori i te kako mnogo koštaju. SRS postavlja samo jedno suštinsko pitanje – odakle novac stranci koja se ne finansira iz budžeta Republike Srbije? (Predsednik: Vreme.) Neko je finansira. Ako je ne finansira država, finansira je mafija.
Nema povrede Poslovnika i sve što ste izneli apsolutno se ne može podvesti pod argumentaciju da je povređen Poslovnik. Da li želite da se parlament izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Zahvaljujem. Nemate pravo na repliku. Prelazimo na 45-58. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O EKONOMSKOJ I SARADNjI U OBLASTI INFRASTRUKTURNIH PROJEKATA SA TURSKOM, EKONOMSKOJ SARADNjI I PODSTICANjU I ZAŠTITI ULAGANjA SA CRNOM GOROM I PORTUGALOM, SA KUVAJTOM O EKONOMSKO-TEHNIČKOJ SARADNjI I TURIZMU, KONVENCIJE O PRIVREMENOM TURIZMU, SA MALTOM, ČEŠKOM, ESTONIJOM, IRSKOM, LIBIJOM I KATAROM O IZBEGAVANjU DVOSTRUKOG OPOREZIVANjA DOHOTKA I IMOVINE (zajednički jedinstveni pretres) Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o tačkama od 45. do 58. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministra finansija i mr Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, pozvala da sednici prisustvuju i Vesna Arsić i Goran Petković, državni sekretari u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Vuk Đoković i Vesna Hreljac-Ivanović, pomoćnici ministra finansija, Jelena Marjanović i Renata Pindžo, pomoćnici ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Ljiljana Milić, šef Odseka i Vera Janković, viši savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, mr Dejan Dabetić, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Stanka Radan, Srđan Stević, Vojislav Vučković i Jasmina Roskić, iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih sporazuma pod tačkama 45. do 58. dnevnog reda, a pre prelaska na zajednički jedinstveni pretres, podsećam vas da je, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se raspodeljuje na sledeći način: Poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, sedam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to već niste učinili, da podnesete prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Dragan Stevanović – SRS. Ostalih predloga nema. Saglasno članu 152. stav 3, a shodno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o ekonomskoj saradnji; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti infrastrukturnih projekata, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Portugal o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt o saradnji u oblasti turizma; Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o privremenom uvozu; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Malte o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike, uz Ugovor između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Češke Republike o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Estonije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Irske o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Velike Socijalističke Narodne Libijske Arapske Džamahirije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Katar o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak. Određujem pauzu od 60 minuta. Dakle, u 18.20 časova nastavljamo rad. Imam dve mogućnosti, ili da vam sada dam reč ili posle pauze. Dajem vam reč sada, u prenosu smo.
Želeći upravo da vas pitam, u vezi sa članom 100, mogućnošću da istog trenutka kada vi povredite Poslovnik, a po članu 85, upitam – da li je po sredi neka vanredna okolnost zbog koje čitav dan radimo, a ne možemo da dobijemo pauzu, po kojoj ne možemo ni da saznamo na kojoj se tački dnevnog reda nalazimo, s obzirom na brzinu kojom čitate? Zaista sam, zbog svog odsustva od nekih sat vremena, htela da pitam – da li su nastale neke vanredne okolnosti zbog kojih radimo ovakvom dinamikom danas? To je bilo moje pitanje, a u vezi sa vašom povredom Poslovnika zbog davanja pauze u toku onog vremena kada se u stvari završava uobičajeni dnevni rad.
Gospođa Čomić, koja je predsedavala u vreme kada je dato objašnjenje predsedništva, dakle, u ime svih nas je sve detalje, odnosno dala praktično odgovor na ovo vaše sada postavljeno pitanje. Dakle, to je bilo negde oko 14.00 časova, kada je odlučeno da ćemo raditi po tački dnevnog reda koja bude u 18.00 časova na dnevnom redu i nakon završetka. Ocenili smo, daću vam reč, samo da vam odgovorim na ovo pitanje, dakle, onda je već planirano da se danas radi i nakon 18.00 časova, i to po tački koja bude na dnevnom redu. Mi jesmo prešli na tu tačku. Poslanici imaju pravo na pauzu od jednog sata i upravo sam tu pauzu odredila. Izvolite, imate reč, ponovo reklamiranje Poslovnika.
Reklamiram povredu Poslovnika po osnovu toga što to nije učinjeno danas prvi put. Mi smo juče započeli rad, da ste na samom otvaranju sednice produžili rad preko 18.00 časova, a sa tačkom koja će se naći u tom trenutku na dnevnom redu, gospođa Čomić se odlično seća, imamo stenogram, rekavši da će, ako završimo prethodni set tačaka, sednica biti nastavljena posle 18.00 časova, a sa setom tačaka koji je razmatrao odeljak koji se ticao i onih pravila oko telekomunikacija. Znači, od juče ste uveli pravilo da se u 10.00 sati, prilikom otvaranja sednice, sednica produžava preko 18.00 časova, što znači da je reč o planu koji predstavlja vaš neki neuobičajeno brzi tok rada, koji zaista ne omogućava čoveku da prati sednicu svojim, iako vanrednim, fizičkim i mentalnim snagama. Znači, nije novina, od juče radimo ovako, ne znam zašto.
Poslovnik daje mogućnost da tokom radnog dana imamo jednu pauzu od jednog sata u vreme kada predsedavajući ocene da je to najcelishodnije, a zaista uzimajući u obzir i mentalne i fizičke sposobnosti svih nas. Sumnjam da je veliki problem, posebno za intelektualku vašeg tipa, da prati ovo. Zahvaljujem. [[Posle pauze – 18.20]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo ministar.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, pred vama se nalaze predlozi zakona za potvrđivanje bilateralnih sporazuma, dakle njih sedam, i to o ekonomskoj saradnji Republike Srbije sa dve zemlje, Republikom Turskom i Crnom Gorom, zatim o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja, takođe, sa dve zemlje, Crnom Gorom i Portugalijom, o saradnji u oblasti infrastrukture sa Turskom, o ekonomskoj i tehničkoj saradnji sa Kuvajtom i o saradnji u turizmu sa Kuvajtom. Pored predloga zakona za potvrđivanje bilateralnih sporazuma, pred vama se nalazi i međunarodna konvencija o privremenom uvozu. Radi se o tzv. Istanbulskoj konvenciji i, konačno, šest predloga zakona o potvrđivanju ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja između Republike Srbije, s jedne strane, i Estonije, Irske, Katara, Libije, Malte i Češke Republike. Dozvolićete mi da kažem par reči o sporazumima, pre svega o Sporazumu o ekonomskoj saradnji između vlada Republike Srbije i Crne Gore. Ne bih govorila ovde o tome da nam je Crna Gora relativno značajan partner i, drugo, sused, da sa Crnom Gorom imamo razmenu oko milijardu dolara, da postoje mnoga područja koja zaslužuju da se intenziviraju u razmeni, tako da osnovni elementi ovog sporazuma jesu prioritetne oblasti, kao i zadaci mešovite komisije. Kao prioritetne oblasti utvrđene su veoma široke oblasti: industrija, poljoprivreda, šumarstvo, energetika, istraživanje i razvoj građevinske industrije, saobraćaj, zaštita životne sredine, turizam. Dakle, vrlo široko. Slično je i sa Turskom. Definisan je veliki broj prioritetnih oblasti, ali ovu priliku bih iskoristila i podsetila vas na aktivnosti koje je Vlada Republike Srbije imala u odnosu na Tursku u 2009. godini. Ako se sećate, potpisan je Sporazum o slobodnoj trgovini, a primena ovog sporazuma počinje od 1. maja. Takođe, postoji saradnja u oblasti infrastrukturnih projekata, koja se u prvoj fazi odnosi na finansiranje magistralnih puteva u Raškoj oblasti. To su putevi Sjenica – Novi Pazar i Novi Pazar – Tutin. Budžetom Republike Srbije za 2010. godinu planirano je za ove puteve 30 miliona dolara, kredit obezbeđuje "Eksim" banka Turske. Kao što vam je poznato, međunarodni zakonski okvir za strana ulaganja predstavljaju međunarodni multilateralni sporazum i regionalni i bilateralni sporazumi. Oktobra 2007. godine Vlada je donela tipski nacrt bilateralnih sporazuma o podsticanju i zaštiti ulaganja Republike Srbije i ti tipski sporazumi imaju svoje standarde. Standardi su pravičan i ravnopravan tretman, tretman najpovlašćenije nacije, zabrana primene diskriminatornih mera prema stranim ulagačima, pravo na pravičnu nadoknadu u slučaju izvršene eksproprijacije, pravo na naknadu gubitaka, pravo na slobodu transfera prihoda od ulaganja i pravo na međunarodnu arbitražu. Republika Srbija je do sada usvojila 44 bilateralna sporazuma. Među njima sa svim bivšim jugoslovenskim republikama, sa svim susedima i uglavnom sa svim zemljama EU. Podsećam vas takođe na bilateralni Sporazum o ekonomskoj i tehničkoj saradnji sa Kuvajtom. Sa Kuvajtom smo do 1990. godine imali vrlo značajne ekonomske odnose. Saradnja se odigravala u oblasti investicija, odbrane, finansijsko-bankarskog sektora robne razmene. Nakon 1990. godine saradnja je utihnula. Ovo je bio način da se saradnja sa Kuvajtom vrati na onaj nivo koji je bio devedesetih godine. Sledeća grupa zakona o kojoj bih takođe dala nekoliko rečenica jesu zakoni o potvrđivanju ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja. Kao što svi ovde znamo, jedan od osnovnih postulata dobrog poreskog sistema jeste da svaki dinar prihoda treba da bude oporezovan jedanput i samo jedanput. Ukoliko više puta oporezujete jedan isti dinar prihoda, to govori o neefikasnom poreskom sistemu ili, slično tome, ukoliko je neki dinar ostao neoporezovan, to takođe govori o neefikasnom poreskom sistemu. Naravno, u životu postoje slučajevi kada ste u mogućnosti da jedan isti dinar oporezujete dva ili tri puta, i to su sledeće situacije – princip rezidentnosti i princip izvora. Princip rezidentnosti - svi rezidenti jedne zemlje se oporezuju na osnovu dohotka koji ostvare, bez obzira gde su taj dohodak ostvarili. Mogu da taj dohodak ostvare i u nekoj drugoj zemlji. Princip izvora – sav dohodak koji se ostvari u jednoj zemlji je predmet oporezivanja, bez obzira ko ga je ostvario, rezident ili nerezident. Kod kojih se poreskih oblika najčešće javlja ovaj problem? To je porez na dohodak, dobit, porez na imovinu. Upravo zbog toga, da bi se izbeglo dvostruko oporezivanje, odnosno poreski sistemi učinili efikasnim, postoje dva načina. Jedan način jeste da unilateralno zemlja odluči da ne oporezuje dva puta i drugi način jesu bilateralni sporazumi. Kada su u pitanju bilateralni sporazumi, ovi koji su pred vama danas na dnevnom redu, dakle, uglavnom se odnose na porez na dohodak i u jednom slučaju na porez na dobit. Podsetila bih vas da su prvi bilateralni sporazumi krenuli od 60-ih godina. Mi smo imali prve bilateralne odnose o izbegavanju dvostrukog oporezivanja 1974. godine sa Francuskom, a postao je aktivan 1975. godine. Danas imamo 37 ratifikovanih u obe zemlje. Znači, ugovori koji su u primeni, 12 potpisanih, a još neratifikovanih, 13 završenih pregovora i 10 pregovora je u toku. Negde ih je ukupno 70-ak. Uglavnom razvijene zemlje imaju oko sto ovakvih sporazuma. Hvala na pažnji, a sada vama dajem reč.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč: Odbor za saobraćaj i veze, Odbor za trgovinu i turizam, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor – ne? Da li poslanici Velimir Ilić i Milan Veselinović, koji su na sednici Odbora za saobraćaj i veze izdvojili mišljenje, žele reč? Gospodin Milan Veselinović želi reč. (Zoran Krasić, sa mesta: Opozicija vodi 17 prema devet u odnosu vlast.)
Dame i gospodo narodni poslanici, evo gospodin Krasić reče sa koliko opozicija poslanika vodi. Stvarno pred praznom salom govoriti je malo čudno i teško. No, to je stvar vas koji ste u toku dana nametnuli da se više od 30 tačaka raspravlja i normalno da su narodni poslanici umorni i ne mogu da se snađu, vezano za ovolike zakone, sporazume, ugovore itd. Ispred SRS izdvojio sam mišljenje u vezi ovog seta sporazuma, ima ih sedam, odnosno posebno sam bacio akcenat na zakon u vezi između Sporazuma Srbije i Turske u vezi infrastrukturnih projekata. Ovo mišljenje sam izdvojio i sa ekonomskog i sa političkog aspekta, znači iz dva razloga. Prvo ću reći ekonomski razlog. S obzirom da se ovaj zakon, odnosno sporazum odnosi na Rašku oblasti kako kaže gospođa Dragutinović, mada oni koji pišu ove sporazume, ugovore i zakone govore nažalost o "Sandžaku". Naime, ovaj zakon predviđa sporazum sa Turskom u vezi izgradnje puteva Novi Pazar – Tutin i Novi Pazar – Sjenica. To je kao prioritet, a ostale oblasti, vezano za ekonomsku saradnju, onda tehničku saradnju i socijalnu su uglavnom sporazumi, gde se daje obrazloženje – kako će se širiti stari prijateljski odnosi sa Turskom. Znate, potičem iz tih krajeva gde su sveži ostaci Otomanskog carstva, Otomanske imperije, gde se i danas govori, ne znam – turska kaldrma, turska ćuprija, turska česma, turski bedem, turska džada, a verovatno će se sada govoriti i turska magistrala. No dobro, činjenica je, a na Odboru sam se zalagao i uvek govorim da je najlošija infrastruktura, posebno putna, u Raškoj oblasti. Svaki dobronamernik koji napravi tamo i metar puta, asfaltnog puta ili bilo šta učini za taj kraj, zahvalio bih mu se i bio bih srećan. U ovom slučaju, iz ekonomskih razloga, želeo bih samo da vam pročitamo obrazloženje koje ste vi ovde napisali, vezano za ovaj sporazum. Kaže se – zaključivanje sporazuma ima pre svega za cilj privlačenje turskih investicija u Republici Srbiji i angažovanje turskih preduzeća na izgradnji infrastrukturnih objekata od strateškog značaja za Republiku Srbiju, jer se realizuje kroz kreditiranje pod posebnim povoljnim uslovima. Onda dalje kaže – sa srpskom stranom je dogovoreno da prioritetni projekat po ovom sporazumu bude izgradnja i rekonstrukcija putne infrastrukture u Republici Srbiji i to državnih puteva Novi Pazar – Tutin R11 – 8a i Novi Pazar – Sjenica, MA, kao i pripadajućih putnih objekata. Poslovni predlog za saradnju je za realizacija projekata koji bi se finansirali iz Eksim banke Turske, pod beneficiranim uslovima, da bude angažovana odgovarajuća turska kompanija i za otplatu kredita da bude obezbeđena državna garancija. To sam pročitao radi građana i radi poslanika – da čuju kakav mi sporazum pravimo i na čiju štetu ide. Razumem da je neko donirao, pa kao što sam rekao neka se zove i turska džada ili magistrala, ali u ovom slučaju – daje se kredit od 30 miliona dolara, Eksim banka iz Turske, a isti taj posao da obavljaju turska preduzeća i kompanije, a mi normalno dajemo garanciju i vraćamo kredit. Znači, to je ono što je zabrinjavajuće u ovom sporazumu. Znate, turska ekspanzija i na Balkan i na Srednju Aziji, kao i na Kavkaz, od raspada Sovjetskog Saveza se širi, posebno prema Balkanu, BiH, Srbiji i Makedoniji, a pre svega Raškoj oblasti i KiM. Postoje, znači, pretenzije da i preko ovih ulaganja neko ovo zloupotrebi, a mnoga ispitivanja analitička, kao i geopolitička, pokazuju da su to tendencije sadašnje Turske. Ovo ću potkrepiti samo nekim činjenicama, u vezi ove strategije, a odnose se i za izjavu turskog zvaničnika, tj. ta strategija je oprezno plasirana prilikomposete turskog premijera Taipa Erdogana Sarajevu, po određenom planu, da oko osam miliona turskih državljana, poreklom iz BiH, Srbije i Makedonije, može ukoliko to želi da dobije dvojno državljanstvo – tursko, koje već ima, i one zemlje iz koje su emigrirali. Ta ideja je…
Prošlo je pet minuta. Zamoliću vas da završite.
Da li mogu da koristim vreme stranke?
Nemojte, molim vas. Danas sam bila malo tolerantna prema vama, dovoljno je bilo. Zahvaljujem. Da li predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Samo da vas obavesti da je ovlašćeni predstavnik za poslaničku grupu SRS narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite, gospodine Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik, u okviru ovog seta zakona, uglavnom ću da se ograničim na dva zakona, o kojima ste vi najmanje govorili. Nisu ni došli iz vašeg ministarstva, bar po predlozima koje smo dobili uz dnevni red to ne piše. Jedan je ovde trebalo da predstavlja gospodin Ljajić, a drugi je trebalo ministar Dinkić ili neko iz njegovog resora ili ministarstva. Smatram da su to dva zakona oko kojih zaista treba da se kaže nekoliko rečenica. Čini mi se da je deo tih stvari o kojima treba da se govori i na kojima treba da se insistira, upravo govorio moj kolega Milan Veselinović – jer mislim da se ovde preko nekih stvari olako prelazi. Ovi zakoni koji se odnose na našu ekonomsku saradnju i ekonomske odnose sa Turskom, mislimo da i u Vladi ima saznanja da nije to baš sve tako lako, jednostavno i formalno, kako je neko ovde pokušao da ga prikaže – pa ćemo u okviru 20 tačaka da proguramo sve, i što treba i što ne treba. O čemu se naime radi? Ovi zakoni i sporazumi mogu da se kritikuju i sa formalnog karaktera – kako su napisani, sa izvesnom dozom uopštenosti, površnosti im je pristupljeno. To ću pokušati da objasnim kada se budem osvrnuo kod konkretnih članova. Neke stvari tendenciozno je pokušano da se sakriju i nisu stavljene u normativni deo teksta, nego nažalost u obrazloženje. Čini mi se da ovi sporazumi imaju jednu političku pozadinu koja nije benigna, o kojoj ćemo govoriti ne želeći ni na jedan način da osporimo potrebu da u Raškoj oblasti svi dobiju dobre puteve, da se ekonomski zamajac pokrene i u tom delu Srbije, ali smatramo da model ekonomskog razvoja ipak mora da ima neki smisao i mora da gleda, pre svega, interese Republike Srbije. U raspravi koju smo vodili pre podne ministar koji je predstavljao Vladu je rekao da je Srbija kroz saradnju sa mnogim zemljama u prethodnom periodu dobila preko dve milijarde i 700 miliona dinara. Istovremeno je rekao da je svima onima koji su nam kroz sporazume i saradnju davali pare, Ministarstvo odbrane reklo – vi dajte novac, ali mi znamo bolje kako taj novac u Srbiji treba potrošiti. Ova dva sporazuma su, čini nam se, sušta suprotnost tome. Mislim da kroz ova dva sporazuma drugi određuju šta su naši prioriteti, drugi ih zbog svoje političke, ekonomske i svake druge superiornosti u odnosu na Srbiju prepoznaju i nama nameću. To je ono što ovde nije dobro. Znači, ne govorim o ekonomskom karakteru, aspektu i o činjenici da će na području Republike Srbije negde kroz investicije biti utrošeno 30 miliona evra, ali način na koji će to biti urađeno i da li će to imati određene političke posledice, o tome danas Vlada treba, dužna je i mora da razmišlja. Šta je ono što je interesantno za sve ovo? Sporazume sa Kuvajtom, Maltom, Estonijom, Irskom, Libijom i Turskom pokrenule su upravo te države. Ako su ovo naši interesi bili zašto mi to nismo pokretali? To je jedna stvar koja može da se zameri, a druga je zašto je država inertna. Zašto država ovakve sporazume koji su nam korisni ne pokreće? Zašto država ne pokreće inicijative, pa da njihove ambasade ili vlade to prihvataju, nego upravo ide suprotnim smerom? Oni pokreću, mi prihvatamo. Možemo da razumemo ako imamo zaista ekonomske koristi. Činjenica je da se to dvostruko oporezivanje može samo ovako rešiti. Ne kažemo da to uvek može i treba da bude štetno, ali država mora da proceni šta su njeni interesi i kako prema određenim ambicijama, i ekonomskim i političkim, sa druge strane, treba da se postavi. Što se tiče zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o ekonomskoj saradnji, za njega je u obrazloženju rečeno da je neophodan, između ostalog, zbog prevaziđenosti sporazuma koji je donet u maju 76. godine. Ako pogledate ovaj sporazum, odnosno uredbu o ratifikaciji tog sporazuma iz 1976. godine, nekoliko puta je ozbiljnije i pismenije, nećete mi zameriti, sastavljen nego ovaj sada. Mogli ste ovde samo da promenite Srbija i datume i ništa ne biste pogrešili. Ali, onda su se neki eksperti umešali, stručnjaci iz Vlade RS i napisali sporazum. Pazite, sad u tom sporazumu, recimo, u članu 1. oni definišu ciljeve ovog sporazuma i sad su ciljevi definisani tako da je u pet tačaka napisano na različite načine samo jedna te ista stvar. To ozbiljno diskvalifikuje one koji su pisali ovo. Trebalo je na jedan ozbiljniji način, sadržajniji, stručniji način da naprave pristup ovome i da to definitivno naprave i uobliče. Znači, okvir sporazuma, koliko god da je ovo opšti dokument iz kogće proisticati ugovori nižeg reda, ali ste zaista ovo, naravno, ne odnosi se u ovom trenutku na vas, s obzirom da niste vi ovo spremali, nego vaše ministarstvo. Recimo, pogledajte ovo – četvrti cilj, podstiče saradnju u oblastima od zajedničkog interesa koji se odnose na ekonomski razvoj. Peta tačka, jača saradnju u cilju ukupnog unapređenja ekonomskih odnosa između dve zemlje. U trećem, promoviše aktivnosti pojedinih sektora sa ciljem povećanja bilateralne, ekonomske i tehničke i tehnološke saradnje. Jedno te isto. Evo da uzmemo i pretpostavimo da ne kritikujem sporazum, ali kako se kvalifikuje onaj koji ovo piše? Cirkus. Ko pisca ovog dokumenta da shvati ozbiljno? To neće i ne može niko. To je jedna stvar. Pogledajte dalje. Recimo, u članu 6. ovo je princip uglavnom svih ovakvih sporova, ali daje prostor za jednu ozbiljnu analizu – rešavanje sporova. Bilo koji spor između strana koji se odnosi na tumačenje ili primenu ovog sporazuma će se rešiti, bez neopravdanog odlaganja, u prijateljskim konsultacijama i pregovorima. Jedanaest puta najmanje su ekonomski jači u odnosu na nas. Malopre sam rekao, kroz ove infrastrukturne projekte o kojima ću malo kasnije da govorim i o kojima će, pretpostavljam, i moje kolege nešto da govore, Turska je definisala šta su naši infrastrukturni interesi na tom području. Ovo je prvi korak da tu konsenzusa neće biti, prvi dokaz, prvi razlog da sumnjamo da će partnerski odnosi u celoj toj priči biti uspostavljeni i da Turska kroz ove sporazume neće sprovoditi svoje političke interese na ovim prostorima. Morate da prihvatite činjenicu i vi, gospođo ministre, Turska kao regionalna sila, ako mogu i ovako da se izrazim, što jedan moj prijatelj kaže, najveći nosač aviona na ovom delu zemaljske kugle američki, ima vrlo, i ne krije, velika interesovanja za pojedina područja na tom tzv. regionu zapadni Balkan. O svemu tome ova država mora da vodi računa i od toga ne treba da beži i da uzima u obzir sve političke aspekte kako bi projektovala svoju ekonomsku perspektivu i budućnost i svoju ekonomsku saradnju i odnose sa svima, bez obzira o kome se radi. Dalje, poražavajući su odnosi koje definišu brojke u našoj robnoj razmeni sa Turskom. Kakve ćemo koristi imati od svega ovoga? Ko će u stvari imati koristiti od svega ovoga? Znate li u čemu će se, između ostalog, ogledati ''korist'' iz ovog sporazuma? Jeftinije ćemo uvoziti tekstil. Šta mi Turcima možemo da ponudimo ozbiljno? Na kraju krajeva, šta je Vlada paralelno uradila sa ovim da sredi ili sređuje prilike u realnom sektoru danas u Srbiji, pa da možemo da izađemo adekvatno na tursko tržište? Koliko novca državi treba da u različitim sektorima uvede standarde kojima će naša roba biti kurentna na njihovom tržištu? Čime ćemo mi njima da se suprotstavimo? Taj odnos našeg izvoza tamo i njihovog izvoza u Srbiju je nemerljiv. Ko zna koliko je puta razlika. Ako mi izvezemo njima 50, a oni nama zveknu ovde 300 miliona dolara ili evra, sasvim je svejedno, o tome je trebalo da se vodi računa. Ako ćemo sad u svemu ovome da tražimo interes zato što ćemo oboriti carine opet na štetu sopstvene države i prihodne strane budžeta i da naši privrednici kažu – imaćemo koristiti od ovoga zato što će nam biti jeftiniji uvoz tekstila, naše cene će biti niže i bićemo kurentniji na nekom tržištu. To je zaista, čini nam se, vrlo tanano za jedan ovakav sporazum. Vrlo je interesantan ovaj drugi sporazum koji se odnosi na infrastrukturni projekat, odnosno infrastrukturne projekte. Pazite sad ovo, recimo, u članu 3. gde su definisane aktivnosti, definisane su sve aktivnosti sem nadzora, gde su strane saglasne da saradnju u smislu ovog sporazuma podrazumeva pripremu projekta, pa implementaciju, pa nabavku dobara, izvođenje radova i pružanje tehničke pomoći. Svega ima sem nadzora. Pretpostavljam da će nadzor definisati kroz direktne ugovore i sporazume, ali i sve ostalo će se definisati kao i ovaj sporazum, tako da je, recimo, i ovde nadzor trebalo ili mogao da nađe svoje mesto. Nažalost, mi sporazum ovde ne možemo da menjamo, možemo samo da uočimo šta je u njemu loše i šta ne bi trebalo da stoji ovako kako stoji. Pazite sada ovo oko izvođačkih ugovora. "U realizaciji aktivnosti iz člana 3. ovog sporazuma mogu učestvovati izvođači u zemljama strana, čiji izbor vrši organ zemlje strane u kojoj se projekat realizuje". Sve bi bilo lepo da je ovde kraj. Ali, onda ide "na osnovu predloga izvođača, koji dostavi strana koja je zajmodavac u konkretnom projektu". Šta to znači? Mi ćemo moći da biramo ono što nam turska strana predloži. Ovde bukvalno piše to. Ali, onda u članu 6. u stavu 3. idete dalje do izvođenja radova:"Izvođač radova iz stava 1. ovog člana obavezan je da angažuje podizvođača sa sedištem u zemlji strane u kojoj se realizuje projekat" itd. Srbija će da da podizvođača, a ko će biti izvođač? Pazite podlost. Status izvođača radova koji će trošiti novac iz Turske nije definisan sporazumom, nego znate gde je definisan? U obrazloženju. A znate šta piše u obrazloženju: "Osnovni preduslov za saradnju je da za realizaciju projekta koji bi se finansirao iz kredita "Eksim banke" Turske, pod beneficiranim uslovima, bude angažovana odgovarajuća turska kompanija". Oni nam daju novac, kredit, zajam pod "beneficiranim" ili kako su rekli uslovima, mi povlačimo, zadužujemo se, obavezujemo sebe i našu decu da vraćaju te dugove i nemamo prava da biramo ko će da izvodi radove. Ko će biti izvođač radova? Ko nam garantuje da iz Turske neće biti firma sa tri zaposlena, koja će da pere novac, kao što su neke firme i naša iskustva sa nekim formama koje su izvodile ovako velike infrastrukturne projekte i radove? Ko nam to garantuje? Ne garantuje niko. U ovakvim stvarima se potpuna slabost države ogleda. Trideset miliona evra ili dolara, nebitno, nisu pare zbog kojih se ovako ležerno, neozbiljno i nonšalantno pristupa i ulazi u sporazume, naročito kad imate na pameti uvek činjenicu da Turska na ovim prostorima predstavlja eksponent politike SAD, politike kojoj sve manje otpora postoji u EU, politike koja je dominantno opet zastupljena u odlučivanjima, u odlukama među onima koji kreiraju politiku EU. Oni koji im se suprotstavljaju na neki način, suprotstavljeni su i Turskoj, ali to sada otvara onaj poslednji segment priče, a to su politički aspekti njihovog interesovanja za ovaj prostor. Ovi sporazumi i upliv Turske na ovakav način na ovaj prostor otvara strateške probleme Srbiji. Da li mislite da Južni tok slučajno kasni i ide traljavo? Ne. I ovo je jedan od razloga. Intencija i namera Turske da bude prisutna na ovim prostorima je razlog zbog čega to ima problema danas u Srbiji. I protagonisti te iste politike se čak i u Srbiji jasno i otvoreno čuju i govore protiv tog projekta. Nažalost, dotakao sam se tog Južnog toga, još jedini u Evropi koji eventualno imaju snagu da nešto kažu u tom kontekstu protiv SAD, koji protagonišu, odnosno promovišu "Nabuko", koji treba da eksploatiše kaspijsku naftu, naftu sa Bliskog Istoka, za koju je Turska direktno zainteresovana, jedino se još suprotstavljaju Nemci i zbog te hrabrosti koju imaju dobijaju upola jeftiniji gas nego mi. Ali, što se Srbije konkretno tiče, mi moramo da vodimo računa o našim interesima. Ovakvi sporazumi jesu prihvatljivi, ali minimum nacionalnih i političkih interesa u ovoj državi mora da se štiti i o njima mora da se vodi računa. Mi uopšte ne mislimo da je Turska svemu ovome pristupila naivno, onako kako je ovo napisano ili onako kako su oni, bežeći odavde, a predstavljaju ili trebalo da predstavljaju vladu, u ovome pokušali da nas upute i da nam ukažu na to. Mi finansiramo infrastrukturnu mrežu, shvatićete me šta hoću da kažem, jednog regiona na tom tzv. zapadnom Balkanu, koji podrazumeva jednu etničku grupuza koju je Turska zainteresovana. Vi to dobro znate. Ne pravimo ovim novcem infrastrukturu Srbije, pravimo regionalni put M 8 Sarajevo – Novi Pazar. O svemu tome mora da se vodi računa. Dobro je kada vam opozicija na to ukazuje, ali mi svoju priču možemo da počnemo i da završimo ovde. Vi, kao predstavnici Vlade, dužni ste da ovakve stvari prepoznate. Ne sumnjamo da nemate kapacitet to da uradite, ali očigledno da ne želite da se tim stvarima suprotstavite ili, eventualno, nemate snage. Nismo protiv toga da Srbija dobija puteve, ali nismo ni za to da ih Srbija dobija po svaku cenu. [[Aplauz.]]
Da li neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SNS i SRS. Dajem reč gospodinu Mići Rogoviću.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Pre nego što pređem na ovaj set zakona iz devetog zajedničkog jedinstvenog pretresa, moram da vas podsetim da ste vi predsednik parlamenta i ujedno da vas pitam šta znači izjava da ste vi prema nekome od nas ili određenoj grupi u toku dana ili u toku dela dana previše tolerantni? Znači, samo da vas podsetim da ste predsednica parlamenta i da su takve izjave neprimerene. Poštovana gospođo ministre, vi ste jedan od retkih ministara koja u ovoj Skupštini, a nažalost i pripadnika i vlasti i opozicije, koristi termin "Stara Raška". Divim vam se na tome. Zaista koristite jedan ispravan termin, ali plašim se da vam neko ne zameri zbog toga, zato što taj termin ovde u Skupštini, u svim institucijama, u svim medijima skoro da je zaboravljen i svi umesto tog termina koristimo termin Sandžak. U okviru devetog zajedničkog jedinstvenog pretresa, koji se sastoji od 14 tačaka, u okviru svog izlaganja bih, najviše zbog toga što ste i sami rekli da ovaj set zakona sadrži zakone u oblasti ekonomske saradnje i druge saradnje vezena za dve države, odnosno Republiku Srbiju i Republiku Tursku i Republiku Crnu Goru, zadržao se na prve dve tačke ovog devetog zajedničkog jedinstvenog pretresa, i to na Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o ekonomskoj saradnji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti infrastrukturnih projekata. Moram da vas pitam da li i sa jednom drugom zemljom postoji zakon o sporazumima u oblasti infrastrukturnih projekata, osim ovog predloženog dnevnog reda i predložene tačke, kao što se radi između Republike Srbije i Republike Turske, odnosno njihovih vlada? Zar se sve to nije moglo da stavi u predlog zakona potvrđivanje sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u okvire ove ekonomske saradnje. Da je to tako govori i predlog ovog zakona koji uglavnom ne liči na zakon, nego na još jedan novi kredit Vlade Republike Srbije, svih nas u oblasti infrastrukture i to na području Stare Raške. Radi se o rekonstrukciji državnih puteva Novi Pazar – Tutin R118A i Novi Pazar – Sjenica – Aljinovići M8, kao i pripadajućih puteva između Republike Srbije i Eksim banke Turske u vrednosti 30 miliona američkih dolara. Zbog toga i stoji konstatacija da zakon o potvrđivanju sporazuma između naše dve države u oblasti infrastrukturnih projekata i ne liči na zakon, već na još jedan zakon o zaduživanju, kreditiranju Republike Srbije. Moram da napomenem da, što se tiče SNS, zaista smo zagovornici da sa svim zemljama, pogotovo zemljama u okruženju, a u ovom slučaju radi se o Republici Turskoj, moramo imati odlične diplomatske i sve druge odnose, ali se moramo upitati – šta znači turska politika u zadnje dve godine na Balkanu. Turska diplomatija je u zadnje dve decenije izuzetno prisutna na području bivših republika SFRJ, samim tim i na prostorima Republike Srbije, naročito BiH i na području Republike Hrvatske. Doista ta politika u tom periodu uglavnom je bila kroz raznorazne međunarodne institucije i u okviru nekog američkog delovanja na tim prostorima, ali u zadnje dve godine ova politika se drastično menja. Ovo ne govorim zbog mešanja u diplomatiju Republike Turske, nego i zbog jedne kompletne analize koja je inače zvanično napravljena u oblasti akcije turske diplomatije na prostorima Balkana. U zadnje dve godine ta akcija je usmerena na stvaranje Turske kao jače regionalne sile na ovim prostorima, regionalno globalne sile, i to je sasvim razumljivo zbog jednog ponižavajućeg odnosa EU prema Republici Turskoj. Od 1987. godine Republika Turska stoji pred vratima EU i čak su neke zemlje članice EU zadnjih godina najavile i referendum ukoliko Republika Turska bude dobila ravnopravan status članice EU. To govorim zbog te konstatacije i te situacije zaokreta promene politike, odnosno promene turske diplomatije u odnosu i prema EU i približavanje saradnje sa Rusijom, približavanje saradnje u diplomatiji na prostorima Balkana, Kavkaza, srednjeg Istoka. Normalno, gde bi Turska, kao zemlja koja već u ranijem periodu ima odličnu saradnju sa američkom diplomatijom i koja u toj situaciji važi za najbitnijeg saradnika američke diplomatije među tzv. islamskim svetom, zemlja koja ima 73 miliona stanovnika, izuzetno razvijenu ekonomiju i sve ono što je potrebno, izuzev dela diplomatije, bila regionalno globalna sila na ovom području. Otuda i taj zaokret u turskoj politici. Ne možemo da zaboravimo i početak 2009. godine, kada se turska diplomatija preko svog ministra inostranih poslova mešala u rešavanje različitih političkih stavova i interesa tzv. bošnjačkih partija na prostoru BiH. Kao prvo, Stranke demokratske akcije, Stranke za BiH i SDP-u BiH i ti napori su bili na prevazilaženju problema i kasniji na rešavanju problema između tzv. bošnjačkih partija, odnosno predstavnika bošnjačkih partija i u Republici Srbiji i u srpskom parlamentu. Deo te inicijative urodio je plodom i nemam ništa protiv toga, a deo inicijative, nažalost, kao što je bilo najbitnije u BiH, i nije urodio plodom. Zbog takvog kompletnog ponašanja EU ne samo prema Turskoj, nego i prema određenim zemljama koje su inače zemlje Evrope, a ne članice EU, dešava se i ovakav zaokret i ponašanje, pogotovo ministra, odnosno određivanje politike ministra inostranih poslova Ahmeta Davutoglua u zadnje dve godine i interes i promena da u odličnim odnosima sa SAD i u sve boljim odnosima sa Ruskom Federacijom Turska postane regionalni globalni partner na ovim prostorima. Vezano za sporan zakon, odnosno sporan kredit o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u oblasti saradnje u oblasti infrastrukturnih projekata na delu rekonstrukcije ovih puteva koji se nalaze na prostorima Stare Raške ili tzv. Sandžaka, zaista ko nije prošao tim putevima ne shvata potrebu da se deo tih puteva i uradi. Nažalost, imamo situaciju da ministri ne poznaju Srbiju. Imamo situaciju da se Srbija upoznaje samo od kampanje do kampanje, ali za ljude koji žive na tim prostorima, i Srbe i Bošnjake, zaista ti putevi skoro da ne liče na puteve, kao i svi drugi putevi koji nažalost nisu predmet ovog zakona, odnosno ovog ugovora o kreditu, takođe i put od Aljinovića do Prijepolja, koji važi za najkraći regionalni put na tom području, nigde se ne pominje, a ni u Beogradu niko ne razmišlja o tim putevima. Ponašanje vlasti u Republici Srbiji prema tim krajevima u zadnjih 20 godina je vrlo zanimljivo i zaista je i situacija dovela do neophodne potrebe rekonstrukcije svih ovih pomenutih puteva koji su predmet ovog zakona o infrastrukturnim projektima. O tome je Republika Srbija trebalo da razmišlja i pre ovog trenutka i da kao u drugim oblastima gde ne postoje nikakve destinacije, a pojedini ministri, nezaobilazni ministri ili oni koji postavljaju ili ruše vlade svih ovih desetak godina od 2000. godine pa naovamo, prave nepoznate destinacije destinacijama. Ljudi na tim prostorima su bili uskraćeni za infrastrukturu, za dobre puteve. Dobro se vi, predsednice, zabavljate dok posmatrate šta se dešava u Skupštini. Imam potrebu ovde da pričam, a vama ovo liči na zabavljanje sa delom jedne poslaničke grupe i nije korektno.
Gospodine Rogoviću, vodim sednicu uobičajeno. Molim vas, ti komentari koje izgovarate prvo ne stoje, a drugo, nije korektno da činite to što činite. I iz vaše poslaničke grupe bude ponekad neki žamor, ništa se posebno u sali ne događa. Imaćete minut i po više zbog ovoga.
Nemam nameru da unosim nekakav lični nesporazum sa vama, ali imam nameru da odradite ono što je neophodno, da meni omogućite da u najboljim mogućim uslovima govorim ovde u parlamentu. To je ta situacija koju ste sada uradili. Trebalo je da uradite ranije, ali dobro, nebitno, nije ovo ni prvi ni zadnji put, radili smo u ekstremno težim uslovima i navikli smo se na sve te situacije, samo vam kažem da treba da povedete računa o svima nama i da se prema svima ponašate isto. Kažem da ti krajevi i ljudi koji žive na tim prostorima u zadnjih 20 godina zbog neulaganja u infrastrukturu ovih krajeva nisu ni imali situaciju da eventualni potencijalni investitori dolaze na ta područja. Zbog toga se ceo taj kraj Stare Raške nalazi na marginama razvoja Republike Srbije. Šta je zanimljivo vezano za ova dva zakona o ekonomskoj saradnji i ulaganju u projekte infrastrukture između Republike Srbije i Republike Turske? Zanimljivo je da je to potpisao ministar Dinkić. Zanimljivo je da je pre neki dan u okviru ovih preko 90 tačaka dnevnog reda bio i zakon o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju. Sve tenzije koje prvo potiču od vas, od strane i poslanika, i ljudi i ministara koji sačinjavaju ovu vlast, prave tenzije ljudima koji žive na tim prostorima. Nekada su one zaista bez razloga. Nekada ne postoji nikakva ni praktična, ni realna kritika svega toga. Ali se zaista i dalje svesno pravi tenzija na tim prostorima, a moram da vam napomenem da recimo u Novom Pazaru ima preko 20 hiljada nezaposlenih ljudi. O tome niko ne razmišlja. Razmišlja se o tome kako će se, nažalost, i dalje na tim prostorima, sa kojih dolazim, širiti politička tenzija, a ne o tome kako ćemo, bez obzira da li smo Srbi ili Bošnjaci, živeti bolje, uspešnije, imati ista prava kao što svi ovde imaju u Beogradu ili u nekim razvijenijim krajevima Republike Srbije. To su prioriteti i to su stvari koje ova vlast i vi, gospođo ministre, kao jedan od prvih ministara u ovoj vlasti treba da rešavate. Ovaj ugovor i ovi ugovori uopšte nijednog trenutka za nas ne treba da predstavljaju problem, izuzev problema tenzija koje, kažem, dolaze još uvek i dalje, i raznoraznih nagoveštaja stvaranja novih regiona i svega ostalog i vezano za deo i poslaničke grupe koja je na vlasti, a i deo ministara koji su na vlasti. Građanima Stare Raške, Sandžaka treba da se obezbede bolji uslovi za život, a ne da se na dnevno-političkim temama i dalje bavimo odnosima koji su zaista odlični na tim prostorima između Srba i Bošnjaka. Prednost tih krajeva je jedino u multietničnosti. Sve ostalo je u velikom problemu. Opstanak i Srba i Bošnjaka na tim prostorima je ugrožen, drastični pokazatelji iz svih opština Stare Raške o dnevnom iseljavanju i Srba i Bošnjaka sa tih prostora, sve zbog toga što zaista ne mogu da rešavaju egzistenciju svoju i svojih porodica, veoma su zabrinjavajući. O tome treba da povedemo računa i o svemu ostalom zaista treba da razgovaramo, a jedan od prioriteta za razvoj krajeva Stare Raške i gradova iz oblasti Stare Raške jeste i projekat infrastrukture, ali ne kroz zakone, nego kroz kredite. Ne bih želeo da se ponavljam kao što su moji prethodnici već napomenuli. Kako su delovi, odnosno članovi ovog zakona napravljeni, liče na sve drugo samo ne na zakon.
Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, od mnoštva ovih predloga zakona o potvrđivanju raznih sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji, uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja između Republike Srbije i drugih država, kroz svoju diskusiju bih želeo da se baziram, odnosno usmerim na suštinski važnu temu koja bi u narednom periodu trebalo da predstavlja možda i osnovu kvaliteta kojom će ovaj i naredni sastav republičkog parlamenta verifikovati slične sporazume, a to je ta poreska politika u Srbiji. Verovatno je svima dobro poznata jedna od anegdota nekadašnjeg britanskog premijera Vinstona Čerčila, koji je rekao da kada postavi jedno pitanje trojici ekonomista, obično dobije četiri različita odgovora, od čega samo od Kejnza dva odgovora. Jedno od važnijih pitanja oko kojih ne postoji zapravo odstupanje u mišljenjima je dakle stav da ono što se dešava u tom ekonomskom delu u Srbiji nije samo rezultat globalne recesije, odnosno svetske ekonomske krize, iako, istini za volju, i njen doprinos je vrlo značajan, već i tranzicione krize koja se, pre svega, ogleda u toj niskoj međunarodnoj konkurentnosti srpske privrede. Kako u ovom trenutku u većoj meri ne možemo uticati na intenzitet oporavka svetske privrede, ono što možemo je svakako da odgovarajućim merama utičemo na prevazilaženje stanja koje je na neki način u određenoj meri posledica te tranzicione krize. Ono što je evidentno i verovatno ćemo se i složiti je da i ovaj postojeći poreski sistem u Srbiji je u skladu sa do sada primenjivanim konceptom privrednog rasta. Tako su i porezi na potrošnju u proseku u Srbiji niži nego u zemljama, recimo, EU, dok su porezi na faktore proizvodnje viši. Ukoliko se polazi od pretpostavke da su mogućnosti za nastavak postojećeg modela koji podrazumeva neku veću potrošnju od proizvodnje, praktično vrlo ograničene, nameće se zaključak da bi jedna nova poreska politika, koju željno očekujemo već poduže vremena, nova poreska politika u Srbiji bi trebalo da promoviše i promenu takvog ponašanja. Postojeći sistem poreza na dohodak, koji inače propisuje četiri različite zakonske i čak osam efektivnih poreskih stopa, i horizontalno i vertikalno je nepravičan, manje je bilansno izdašan u odnosu na sisteme oporezivanja dohotka u nekim drugim državama, zbog čega je i očigledna potreba za temeljnom reformom. S tim u vezi i na osnovu iskustava drugih zemalja, jasno je da Srbiji stoje na raspolaganju, uslovno rečeno, tri mogućnosti. To je ili uvođenje jednostavnije forme sintetičkog ili dualnog modela oporezivanja dohotka ili čisto proporcionalnog poreza na dohodak. Najznačajnija komponenta poreza na dohodak građana se odnosi upravo na oporezivanje zarada zaposlenih i ta stopa poreza na zaradu u Srbiji je niža nego u većini drugih zemalja. Međutim, ono što su ukupne fiskalne dažbine na zaradu, to zapravo čini relativno visokim u Srbiji, to su te stope doprinosa koje se plaćaju za obavezno socijalno osiguranje. Iz ovoga i proizilazi da bi sniženje fiskalnog opterećenja zarade u Srbiji bilo moguće sprovesti sniženjem stopa socijalnih doprinosa. Na taj način bi trošak angažovanja radne snage u Srbiji bio snižen, što bi svakako rezultiralo sa više pozitivnih efekata, pre svega u smislu o kojem se govori u ovom setu zakona, u smislu unapređenja međunarodne konkurentnosti zemlje, jer usled tog sniženja jediničnih troškova rada, a što bi u nekom sledećem periodu, odnosno fazi, delovalo svakako podsticajno i na priliv direktnih investicija i na zapošljavanje. Drugo je to sniženje fiskalnog opterećenja na zaradu koje bi delovalo svakako podsticajno na smanjenje rada na crno, tj. dovelo do smanjenja sivog tržišta rada. U kontekstu te priče je podatak da skoro 30% još uvek spada u tu tzv. sivu zonu. Jasno je da je to jedan od problema koji u priličnoj meri opterećuje i inače tešku situaciju u ovoj oblasti u Srbiji. Neka savremena ekonomska istraživanja ukazuju da bi svakako ta promena politike u oblasti poreske reforme trebalo da obuhvati znatne izmene u sistemu oporezivanja imovine upravo kroz smanjenje te regresivnosti koja sada postoji. Suštinu tih reformi bi praktično činilo ograničenje umanjenja poreske osnovice po osnovu amortizacije sa nekih 30 do 40% i zamena regresivnog sistema poreskih kredita sistemom poreskih kredita u fiksnom iznosu. Time bi praktično bila i prekinuta dosadašnja praksa da član porodice bogatog lica vredi više, a u smislu olakšice koju donosi vlasniku nekretnine, nego članu porodice siromašnijeg lica. Osim toga, poreska reforma bi svakako trebalo da obuhvati i dalje fino podešavanje sistema poreza na dobit preduzeća kroz povećavanje njegove alokativne neutralnosti i jednostavnosti. U osnovi tih promena bi trebalo da bude zamena postojećeg prilično složenog sistema poreskih podsticaja jednim jedinstvenim režimom investicionog poreskog kredita, kao i oštrije normiranje za oporezivanje repatrijacije profita preko skrivene dividende. Ovakav miks, da tako kažem, poreskih mera odnosno poreskih reformi bi svakako stvorilo uslove za znatno povoljnije investiranje, zapošljavanje i izvoz. Ono što je u ovom trenutku problem s kojim se apsolutno suočavamo je činjenica da taj veliki uvoz i potrošnju bi svakako učinili skupljim. Time bi se praktično poreska politika u Srbiji na neki način u potpunosti stavila u funkciju promovisanja jednog dugoročno održivog privrednog rasta, a ovako čini se da ne postoji dovoljno energije da se upusti bar taj ekonomski deo Vlada Republike Srbije u jednu ovakvu priču i otuda su i sasvim opravdane primedbe na izuzetno složenu socio-ekonomsku situaciju u državi, bilo da je reč o privredi ili o njenim građanima. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Jeremiću. Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu ove sednice je 69 predloga zakona o potvrđivanju sporazuma i konvencija. O njima se vode zajednički pretresi, pa je spojeno po 10 do 15 predloga zakona u jednu raspravu. To sve ukazuje na nameru da se preko ovih tema što pre pretrči. U ovoj grupi objedinjenih tačaka dnevnog reda o kojima sada govorimo nalazi se 14 različitih predloga zakona o potvrđivanju sporazuma, ugovora, konvencija. Govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Republike Portugal o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja. U obrazloženju je, kao jedan od razloga, navedeno to da se potvrđivanjem ovog sporazuma želi da ustanovi pravni osnov i okvir u kome će se obezbediti dodatno privlačenje investitora iz te zemlje, posebno imajući u vidu da su pojedine portugalske kompanije već izrazile interes za dolazak u Republiku Srbiju. S obzirom na izuzetno loše stanje naše privrede godinama unazad i da vlast nema realnih mogućnosti da stanje promeni sopstvenim snagama, logično je da one investitore koji su spremni da svoj novac ulože u srpsku privredu treba prihvatiti. Međutim, stvaranje pravnog okvira potpisivanjem Sporazuma ne podrazumeva samo po sebi i ostvarivanje poslovne saradnje. Ne kažem da ovaj pravni okvir ne treba stvoriti, to je preduslov, ali želim da kažem da nijedan investitor neće doći u Srbiju zato što se brine za oporavak privrede i poboljšanje ekonomskih prilika, već da bi zaradio. U uslovima svetske ekonomske krize i izuzetne konkurencije, onaj ko ulaže svoj novac ulagaće tamo gde je siguran da će ostvariti očekivanu zaradu. O oporavku naše privrede i poboljšanju ekonomske situacije u Srbiji zaduženi su da brinu oni koji vrše vlast. Vlast kreira ambijent koji će za investitore ili biti privlačan ili neće biti. Srbija trenutno ima veliki problem jer ljudi koji odlučuju o ekonomiji povlače kontradiktorne poteze. U nekoliko prethodnih dana imali smo prilike da čujemo predlog ministra finansija da će stopa PDV biti promenjena, govori se o povećanju od 18 na 22%. Ovom merom želite da postignete smanjenje potrošnje građana. Kao opravdanje za ovu meru navodi se smanjenje stope poreza na dohodak građana, kao načina da se poveća zaposlenost. Želim da istaknem da SRS pozdravlja apsolutno svaku meru koja bi mogla dovesti do otvaranja novih radnih mesta. Međutim, naše je mišljenje da je ovo samo izgovor, da se građanima govori ono što žele da čuju, jer nezaposlenost ono što boli najveći deo građana Srbije. Ovo je priča da će se stimulisati zapošljavanje onih koji su nezaposleni, a da će se PDV ubirati od onih koji imaju mogućnosti da kupuju, tako da će se na taj način nadomestiti sredstva. Nikad ne govorim nešto bez argumenata, pa da neko može da kaže – to je vaše mišljenje, ali naše mišljenje je drugačije. Argument za to što sam rekla da je povećanje zaposlenosti samo izgovor za najavljeno povećanje PDV-a, nalazi se u Zakonu o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, koji je ova vlast usvojila u decembru prošle 2009. godine. Kada analiziramo ukupno predviđene prihode i primanja, vidimo da oni iznose 655 milijardi 971 milion dinara, od čega su predviđeni poreski prihodi 609 milijardi 971 milion ili 92,98%. Kada pogledamo strukturu poreskih prihoda, vidimo da su prihodi od poreza na dohodak građana predviđeni u iznosu od 76 miliona dinara, 19.000 dinara ili svega 12,46% ukupnih poreskih prihoda. Ono što je interesantno jeste sledeći podatak. Planirani prihodi od PDV iznose 325 milijardi 264 miliona dinara ili čak 53,32% od ukupnih poreskih prihoda. Kada napravimo poređenje između procentualnog učešća ova dva poreza u ukupnim poreskim prihodima budžeta Republike Srbije, jasno je da se PDV želi da poveća zbog popunjavanja budžetskih praznina, a ne zbog nadoknade onoga što bi se moglo izgubiti smanjenjem poreza na zarade. S obzirom na to da je kupovna moć građana ionako opala u značajnoj meri, ovaj novi namet najviše bi mogao pogoditi one koji imaju najmanje. Umesto da se smanji javna potrošnja i zaista počne sa štednjom državnog aparata, ovom merom insistira se na smanjenju potrošnje građana. Kratko ću se osvrnuti na još jednu meru Vlade Republike Srbije za izlazak iz ekonomske krize. Dijametralno suprotno rešenje je usvojen plan Vlade kojim bi trebalo pomoću subvencionisanih kredita dovesti do povećanja potrošnje. Ovakve kontradiktornosti u ponašanju onih koji definišu ekonomsku politiku ni u kom slučaju ne mogu delovati pozitivno na ozbiljne investitore. Naprotiv. Možete reći da najavljeno povećanje PDV-a neće mnogo uticati na investicije i da se neće negativno odraziti na njih, međutim, bez obzira na određene olakšice kada su u pitanju investicije, ovako neusaglašeno ponašanje glavnih aktera ekonomske politike u Srbiji nije ni malo ohrabrujuće za buduće investitore. Podsetiću samo kratko i koje zamerke su predstavnici nekih stranih diplomatija izneli na uslove investiranja u Srbiji. Najveće kritike upućene su Agenciji za privatizaciju, koja je posrednik u kupoprodaji, a ne snosi odgovornost za nepotpunu dokumentaciju koju dostavljaju subjekti privatizacije. Takođe, zamerke se odnose i na nelegalizovane objekte i slično. U svakom slučaju, u ovim surovim uslovima ekonomske krize, privlačenje investitora je nešto čemu treba dati prioritet. Ali, takođe je neophodno usaglasiti stavove kada su u pitanju mere za prevazilaženje ekonomske krize koja u Srbiji traje predugo. Konačno, početi sa primenom svega što je Vlada okarakterisala kao štednju države, a građani štede prinudno.
Dajem reč poslaniku Miloradu Buhi.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, danas je ovaj parlament bio na ivici svetskog rekorda u parlamentarnoj raspravi, s obzirom da smo danas raspravljali 37 predloga zakona. U parlamentarnoj praksi kažu da je svetski rekord oborio bugarski parlament, kada je prilikom harmonizacije pravnih propisa između parlamenta države Bugarske i Evropske unije, jednoga dana usvojio 875 zakona. Tada je predsednik parlamenta samo pročitao zakone, i čitao je sedam časova, i parlamentarci su to, ne pojedinačno usvajali, nego u kompletu. Kažu u parlamentarnoj praksi da je Slovenija druga, kada je jednog dana usvojila 120 zakona. Mi smo danas na dobrom putu da stignemo i budemo prvi u svetu, jesmo treći, ali na dobrom putu smo da budemo i prvi u svetu jer treniramo. Mi ozbiljno u harmonizaciju pravnih propisa nismo ušli, s obzirom da nas očekuje do ulaska u EU ako to dočekamo ozbiljna pravno-normativna aktivnost u kojoj ćemo izvršiti harmonizaciju i moraćemo usvojiti, kažu, negde do četiri miliona pravnih akata, oko 10.000 zakona i drugih pravnih akata. Znači, ovo je za pohvalu i sve one kvalifikacije građana, određenih političkih struktura, nevladinog sektora itd. da ovaj parlament ne radi, on radi. On je na dobrom putu. Eto, vidite, u svetskim okvirima postižemo vrlo zapaženo rezultate. Sada da se vratimo na nekolicinu od ovih zakonskih predloga koje smo mi danas ovde raspravljali. Govoriću o dva zakonska predloga sa pravno-normativnog aspekta, a to su zakonski propisi, to je Zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti infrastrukturnih projekata i isti takav zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o ekonomskoj saradnji. Naime, moramo napomenuti da u skupštinskoj raspravi trebalo da imamo još jedan zakon, a to je Zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti tehničkoj i finansijskoj saradnji. Zašto to nije uvršteno u dnevni red, to verovatno onima koji su sastavljali dnevni red je promaklo? To čini jednu celinu. Ono što SRS može uočiti u ovih nekoliko zakonskih projekata u saradnji sa Turskom jeste da je to bio ubrzani postupak i da je stvarno obuhvatio jedan širok dijapazon saradnje i to je trebalo obuhvatiti jednim zakonskim projektom i jednim oblikom saradnje. S obzirom da danas raspravljamo o dva sporazuma, treći imamo i imaćemo ga uskoro u raspravi, ali kada pročitamo sva ta tri zakonska projekta onda vidimo da je to jedna celina. Šta zameramo ovim zakonima? Ne govorimo o suštinskoj potrebi saradnje, i dobrosusedske saradnje sa svim državama, nego moramo se osvrnuti na normativno-pravnu, ekonomsku, finansijsku, pa i tehničku saradnju koje definišu ovi sporazumi. Da krenemo od ovog sporazuma o saradnji u oblasti infrastrukturnih projekata. Krenuću od člana 2. Iznad člana 2. u naslovu kaže Definicija pojmova. Međutim, kada pročitamo sam član onda vidimo da samo definišemo saobraćajnu infrastrukturu. Postoji samo jedan pojam koji definišemo i onda u pet-šest redova objašnjava i daje definiciju saobraćajne infrastrukture. Zašto definicija pojmova ako definišemo samo jedan pojam? Nadalje, iznad člana 5. stoji naslov "Finansijski ugovori". Međutim, u obrazloženju ovog člana uopšte nemamo finansijske aspekte i niti jednu odredbu koja daje elemente finansijskih ugovora. Ovaj koji je prevodio, verovatno je predlagač turska strana, prevodilac je neko ko jako loše poznaje srpski jezik, pa je on određivao kada je prevodio naslove, podnaslove itd. Ovde nije bilo pravne ruke. Ovo nisu radili pravnici. Nisu mogli ovako da promaše. Kod člana 6 – izvođački ugovori, ali opet niti jedan element koji pokazuje osnovne elemente ugovora. Definiše sve samo ne elemente izvođačkog ugovora. Iznad člana 8. kaže – izgradnja i rekonstrukcija putne mreže. Niti jednu reč u članu 8. o izgradnji i rekonstrukciji putne mreže. Govori se, kaže, u cilju finansiranja prioritetnih projekata itd, toliko i toliko sredstava, ali nigde nijedna reč o izgradnji ili o rekonstrukciji putne mreže. Zašto stoji takav naslov? Ovde možemo pobrojati još puno stvari u normativno-pravnom smislu. Osnovna primedba SRS je da su u normativno-pravnom smislu definicije nejasne, prazne, nepotpune, a u ekonomskom smislu ne postoji nijedna ekonomska kategorija koja mora da čini sastavni deo jednog sporazuma o ekonomskoj saradnji. Ovde je ne vidimo. Ovde je nema. Šta je suština kod ovih sporazuma i određeni vid ekonomske, finansijske i tehničke, pa čak imamo u tehničkoj saradnji i elemente humanitarne saradnje i drugih odlika saradnje između dve države. Srpska radikalna stranka podržava aktivnosti na saradnji ne samo sa Turskom, nego i sa svim zemljama, ali ne na ovaj način, na ovaj isprazan način. Ovo je nepotpun način upotpunjavanja svih oblika saradnje. S obzirom da je ovde prisutna Diana Dragutinović, iskoristiću prisustvo ministra finansija ovde i da ukažem na propuste aktuelne vlasti u realizaciji finansijskih ugovora. Pozvaću se na nekoliko izlaganja predsednika Vlade koji je na jednom skupu sa građevincima rekao sledeće. Na primedbu građevinaca da uzimamo strane kredite i da strani kreditori određuju i izvođača radova i podizvođača radova, i da definišu čak i određene finansijske iznose iz finansijskih ugovora i da u osnovi određuju sve. Šta je tu suština? Suština je u tome da naša građevinska operativa ne radi, ne može da dobije ozbiljne izvođačke radove. Izvođačke radove dobijaju firme iz inostranstva, koje se osnuju posle zaključivanja ugovora o zajmu, posle pokretanja kreditne linije, preuzimaju sve, od finansiranja, izvođenja i dobijanja svih građevinskih ugovora, sklapanja ugovora o podzakupu itd. bez kontrole državnih organa Republike Srbije. Na pitanje i primedbe građevinaca zašto se to tako dešava on je izjavio, to su sredstva informisanja prenela, da je primereno u takvim uslovima da oni koji određuju i daju sredstva određuju i ostale uslove. Pod tim ostalim uslovima podrazumeva se da određuju i izvođača radova, nosioca poslova i u finansijskom, i u ekonomskom i u izvedbenom i građevinskom smislu. Sličnu konstataciju u ovom parlamentu rekao je ministar infrastrukture gospodin Mrkonjić kada je pred nama ovde, a to je ponovio u nekoliko navrata u sredstvima informisanja rekao – pa, primereno je to, to je uobičajeno u svetskoj praksi da svi oni koji određuju sredstva daju i ovo ostalo. Možda je to uobičajeno u svetu, ali koje su pogubne posledice po srpske nacionalne interese, a posebno po finansijski sistem Republike Srbije? Sada ću ih u nekoliko rečenica objasniti. Kada se monopolistički postavi ugovorna klauzula u kojoj neko dobija pravo da dobije prioritetno poslove izvođenja i sve ostale poslove, pre svega finansijske, on određuje i sve uslove pod kojima će se dalje sklapati ugovori o podzakupu i izvoditi sve druge stvari iz tog ugovornog odnosa. U svojoj kalkulaciji ulazi, a to kažu građevinske firme da je to između 15 i 18%, to je zarada onoga ko dobije prioritetno taj posao. Sada mi, pre svega vi, kada obrazlažete to u parlamentu ovde i kada predlažete određene ugovore o zajmu i predlažete ratifikaciju tih ugovora kažete – da su to vrlo prihvatljive kreditne linije, sa liborom koji je sada jedan i nešto, sa maržom koja je od 2 do 2,5-3% i da su to kreditne linije koje ukupno libor ili euribor sa maržom je neka kreditna linija od 3,5 do 5%. To jeste tako, ali kada na to dodamo i ono što onaj prioritetni izvođač radova, koji dobija na temelju postavljenih uslova, koje između ostalog i ovaj parlament usvoji, dodamo još onih 15 do 18%, tek onda vidimo koja je to kreditna linija. Šta se dešava u praksi u realizaciji te linije? To će nas dočekati kod ovih sporazuma koje ćemo verovatno ratifikovati za nekoliko dana, o njima danas razgovaramo i mi moramo ukazivati na to. To nisu kreditne linije sa recimo 5%, već su to kreditne linije koje prelaze 20%. To je krajnje nepovoljno. To su štetočinski ugovori. To su ugovori u kojima Republika Srbija dolazi u dužničku krizu. Ne razbija se samo tu finansijski i pravni sistem Republike Srbije. Još su pogubnije posledice u tome što se fiktivno provode javne nabavke, kada se unapred zna ko treba da dobije. To vi, gospođo Dragutinović, jako dobro znate. Nema tu primene Zakona o javnim nabavkama, mi smo svedoci toga. Kada učestvuje "Alpina", "Por" i ostali, onda se pored njih javljaju jedna firma iz Slovenije, koja je već dogovorili sa nekom koja je monopolista i koja će dobiti taj posao, i neka firma iz Hrvatske. Sada vidimo ove međunarodne tendere koji su provedeni u poslednjih godinu dana – u 80% su bile takve kombinacije. Vidite gde mi padamo – padamo tu? Plaćamo najskuplje kredite u jednom prikrivenom smislu. To građevinci znaju i na to građevinci upozoravaju. Međutim, aktuelna vlast o svemu tome ćuti. Zašto ćuti? Zato što je prisiljena da uzima kredite i pod tim uslovima. To je samo zato što na slobodnom finansijskom tržištu ne okrenemo se prema istoku – uključimo i ruske, i kineske, i indijske, i ukrajinske banke i sve druge banke koje, i japanske banke, koje žele da uđu na ovo tržište. Međutim, monopol na finansijskom tržištu u Republici Srbiji drže zapadnoevropske banke, koje nam prodaju kapital, gospođo Dragutinović, ne po 4,5%- 5%, kako vi to ovde iznosite u parlamentu, nego više od 20% pod ovim uslovima. Da samo ukažem na još jednu okolnost koja je vrlo štetna, a to je – da jedna firma koja dolazi iz inostranstva, koja ovde formira domaću firmu koja je nosilac određenih poslova, ona za mesec dana preko svojih računa prebaci milione evra. Ko radi na tim poslovima? Rade ljudi iz vlasti, koji su učestvovali i lobirali za određene finansijske i kreditne linije. Ko još učestvuje? Učestvuje odabrana firma, građevinska preduzeća koja su lobistički vezana uz određene strukture iz vlasti. Svi ostali nemaju posao. Zato danas u građevinarstvu imamo pogubnu situaciju. Podaci Privredne komore, Udruženje građevinaca kažu – da je niskogradnja u toku prošle godine, ne ono što ste vi iskazali u podacima Vlade i pojedinih ministarstava, pala za 19,9%, već kažu pala preko 30%; u visokogradnji 50%, u proizvodnji građevinskog materijala 70%. Pojedini proizvođači građevinskog materijala zatvorili su svoja preduzeća u petom i šestom mesecu, puna skladišta su im bila građevinskog materijala, nisu imali kome da ga prodaju. Vi ste to na kraju sveli na negde 19,9% i tu ste zadovoljili određenu formu. Građevinci ne rade – tako će biti i kod ovih sporazuma. Ovde srpska privreda raditi neće. Radiće opet neka preduzeća iz bliže okoline. Ona će ubrati kajmak, a naši radnici će završiti na birou za zapošljavanje. Gospođo Dragutinović, ako imate neke druge podatke ja bih hteo da ih sučelite, ali ne sa mnom, nego sa građevincima koji danas ne rade, koji traže pomoć, koji traže posao.
Reč ima poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponovo Narodna skupština raspravlja o setu zakona sa 14 tačaka spojenih u jednu, koje i na prvi pogled i pažljivijom analizom nemaju mnogo veze jedna sa drugom, ali skupštinska većina kao sila Boga ne moli – kod nje je sve moguće i opravdano, pod izgovorom o demokratiji, a neka se građani Srbije danas, posle deset godina raznih DOS-ovih vlada i trajanja ove nove Vlade, zapitaju gde se nalazimo danas i kako živimo? Svoje izlaganje, zbog nemogućnosti obrazlaganja svih tačaka, baziraću na dve, i to – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o ekonomskoj saradnji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između takođe Srbije i Turske o saradnji u oblasti infrastrukturnih projekata. U ovom prvom zakonu o ekonomskoj saradnji Vlada se poziva na tradicionalno dobre prijateljske veze između Srbije i Turske, pa bih voleo gospođo ministar da mi objasnite – a koje su to tradicionalno dobre veze, odnosi, relacije među nama? Da li to – što je Turska jedna od prvih država koja je priznala protivpravnu nezavisnost Kosova? Ili možda zato što je Turska država, koja se godinama unazad nije korektno odnosila prema nama ni u međunarodnim ekonomskim organizacijama, postavljajući neprekidno zahteve da snizimo carinske stope kojima smo štitili svoju robu? Ili možda zato što smo se, zahvaljujući Sporazumu o slobodnoj trgovini, našli u poziciji da dodatno zatrpaju naše tržište stranom robom i što je zahvaljujući tome Srbija, posle 620 godina od Kosovske bitke, ponovo došla u neku vrstu ekonomskog vazalnog statusa? Evo, gospođo ministar, možda je prilika i možda vi valjanom dokumentacijom uspete da me ubedite u tradicionalno prijateljske veze sa Turskom. Vi sami u razlozima za donošenje ovog zakona priznajete katastrofalnu bilateralnu ekonomsku saradnju u klasičnoj robnoj razmeni, sa nepovoljnim uvozno-izvoznim kretanjima u periodu od 2001. do 2008. godine, odnosno izraženim deficitom na našoj strani, i to samo u 2008. godini od čitavih 391 milion dolara. U periodu januar - avgust 2009. godine trend srpskog izvoza je smanjen za 30% u odnosu na prošlu godinu. Za razliku od prethodnih godina evidentirao se pad uvoza iz Turske od 44%, ali ne zato što Turci nisu mogli da proizvedu robu, već zato što u Srbiji to više nema ko da kupi zbog sve manje kupovne moći i lošeg životnog standarda naših građana. Sama činjenica već da se srpski izvoz poljoprivrednih proizvoda u Tursku kreće na nivou od 5 do 8%, a uvoz istih iz Turske od 9 do 15%, poražavajuća je i za našu državu i za našeg seljaka. Neverovatno deluje da građani Srbije iz Turske jedu praziluk, za čiju proizvodnju nije potrebno veliko investiranje, niti neki poseban tretman u smislu agrotehničkih mera i preparata za zaštitu bilja, ili pasulj iz Kirgistana, i ribu iz BiH, svinjsko meso iz Italije i Mađarske – ali takva je stvarnost danas u Srbiji. Srpski seljak nema državnu podršku, nema povoljne subvencije ili kredite. Onda, na kraju, država zaokružuje pljačku našeg poljoprivrednika, omogućujući svojim monopolistima, formiranje cena otkupa zbog kojih su naše maline, višnje, šljive i jabuke prodavane u bescenje ili su se, u znak protesta, bacale po ulicama. Dalje kažete u obrazloženju da prisustvo turskih privrednika na tržištu Republike Srbije još uvek nije dovoljno, a opravdano se pitamo kakvo je prisustvo naših privrednika na tržištu Turske? U potpunosti razumem Tursku državu, koja je uvidela značaj plasmana svojih proizvoda na naše tržište i pokrenula inicijativu za potpisivanje ovog sporazuma o ekonomskoj saradnji. I vi u sporazumu priznajete da su to Turci pokrenuli. Naravno da je i trebalo to da urade. Videli ljudi korist za svoju državu, za svoje građane i krenuli u akciju i ostvarenje profita. S druge strane, mi smo tu da im učinimo uslugu, a koji je naš interes i korist za privredu, ekonomiju i građane, bojim se da će ostati nerazjašnjeno sve dok nas privredno u poljoprivredi, konditorskoj i tekstilnoj industriji u kojoj su Turci, hteli mi to da priznamo ili ne, daleko ispred nas, pa i u proizvodnji robe široke potrošnje, s kojom Turska učestvuje u izvozu kod nas od preko 55%. Čak i ovakva analiza od par minuta ukazuje na naš loš ekonomski bilans sa Turskom, ali da je i čak i najdetaljnija, to verovatno našoj vladi ništa ne bi značilo i ovaj sporazum bi se ponovo našao pred nama. Dalje, u članu 3. ovog predloga zakona predviđate osnivanje zajedničkog komiteta za ekonomsku saradnju, čije su nadležnosti uspostavljanje opštih smernica, identifikovanje novih mogućnosti, davanje predloga i izrađivanje preporuka za uspešnu primenu i sprovođenje ovog sporazuma. Jednom rečju komitet neće ništa korisno raditi za građane Srbije, preuzeće nadležnosti iz ministarstva, te ni ministri, ni stručne službe neće raditi svoj posao na tom prvom nivou planiranja. Sad mene interesuje da li ste kao stranke koje čine Vladu već podelili kvotu između sebe za članove tog komiteta, ako znamo da ste za sve institucije, agencije, pa čak i za izbor sudija po Srbiji to radili? Kada je u pitanju ovo drugo potvrđivanje sporazuma sa Turskom u oblasti infrastrukturnih projekata, moram da kažem da je ovaj sporazum veliki i potpuni uspeh, ali države Turske, jer ste tu kao vlastodršci otišli korak dalje u pravljenju štete državi Srbiji. Već u 1. članu ovog predloga zakona dozvolili ste besmislicu da se unapređenje saradnje između naših država u oblasti razvoja infrastrukture odvija na, pored lokalnom i regionalnom, čak i na nacionalnom nivou država, a konkretno se radi o izgradnji i rekonstrukciji putne infrastrukture Novi Pazar – Tutin i Novi Pazar – Sjenica. Zapravo, suština sporazuma je dovođenje turskih investicija u Srbiju i angažovanje turskih preduzeća na izgradnji infrastrukturnih objekata, što je, zamislite, kako Vlada dalje obrazlaže, od strateškog značaja za Republiku Srbiju, jer se, obratite pažnju, dalje realizuje kroz kreditiranje pod povoljnim uslovima. Da pojasnimo, dalje obrazloženju se kaže da je naša vlada sa turskom stranom dogovorila kao prioritetni projekat izgradnju infrastrukture Novi Pazar – Tutin i Novi Pazar – Sjenica. Za taj projekat će turska "Eksim" banka izdvojiti 30 miliona dolara, a osnovni preduslov za realizaciju ovog projekta je da bude angažovana odgovarajuća turska kompanija bez tendera i da za otplatu kredita bude obezbeđenja državna garancija. Kao prvo, šta to imamo mi sa Turskom da dogovaramo koji su naši prioriteti i koji su to prioritetni projekti? Drugo, sporazum je veliki uspeh za Tursku jer njihova banka plasira siguran kredit koji će joj doneti siguran profit kroz ubiranje kamate, uposliće njihova preduzeća, dakle, njihovu proizvodnu i građevinsku operativu i izvoziće u Srbiju materijal potreban za sprovođenje aktivnosti iz ovog sporazuma, kako je to predviđeno u članu 10. Bravo za Tursku, tri nula za Tursku. Da naš poraz kao države i društva bude još veći, dalje kažete da je zaključivanje ovog sporazuma jasan signal svim potencijalnim investitorima iz Turske da značajnije ulažu i investiraju u Srbiju. Pitam vas – ko je ovde investitor? Mogla je i trebalo je Vlada i bez Turske da utvrdi prioritete i da sređuje putnu i drugu infrastrukturu i u Raškoj oblasti i u celoj Srbiji. Na kraju, gospodin Dinkić kao potpisnik ovog sporazum nije prisutan, ali nije on jedini krivac za njegovo potpisivanje, ali možda vi gospođo ministar možete da nam odgovorite ko je odobrio i ko je naložio potpisivanje ovog sporazuma, višestruko štetnog po državu i građane Srbije.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Ostalo je još 22 minuta.
Dobro što je 22, nego to će biti u četiri ujutru. Računam da i oni koji su ovce pogubili da su se vratili kući, pa će da upale televizor da gledaju. Nego, malo tu šalu na stranu, mislim gospođo Đukić-Dejanović da ste danas postigli svetski rekord, oko 30 i nešto zakona smo u toku dana, 37 prešli. Svaka čast, to je za svaku pohvalu. Gotovo da konkurišemo bugarskom parlamentu, oni su na hiljadu zakona na engleskom jeziku usvajali.
Vaš kolega je imao taj sadržaj, već je govorio.
Nije valjda? Ali moram da vam ponovim da zapamtite. Nadam se da ne tumačite ovo da je podsticajno da sledeći put 60 zakona za dan. Ne, nego samo da vam skrenem pažnju da tu ima stvarno ozbiljnih zakona o kojima treba da se razvije parlamentarna diskusija, da se pronađe neka mera da se vidi šta u stvari Vlada radi, jer vršeći ovu zakonodavnu nadležnost, mi istovremeno i vršimo neku kontrolu nad radom Vlade, pogotovo u načelnoj raspravi, gde je ta slobodna tema poprilično široka, pa može i da se zahvati nešto malo dalje, i neke srodne oblasti. Imamo ovde stvarno nekih dvanaestak zakona koji gotovo da nemaju neke zajedničke tačke. Sad ću da vam objasnim zašto nemaju zajedničke tačke. U prethodnom setu takođe smo imali jedan zakon koji se tiče Turske. Znači, ta tri zakona koja se tiču Turske i bilateralnih odnosa sa Turskom mogli ste da stavite kao jednu tačku. To bih shvatio, ali ovako ste nam Tursku podelili u dva seta. Nije to lepo. Jeste evropski i azijski deo, ali nije to lepo. Uopšte ne vidim razlog u obrazloženju zašto je ovo nužno, neophodno. Gospođo Dragutinović, kada budete na sednici Vlade, pa makar neka bude i ona elektronska, telefonska itd, upozorite vaše kolege članove Vlade da smo pre nekoliko godina mi izgubili dosta tih građevinskih poslova na ruskom tržištu. Nije to zbog toga što je došao Putin, pa je rešio da prekine sa kriminalom, pa onda rasterao itd. Nisu se naši građevinci na ruskom tržištu ponašali drugačije nego ovi drugi stranci koji su tamo radili, nego se pojavila jedna građevinska velesila na tom tržištu. Znate li koja je ta građevinska velesila na ruskom tržištu? Turska, gospođo Dragutinović. Sad ću to lepo da vam objasnim. Pošto je Turska jedna ozbiljna država, drži do svog dostojanstva, ponosa, nekada velika imperija, ne može to kod njih – došao neko sa strane pa ajde. Ne, na čelu kolone se nalaze njihovi interesi: politički, nacionalni, ekonomski, kulturni itd. Kao ozbiljna država oni imaju obavezno služenje vojnog roka i to obavezno služenje vojnog roka nije šest meseci kao kod nas, nego godinama. Pošto su relativno mlada nacija sa dobrom stopom privrednog priraštaja, imaju veliku količinu vojnika sa kojim ne znaju šta da rade. Nema toliko lišća da se skuplja kao što smo mi nekada dok smo služili vojsku skupljali, a moraju da plaćaju stajaću vojsku. Onda su našli dobru formulu da probiju neka tržišta i onda sve te vojnike da prebace kao obične građevinske radnike. Mnogo su im jeftiniji. Zašto? Zato što imaju budžetsku potrošnju za te vojnike i imaju ovo što komercijalno mogu da urade i onda spuštaju cenu i tako razvijaju svoje prisustvo na drugim tržištima. Trenutno u Rusiji nešto slično rade i kineske firme, ali ne preko vojske nego na drugi način. Znači, svaka država kada pravi neke sporazume, bilo političke, ekonomske, privredne, socijalne, finansijske itd, na prvom mestu, gospođo Kolundžija, ima svoje interese. Znate Nado, zadatak svake vlasti jeste da kao prioritet broj jedan stavi interese države, pa šta god vi podrazumevate pod državom: narod, privredu, ekonomiju, teritoriju, nije bitno. Zašto? Jer su zbog toga dobili poverenje građana da u nekom ograničenom vremenskom periodu vrše vlast. Znate, ne bih mogao da se ljutim na Tursku što želi da izvrši neku ekspanziju. Na stranu da stavimo šta njihov ministar inostranih poslova priča kada dođe u Sarajevo ili u Beograd itd. Možemo da primenimo ono što je Šutanovac jutros pričao. One epitete, nije bitno. Ali, oni demonstriraju da se bore za svoje interese. Mi sad ovde imamo jedan sporazum koji se tiče, bukvalno rečeno, infrastrukture na nekom prostoru koji je lokalna samouprava ili Mlađini regioni. Oni nisu problematični, ali je problematična ova naša vlast koja ima patološku želju da po svaku cenu zgrabi pare, pa nije bitno šta se dešava. Nado, zapamtite, ne postoji ništa prljavije od novca. Novac se svuda kreće, od ruku do ruku, imate i prljave ruke i čiste ruke i zato se novac pere. Zbog toga se pere. Znao sam jednog u Nišu koji je svakog dana, kad ono što zaradi para, stavi u bubanj opere ih, ispegla i stavi pod jastuk. To malo slikovito ovako deluje, ali mnogo asocira na nešto što se zove žargonski pranje novca. I sada, zbog patološke želje da se dođe do para, pa da li je to pod IDA uslovima, da li je to zajam, da li je to kredit, da li je to bespovratno, ova vlast nam demonstrira za proteklih deset godina da je u stanju da popije svakakvu pilulu, i pilulu koja leči i pilulu koja truje. Ne ljutim se na ove strance, oni imaju vrlo jasne, precizne, definisane, sopstvene interese, sopstvene državne i oni žele da plasiraju gde to mogu. Negde idu sa donacijom, negde idu sa poklonom dok malo uđu, kad malo uđu završavaju poso i to se širi. To je potpuno normalno. Voleo bih da je Srbija u toj mogućnosti, pa da ekonomski investira prema Kninu, Karlobagu, Ogulinu, Karlovcu, Virovitici, međutim problem je. Evo, vaš Mišković ode u Ljubljanu i oni kažu nema lokacija za tebe, a on je verovatno evropski podoban čovek. Pa je on organizovao pre dve godine sastanak u Briselu, pa je cela Vlada odavde išla u Brisel da ga podrži, pa on kaže – molim vas, "Delta" je regionalna sila, "Delta" je za EU, ali ne trpi ove blokade, ne trpi ove granice, a Todorić ušo, ušo i onaj "Pevec", mada otišo sada u stečaj. Ušli svi na naše tržište. Zbog čega? Zato što vlast, pojedinci na vlasti imaju neki interes. Slušali ste jutros Todorovića, jedan je došao sa jednom kesom, drugi je došao sa dve kese, ovaj što je došao sa dve kese za dve godine 11,5 miliona vrednosti akcija. Kaže bio marljiv, vredan. U čemu je bio vredan? Sa srazmerom kojom se neko bogati u istoj proporciji većina siromaši i onda se javljaju mesije koje dele krave, ovce, sad čujem i ginekologe dele po Aranđelovcu. To i vi znate. Šta me gledate tako čudno? Nisam vam otkrio ništa novo, to priča ceo Aranđelovac. Mesija je mesija. Znači, mora da se vodi računa o našim interesima kada se stavlja potpis negde. Morate da izvučete matematiku pa da kažete – u ovaj sporazum ulazimo, jer kad se podvuče crta ovde se kod nas javlja plus, taj plus iznosi toliko i toliko. Vi to nemate. Vi samo kažete – uslov za evroatlantske integracije jeste da kao guske u magli, a ovamo, a onamo, dokazali smo, postupamo po SSP, smanjuje se broj pitanja na upitniku, završićemo posao. Šta ako se ne završi? Šta će Srbija u EU ako nam ovde spadne nacionalni dohodak na da vam ne kažem na koji iznos? Bilo je raznih obećanja, 10.000 dolara, sećate se – samo vi glasajte za mene, pravimo slobodne zone niz Dunav, 10.000 dolara će da bude, pa hiljadu evra, pa svi obećavaju. Nije problem u onima što obećavaju nego u onima što veruju. To je naša muka. Sada dolazimo do ovih sporazuma sa Republikom Crnom Gorom. Znači, inostranstvo koje nam je zabilo nož u leđa u odsudnom trenutku. Sad možete da zamislite kakva bi to ekonomska saradnja bila. U tim bilateralnim ugovorima daje se neka mala beneficija u odnosu na ono što je standard. U ovoj zemlji nisu zabranjena strana ulaganja, dozvoljena su. Imamo odavno zakon o stranim ulaganjima, pa čak imamo po tom zakonu i svojevrsno zamrzavanje. Šta to znači? U onom trenutku kad je izvršeno strano ulaganje, pravi se presek koji su propisi važili, to se garantuje u nastavku, strani ulagač ima pravo na transfer sredstava, ima pravo na reinvestiranje itd. Sve je to lepo, ali nešto stičem utisak da se ovde menjaju kockice. Da li ste čuli jutros, u ovoj priči o balkanskom ratniku koji se zove, kako vi rekoste, Šarić, nije glavna tema odakle njemu kokain i gde švercuje, nego ko mu je dao državljanstvo. Zamislite to. Znači, ide se iz priče, ne dve tone i nasukani brod, nego ko je dao državljanstvo, kao da je bitno ko je dao državljanstvo. Zoran Živković je dao državljanstvo Radovanu Jelašiću da bi mogao da bude izabran za viceguvernera. Da li se sećate toga, čini mi se beše novembar 2000. godine? Znate, čim se otvorila priča o pranju novca, guverner je podneo ostavku. Razmislite o čemu se tu radi. Nemoguće je da u platnom prometu Republike Srbije, koji u značajnom procentu, neću da kažem kojem zato što mogu da pogrešim, zbog činjenice da su vlasnici kapitala u većini banaka stranci, mene uopšte ne čudi to pranje novca. Vi ste legalizovali pranje novca. Kad kažem vi, ne mislim na ime i prezime, ne mislim čak ni na propise koji važe u toj oblasti, nego mislim na činjenicu da svako ko želi da bude prisutan u organizovanom kriminalu mora da ima svoje ljude u institucijama, u organima itd. Onog momenta kada ste nekritički napravili veliki broj agencija, onda je država rekla – nas ne interesuje to, možete slobodno da radite. To je naš problem, sa tim se suočavamo. Zato je potrebno, ako vršite vlast, budite vlast, zakon u ruke, neselektivno, objektivno, nepristrasno primenjujte prema svakome. Da li vidite, za proteklih nekoliko godina samo se otvara afera za aferom: "Novosti" - nezatvoreno, "Luka" – nezatvoreno. Podsećam vas na "Sartid". Ta afera još nije zatvorena. Podsećam vas na "Mercedes Benc", smeškali ste se kada smo pričali o tome. Šverc cigareta, pranje para preko izgradnje objekata, da vam ne pričam o Rašeti itd. To mora na neki način da se zatvori. Ustavni sud niste zatvorili, pun sastav. Ona dva pravosudna organa takođe niste zatvorili. Jednostavno, otvorite priču, krenete nešto, pa onda idete onim principom – važno je da postoji zakon, da smo krenuli, pa ćemo u međuvremenu nešto da sredimo. Evo, tri godine nije ni to sređeno. Šta to pokazuje? Što gore – to bolje. Kome bolje? Nije bolje onim ljudima koji su ostali bez posla, nije bolje jadnim penzionerima koji već druga godina ne usklađuju se penzije. To je evropski standard, po vama. Sve je evropski standard. Znate li da imamo Komisiju za hartije od vrednosti, pitanje je kakav je sastav? Podneli ostavke, istekao im mandat. Godinu dana ne predlažete izbor, po onom zakonu koji je nakazan. Veliki sam protivnik toga da bilo koji odbor Narodne skupštine bude predlagač izbora nekog državnog funkcionera. Usaglasite. Imate jednu odredbu Ustava gde se kaže da predsednik Republike može da predlaže. Makar stavite i to, ali da znamo ko je odgovoran. Ovo – mir, mir, mir, niko nije kriv. Ovde se vodi računa o dikciji, upotrebi reči, da li je neko našminkan, da li nije našminkan, da li je lep, da li nije lep itd, a suština onoga što se priča, to ne,to ne sme ni u medijima. Prošle godine ste menjali Zakon o javnom informisanju, kako ste rekli, ne da bi se uticalo na način kako se vrši javno informisanje, nego da bi se sprečilo nelegalno poslovanje medija. Od tada je nelegalno poslovanje medija eksplodiralo, bukvalno rečeno. Što ne primenjujete taj zakon? Džabe donosimo 300 zakona svake godine, kada se svaki od tih zakona primenjuje 5% i tih 5% selektivno. Da sam rekao u ovoj skupštini ono što je neko rekao pre nekoliko dana, već tri dana bih bio u zatvoru, a vi jedva smete da kažete opomena. Gusto vam je. Zašto vam je gusto? Morate da se definišete. Što se tiče ovih sporazuma kojima se sprečava dvostruko oporezivanje, odnosi se na naše i strane građane za deo poslovanja, što se tiče naših građana u inostranstvu, što se tiče tih iz inostranstva kod nas, pa da se izbegne dvostruko oporezivanje, tu bi morao da važi samo jedan kriterijum – da li je dotična država priznala nezavisno Kosovo ili ne. Zbog čega? Mislim da je Estonija, Letonija, nije bitno koja država je u pitanju. Ako bi se ovaj sporazum ratifikovao, verovatno bi hiljadu naših ljudi na neki način bilo oslobođeno obaveze plaćanja poreza, ali imamo 220 hiljada proteranih ljudi sa KiM i ratifikacijom tog sporazuma dovodimo u pitanje sve ono što radimo pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu. Koja se poruka šalje? Važnije je tih hiljadu ljudi koji rade, imaju firme u Estoniji, Letoniji itd, nego svi ovi koji su proterani i koji se nalaze u Srbiji. Tu vas mi upozoravamo. Nema logike. Kakva je to državna politika? Ovamo kritikujemo države koje nemaju razumevanja za naš teritorijalni integritet i suverenitet, a ovamo trčimo s njima da napravimo neki sporazum i od države do države, možete da izbrojite na koliko slučajeva bi se to odnosilo. Verovatno na 500 naših građana i na 500 njihovih građana koji posluju ovde kod nas. Zašto bi mi zbog 500 građana žrtvovali KiM? Znate, ko kolje vola od 700 kg zbog tri kila džigerice, nešto nije u redu sa čovekom. To ovako narodski, da bi se bolje shvatila. Pobrkali ste prioritete. Nije prioritet pare po svaku cenu, odmah da se shvatimo, pogotovo pare po svaku cenu, a onda nemamo čak ni kontrolu šta se radi sa tim parama ovde, da li se namenski troše, da li se od toga nešto radi, da li su te pare okrenute više puta itd. To je taj problem. Svake godine beležimo pad fizičkog obima proizvodnje u našoj državi. Drži nas malo ta energetika i nešto nekih usluga itd, ali realno pad. Zašto? Broj radnih mesta pokazuje pad. Kada se smanjuje broj zaposlenih, rastu socijalne potrebe, preuzima država. Prosto ne mogu da shvatim. Nalazimo se u situaciji, malo odudara, gospođo Dejanović od ove teme, ali nalazimo se u situaciji da čovek koji je oboleo od dijabetesa, on je otpisan. Zašto? Verovatno pet-šest hiljada dinara mu treba mesečno samo za lekove, pošto nisu, kažu, na onoj listi. Juče sam bio kod jednog čoveka. Kaže – primam 10.000, a pet-šest hiljada dajem za lekove. Odsekli mu nogu. Valjda su prioritet ljudi, valjda mora da nađemo neku formulu kako iz toga da se izađe? Bežite od organizovanog kriminala koji je ušao u sve pore ovog društva. Jutros sam se, delovalo vam je, malo šalio. Dačić je juče trebalo da ode u Sindikat i da pohapsi sve. Dianu nije morao da hapsi, ona nema veze sa onima tamo, ali ona je bila tamo. Deset velikih porodica, biznismeni, "Šećerko" biznismen, ljudi, pa šta vam je, hvatao sam ga po Crnoj Gori na aerodromu kako je švercovao pare, za tri evra kupovao šećerane, dok sam bio ministar dolazio bih sa slomljenom nogom samo da me pogleda. I on biznismen, o čemu pričate? Beko pre 15 godina lepio akcizne marke na švercovanu robu. Znate li ko je Beko, gospodin Beko, gospodin Čume, gospodin Šarić, gospodin Cane? Ljudi, bežite od toga, nema ništa od toga. Nema ovih iz LDP-a. Da vam objasnim stručno kako je nastala ova mafija u Srbiji… (Predsednik: Vreme. Imate još 20 sekundi.) Hajde, vi ćete da mi progledate kroz prste, nećete da me kaznite. Evo o čemu se radi. Bile sankcije, samo je neko mogao da probija sankcije. Uzeo velike pare, bio poželjan i velike pare daju velike kriminalce i oni sada kreiraju život u Srbiji. Pobedite njih.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim zajednički jedinstven pretres, pitam da li želi reč neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Da) Gospođa Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Pitala sam pre, mislila sam da je to u toku rasprave, ali vašim slučajevima, ne bih rekla, kada se slučajnosti često ponavljaju, rekla bih veštim rukovanjem rečnikom i uključivanjem i isključivanjem mikrofona, glas poslaničke grupe Napred Srbijo ili SNS svejedno se čuje kad ne treba i ne čuje kad treba. Na završetku današnjeg prepodnevnog rada, pre podne se desilo u pola šest, kada ste dali pauzu, pre nego što ste dali pauzu zatražila sam da vas upozorim na povredu Poslovnika da je zaista nemoguće raditi čitav dan i sačekati pauzu u pola šest, koliko god to nekom zvučalo prihvatljivo, bilo upakovano u najlepše i najraznovrsnije odgovore. Vi ste rekli - imate reč, u prenosu smo. Nije korektno. Onda kada gospodina Tomislava Nikolića upozorite i kažete da je isteklo vreme ne isključite mikrofon. Onda kada meni kažete imate reč, u stvari je prenos prekinut i zbog toga ću ponoviti moju konstataciju, makar nas ovde bilo samo petoro i makar niko ne gledao noćas ovaj prenos. Vi ste meni lično i privatno vrlo simpatična osoba, uvažavam i vašu funkciju i titulu, smatram da ste jedna vrlo inteligentna osoba. Zaista, najiskrenije to kažem. Međutim, u načinu na koji dozvoljavate da se sednice zakazuju, odvijaju, da se nema nikakav plan, mislila sam da tu, prosto, ne držite stvari pod kontrolom, ali su me kolege iz poslaničke grupe koje su govorile pre mene u stvari obavestile o čemu je reč. Mi se izgleda borimo za osvajanje trećeg mesta u tome koliko se zakona u jednom danu može usvojiti. Samo kada smo glasali za Đavolju Varoš, u holu su stajala mesta za izjašnjavanje i za davanje glasa za taj rekord. Za usvajanje ovog rekorda, da u jednom danu treba usvojiti 37 zakona, nije nigde objavljeno da se za taj rekord borimo. Evo, ako vi to ne doživljavate kao primedbu, ako su vas kolege, potpredsednica Čomić, vaš generalni sekretar, uverili da je ovo u redu, prosto dok ne ukinete pravo na raspravu povodom međunarodnih sporazuma, koristim priliku da kažem koju reč o ovim sporazumima, ali i da vama kažem, pravo da nekome, odnosno 250 ljudi dobije pauzu u pola šest uveče, jeste jedna vrsta mobinga, jeste kršenje osnovnih ljudskih prava. Kada gospođa Čomić kaže da mi nismo ovde po ugovoru o radu primljeni i da ta prava nemamo, pa verovatno ne važe ni ljudska prava, a ja se pitam -ko vas plaća po učinku? Poslanike ne. Imaju jednaku platu, usvojili 37 ili dva zakona u toku dana. Znači, nisu ljudi zaposleni po ugovoru o radu, nemaju prava na dnevni odmor, a ipak jurimo neki učinak koji se meri, ne dobrim zakonima, nego brojem usvojenih zakona. Nešto što mene posebno povređuje kao čoveka koji razmišlja i ima, danas je hrabrost reći najosnovniju ljudsku primedbu, jeste sledeće – uzmite samo poslednji "Službeni glasnik", ne pretposlednji, broj 21, i pogledajte građani Srbije čime se Srbija bavi. Prvi zakon koji objavljuje, recimo da nije zakon, ali jeste odluka, proistekla iz prava Zakona o Narodnoj skupštini, da Zakonodavni odbor usvoji jedinstvena metodološka pravila. Znači, kada uđete negde kažite dobar dan, kažite doviđenja, zatvorite lepo vrata, na to liče ova metodološka pravila. Ova pravila koja treba da važe od 1. jula, pišu na primer u odeljku 31. da treba koristiti reči savremenog srpskog jezika u njihovom uobičajenom značenju, da se strane reči mogu koristiti u propisu ako u srpskom jeziku ne postoje odgovarajuće reči i taj odbor je svoj posao uradio najekspeditivnije moguće i brzo objavljeno kako da pišemo zakone. Šta je sa pravilima koja regulišu Izveštaj o radu Državne revizorske institucije? Šta je sa pomenutom Komisijom za hartije od vrednosti i njenim članstvom? Šta je sa izborom guvernera? Šta je sa izmenom ostalih, ne šupljina, nego ogromnih klanaca u kojima se nalazi skupštinski Poslovnik, ne u formalnom smislu, nego u suštinskom smislu rada ovog parlamenta. Jedino je ovo institucija, gospođo predsednice, za koju se kaže da su sami poslanici urušili ugled, čak i novinari mogu da se odbrane bilo kim i bilo čim, i svi su drugi krivi, samo novinari nisu krivi kažu za urušavanje ugleda novinarske profesije. Ali, vi ne shvatate koliko doprinosite urušavanju ugleda parlamenta kada imamo 94 tačke dnevnog reda i držim da sam makar srednje inteligentna osoba, znate koliko bih mogla da ponovim –21 zakon koji se razmatra znam sigurno. Od međunarodnih konvencija 10 u vrh glave, 94 zakona će uređivati život građana Srbije. Toga se stidim u svoje ime, ali bogami i u ime institucije u kojoj radimo. Zašto u ovom "Službenom glasniku", a u sklopu ovog dnevnog reda ove maratonske sednice, gde je reč io objavljivanju propisa, dolazi na red i Vlada? Posle obrazovanja Komisije, to oko otvaranja Avalskog tornja, znači, koja će članica koalicije da bude predstavljena kako valja i izmeni Odluke o utvrđivanju programa za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju, imamo dve sitne izmene uslova za napuštanje ljudi koji su u prosveti. Stidljivo, skromno, o tome novine ne pišu, a ono o čemu novine ćute, a hoću da progovorim, makar bilo četiri ujutru kada se gleda, jeste odluka pod brojem 846 na strani od 11. do 13. Gospođa ministar, koja inače zaslužuje sve moje pohvale i nije za ovo kriva, nasledila je ove ogromne rupe u budžetu, ali sada zna da sada pominjem četiri odluke o emisiji državnih zapisa sa rokom od godinu dana i ove četiri odluke su teške 12 milijardi dinara. To je jedna zarez dve milijarde evra, otprilike, po ovom kursu. Koliko god da je mala kamata koja se daje na ove hartije, koliko god mala kamata da je uračunata po dospeću, nakon godinu dana, kada ove hartije dospeju, neka je samo 2%, a bila je negde oko četiri i po, kolika je sad, ne znam, kolika će biti prilikom dospeća i diskontovana, jer je tek objavljeno, ne znam izveštaj o prodaji, znači da će Vlada ostvariti neke ekstraprofite, ako joj Narodna banka neće štampati novac za ovu kamatu po ovim zapisima i pitam se- gde ćemo zaraditi i ostvariti taj višak, da ove hartije od vrednosti isplatimo o roku dospeća sa onim što je uobičajeno, da onaj ko je uložio, na to nešto i dobije. Neka je to samo i jedan procenat ili dva, na ovih milijardu i 200, nisam sigurna da je u ovih nekoliko međunarodnih sporazuma uračunata zarada koja treba da pristigne na isplatu ovih, na primer, obaveza. Staću kod "Službenog glasnika" i njegovog listanja sa ovih 12 milijardi dinara zapisa koji će za godinu dana dospeti. Da li može neko da mi kaže – zašto je gospodin Mlađan Dinkić potpisnik ovog sporazuma?Ne, niko neće reći, zato što od toga zavisi stabilnost koalicije. Da li zato što je ministar za ekonomiju i regionalni razvoj? Ne, nije kompatibilno. Da li zato što se nekada bavio poslovima finansija? Možda. Da li zato što se bavi turizmom, zapošljavanjem? Da li zato što se bavi sa 90% poslova i kaže – nedostaje mu samo energetika, pa neko shvati uvredom kada kažem da je on ministar za sve, a nažalost, potpisnik je i ovoga? Vi mi nećete dati odgovor, jedna dama, odgovorna žena kojoj je stalo do opstanka Vlade, ali Vlade koja ne valja. Razlog zašto je gospodin Dinkić potpisnik ovog sporazuma jeste taj što je i poslove diplomatije privredne i političke preuzeo. Pitam – ko mu to dozvoljava? Dogovor za sklapanje ovog sporazuma uopšte nije sklopljen preko naše ambasade u Turskoj. Privatna diplomatija, kojom raspolaže Mlađan Dinkić, vodi se preko privatnih prijatelja. Pitajte ga na Vladi i reći će vam. To je javna tajna u Turskoj, da je jedan od privatnih prijatelja omogućio sklapanje ovog sporazuma i da u tome nije učestvovao niko od vas ostalih, iako ovde piše da je po vašem ovlašćenju to radio. Taj neko ko se bavio finansijama, ko je uzurpirao prava ekonomske diplomatije, da ljude koji se nikada nisu bavili ovim poslom, a obećavaju nam prihode, morao je da nam uz ovaj sporazum dostavi jednu projekciju koliko će ovo imati koristi, makar kao proračun za plan nikad niko nije odgovarao, ili štete po uvoznu poziciju države Srbije. Hajde da uzmemo za pandan priču o dolasku Ikee u ovu zemlju. Uvek imamo uobičajenu priču. Oni koji jedva čekaju neku mega veliku prodavnicu gde će se prodavati kvalitetnija roba slavodobitno prostru crveni tepih, dodele zemljište nekome ko će ovde prodavati robu koja se uvozi i građane pokušava da napravi neukim ili da im odloži brigu time što neće reći koliko će deviza, u stvari, otići iz ove države na ono što se zove uvozna roba. Da li nam neko može reći da će ovim putevima, koji će se graditi sa tradicionalnim prijateljima, zaista ih smatram tradicionalnim prijateljima, i zemljom koja računa na duge staze, poput onih koji na duge staze kad računaju oni računaju na to da treba da rađaju decu i da ulažu u njihov razvoj, a Turska jeste zasnovala svoju snagu na tom velikom broju mladih ljudi, koji znaju da trguju i koji nisu gradili kule od zlata, koji nisu gradili ogromne kineske zidove, poput našeg takođe tradicionalnog prijatelja, zemlje Kine, ali su gradili kule od kamena koji se vremenom samo uglačao i sija i niko ne poželi da odnese ni jedan kamen iz te zemlje? Ljudi koji znaju da grade mostove i koji su znali da u ovoj zemlji vladaju 500 godina, a da opet sa nama nemaju neraščišćenih računa, znaju da je ovaj put put kojim će se trgovati. Da li će ovo biti put na kojem će Srbija zarađivati? To jeste briga Srbije, jer se razvoj ne dešava sam po sebi i platno-bilansne pozicije se ne tope i idu naniže odlivom deviza same po sebi, nego sklapanjem aranžmana na kojima država treba dobro da izračuna šta je njen posao, šta je njena zarada i da ugradi poneku klauzulu, gde uz ono što se zove crveni tepih ima valjda i neki od pozitivnih efekata. Ono što je gospodin Dinkić uradio prodajući fabriku Korejancima u Rači se ne može nazvati takvim poslom. Prodao je za tri miliona evra, država treba da uloži četiri i po miliona evra za ta novootvorena radna mesta i malo dete zna da izračuna minus četiri i po plus tri je minus 1,5 miliona. Ovde ne vidimo takvu računicu. Ko će o tome da brine, ako ne brine onaj ko je potpisivao ovaj sporazum, i ko tvrdi da se u finansije razume i ko tvrdi da mu je interes građana Srbije na prvom mestu? Zaista vam se divim da ste kao odgovorna osoba u prilici da sedite sa nama do poslednjeg trenutka dok parlament radi i da branite tuđe zamisli za koje, sigurna sam, da i vi sami znate da imaju dobrih strana, a da loše ne smete ni da sagledate. To je strašno, da mi još uvek imamo pravo, nisu nam ukinuli raspravu, smemo da pitamo koliko košta platno-bilansnu poziciju ove zemlje jedan ovakav put. Ne što na kraju piše – nisu potrebna posebna finansijska sredstva, ne. Pitam – da li će trgovinom koja će ići ovim putem biti novi odliv deviza ili će nešto moći i da se u ovoj zemlji donese kao proizvodna investicija, jer se na tom terenu, slažu se svi analitičari, odvija drama ove zemlje? Drama ove zemlje je niska pozicija deviznih rezervi, drama ove zemlje je nedostatak proizvodnje i drama ove zemlje je to što neki misle da je osnovno stvoriti uslove za potrošnju. Čujem iznosite predloge o smanjenju poreza na plate i to jeste ono što će svaki dobronameran čovek i profesionalac ekonomista podržati, računajući da će se smanjiti siva zona i da će mnogo njih prestati da želi da utaji porez na plate. Ako se čak i osnovica neoporeziva podigne, biće to još i bolje. Potrošnju treba destimulisati. Neću sad likovati da sam pričala da će PDV biti povećan ili da je već ukinut. Nije važno ko je od nas pojedinačno u pravu. Moraju da budu u pravu građani Srbije boljim životom. Ali, da li vam pomažu, gospođo ministre, oni koji se zalažu da ovde dođu samo mega šopovi gde se finansira potrošnja? Mislim da vam ne pomažu. Oni koji ne računaju kakve će efekte imati ovakvi projekti, ne pomažu uopšte. Razvoj jedne države mora da se planira. Njime mora da se upravlja i moraju njime da upravljaju ljudi koji ne računaju na izborni ciklus, koji ne računaju na rejting u novinama, koliko raste rejting njihove stranke, oni koji odlažu izbore, a vode svakodnevno izbornu kampanju. Razvoj i građani i standard života je ozbiljna stvar, i zaposlenost, kao cilj o kojem govorim, ali ću ponavljati, kome god da je muka to više da sluša, da je to osnovni cilj memoranduma, monetarne politike, Vladine politike i saglasnosti njene politike sa monetarnom politikom. Keš krediti za potrošnju, odlično znate, kao i svi ostali, nisu način da se ova država izvuče iz krize, jer keš krediti su nova potrošnja, i student druge godine ekonomije zna da je u onoj drugoj iteraciji, u drugom koraku, multiplikator ili pad deviznih rezervi, zato što za proizvodnju i domaće robe treba uvesti sirovine, ili rast kursa. Zašto ste im dozvolili da to promovišu kao izlazak iz krize? Ono što jeste strašno, jeste da se ovakvim projektima i suviše malo vodi računa o našem privrednom sistemu, koji bez domaćih banaka, bez odgovorne monetarne politike koja vodi računa o proizvodnom sektoru, a ne samo o finansijskom, ne može trajno opstati. Molim vas, usvojili smo Zakon o budžetskom sistemu, u njemu je pisalo – efekti ovakvih zakona moraju da budu proračunati i dostavljeni Vladi. Kada sam amandmanom tražila da ti efekti budu dostavljeni poslanicima, rekli ste - podrazumeva se. Nema ih ni u obrazloženju. Ne pitam što sam sitničar, pitam zato što od tih efekata zavisi kvalitet našeg života. Završiću primedbom vama, gospođo predsedniče, zaista vas cenim i kao čoveka i kao ženu, ali imajte na umu koliko god svako od nas visoko da se vine, jednog dana će, kao i Nataša Mićić, sedeti u poslaničkim klupama ako nastavi da se bavi politikom. Nikakvo upoređenje ne pravim, ali ničija vlast ne traje toliko dugo da ne treba da vodi računa o svakom od nas pojedinačno.
Gospođo Tabaković, zahvaljujem na oceni o mojim intelektualnim sposobnostima, pretpostavljam da ste stekli utisak o meni na osnovu ponašanja ovde u parlamentu, a s druge strane, dosta kritika ste uputili zapravo na odluke ove skupštine, jer vi kritikujete dnevni red koji predlažem, a Skupština se o njemu izjašnjava, broj donetih zakona, podršku Vlade itd. No, naravno, da se to ne pretvori u naš dijalog, imam obavezu pred građanima Srbije da kažem da jedna takva kritika zapravo znači kritiku građanima Srbije jer su oni opredelili ko će ovde praviti većinu i ko će na izvestan način biti odgovorniji od onih koji imaju pravo da očekuju da će njihova odgovornost jednoga dana doći do izražaja u onim domenima i segmentima, a u skladu sa poverenjem koje im građani pruže. U skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini, i to članom 53. stavom 10, koji je predvideo postupak za donošenje jedinstvenih metodoloških pravila za izradu propisa, Jedinstvena metodološka pravila su i objavljena u "Službenom listu", o čemu ste u početku govorili. Ovim aktom utvrđuju se jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa koje donosi Narodna skupština. Ova akta odnose se na izmenu zakona, odluka, Poslovnika Narodne skupštine, a shodno se primenjuju na druga opšta akta koja donosi Narodna skupština. Ona će, u skladu sa odlukama koje je ova skupština donela, stupiti na snagu 1. jula 2010. godine. (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Daću vam reč, dozvolite samo, pošto ste izneli toliko primedbi na način vođenja sednice, moram vam reći da sve što se danas događalo, bez obzira što nisam danas učestvovala u odlukama oko vremena pauze, da je bilo apsolutno u skladu sa Poslovnikom, inače bih svakako reagovala. Reklamirali ste povredu Poslovnika. Izvolite.
Zaista mi je žao što ste to tako doživeli, ali u vašem objašnjenju koje nisam tražila apsolutno ništa drugo i novo niste rekli, ni kada stupa na snagu. Rekla sam da se bavimo manje važnim stvarima od onoga što je važno. Vi meni ne možete sporiti pravo da iznesem svoje mišljenje. Zaista je neprimereno da ponavljate sve ono što sam rekla, delove ko je doneo, kada stupa na snagu itd. Suština našeg rada nije ni u broj zakona, to je moj stav, ali jedno vam samo moram reći, građani jesu glasali za sve nas, ali nisu odlučivali o koaliciji koja je formirala većinu. Nemojmo da se zaklanjamo iza građana samo onda kada nam odgovara. Koaliciju i većinu mogla je da napravi i neka druga grupacija stranaka. Tek toliko.
Da je mogla, verovatno bi i napravila. Nije mogla. Gospođa Dragutinović želi da nam se obrati.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, završila se rasprava u pojedinostima o ovom paketu zakona, njih 14. Iako je bilo 14 zakona koje sam ovde trebalo da branim, ipak mi se čini, odnosno ne čini mi se, sigurna sam da su najviše diskusije izazvala dva predloga zakona – Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti infrastrukture ili infrastrukturnih projekata između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske. Čini mi se da kada imate izbor da imate sporazum ili nemate, da je uvek bolje sporazum imati. Takođe, kada bismo bili malo nepristrasni nekada, pa pogledali šta jasno piše i koje su oblasti prioritetne, vi biste vrlo lako našli da postoje oblasti saradnje gde definitivno Turska ima prednost i da će Turska recimo izvoziti robu u Srbiji, a mi uvoziti. Ali, isto tako da ima oblasti gde Srbija ima prednost, te ne bih potcenjivala mogućnost hemijske industrije, crne metalurgije, proizvodnje stakla, prehrane, agrara, kada je izvoz srpskih proizvoda u pitanju. Takođe, jedan od poslanika je pokušao da dovede u vezu, to nisam mogla da shvatim, priznavanje nezavisnog Kosova i zakona o potvrđivanju ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja. Zaista zakoni o potvrđivanju ugovora o dvostrukom oporezivanju imaju samo veze sa pravičnošću i efikasnošću poreskog sistema. Dakle, jedan isti dinar oporezovati samo jedanput. To je zaista smisao ovih zakona. Na kraju, ovo je ipak u pojedinim diskusijama više bila rasprava o zakonima koji nisu na dnevnom redu, ne kažem da neće biti, ne kažem da neće biti uskoro, pretvorilo se malo u raspravu o poreskoj reformi, ikako bih se sa jednim poslanikom ili govornikom mogla složiti skoro u svemu ili se složio on sa mnom, to bismo mogli prodiskutovati, zaista ne bih mogla prihvatiti činjenicu, neko od poslanika je rekao, da je u budžet za 2010. godinu ugrađen rast PDV-a. To prosto nije tačno. Kao što se ne bih mogla složiti sa činjenicom da su predložene reforme koje sam najavila ili o kojima se raspravlja u Vladi, a lično bih želela da budu na dnevnom redu parlamenta, da je to samo izgovor za povećanje stope PDV-a. U jednom se slažem, poreski sistem ne može da reši problem nezaposlenosti. To jeste tačno, ali je isto tako tačno da poreski sistem može da pomogne. Ukoliko imate veće ili manje fiskalno opterećenje zarada, sigurno je konkurentnija ona privreda gde je fiskalno opterećenje zarada manje nego ona privreda u kojoj je fiskalno opterećenje zarada veće. Međutim, kao što svi zajedno znamo, ali hoću da istaknem, poreski sistem jeste važan, ali nije jedini. Takođe, mnogo je važno koliko je konkurentna naša radna snaga. Dakle, naša radna snaga ne može da ima rast zarada veći od rasta produktivnosti rada. To moramo da se složimo. Za konkurentnost je važna i dobra struktura, za konkurentnost su važni i dobar pravosudni sistem, efikasan, sprovođenje ugovora. Naravno, sve to zajedno može da dovede do pada broja nezaposlenih, ne samo poreski sistem. U svakom slučaju, hvala vam na diskusiji, hvala što ste tražili i moju završnu reč, uprkos verujem umoru.
Gospođo ministar, dozvolite da se zahvalim vama. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem na učešću u radu danas koji jeste bio iscrpljujući, ali vrlo konstruktivan Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Vidimo se sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 92 narodna poslanika. Da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. (Moraćemo da ponovimo to. Nešto nije u redu sa sistemom. Moraćemo da ponovimo, molim vas. Evo, od sada.) U ovom momentu je 83. Gospodin Arsenović očekuje karticu, samo da sačekamo. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 85 narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju: Aleksandra Janković, Mladen Grujić, Balint Pastor i Riza Halimi. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja i Milutina Mrkonjića ministra za infrastrukturu, pozvala da sednici prisustvuju: Jelena Cvetković i Aleksandar Vesić, pomoćnici ministra životne sredine i prostornog planiranja, Milorad Ilić, Dragan Jovanović, Dejan Lasica i Pavle Galić, pomoćnici ministra za infrastrukturu, Milan Dacić, direktor Republičkog hidrometeorološkog zavoda i Periša Šundurić iz Republičkog hidrometeorološkog zavoda. Dobar dan, gospodine ministre. Prelazimo na zajednički jedinstven pretres 63-79. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU DOKUMENATA O SARADNjI U OBLASTI ŽIVOTNE SREDINE I SAOBRAĆAJA Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 63. do 79, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa podsećam da, prema članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se na sledeći način: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslaničkoj grupi DSS-Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupi SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to već nisu učinile, da odmah podnesete prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas, da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanica Jasmina Milošević, Poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Milan Avramović, Poslaničku grupu SRS; Saglasno članu 152. stav 3. i članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Regionalnog centra za životnu sredinu za Centralnu i Istočnu Evropu o pravnom statusu Regionalnog centra za životnu sredinu u Republici Srbiji; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije i Evropskog centra za srednjeročne prognoze vremena (ECSPV); – Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu uz Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu; – Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije o građanskoj odgovornosti za štete prouzrokovane zagađenjem pogonskom naftom; – Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije o kontroli štetnih sistema koji se koriste protiv obrastanja na brodovima; – Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola iz 1997. godine o izmenama i dopunama Međunarodne konvencije o sprečavanju zagađenja mora sa brodova iz 1973. godine, izmenjene i dopunjene Protokolom iz 1978. godine, koji se na nju odnosi; – Predlogu zakona o dopuni Zakona o potvrđivanju Protokola od 3. juna 1999. godine o izmenama Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima (COTIF) od 9. maja 1980. godine (Protokol iz 1999.) i Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima (COTIF) od 9. maja 1980. godine u verziji na osnovu Protokola o izmenama od 3. juna 1999. godine; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o graničnoj kontroli u železničkom saobraćaju; – Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o međunarodnom transportu opasnog tereta u drumskom saobraćaju (ADR 2007); – Predlogu zakona o potvrđivanju Evropskog sporazuma o međunarodnom transportu opasnog tereta na unutrašnjim plovnim putevima (ADN); – Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola iz 2005. godine o izmenama i dopunama Konvencije o suzbijanju nezakonitih radnji uperenih protiv bezbednosti pomorske plovidbe; – Predlogu zakona o potvrđivanju Budimpeštanske konvencije o ugovoru o prevozu robe na unutrašnjim vodenim putevima (CMNI); – Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o fondacijskoj saradnji “Transevropska železnica (TER)”, koji je podnela Vlada 11. septembra 2009. godine; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o prevozu putnika i stvari u međunarodnom drumskom saobraćaju; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o međunarodnom kombinovanom transportu robe i logističkim uslugama; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Iran o međunarodnom drumskom prevozu putnika i stvari; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Iran o međunarodnom drumskom prevozu putnika i stvari; – Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Švajcarskog Saveznog veća o prevozu putnika i stvari u drumskom saobraćaju. Da li predstavnici predlagača, odnosno da li gospodin Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za saobraćaj i veze, narodni poslanik Velimir Ilić želi reč? (Nije tu) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, gospodin Vlatko Ratković želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Gospođa Jasmina Milošević. Izvolite.